ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtovero - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Veron peruste - Kansalliset poikkeavat toimenpiteet - Rajat

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohta ja 27 artikla)

Tiivistelmä

Poikkeavia erityistoimenpiteitä, joita jäsenvaltiot voivat jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaan ottaa käyttöön veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi, on tulkittava suppeasti ja niissä voidaan olla noudattamatta kuudennen arvonlisäverodirektiivin 11 artiklan sisältämää arvonlisäveron perustetta ainoastaan siltä osin kuin se on tämän tavoitteen saavuttamiseksi ehdottoman välttämätöntä.

Näin ollen 27 artikla ei kata neuvoston kyseiselle jäsenvaltiolle tämän artiklan mukaisesti myöntämästä luvasta huolimatta sellaista kansallista säännöstä, jonka mukaan läheisten välisten vastikkeellisten suoritusten yhteydessä ja etenkin huoneistojen vuokrauksen yhteydessä veron vähimmäisperuste on liiketoimen suorituksesta aiheutuneiden, direktiivin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohdassa määriteltyjen kustannusten määrä, kun sovittu vastike on, vaikka se on veron vähimmäisperustetta alhaisempi, käyvän hinnan mukainen.
5

Espanjan kuningaskunta ei kiistä sen syyksi luettua jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä, mutta huomauttaa, että vireillä on lainsäädäntöhanke, jonka tarkoituksena on saattaa valtionsisäisesti voimaan direktiivin 89/391/ETY ohella myös muita direktiivejä, kuten toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/85/ETY (EYVL L 348, s. 1), nuorten työntekijöiden suojelusta 22 päivänä kesäkuuta 1994 annettu neuvoston direktiivi 94/33/EY (EYVL L 216, s. 12) ja määräaikaisessa tai tilapäisessä työsuhteessa olevien työntekijöiden työturvallisuuden ja -terveyden parantamisen edistämistä koskevien toimenpiteiden täydentämisestä 25 päivänä kesäkuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/383/ETY (EYVL L 206, s. 19); hallitus on antanut hanketta koskevan esityksen, joka on julkaistu 12.1.1995 Boletín Oficial de las Cortes Generalesissa otsikon ”Projecto de Ley Prevención de Riesgos Laborales” alla.
42

Tältä osin on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallinen tuomioistuin voi ottaa yhteyttä komissioon silloin, kun perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan tai 86 artiklan soveltamisessa ilmenee erityisiä ongelmia, jotta kansallinen tuomioistuin voisi saada sellaisia taloudellisia ja oikeudellisia tietoja, joita komissio voi niille antaa. Tämä mahdollisuus on mainittu komission ja kansallisten tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä ETY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisessa 13 päivänä helmikuuta 1993 annetussa komission tiedonannossa (EYVL C 39, s. 6), jossa todetaan, että kansalliset tuomioistuimet voivat saada komissiolta erilaisia tietoja, kuten tilastotietoja, markkinatutkimuksia ja taloudellisia selvityksiä. Lisäksi — kuten komissio on todennut — siitä, että kertomus oli kansallisten tuomioistuinten käytettävissä, oli julkaistu 27.11.1992 lehdistötiedote. Lisäksi kun valittajat toteuttavat oikeuksiaan kansallisissa tuomioistuimissa, mikään ei estä heitä kiinnittämästä näiden tuomioistuimien huomion siihen, että kyseinen kertomus on saatavilla.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Viennin määrälliset rajoitukset - Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet - Kansallinen säännöstö, jossa velvoitetaan pullottamaan alkuperänimityksellä varustetut viinit tuotantoalueella - Perustelut - Teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien suojaaminen - Edellytys - Tarpeellinen ja oikeasuhtainen toimenpide alkuperänimityksen hyvän maineen säilyttämiseksi

(EY:n perustamissopimuksen 34 ja 36 artikla (joista on muutettuina tullut EY 29 ja EY 30 artikla; neuvoston asetuksen N:o 823/87 18 artikla)

