3

Vuoden 2012 EEG:llä käyttöön otetun järjestelmän pääasialliset ominaispiirteet esitetään valituksenalaisen tuomion 4–12 kohdassa seuraavasti: ”4 Kaikkien jännitetasojen verkko-operaattorit, jotka varmistavat yleisen sähkönhankinnan, ovat velvollisia ensinnäkin liittämään verkkoonsa laitokset, jotka tuottavat EEG-sähköä niiden toiminta-alueella (vuoden 2012 EEG:n 5–7 §), toiseksi syöttämään tätä sähköä verkkoonsa, kuljettamaan sitä sekä jakelemaan sitä ensisijaisesti (vuoden 2012 EEG:n 8–12 §), ja kolmanneksi maksamaan näiden laitosten toiminnanharjoittajille korvauksen, joka lasketaan lailla säädettyjen tariffien perusteella ottaen huomioon kyseessä olevan sähkön luonteen ja kyseessä olevan laitoksen mittaustehon tai asennetun tehon (vuoden 2012 EEG:n 16–33 §). Vaihtoehtoisesti EEG-sähköä tuottavien laitosten toiminnanharjoittajilla on yhtäältä oikeus myydä kokonaan tai osittain tätä sähköä suoraan kolmansille ja toisaalta vaatia, että verkko-operaattori, johon laitos olisi kytketty tällaisen suoramyynnin puuttuessa, maksaa niille markkinapreemion, joka lasketaan sen korvauksen määrän perusteella, joka olisi pitänyt maksaa verkkoon kytkentätapauksessa (vuoden 2012 EEG:n 33a–33i §). Käytännössä on selvää, että nämä velvoitteet koskevat olennaisin osin paikallisia alhaisen tai keskisuuren jännitetason jakeluverkonhaltijoita. 5 Toiseksi jakeluverkonhaltijat ovat velvollisia siirtämään EEG-sähköä ketjun alkupäässä sijaitseville alueiden välisille suurjännitteisille ja erittäin suurjännitteisille siirtoverkonhaltijoille (vuoden 2012 EEG:n 34 §). Vastikkeena tästä velvollisuudesta siirtoverkonhaltijoiden on maksettava jakeluverkonhaltijoille viimeksi mainittujen laitosten toiminnanharjoittajille maksamia korvauksia ja markkinapreemioita vastaava määrä (vuoden 2012 EEG:n 35 §). 6 Kolmanneksi vuoden 2012 EEG:ssä säädetään niin sanotusta ”liittovaltiotason korvauksen” mekanismista yhtäältä niiden EEG-sähkön määrien osalta, joka jokaisen siirtoverkonhaltijan on syötettävä verkkoonsa, ja toisaalta niiden summien osalta, jotka on maksettava vastikkeena jakeluverkonhaltijoille (vuoden 2012 EEG:n 36 §). Käytännössä kukin siirtoverkonhaltija, joka on syöttänyt ja maksanut EEG-sähkön määrän, joka ylittää sähköntoimittajien niiden alueella sijaitseville loppukuluttajille toimittaman määrän, voi vedota muihin siirtoverkonhaltijoihin nähden tätä erotusta vastaavaan korvausoikeuteen. Vuosista 2009–2010 lähtien mainittu korvaus ei toteudu enää tosiasiallisesti (EEG-sähkövirtojen vaihto) vaan taloudellisesti (siihen liittyvien kustannusten korvaaminen). Nämä korvaussäännökset koskevat neljästä siirtoverkonhaltijasta kolmea, jotka ovat yksityisiä yrityksiä (Amprion GmbH, TenneT TSO GmbH ja 50Hertz Transmission GmbH), kun taas neljäs on julkinen yritys (Transnet BW GmbH). 7 Neljänneksi siirtoverkonhaltijoilla on velvollisuus myydä verkkoon syöttämäänsä EEG-sähköä sähköpörssin spot-markkinoilla (vuoden 2012 EEG:n 37 §:n 1 momentti). Jos ne eivät näin saadulla hinnalla kykene kattamaan sitä taloudellista rasitetta, joka niille koituu lainmukaisesta velvollisuudesta maksaa laissa vahvistettujen tariffien mukainen korvaus tästä sähköstä, niillä on oikeus vaatia sääntelyviranomaisen määrittelemin ehdoin, että loppukuluttajien sähköntoimittajat maksavat niille myytyjen määrien suhteessa laskettavan erotuksen. Tätä mekanismia kutsutaan EEG-lisämaksuksi (vuoden 2012 EEG:n 37 §:n 2 momentti). EEG-lisämaksun määrää voidaan kuitenkin vähentää 2 sentillä kilowattituntia kohden tietyissä tapauksissa (vuoden 2012 EEG:n 39 §). Jotta sähköntoimittajat voisivat saada tällaisen, vuoden 2012 EEG:ssä ”EEG-maksun alentamiseksi” luokitellun alennuksen, joka tunnetaan myös nimellä ”vihreän sähkön etuoikeus”, niiden on muun muassa ensinnäkin osoitettava, että ainakin 50 prosenttia niiden asiakkailleen toimittamasta sähköstä on EEG-sähköä, sitten, että ainakin 20 prosenttia siitä on tuulienergiasta tai aurinkoenergiasta peräisin olevaa sähköä, ja lopuksi, että sitä myydään suoraan niiden asiakkaille. 