ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 217/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 14.5.2012 — Vodafone Omnitel Nv v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni ja Presidenza del Consiglio dei Ministri

(Asia C-231/12)

2012/C 217/20

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Vodafone Omnitel Nv

Vastapuolet: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM) ja Presidenza del Consiglio dei Ministri

Ennakkoratkaisukysymys

Onko alaa koskevia yhteisön säännöksiä, erityisesti direktiivin 2002/20 (1) säännöksiä, tulkittava siten, että ne ovat esteenä edellä esitetyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle ja etenkin vuonna 2005 annetulle laille nro 266, sellaisena kuin sitä konkreettisesti sovelletaan sääntelyvaiheessa?

(1) Sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista (valtuutusdirektiivi) 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston diretiivi 2002/20/EY (EYVL L 108, s. 21).
1)

Onko kansallista järjestelmää, joka on esitetty sähkömarkkinoiden järjestämistä koskevassa 17.7.2000 annetussa Flanderin asetuksessa, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön 5.3.2004 tehdyllä Flanderin hallituksen päätöksellä, jota on muutettu uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuotannon edistämisestä 25.2.2005 tehdyllä Flanderin hallituksen päätöksellä ja uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuotannon edistämisestä 5.3.2004 tehdyn Flanderin hallituksen päätöksen ja järkevän energiankäytön edistämiseen tähtäävistä julkisten virastojen velvoitteista 29.3.2002 tehdyn Flanderin hallituksen päätöksen muuttamisesta 8.7.2005 tehdyllä Flanderin hallituksen päätöksellä, jossa — jakelu- tai välitysverkkoon liitetyille loppuasiakkaille sähköä toimittavien toimittajien on esitettävä valvontaviranomaiselle vuosittain tietty määrä vihreitä todistuksia (em. asetuksen 23 §); — Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG) määrää jakelu- tai välitysverkkoon liitetyille loppuasiakkaille sähköä toimittaville toimittajille hallinnollisen sakon, jos toimittaja ei ole toimittanut riittävää määrää vihreitä todistuksia sille määrätyn, vihreitä todistuksia koskevan kiintiövelvoitteen täyttämiseksi (em. asetuksen 37 §:n 2 momentti); — säädetään erityisesti, että muiden maiden alkuperätakuut voidaan hyväksyä kiintiövelvoitteen täyttämiseksi (5.3.2004 tehdyn Flanderin hallituksen päätöksen, sellaisena kuin sitä sovelletaan tässä käsiteltävässä kiistassa, 15 c §:n 2 momentti) — sääntelyviranomainen ei voi tai halua ottaa huomioon norjalaisia alkuperätakuita, koska Flanderin hallitus, joka on tunnustanut tällaisten todistusten toimittamiseen liittyvän samanarvoisuuden tai vastaavuuden (em. asetuksen 25 § ja 5.3.2004 tehdyn päätöksen 15 c §:n 2 momentti), ei ole antanut asiaa koskevia määräyksiä, ilman että sääntelyviranomainen konkreettisesti arvioi samanarvoisuutta tai vastaavuutta; — tosiasiallisesti koko 17.7.2000 annetun asetuksen voimassaoloaikana kiintiövelvoitteen täyttämisen arvioinnissa otettiin huomioon vain Flanderin hallintoalueella tuotetun vihreän sähkön todistukset, eikä jakelu- tai siirtoverkkoon liitetyille loppuasiakkaille sähköä toimittavilla toimittajilla ollut mahdollisuutta osoittaa, että toimitetut alkuperätakuut täyttivät tällaisten todistusten hyväksymistä koskevan edellytyksen samanlaisten tai vastaavien takuiden olemassaolosta, pidettävä ETA-sopimuksen 11 ja 13 artiklan mukaisena?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 126/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 17.2.2012 — Rikosoikeudenkäynti Minh Khoa Vota vastaan

(Asia C-83/12)

2012/C 126/13

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Rikosoikeudenkäynnin asianosaiset pääasiassa

