ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 295/3

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 19.7.2012 (Hoge Raad der Nederlandenin (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — X v. Staatssecretaris van Financiën

(Asia C-334/10) (1)

(Kuudes arvonlisäverodirektiivi - 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohta, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohta ja 17 artiklan 2 kohta - Yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan investointitavaran osa - Väliaikainen käyttäminen yksityisiin tarkoituksiin - Investointitavaraan tehdyt pysyvät muutokset - Arvonlisäveron maksaminen pysyvistä muutoksista - Vähennysoikeus)

2012/C 295/04

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Kantaja: X

Vastaaja: Staatssecretaris van Financiën

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Hoge Raad der Nederlanden — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdan, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohdan ja 17 artiklan 2 kohdan tulkinta — Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen — Verovelvollinen, joka on ottanut osan yrityksensä liikeomaisuuteen kuuluvasta investointitavarasta väliaikaisesti yksityisiin tarkoituksiin ja joka on tehnyt tätä tarkoitusta varten pysyviä muutoksia tähän tavaran osaan — Oikeus vähentää pysyvistä muutoksista maksettu arvonlisävero

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 10.4.1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/7/EY, 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohtaa, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohtaa ja 17 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että yhtäältä verovelvollisella, joka ottaa osan yrityksensä liikeomaisuuteen kuuluvasta investointitavarasta väliaikaisesti yksityiseen käyttöönsä, on kyseisten säännösten mukaan oikeus vähentää niistä kustannuksista maksettu arvonlisävero, jotka ovat aiheutuneet pysyvien muutosten tekemisestä mainittuun tavaraan, vaikka kyseiset muutokset on tehty tätä väliaikaista yksityiskäyttöä varten, ja että toisaalta kyseinen vähennysoikeus on olemassa siitä riippumatta, onko verovelvolliselta veloitettu mainittujen muutosten kohteena olevan investointitavaran hankinnan yhteydessä arvonlisävero ja onko verovelvollinen vähentänyt kyseisen veron.

(1) EUVL C 246, 11.9.2010.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 250/2

Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 19.6.2012 (The Person Appointed by the Lord Chancellorin (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Chartered Institute of Patent Attorneys v. Registrar of Trade Marks

(Asia C-307/10) (1)

(Tavaramerkit - Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Direktiivi 2008/95/EY - Niiden tavaroiden tai palvelujen yksilöinti, joille haetaan tavaramerkkisuojaa - Selvyyden ja täsmällisyyden vaatimukset - Nizzan luokituksen mukaisten luokkien luokkaotsikoiden käyttäminen tavaramerkin rekisteröimistä varten - Hyväksyttävyys - Tavaramerkkisuojan laajuus)

2012/C 250/02

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

The Person Appointed by the Lord Chancellor

Pääasian asianosaiset

Valittaja: The Chartered Institute of Patent Attorneys

Vastapuoli: Registrar of Trade Marks

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — The Person Appointed by the Lord Chancellor — Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY (EUVL L 299, s. 25) (kodifioitu toisinto) tulkinta — Tavaroiden ja palvelujen luokittelu rekisteröimistä varten — Tavaroiden ja palvelujen, joita tavaramerkki koskee, yksilöimiseltä edellytetty selvyys ja täsmällisyys

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2008/95/EY on tulkittava siten, että siinä edellytetään, että hakija yksilöi tavarat ja palvelut, joille tavaramerkkisuojaa haetaan, riittävän selvästi ja täsmällisesti, jotta toimivaltaiset viranomaiset ja taloudelliset toimijat voivat pelkästään tällä perusteella määrittää tavaramerkin antaman suojan laajuuden.

Direktiiviä 2008/95 on tulkittava siten, ettei se ole esteenä tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevan, Nizzan diplomaattikonferenssissa 15.6.1957 tehdyn sopimuksen, sellaisena kuin se on viimeksi tarkistettuna Genevessä 13.5.1977 ja muutettuna 28.9.1979, 1 artiklassa tarkoitetun luokituksen luokkaotsikoiden yleisnimikkeiden käyttämiselle niiden tavaroiden ja palvelujen yksilöimiseksi, joille tavaramerkkisuojaa haetaan, edellyttäen, että kyseinen yksilöinti on riittävän selvää ja täsmällistä.

