ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-137/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Dresden (Saksa) on esittänyt 22.2.2018 – hapeg dresden gmbh v. Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Dresden (Saksa) on esittänyt 22.2.2018 – hapeg dresden gmbh v. Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG

(Asia C-137/18)

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Dresden

Pääasian asianosaiset

Kantaja: hapeg dresden gmbh

Vastaaja: Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG

Ennakkoratkaisukysymys

Onko unionin oikeutta – ja erityisesti 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY ( 1 ) (palveludirektiivi) 15 artiklan 3 kohdan b ja c alakohtaa, 16 artiklan 1 kohdan ensimmäistä ja toista alakohtaa ja kolmannen alakohdan b ja c alakohtaa – tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa sovellettavan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan arkkitehtien ja/tai insinöörien kanssa tehdyissä sopimuksissa ei saa sopia palkkioista, jotka alittavat arkkitehtien ja insinöörien palkkioista annetun asetuksen (HOAI) perusteella veloitettavan korvauksen vähimmäismäärän?

( 1 ) Palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/123/EY (EUVL 2006, L 376, s. 36).
Asia C-363/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 4.6.2018 – Organisation juive européenne ja Vignoble PSAGOT Ltd v. Ministre de l’Économie et des Finances

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 4.6.2018 – Organisation juive européenne ja Vignoble PSAGOT Ltd v. Ministre de l’Économie et des Finances

(Asia C-363/18)

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Organisation juive européenne ja Vignoble PSAGOT Ltd

Vastapuoli: Ministre de l’Économie et des Finances

Ennakkoratkaisukysymykset

Edellyttääkö Euroopan unionin oikeus ja erityisesti elintarviketietojen antamisesta kuluttajille annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1169/2011, ( 1 ) kun merkintä kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvan tuotteen alkuperästä on pakollinen, Israelin vuodesta 1967 miehittämiltä alueilta peräisin olevan tuotteen osalta mainintaa kyseisestä alueesta sekä mainintaa, jossa täsmennetään, että tuote on peräisin Israelin siirtokunnasta jos näin on? Jos se ei edellytä tätä, voiko jäsenvaltio kyseisen asetuksen säännösten, erityisesti luvun VI säännösten, nojalla edellyttää tällaisia merkintöjä?

( 1 ) Elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta 25.10.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N.0 1169/2011 (EUVL 2011, L 304, s. 18).
Asia C-278/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supremo Tribunal Administrativo (Portugali) on esittänyt 24.4.2018 – Manuel Jorge Sequeira Mesquita v. Fazenda Pública

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supremo Tribunal Administrativo (Portugali) on esittänyt 24.4.2018 – Manuel Jorge Sequeira Mesquita v. Fazenda Pública

(Asia C-278/18)

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supremo Tribunal Administrativo

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Manuel Jorge Sequeira Mesquita

Vastapuoli: Fazenda Pública

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY ( 1 ) 135 artiklan 1 kohdan 1 alakohdan säännöstä, siltä osin kuin se koskee kiinteän omaisuuden vuokrausta, tulkita siten, että tällainen vapautus käsittää sopimuksen, jossa luovutetaan viiniviljelmistä muodostuvan maatalousmaan maataloustoiminta yhtiölle, jonka toimialana on maataloustoiminta, kun sopimus on tehty yhdeksi vuodeksi, se on automaattisesti uusittavissa yhtä pitkäksi ajaksi ja siihen liittyvä vuokra on maksettava kunkin vuoden päätteeksi?

