YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

13 päivänä heinäkuuta 1995

Asia T-44/93

Monique Saby

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Vahingonkorvauskanne — Tutkittavaksi ottaminen — Oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn sääntöjenmukaisuus — Avustamisvelvoite — Huolenpitovelvoite — Luottamuksensuojan periaate”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-541

Aihe:

Komission virheellisen menettelyn toteaminen ja väitettyjen aineellisten ja aineettomien vahinkojen korvaaminen.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja on tehnyt nimittävälle viranomaiselle henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisen hakemuksen, jossa hän on arvostellut tehtäviensä luonnetta. Kantaja muistuttaa muun muassa terveydellisistä ongelmistaan, joiden hän katsoo aiheutuvan työskentelyolosuhteistaan, ja kiinnittää komission huomion yrityksiinsä saada koulutusta. Kantaja muistuttaa, ettei häntä siirretty muihin tehtäviin j a katsoo, että tällainen siirto olisi ratkaissut hänen ongelmansa. Lisäksi kantaja ilmoittaa toivovansa, että hän saisi mitä pikimmin työn, joka vastaisi hänen ura-aluettaan ja hänen osaamistaan ja fyysisiä edellytyksiään. Kantaja katsoo vielä, että hän ei ole saanut postiaan ollessaan sairauden vuoksi poissa työstään, ja sen vuoksi hän tekee henkilöstösääntöjen 24 artiklan ensimmäisen alakohdan nojalla valituksen.

Nimittävä viranomainen ei tehnyt tästä hakemuksesta mitään nimenomaista päätöstä. Sitä vastoin kantajan hakemus ammatilliseen koulutusjaksoon osallistumisesta hylättiin.

Kantaja on esittänyt kolme valitusta, joissa hän toistaa edellä mainitun hakemuksensa yhteydessä esittämänsä kannanotot (valitus nro 18648), vastustaa, että koulutukseen osallistumiseen ei ole myönnetty lupaa (valitus nro 18649) ja esittää uutta arvostelua työskentelyolosuhteistaan ja kannanottoja erityisesti hänen postinsa jakelun toimimattomuuden osalta (valitus nro 18650). Tässä viimeisessä valituksessaan hän vaatii lisäksi, että hänen postiaan ei toimitettaisi enää hänen hallinnolliseen osoitteeseensa.

Tutkittavaksi ottaminen

Todettuaan, että esillä oleva kanne koskee pelkästään vahingonkorvausta ja että sillä ei pyritä minkään hallinnollisen toimen kumoamiseen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii ensin tutkittavaksi ottamisen edellytykset koulutusta koskevaan hakemukseen liittyvien vahingonkorvausvaatimusten osalta sekä sen jälkeen niiden vaatimusten osalta, jotka koskevat yleisemmin vahingonkorvausta komission väitettyjen virheellisten menettelyjen vuoksi (22 ja 23 kohta).

Koulutusta koskevaan hakemukseen liittyvien vahingonkorvausvaatimusten tutkittavaksi ottaminen

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo vastoin komission kantaa, että oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä on noudatettu esillä olevassa tapauksessa. Itse asiassa ensimmäistä kertaa tuomioistuimelle esitetty vahingonkorvausvaatimus on otettava tutkittavaksi, kun valituksella pyritään ainoastaan väitetyn vahingollisen päätöksen kumoamiseen, koska tällainen kumoamisvaatimus voi sisältää kärsityn vahingon korvaamiseksi tehdyn vaatimuksen. Siten näin on katsottava olevan sitä suuremmalla syyllä, kun kuten esillä olevassa asiassa, virkamies vetoaa valituksessaan vahinkoon, jonka määrää hän ei arvioi sen enempää (28 kohta).

Viittaukset: asia 224/87, Koutchoumoff v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 26.1.1989 (Kok. 1989, s. 99); asia 126/87, Del Platov, komissio, yhteisöjen tuomioistuin 10.3.1989 (Kok. 1989, s. 643).

