FI Euroopan unionin virallinen lehti C 388/18

Kanne 28.7.2014 – Ackermann Saatzucht ym. v. parlamentti ja neuvosto

(Asia T-559/14)

2014/C 388/22

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG (Irlbach, Saksa); Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG (Hohenmocker, Saksa); Deutsche Saatveredelung AG (Lippstadt, Saksa); Ernst Benary, Samenzucht GmbH, (Hann. Münden, Saksa); Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH (Osterhofen, Saksa); Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG (Kleptow, Saksa); Klemm + Sohn GmbH & Co. KG (Stuttgart, Saksa); KWS Saat AG (Einbeck, Saksa); Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG (Hohenlieth, Saksa); Nordsaat Saatzuchts GmbH (Halberstadt, Saksa); Peter Franck-Oberaspach (Schwäbisch Hall, Saksa); P.H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH (Grundhof, Saksa); Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG (Uffenheim, Saksa); Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG (Hampuri, Saksa); Strube Research GmbH & Co. KG (Söllingen, Saksa); Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR (Südlohn-Oeding, Saksa) ja W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (Leopoldshöhe, Saksa) (edustajat: asianajajat P. de Jong, P. Vlaemminck ja B. Van Vooren)

Vastaajat: Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

— ottamaan kumoamiskanteen tutkittavaksi

— kumoamaan geenivarojen saantia ja saatavuutta sekä niiden käytöstä saatavien hyötyjen oikeudenmukaista ja tasapuolista jakoa koskevan Nagoyan pöytäkirjan määräysten noudattamistoimenpiteistä käyttäjille unionissa 16.4.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 511/2014 (EUVL L 150, s. 59)

— velvoittamaan Euroopan parlamentin ja neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantajat vetoavat viiteen kanneperusteeseen.

1. Ensimmäisessä kanneperusteessa väitetään Euroopan unionin olevan sellaisen uusien kasvilajikkeiden suojaamista koskevan kansainvälisen yleissopimuksen osapuoli, joka on pantu Euroopan unionissa täytäntöön yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista annetulla asetuksella (1). Asetuksen 15 artiklan c alakohdassa vahvistetaan niin sanottu jalostajan vapaus niin, etteivät kasvinjalostajanoikeudet koske ”toimia, jotka on suoritettu [uusien] lajikkeiden jalostamiseksi tai löytämiseksi ja kehittämiseksi”. Riidanalaisella toimella rajoitetaan huomattavasti jalostajan vapautta, ja sillä rikotaan siten Euroopan unionilla olevaa sitovaa ja välittömästi vaikuttavaa kansainvälistä velvoitetta. Jalostajan vapaus vahvistetaan lisäksi yhdistetystä patenttituomioistuimesta tehdyn sopimuksen (UPC-sopimus) 27 artiklassa. Vaikka Euroopan unioni ei olekaan kyseisen sopimuksen osapuoli, riidanalaisella toimella olennaisesti edellytetään jäsenvaltioiden rikkovan UPC-sopimukseen perustuvia kansainvälisiä velvoitteitaan.

2. Toisessa kanneperusteessa väitetään, että Euroopan unionin on biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen osapuolena ja SEUT 3 artiklan 5 kohdan nojalla tuettava maapallon biologista monimuotoisuutta. Riidanalaisella asetuksella hillitään huomattavasti kaikkia pyrkimyksiä suojella kasvien biologista monimuotoisuutta, ja sillä rikotaan täten tätä kansainvälistä velvoitetta.

3. Kolmannessa kanneperusteessa riidanalaisen toimen väitetään perustuvan pelkästään SEUT 192 artiklan 1 kohtaan. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpiteen oikeudellisen perustan on perustuttava objektiivisiin tekijöihin, jotka voivat olla tuomioistuinvalvonnan kohteena. Siltä osin kuin toimenpiteellä on tarkoitus toteuttaa noudattamistoimenpiteitä käyttäjille unionin sisämarkkinoilla, sen perustana olisi pitänyt olla SEUT 114 artikla. Oikeudellisen perustan valinnasta aiheutuu seurauksia toimen sisällölle, sillä ne tavoitteet, joita varten oikeudellisia perustoja voidaan käyttää, ovat täysin erilaiset, ja niillä on siten huomattava vaikutus lainsäädäntömenettelyyn.

4. Neljännessä kanneperusteessa väitetään, että asetuksella loukataan selvästi SEU 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua suhteellisuusperiaatetta, koska ensimmäiseksi vaikutusarvioinnin ja määrällisten tietojen välillä ei ollut yhteyttä ja päätelmät perustuivat pelkkiin ”laadullisiin” väitteisiin, koska toiseksi asetuksessa ei selvästikään otettu huomioon sitä, että asetuksella oli huomattavia ja selviä vaikutuksia kasvinjalostusalaan siitä syystä, että geenivarat muodostavat alan keskeisen sisällön eivätkä ne ole vain alan toimintaa täydentävä osa, koska kolmanneksi asetuksella rajoitetaan ilmeisen suhteettomasti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 16 artiklaa ja koska neljänneksi asetuksella asetetaan tosiasiallisesti pysyvä velvollisuus kasvinjalostusalalle kirjata ylös tiedot toiminnoistaan ja säilyttää ne sekä koska lopuksi on niin, että vähemmän rajoittavia toimenpiteitä on saatavilla, kuten ”elintarvikkeiden ja maatalouden kasvigeenivaroja koskeva kansainvälinen sopimus” osoittaa.

5. Viidennessä kanneperusteessa väitetään, että riidanalaisella asetuksella luodaan selvä oikeudellisen epävarmuuden tilanne kasvinjalostajille, koska ensimmäiseksi asetuksen soveltamisala riippuu siitä, päättävätkö valtiot käyttää täysivaltaisuuttaan geenivarojen osalta, koska toiseksi siinä tukeudutaan avoimiin määritelmiin, joiden perusteella ei voida ratkaista, katsotaanko geenivarat ”käytetyiksi”, ja koska kolmanneksi asetuksen avoin tulkitseminen johtaa mahdollisesti tosiasiassa sen taannehtivaan soveltamiseen sekä koska lopuksi parhaiden käytäntöjen kehittämisellä ainoastaan ”saatetaan” vähentää vaaraa siitä, että riidanalaisen toimen kohteena olevat käyttäjät eivät noudata sitä.

(1) Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2100/94 (EYVL L 227, s. 1).