ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
120

Avustamispyynnön käsittelyn kestosta on todettava, ettei henkilöstösäännöissä ole säädetty erityisestä menettelystä tällaisen pyynnön käsittelyä varten, mukaan lukien pyynnöt, jotka perustuvat henkilöstösääntöjen 12 a artiklan väitettyyn rikkomiseen, eikä myöskään erityisestä määräajasta. Sama pätee työpaikkakiusaamista koskeviin sisäisiin sääntöihin, vaikka niissä viitataankin useaan eri menettelyvaiheeseen, jotka edellyttävät erityisen neuvoa-antavan komitean sekä parlamentin puhemiehen puuttumista asiaan. Toimivaltaisen viranomaisen on näin ollen noudatettava käsittelyaikojen kohtuullisuuden periaatetta (ks. vastaavasti tuomio 24.4.2017, HF v. parlamentti, T-570/16, EU:T:2017:283, 59 ja 62 kohta) ja asianomaisen unionin toimielimen tai elimen on huolehdittava hallinnollisessa tutkimuksessa ja siihen liittyvän avustamispyynnön käsittelyssä siitä, että jokainen toimenpide toteutetaan kohtuullisen ajan kuluessa edellisestä toimenpiteestä (tuomio 13.7.2018, Curto v. parlamentti, T-275/17, EU:T:2018:479, 101 kohta). Hallinnollisen tutkimuksen lopullisen keston ja avustamispyynnön käsittelyajan kohtuullisuuden arvioinnissa on myös otettava huomioon kyseisen riita-asian merkitys asianosaiselle, asian monimutkaisuus ja mukana olleiden osapuolten toiminta (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 10.6.2016, HI v. komissio, F-133/15, EU:F:2016:127, 113 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
3.

Yrityskeskittymät – Sisämarkkinoille soveltuvuuden arviointi – Komission suorittama tutkinta – Kilpailua rajoittavien vaikutusten arviointi – Vertikaaliset vaikutukset – Sen arvioiminen, miten todennäköistä on, että keskittymä johtaa tuotantohyödykemarkkinoiden sulkemiseen ja aiheuttaa siten kilpailua rajoittavia vaikutuksia – Arviointiperusteet – Valmiudet estää merkittävästi tuotantohyödykkeiden saantia – Merkittävää markkinavoimaa ei ole tuotantoketjun alkupään markkinoilla – Merkittäviä haitallisia vaikutuksia ei ole tuotantoketjun loppupään markkinoilla (Neuvoston asetuksen N:o 139/2004 2 ja 8 artikla; komission asetuksen N:o 330/2010 2 artikla; komission tiedonannon 2008/C 265/07 20, 31, 32 ja 35 kohta) (ks. 108-112, 116-121, 125-131, 134-136, 138, 139, 143-144, 149-151 kohta)
2.

Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Lainvastaisuus – Sellaisen oikeussäännön, jolla annetaan yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeinen rikkominen – Oikeussääntö, jolla annetaan yksityisille oikeuksia – Käsite – Vesiympäristölle vaarallisten seosten luokitusmenettely ei kuulu käsitteen piiriin (SEUT 340 artiklan toinen kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1272/2008, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla N:o 286/2011 ja N:o 944/2013, liitteessä I oleva 4.1.3.5.5 kohta) (ks. 55 ja 63-66 kohta)
11.

Lainvastaisuusväite – Soveltamisala – Säädökset, päätökset ja muut toimet, joiden lainvastaisuuteen voidaan vedota – Riidanalaisen päätöksen perustana oleva yleisesti sovellettava toimi – Riidanalaisen toimen ja riitautetun yleisesti sovellettavan toimen välistä välttämätöntä oikeudellista yhteyttä ei ole – Tutkimatta jättäminen (SEUT 277 artikla; neuvoston päätöksen 2010/788/YUTP 3 artiklan 2 kohdan c alakohta; neuvoston asetuksen N:o 1183/2005 2 b artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 150–154 kohta)
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 31 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16 ja 17 kohta)
6.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 53, 54, 59 ja 82 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – Menettelysäännökset – Väitemenettely – Väiteilmoituksen sisältö (Komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 15 säännön 2 kohdan c alakohta ja 3 kohdan b alakohta, korvattu komission delegoidun asetuksen 2018/625 2 artiklan 2 kohdan c alakohdalla ja 4 kohdalla) (ks. 19 ja 20 kohta)
4.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kuviomerkit Nature’s Variety Instinct ja Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 35, 37, 58, 72, 82, 88 ja 90 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Aikaisempi tavaramerkki, joka on EU-tavaramerkki – Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 27 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 3.4.2019 – Medrobotics vastaan EUIPO (See More. Reach More. Treat More.)