Kansallisen tavaramerkin hakijan, joka käyttää kyseisen Nizzan sopimuksen 1 artiklassa tarkoitetun luokituksen mukaisen tietyn luokan luokkaotsikon kaikkia yleisnimikkeitä yksilöidäkseen ne tavarat tai palvelut, joille tavaramerkkisuojaa haetaan, on täsmennettävä, koskeeko hänen hakemuksensa kaikkia kyseisen luokan aakkosellisessa luettelossa mainittuja tavaroita tai palveluja vai vain tiettyjä tavaroita tai palveluja. Siinä tapauksessa, että hakemus koskee vain tiettyjä näistä tavaroista tai palveluista, hakijalla on velvollisuus täsmentää, mitä mainittuun luokkaan kuuluvista tavaroista tai palveluista tarkoitetaan.

(1) EUVL C 246, 11.9.2010.
1)

Kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY 22 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että kyseisen direktiivin kansallisen täytäntöönpanotoimenpiteen asialliseen soveltamisalaan sisällytetään pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset luottosopimukset, jotka koskevat sellaisen luoton myöntämistä, jonka vakuutena on kiinteä omaisuus, vaikka tällaiset sopimukset on nimenomaisesti suljettu kyseisen direktiivin asiallisen soveltamisalan ulkopuolelle kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 151/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 29.3.2012 (Corte suprema di cassazionen (Italia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Ministero dell'Economia e delle Finanze ja Agenzia delle Entrate v. 3M Italia SpA

(Asia C-417/10) (1)

(Välitön verotus - Veroasiat ylimpänä asteena ratkaisevassa tuomioistuimessa vireillä olevien oikeudenkäyntien päättäminen - Oikeuksien väärinkäyttö - SEU 4 artiklan 3 kohta - EUT-sopimuksessa taatut vapaudet - Syrjintäkiellon periaate - Valtiontuet - Velvollisuus taata unionin oikeuden tehokas soveltaminen)

2012/C 151/09

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte suprema di cassazione

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Ministero dell'Economia e delle Finanze ja Agenzia delle Entrate

Vastaaja: 3M Italia SpA

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Corte suprema di cassazione — Yhteisövero — Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään erilaisesta yhtiöiden osinkojen veroprosentista, joka määräytyy yhtiön kotipaikan perusteella — Liiketoimi, jossa on mukana sekä yhtiöitä, joiden kotipaikka on Italiassa, että yhtiöitä, joiden kotipaikka on ulkomailla — Viranomaisen päätös, jonka mukaan verosaatava on perittävä, kun yhtiön kotipaikka on ulkomailla — Oikeuksien väärinkäytön käsite, sellaisena kuin se on määriteltynä yhdistetyissä asioissa C-255/02, Halifax ym., annetussa tuomiossa — Käsitteen soveltaminen välittömien verojen kaltaisiin yhdenmukaistamattomiin kansallisiin veroihin

Tuomiolauselma

Unionin oikeutta ja erityisesti oikeuksien väärinkäytön kieltoa, SEU 4 artiklan 3 kohtaa, EUT-sopimuksessa taattuja vapauksia, syrjintäkiellon periaatetta, valtiontukia koskevia sääntöjä ja velvollisuutta taata unionin oikeuden tehokas soveltaminen on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa, välitöntä verotusta koskevassa asiassa sellaisen kansallisen säännöksen soveltamiselle, jossa säädetään, että veroasiat ylimpänä asteena ratkaisevassa tuomioistuimessa vireillä olevat asiat voidaan saattaa päätökseen maksusuorituksella, joka vastaa 5 prosenttia oikeudenkäynnin kohteena olevan vaateen määrästä, jos nämä asiat ovat tulleet vireille ensimmäisessä oikeusasteessa yli kymmenen vuotta ennen tämän säännöksen voimaantulopäivää nostetulla kanteella ja kun veroviranomaiset ovat hävinneet asian sekä ensimmäisessä että toisessa oikeusasteessa.

