14

Valituksenalaisella tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi Coppensin esittämän ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan. Valituksenalaisen tuomion 28–32 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi seuraavaa: ”28 Kanneperusteen ensimmäistä osaa tarkasteltaessa on selvää, että [Coppensin] aktiivinen osallistuminen kartelliin rajoittui peitetarjousten laatimiseen (ks. [riidanalaisen] päätöksen 173 ja 296 perustelukappale). Komission toteamusten mukaan Coppens on ainoa yritys, joka ei ole osallistunut provisiosopimukseen. 29 [Coppens] kiistää kuitenkin osallistuneensa yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen. On muistettava, että oikeuskäytännön mukaan yritys, joka on osallistunut kilpailusääntöjen monenlaiseen rikkomiseen omalla käyttäytymisellään, joka kuuluu EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kilpailua rajoittavan sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteen alaan ja jolla pyritään myötävaikuttamaan kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamiseen kokonaisuudessaan, voi olla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman kilpailusääntöjen rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen; näin on siinä tapauksessa, että kyseisen yrityksen näytetään tienneen muiden osallistujien lainvastaisesta käyttäytymisestä tai voineen kohtuudella ennakoida sen ja olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin (asia C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I-4125, 87 ja 203 kohta). Jotta yrityksen voidaan katsoa olevan vastuussa yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta kilpailusääntöjen rikkomisesta, edellytetään siten, että yritys on (toteen näytetysti tai oletetusti) tiennyt kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden muiden yritysten lainvastaisesta käyttäytymisestä. 30 Lisäksi on todettava, ettei yrityksen voida väittää osallistuneen kartellikokonaisuuteen pelkästään siitä syystä, että sen tekemän sopimuksen ja kartellikokonaisuuden tavoitteet ovat samat. Sopimukseen osallistumista voidaan pitää yrityksen liittymisenä kartellikokonaisuuteen ainoastaan, jos yritys tiesi tai jos sen olisi pitänyt tietää, että se sopimukseen osallistuessaan osallistui myös kartellikokonaisuuteen (asia T-28/99, Sigma Tecnologie v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok., s. II-1845, 45 kohta). 31 On kuitenkin todettava, ettei komissio ole osoittanut, että peitetarjouksia koskevaan sopimukseen osallistuessaan [Coppens] tiesi muiden yritysten toteuttamista provisioita koskevista kilpailua rajoittavista toimista tai että sen olisi kohtuudella pitänyt ennakoida ne. Komissio myöntää nimenomaisesti, että [riidanalainen] päätös ei perustu erityisiin todisteisiin sen osalta, onko [Coppens] tiennyt muiden osallistujien lainvastaisesta käyttäytymisestä. Se väittää, että [Coppens] ei kiistä tienneensä provisiosopimuksesta ja että se on jättänyt ilmoittamatta, kuinka paljon se tiesi muiden kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden yritysten käyttäytymisestä. [Coppensilla] ei kuitenkaan ole minkäänlaista velvollisuutta ilmoittaa omasta aloitteestaan, kuinka paljon se tietää kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuvien muiden yritysten käyttäytymisestä, sillä todistustaakka on komissiolla. Komission on ensin esitettävä näyttö asiasta ennen kuin [Coppensilla] on mahdollisuus kiistää se. Istunnossa [Coppens] sitä paitsi korosti nimenomaisesti unionin yleisen tuomioistuimen pyynnöstä, ettei se tiennyt provisiosopimuksista. Komissio ei näin ollen ole täyttänyt todistustaakkaa. 32 Näissä olosuhteissa komissio ei voinut katsoa, että [Coppens] oli osallistunut yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen.”