Tiivistelmä

$$Alkuperänimityksellä varustettuihin viineihin sovellettava kansallinen säännöstö, jossa edellytykseksi sille, että tuotantoalueen nimeä voidaan käyttää viinin alkuperänimityksenä, asetetaan se, että viinit pullotetaan kyseisellä alueella, on perustamissopimuksen 34 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 29 artikla) tarkoitettu viennin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide, koska sen vaikutuksesta rajoitetaan erityisesti vientiä sellaisen viinin osalta, joka voidaan varustaa asianomaisella alkuperänimityksellä, ja kohdellaan siten jäsenvaltion sisäistä kauppaa ja vientikauppaa eri tavalla.

Tällaista toimenpidettä ei voida perustella asetuksen N:o 823/87 18 artiklalla, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat tiettyjen viinien osalta moitteettomat ja vakiintuneet tavat huomioon ottaen määritellä tiukempia liikkumisen edellytyksiä kuin mainitussa asetuksessa on asetettu, koska kyseistä säännöstä ei voida tulkita siten, että jäsenvaltiot voisivat sen perusteella poiketa tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevista perustamissopimuksen määräyksistä.

Kyseinen viinin pullottamista tuotantoalueella koskeva velvollisuus, jonka tarkoituksena on alkuperänimityksellä varustetun viinin hyvän maineen säilyttäminen vahvistamalla sen erityisominaisuuksien ja laadun hallintaa, on kuitenkin perusteltu toimenpiteenä, jolla suojellaan alkuperänimitystä, jota mainitun alueen viinialan toimijat käyttävät ja jolla on heille ratkaiseva merkitys, ja jota on kaupankäyntiä rajoittavista vaikutuksistaan huolimatta pidettävä yhteisön oikeuden mukaisena, koska se on välttämätön ja oikeasuhtainen keino sillä tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, sillä sen saavuttamiseksi ei ole olemassa vähemmän rajoittavia vaihtoehtoisia toimenpiteitä.

( ks. 41-43, 45, 59 ja 75-76 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Yhteisön oikeus - Käsitteet - Tulkinta - Viittaamista kansalliseen oikeuteen ei voida hyväksyä

2 Yhteisön oikeus - Tulkinta - Monikieliset säädöstekstit - Yhdenmukainen tulkinta - Eri kieliversioiden huomioon ottaminen

3 Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Valmisteverot - Direktiivi 92/12/ETY - Valmisteveron alaiset tuotteet - Sen jäsenvaltion määritteleminen, jossa vero on maksettava - Yksityishenkilöiden omiin tarpeisiinsa hankkimat ja itse kuljettamat tuotteet - Käsite - Tavaroita ei voida ostaa asiamiehen välityksellä - Veron maksaminen määräjäsenvaltioissa

(Neuvoston direktiivin 92/12/ETY 8 artikla)

Tiivistelmä

4 Yhteisön oikeusjärjestyksessä ei pääsääntöisesti määritellä käsitteitä yhden tai useamman kansallisen oikeusjärjestyksen innoittamana ilman nimenomaista mainintaa.

5 Yhteisön toimielinten säädöksien, päätöksien ja muiden toimien yhdenmukaisen tulkinnan välttämättömyys sulkee pois sen, että epävarmassa tilanteessa jokin säännös otetaan huomioon erikseen, ja päinvastoin edellyttää, että sitä tulkitaan ja sovelletaan muilla virallisilla kielillä laadittujen versioiden valossa. Kaikilla kieliversioilla on periaatteessa sama arvo, joka ei voi vaihdella sen mukaan, mikä on kyseessä olevaa kieltä puhuvan väestön määrä näissä jäsenvaltioissa.