(asia T-555/18)

(EU-tavaramerkki – Hakemus sanamerkin See More. Reach More. Treat More. rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Ehdoton hylkäysperuste – Erottamiskyvyn puuttuminen – Asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

1. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Käsite – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 13–15 ja 19 kohta)

2. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Mainoslauseista muodostuvat tavaramerkit – Erottamiskyky – Erityisten arviointiperusteiden soveltamista ei voida hyväksyä (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16 ja 17 kohta)

3. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Mainoslauseista muodostuvat tavaramerkit – Myynninedistämisilmaisu, jolla on ylistävä luonne (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 18 kohta)

4. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Sanamerkki See More. Reach More. Treat More. (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 22, 29 ja 30 kohta)

5. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Useista osatekijöistä muodostuva tavaramerkki – Toimivaltaisen viranomaisen mahdollisuus tarkastella kutakin tavaramerkin muodostavaa osatekijää – Tarve ottaa huomioon kohdeyleisön yhdistelmästä saama yleisvaikutelma (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23 kohta)

6. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Mainoslauseista muodostuvat tavaramerkit – Mainoslause, joka välittää objektiivisen sanoman (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 28 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n toisen valituslautakunnan 18.7.2018 tekemästä päätöksestä (asia R 463/2018-2), joka koskee hakemusta sanamerkin See More. Reach More. Treat More. rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 42, 43 ja 71 kohta)
8.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Asetuksen N:o 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa ilmaistujen perusteiden soveltamisalojen osittainen päällekkäisyys (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) (ks. 89 ja 90 kohta)
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 28 ja 35 kohta)
6.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 76, 77 ja 86 kohta)
7.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Aikaisemman tavaramerkin menettäminen väitemenettelyn aikana – Tavaramerkkien välisen ristiriidan puuttuminen (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 46 artikla) (ks. 56 kohta)
5.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 58, 59 ja 78–80 kohta)
405

Toisin kuin kantaja väittää erityisesti SAS:n ja Qantasin osalta, asiakirja‑aineistoon sisältyvät seikat osoittavat lisäksi, ettei sitä, miten laajalti kantaja osallistui provisioiden maksamisesta kieltäytymiseen, voida verrata siihen, miten laajalti SAS ja Qantas tekivät näin. Kuten riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, kantaja on näet osallistunut useisiin monenvälisiin keskusteluihin, jotka koskivat yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen tätä osatekijää, ACCS:n yhteydessä Sveitsissä (692 ja 693 perustelukappale) ja Italiassa Italian Board Airline Representativesin (Lentoyhtiöiden edustajien Italian toimisto; jäljempänä IBAR) yhteydessä (694 perustelukappale), Lufthansan toimitiloissa Italiassa (695 perustelukappale) ja Milanossa (696 perustelukappale). Tämä tilanne poikkeaa ensinnäkin Qantasin tilanteesta; Qantasin osalta pelkästään yksi kahdenvälinen näkemystenvaihto British Airwaysin kanssa tukee mahdollisesti toteamusta siitä, että se on osallistunut rikkomisen tähän osatekijään (685 perustelukappale). Tämä tilanne poikkeaa niin ikään SAS:n tilanteesta. Toisin kuin kantaja antaa ymmärtää, tältä osin sillä, että SAS on ACCS:n jäsen, ei ole merkitystä, koska sen ei ole väitetty osallistuneen kysymyksessä oleviin näkemystenvaihtoihin, jotka mainitaan riidanalaisen päätöksen 692 ja 693 perustelukappaleessa. Kantaja viittaa myös kahteen monenväliseen yhteydenpitoon, joita tarkastellaan mainitun päätöksen 503 ja 686 perustelukappaleessa ja joihin sekä SAS että kantaja olivat osallistuneet. Kantaja toteaa kuitenkin yhtäältä virheellisesti, että komissio on nojautunut ensin mainittuun näyttääkseen toteen kantajan osallistumisen provisioiden maksamisesta kieltäytymiseen, koska tätä todistetta on käytetty ainoastaan polttoainelisää koskevan osan yhteydessä. Vaikka toisaalta on totta, että SAS oli osallistunut saman päätöksen 686 perustelukappaleessa tarkoitettuun näkemystenvaihtoon, tätä yhteydenpitoa on tarkasteltava suhteessa muihin yhteydenpitoihin, joissa kantaja oli mukana ja jotka on juuri palautettu mieliin. Nämä yhteydenotot ovat näet edelleen monilukuisempia ja vaihtelevampia kuin yhteydenpidot, joissa SAS on ollut mukana, ja näin on myös sen jälkeen, kun otetaan huomioon ne kantajan esittämät yhteydenpidot, jotka sisältyvät asiakirja‑aineistoon mutta joita ei ole mainittu kyseessä olevassa päätöksessä ja joiden yhteydessä SAS:n väitetään useiden kilpailevien liikenteenharjoittajien kanssa käsitelleen erään huolitsijan pyyntöä lisiin liittyvän provision saamisesta.
104