( 1 ) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).
1)

Onko se, että pitkäaikaisessa vaihtuvakorkoisessa kiinnelainasopimuksessa käytetään viiteindeksinä yhtä markkinoilla olevista ja Espanjan pankin virallisesti julkaisemista indekseistä, esteenä tämän viiteindeksin arvioimiselle avoimuusvaatimusten noudattamisen kannalta myös silloin, kun on käytetty erityislainsäädännössä nimenomaisesti sallittuja indeksejä, jos kyseisessä lainsäädännössä annetaan sopimuspuolille mahdollisuus valita sovellettava indeksi ja jos pankki on käyttänyt yhtä näistä indekseistä tiedottamatta asiakkaalle, että markkinoilla on myös muita, kuluttajalle edullisempia indeksejä?
2)

Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin on määritellyt virheellisesti riidanalaisen tavaramerkin kohteen ja pitänyt ja käsitellyt riidanalaista tavaramerkkiä sijaintimerkkiä. Riidanalainen tavaramerkki on kuviomerkki, koska sen rekisteröintiä on haettu kuviomerkkinä ja se on rekisteröity sellaiseksi, ja koska siihen ei ole lisätty muuhun viittaavaa kuvausta tai selitystä (disclaimer).
6)

(1) Minkä tasoista suojaa edellytetään annettavan henkilötiedoille, jotka on siirretty kolmanteen maahan mallisopimuslausekkeiden mukaisesti, jotka on annettu 26 artiklan 4 kohdan nojalla annetun komission päätöksen mukaisesti, direktiivin säännösten valossa ja erityisesti 25 ja 26 artiklan valossa, kun ne luetaan perusoikeuskirjan valossa? (2) Mitä seikkoja on otettava huomioon arvioitaessa, täyttääkö mallisopimuslausekkeita koskevan päätöksen nojalla kolmanteen maahan siirretyille tiedoille annettu suojan taso direktiivissä ja perusoikeuskirjassa asetetut vaatimukset?
2)

Kun Portugali on päättänyt arvonlisäverodirektiivin 377 artiklan nojalla jatkaa muiden kuin kyseisen direktiivin 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen sairaaloiden liiketoimien vapauttamista arvonlisäverosta ja kun se on myöntänyt kyseisille verovelvollisille mainitun direktiivin 391 artiklan nojalla mahdollisuuden valita asianomaisten liiketoimien verollisuuden edellyttäen pysymistä verollisessa järjestelmässä vähintään viisi vuotta sekä säätänyt, että verovapauteen palaaminen on mahdollista vain, jos tällaisesta aikeesta ilmoitetaan nimenomaisesti, onko tämä 391 artikla ja/tai saavutettujen oikeuksien suojaamisen, luottamuksensuojan, yhdenvertaisuuden, syrjintäkiellon, verotuksen neutraalisuuden ja kilpailun vääristämisen kiellon periaate suhteessa käyttäjiin ja verovelvollisiin, jotka ovat julkisoikeudellisia yksiköitä, esteenä sille, että Autoridade Tributária e Aduaneira määrää verovelvollisen siirtymään verovapausjärjestelmään ennen kyseisen määräajan päättymistä siitä ajankohdasta lähtien, jona se katsoo verovelvollisen siirtyneen tarjoamaan palveluita julkisyhteisöihin verrattavissa sosiaalisissa olosuhteissa?
1)

Ovatko yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden kehittämistä ja palvelun laadun parantamista koskevista yhteisistä säännöistä 15.12.1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/67/EY ( 1 ) (postidirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 20.2.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2008/6/EY, ( 2 ) 7 artiklan 1 kohta ja 8 artikla esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan postin yleispalvelua tarjoamaan nimetylle postitoimijalle annettu tae sisältää sen, että tämä toimija on ainoa, jolla on valtuutus myydä muita suoritetun postimaksun osoittavia merkkejä kuin postimerkkejä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 182/14

Kanne 15.3.2018 – Euroopan komissio v. Puolan tasavalta

(Asia C-192/18)

(2018/C 182/17)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Szmytkowska, K. Banks, H. Krämer ja C. Valero)