6 Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta annettua direktiiviä 92/12/ETY on tulkittava siten, että se ei estä valmisteveron kantamista jäsenvaltiossa A sellaisista tuotteista, jotka on luovutettu kulutukseen jäsenvaltiossa B, jossa ne on hankittu yhtiöltä X jäsenvaltiossa A olevien yksityishenkilöiden tarpeisiin, kun heidän välittäjänään toimii yhtiö Y asiamiehen ominaisuudessa palkkiota vastaan ja kun otetaan huomioon, että tavaroiden kuljetuksen jäsenvaltiosta B jäsenvaltioon A on järjestänyt yhtiö Y yksityishenkilöiden lukuun ja sen on toteuttanut ammattimainen kuljettaja maksua vastaan.

Tämän direktiivin 8 artiklaa, jossa säädetään, että yksityishenkilöiden omiin tarpeisiinsa hankkimien ja itse kuljettamien tuotteiden valmistevero on kannettava siinä jäsenvaltiossa, josta ne hankitaan, ei voida soveltaa silloin, kun valmisteveron alaisten tavaroiden osto ja/tai kuljetus on tapahtunut asiamiehen välityksellä. Tapauksessa, jossa yhdestä jäsenvaltiosta tulevat tavarat kuljetetaan toiseen jäsenvaltioon siten, että välittäjänä toimii maksua vastaan elinkeinonharjoittaja, joka on etukäteen hankkinut asiakkaat viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa ja joka on järjestänyt tavaroiden tuonnin, valmistevero on maksettava tässä jälkimmäisessä jäsenvaltiossa.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Kansainväliset sopimukset - Neljäs AKT-ETY-yleissopimus (Lomén sopimus) - Kaupallista yhteistyötä koskevat määräykset - Yleiset kauppajärjestelyt - Perinteisten ja muiden kuin perinteisten AKT-banaanien tuonnin erilaisen kohtelun lainmukaisuus

(Loméssa 15.12.1989 allekirjoitetun neljännen AKT-ETY-yleissopimuksen 168 artikla ja pöytäkirja n:o 5; neuvoston asetus N:o 404/93)

2 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Banaanit - Tuontijärjestelmä - Tuontitodistuksen saamisen ja vakuuden antamisen välttämättömyys - Suhteellisuusperiaatetta ei ole loukattu - Soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt - Yhteensoveltuvuus Loméssa allekirjoitetun neljännen AKT-ETY-yleissopimuksen ja perusasetuksen kanssa

(Loméssa 15.12.1989 allekirjoitettu neljäs AKT-ETY-yleissopimus; neuvoston asetuksen N:o 404/93 17 artikla; komission asetuksen N:o 1442/93 14 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

3 Siltä osin kuin on kysymys tariffikiintiöiden asettamisesta, AKT-valtioista peräisin olevien banaanien tuontiin sovelletaan Loméssa allekirjoitetun neljännen AKT-ETY-yleissopimuksen 168 artiklan 2 kohdan a alakohdan ii alakohtaa, yleissopimuksen liitteenä olevaa banaaneita koskevaa pöytäkirjaa n:o 5 sekä yleissopimuksen liitteinä LXXIV ja LXXV olevia julistuksia tästä pöytäkirjasta. Näiden säännösten ja erityisesti pöytäkirjan n:o 5 1 artiklan standstill-lausekkeen nojalla Euroopan yhteisö on velvollinen ainoastaan säilyttämään ne edut, joita AKT-valtioilla on ollut niiden banaanien yhteisön markkinoille pääsyn suhteen ennen mainittua yleissopimusta, joten asetuksessa N:o 404/93 on yleissopimusta tai pöytäkirjaa rikkomatta voinut rajoittaa vapaata pääsyä yhteisön markkinoille säätämällä perinteisen ja muun AKT-tuonnin erilaisesta kohtelusta.

