ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11

Kyseisen lain 112b §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa: ”1. Jos todetaan, että verovelvollinen 1) on veroilmoituksessaan ilmoittanut a) verosaatavan määrän, joka on pienempi kuin asianmukainen suoritettavan veron määrä b) palautettavan verojen erotuksen määrän tai palautettavan ostoihin sisältyvän arvonlisäveron määrän, joka on suurempi kuin asianmukainen suoritettavan veron määrä c) myynteihin sisältyvästä arvonlisäverosta seuraavilla verokausilla vähennettävän verojen erotuksen määrän, joka on suurempi kuin asianmukainen suoritettavan veron määrä d) palautettavan verojen erotuksen määrän, palautettavan ostoihin sisältyvän veron määrän tai myynteihin sisältyvästä arvonlisäverosta seuraavilla verokausilla vähennettävän verojen erotuksen määrän verotoimistolle maksettavan verosaatavan määrän ilmoittamisen sijasta 2) ei ole tehnyt veroilmoitusta eikä maksanut verosaatavaa – verotoimiston johtaja tai tulli- ja verotoimiston johtaja määrittää näiden oikeansuuruiset määrät ja määrää veronkorotuksen, joka on suuruudeltaan 30 prosenttia liian pienenä ilmoitetun verosaatavan määrästä tai liian suurena ilmoitetun palautettavan verojen erotuksen, palautettavan ostoihin sisältyvän arvonlisäveron tai myynteihin sisältyvästä arvonlisäverosta seuraavilla verokausilla vähennettävän verojen erotuksen määrästä. 2. Jos verotarkastuksen tai tullitarkastuksen päätyttyä tai tullitarkastuksen aikana niissä tapauksissa, joita tarkoitetaan 1) 1 momentin 1 kohdassa, verovelvollinen on antanut oikaisuilmoituksen, jossa otetaan huomioon todetut sääntöjenvastaisuudet, ja maksanut verosaatavan tai palauttanut perusteettoman palautuksen 2) 1 momentin 2 kohdassa, verovelvollinen on jättänyt veroilmoituksen ja maksanut verosaatavan – veronkorotuksen määrä on 20 prosenttia liian pienenä ilmoitetun verosaatavan määrästä tai liian suurena ilmoitetun palautettavan verojen erotuksen, palautettavan ostoihin sisältyvän arvonlisäveron tai myynteihin sisältyvästä arvonlisäverosta seuraavilla verokausilla vähennettävän verojen erotuksen määrästä.”
76

Todettakoon ensin Romanian hallituksen vaatimuksesta, jonka se on esittänyt siltä varalta, että unionin tuomioistuin katsoisi, että direktiivin 2003/88 2 artiklan 1 alakohtaa ja 3 artiklaa on sovellettava työntekijäkohtaisesti, että tämä vaatimus perustuu siihen, että tällainen soveltaminen vaikuttaisi rakenteellisesti Romanian työmarkkinoihin, joilla lukuisilla työntekijöillä on Romanian hallituksen mukaan sopimuksia useiden työnantajien kanssa. Vaatimuksen kohteena on siis se mahdollisuus, että käsiteltävässä asiassa annettava tuomio kohdistuisi tapauksiin, joissa työsopimuksia on tehty useiden työnantajien kanssa. Koska ennakkoratkaisupyyntö ei täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä siltä osin kuin siinä on kyse direktiivin 2003/88 säännösten tulkinnasta tällaisissa tapauksissa, vaatimukseen käsiteltävässä asiassa annettavan tuomion vaikutusten rajaamisesta ajallisesti ei tarvitse vastata.
1)

SEUT 49 artiklassa vahvistettua sijoittautumisvapautta on tulkittava siten, että kun kyse on vähennyksistä, jotka myönnetään sellaisten luottolaitosten, joiden päätoimipaikka tai konttoreita on jollakin tietyn jäsenvaltion alueella, asiakkaiden tekemien talletusten perusteella kannettavan veron bruttomäärästä, – se on esteenä niille luottolaitoksille, joiden kotipaikka sijaitsee kyseisellä alueella, tämän veron bruttomäärästä myönnettävälle 200000 euron suuruiselle vähennykselle – se ei ole esteenä kutakin mainitulle alueelle sijoitettua konttoria kohti tämän veron bruttomäärästä myönnettävälle 5000 euron vähennykselle, joka nousee 7500 euroon kaikkien sellaisten konttoreiden osalta, jotka sijaitsevat alle 2000 asukkaan kunnassa, kunhan nämä vähennykset eivät todellisuudessa johda kyseessä olevien luottolaitosten perusteettomaan syrjintään niiden kotipaikan sijainnin vuoksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä. SEUT 63 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun kyseessä on vero, joka kannetaan sellaisten luottolaitosten, joiden päätoimipaikka tai konttoreita sijaitsee jollakin tietyn jäsenvaltion alueella, asiakkaiden tekemien talletusten perusteella, se on esteenä sille, että kyseisen veron bruttomäärästä tehdään kyseisellä alueella toteutettaviin hankkeisiin tarkoitettuja lainoja, luottoja ja investointeja vastaava vähennys, siltä osin kuin vähennyksillä pyritään pelkästään taloudellisiin päämääriin.
150