Minh Khoa Vo

Muu osapuoli: Der Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 810/2009 (viisumisäännöstö; EUVL L 243, s. 1) yhtenäisen viisumin myöntämistä ja mitätöimistä säänteleviä 21 ja 34 artiklaa tulkittava siten, että ne estävät kansallisen lainsäädännön mukaisen ulkomaalaisten laittoman maahantulon järjestämisen rangaistavuuden siinä tapauksessa, jos laittomasti maahan tuoduilla henkilöillä on viisumi, joka on kuitenkin saatu matkan todellista tarkoitusta koskevan vilpin perusteella toisen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 194/10

Valitus, jonka EI du Pont de Nemours and Company on tehnyt 5.4.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-76/08, EI du Pont de Nemours and Company ym. v. Euroopan komissio, 2.2.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-172/12 P)

2012/C 194/16

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: EI du Pont de Nemours and Company (edustajat: solicitor J. Boyce ja solicitor A. Lyle-Smythe)

Muut osapuolet: DuPont Performance Elastomers LLC, DuPont Performance Elastomers SA ja Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-76/08 antaman tuomion siltä osin kuin siinä hyväksyttiin komission toteamus siitä, että kantaja oli osallinen kilpailusääntöjen rikkomiseen ja velvollinen maksamaan sakkoa, ja

— velvoittaa komission korvaamaan tästä oikeudenkäynnistä aiheutuvat oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajan valitusperusteet perustuvat siihen, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi kantajan olevan vastuussa DuPont Dow Elastomersin (jäljempänä DDE) rikkomuksista. Siltä osin kuin kantajan kyseinen valitusperuste hyväksytään, on todettava, että

— unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ennen DDE:n perustamista koskevan ajanjakson (jolloin kloropreenikumia koskeva liiketoiminta oli kantajan omistuksessa) osalta, kun se ei todennut, että komission määräaika sakkojen määräämiseksi kantajalle sen tytäryhtiöiden osallisuuden johdosta oli päättynyt, ja
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 98/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka College van Beroep voor het bedrijfsleven (Alankomaat) on esittänyt 4.1.2012 — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost v. Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

(Asia C-11/12)

2012/C 98/17

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost

Vastapuoli: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen (EY) N:o 73/2009 (1) 23 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että tukihakemuksen jättäneen viljelijän tukia vähennetään tai ne evätään samalla tavalla kuin niitä olisi vähennettävä tai ne olisi evättävä todetun noudattamatta jättämisen vuoksi tosiasialliselta rikkomiseen syyllistyneeltä, jolle tai jolta maa on siirtynyt, jos rikkomiseen syyllistynyt olisi jättänyt hakemuksen itse? Vai tarkoittaako säännös vain sitä, että todettu noudattamatta jättäminen on luettava tukihakemuksen jättäjän syyksi, mutta päätettäessä vähennyksestä (vähennyksen suuruudesta) tai epäämisestä on vielä määritettävä, missä määrin kyse on viljelijän itsensä laiminlyönnistä, tuottamuksesta tai tahallisuudesta?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annettu neuvosto asetus (EY) N:o 73/2009 (EUVL L 30, s. 16).
—

Euroopan komission immuniteetti on poistettava ja kantajan hyväksi on sallittava tarpeen vaatiessa ja lain sallimissa rajoissa myös vakuustakavarikon muodossa sellaisen omaisuuden takavarikointi, joka on välttämätön kantajan Euroopan komissiolta olevan saatavan kattamiseksi Giudice di pace di Tricasen 1.2.2010 vahvistaman maksumääräyksen mukaisesti
1)