4 Asetuksen N:o 404/93 17 artiklassa ei rikota suhteellisuusperiaatetta, kun siinä vaaditaan, että banaanien tuonti yhteisöön edellyttää aina jäsenvaltioiden myöntämän tuontitodistuksen esittämistä, ja asetetaan näiden todistusten myöntämisen edellytykseksi sellaisen vakuuden antaminen, jolla taataan, että toimija noudattaa tuonnin osalta antamaansa sitoumusta. Kyseistä vaatimusta on nimittäin pidettävä välttämättömänä tariffikiintiöiden hallinnointiin liittyvänä keinona varmistaa tuonnin seuranta erilaisista tuontijärjestelyistä koostuvassa järjestelmässä, eikä se ylitä sitä, mikä on tarpeen sen tavoitteen saavuttamiseksi.

Tämän sääntelyn soveltamista koskevilla, asetuksen N:o 1442/93 14 artiklan 2 kohdasta ilmenevillä yksityiskohtaisilla säännöillä, joissa lupien antamisen taajuuden osalta säädetään banaanien tuontiin liittyvän menettelyn jakamisesta neljään vuosineljännekseen ilman, että tästä aiheutuisi toimijoiden oikeuksien lopullisia menetyksiä, ei ole otettu käyttöön liian pitkälle meneviä rajoituksia suhteessa Loméssa allekirjoitettuun neljänteen AKT-ETY-yleissopimukseen ja perusasetukseen, kun otetaan huomioon, että menettelyn tällainen jakaminen kuuluu komission toimivaltaan muunnella kolmansista maista peräisin olevien banaanien yhteisön markkinoille pääsyn ehtoja, niitä kuitenkaan tiukentamatta.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne - Valtiontukea koskevan komission päätöksen noudattamatta jättäminen - Päätös, josta ei ole nostettu kumoamiskannetta - Puolustautumiskeinot - Täytäntöönpanon täydellinen mahdottomuus - Arviointiperusteet

(EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Kun jäsenvaltiota, jolle on osoitettu perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan nojalla tehty päätös - jonka kumoamisesta ei ole nostettu kannetta - vastaan on nostettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne, ainoa mahdollinen peruste, johon jäsenvaltio voi vedota puolustautuakseen kannetta vastaan, on täydellinen mahdottomuus panna päätös asianmukaisesti täytäntöön.

Tämä edellytys ei kuitenkaan täyty silloin, kun jäsenvaltion hallitus ainoastaan ilmoittaa komissiolle päätöksen täytäntöönpanoon liittyvät oikeudelliset, poliittiset tai käytännön vaikeudet ryhtymättä minkäänlaisiin toimenpiteisiin tuen perimiseksi takaisin kyseessä olevilta yrityksiltä ja ehdottamatta komissiolle päätöksen täytäntöönpanemiselle vaihtoehtoisia tapoja, joilla vaikeudet olisi voitu voittaa.

Vaikka ylitsepääsemättömät vaikeudet voivat estää jäsenvaltiota noudattamasta yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan, jäsenvaltio ei voi perustella pelkällä näiden vaikeuksien uhalla sitä, että se ei sovella yhteisön oikeutta asianmukaisesti.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Teollisoikeudet ja kaupalliset oikeudet - Tavaramerkkioikeus - Tavara, jonka tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on saattanut markkinoille jäsenvaltiossa - Muu yritys kuin tavaramerkin haltija kiinnittää tavaramerkillä varustetun etiketin uudelleen - Tavaramerkin haltijan vastustus - Hyväksyttävyyden edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 36 artikla)

Tiivistelmä

Perustamissopimuksen 36 artiklaa on tulkittava siten, että tavaramerkin haltija voi vedota oikeuteensa estääkseen muuta yritystä poistamasta ja sitten kiinnittämästä uudelleen tai korvaamasta tavaramerkin haltijan tavaramerkillä varustettuja etikettejä, jotka tavaramerkin haltija on kiinnittänyt yhteisön markkinoille saattamiinsa tuotteisiin, vaikka tällainen menettely merkitsee rajoitusta yhteisön sisäiselle kaupalle, jollei