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan nojalla on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
33

Näin ollen on ratkaistava, kuuluuko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa kolmannelle osapuolelle kuuluva esine on tuomittu menetetyksi kyseiselle jäsenvaltiolle sillä perusteella, että sitä on käytetty rikoksen tekemisen yhteydessä, unionin oikeuden soveltamisalaan.
131

Koska nyt käsiteltävässä asiassa Printeos on vaatinut komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska komissio on hävinnyt asian, on määrättävä, että komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, minkä lisäksi se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka Printeosille on aiheutunut sekä asiassa T-201/17 käydyssä ensimmäisen oikeusasteen menettelyssä että unionin tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä.
Yksityiskohtaisista säännöistä direktiivissä 2006/112/EY säädetyn arvonlisäveron palauttamiseksi palautusjäsenvaltioon sijoittautumattomille mutta toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille verovelvollisille 12.2.2008 annetun neuvoston direktiivin 2008/9/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 14.10.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/66/EU, 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa ja 15 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun arvonlisäveron palautushakemuksessa ei ole laskun juoksevaa numeroa mutta siinä on toinen numero, jonka avulla lasku ja siten myös kyseessä oleva tavara tai palvelu voidaan yksilöidä, palautusjäsenvaltion veroviranomaisen on katsottava hakemus tehdyksi direktiivin 2008/9, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/66, 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja käsiteltävä se. Lukuun ottamatta tilannetta, jossa kyseisellä viranomaisella on jo hallussaan laskun alkuperäiskappale tai sen jäljennös, se voi tämän hakemuksen käsittelyn yhteydessä pyytää hakijaa toimittamaan juoksevan numeron, jolla lasku yksilöidään ainutkertaisesti, ja jos tätä pyyntöä ei noudateta kyseisen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/66, 20 artiklan 2 kohdassa säädetyssä yhden kuukauden määräajassa, sillä on oikeus hylätä palautushakemus.
16

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa myös, että Corte suprema di cassazionella on jo ollut tilaisuus korostaa oikeuskäytännössään kotitalousavustuksen kaksitahoista luonnetta. Yhtäältä kyseinen tuki, joka on sidottu kotitalouden tuloihin niiden luonteesta riippumatta, ja jonka tarkoituksena on taata riittävät tulot perheille, joilla ei niitä ole, kuuluu sosiaaliturvaetuuksiin. Sen sosiaaliturvajärjestelmän, johon kyseinen tuki kuuluu, pääsäännön mukaisesti työssäkäyvien työntekijöiden perheiden suojelu toteutetaan maksamalla tukea, jolla täydennetään työstä saatavaa palkkaa. Kotitalousavustuksen, joka rahoitetaan kaikkiin työnantajiin kohdistuvilla vakuutusmaksuilla ja valtion näiden lisäksi suorittamalla täydennysosuudella, maksaa ennakkona työnantaja, joka voi kuitata sillä erääntyvän vakuutusmaksunsa. Toisaalta kyseinen etuus kuuluu sosiaalihuollon avustuksiin, koska huomioon otettuja tuloja korotetaan tarvittaessa sellaisten henkilöiden, joilla on fyysinen tai henkinen vamma tai toimintarajoite, tai sellaisten alaikäisten suojelemiseksi, joilla on pitkäaikaisia vaikeuksia suoriutua tehtävistään ja velvollisuuksistaan oman ikätasonsa mukaisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyseessä on joka tapauksessa toimenpide, joka kuuluu direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan soveltamisalaan.
25