8 – – 9 Viidenneksi on selvää, että vaikka vuoden 2012 EEG:ssä ei velvoiteta sähköntoimittajia vyöryttämään EEG-lisämaksua loppukuluttajille, sitä ei siinä myöskään kielletä. On myös selvää, että toimittajat, jotka ovat itse velvollisia maksamaan tämän lisämaksun siirtoverkonhaltijoille, vyöryttävät käytännössä tämän maksun asiakkailleen, kuten Saksan liittotasavalta on istunnossa vahvistanut. Yksityiskohtaisista säännöistä, joiden mukaan tämä lisämaksu on merkittävä näille osoitettuun laskuun, säädetään vuoden 2012 EEG:ssä (vuoden 2012 EEG:n 53 §), samoin kuin niistä edellytyksistä, joiden mukaisesti asiakkaille on annettava tiedoksi näille toimitetun uusiutuvan energian osuus, jota tuetaan uusiutuvasta energiasta annetun lain mukaan (vuoden 2012 EEG:n 54 §). 10 Vuoden 2012 EEG:ssä säädetään myös erityiskorvausjärjestelmästä, jonka nojalla Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (liittovaltion talous- ja vientivalvontavirasto, jäljempänä BAFA) määrittää kunakin vuonna sen EEG-lisämaksuosuuden ylärajan, jonka sähköntoimittajat voivat vyöryttää kahdelle tietylle asiakasluokalle eli yhtäältä ”tuotantoalan sähköintensiivisille yrityksille” ja toisaalta ”raideyrityksille” hakemuksen perusteella, joka viimeksi mainittujen on tehtävä ennen edeltäneen vuoden kesäkuu[n] 30 päivää, jotta ne voivat pienentää sähkökustannuksiaan ja säilyttää siten kilpailukykynsä (vuoden 2012 EEG:n 40 §). 11 Vuoden 2012 EEG:ssä täsmennetään edellytykset, joiden perusteella on oikeus päästä tämän järjestelmän piiriin, menettely, jota tukikelpoisten yritysten on noudatettava, maksun ylärajan määrittelyn yksityiskohtaiset säännöt tapauskohtaisesti ja BAFAn tältä osin tekemien päätösten vaikutukset (vuoden 2012 EEG:n 41–44 §). Vuoden 2012 EEG:ssä säädetään erityisesti, että sellaisten tuotantoalan yritysten osalta, joiden sähkönkulutuskustannukset ovat ainakin 14 prosenttia niiden bruttoarvonlisäyksestä ja joiden kulutus on ainakin 1 gigawattituntia, tämä maksun yläraja vahvistetaan 10 prosentiksi EEG-lisämaksusta niiden 1–10 gigawattituntia kattavan kulutuksen osalle, yhdeksi prosentiksi tästä lisämaksusta niiden 10–100 gigawattituntia kattavan kulutuksen osalle ja 0,05 sentiksi kilowattitunnilta tämän ylittävälle osalle. Vuoden 2012 EEG:ssä säädetään myös, että sellaisten tuotantoalan yritysten osalta, joiden sähkönkulutuskustannukset ovat ainakin 20 prosenttia niiden bruttoarvonlisäyksestä ja joiden kulutus on ainakin 100 gigawattituntia, EEG-lisämaksu rajoitetaan 0,05 senttiin kilowattitunnilta ensimmäisestä kilowattitunnista lähtien. Vuoden 2012 EEG:ssä täsmennetään, että sähköntoimittajien on ilmoitettava niille yrityksille, joille on annettu EEG-lisämaksun ylärajaa koskeva päätös, ensinnäkin se uusiutuvan energian osuus, jolle myönnetään tukea uusiutuvasta energiasta annetun lain nojalla, toiseksi niiden kokonaisenergiapaketin koostumus ja kolmanneksi uusiutuvasta energiasta annetusta laista hyötyville yrityksille niille tarjotun energiapaketin koostumus (vuoden 2012 EEG:n 54 §). 12 Kuudenneksi vuoden 2012 EEG:ssä vahvistetaan laitosten toiminnanharjoittajille, verkko-operaattoreille ja sähköntoimittajille erityisesti siirtoverkonhaltijoihin ja Bundesnetzagenturiin (liittovaltion verkkovirasto, jäljempänä BNetzA) nähden joukko ilmoittamis- ja julkaisuvelvoitteita ja niiden lisäksi erityisesti siirtoverkonhaltijoihin kohdistuva joukko avoimuusvelvoitteita (vuoden 2012 EEG:n 45–51 §). Mainitussa laissa täsmennetään myös BNetzA:lla jakeluverkonhaltijoihin ja siirtoverkonhaltijoiden nähden oleva tarkkailu- ja valvontavalta (vuoden 2012 EEG:n 61 §).”