Vastaaja: Puolan tasavalta

Vaatimukset

— Unionin tuomioistuimen on todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut SEUT 157 artiklaan ja miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/54/EY (uudelleenlaadittu toisinto) (1) 5 artiklan a kohtaan ja 9 artiklan 1 kohdan f alakohtaan perustuvia velvoitteitaan, koska se on säätänyt yleisten tuomioistuinten järjestämistä koskevan lain muuttamisesta 12.7.2017 annetun lain [Ustawa z dnia 12 lipca 2017 r. o zmianie ustawy — Prawo o ustroju sądów powszechnych] 13 §:n 1–3 momentissa eri eläkeiät naisille ja miehille, jotka toimivat tuomareina yleisissä tuomioistuimissa, tuomareina ylimmässä tuomioistuimessa tai syyttäjinä sekä

— että Puolan tasavalta ei ole noudattanut SEU 19 artiklan 1 kohdan 2 alakohtaan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaan perustuvia velvoitteitaan, koska se on mainitun lain 13 §:n 1 momentissa alentanut yleisten tuomioistuinten tuomareiden eläkeikää ja samanaikaisesti antanut oikeusministerille kyseisen lain 1 §:n 26 momentin b ja c kohdassa oikeuden päättää tuomareiden palvelusajan pidentämisestä.

— Puolan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio moittii Puolan tasavaltaa siitä, että se on yleisten tuomioistuinten järjestämistä koskevan lain muuttamisesta 12.7.2017 annetun lain 13 §:n 1–3 momentissa antanut säännöksiä, joissa säädetään eri eläkeiästä naisille ja miehille, jotka toimivat tuomareina yleisissä tuomioistuimissa, tuomareina ylimmässä tuomioistuimessa tai syyttäjinä, sekä siitä, että se on saman lain 13 §:n 1 momentissa alentanut yleisten tuomioistuinten tuomareiden eläkeikää ja samanaikaisesti antanut oikeusministerille kyseisen lain 1 §:n 26 momentin b ja c kohdassa oikeuden päättää tuomareiden palvelusajan pidentämisestä, ja siten jättänyt noudattamatta SEUT 157 artiklaan ja miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/54/EY (uudelleenlaadittu toisinto) 5 artiklan a kohtaan ja 9 artiklan 1 kohdan f alakohtaan sekä SEU 19 artiklan 1 kohdan 2 alakohtaan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaan perustuvia velvoitteitaan.

(1) EUVL L 204, s. 23.
5)

Mikäli paikka, jossa kuluttajan on etämyynnissä tarjottava kulutustavara elinkeinonharjoittajalle tutkimista ja sopimuksen mukaiseksi saattamista varten on – aina tai tässä yksittäistapauksessa – elinkeinonharjoittajan toimipaikka, ja kuluttajan ennakkomaksuvelvollisuus on yhteensopiva direktiivin 1999/44/EY 3 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 3 artiklan 4 kohdan kanssa: Onko direktiivin 1999/44/EY 3 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa yhdessä 3 artiklan 5 kohdan toisen luetelmakohdan kanssa tulkittava siten, että kuluttajalla ei ole oikeutta purkaa sopimusta ainoastaan virheisiin vedoten tarjoutumatta huolehtimaan tavaran kuljetuksesta elinkeinonharjoittajan toimipaikkaan?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 142/36

Kanne 14.2.2018 – Euroopan komissio v. Romania

(Asia C-116/18)

(2018/C 142/47)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: J. Samnadda, L. Nicolae ja G. von Rintelen)

Vastaaja: Romania

Vaatimukset

— On todettava, että Romania ei ole noudattanut tekijänoikeuden ja lähioikeuksien kollektiivisesta hallinnoinnista sekä usean valtion alueen kattavasta musiikkiteosten oikeuksien lisensioinnista verkkokäyttöä varten sisämarkkinoilla 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/26/EU (1) 43 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut 10.4.2016 mennessä tämän direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai joka tapauksessa koska se ei ole ilmoittanut niistä komissiolle

