ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 13/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal in Northern Ireland (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 29.9.2010 — Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts ja Creagh Concrete Products Ltd v. Department of the Environment for Northern Ireland

(Asia C-474/10)

()

2011/C 13/27

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal in Northern Ireland

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts ja Creagh Concrete Products Ltd

Vastapuoli: Department of the Environment for Northern Ireland

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko direktiiviä [2001/42] (1) tulkittava siten, että jäsenvaltio voi kieltäytyä nimeämästä 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti mitään viranomaista kuultavaksi 5 ja 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla tilanteessa, jossa 3 artiklassa tarkoitetun suunnitelman valmisteleva valtion viranomainen on itse se viranomainen, jolla on kokonaisvastuu ympäristöasioista jäsenvaltiossa?

2) Onko direktiiviä tulkittava siten, että jäsenvaltio on velvollinen varmistamaan tilanteessa, jossa 3 artiklassa tarkoitetun suunnitelman valmisteleva viranomainen on itse se viranomainen, jolla on kokonaisvastuu ympäristöasioista jäsenvaltioissa, että kuultavaksi viranomaiseksi nimetään toinen viranomainen kuin tämä viranomainen?

3) Onko direktiiviä tulkittava siten, että 6 artiklan 2 kohdassa asetettu vaatimus siitä, että 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuille viranomaisille ja 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulle yleisölle on annettava hyvissä ajoin todellinen mahdollisuus esittää mielipiteensä ”asianmukaisen ajan kuluessa”, voidaan panna täytäntöön säännöillä, joiden mukaan suunnitelman valmistelusta vastaava viranomainen vahvistaa kussakin tapauksessa määrä-ajan, johon mennessä mielipiteet on esitettävä, vai onko niissä säännöissä, joilla direktiivi pannaan täytäntöön, asetettava määräaika, johon mennessä mielipiteet on esitettävä, tai erilaisia tilanteita varten erilaisia määräaikoja, joihin mennessä mielipiteet on esitettävä?

(1) Tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/42/EY (EYVL L 197, s. 30).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 328/24

Kanne 5.10.2010 — Euroopan komissio v. Ruotsin kuningaskunta

(Asia C-480/10)

()

2010/C 328/41

Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: R. Lyal ja K. Simonsson)

Vastaaja: Ruotsin kuningaskunta

Vaatimukset

— on todettava, että Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se on käytännössä rajoittanut arvonlisäveroryhmiä koskevan järjestelmän rajoitus- ja vakuutuspalveluiden tarjoajiin

— Ruotsin kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ruotsalaiset säännökset arvonlisäveroryhmiä koskevasta järjestelmästä ovat yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 11 artiklan vastaisia, koska näiden säännösten soveltamisala on rajoitettu yrityksiin, jotka toimivat rahoitusalalla. Komissio katsoo, että arvonlisäveroryhmiä koskevaa kansallista järjestelmää on voitava soveltaa kaikkiin siihen jäsenvaltioon sijoittautuneisiin yrityksiin, jossa järjestelmää sovelletaan, riippumatta siitä, millaista toimintaa yritys harjoittaa.

Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä on yhdenmukainen järjestelmä. Siksi on niin, että kun tässä järjestelmässä otetaan käyttöön erityisjärjestelmä, on sen lähtökohtaisesti oltava yleisesti sovellettava.

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun asetuksen 11 artiklan sanamuodosta ei ilmene, että jäsenvaltio voisi rajoittaa arvonlisäveroryhmiä koskevan järjestelmän soveltamisalan vain tiettyihin yrityksiin, jotka toimivat tietyllä alalla.

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun asetuksen 11 artiklan tarkoituksen perusteella säännöstä on myös tulkittava siten, että se koskee kaikkia yrityksiä alasta riippumatta.

Lisäksi ruotsalaiset säännökset arvonlisäveroryhmiä koskevasta järjestelmästä ovat ristiriidassa unionin oikeuteen kuuluvan yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa.
1.