(1) EUVL C 288, 23.10.2010.
1)

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun asiaa käsittelevä tuomioistuin arvioi sitä, voiko elinkeinonharjoittajan kuluttajan kanssa tekemä sopimus, jossa on yksi tai useampi kohtuuton ehto, olla voimassa ilman mainittuja ehtoja, se ei voi nojautua yksinomaan siihen, että kyseisen sopimuksen toteaminen kokonaisuudessaan pätemättömäksi on toisen osapuolen — tässä tapauksessa kuluttajan — kannalta mahdollisesti edullista. Mainittu direktiivi ei kuitenkaan estä jäsenvaltiota säätämästä unionin oikeutta noudattaen, että elinkeinonharjoittajan kuluttajan kanssa tekemä sopimus, jossa on yksi tai useampi kohtuuton ehto, on kokonaisuudessaan pätemätön, jos tällä voidaan varmistaa kuluttajan parempi suojeleminen.
2)

Direktiivin 2006/112 168 artiklaa ja 178 artiklan a alakohtaa on tulkittava niin, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka perusteella pääasian kaltaisissa olosuhteissa yhtiö ei voi vähentää ostoihin sisältyvää arvonlisäveroa, kun lasku, joka on laadittu ennen kyseisen yhtiön rekisteröimistä ja sen rekisteröitymistä arvonlisäverovelvolliseksi, on osoitettu yhtiön yhtiömiehille.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 73/3

Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 17.1.2012 (Rechtbank Amsterdamin (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — A. Salemink v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

(Asia C-347/10) (1)

(Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Asetus (ETY) N:o 1408/71 - Alankomaiden mannerjalustalla sijaitsevalla kaasunporauslautalla työskentelevä työntekijä - Pakollinen vakuutus - Työkyvyttömyyskorvauksen maksamisesta kieltäytyminen)

2012/C 73/04

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rechtbank Amsterdam

Pääasian asianosaiset

Kantaja: A. Salemink

Vastaaja: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Rechtbank Amsterdam — SEUT 45, SEUT 355 ja SEU 52 artiklan sekä sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2) I ja II osaston tulkinta — Kansallisen pakollisen sairausvakuutusjärjestelmän soveltamatta jättäminen sellaisiin henkilöihin, jotka työskentelevät Alankomaiden mannerjalustalla sijaitsevalla öljynporauslautalla Alankomaihin sijoittautuneen työnantajan palveluksessa ja jotka asuvat toisen jäsenvaltion alueella

Tuomiolauselma

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98, 13 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja EY 39 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että työntekijä, joka työskentelee kiinteällä rakennelmalla jäsenvaltion mannerjalustalla, ei tässä jäsenvaltiossa kuulu pakollisen sosiaalivakuutuksen piiriin kansallisen lainsäädännön nojalla yksinomaan siitä syystä, että hän ei asu kyseisessä jäsenvaltiossa vaan jossain toisessa jäsenvaltiossa.

(1) EUVL C 246, 11.9.2010.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 39/3

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 15.12.2011 (Hoge Raad der Nederlandenin (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Frisdranken Industrie Winters BV v. Red Bull GmbH

(Asia C-119/10) (1)

(Tavaramerkit - Direktiivi 89/104/ETY - 5 artiklan 1 kohdan b alakohta - Sellaisten tölkkien täyttö, jotka on valmiiksi varustettu tavaramerkin kanssa samankaltaisella merkillä - Palvelun suorittaminen kolmannen toimeksiannosta ja ohjeiden mukaan - Tavaramerkin haltijan kanne palvelujen tarjoajaa vastaan)

2012/C 39/03

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Frisdranken Industrie Winters BV

Vastaaja: Red Bull GmbH

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Hoge Raad der Nederlanden — Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1) 5 artiklan tulkinta — Rekisteröidyn tavaramerkin haltijan oikeus kieltää tavaramerkkinsä luvaton käyttäminen — Merkin käyttö — Merkillä valmiiksi varustettujen tölkkien täyttö palvelun tarjoamisena toiselle tämän toisen toimeksiannosta — Tavarat, jotka on tarkoitettu yksinomaan vientiin Benelux-alueen tai Euroopan unionin ulkopuolelle — Merkityksellinen yleisö

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY 5 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava niin, että palvelujen tarjoaja, joka kolmannen toimeksiannosta ja ohjeiden mukaan täyttää tämän sille toimittamia päällyksiä, joihin tämä kolmas on ennakkoon pannut merkin, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkkinä suojattu merkki, ei itse käytä kyseistä merkkiä tavalla, joka voidaan tämän säännöksen nojalla kieltää.