— Romania on velvoitettava SEUT 260 artiklan 3 kohdan määräysten nojalla maksamaan uhkasakkoa 42 377,60 euroa jokaiselta viivästyspäivältä unionin tuomioistuimen nyt käsiteltävässä asiassa antaman tuomion julistamispäivästä lukien, koska se ei ole noudattanut velvoitetta ilmoittaa direktiivin 2014/26/EU täytäntöönpanotoimenpiteistä

— Romania on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Direktiivin 2014/26/EU 43 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioilla oli velvollisuus toteuttaa tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 10.4.2016 sekä ilmoittaa komissiolle näistä toimenpiteistä. Jäsenvaltioilla on siten velvollisuus toteuttaa tarvittavat toimenpiteet direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista oikeutta tätä varten varatussa määräajassa sekä ilmoittaa näistä toimenpiteistä komissiolle.

Komissio vaatii lisäksi, että Romanialle on määrättävä uhkasakko, jonka määrä on 42 377,60 euroa jokaiselta viivästyspäivältä nyt käsiteltävänä olevassa asiassa annettavan tuomion julistamispäivästä lukien, koska se ei ole noudattanut velvoitetta ilmoittaa direktiivin 2014/26/EU täytäntöönpanoa koskevista toimista. Uhkasakon määrä on vahvistettu ottaen huomioon rikkomuksen vakavuus, sen kesto ja tarve varmistaa uhkasakon varoittava vaikutus, sekä kyseisen jäsenvaltion maksukyky.

Direktiivin saattamiselle osaksi kansallista oikeutta varattu määräaika päättyi 10.4.2016.

(1) EUVL 2014, L 84, s. 72.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 112/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 14.12.2017 – Unareti SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico ym.

(Asia C-702/17)

(2018/C 112/20)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Unareti SpA

Vastapuolet: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico – Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie ja Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

Ennakkoratkaisukysymys

Tarkemmin ottaen unionin tuomioistuinta pyydetään määrittämään, ovatko nämä periaatteet ja oikeussäännöt esteenä edellä kuvatulle kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään niiden kriteerien taannehtivasta soveltamisesta, joiden mukaisesti määritetään aiemmille konsessionhaltijoille tarkoitetun korvauksen määrä, mikä vaikuttaa aikaisempiin kaupallisiin suhteisiin, vai voidaanko taannehtiva soveltaminen oikeuttaa myös suhteellisuusperiaatteen kannalta tarkasteltuna vaatimuksella suojata muita Euroopan unionissa merkityksellisiä julkisia intressejä, jotka liittyvät vaatimukseen turvata paremmin kyseisten markkinoiden kilpailun rakenne samalla kun suojataan paremmin palvelun käyttäjiä, jotka saattaisivat välillisesti joutua kärsimään haittaa aiemmille konsessionhaltijoille tarkoitettujen summien mahdollisesta korottamisesta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 112/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 11.12.2017 – Telecom Italia SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico ja Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA)

(Asia C-697/17)

(2018/C 112/19)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Telecom Italia SpA

Vastapuolet: Ministero dello Sviluppo Economico ja Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA)

Ennakkoratkaisukysymys

Onko direktiivin 2014/24/EU (1) 28 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä tulkittava siten, että siinä edellytetään, että esikarsinnassa valitut toimijat ja tarjouksia jättävät toimijat ovat rajoitetussa menettelyssä oikeudellisesti ja talouden kannalta täysin samat, ja onko tätä säännöstä tulkittava erityisesti siten, että se on esteenä sellaisten holdingyhtiöiden väliselle sopimukselle, joiden määräysvallassa on kaksi esikarsinnassa valittua toimijaa esikarsinnan ja tarjousten esittämisen välisenä ajankohtana, mikäli: a) tällaisen sopimuksen kohteena ja seurauksena on (muun muassa) se, että yksi esikarsinnassa valituista yrityksistä sulautetaan absorptiosulautumisella toiseen esikarsinnassa valituista yrityksistä (liiketoimi, jonka Euroopan komissio sitä paitsi sallii); b) vastaanottava yritys viimeistelee sulautumisen seuraukset tarjouksen jättämisen jälkeen (tästä syystä sen kokoonpano ei ole muuttunut tarjouksen jättämishetkellä verrattuna siihen, millainen se oli esikarsinnan ajankohtana); c) sittemmin sulautettu yritys (jonka kokoonpano ei ole muuttunut tarjousten jättämisen eräpäivänä) päättää kuitenkin todennäköisesti holdingyhtiöiden välillä vahvistetun sopimuksen mukaisesti, ettei se osallistukaan rajoitettuun menettelyyn?