Onko Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (1) 10 artikla esteenä sellaiselle kansalliselle säädökselle, jonka avulla mahdollistetaan yleisölle tiedottaminen ilmoittamalla sen elintarvikkeen tai rehun ja sen elintarvike- tai rehuyrityksen nimi, jonka nimissä tai jossa elintarvikkeita tai rehua on valmistettu tai käsitelty taikka saatettu markkinoille, jos markkinoille saatetaan tai on saatettu huomattava määrä terveydelle haitattomia mutta ravinnoksi soveltumattomia pilaantuneita elintarvikkeita tai jos tällaisia elintarvikkeita ominaisuuksiensa vuoksi on saatettu markkinoille vain vähäisiä määriä, mutta pitkällä aikavälillä?
1)

Alliance One International Inc., aiemmin Dimon Inc., jäljempänä valittaja, pyytää kunnioittavasti, että i) unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-41/05 12.10.2011 antaman tuomion siltä osin kuin siinä todetaan, että Alliance One International Inc. (jäljempänä AOI), aiemmin Dimon Inc., (jäljempänä Dimon) on solidaarisessa vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, johon Agroexpansión on syyllistynyt; että ii) komission asiassa COMP/C.38.238/B.2 — Raakatupakka Espanja 20.10.2004 tekemä päätös kumotaan valittajaa koskevilta osin ja vastaavasti valittajalle määrätyn sakon määrää alennetaan ja että iii) komissio korvaa oikeudenkäyntikulut.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 65/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 28.11.2011 — ITV Broadcasting Limited ym. v. TV Catch Up Limited

(Asia C-607/11)

2012/C 65/06

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Chancery Division)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: ITV Broadcasting Limited ym.

Vastaaja: TV Catch Up Limited

Ennakkoratkaisukysymykset

Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY (1) tulkintaa koskeva kysymys:

1) Koskeeko direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu oikeus sallia tai kieltää ”teosten langallinen tai langaton välittäminen yleisölle” tapausta, jossa i) tekijät sallivat teostensa sisällyttämisen vapaasti vastaanotettavissa olevaan maanpäälliseen televisiolähetykseen, joka on tarkoitettu vastaanotettavaksi joko jäsenvaltion koko alueella tai tietyllä maantieteellisellä alueella jäsenvaltion sisällä ii) kolmas osapuoli (eli muu yhteisö kuin alkuperäinen lähetystoiminnan harjoittaja) tarjoaa palvelua, jossa lähetyksen aiotun vastaanottoalueen yksittäiset tilaajat, jotka voivat laillisesti vastaanottaa lähetyksen televisiovastaanottimelle omissa kodeissaan, voivat kirjautua sisään kolmannen osapuolen palvelimelle ja vastaanottaa lähetyksen sisällön internetin välityksellä?

Onko edellä esitettyyn kysymykseen annettavaan vastaukseen vaikutusta sillä, että

a) kolmannen osapuolen palvelin tarjoaa tilaajille vain kahdenvälisen (one-to-one) yhteyden, jonka avulla jokainen yksittäinen tilaaja muodostaa palvelimelle oman internetyhteytensä ja jokainen palvelimen internetiin lähettämä tiedosto osoitetaan vain yhdelle yksittäiselle tilaajalle?

b) kolmannen osapuolen palvelu rahoitetaan mainostuloilla, jotka saadaan ”pre-roll”-mainoksista (jotka esitetään tilaajan sisäänkirjautumisen jälkeen mutta ennen lähetyksen sisällön vastaanottamista) tai ”in-skin”-mainoksista (jotka ilmestyvät näkyville tilaajan katselulaitteella vastaanotettavaa ohjelmaa esittävän katseluohjelmiston ikkunaan, mutta ohjelmakuvan ulkopuolelle), mutta lähetykseen sisältyvät alkuperäiset mainokset esitetään tilaajalle siinä lähetyksen vaiheessa, johon lähetystoiminnan harjoittaja on ne sijoittanut?

c) välittävä organisaatio i) tarjoaa palvelua, joka on alkuperäisen lähetystoiminnan harjoittajan palveluun nähden vaihtoehtoinen, ja kilpailee täten suoraan alkuperäisen lähetystoiminnan harjoittajan kanssa katselijoista, tai ii) kilpailee suoraan alkuperäisen lähetystoiminnan harjoittajan kanssa mainostuloista?

(1) EYVL L 167, s. 10.
Valitus, jonka Alliance One International, Inc. on tehnyt 25.11.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-25/06, Alliance One International, Inc. v. Euroopan komissio, 9.9.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-593/11 P)

(2012/C 25/78)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Alliance One International, Inc. (edustajat: avvocato C. Osti, avvocato A. Prastaro ja avvocato G. Mastrantonio)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-25/06, Alliance One vastaan komissio, 9.9.2011 antaman tuomion kokonaisuudessaan ja jos asia on ratkaisukelpoinen

— kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan siltä osin kuin se koskee SCC:tä, Dimonia ja Alliance Onea ja vastaavasti

— alentaa Transcatabille ja Dimon Italialle (Mindo) määrättyjä sakkoja niin, että sakot eivät ylitä kymmentä prosenttia niiden viimeisimmän tilikauden liikevaihdosta ja

— alentaa Transcatabille ja Dimon Italialle (Mindo) määrättyjä sakkoja, koska kerrointa ei enää sovelleta sen vuoksi, että se perustui konsernin kokoon,

— ja joka tapauksessa velvoittaa komission korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut, Alliance Onelle unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut mukaan lukien.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Alliance One vaatii (i) riidanalaisen päätöksen kumoamista kokonaisuudessaan ja lisäksi (ii) komission asiassa COMP/C.38.281/B.2 — Italian raakatupakka-ala 20.10.2005 tekemän päätöksen 1 artiklan 1 kohdan kumoamista siltä osin kuin se koskee Standard Commercial Corp.:ia (SCC), Dimon Inc.:iä (Dimon) ja Alliance Onea sekä vastaavasti (iii) Transcatab S.p.A.:lle (Transcatab) ja Dimon Italia S.r.l.:lle (Dimon Italia; nykyisin Mindo) määrättyjen sakkojen alentamista niin, että sakot eivät yli kymmentä prosenttia niiden viimeisimmän tilikauden liikevaihdosta, tai toissijaisesti (iv) Transcatabille ja Dimon Italialle (nykyisin Mindo) määrättyjen sakkojen alentamista, koska niihin ei sovelleta kerrointa ja (v) joka tapauksessa komission velvoittamista korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut Alliance Onelle unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut mukaan lukien.

Alliance One väittää, että riidanalainen tuomio on kumottava seuraavista syistä:

— Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin rikkoi SEUT 296 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 ja 49 artiklaa. Se, ettei tuomioistuin analysoinut konkreettisesti ja kattavasti valittajan toimittamia merkityksellisiä todisteita kumotakseen olettaman ratkaisevasta vaikutusvallasta ja ettei se näin ollen asianmukaisesti tukenut päättelyään todisteiden hylkäämisestä, teki määräysvallan käyttämistä koskevasta olettamasta kaikkea muuta kuin kumottavissa olevan, mikä johti siihen, että syyttömyysolettamaa, laillisuutta ja yksilöllistä vastuuta koskevia periaatteita loukattiin.
Valitus, jonka Omnicare, Inc. on tehnyt 24.11.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) 9.9.2011 asiassa T-289/09, Omnicare, Inc. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Astellas Pharma GmbH antamasta tuomiosta

(Asia C-587/11 P)

(2012/C 25/76)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Omnicare, Inc. (edustaja: M. Edenborough, QC)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Astellas Pharma GmbH

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion. Valittaja vaatii lisäksi, että sille tästä valituksesta ja oikeudenkäynnistä unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuvat oikeudenkäyntikulut määrätään korvattaviksi.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa yhteen valitusperusteeseen, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) (jäljempänä uusi asetus) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa. Tässä asiassa on kyse Astellas Pharma GmbH:n (aikaisemmin Yamanouchi Pharma GmbH; jäljempänä väitteen tekijä) tekemästä väitteestä, joka perustuu väitteen tekijän saksalaiseen tavaramerkkirekisteröintiin nro 394 01 348 ja väittämään, jonka mukaan riidanalaisten merkkien välillä on neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (2) (joka on kuitenkin merkityksellisiltä osin samanlainen kuin uusi asetus; jäljempänä vanha asetus) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu sekaannusvaara. Koska aikaisempi tavaramerkki oli rekisteröity aikaisemmin kuin viisi vuotta ennen kuin väite esitettiin, väitteen tekijän oli osoitettava, että kyseistä tavaramerkkiä oli tosiasiallisesti käytetty, jotta se voi olla väitteen perustana.

Valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se katsoi, että väitteen tekijän väitteen oikeudellisena perustana olevaa aikaisempaa tavaramerkkiä oli tosiasiallisesti käytetty. Valittaja ei kiistä sitä, että kyseistä tavaramerkkiä oli käytetty väitteen tekijän toimesta tai tämän suostumuksella elinkeinotoiminnassa niitä palveluja varten, joita varten se oli rekisteröity. Valittaja kuitenkin katsoo, että kyseinen käyttö liittyi maksuttomien palvelujen tarjoamiseen. Tällaiseen käyttöön ei siten voida vedota oikeudellisena perusteena se osoittamiseksi, että kyseisen tavaramerkin käyttö on ollut tosiasiallista. Tätä kysymystä on käsitelty jonkin verran oikeuskäytännössä, ja valittaja väittää, että (a) unionin yleinen tuomioistuin sovelsi kyseistä oikeuskäytäntöä virheellisesti ja että (b) tämä oikeuskäytäntö on joka tapauksessa epäjohdonmukaista. Valittaja katsoo, että unionin tuomioistuimen on siten ratkaistava, mitä oikeudellisia vaikutuksia tällä oikeuskäytännöllä on tällaisten tosiseikkojen vallitessa.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EYVL L 78, s. 1).

(2) Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL L 11, s. 1).
4)

Asetuksen N:o 1/2003 (2) 23 artiklassa säädetyn sakon enimmäismäärän huomioon ottamisen laiminlyönti, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kohdassa vahvistetun syyttömyysolettaman loukkaaminen, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdassa vahvistetun nulla poena sine lege -periaatteen loukkaaminen, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohdassa vahvistetun yhdenvertaisuusperiaatteen loukkaaminen sekä seuraamusten yksilöllisyyden ja niihin liittyvän henkilökohtaisen vastuun periaatteen loukkaaminen sillä perusteella, että valittajan on vahvistettu olevan solidaarisessa vastuussa koko sakon määrästä, joka on laskettu konsernin liikevaihdon perusteella.
3)

Onko asetuksen N:o 44/2001 32 ja 33 artiklaa tulkittava tuomion vaikutuksen ulottuvuutta koskevan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön (asia 145/86, tuomio 4.2.1988) perusteella siten, että kunkin jäsenvaltion on tunnustettava toisen jäsenvaltion tuomioistuimen tekemä ratkaisu asianosaisten välisen oikeuspaikkalausekkeen pätevyydestä, kun ensimmäisessä tuomioistuimessa sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan oikeuspaikkalausekkeen pätevyyttä koskeva toteamus on saanut lainvoiman, ja myös silloin, kun ratkaisu on osa tutkittavaksi ottamista koskevaa päätöstä, jolla kanne jätetään tutkimatta?
—

Kun unionin yleinen tuomioistuin on oikeuskäytännön perusteella väittänyt, että vastuuolettama on luonteeltaan suhteellinen, se on tällä soveltamistavalla vääristellyt sen todellista ulottuvuutta aiheuttaen näin sen, että ENI:n on ollut mahdotonta esittää siltä vaadittua vastakkaista näyttöä ja että objektiivista vastuuta koskevaa järjestelmää on sovellettu
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut SEUT 67 artiklan 1 kohtaa yhdessä työjärjestyksen 113 artiklan kanssa, koska se ei ole ottanut huomioon jäsenvaltion erilaista oikeusjärjestelmää eikä sen erilaista oikeudellista perinnettä, vaan on hylännyt kanteen katsoen, että työsuhteessa oleville asianajajille on ominaista se, etteivät he ole yhtä riippumattomia kuin ne asianajajat, jotka harjoittavat toimintaansa itsenäisesti omassa toimistossaan asiakkaasta riippumatta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 311/27

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 26.8.2011 — Novartis AG v. Actavis UK Ltd

(Asia C-442/11)

2011/C 311/44

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Chancery Division)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Novartis AG

Vastaaja: Actavis UK Ltd

Ennakkoratkaisukysymys

1) Silloin kun asetuksessa (EY) N:o 469/2009 (1) annetun määritelmän mukaiselle tuotteelle on annettu tiettyä vaikuttavaa ainetta koskeva lisäsuojatodistus, merkitseekö niille oikeuksille, jotka todistus asetuksen 5 artiklan nojalla antaa asetuksen 4 artiklassa määritellyn suojan sisällön osalta, loukkausta: i) sellainen lääke, joka sisältää kyseistä vaikuttavaa ainetta (tässä tapauksessa valsartaania) yhdistelmänä yhden tai useamman muun vaikuttavan aineen (tässä tapauksessa hydroklooritiatsidin) kanssa, vai ii) ainoastaan sellainen lääke, joka sisältää kyseistä vaikuttavaa ainetta (tässä tapauksessa valsartaania) ainoana vaikuttavana aineena?

(1) Lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta 6.5.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 469/2009 (EUVL L 152, s. 1)
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 311/20

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Münster (Saksa) on esittänyt 1.8.2011 — Rikosoikeudenkäynti Thomas Karl-Heinz Kerkhoffia vastaan

(Asia C-408/11)

2011/C 311/34

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Münster

Rikosoikeudenkäynnin asianosaiset pääasiassa

Thomas Karl-Heinz Kerkhoff

Staatsanwaltschaft Münster

Ennakkoratkaisukysymys

Onko direktiivin 2006/126/EY (1) 11 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltiolla on oikeus kieltäytyä pysyvästi hyväksymästä toisen jäsenvaltion myöntämää ajo-oikeutta myös siinä tapauksessa, että kyseisen henkilön ajo-oikeus on aiemmin peruutettu ensin mainitun valtion alueella ja kun uuden ajo-oikeuden hakemista koskevaa kieltoa ei ole määrätty tai kun määrätty kielto on päättynyt?

(1) Ajokorteista 20.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/126/EY (uudelleenlaadittu teksti); EUVL L 403, s. 18.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/2

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Yhdistyneet kuningaskunnat) on esittänyt 20.6.2011 — Grattan plc v. The Commissioners of Her Majesty’s Revenue

(Asia C-310/11)

2011/C 282/03

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Grattan plc

Vastaaja: The Commissioners of Her Majesty’s Revenue

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko verovelvollisella välittömästi vaikuttava oikeus käsitellä 1.1.1978 edeltävällä ajanjaksolla 11.4.1967 annetun toisen neuvoston direktiivin 67/228/ETY (1) 8 artiklan a kohdan ja/tai verotuksen neutraalisuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden nojalla tavaroiden toimitusta koskevaa veron perustetta jälkikäteen alennettuna tilanteessa, jossa tavaroiden toimituksen jälkeen toimituksen saaja sai toimittajalta hyvityksen, jonka toimituksen saaja sittemmin otti joko rahasuorituksena tai hyvityksenä niistä rahamääristä, jotka se oli toimittajalle velkaa sille jo toimitetuista tavaroista?

(1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — Yhteisen arvonlisäverojärjestelmän rakenne ja soveltamismenettelyt — 11.4.1967 annettu toinen neuvoston direktiivi 67/228/ETY, EYVL 71, s. 1303.