Onko miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa (uudelleenlaadittu toisinto) 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/54/EY (1) 19 artiklan 1 kohtaa, rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta 29.6.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/43/EY (2) 8 artiklan 1 kohtaa ja yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (3) 10 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että työntekijällä, joka väittää täyttävänsä työnantajan avoimeksi ilmoittaman työpaikan asettamat edellytykset, on hänen jäätyään huomioon ottamatta oikeus vaatia työnantajaa ilmoittamaan, onko tämä ottanut palvelukseensa toisen hakijan ja jos on, millä perusteilla tällainen työhönotto on tapahtunut?
i)

hyväksyy vaatimukset, jotka esitettiin ensimmäisessä oikeusasteessa ja jotka koskivat valtiontuesta C 15/07 (ex NN 20/07), jota Italia on myöntänyt verokannustimina tietyille uudelleenjärjestelyn kohteena olleille luottolaitoksille, 11.3.2008 tehdyn Euroopan komission päätöksen 2008/711/EY (EUVL L 237, s. 70) kumoamista kokonaisuudessaan tai
C 288/22

Amtsgericht Bruchsalin (Saksa) 10.8.2010 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö — Rikosasia, jossa vastaajana on QB (*1)

(Asia C-405/10)

()

(2010/C 288/38)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Bruchsal

Rikosasian vastaaja

QB (*1)

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko jätteiden siirrosta 14.6.2006 annetun asetuksen (EY) N:o 1013/2006 (1) 37 artiklan ja 29.11.2007 jätteiden vientiä koskevasta menettelystä annetun asetuksen (EY) N:o 1418/2007 (2) säännöksiä tulkittava siten, että vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvonnasta 22.3.1989 tehdyn Baselin yleissopimuksen liitteessä IX olevaan jätteiden ryhmään B1120 kuuluvien jätteiden siirto Libanoniin on kielletty?

(*1) Henkilötietojen ja/tai tietosuojan suojaamisen puitteissa poistettu tai korvattu tieto.

(1) EUVL L 190, 12.7.2006, s. 1

(2) EUVL L 316, 4.12.2007, s. 6
1.

Velvoittaako unionin oikeus (erityisesti SEUT 267 artikla) jäsenvaltion korkeimman oikeuden esittämään Euroopan unionin tuomioistuimelle viran puolesta ennakkoratkaisupyynnön tai salliiko se tällaisen ennakkoratkaisupyynnön esittämisen silloinkin, kun pääasian oikeudenkäynnin tilanne on seuraava: perustuslakituomioistuin kumosi muutoksenhakutuomioistuimen tuomion, joka perustui erityisesti ympäristönsuojelua koskevan yhteisön lainsäädännön soveltamiseen, ja velvoitti kyseisen tuomioistuimen noudattamaan perustuslakituomioistuimen oikeudellisia arvioita, jotka perustuivat menettelyn asianosaisten perustuslaillisten menettelyllisten ja aineellisoikeudellisten oikeuksien loukkaamiseen mutta joissa ei otettu lainkaan huomioon riidan yhteisön oikeuteen liittyviä piirteitä; toisin sanoen silloin, kun perustuslakituomioistuin, joka esillä olevassa asiassa on viimeinen oikeusaste, ei ole päätynyt esittämään Euroopan unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntöä vaan on jättänyt pääasiassa tilapäisesti soveltamatta oikeutta asianmukaiseen elinympäristöön ja sen suojeluun?
1)

Onko 2.7.1993 annetun komission asetuksen N:o 2454/93 (jäljempänä tullikoodeksiasetus), (1) sellaisena kuin se on muutettuna 4.5.2001 annetulla komission asetuksella N:o 993/2001, 558 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä 555 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa, tulkittava siten, että kyseessä on kulkuvälineen kielletty käyttö sisäisessä liikenteessä jo silloin, kun tavarat lastataan ja kuljetus alkaa, jos kaupallisesti käytetylle ajoneuvolle on myönnetty sisäistä liikennettä koskeva lupa kahden jäsenvaltion välillä ja jos tavarat otetaan kuljetettaviksi toisessa näistä jäsenvaltioista, mutta määränpää (suunniteltu purkamispaikka) on jossain muussa kuin jommassakummassa jäsenvaltiossa eikä lupaa ole myönnetty muiden jäsenvaltioiden osalta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 246/24

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de première instance de Liège (Belgia) on esittänyt 30.6.2010 — Hubert Pagnoul v. Belgian valtio — SPF Finances

(Asia C-314/10)

()

2010/C 246/42

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de première instance de Liège

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Hubert Pagnoul

Vastaaja: Belgian valtio — SPF Finances

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko perustuslakituomioistuimesta 6.1.1989 annetun erityislain 26 §:n muuttamisesta 12.7.2009 annetun kaltainen kansallinen laki, (1) jossa edellytetään sitä, että kansallisen tuomioistuimen, joka toteaa, että verovelvolliselta evätään toisella kansallisella lailla, eli 9.7.2004 annetun puitelain 49 §:llä tehokas oikeusturva, joka taataan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklassa, joka on otettu osaksi yhteisön oikeutta, on saatettava asia ensin perustuslakituomioistuimen käsiteltäväksi, ilman että tämän toteamuksen tehnyt tuomioistuin voisi varmistaa heti yhteisön oikeuden välittömän sovellettavuuden käsiteltävänään olevassa asiassa ja että se voisi vielä valvoa yhteensopivuutta kansainvälisten sitoumusten kanssa, jos perustuslakituomioistuin on tunnustanut kansallisen lain yhteensopivaksi perustuslain II osastossa taattujen perusoikeuksien kanssa, ristiriidassa Maastrichtissa 7.2.1992 allekirjoitetun Euroopan unionista tehdyn sopimuksen muuttamisesta 13.12.2007 tehdyn ja 1.12.2009 voimaan tulleen Lissabonin sopimuksen I osaston ”Yhteiset määräykset” 6 artiklan kanssa (joka vastaa suureksi osaksi määräyksiä, jotka sisältyivät Maastrichtissa 7.2.1992 allekirjoitetun Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, joka itse tuli voimaan 1.11.1993, I osaston 6 artiklaa) sekä yhtäältä 25.3.1957 tehdyn Euroopan yhteisön perustamissopimuksen (EY:n perustamissopimus) 234 artiklan (aikaisempi 177 artikla) kanssa ja/tai toisaalta 7.12.2000 hyväksytyn Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa?

(1) Moniteur belge 31.7.2009, s. 51617.
2)

Jos vastaus edelliseen kysymykseen on myönteinen: velvoittaako direktiivin 2003/88/EY 7 artikla, jossa vahvistetaan erityinen velvollisuus työnantajalle antamalla oikeus palkalliseen lomaan työntekijälle, joka on poissa työstä terveydellisistä syistä vähintään yhden vuoden, tuomioistuimen, jonka ratkaistavana on yksityisten oikeushenkilöiden välinen riita, poikkeamaan päinvastaisesta kansallisesta säännöksestä, jonka mukaan palkallisen vuosilomaoikeuden edellytyksenä on vähintään kymmenen päivän tosiasiallinen työskentely viitevuoden aikana?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Saako ensiksi mainittu jäsenvaltio kieltäytyä edellä mainitun ajokortin tunnustamisesta — erityisesti D-luokan ajo-oikeuden osalta — direktiivin 2006/126/EY (2) 11 artiklan 4 kohdan nojalla, jonka mukaan jäsenvaltion on kieltäydyttävä hyväksymästä toisen jäsenvaltion sellaiselle henkilölle myöntämää ajokorttia, jonka ajokortti on poistettu ensin mainitun jäsenvaltion alueella, kun B-luokan ajo-oikeus on myönnetty 1.3.2006, D-luokan ajo-oikeus myönnetty 30.4.2007 ja ajokortti luovutettu viimeksi mainittuna päivänä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 209/25

Valitus, jonka Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd on tehnyt 18.5.2010 unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-407/06, Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd v. Euroopan unionin neuvosto, 4.3.2010 antamasta tuomiosta

(Asia C-247/10 P)

()

2010/C 209/35

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd (edustaja: asianajaja M. Sánchez Rydelski)

Muut osapuolet: Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, Euroopan unionin neuvosto, Euroopan komissio, Confédération européenne de l'industrie de la chaussure (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas, Calzaturificio Elisabet Srl, Calzaturificio Iacovelli di Iacovelli Giuseppe & C. Snc, Calzaturificio Leopamy Srl, Calzaturificio Lunella Srl, Calzaturificio Mia Shoe Snc di Gattafoni Carlo & C., Calzaturificio Primitempi di Monaldi Geri, Calzaturificio R. G. di Rossi & Galiè Srl, Calz. S. G. di Seghetta Giampiero e Sergio Snc, Carim Srl, Florens Shoes SpA, Gattafoni Shoe Snc di Gattafoni Giampaolo & C., Grif Srl, Missouri Srl, New Swing Srl, Podosan Medical Shoes di Cirilli Michela, Viviane Sas

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuimen on

— kumottava unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-407/06 4.3.2010 antama tuomio

— kumottava neuvoston asetus (EY) N:o 1472/2006 (1), joka koskee lopullisen polkumyyntitullin käyttöönottoa tiettyjen Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevien nahkajalkineiden tuonnissa, siltä osin kuin se koskee valittajaa ja

— velvoitettava Euroopan unionin neuvosto maksamaan valittajalle tästä muutoksenhausta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T-407/06 käydystä oikeudenkäyntimenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää:

Että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi, että komissio saattoi laillisesti päättää polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (2) (perusasetus) 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti jättää tutkimatta ja määrittämättä kantajan markkinatalouskohtelua ja yksilöllistä kohtelua koskevat hakemukset.

Että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se tutki sitä, loukattiinko kantajan puolustautumisoikeuksia perusasetuksen 20 artiklan 5 kohdan todetun rikkomisen yhteydessä.

(1) Lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa, ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 5.10.2006 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1472/2006 (EUVL L 275, s. 1).

(2) EYVL L 56, s. 1.
5)

Mikäli voittomarginaaliverotusta koskeva järjestelmä on sovellettavissa myös silloin, kun verovelvollinen jälleenmyyjä luovuttaa käytettyjä tavaroita, jotka se on itse tuonut maahan: Onko henkilön, jolta verovelvollinen jälleenmyyjä on vastaanottanut nämä tavarat, kuuluttava johonkin 314 artiklan a–d alakohdassa mainituista henkilöryhmistä?
—

kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion, velvoittaa komission maksamaan valittajalle korvausta vahingosta, joka on aiheutunut siitä, että komissio ei täyttänyt ”e-Content Exposure and Business Opportunities” -nimiseen hankkeeseen liittyvän EDC-53007 EEBO/27873 -sopimuksen mukaisia sopimusvelvoitteitaan ja velvoittaa komission korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut sekä muut kulut ja menot, joita alkuperäisen oikeudenkäynnin yhteydessä on aiheutunut, myös siinä tapauksessa, että kysymyksessä oleva valitus hylätään, sekä kysymyksessä olevan valituksen yhteydessä aiheutuneet vastaavat kulut siinä tapauksessa, että valitus hyväksytään.
C 161/23

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court of the United Kingdom (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 2.4.2010 — Williams ym. v. British Airways plc

(Asia C-155/10)

(2010/C 161/32)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Williams ynnä muut

Vastaaja: British Airways plc

Ennakkoratkaisukysymykset

i) (a) Neuvoston direktiivien 93/104/EY (1) ja 2003/88/EY (2) 7 artiklojen ja (b) neuvoston direktiivin 2000/79/EY (3) liitteenä olevan eurooppalaisen sopimuksen 3 lausekkeen nojalla: (1) määritelläänkö tai vahvistetaanko unionin oikeudessa mahdollisesti vaatimukset, jotka koskevat palkallisen vuosiloman jaksoilta suoritettavan lomapalkan luonnetta ja/tai tasoa; ja (2) voivatko jäsenvaltiot mahdollisesti päättää, miten tällainen lomapalkka on laskettava?

ii) Onko erityisesti riittävää, että kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön ja/tai työehtosopimusten ja/tai työnantajien ja työntekijöiden välillä neuvoteltujen sopimusjärjestelyjen nojalla maksettava lomapalkka mahdollistaa sen, että työntekijä ottaa vuosiloman ja pitää sen kokonaan, ja kannustaa häntä siihen, eikä siihen liity merkittävää riskiä siitä, että työntekijä ei menettelisi näin?

iii) Vai edellytetäänkö, että lomapalkan pitäisi joko a) olla täysin samansuuruinen kuin työntekijän ”normaali” palkka tai b) vastata sitä suurin piirtein?

Lisäksi, mikäli kysymyksen (iii)(a) tai (b) kohtaan vastataan myöntävästi:

iv) Onko asianmukainen mittapuu tai vertailukohta a) palkka, jonka työntekijä olisi ansainnut tietyn lomajakson aikana, jos hän olisi työskennellyt eikä ollut lomalla, vai (b) palkka, jonka hän ansaitsi jonakin toisena jaksona, jona hän työskenteli, ja mikä tämä toinen jakso olisi?

v) Miten pitäisi arvioida ”normaalia” tai ”vertailukelpoista” palkkaa (a) sellaisissa olosuhteissa, joissa työntekijän palkkaa korotetaan työskentelyn aikana, jos ja siltä osin kuin hän hoitaa tiettyä tehtävää, ja sellaisissa olosuhteissa joissa (b) on olemassa vuosittainen tai muu rajoitus, joka koskee sitä, missä määrin tai minä aikana työntekijä voi hoitaa kyseistä tehtävää, ja tämä rajoitus on jo ylitetty tai melkein ylitetty silloin kun vuosiloma otetaan, jolloin työntekijä ei olisi itse asiassa saanut hoitaa kyseistä tehtävää, mikäli hän olisi työskennellyt eikä ollut lomalla?

(1) Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 23.11.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/104/EY, EYVL L 307, s. 18.

(2) Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/88/EY, EUVL L 299, s. 9.

(3) Euroopan lentoyhtiöiden liiton (AEA), Euroopan kuljetustyöntekijöiden liiton (ETF), Euroopan ohjaamomiehistöyhdistyksen (ECA), Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden yhdistyksen (ERA) ja Kansainvälisen tilauslentoyhtiöiden järjestön (IACA) tekemän, siviili-ilmailun liikkuvien työntekijöiden työajan järjestämistä koskevan eurooppalaisen sopimuksen täytäntöönpanosta 27.11.2000 annettu neuvoston direktiivi 2000/79/EY (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti), EYVL L 302, s. 57.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 134/28

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hoge Raad der Nederlanden on esittänyt 17.3.2010 — Prism Investments BV v. J. A. van der Meer, Arilco Holland BV:n konkurssipesän pesänhoitaja

(Asia C-139/10)

2010/C 134/43

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Prism Investments BV

Vastaaja: J.A. van der Meer, Arilco Holland BV:n konkurssipesän pesänhoitaja

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Bryssel I -asetuksen (1) 45 artikla esteenä sille, että tuomioistuin, jolta muutosta haetaan saman asetuksen 43 tai 44 artiklan mukaisesti, evää tuomion julistamisen täytäntöönpanokelpoiseksi tai kumoaa täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisesta tehdyn päätöksen muulla kuin saman asetuksen 34 ja 35 artiklassa mainitulla perusteella, johon täytäntöönpanokelpoiseksi julistetun tuomion täytäntöönpanoa vastustettaessa on vedottu ja joka on ilmennyt kyseisen tuomion antamisen jälkeen, kuten peruste, jonka mukaan kyseisen tuomion mukainen velvoite on täytetty?

(1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL L 12, s. 1).
5)

Ovatko [EY] 82 artiklan 1 kohta ja [EY] 86 artiklan 1 ja 2 kohta esteenä sellaiselle (asetuksen nro 368/2001 2 §:n 1 bis momentin kaltaiselle) kansalliselle lainsäädännölle, jolla EAY:n, UNICE:n ja CEEP:n tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annettua neuvoston direktiiviä 1999/70/EY täytäntöönpantaessa on otettu kansallisessa oikeusjärjestyksessä käyttöön ”epäkausaalinen” tunnusmerkistö pelkästään SpA Poste Italianen (jonka pääoma on kokonaisuudessaan julkisessa omistuksessa) hyväksi ja jolla on näin toteutettu mahdollisuus määräävän markkina-aseman väärinkäyttöön?
1)

Voidaanko neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 (1) 22 artiklaa ja komission asetuksen (EY) N:o 817/2004 (2) 68 artiklaa tulkita siten, että kun on kyse asetuksen N:o 1257/1999 22 artiklassa tarkoitetusta maatalouden ympäristöohjelmasta laidunviljelylle myönnettävästä tuesta, asetuksen (EY) N:o 817/2004 mukaisen, ENARin (Egységes Nyilvántartási és Azonosítási Rendszer, yhdistetty rekisteröinti- ja tunnistusjärjestelmä) tietokannassa olevien tietojen tarkastaminen on ulotettava myös sellaisiin pinta-alaperusteisiin tukiin, joiden myöntämiselle on asetettu eläintiheyttä koskeva edellytys?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 113/20

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court of the United Kingdom (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 8.2.2010 — Office of Communications v. The Information Commissioner

(Asia C-71/10)

2010/C 113/31

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Office of Communications

Vastaaja: The Information Commissioner

Ennakkoratkaisukysymys

Kun viranomaisella on hallussaan direktiivissä 2003/4/EY (1) tarkoitettua ympäristötietoa, jonka ilmaisemisesta aiheutuu haitallisia vaikutuksia erillisille eduille, joita useilla direktiivin poikkeuksilla suojataan (tässä tapauksessa 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa suojattu yleinen turvallisuus ja 4 artiklan 2 kohdan e alakohdassa suojatut teollis- ja tekijänoikeudet) mutta jotka eivät erikseen tarkasteltuina ole suurempia kuin tiedon ilmaisemiseen liittyvä yleinen etu, edellyttääkö direktiivi sitä, että näitä kahdella eri poikkeuksella suojattavia erillisiä etuja tarkastellaan tämän jälkeen yhdessä ja verrataan yhdessä tiedon ilmaisemiseen liittyvään yleiseen etuun?

(1) Ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta ja neuvoston direktiivin 90/313/ETY kumoamisesta 28.1.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/4/EY (EYVL L 41, s. 26).
c)

Komissio väittää kolmannessa kanneperusteessaan, että riidanalainen päätös on tehty sellaisen lojaalia yhteistyötä koskevan periaatteen vastaisesti, jota sovelletaan paitsi jäsenvaltioihin, myös toimielimiin. Neuvosto on päätöksellään vapauttanut Latvian tämän velvollisuudesta tehdä yhteistyötä komission kanssa siltä osin kuin on kyse niistä aiheellisista toimenpiteistä, joihin kyseinen jäsenvaltio oli SEUT 108 artiklan 1 kohdassa määrätyssä yhteistyössä sitoutunut maatalousmaan hankintaa koskevan olemassa olevan tuen osalta.