Tutkittavaksi ottaminen muiden vahingonkorvausvaatimusten osalta, jotka koskevat komission väitettyjä virheellisiä menettelyjä kokonaisuudessaan

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa ensiksi, että virkamies ei voi periaatteessa saattaa yhteisöjen tuomioistuinten tutkittavaksi muita vaatimuksia kuin sellaisia, jotka ovat jo sisältyneet hänen hallinnolliseen valitukseensa. Kanteen on itse asiassa oltava valituksen mukainen, eikä siinä voi olla periaatteessa muita vaatimuksia kuin sellaisia, jotka on esitetty oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana. Vaikka virkamies voisi kuitenkin esittää yhteisöjen tuomioistuimille oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana esitetyistä vaatimuksista poikkeavia vaatimuksia, kanteessa ei voida kuitenkaan muuttaa valituksen kohdetta eikä aihetta (30 kohta).

Viittaukset: asia 346/87, Bossi v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 14.2.1989 (Kok. 1989, s. 303).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo toiseksi, että vahingonkorvauskanteen tutkittavaksi ottamisen arvioimiseksi on erotettava kaksi tapausta.

— Jos, kuten esillä olevassa asiassa, kanteessa ei ole vaatimuksia tietyn toimenpiteen kumoamiseksi, mutta sillä pyritään yksinomaisesti saamaan korvatuksi vahingot, joiden väitetään aiheutuneen tietyistä virheistä tai laiminlyönneistä mutta joiden, niiden kaiken oikeusvaikutuksen puuttumisen vuoksi, ei voida katsoa olevan kantajalle vahingollisia toimenpiteitä, hallinnollinen menettely on välttämättä aloitettava myöhemmän kanteen tutkimatta jättämisen uhalla asianosaisen esittämällä hakemuksella, jossa pyydetään nimittävää viranomaista korjaamaan väitetyt vahingot, ja menettelyn on jatkuttava tarvittaessa valituksena tällaisen hakemuksen hylkäämistä vastaan.

Viittaukset: asia T-29/91, Castelletti ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 6.2.1992 (Kok. 1992, s. II-77); asia T-64/91, Marcato v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 25.2.1992 (Kok. 1992, s. II-243); asia T-27/92, Camera-Lampitelli ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 15.7.1993 (Kok. 1993, s. II-873); asia 53/92, Piette de Stachelski v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 28.1.1993 (Kok. 1993, s. II-35).

— Jos sitä vastoin kumoamiskanteen ja vahingonkorvauskanteen välillä on olemassa suora yhteys, vahingonkorvauskanne on otettava tutkittavaksi kumoamiskanteen liitännäisenä asiana ilman, että tätä ennen olisi pitänyt tehdä joko nimittävälle viranomaiselle osoitettu vaatimus väitettyjen vahinkojen korvaamisesta tai tällaisen vaatimuksen epäsuoran tai nimenomaisen hylkäämisen aiheellisuuden kiistävä valitus (31 kohta).

Viittaukset: asia T-27/90, Latham v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 24.1.1991 (Kok. 1991, s. II-35); edellä mainittu asia Piette de Stachelski v. komissio.

Esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että hakemuksessa ja kahdessa valituksessa nrot 18648 ja 18650 ei mainita väitettyä kärsittyä vahinkoa ja että niissä vielä vähemmän esitetään, edes epäsuorasti mitään vahingonkorvausvaatimusta tällaisen vahingon korvaamiseksi. Koska esillä olevan kanteen vaatimuksissa koulutusta koskevaa hakemusta lukuun ottamatta pyritään ainoastaan niiden vahinkojen korvaamiseen, joiden väitetään aiheutuneen virheistä ja laiminlyönneistä, mutta joita ei kuitenkaan niiden täydellisen oikeusvaikutuksen puuttumisen vuoksi voida katsoa vastaajalle vahingollisiksi toimiksi, tällaisia vaatimuksia ei voida ottaa tutkittavaksi, koska niitä ei ole edeltänyt säännönmukainen oikeudenkäyntiä edeltävä menettely, toisin sanoen kantajan nimittävälle viranomaiselle esittämä hakemus väitettyjen vahinkojen korjaamisesta ja tarvittaessa valitus tällaisen hakemuksen hylkäämisestä. Ainoastaan se, että kantaja on edellä mainitulla tavalla noudattanut oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä kahdessa kohdin, ei pelkästään oikeuta kanteen tutkittavaksi ottamista (36 ja 37 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo myös, että esillä oleva kanne muuttaa kohdetta ja aihetta, jotka on esitetty ensin hakemuksessa ja sitten valituksissa nrot 18648 ja 18650, jotka koskivat kantajan tehtävään nimittämistä, hänen postinsa jakelua ja hänen lääketieteellistä tilannettaan (38 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jättää siten tutkimatta vahingonkorvausvaatimukset, jotka liittyvät komission virheellisiksi väitettyihin menettelyihin kokonaisuudessaan, lukuun ottamatta vaatimuksia, jotka koskevat koulutusta koskevan hakemuksen hylkäämistä (41 kohta).