Tältä osin unionin tuomioistuin on todennut myös, että siltä osin kuin perusoikeuskirjassa on Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia vastaavia oikeuksia, perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan tarkoituksena on varmistaa tarvittava johdonmukaisuus perusoikeuskirjaan sisältyvien oikeuksien ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattujen vastaavien oikeuksien välillä,”sanotun kuitenkaan vaikuttamatta unionin oikeuden ja Euroopan unionin tuomioistuimen riippumattomuuteen” (ks. vastaavasti tuomio 20.3.2018, Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, 23 kohta). Euroopan unionin perusoikeuskirjan selitysten mukaan (EUVL 2007, C 303, s. 17) perusoikeuskirjan 47 artiklan toinen kohta perustuu Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleeseen ja perusoikeuskirjan 48 artikla ”vastaa” Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 ja 3 kappaletta. Unionin tuomioistuimen on siis huolehdittava siitä, että tulkinta, jonka se omaksuu perusoikeuskirjan 47 artiklan toisesta kohdasta ja 48 artiklasta, turvaa suojelulle tason, joka noudattaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, tarjoamaa tasoa (ks. analogisesti tuomio 26.9.2018, Belastingdienst v. Toeslagen (Muutoksenhaun lykkäävä vaikutus), C‑175/17, EU:C:2018:776, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY 2 artiklan h alakohtaa ja 7 artiklan a alakohtaa sekä yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta 27.4.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679 (yleinen tietosuoja-asetus) 4 artiklan 11 alakohtaa ja 6 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että rekisterinpitäjän on osoitettava, että rekisteröity on aktiivisella toiminnallaan ilmaissut suostumuksensa henkilötietojensa käsittelyyn ja että hän on saanut etukäteen tiedon kaikista tätä käsittelyä koskevista olosuhteista helposti ymmärrettävässä ja helposti saatavilla olevassa muodossa selkeällä ja yksinkertaisella kielellä, jotta hän voi helposti määrittää kyseisen suostumuksen seuraukset, jolloin taataan, että suostumus on annettu täysin tietoisena asiasta. Televiestintäpalvelujen tarjoamista koskeva sopimus, johon sisältyy ehto, jonka mukaan rekisteröity on saanut tiedon henkilöllisyystodistuksensa kopion keräämisestä ja säilyttämisestä tunnistamistarkoituksessa ja hän on suostunut tähän, ei ole omiaan osoittamaan, että kyseinen henkilö olisi antanut pätevästi näissä säännöksissä tarkoitetun suostumuksensa tähän keräämiseen ja säilyttämiseen, kun
10

Tulli-ilmoitusten vastaanottohetkellä sitä tariffialanimikettä, johon tuotteet luokiteltiin, vastaavan yleisen tullin suuruus oli 12,8 prosenttia. Poikkeuksena tästä yleisestä tullista, hydrolysaatteihin sovellettiin kuitenkin 31.12.2013 saakka tullietuuskohtelua, jonka mukaan kyseisiä tuotteita koskeva yleinen tulli alennettiin 8,9 prosenttiin yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2009 alkaen sekä asetusten (EY) N:o 552/97 ja (EY) N:o 1933/2006 ja komission asetusten (EY) N:o 1100/2006 ja (EY) N:o 964/2007 muuttamisesta 22.7.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 732/2008 (EUVL 2008, L 211, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 11.5.2011 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 512/2011 (EUVL 2011, L 145, s. 28), 6 artiklan 3 kohdan ja 7 artiklan nojalla, jos ne olivat peräisin edunsaajamaasta, kuten Thaimaasta.
72

Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2008/98 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, 3 artiklan 1 alakohtaa ja 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että puhdistamoliete, joka on tuotettu jätevedenpuhdistamossa teollisuus- ja talous- tai yhdyskuntajäteveden yhteisessä käsittelyssä ja joka poltetaan jäännösjätteiden polttolaitoksessa energian hyödyntämistä varten höyryä tuottamalla, ei ole jätettä, jos direktiivin 2008/98 6 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät jo ennen sen polttamista. On ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana selvittää, onko tilanne tällainen pääasiassa.
24

Kuudennella direktiivillä luodulla vähennysjärjestelmällä pyritään näet vapauttamaan elinkeinonharjoittaja kokonaan arvonlisäverosta, jonka se on maksanut tai maksaa kaiken taloudellisen toimintansa yhteydessä. Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä takaa näin ollen neutraalisuuden yrityksen kaiken taloudellisen toiminnan verorasituksen suhteen riippumatta tämän toiminnan tarkoituksesta tai tuloksesta, edellyttäen, että kyseinen toiminta sinänsä on lähtökohtaisesti arvonlisäveron alaista (tuomio 3.7.2019, The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge, C-316/18, EU:C:2019:559, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58