DDC:n mukaan osallistuvien yritysten käsitteen tarkoituksena on yksilöidä yritykset, jotka on otettava huomioon arvioitaessa, onko keskittymästä ilmoitettava asetuksen N:o 139/2004 mukaisesti vai ei. Tätä käsitettä on tämän vuoksi tulkittava suppeasti ja ennakoitavissa olevalla tavalla. Tämän vuoksi se ei DDC:n mukaan voi riippua tavasta, jolla hankintaprosessi on aloitettu tai organisoitu, eikä siitä, miten se kehittyy, eikä siitä, miten komissio arvioi väitettyä taloudellista todellisuutta. Poikkeusta voidaan soveltaa vain, jos on selvästi osoitettu, ettei ostajayhtiö määritä kohdeyhtiön johtoa ja kilpailustrategiaa keskittymän jälkeen tai että se hyödyttää yksinomaan muuta yhtiötä kuin suoraa ostajaa.
136

Yhdeksänneksi Saksan liittotasavalta väittää toisen kanneperusteen yhteydessä, että valituslautakunta on loukannut unionin tuomioistuimen sellaisessa oikeuskäytännössä vahvistamia periaatteita, jonka mukaan komissio ei voi siirtää harkintavaltaan perustuvia päätöksentekovaltuuksia unionin virastoille (tuomio 13.6.1958, Meroni v. korkea viranomainen, 9/56, EU:C:1958:7 ja tuomio 13.6.1958, Meroni v. korkea viranomainen, 10/56, EU:C:1958:8). Kyseisen oikeuskäytännön mukaan kaikkea komission toimivallan siirtämistä virastoille on rajoitettava ja siinä on noudatettava objektiivisia perusteita. Saksan liittotasavallan mukaan tämä oikeuskäytäntö on otettava huomioon sovellettaessa asetusta N:o 1907/2006, kun on kyse komission toimivaltuuksien siirtämisestä ECHA:lle arvioinnin perusteella tehtävien päätösten yhteydessä. Tämä toimivallan siirto ei koske ainoastaan teknisiä kysymyksiä vaan myös kysymyksiä, jotka liittyvät kyseisessä oikeuskäytännössä tarkoitettuun arviointivapauteen. Kyseisessä asetuksessa unionin lainsäätäjä otti Saksan liittotasavallan mukaan huomioon siirtokiellon ja sen, ettei aineiden arvioinnin perusteella tehtäviä päätöksiä luokitella etukäteen, säätäessään, että ECHA:n tasolla tehtyjen aineiden arviointia koskevien päätösten on perustuttava jäsenvaltioiden toimivaltaisten asiantuntijoiden väliseen yksimielisyyteen tietyn aineen arvioinnin tarpeesta. Saksan liittotasavallan mukaan yksimielisyyteen voidaan päästä nimittäin vain kahdessa tapauksessa. Ensimmäisessä tapauksessa kyseessä on sidottu päätös, joka on tilanteen perusteella yksiselitteinen. Toisessa tapauksessa kyseessä on harkinnanvarainen päätös silloin, kun tieteellinen ja tekninen tilanne ovat hieman vähemmän yksiselitteisiä, mutta asia voidaan ratkaista selkeästi teknisten, taloudellisten ja sosiaalisten näkökohtien perusteella. Tässä tapauksessa