Pääasia

A — Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi aluksi, että sen kuuluu periaatteessa antaa ratkaisu kantajan vahingonkorvausvaatimustensa tueksi esittämistä perusteista ainoastaan siltä osin, kun vaatimukset liittyvät koulutusta koskevan hakemuksen hylkäämiseen (42 kohta).

Huolenpitovelvoitteen ja avustamisvelvoitteen rikkomista koskeva peruste

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää molemmat kanneperusteen tueksi esitetyt näkökohdat. Itse asiassa siltä osin kuin kantaja on aikonut vedota avustamisvelvoitteen rikkomisen nojalla henkilöstösääntöjen 24 artiklan kolmannen ja neljännen alakohdan soveltamisen laiminlyöntiin, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tämän säännöksen nojalla hallintoa koskeva velvoite helpottaa henkilöstön ammatillista kehittämistä; velvoitteen on oltava yhteensopiva yksikön hyvän toimivuuden sekä virkamiehen etujen kanssa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo kuitenkin, ettei nimittävän viranomaisen harkinta kantajan esittämän vaatimuksen yhteensopimattomuudesta yksikön hyvän toimivuuden kanssa sisällä ilmeistä arviointivirhettä (46 kohta).

Siltä osin kuin kanneperusteen toisessa osassa kantaja katsoo, että komissio on rikkonut huolenpitovelvoitettaan, koska se ei ole ottanut huomioon kantajan koulutusta koskevaa hakemusta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että huolenpitovelvoite heijastaa sitä tasapainoa, joka henkilöstösäännöissä on luotu julkisen vallan ja sen henkilöstön välille. Tämä velvollisuus merkitsee erityisesti sitä, että nimittävä viranomainen ottaa huomioon kaikki sen päätökseen mahdollisesti vaikuttavat osatekijät ja että tämän tehdessään se ottaa huomioon sekä yksikön edut että myös asianomaisen virkamiehen edut; virkamiesten oikeuksien ja etujen suojaa rajoittavat kuitenkin voimassa olevat normit. Sitä paitsi vaatimus huolenpitovelvoitteesta ei voi estää nimittävää viranomaista toteuttamasta yksikön edun kannalta tarpeellisiksi katsomiaan virkamiesten siirtotoimenpiteitä, koska jokaisen avoimen viran täyttämisen on perustuttava yksikön etuun. Ottaen huomioon sen harkintavallan laajuuden, joka toimielimillä on arvioidessaan yksikön etua, yhteisöjen tuomioistuinten valvonnan on rajoituttava siihen kysymykseen, onko nimittävä viranomainen pysynyt kohtuullisissa rajoissa ja että se ei ole käyttänyt harkintavaltaansa selvästi virheellisellä tavalla (47 kohta).

Viittaukset: asia T-133/89, Búrban v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 20.6.1990 (Kok. 1990, s. II-245); asia T-14/91, Weyrich v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 7.6.1991 (Kok. 1991, s. II-235); asiat T-33/89 ja T-74/89, Blackman v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 16.3.1993 (Kok. 1993, s. II-249); asia T-80/92, Turner v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1465).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tätä oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa sellaisiin päätöksiin, jotka koskevat ammattikoulutuksen täydentämistä, ja joiden osalta hallinnollisella toimielimellä on laaja harkintavalta yksikön hyvää toimivuutta arvioidessaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan kantaja esittää vain pelkkiä vakuutteluja eikä tuo väitteidensä tueksi mitään seikkaa, joka näyttäisi toteen, että hallinnollinen toimielin on tehnyt harkinnassaan ilmeisen arviointivirheen ja olisi siten rikkonut huolenpitovelvoitteensa (48 kohta).