Vaikka on totta, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 100 kohdassa – parlamentti on riidanalaisessa päätöksessä myöntänyt, ettei valittaja ole laatinut riidanalaista tviittiä ja että hän on poistanut sen heti saatuaan siitä tiedon, tällä toteamuksella pyrittiin ainoastaan esittämään tosiseikat, jotka oli saatettu parlamentin tietoon valittajan parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämistä koskevan pyynnön tueksi, eikä sitä voida mitenkään rinnastaa arviointiin, joka koskee sitä vastuusta, joka valittajalla on siitä, että hänen avustajansa on mahdollisesti käyttänyt hänen Twitter-tiliään, ja joka voi mahdollisesti johtaa siihen, että parlamentti kieltäytyy pidättämästä hänen parlamentaarisen koskemattomuutensa pöytäkirjan 9 artiklan nojalla. Unionin yleinen tuomioistuin on siis oikeudellista virhettä tekemättä katsonut, ettei tämä seikka vaikuta riidanalaisen päätöksen laillisuuteen.
16

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on ensinnäkin niin, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että tämän majoituksen tarjoamista koskevan velvollisuuden laiminlyönti merkitsee sitä, että matkustajalla on suoraan asetuksen N:o 261/2004 perusteella oikeus korvaukseen, joka on määrältään tarpeellinen, asianmukainen ja kohtuullinen, sen puutteen korjaamiseksi, johon lentoliikenteen harjoittaja on syyllistynyt kyseisen matkustajan huolenpidossa (tuomio 13.10.2011, Sousa Rodríguez ym., C-83/10, EU:C:2011:652, 44 kohta ja tuomio 31.1.2013, McDonagh, C-12/11, EU:C:2013:43, 51 kohta). Sen mukaan ei kuitenkaan voida sulkea pois sitä, että unionin tuomioistuin rinnastaa kyseisen velvollisuuden puutteellisen täytäntöönpanon mainitun täytäntöönpanon laiminlyöntiin ja katsoo myös kyseisessä tapauksessa, että oikeus korvaukseen on olemassa suoraan asetuksen N:o 261/2004 perusteella, vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tapauksessa, jossa on kyse mainitun velvollisuuden puutteellisesta täytäntöönpanosta, vahinko on korjattava maksamalla korvaus, jonka määrä on suurempi kuin majoituksen hinta ja joka asetuksen N:o 261/2004 systematiikan mukaisesti voi siis kuulua sen 12 artiklan soveltamisalaan.
6

Saman direktiivin 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Tiedonsaantioikeus”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset oikeusviranomaiset voivat teollis- tai tekijänoikeuden loukkausta koskevan oikeudenkäynnin yhteydessä kantajan perustellusta ja oikeasuhteisesta pyynnöstä määrätä, että sellaisten tavaroiden ja palvelujen alkuperästä ja jakeluverkosta, jotka loukkaavat teollis- tai tekijänoikeutta, annetaan tietoja. Tiedonantovelvollinen on teollis- tai tekijänoikeuksia loukannut ja/tai kuka tahansa muu henkilö: a) jonka on todettu pitävän hallussaan riidanalaisia tavaroita kaupallisessa laajuudessa; b) joka on tavattu käyttämästä riidanalaisia palveluja kaupallisessa laajuudessa; c) jonka on todettu tarjoavan loukkaavassa toiminnassa käytettäviä palveluja kaupallisessa laajuudessa; tai d) jonka a, b tai c alakohdassa tarkoitettu henkilö on osoittanut osallistuneen kyseisten tavaroiden tuottamiseen, valmistukseen tai jakeluun tai näiden palvelujen tarjoamiseen. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin tietoihin sisältyvät tapauksen mukaan: a) tuotteen tai palvelujen tuottajien, valmistajien, jakelijoiden, toimittajien ja muiden aikaisempien haltijoiden sekä aiottujen tukku- ja vähittäiskauppiaiden nimet ja osoitteet; b) tiedot tuotettujen, valmistettujen, toimitettujen, vastaanotettujen tai tilattujen tavaroiden taikka palveluiden määrästä sekä kyseisistä tavaroista tai palveluista saaduista hinnoista. 3. Edellä 1 ja 2 kohdan säännökset eivät rajoita muita laissa annettuja säännöksiä, jotka a) antavat oikeuden haltijalle oikeuden [saada] laajempia tietoja; b) koskevat tämän artiklan nojalla ilmoitettujen tietojen käyttöä rikos- tai siviilioikeudellisessa menettelyssä; c) koskevat vastuuta tiedonsaantioikeuden väärinkäytöstä; d) antavat mahdollisuuden kieltäytyä sellaisten tietojen antamisesta, jotka pakottaisivat 1 kohdassa tarkoitetun henkilön myöntämään oman tai lähisukulaisensa osallistumisen teollis- tai tekijänoikeuden loukkaukseen; tai e) koskevat tietolähteiden luottamuksellisuuden suojaa tai henkilötietojen käsittelyä.”
5