jäsenvaltioiden välisellä muodollisella yksimielisyydellä varmistetaan, että päätöksen sisältö on oikea, ja annetaan samalla ECHA:lle laaja legitimiteetti niiden jäsenvaltioiden demokraattisesti oikeutettujen edustajien kautta, jotka ovat velvollisia noudattamaan ohjeita. Sopimuksen yksimielisen luonteen perusteella voidaan lisäksi olettaa, että myös komissio olisi voinut tehdä tämän päätöksen jäsenvaltioiden myötävaikutuksella nopeasti ja vaivattomasti komiteamenettelyssä. Komission kautta toimiminen on tällöin pelkkä muodollisuus. Saksan liittotasavalta toteaa, että tällaisen yksimielisyyden puuttuessa ECHA menettää päätösvaltansa ja että tällöin sovelletaan komission tavanomaista päätöksentekomenettelyä asetuksen N:o 1907/2006 51 artiklan 7 kohdan ja 133 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Jos valituslautakunta voisi omalla päätöksellään korvata harkinnanvaraisen päätöksen, joka perustuu jäsenvaltioiden komiteassa tehtyyn yksimieliseen sopimukseen, se horjuttaisi jäsenvaltioiden, ECHA:n ja komission monimutkaista institutionaalista tasapainoa. Edellä mainitun oikeuskäytännön vastaisesti erillisvirasto tekee tällaisessa tapauksessa itsenäisesti harkinnanvaraisen päätöksen ja sulkee pois kaikki muodolliset takuut.
On muistettava toisaalta, että kun komissio toteaa tuen sääntöjenvastaiseksi, kuten riidanalaisessa päätöksessä, unionin oikeuden mukaan kansallisilla tuomioistuimilla on velvollisuus määrätä kyseisen tuen saaja maksamaan korkoa siltä ajalta, jona kyseisiä tukia on maksettu sääntöjenvastaisesti (ks. vastaavasti tuomio 12.2.2008, CELF ja Ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, EU:C:2008:79, 51, 52 ja 55 kohta, ja tuomio 16.10.2014, Alpiq RomIndustries ja Alpiq RomEnergie v. komissio, T-129/13, ei julkaistu, EU:T:2014:895, 39 kohta). Niillä ei ole kuitenkaan edes poikkeuksellisten olosuhteiden puuttuessa velvollisuutta periä sääntöjenvastainen tuki takaisin, kun tuen on todettu soveltuvan sisämarkkinoille. Edellä 32 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti kansallisella tuomioistuimella on siis mahdollisesti toimivalta määrätä tarvittaessa sääntöjenvastaisen tuen takaisinperinnästä ainoastaan kansallisen lainsäädännön nojalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen jäsenvaltion oikeutta toteuttaa kyseinen tuki uudestaan myöhemmin tai oikeutta hyväksyä vaatimuksia, jotka koskevat tuen sääntöjenvastaisuudesta aiheutuneiden vahinkojen korvaamista (ks. vastaavasti tuomio 12.2.2008, CELF ja Ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, EU:C:2008:79, 55 kohta).
47