(1) EUVL C 134, 22.5.2010.
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 10.11.2011 (Rechtbank Haarlemin (Alankomaat) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) — X v. Inspecteur van de Belastingdienst/Y (asia C-319/10) ja X BV v. Inspecteur van de Belastingdienst P (asia C-320/10)

(Yhdistetyt asiat C-319/10 ja C-320/10) (1)

(Yhteinen tullitariffi - Yhdistetty nimikkeistö - Tariffiluokittelu - Luuton, jäädytetty ja suolattu kananliha - Asetusten (EY) N:o 535/94, N:o 1832/2002, N:o 1871/2003, N:o 2344/2003 ja N:o 1810/2004 pätevyys ja tulkinta - Yhdistetyn nimikkeistön 2 ryhmän 7 lisähuomautus - WTO:n riitojenratkaisuelimen päätös - Oikeusvaikutukset)

(2012/C 25/16)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rechtbank Haarlem

Pääasioiden asianosaiset

Kantajat: X (asia C-319/10) ja X BV (asia C-320/10)

Vastaajat: Inspecteur van de Belastingdienst/Y (asia C-319/10) ja Inspecteur van de Belastingdienst P (asia C-320/10)

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyynnöt — Rechtbank Haarlem — Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 9.3.1994 annetun komission asetuksen (EY) N:o 535/94 (EYVL L 68, s. 15), tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 1.8.2002 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1832/2002 (EYVL L 290, s. 1), tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 23.10.2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1871/2003 (EUVL L 275, s. 5) ja tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 30.12.2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2344/2003 (EUVL L 346, s. 38) tulkinta ja pätevyys — Luuttomat, jäädytetyt ja suolatut kananpalat — Tariffiluokittelu

Tuomiolauselma

1) Pääasioissa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa, joissa vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevaan tullimenettelyyn liittyvät ilmoitukset on tehty ennen 27.9.2005, Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelimen 27.9.2005 tekemään päätökseen, jossa hyväksytään WTO:n valituselimen raportti (WT/DS269/AB/R, WT/DS286/AB/R) ja WTO:n paneelin kaksi raporttia (WT/DS269/R ja WT/DS286/R), sellaisina kuin ne ovat muutettuina valituselimen raportilla, ei ole mahdollista vedota tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 7.9.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1810/2004 sisältämän yhdistetyn nimikkeistön 2 ryhmän 7 lisähuomautuksen tulkinnassa eikä myöskään mainitun lisähuomautuksen pätevyyden arvioinnissa.

(1) EUVL C 246, 11.9.2010.
2)

Vaikka pääasiassa Alazhoviin kohdistetun maastapoistumiskiellon kaltainen toimenpide olisi toteutettu noudattamalla Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY 27 artiklan 1 kohdassa säädettyjä vaatimuksia, saman artiklan 2 kohdassa säädetyt vaatimukset ovat esteenä tällaiselle toimenpiteelle, — jos se perustuu yksinomaan siihen, että yhtiöllä, jonka yhtenä liikkeenjohtajana kantaja toimii, on verovelka, sekä ainoastaan hänen asemaansa yhtiössä, ilman että asianomaisen omaa käyttäytymistä olisi millään tavoin erikseen arvioitu tai viitattu minkäänlaiseen uhkaan, jollaisena häntä olisi pidettävä yleiselle järjestykselle, ja — jos maastapoistumiskiellolla ei voida taata sille asetettua tavoitetta ja ylitetään se, mikä on tarpeen tavoitteen saavuttamiseksi. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, onko tilanne sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa tällainen.
1)

Sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1992/2006, 77 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohtaa ja 78 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että vanhuus- ja/tai työkyvyttömyyseläkettä saavilla henkilöillä tai kuolleen työntekijän orvolla, joihin sovelletaan useampien jäsenvaltioiden lainsäädäntöä mutta joiden eläkeoikeudet tai orvon oikeudet perustuvat yksinomaan entisen työskentelyjäsenvaltion lainsäädäntöön, on oikeus vaatia kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta sen lainsäädännön mukaisia perheavustuksia vammaisten lasten hyväksi täysimääräisinä, vaikka he eivät ole hakeneet asuinjäsenvaltiossa sen lainsäädännön mukaisia määrältään suurempia vastaavia avustuksia sen vuoksi, että he ovat valinneet toisen vammaisetuuden, joka on niiden kanssa ristiriidassa, jos oikeus perheavustuksiin entisessä työskentelyjäsenvaltiossa on saavutettu yksinomaan kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 355/6