Perusasetuksen 2 artiklan 10 ja 11 kohdassa säädettiin seuraavaa: ”10. Vientihinnan ja normaaliarvon välillä on tehtävä tasapuolinen vertailu. Vertailu on tehtävä kaupan samassa portaassa ja mahdollisimman samanaikaisten myyntien suhteen ja ottaen asianmukaisesti huomioon muut mahdolliset hintojen vertailuun vaikuttavat erot. Elleivät muodostettu normaaliarvo ja vientihinta ole verrattavissa, kussakin tapauksessa on asianmukaisesti otettava huomioon, oikaisujen muodossa, tapauksen asianhaarat tutkien, hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat väitetyt ja osoitetut eroavuudet. Oikaisujen toistamista on vältettävä, etenkin silloin, kun kyseessä ovat alennukset, hyvitykset, määrät ja kaupan portaisiin liittyvät erot. Erityisten olosuhteiden täyttyessä oikaisuja voidaan tehdä seuraavien tekijöiden mukaisesti: – – b) Tuontimaksut ja välilliset verot Jos tuote on tarkoitettu kulutettavaksi viejämaassa, normaaliarvo oikaistaan samankaltaisen tuotteen tai siihen fyysisesti sisältyvien materiaalien tuontimaksuja ja välillisiä veroja vastaavalla määrällä, ja jos tuote viedään yhteisöön, kyseisiä maksuja ja veroja ei kanneta tai ne palautetaan. – – k) Muut tekijät Oikaisu voidaan tehdä myös muiden kuin a–j alakohdassa tarkoitettujen tekijöiden erojen osalta, jos tämän kohdan mukaisesti osoitetaan, että ne vaikuttavat hintojen vertailukelpoisuuteen ja erityisesti että asiakkaat maksavat pysyvästi eri hintoja kotimarkkinoilla tällaisten tekijöiden eron vuoksi. – – 11. Jollei tasapuolista vertailua koskevista säännöksistä muuta johdu, polkumyyntimarginaalien olemassaolo tutkimusajanjakson aikana määritetään tavallisesti normaaliarvon painotetun keskiarvon ja kaiken yhteisöön suuntautuvan viennin hintojen painotetun keskiarvon välisellä vertailulla tai yksittäisten normaaliarvojen ja yhteisöön suuntautuvan viennin yksittäisten hintojen välisellä vertailulla kunkin liiketapahtuman osalta. Painotettuun keskiarvoon perustuvaa normaaliarvoa voidaan kuitenkin verrata yhteisöön suuntautuvien yksittäisten vientitapahtumien hintoihin, jos vientihintojen rakenteessa on eri ostajien, alueiden tai ajanjaksojen välillä huomattavia eroja ja jos harjoitetun polkumyynnin tosiasiallinen laajuus ei käy ilmi tämän kohdan ensimmäisessä virkkeessä määritettyjen menetelmien avulla. Tässä kohdassa ei suljeta pois mahdollisuutta käyttää otoksia 17 artiklan mukaisesti.”
12

KOB on Latviaan sijoittautunut yhtiö, jonka liiketoimintana on maataloustoiminta. Sen hallituksen ainoa jäsen, jolla on myös oikeus edustaa kyseistä yhtiötä yksin, on Saksan kansalainen VP. Kolmella muulla Latviassa rekisteröidyllä yhtiöllä, joiden osakkaat ovat Saksan kansalaisia, on osuuksia KOB:ssä. KOB:n tosiasialliset edunsaajat ovat VP ja ZT. Viimeksi mainittu on niin ikään Saksan kansalainen.
83

SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistetun vilpittömän yhteistyön periaatteen nojalla jäsenvaltioiden on poistettava tällaisesta unionin oikeuden rikkomisesta aiheutuvat lainvastaiset seuraukset. Tästä seuraa, että toimivaltaisilla kansallisilla viranomaisilla – mukaan lukien kansalliset tuomioistuimet, joissa on riitautettu unionin oikeuden vastaisesti hyväksytty kansallinen oikeussääntö – on velvollisuus ryhtyä toimivaltansa rajoissa kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin ympäristöarvioinnin laiminlyönnin korjaamiseksi. Tämä voi tapahtua esimerkiksi siten, että sellaisen ohjelman tai suunnitelman osalta, joka on hyväksytty ympäristöarvioinnin suorittamisvelvollisuutta noudattamatta, hyväksytään toimenpiteitä, joiden avulla ohjelmaa tai suunnitelmaa lykätään tai se kumotaan (ks. vastaavasti tuomio 28.7.2016, Association France Nature Environnement, C‑379/15, EU:C:2016:603, 31 ja 32 kohta) tai jo myönnetty lupa peruutetaan tai sitä lykätään tällaisen arvioinnin suorittamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 12.11.2019, komissio v. Irlanti (Derrybrienin tuulivoimala), C‑261/18, EU:C:2019:955, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
12

Unkarin tasavallan poliisin partiointitoimintaa koskevasta ohjesäännöstä 23.4.1998 annetun poliisihallituksen ohjeessa nro 11/1998 (Magyar Köztársaság Rendőrségének Csapatszolgálati Szabályzata kiadásáról szóló 11/1998. ORFK utasítás) säädetään seuraavaa: ”– – 12. – – – – Partion päivystystehtävä Päivystystehtävän tarkoituksena on pitää partio valmiustilassa, jotta se voi aloittaa tehtävänsä mahdollisimman lyhyellä varoitusajalla. Tähän sisältyy partion perustaminen, sen majoittaminen ja varustaminen ja tarvittaessa tehtäväjoukkueiden tai tehtäväjoukkueiden ryhmien perustaminen, partion toiminnan kannalta tarpeellisen materiaalin toimittaminen, yksiköiden valmistelu ja niiden ylläpito. 14. Partio voidaan osoittaa päivystystoimintaan joko ennalta suunnitellulla tavalla, mikäli tehtävä on ennakoitavissa, tai kiireellisellä osoittamisella. Jälkimmäinen tilanne voi syntyä erityisesti silloin, kun olemassa olevalle päivystystoiminnalle on jo osoitettu tehtävä ja kun sen lisäksi on tarpeen järjestää muuta päivystystoimintaa, eikä tähän ole mahdollista tai riittävää määrätä toisenlaiseen toimintaan käytettäviä poliisivoimia. – – 17. Päivystystehtävää hoitavan partion valmiusaste kuvaa sitä, kuinka nopeasti se kykenee aloittamaan sille osoitetun erityistehtävän. Tämä riippuu siitä, missä määrin poliisiviranomaisen komentaja on etukäteen vahvistanut tehtävän aloittamisen edellytykset. Näiden edellytysten olemassaolon perusteella partio voi olla joko normaalissa tai korotetussa valmiustilassa. – – 19. Päivystystehtävä alkaa, kun vaadittu valmiustila saavutetaan, ja jatkuu siihen asti, kun valmiustila päätetään tai kun kyseinen tehtävä muutetaan muunlaiseksi toiminnaksi. Päivystystehtäviä hoitavan partion on kyettävä lähtemään määrättyihin tehtäviin 15 minuutissa, jos kyseessä on korotettu valmiustila, ja tunnissa, jos kyseessä on normaali valmiustila. Partion käytöstä määrännyt komentaja voi lyhentää näitä tavanomaisia valmiusaikoja tehtävän luonteen tai sen mukaan, miten hyvin ryhmä on siihen valmistautunut.”
3

Asetuksella N:o 2658/87 käyttöön otettu yhdistetty nimikkeistö perustuu maailmanlaajuiseen harmonoituun tavarankuvaus- ja tavarankoodausjärjestelmään, jonka on laatinut sittemmin Maailman tullijärjestöksi (WCO) muuttunut tulliyhteistyöneuvosto ja joka on otettu käyttöön harmonisoitua tavarankuvaus- ja ‑koodausjärjestelmää koskevalla Brysselissä 14.6.1983 tehdyllä kansainvälisellä yleissopimuksella. Kyseinen yleissopimus on yhdessä sen 24.6.1986 tehdyn muutospöytäkirjan kanssa hyväksytty Euroopan talousyhteisön puolesta 7.4.1987 tehdyllä neuvoston päätöksellä 87/369/ETY (EYVL 1987, L 198, s. 1).