Luottamuksensuojan periaatteen rikkomiseen perustuva kanneperuste

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää tämän perusteen siksi, että jos oikeus vedota tähän periaatteeseen koskeekin kaikkia henkilöitä, jotka voivat katsoa, että yhteisön hallinto on saanut heissä aikaan perusteltuja odotuksia, oikeudenkäyntiasiakirjoista ei käy mistään ilmi, että komissio olisi tehnyt sitoumuksen tai lupauksen, joka olisi luonut kantajalle tällaisia perusteltuja odotuksia koulutustoimenpidettä koskevan luvan osalta (52 kohta).

Viittaukset: asia 289/91, Mavridis v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 19.5.1983 (Kok. 1983, s. 1731); asia T-45/91, Mc Avoy v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 18.2.1993 (Kok. 1993, s. II-83).

B — Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo sopivaksi hyvän oikeushallintotavan kannalta tehdä oikeutta kantajalle ja hylätä asiallisesti väitteet, jotka on esitetty kanteen vaatimuksien tueksi väitetyistä virheellisistä menettelyistä lukuun ottamatta koulutusta koskevan hakemuksen hylkäämistä, vaikka näistä vaatimuksista on jo todettu, että ne voidaan jättää tutkimatta (53 kohta).

Ensiksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että avustamisvelvoite koskee toimielimen suorittamaa virkamiesten puolustamista kolmansia vastaan eikä näiden toimielinten omia toimia vastaan, joita valvotaan henkilöstösääntöjen muilla säännöksillä (54 kohta).

Viittaukset: asia T-24/91, Gómez Gonzalez ym. v. neuvosto, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.6.1992 (Kok. 1992, s. II-1881); asia T-25/91, Arto Hijos v. neuvosto, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.6.1992 (Kok. 1992, s. II-1907); edellä mainittu asia Mc Avoy v. parlamentti.

Toiseksi muiden väitteiden, jotka koskevat kantajan työskentelyolosuhteita, kantajan väitettyä ammatillista ylipätevyyttä ja väitettyä puutteellista toimintaa, tueksi ei ole esitetty mitään todisteita, ja komissio on kiistänyt ne nimenomaisesti (55 kohta).

Kolmanneksi toisaalta huolenpitovelvoitteen ja avustamisvelvoitteen rikkomista koskevien perusteiden ja toisaalta luottamuksensuojan periaatteen rikkomista koskevien perusteiden osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että samoista syistä kuin edellä on esitetty, kantajan väitteet on joka tapauksessa hylättävä (56 kohta).

Neljänneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo toisaalta, että kantajan aineetonta vahinkoa koskevien väitteiden tueksi ei ole esitetty mitään, mikä sallisi näiden väitteiden aiheellisuuden tutkimisen ja toisaalta, kuten komissio on aivan oikein korostanut, ainoat kantajan tarkentamat aineelliset vahingot eivät ole sellaisia, että ne voisivat olla vahingonkorvauksen kohteena (57 kohta).

Komissio muistuttaa perustellusti, että asianajopalkkiot ja muut väitetyt oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn yhteydessä aiheutuneet kulut ovat peräisin asianosaisen tietoisesta valinnasta eikä niitä voi missään tapauksessa saattaa vastaajan korvattaviksi, ei edes silloin, kun tämän laatuiset kulut ovat aiheutuneet oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä (60 kohta).

Viittaukset: asia 54/77, Herpels v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 9.3.1978 (Kok. 1978, s. 585); asia T-180/94, M v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 25.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-663, 26 kohta).

Koska komission syyksi ei voida lukea mitään lainvastaisuutta kantajan väittämien toimintojen tai laiminlyöntien suhteen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kantaja ei voi perustellusti väittää kärsineensä mitään vahinkoa komission menettelyn johdosta, ja siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää kaikki kanteessa esitetyt vaatimukset (63 ja 64 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.