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 13.10.2011 (Landgericht Baden-Badenin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Rikosoikeudenkäynti Leo Apeltia vastaan

(Asia C-224/10) (1)

(Direktiivi 91/439/ETY - Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen - Asuinjäsenvaltion myöntämän kansallisen ajokortin peruuttaminen sekä B- ja D-luokkien ajoneuvojen ajo-oikeuden sisältävän ajokortin antaminen toisessa jäsenvaltiossa - Tunnustamisen epääminen asuinjäsenvaltiossa - Vaatimus, jonka mukaan B-luokan ajoneuvojen ajo-oikeuden on oltava voimassa D-luokan ajoneuvojen ajo-oikeuden myöntämisajankohtana)

2011/C 355/09

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Baden-Baden

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

Leo Apelt

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Landgericht Baden-Baden — Yhteisön ajokortista 29.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY (EYVL L 237, s. 1) 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 8 artiklan 2 ja 4 kohdan ja ajokorteista 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/126/EY (EUVL L 403, s. 18) 11 artiklan 4 kohdan tulkinta — B-luokan ajo-oikeus, jonka jäsenvaltio on myöntänyt toisen jäsenvaltion kansalaiselle ennen kansallisen ajo-oikeuden peruuttamista mutta tämän toimenpiteen oikeuttavien tosiseikkojen tapahtumisen jälkeen — Se, että ajokortin myöntävä jäsenvaltio laajentaa tämän ajo-oikeuden koskemaan D-luokkaa sen jälkeen kun uuden kansallisen ajo-oikeuden hakemista koskeva kielto oli päättynyt — Asuinjäsenvaltion mahdollisuus kieltäytyä hyväksymästä tällaista ajo-oikeutta sillä perusteella, että sinä ajankohtana, jona ajo-oikeus D-luokkaan myönnettiin, ei ollut olemassa voimassaolevaa ajo-oikeutta B-luokan osalta

Tuomiolauselma

Yhteisön ajokortista 29.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 14.9.2000 annetulla komission direktiivillä 2000/56/EY, 1 artiklan 2 kohta, 5 artiklan 1 kohdan a alakohta, 7 artiklan 1 kohdan b alakohta sekä 8 artiklan 2 ja 4 kohta eivät ole esteenä sille, että vastaanottava jäsenvaltio kieltäytyy tunnustamasta toisen jäsenvaltion myöntämää B- ja D-luokkien ajoneuvojen kuljettamiseen oikeuttavaa ajokorttia ensinnäkin siinä tapauksessa, että kyseisen ajokortin haltija on saanut B-luokan ajoneuvojen ajo-oikeuden vakituista asuinpaikkaa koskevan vaatimuksen vastaisesti ja sen jälkeen, kun ensin mainitun jäsenvaltion myöntämä ajokortti oli otettu ensin mainitun jäsenvaltion poliisiviranomaisten haltuun, mutta ennen tuomioistuimen päätöksellä tehtyä ajo-oikeuden peruuttamista ensin mainitussa jäsenvaltiossa, ja toiseksi siinä tapauksessa, että kyseiselle ajokortin haltijalle on myönnetty D-luokan ajoneuvojen ajo-oikeus kyseisen ajo-oikeuden peruuttamista koskeneen tuomioistuimen päätöksen tekemisen sekä uuden ajo-oikeuden saamisen esteenä olleen ajokiellon päättymisen jälkeen.

(1) EUVL C 221, 14.8.2010.
1)

Jäsenvaltio ei voi sellaisessa tilanteessa, josta on kyse pääasioissa, väliaikaisesti keskeyttää tai kieltää geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön ja neuvoston direktiivin 90/220 kumoamisesta 12.3.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/18/EY 23 artiklan nojalla MON 810 -maissin kaltaisten geneettisesti muunnettujen organismien, joille on annettu lupa erityisesti siemeninä viljelyä varten geneettisesti muunneltujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön 23.4.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/220/ETY mukaisesti, jotka on ilmoitettu olemassa olevina tuotteina muuntogeenisistä elintarvikkeista ja rehuista 22.9.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1829/2003 20 artiklassa säädetyillä edellytyksillä ja joiden luvan uudistamista koskeva hakemus on käsiteltävänä, käyttöä tai markkinoille saattamista, mutta tällaiset toimenpiteet voidaan sitä vastoin toteuttaa asetuksen N:o 1829/2003 34 artiklan nojalla.