Siitä Saksan liittotasavallan esittämästä väitteestä, jonka mukaan asetuksen N:o 885/2006 liitteessä I oleva 2 E kohta ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä maksajavirastojen kirjanpidon ja meno- ja tuloilmoitusten sekä menojen korvaamista koskevien edellytysten osalta maataloustukirahaston ja maaseuturahaston yhteydessä 21.6.2006 annetun komission asetuksen N:o 883/2006 (EUVL 2006, L 171, s. 1) 5 artikla, joihin komissio on vedonnut vuoden 2015 tiedonannossa, eivät sisällä mitään vaatimusta tietojen esittämisestä asetuksen N:o 885/2006 liitteen III mukaisesti, on todettava yhtäältä, että mainitussa kohdassa säädetään saatavia koskevien menettelyjen osalta, että ”kaikkia A–D kohdassa vahvistettuja vaatimuksia sovelletaan soveltuvin osin maksuihin, menetettyihin vakuuksiin, palautettuihin tukiin, käyttötarkoitukseensa sidottuihin tuloihin jne., jotka maksajaviraston on perittävä maataloustukirahaston ja maaseuturahaston puolesta”. Asetuksen N:o 885/2006 liitteessä I olevassa 2 C kohdassa säädetään kuitenkin, että maksajaviraston on noudatettava menettelyjä, joilla on varmistettava, että ”kuukausittaiset, neljännesvuosittaiset (maaseuturahaston osalta) ja vuotuiset ilmoitukset ovat täydellisiä, tarkkoja ja oikea-aikaisia ja että kaikki virheet tai laiminlyönnit havaitaan ja oikaistaan, erityisesti säännöllisesti suoritettavin tarkastuksin ja täsmäytyksin”. Tämän johdosta asetuksen N:o 885/2006 liitteessä I olevassa 2 E kohdassa säädetään, että saatavia koskevien menettelyjen on täytettävä 2 C kohdassa esitetyt vaatimukset. On siis todettava, että mainitussa liitteessä on vaatimus, joka koskee tietojen esittämistä maataloustukirahaston tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä, vaikkei se koskekaan nimenomaisesti liitettä III.
136

Neljännessä kanneperusteessaan Recylex väittää, ettei Eco-Bat ole noudattanut velvollisuuttaan tehdä yhteistyötä vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 12 kohdan a) ja c) alakohdassa tarkoitetulla tavalla, kuten kyseisen tiedonannon 24 kohdassa edellytetään. Koska on niin, että jotta Eco-Bat voisi vaatia sakon määrän alentamista, tämän tiedonannon 12 kohdan a) ja c) alakohdassa tarkoitettujen kumulatiivisten edellytysten on täytyttävä, Eco-Batille ei Recylexin mukaan voida myöntää sakon alennusta. Recylexin mukaan olisi näin ollen katsottava, että sen sijaan, että Recylex oli toinen yritys, joka esittää todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa, se oli ensimmäinen yritys, joka toimittaa tällaista näyttöä. Komissio teki näin ollen virheen soveltaessaan vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan ensimmäistä alakohtaa, kun se myönsi Recylexille 20–30 prosentin alennuksen eikä 30–50 prosentin alennusta.
102

Kantaja väittää, että vaikka valituslautakunta on toisen riidanalaisen päätöksen 5 kohdassa todennut, että asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta olivat esteenä haettujen tavaramerkkien rekisteröinnille, se on tämän jälkeen suorittanut analyysinsä molemmissa riidanalaisissa päätöksissä vain soveltamalla mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa. Näin ollen riidanalaisten päätösten 30 kohdassa oleva toteamus, jonka mukaan haettujen tavaramerkkien rekisteröintihakemus on hylättävä myös asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti, on selvästi virheellinen ja sen olisi epäilemättä tulkittava koskevan mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamista. Tätä toteamusta ei ole kuitenkaan perusteltu mitenkään riidanalaisissa päätöksissä.
73

Nyt käsiteltävässä asiassa valituslautakunta on todennut, että aikaisempien tavaramerkkien ominaispiirteiden erottamiskyky oli keskivertoinen, ja se on päätellyt riidanalaisen päätöksen 23 kohdassa sekaannusvaaran olemassaolon kohdeyleisön keskuudessa, mukaan lukien erikoistunut yleisö, jonka tarkkaavaisuus on suuri. Se on perustanut tämän toteamuksensa ulkoasun ja lausuntatavan keskivertoon samankaltaisuuteen ja kilpailevien merkkien merkityssisällön tiettyyn samankaltaisuuteen sekä kyseessä olevien tavaroiden samaan tai erittäin samankaltaiseen luonteeseen.