(1) Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/24/EU (EUVL 2014, L 94, s. 65)
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 104/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgia) on esittänyt 28.12.2017 – Edward Reich, Debora Lieber, Ella Reich, Ezra Bernard Reich ja Zoe Reich v. Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

(Asia C-730/17)

(2018/C 104/22)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Edward Reich, Debora Lieber, Ella Reich, Ezra Bernard Reich ja Zoe Reich

Vastaaja: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

Ennakkoratkaisukysymys

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) [– –] 3, 5, 6 ja 7 artiklaa tulkittava siten, että kun mainitussa asetuksessa [N:o] 261/2004 tarkoitettu lennosta vastaava yhteisön lentoliikenteen harjoittaja tekee kuluttajien kanssa matkustajien ilmakuljetusta koskevan sopimuksen, joka käsittää junamatkan sen jäsenvaltion alueella olevalta rautatieasemalta, jossa kyseisillä kuluttajilla on kotipaikka, sellaisessa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalle lentoasemalle, josta kuluttajat lentävät lopulliseen määräpaikkaansa, eli kolmannessa valtiossa sijaitsevalle lentoasemalle, ja kun mainitut kuluttajat eivät ole missään oikeudellisessa suhteessa junamatkasta vastaavaan yhtiöön vaan lentoliikenteen harjoittajalla on selvästi sopimuksia yhtiön kanssa ja kun sopimukseen sisältyvä junamatka viivästyy huomattavasti niin, että nämä kuluttajat eivät ehdi kyseiseltä toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalta lentoasemalta lähtevälle lennolle, voivatko mainitut kuluttajat vedota asetuksen [N:o] 261/2004 mukaisiin oikeuksiin ja vaatia korvausta asetuksen N:o 261/2004 5, 6 ja 7 artiklan mukaisesti?”, ottaen huomioon vielä sen, että matkalipussa [kielletään] ”no show”.

(1) EUVL 2004, L 46, s. 1.
3)

Jos vastuutahot määritetään jäsenvaltion kansallisten sääntöjen perusteella, onko unionin oikeuden tehokkuusvaatimuksen kanssa ristiriidassa sellainen kansallinen säännöstö, jonka mukaan yhtiö, joka hankittuaan SEUT 101 artiklan vastaiseen kartelliin osallistuneen yhtiön koko osakekannan on purkanut kyseisen yhtiön ja jatkanut sen liiketoimintaa, ei ole vastuussa kyseisen yhtiön kilpailua rajoittavasta menettelystä aiheutuneen vahingon korvaamisesta, vaikka korvauksen saaminen puretulta yhtiöltä olisi käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa? Muodostaako tehokkuusvaatimus esteen jäsenvaltion sisäisen oikeuden sellaiselle tulkinnalle, joka asettaa korvausvastuun edellytykseksi sen, että kuvatun kaltainen yritysjärjestely on toteutettu lainvastaisesti tai keinotekoisesti kilpailuoikeudellisen vahingonkorvausvastuun välttämiseksi taikka muutoin vilpillisesti, tai ainakin sen, että yhtiö on tiennyt tai sen olisi pitänyt tietää kilpailurikkomuksesta toteuttaessaan yritysjärjestelyn?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 42/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court (Irlanti) on esittänyt 27.11.2017 – M.A., S.A. ja A.Z. v. International Protection Appeals Tribunal, Minister for Justice and Equality, Attorney General ja Irlanti

(Asia C-661/17)

(2018/C 042/09)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court

Pääasian asianosaiset

Valittajat: M.A., S.A. ja A.Z.

