Valitus, jonka Altice Group Lux Sàrl, aiemmin New Altice Europe BV, selvitystilassa, on tehnyt 2.12.2021 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-425/18, Altice Europe v. komissio, 22.9.2021 antamasta tuomiosta

(Asia C-746/21 P)

(2022/C 119/27)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Altice Group Lux Sàrl, aiemmin New Altice Europe BV, selvitystilassa (edustajat: R. Allendesalazar Corcho ja H. Brokelmann, abogados)

Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa 1, 2, 3 ja 4 artiklan komission 24.4.2018 tekemässä päätöksessä C(2018) 2418 final, jolla tämä määräsi sakon keskittymän toteuttamisesta neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 (1) 4 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan vastaisesti (asia M. 7993-Altice/PT Portugal, 14 artiklan 2 kohdan mukainen menettely) (riidanalainen päätös),

— toissijaisesti määrää täyttä harkintavaltaansa käyttäen, että riidanalaisen päätöksen 3 ja 4 artiklassa määrättyjä sakkoja, joista viimeksi mainitussa artiklassa määrättyä sakkoa on muutettu unionin yleisen tuomioistuimen tuomiolla, alennetaan merkittävästi,

— edelleen toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jota unionin tuomioistuimen ratkaisu sitoo oikeudellisten seikkojen osalta,

— velvoittaa komission korvaamaan muutoksenhakumenettelystä ja unionin yleisessä tuomioistuimessa käydystä menettelystä valittajalle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensinnäkin valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe, koska Alticen esittämä lainvastaisuusväite hylättiin.

Valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe ja sillä loukataan suhteellisuusperiaatetta ja jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteisiin lainkonkurrenssia koskeviin yleisiin periaatteisiin perustuvaa kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa, koska Alticen esittämä lainvastaisuusväite (SEUT 277 artikla) asetuksen N:o 139/2004 (sulautuma-asetus) 14 artiklan 2 kohdan a alakohdasta, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdan kanssa, hylättiin. Sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ei säädetä sellaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, joka ei liittyisi kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädettyyn lykkäämisvelvollisuuteen, koska 4 artiklan 1 kohdan rikkominen edellyttää väistämättä keskittymän toteuttamista. Kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohdan ensimmäistä osaa sovelletaan samaan menettelyyn ja niillä pyritään suojelemaan samaa oikeudellista etua. Mahdollisuus määrätä kaksi kumulatiivista sakkoa sulautuma-asetuksen 14 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan nojalla on siten ristiriidassa mainittujen unionin oikeuden yleisten periaatteiden kanssa.

Toiseksi valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe, koska siinä määrättiin kaksi kumulatiivista sakkoa samasta menettelystä ja hylättiin siten väite, jonka mukaan riidanalaisella päätöksellä loukattiin suhteellisuusperiaatetta ja kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa.

Unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö edellyttää, että silloin, kun ne bis in idem -periaate ei ole esteenä sille, että yritykselle määrätään yhdellä ainoalla ratkaisulla kaksi sakkoa samojen tosiseikkojen perusteella, viranomaisen on kuitenkin varmistettava, että sakot yhdessä tarkasteltuina ovat oikeassa suhteessa rikkomisen luonteeseen nähden. Valituksenalainen tuomio ei täytä kyseistä vaatimusta. Ainoastaan yksi sulautuma-asetuksen 14 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla määrätty sakko 7 artiklan 1 kohdan rikkomisesta voi olla oikeasuhteisuuden vaatimuksen mukainen. Kyseisen asetuksen 14 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla määrätty toinen sakko on lähtökohtaisesti liiallinen ja siten suhteeton, minkä lisäksi se on vastoin jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteisiin lainkonkurrenssia koskeviin yleisiin periaatteisiin perustuvaa kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa.

Kolmannen valitusperusteen mukaan valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe siltä osin kuin on kyse sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ja 7 artiklan 1 kohdassa olevan toteuttamisen käsitteen tulkinnasta.

Valituksenalaisessa tuomiossa todettiin, että jo mahdollisuus käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa merkitsee keskittymän toteuttamista, joten siinä on oikeudellinen virhe, koska käsitteet keskittymä ja toteuttaminen on sekoitettu, ja tuomiossa tulkittiin virheellisesti asiassa C-633/16, Ernst & Young, 31.5.2018 annettua tuomiota, jossa selvennettiin, että toimenpiteet, jotka eivät ole välttämättömiä tällaisen määräysvallan vaihtamiseksi, eivät kuulu sulautuma-asetuksen 7 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, koska ne eivät ole toiminnallisessa yhteydessä keskittymän toteuttamiseen.

Neljännen valitusperusteen mukaan valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe, kun siinä tulkittiin veto-oikeuden käsitettä sulautuma-asetuksen 3 artiklan 2 kohdan, 4 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan soveltamisen yhteydessä, ja toissijaisesti siinä otettiin SPA vääristyneellä tavalla huomioon tulkitsemalla sitä siten, että sillä annettiin veto-oikeuksia.

Vaikka oletettaisiin, että pelkkä mahdollisuus käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa merkitsee keskittymän toteuttamista, mikä ei pidä paikkaansa, edellytetään sulautuma-asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa määräysvallan pysyvää siirtymistä siten, että strategisiin liiketoimintapäätöksiin annetaan veto-oikeudet eli valtuudet estää yrityksen strateginen toiminta. Valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe, koska siinä laajennettiin veto-oikeuksien käsitettä koskemaan tilanteita, joissa ei anneta valtuuksia estää strategisia päätöksiä. Toissijaisesti valituksenalaisessa tuomiossa otettiin SPA vääristyneellä tavalla huomioon, koska siinä tulkittiin SPA:n valmistelua koskevia lausekkeita siten, että niillä annettiin Alticelle veto-oikeuksia.

Viidennen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että tietojen vaihtamiset merkitsevät keskittymän toteuttamista sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ja 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

Valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe, koska siinä todettiin, että tietojen vaihtamiset keskittymän yhteydessä kuuluvat sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, vaikka SEUT 101 artiklassa määrätään ja asetuksessa (EY) N:o 1/2003 (2) säädetään jälkivalvontamekanismista. Tämä on ristiriidassa asiassa C-633/16 annetun tuomion kanssa ja kaventaisi asetuksen N:o 1/2003 soveltamisalaa. Valituksenalaisessa tuomiossa otetaan myös riidanalainen päätös vääristyneellä tavalla huomioon, koska tuomiossa todetaan, että päätöksen mukaan tietojen vaihtamisella ei sinänsä rikottu sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa vaan ainostaan osallistuttiin rikkomisen osoittamiseen.

Kuudenneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, koska se hylkäsi Alticen esittämät väitteet lainvastaisuudesta ja siitä, että sakot eivät ole oikeasuhteisia.

Valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe, koska siinä todettiin, että Altice toimi huolimattomasti. Valituksenalaiseen tuomioon perustuvat sakot eivät ole myöskään asianmukaiset ja ne ovat siinä määrin liialliset, että ne ovat suhteettomat. Unionin yleinen tuomioistuin teki siten oikeudellisen virheen, kun se ei täyttä harkintavaltaansa käyttäen alentanut sakkojen määrää merkittävästi.

(1) Yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 139/2004 (”EY:n sulautuma-asetus”) (EUVL 2004, L 24, s. 1).

(2) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EUVL 2003, L 1, s. 1).