- osoiteta, että se, että tavaramerkin haltija käyttää tavaramerkkioikeutta estääkseen tällä tavaramerkillä varustettujen, uudelleen merkittyjen tuotteiden markkinoille saattamisen, johtaa jäsenvaltioiden markkinoiden keinotekoiseen jakamiseen. Tällainen tapaus on kysymyksessä varsinkin silloin kun etiketit on poistettu tai kiinnitetty uudelleen tuotteisiin sellaisten yksilöivien numerosarjojen poistamiseksi, jotka tavaramerkin haltija on kiinnittänyt näihin tuotteisiin, jotta se voi jäljittää tuotteiden kulkureitit ja estää jälleenmyyjiään toimittamasta tuotteita sellaisille henkilöille, jotka harjoittavat rinnakkaiskauppaa. Kuitenkin, jos yksilöivät numerosarjat on kiinnitetty laillisten velvoitteiden noudattamiseksi tai muiden, yhteisön oikeuden kannalta tärkeiden ja laillisten tavoitteiden toteuttamiseksi, se että tavaramerkin haltija vetoaa tähän oikeuteensa estääkseen muuta yritystä poistamasta ja sitten kiinnittämästä uudelleen tai korvaamasta tavaramerkin haltijan tavaramerkillä varustetut etiketit poistaakseen yksilöivät numerosarjat, ei johda jäsenvaltioiden välisten markkinoiden keinotekoiseen jakamiseen,

- osoiteta, että uudelleenmerkintä ei muuta tuotteen alkuperäistä laatua,

- uudelleenmerkityn tuotteen ulkoasu ei ole sellainen, että se saattaisi vahingoittaa tavaramerkin ja sen haltijan mainetta ja

- uudelleenmerkinnän toteuttava henkilö ilmoittaa tavaramerkin haltijalle uudelleenmerkinnästä ennen uudelleenmerkittyjen tuotteiden markkinoille saattamista.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Yhdenmukainen lainsäädäntö - Teollisoikeudet ja kaupalliset oikeudet - Patenttioikeus - Lääkkeiden lisäsuojatodistus - Lisäsuojatodistuksen antaminen asetuksen (ETY) N:o 1768/92 19 artiklan siirtymäsäännöksen nojalla - Lisäsuojatodistuksen antamisen edellytykset - Voimassa oleva myyntilupa siinä jäsenvaltiossa, jossa lisäsuojatodistusta haetaan

(Neuvoston asetuksen N:o 1768/92 3 artiklan b kohta ja 19 artikla)

Tiivistelmä

Lisäsuojatodistus voidaan antaa lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1768/92 19 artiklan nojalla, joka koskee tuotteita, joita suojaa voimassa oleva peruspatentti asetuksen voimaantulopäivänä ja joita koskeva ensimmäinen yhteisössä annettu lupa markkinoida tuotetta lääkkeenä on saatu 1.1.1985 jälkeen, jos tuotteella on lääkkeenä asetuksen 3 artiklan b alakohdan mukaisesti todistushakemuksen jättöpäivänä voimassa oleva myyntilupa siinä jäsenvaltiossa, jossa hakemus on tehty.

Sen lisäksi, ettei asetuksen 19 artiklan 1 kohdan sanamuodossa millään tavalla estetä tällaisen edellytyksen asettamista, tässä säännöksessä tarkoitettu lupa on välttämätön ainoastaan lisäsuojatodistuksen voimassaoloaikaa päätettäessä, kuten kyseisen asetuksen 13 artiklasta ilmenee. Asetuksen 13 artiklan mukaan todistus tulee voimaan peruspatentin laillisen voimassaolon päättyessä ajaksi, joka vastaa peruspatenttihakemuksen jättöpäivän ja ensimmäisen yhteisössä myönnetyn myyntiluvan myöntämispäivän välillä kulunutta aikaa, eikä sillä ole tarkoitus korvata 3 artiklan b kohdassa säädettyä lupaa, vaan siinä asetetaan lisäedellytys sitä tilannetta varten, että viimeksi mainittu lupa ei ole ensimmäinen yhteisössä myönnetty lupa, joka koskee tuotetta lääkkeenä. Lisäksi oikeus todistukseen edellyttää ehdottomasti sitä, että tuotteella on hakemuksen jättöpäivänä voimassa oleva myyntilupa siinä jäsenvaltiossa, jossa hakemus on tehty, kuten käy ilmi asetuksen 4 artiklasta, jonka mukaan todistuksen antama suoja ulottuu ainoastaan tuotteeseen, jonka sitä vastaavan lääkkeen myyntilupa kattaa. Näin ollen 19 artiklan 1 kohdasta poiketen asetuksen 3 artiklan b alakohdassa tarkoitettu lupa perustaa oikeuden todistukseen.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu - Espanjassa sovellettavien sokerin hintojen ennenaikainen lähentäminen yhteisiin hintoihin - Isoglukoosintuottajille ei ole säädetty korvausta - Luottamuksensuojan periaatetta tai syrjintäkiellon periaatetta ei ole loukattu - Vastuuta ei ole syntynyt

(EY:n perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohdan toinen alakohta ja 215 artiklan 2 alakohta; vuoden 1985 liittymisasiakirjan 70 artiklan 3 kohdan b alakohta; neuvoston asetukset (ETY) N:o 1716/91 ja 3814/92)

Tiivistelmä

Asetus (ETY) N:o 3814/92, jossa lähennetään ennenaikaisesti 1.1.1993 lähtien Espanjassa sovellettavat sokerin hinnat yhteisiin hintoihin, myönnetään tukea sokerijuurikkaan ja sokeriruo'on tuottajille sekä sokerintuottajille varastossa olevasta sokerista ja sallitaan Espanjan myöntävän siirtymäajan tukea sokerintuottajayrityksille, ei saa aikaan yhteisön vastuuta espanjalaisten isoglukoosintuottajien suhteen, koska asetuksen antamisella ei ole loukattu luottamuksensuojan periaatetta eikä perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa ilmaistua syrjintäkiellon periaatetta.

Ensinnäkin Espanjan liittymisasiakirjan 70 artiklan 3 kohdan b alakohdasta käy ilmi, etteivät kantajat olleet voineet tämän artiklan nojalla perustellusti odottaa, että hintojen lähentämistä varten määrätyn siirtymäkauden jatkuminen olisi taattua markkinointivuoden 1992/1993 alun jälkeen. Toiseksi myöskään asetuksella (ETY) N:o 1716/91, jossa säädetään kahdessa vaiheessa tapahtuvasta hintojen lähentämisestä vuoteen 1995 asti, ei ole voitu luoda näille tuottajille perusteltua luottamusta, koska päättäessään pidentää hintojen lähentämiskautta neuvosto ei selvästikään ottanut huomioon muita kuin maanviljelijöiden ja sokerintuottajien etuja, joita suojattiin myöntämällä näille tämän seurauksena tukia, ja koska siitä huolimatta, että asetus (ETY) N:o 1716/91 annettiin sen jälkeen, kun Euroopan yhtenäisasiakirja, jossa säädettiin hintojen täydellisestä lähentämisestä 1.1.1993 alkaen, oli tullut voimaan, harkitsevien ja alasta perillä olevien taloudellisten toimijoiden olisi pitänyt käsittää se, että hintoja lähennetään ennenaikaisesti, erityisesti ja vielä suuremmalla syyllä koska asetusta (ETY) N:o 3814/92 koskeva ehdotus tunnettiin useita kuukausia ennen asetuksen antamista ja koska asetuksen N:o (ETY) 1716/91 7 artiklassa neuvostolle varattu toimivalta päättää myöhemmin kyseisistä edellytyksistä sulki pois erityisesti toisen lähentämisvaiheen osalta sen, että tuottajat olisivat voineet vedota perusteltuun luottamukseen näiden edellytysten osalta.

Toisaalta espanjalaisia isoglukoosintuottajia ei syrjitä sillä, että asetuksessa ei säädetä siirtymätoimenpiteistä niiden hyväksi, jotta ne voisivat vastata hintojen ennenaikaisesta lähentämisestä aiheutuneeseen tilanteeseen, vaikka siinä säädetään tällaisista toimenpiteistä sokerintuottajien hyväksi, koska näiden kahden toimijoiden ryhmän tilanteet eroavat objektiivisella tavalla toisistaan sekä varastojen muodostamisen että raaka-aineiden hankinnan osalta.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Maito ja maitotuotteet - Maidon lisämaksu - Pieniä tuottajia suosiva maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskeva suunnitelma - Soveltamisedellytyksenä on lisämaksujärjestelmän soveltaminen

(Neuvoston asetus (ETY) N:o 1183/90)

2 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Maito ja maitotuotteet - Maidon lisämaksu - Pieniä tuottajia suosiva maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskeva suunnitelma - Jäsenvaltioiden velvollisuus jakaa uudelleen ne tilakohtaiset viitemäärät, jotka ovat vapautuneet sen vuoksi, että tuottajat ovat saaneet tuotannon lopettamisesta maksettavan korvauksen

(Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 1183/90, 3 c artikla; komission asetuksen (ETY) N:o 1546/88, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2138/90, 3 b artikla)

Tiivistelmä

3 Asetuksella (ETY) N:o 1183/90, jolla on muutettu asetusta (ETY) N:o 857/84, säädetyn maidontuotannon rakenteellista uudistamista koskevan suunnitelman soveltaminen edellyttää, että maidon lisämaksujärjestelmää jo sovelletaan.

Asetuksen (ETY) N:o 1183/90 johdanto-osan perustelukappaleista käy nimittäin ilmi, että kyseisellä suunnitelmalla pyritään lisäviitemääriä myöntämällä täydentämään pieniä maidontuottajia suosivaa järjestelmää, jotta niiden kaikkien olisi mahdollista sopeuttaa tuotantomääränsä vastaamaan paremmin markkinoiden vaatimuksia, ja että esimerkiksi sellaisen tuotannonhallintajärjestelmän kuin maitokiintiöjärjestelmän yhteydessä on mahdollista myöntää lisämääriä vain sitä mukaa kuin tilakohtaisia viitemääriä vapautuu muilta tuottajilta.

4 Asetuksen (ETY) N:o 857/84 3 c artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 1183/90, ja maidon lisämaksun soveltamisesta annetun asetuksen (ETY) N:o 1546/88, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2138/90, 3 b artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan jakamaan asetetussa määräajassa uudelleen ne tilakohtaiset viitemäärät, jotka ovat vapautuneet sen vuoksi, että tuottajat ovat saaneet maidontuotannosta luopumisesta maksettavan korvauksen, sillä, toisin kuin muissa lisämaksujärjestelmää koskevissa yhteisön asetuksissa, asetuksessa (ETY) N:o 1183/90 säädetyllä rakenteellista uudistamista koskevalla suunnitelmalla ei pyritä vähentämään maidontuotantoa, vaan parantamaan pienten maatilojen tuotantorakenteita. Tämän toimenpiteen tavoite voidaan saavuttaa vain siinä tapauksessa, että maatilat jatkavat maidontuotantoa ja että ne voivat saada tätä varten tarvitsemiaan lisämääriä.

Sillä seikalla, että maidontuotanto jäsenvaltiossa ylitti runsaasti tälle jäsenvaltiolle lisämaksujärjestelmän perusteella myönnetyn enimmäismäärän, ei voida perustella sitä, että tämä jäsenvaltio lykkää yksipuolisesti niiden tilakohtaisten viitemäärien uudelleenjakamista, jotka ovat vapautuneet rakenteellista uudistamista koskevaa suunnitelmaa sovellettaessa.