Vastapuolet: International Protection Appeals Tribunal, Minister for Justice and Equality, Attorney General ja Irlanti

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Kun käsitellään turvapaikanhakijan siirtoa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan asetuksen N:o 604/2013 (1) nojalla, edellytetäänkö kansallisen päätöksentekijän, joka tarkastelee mitä tahansa kysymyksiä, joita tulee esiin 17 artiklan mukaisen harkintavallan osalta, ja/tai mitä tahansa kysymyksiä, jotka koskevat perusoikeuksien suojaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jättävän huomiotta Yhdistyneen kuningaskunnan ehdotettuun eroon Euroopan unionista liittyvät olosuhteet, sellaisina kuin ne ovat olemassa tällaista harkintaa suoritettaessa?

2) Sisältääkö asetuksen N:o 614/2013 käsite ”määrittämisestä vastaava jäsenvaltio” jäsenvaltion tehtävän käyttää asetuksen 17 artiklassa tunnustettua tai annettua toimivaltaa?

3) Sisältävätkö jäsenvaltion asetuksen N:o 604/2013 6 artiklan mukaiset tehtävät asetuksen 17 artiklan nojalla tunnustetun tai annetun toimivallan?

4) Sovelletaanko tehokkaan oikeussuojan käsitettä asetuksen N:o 604/2013 17 artiklan nojalla ensimmäisessä asteessa tehtyyn päätökseen siten, että on annettava mahdollisuus muutoksenhakuun tai vastaavaan oikeussuojakeinoon tällaista päätöstä vastaan, ja/tai siten, että kansallista lainsäädäntöä, jossa säädetään asetuksen nojalla ensimmäisessä asteessa tehtyä päätöstä koskevasta muutoksenhakumenettelystä, pitäisi tulkita siten, että se käsittää muutoksenhaun 17 artiklan mukaiseen päätökseen?

5) Onko asetuksen N:o 604/2013 20 artiklan 3 kohdalla se vaikutus, että jos ei ole olemassa mitään näyttöä sen olettaman kumoamiseksi, että on lapsen edun mukaista, että hänen tilannettaan ei käsitellä erillään hänen vanhempiensa tilanteesta, kansallisen päätöksentekijän ei edellytetä tarkastelevan lapsen etua erillään vanhempien edusta omana kysymyksenään tai lähtökohtana tarkasteltaessa sitä, pitäisikö siirto tehdä?

(1) Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja -menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 604/2013 (EUVL 2013, L 180, s. 31).
1)

Voiko pyynnön saanut – ja Dublin III -asetuksen (1) III luvussa esitettyjen perusteiden mukaisesti hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva – jäsenvaltio hyväksyä pätevästi Dublin III -asetuksen 23 artiklan 1 kohdan mukaisen takaisinottopyynnön myös silloin, kun Dublin III -asetuksen 25 artiklan 1 kohdassa vahvistettu pyyntöön vastaamisen määräaika on jo päättynyt ja pyynnön saanut jäsenvaltio on jo aiemmin hylännyt takaisinottopyynnön määräajassa ja myös vastannut kieltävästi määräajassa soveltamisasetuksen (2) 5 artiklan 2 kohtaan perustuvaan pyyntöön käsitellä pyyntö uudelleen? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Kun Dublin III -asetuksen III luvussa esitettyjen perusteiden mukaisesti hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio on hylännyt takaisinottopyynnön määräajassa, onko takaisinottopyynnön esittäneen jäsenvaltion, jossa uusi hakemus on jätetty, käsiteltävä kyseinen hakemus varmistaakseen, että jokin jäsenvaltio käsittelee hakemuksen Dublin III -asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti?