ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Neljäs kanneperuste, joka perustuu soveltamisohjeiden 75 artiklan sekä kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen I, II ja III virheelliseen soveltamiseen. Parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artiklaa on rikottu ja kantajan oikeutta eläkkeeseen on loukattu. — Kantaja väittää, että riidanalainen päätös on lainvastainen siltä osin kuin Euroopan parlamentti tulkitsi ja sovelsi virheellisesti soveltamisohjeiden 75 artiklaa ja kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohtaa. Kantajan mukaan näitä säännöksiä on tulkittava siten, että soveltamisohjeiden 75 artiklassa olevaa viittausta kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteisiin I, II ja III ja erityisesti kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevaan 2 artiklan 1 kohtaa tehtyä viittausta on välttämättä tulkittava siten, että se koskee oikeuksia maksuihin, joita sovellettiin kyseisen liitteen III voimassaolon aikana. Päinvastoin parlamentin näistä säännöksistä tekemä tulkinta ja niiden soveltaminen johtavat siihen, että kantajan eläkettä voidaan muuttaa rajoittamattomasti, mikä on ilmeisellä tavalla ristiriidassa parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artiklan kanssa sekä luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden kanssa. — Lopuksi kantaja väittää, että vaikka hyväksyttäisiin parlamentin tulkinta, jonka mukaan kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdassa asetetaan toimielimelle velvollisuus mukauttaa Euroopan parlamentin maksamaa eläkettä sen eläkkeen määrään, josta on säädetty kansallisen parlamentin alahuoneen jäsenille, tämä mukauttamistoimenpide on ristiriidassa unionin oikeudessa asetetun erityisen rajan kanssa eikä se joka tapauksessa voi koskea kuin eläkkeen määrää ja sen maksamista koskevia yksityiskohtaisia menettelytapoja, joten eläkeoikeuteen itseensä vaikuttavia toimia ei voida täytäntöönpanna automaattisesti. Käsiteltävässä asiassa on kuitenkin niin, että kantajaan sovelletulla toimenpiteellä on sen vuoksi, että Euroopan parlamentti on automaattisesti täytäntöönpannut päätöksen 150/2022, paitsi muutettu hänen oikeuttaan eläkkeeseen vaikuttamalla osatekijöihin, joista tämä oikeus muodostuu, sen uuden taannehtivan laskutoimituksen vaikutusten johdosta, jolla eläke itsessään on muutettu, mutta myös toteutettu toimenpide, joka on ilmeisellä tavalla ristiriidassa unionin oikeuden kanssa.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan komissio on ylittänyt harkintavaltansa rajat soveltaessaan keinotekoista ja mielivaltaista luokitusmenetelmää, joka on ristiriidassa Endo-ilmakehän torjuntahävittäjäratkaisun (jäljempänä EATMI-projekti) keskeisten tavoitteiden kanssa. EATMI-projektin tarkoituksena on jakaa 100 miljoona euroa avustusta Euroopan puolustusrahastosta hypersoonisia ohjuksia sekä purje- ja liitolentokoneita vastaan tarkoitetun torjuntahävittäjän suunnitteluvaiheeseen. Näitä uudentyyppisiä ilma-aseita, joita ei voida vielä torjua olemassa olevilla ilmapuolustusjärjestelmillä, on käyttänyt ensimmäistä kertaa Venäjä Ukrainaan kohdistuvassa hyökkäyksessään. Korostuneen geopoliittisen epävarmuuden tilanteessa nämä uudentyyppiset ilma-aseet muodostavat ennen näkemättömän, mullistavan ja mahdollisesti eksistentiaalisen uhan unionin jäsenvaltioiden ja kansalaisten koskemattomuudelle ja turvallisuudelle. Ne edellyttävät uutta lähestymistapaa ilmapuolustuksen suunnitteluun. Komission luokitusmenetelmässä sivuutetaan kuitenkin tämä tavoite seuraavalla tavalla: — Ensinnäkin komissio sovelsi vakiomuotoista painotusmenetelmää kaikkiin Euroopan puolustusrahaston vuoden 2021 projekteihin ottamatta huomioon EATMI-projektin oleellisen tärkeää merkitystä. — Toiseksi komissio arvioi hakijoiden ehdotukset lähes yksinomaan yleisten arviointiperusteiden perusteella, jotka ovat samat kaikille Euroopan puolustusrahaston vuoden 2021 projekteille ja joissa ei oteta huomioon EATMI-projektin tavoitteita tai jotka ovat jopa ristiriidassa näiden tavoitteiden kanssa. — Komissio ylitti harkintavaltansa rajat käyttäessään tätä keinotekoista ja mielivaltaista menetelmää ja vaaransi unionin valmiudet parantaa omaa vastaustaan hypersoonisia uhkia vastaan.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalainen päätös perustuu ilmeiseen arviointivirheeseen. Kantajalla on toisen lääkkeen, VOCABRIAn, markkinoille saattamista koskeva lupa, jonka Euroopan komissio myönsi kantajalle 17.12.2020. Euroopan lääkeviraston (jäljempänä EMA) riidanalainen päätös perustuu EMA:n näkemykseen, jonka mukaan APRETUDE on sama lääke kuin VOCABRIA. EMA katsoo tämän vuoksi, että komissiolle on tehtävä lupahakemus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 726/2004 (2) 82 artiklan 2 kohdan nojalla ennen kuin on mahdollista tehdä APRETUDEa koskeva markkinoille saattamista koskeva lupahakemus. EMA teki ilmeisen arviointivirheen katsoessaan, että APRETUDE on sama lääke kuin VOCABRIA. APRETUDEa ja VOCABRIAa ei voida pitää lain mukaan samana lääkkeenä niiden käyttötarkoitusten erojen (ja näin ollen niiden turvallisuus- ja tehokkuusprofiilien), niiden vahvuuksien ja myyntipakkausten eroavaisuuksien vuoksi. Riidanalainen päätös perustuu siis ilmeiseen virheeseen ja on kumottava.
3)

Kolmas kanneperuste, joka perustuu direktiivin 2014/59/EU (1) 102 artiklan, asetuksen (EU) N:o 806/2014 (2) 69 artiklan 1 ja 2 kohdan ja 70 artiklan 2 kohdan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 (3) 3 artiklan ja 4 artiklan 2 kohdan rikkomiseen sekä suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen siitä syystä, että tavoitteet on asetettu virheellisesti, koska vastaaja on unionin oikeudessa vahvistettujen oikeudellisten puitteiden vastaisesti asettanut tavoitteet liian korkealle
1.

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan perusteluvelvollisuutta ei ole noudatettu, harkintavaltaa on käytetty väärin ja SEUT 266 artiklaa on rikottu, koska vastaaja on muun muassa kieltäytynyt toteuttamasta toimenpiteitä, joilla unioin yleisen tuomioistuimen aiemmin antama kumoamistuomio voitaisiin panna tosiasiallisesti täytäntöön.
1.

Ensimmäinen kanneperuste: päätöksessä ei noudateta SEUT 296 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan c alakohdan mukaista perusteluvelvollisuutta ja sillä loukataan perusoikeuskirjan 47 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, koska sen perustelut ovat puutteelliset erityisesti, kun kyse on useista kohdista, joissa vastaaja käyttää säännöksissä annettua harkintavaltaa, koska siinä ei esitetä muiden toimielinten tietoja ja koska päätöksen laillisuusvalvonta on käytännössä mahdotonta.
—

maksamaan kaikki Aleppo–Tall Kojak –tiehankkeen erityisehtoisen lainasopimuksen (jäljempänä lainasopimus) 3.01, 3.02 ja 4.01 artiklaan perustuvat kantajan saatavat 25.8.2017 jälkeiseltä ajalta, eli — 233 051,96 euroa, joka on kantajan saatavan määrä 30.6.2022 ja josta 200 900,30 euroa on pääomaa, 2 014,25 euroa korkoa ja 30 137,41 euroa sopimuksen mukaista viivästyskorkoa (laskettuna eräpäivästä 30.6.2022 lähtien) — edelleen sopimuksen mukaista viivästyskorkoa, jonka vuotuinen korkokanta on 3,5 prosenttia (350 peruspistettä), maksun suorittamiseen asti
3.

Kolmas kanneperuste perustuu siihen, että Euroopan komissio on loukannut periaatetta, jonka mukaan olettamana on avoimuus ja tietojen luovuttaminen, koska se ei ole antanut kantajalle oikeutta tutustua henkilötietoihinsa säädetyssä määräajassa, vaikka häntä vastaan on vireillä rinnakkaiset rikos- ja siviilioikeudelliset menettelyt, jotka perustuvat samoihin väitettyihin tosiseikkoihin. Henkilötietojen käsittelyn yhteydessä on henkilön perusoikeus saada jäljennös henkilötiedoistaan vireillä olevissa rikosoikeudellisissa menettelyissä.
4)

Neljäs kanneperuste, joka perustuu verovähennyksen edellytysten virheelliseen tulkintaan — Kantaja katsoo, että hallintojohtajien nykyiset päätelmät ovat sisältyneet osana vuoden 2004 henkilöstösääntöuudistukseen ja että niitä tarkasteltaessa on siten myös otettava huomioon tämä asiayhteys kokonaisuudessaan. Hallinto ei yksinkertaisesti voi irrottaa uudistuspaketista sen yksittäisiä osia sen mukaan, mikä on sille taloudellisesti edullista. — Mainitun tuomion T-484/18 perusteluissa viitataan 27.11.1980 annettuun tuomioon Sorasio-Allo ym. v. komissio (81/79, 82/79 ja 146/79, EU:C:1980:270), eikä se tämän vuoksi voi olla uutta oikeuskäytäntöä. Yhteisöjen tuomioistuin ei ole ottanut viimeksi mainitussa tuomiossa huomioon kaikkia kieliversioita. Sen tuolloin tekemä johtopäätös, jonka mukaan verovähennys on lapsilisää täydentävä, ei saa tällaista vahvistusta asetuksen N:o 260/68 muissa kieliversioissa. Tällä seikalla ei kuitenkaan ole ollut merkitystä tähän mennessä, koska verovähennyksen myöntäminen vanhempienkin lasten perusteella on ollut vuosikymmenten ajan riidatonta. — Myöskään sanamuodoltaan lähes samansisältöiseen aikaisempaan asetukseen N:o 32 (ETY), 12 (Euratom) (2) perustuvan historiallisen tulkinnan perusteella ei voida päätyä siihen, että verovähennys huollettavana olevan lapsen perusteella olisi lapsilisän täydennys. Sidesanana käytetty ilmaisu ”außerdem” (lisäksi) viittaa yksiselitteisesti sitä edeltävässä alakohdassa tarkoitettuihin kiinteämääräisiin tulonhankkimismenoihin eikä lapsilisään. — Oikeusvertailevan tulkinnan perusteella verovähennyksen myöntäminen huollettavana olevien henkilöiden elatuksesta johtuvista menoista, jotka ovat epätavallinen taloudellinen rasitus, on normaali menettelytapa, jota neuvosto on ilmeisesti käyttänyt esikuvana antaessaan asetuksen N:o 260/68. — Sekä lapsilisä että verovähennys edellyttävät huollettavana olevan lapsen olemassaoloa; verovähennyksen saaminen ei sen sijaan edellytä lapsilisän olemassaoloa. Tässä on kyse formaalin logiikan kannalta virhepäätelmästä, jossa premissi ja johtopäätös on sääntöjenvastaisella tavalla vaihdettu keskenään.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että 1.4.2022 päivätyllä kirjeellä kantajalle tiedoksi annettu komission päätös on kumottava, koska kyseinen päätös merkitsee perussopimusten ja ympäristöoikeuden rikkomista. Kantaja esitti vuoden 2021 joulukuussa komissiolle pyynnön, joka koski sitä, että komissio toteuttaisi pyynnössä mainittuja ympäristöoikeudellisia kysymyksiä koskevan sisäisen uudelleentarkastelun. Vastauksessaan kantajan pyyntökirjeeseen komissio katsoi, että kantajan pyyntö oli jätettävä tutkimatta. Kantaja katsoo, että tässä suhteessa komission päätös on perustavanlaatuisella tavalla virheellinen ja se johtaa EU:n ja kansainvälisen ympäristöoikeuden rikkomiseen ja merkitsee perussopimusten rikkomista. Kantaja katsoo, että komissio on laiminlyönyt perussopimusten ja kansainvälisen oikeuden, mukaan lukien tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan yleissopimuksen (Århusin yleissopimus) 3, 6 ja 7 artiklan, mukaiset velvoitteensa. Kantaja vetoaa lisäksi siihen, että komission riidanalainen päätös rikkoo EU:n johdettua lainsäädäntöä, mukaan lukien Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (2) 9 ja 10 artiklaa. Kantaja katsoo, että komission päätös loukkaa Århusin yleissopimukseen ja asetukseen (EY) N:o 1367/2006 (sellaisena kuin se on muutettuna) perustuvaa kantajan oikeutta oikeuden saatavuuteen.
—

toteamaan, että a) 21.12.2021 päivätty Euroopan komission (Directorate-General for Research & Innovation, Directorate H – Common Implementation Centre H.2 – Common Audit Service) – ref. CAIA389007 – ”Letter of Conclusion – re. Ares (2021) 7900224 –”; b) Final Audit Report, joka on liitetty Letter of Conclusioniin Ares (2021) 7900224, c) 23.2.2022 päivätty ”Euroopan tutkimuksen toimeenpanoviraston (REA) Confirmation Letter REA. C – Future Society C.2 – Secure Society” (pyyntökirje) ja d) 23.2.2022 päivätty Euroopan tutkimuksen toimeenpanoviraston veloitusilmoitus nro 3242202693 (veloitusilmoitus) ovat mitättömiä, lainvastaisia ja tehottomia, tai kumoamaan ne
4)

Neljäs kanneperuste, jolla väitetään, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa tarkoitettuja perusoikeuksia ja perusvapauksia on loukattu. Kantajan mukaan res iudicata -periaate on esteenä sille, että EKP asettaa Sberbankille eliminointikoron asetuksen (EU) No 575/2013 (2) 395 artiklassa suurten asiakasriskien rajoituksen ylittämisen perusteella.
—

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 59 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa, on rikottu, koska valituslautakunta katsoi virheellisesti, että EU-tavaramerkki N:o 13 609 631 BIO-BEAUTÉ ei ole kuvaileva luokkaan 3 kuuluvien tavaroiden osalta: ”hampaidenpuhdistusaineet; eteeriset öljyt; hajuvedet, toilettivedet, kölninvedet; suitsukkeet; hajustettu vesi”,
7)

Seitsemäs kanneperuste, joka perustuu siihen, että nimitysmenettelyä on rikottu, kun kantajaan on sovellettu lisäkriteerejä ja häntä on arvioitu pidemmältä ajalta muihin nimitettyihin verrattuna. Näin ollen kaikkien nimitettyjen yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan uusimispäätös on lainvastainen siltä osin kuin se on seuraus ENISAn aloittamasta uudelleenjärjestelyä koskevasta menettelystä, jota ei ole toteutettu yksikön edun mukaisesti – henkilöstösääntöjen 7 artiklan 1 kohdan rikkominen, avoimuuden ja syrjintäkiellon periaatteiden loukkaaminen ja hallintoneuvoston päätöksen MB/2018/14 18 artiklan 1 kohdan ja 20 artiklan 2 kohdan a alakohdan rikkominen — Uudelleenjärjestelyä koskeva prosessi ei ole selvä eikä avoin, siinä on loukattu oikeusvarmuuden periaatetta ja siinä on tehty ilmeinen arviointivirhe ja rikottu päätöksen MB/2020/5 6 artiklaa — Uudelleenjärjestelyä koskevan prosessin perustelut ovat puutteelliset — Uudelleenjärjestelyä koskeva prosessi on toteutettu hallinnollisen tiedotteen liitteen I vastaisesti — Uudelleenjärjestelyä koskevassa prosessissa on loukattu päätöksen MB/2020/5 7 ja 8 periaatetta ja hyvän hallinnon periaatetta, rikottu perusoikeuskirjan 41 artiklaa ja jätetty noudattamatta huolenpitovelvoitetta.
—

Neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 51 artiklan 1 kohdan a alakohtaa yhdessä sen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa on rikottu.
2)

Toinen kanneperuste: riidanalainen täytäntöönpanopäätös on asetuksen (EY) N:o 507/2006 4 artiklan vastainen, koska — edellytys siitä, että direktiivin 2001/83/EY (2) 1 artiklan 28 a alakohdassa määritelty riski-hyötysuhde on positiivinen, ei toteudu — asetuksen (EY) N:o 507/2006 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukainen edellytys ei toteudu, koska hakija ei pysty toimittamaan täydellisiä kliinisiä tietoja — asetuksen (EY) N:o 507/2006 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukainen edellytys ei toteudu, koska ei ole olemassa sellaista puutteellisen lääketieteellisen hoidon tarvetta, joka voitaisiin täyttää lääkkeellä, jota varten myyntilupa on myönnetty — asetuksen (EY) N:o 507/2006 4 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukainen edellytys ei toteudu.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu ilmeiseen arviointivirheeseen Vastaaja on syyllistynyt ilmeiseen arviointivirheeseen, kun se on todennut riidanalaisella päätöksellä, että Saksan tukiohjelma ”Liittovaltion yleinen vahingonkorvausjärjestelmä, covid-19” soveltuu SEUT 107 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla sisämarkkinoille. Se, että korvausta voivat hakea sellaisista yrityksistä, jotka toimivat useilla eri liiketoiminta-alueilla, ainoastaan yritykset, joiden liikevaihdosta vähintään 80 prosenttia kertyy toiminnoista, joihin sulku on vaikuttanut suoraan, perustuu mielivaltaan, ja tukiohjelman hyväksyminen on suhteetonta. Ilman asiallista perustetta 80-prosentin kynnys johtaa siihen, ettei sulkemista koskevien määräysten ja niistä sellaisille yrityksille, jotka toimivat useilla liiketoiminta-alueilla, aiheutuneiden vahinkojen välillä ole syy-yhteyttä, koska tällaiset yritykset jäävät siitä huolimatta, että valtion toimenpiteet koskevat niitä suoraan ja merkittävästi ja aiheuttavat huomattavia tappioita, mahdollisesti täysin ilman korvauksia. Tämä johtaa kilpailun vääristymiseen sekä suhteessa kilpailijoihin liiketoiminta-alueilla, joihin covid-19 on vaikuttanut, että suhteessa kilpailijoihin liiketoiminta-alueilla, joihin covid-19 ei ole vaikuttanut.
Kanne 8.9.2021 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO – Papouis Dairies (Papouis Halloumi)

(Asia T-565/21)

(2021/C 452/56)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikosia, Kypros) (edustaja: asianajaja C. Milbradt)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Papouis Dairies LTD (Nikosia)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus värillisen kuviomerkin, joka sisältää sanaosat Papouis Halloumi Papouis Dairies LTD PAP since 1967, rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Rekisteröintihakemus nro 11 176 344

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 29.4.2021 asiassa R 575/2019-2 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen ja

— velvoittaa EUIPO:n ja muun osapuolen EUIPO:ssa vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet
4)

Neljäs kanneperuste: Perusoikeuskirjan 20 artiklan, luettuna yhdessä 35 artiklan kanssa, rikkomien, koska asetus poikkeaa testien käytön osalta WHO:n ja ECDC:n suuntaviivoista. Harkintavallan väärinkäyttö Kantajat väittävät tältä osin, että RT-PCR-pyyhkäisynäytteitä monistetaan tiettyjen maiden laboratorioissa suurempina syklilukumäärinä kuin ECDC ja WHO katsovat luotettavaksi. Pyyhkäisynäytteitä käytetään ilman käyttöä edeltävää ja/tai sen jälkeistä kliinistä tutkimusta, joten virheellinen monistaminen johtaa väärään tulokseen. Jos tulos on positiivinen, tutkimusta ei – toisin kuin WHO:n suuntaviivoissa määrätään – toisteta, joten in-vitro-testi on myös tästä näkökulmasta katsottuna täysin epäluotettava. Riidanalaisessa asetuksessa säädetään oireettomien henkilöiden osalta tehtävästä pakollisesta screeningistä EU-todistuksen saamista varten, vaikka WHO:n suuntaviivoissa pidetään RT-PCR-testiä ja/tai pikatestiä oireettomille henkilöille hyödyttöminä, koska niissä ei saada todisteita siitä, että kyseiset henkilöt ovat tartuttavia. Ainoa vakavasti otettava ratkaisu riidanalaisen asetuksen tavoitteen, joka on mahdollisen turvallinen matkustaminen, saavuttamiseen suurimman mahdollisen tieteellisen luotettavuuden mukaisella tavalla on velvoittaa rokotetut ja rokottamattomat käymään välittömästi ennen pyydettyä tarpeellista käyttöä sylkynäytetestissä ja hakeutumaan siinä tapauksessa, että testi on positiivinen, RT-PCR-testiin, jossa pyyhkäisynäyte monistetaan sellaisella syklien määrällä, joka on yhteensopiva WHO:n ja ECDC:n suuntaviivojen kanssa.
2.

Toinen kanneperuste perustuu siihen, että riitautettu päätös on Euroopan unionin perussopimusten vastainen sekä perusteluiltaan puutteellinen. Kantaja väittää tältä osin, että vetoomuksella on liittymä unioniin, joten toimi on kumottava unionin soveltamissäännöstön vastaisuuden vuoksi.
5)

Viides kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio on soveltanut omaa menetelmäänsä tavalla, joka on aineellisesti virheellinen ja jossa on useita aineellisia epätarkkuuksia ja virheitä, jotka ovat johtaneet suhteettoman suuren sakon määräämiseen UBS:lle.
1)

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan on tehty ilmeinen arviointivirhe ja palvelussuhteen ehtojen 8a artiklan c alakohtaa on rikottu ja EKP:n henkilöstösääntöjen 1a.1.1(b), 1a.2.1.1 ja 1a.2.6.1 artiklaa on rikottu; hakuilmoitusta on rikottu; yksikön etua on loukattu.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan delegoidun asetuksen N:o 640/2014 (2) 31 artiklan 2 kohdan tulkinta yhdessä delegoidun asetuksen N:o 639/2014 (3) 53 artiklan 4 kohdan kanssa on suhteellisuusperiaatteen vastainen, koska sen valvontaa, onko tuen määrä laskettu oikein, siihen liittyvine hallinnollisine seuraamuksineen (olennainen valvonta), ei ole suoritettu asianmukaisesti. Tässä kanneperusteessa on neljä alakohtaa (A-D): — A: hallinnolliset seuraamukset on määrätty perusteettomasti ennen jäsenvaltion vahvistamaa määräpäivää eläinten yksilöintiä ja rekisteröintiä koskevien vaatimusten noudattamatta jättämisen perusteella delegoidun asetuksen N:o 640/2014 31 artiklan 3 kohdan ja delegoidun asetuksen 53 artiklan 4 kohdan mukaisesti — B-D: delegoidun asetuksen N:o 640/2014 31 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja hallinnollisia seuraamuksia on määrätty perusteettomasti eläimistä, joiden osalta on väitetty havaitun yksilöintiä ja rekisteröintiä koskevia puutteita sellaisissa tukihakemuksiin kokonaisuutena kohdistetuissa hallinnollisissa tarkastuksissa, joissa jäsenvaltio, kuten Espanjan kuningaskunta, noudattaa täytäntöönpanoasetuksen N:o 809/2014 (4) 21 artiklan 3 kohdan mukaisesti ”hakemuksetonta” järjestelmää, joka jo luonteensa perusteella sulkee pois kaikki maataloustukirahastoon mahdollisesti kohdistuvat riskit.
4)

Neljäs kanneperuste, joka perustuu siihen, että päätöksessä on tehty oikeudellinen virhe, koska vastaajan valituslautakunta on tulkinnut ja soveltanut virheellisesti asetuksen (3) 3 artiklaa ja siihen liittyviä unionin oikeuden säännöksiä ja periaatteita, jotka koskevat kieliä, joilla vastaajan on laadittava päätöksensä, mukaan lukien SEUT 342 artikla, SEU 3 artiklan 3 kohta, unionin perusoikeuskirjan 22 artikla, ACER-asetuksen (4) 44 artiklan 1 kohta, oikeusvarmuuden periaate ja puolustautumisoikeudet.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu väitteeseen, että vastaaja on tehnyt ilmeisen virheen arvioidessaan rekisteröintihakemuksen No CY/PDO/0005/01243 yhteensopivuutta asetuksen N:o 1151/2012 (2) kanssa. Kantaja väittää, että vastaaja on rikkonut asetuksen N:o 1151/2012 10, 49 ja 50 artiklaa ja jättänyt tutkimatta asianmukaisesti hakemuksen Halloumin rekisteröimiseksi suojatuksi alkuperänimitykseksi. (3)
9.

Yhdeksännen kanneperusteen mukaan komissio on loukannut suhteellisuusperiaatetta ja periaatetta, jonka mukaan rangaistukset ja seuraamukset on määrättävä yksilöllisesti, koska se on alentanut UniCreditin sakon perusmäärän muuttuvaa osaa vain 1 prosenttiyksiköllä muihin osapuoliin verrattuna.
—

suhteellisuusperiaatetta on loukattu ensinnäkin sen vuoksi, että yhteiseen kriisinratkaisurahastoon suoritettavien ennakollisten vakausmaksujen laskenta on ristiriidassa asetuksen N:o 806/2014 tavoitteiden kanssa, toiseksi sen vuoksi, että laskennassa ei oteta huomioon sitä, että kantaja on luottolaitos, joka divestoidaan ja jolle on myönnetty valtiontakaus ja jonka hyväksi yhteistä kriisinratkaisurahastoa ei käytännössä koskaan tulla käyttämään, ja kolmanneksi sen vuoksi, että laskenta johtaa siihen, että laitoksen hallittu kriisinratkaisu tulee kalliimmaksi,
—

Kantaja väittää, että hän täytti kaikki ylennykseen vaadittavat kriteerit erityisesti sen vuoksi, että hän on suoriutunut hyvin nykyisessä tehtävässään, hänellä on kyky ja mahdollisuudet suoriutua tehtävässä ylemmällä tasolla, minkä hänen esimiehensä on useaan otteeseen vahvistanut hänelle, ja hän on osoittanut olevansa motivoitunut työskentelemään ylemmällä tasolla, kun otetaan erityisesti huomioon se, että hän on jatkuvasti hoitanut vastaavia ylemmän tasoisia tehtäviä. Kantaja väittää, että vastaaja ei perustellut päätöstään olla ylentämättä häntä. Perusteluja ei esitetty johtavan lakimiehen päätöksessä sen paremmin kuin henkilöstöasioiden pääosaston päätöksessäkään.