ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 13/30

Kanne 1.11.2010 — Fruit of the Loom v. SMHV — Blueshore Management (FRUIT)

(Asia T-514/10)

()

2011/C 13/58

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Fruit of the Loom, Inc. (Bowling Green, Yhdysvallat) (edustajat: asianajaja asianajaja S. Malynicz ja asianajaja V. G. Marsland)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Blueshore Management SA (Cernusco Sul Naviglio, Italia)

Vaatimukset

— Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan asiassa R 1686/2008-4 30.8.2010 tekemä päätös on kumottava

— vastaaja ja vastapuoli valituslautakunnassa on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Rekisteröity yhteisön tavaramerkki, jonka mitättömäksi julistamista on vaadittu: Sanamerkki ”FRUIT” luokkiin 18, 24 ja 25 kuuluvia tavaroita varten — yhteisön tavaramerkkirekisteröinti nro 745216

Yhteisön tavaramerkin haltija: Kantaja

Yhteisön tavaramerkin mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen esittäjä: Vastapuoli valituslautakunnassa

Mitättömyysosaston ratkaisu: Yhteisön tavaramerkin osittainen mitättömäksi julistaminen

Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen hylkääminen

Kanneperusteet: Kantaja katsoo, että riidanalaisella päätöksellä on rikottu neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohtaa, koska valituslautakunta ei ottanut huomioon (i) näyttöä sanan ”FRUIT” esitystavasta ja merkityksestä haltijan käyttämissä tavaramerkeissä (ii) näyttöä siitä, että haltija on markkinoinut tuotteitaan epävirallisesti nimikkeellä ”FRUIT” käyttäen tätä tavaramerkkiä usein suullisesti neuvotteluissa ja kaupankäynnissä asiakkaidensa kanssa, ja (iii) näyttöä siitä, että haltija on käyttänyt tavaramerkkiä ”FRUIT” verkkosivullaan.
Lisäksi komissio on loukannut suhteellisuusperiaatetta, koska se on arvioinut todennäköisen tappion määräksi 5 prosenttia kaikkien toteutuneiden menojen määrästä, vaikka taustalla olevan periaatteen, jota on sovellettava niissä tapauksissa, joissa ei ole mahdollista arvioida Euroopan unionin rahoittamille rahastoille aiheutuvien tappioiden täsmällistä määrää, mukaan oikaisukertoimen on oltava selvässä suhteessa todennäköisiin tappioihin nähden. Komission tekemä arvio perustui kahteen virheelliseen oletukseen: ensimmäinen virheellinen oletus on se, että on irrelevanttia, että virheillä, jotka liittyvät siihen, että tukikelpoisen maa-alueen määrä oli arvioitu liian suureksi vuosina 2005 ja 2006, ei voinut olla epäedullista vaikutusta noin 78 prosenttiin niiden tukioikeuksien kokonaismäärästä, jotka myönnetään viljelijöille, ja tämän osalta ei ole näin ollen voinut aiheutua 5 prosentin suuruista riskiä rahoitukselle. Lisäksi toinen virheellinen oletus on se, että komissio on huomattavasti yliarvioinut vuonna 2006 tehtyjen ylisuurten ilmoitusten takia Pohjois-Irlannin viljelijöiltä takaisinperittävät määrät. Lopuksi koska se, että komissio on soveltanut 5 prosentin kiinteämääräistä vähennystä, johtuu Euroopan Unionin rahoittamille rahastoille aiheutuvan tosiasiallisen todennäköisen tappion yliarvioinnista, nyt esillä olevan asian olosuhteissa 5 prosentin kiinteämääräinen vähennys oli liian suuri ja siten suhteeton.
1)

Ensimmäinen kanneperuste: komissio on syyllistynyt ilmeiseen virheeseen katsomalla, että ilmoitettu tukitoimi voidaan oikeuttaa direktiivin 2003/54/EY (1) perusteella. Kantajat väittävät kanneperusteessaan, että — komissio on syyllistynyt ilmeiseen tulkintavirheeseen katsomalla, ettei direktiivin 2003/54/EY 11 artiklan 4 kohdassa edellytetä, että kansalliset viranomaiset vetoavat sähkön toimitusvarmuuteen liittyviin syihin ja osoittavat niiden olemassaolon toteuttaakseen toimenpiteitä, jotka ovat ristiriidassa direktiivissä olevien yhdenmukaistavien säännösten kanssa. Tulkinta on ristiriidassa sen velvollisuuden kanssa, jonka mukaan poikkeussäännöksen sisältävää säännöstä on tulkittava suppeasti. — komission tulkinta direktiivin 2003/54/EY 11 artiklan 4 kohdasta merkitsisi sitä, että jäsenvaltioiden annettaisiin käyttää rajattomasti säännöstä, jota voidaan perustamissopimuksen 114 artiklan mukaan soveltaa vain siirtymäkauden ajan. Komission tulkinta on tämän vuoksi ristiriidassa direktiivin 2003/54/EY oikeusperustan kanssa. — komissio on syyllistynyt ilmeiseen virheeseen laskemalla direktiivissä 2003/54/EY vahvistetun 15 prosentin kynnysarvon siten, että direktiivi jää vaille unionin lainsäätäjän tavoittelemaa tehokasta oikeusvaikutusta. — komissio on syyllistynyt ilmeiseen virheeseen, koska Espanjassa ei ole sellaisia sähkön toimitusvarmuuteen liittyviä ongelmia, jotka oikeuttaisivat ilmoitetun tukitoimen hyväksymiseen. — ilmoitettu tukitoimi ei ole direktiivin 2003/54/EY 3 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen edellytysten mukainen. Kyseisessä kohdassa säädetään, että julkisen palvelun velvoitteiden on oltava selkeästi määriteltyjä, avoimia, syrjimättömiä ja todennettavia, ja niillä on turvattava se, että EU:n sähköalan yritykset voivat tarjota jäsenvaltioiden kuluttajille palvelujaan tasapuolisesti.
—

Iraniin kohdistuvia rajoittavia toimenpiteitä koskevan neuvoston asetuksen (EU) N:o 668/2010 liitteessä olevan I A osan 2 kohta on kumottava ja 26.7.2010 annettu neuvoston päätös on kumottava kantajaa koskevilta osin
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 301/35

Kanne 2.9.2010 — Handicare v. SMHV — Apple Corps (BEATLE)

(Asia T-369/10)

()

2010/C 301/59

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Handicare Holding BV (Helmond, Alankomaat) (edustaja: asianajaja G. van Roeyen)

Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Apple Corps Ltd (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta)

Vaatimukset

— Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) toisen valituslautakunnan 31.5.2010 asiassa R 1276/2009-2 tekemä päätös on kumottava

— vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: Kantaja

Haettu yhteisön tavaramerkki: Kuviomerkki ”BEATLE” luokkaan 12 kuuluvia tavaroita varten

Sen tavaramerkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Vastapuoli valituslautakunnassa

Tavaramerkki, johon on vedottu: Luokkaan 9 kuuluvia tavaroita varten rekisteröityjä kuviomerkkejä ”BEATLES” ja ”THE BEATLES” koskeva Yhdistyneen kuningaskunnan tavaramerkkirekisteröinti N:o 1341242, luokkaan 9 kuuluvia tavaroita varten rekisteröityä kuviomerkkiä ”BEATLES” koskeva Espanjan tavaramerkkirekisteröinti N:o 1737191, luokkaan 9 kuuluvia tavaroita varten rekisteröityjä kuviomerkkejä ”BEATLES” koskevat Saksan tavaramerkkirekisteröinnit N:o 1148166 ja N:o 2072741, luokkaan 9 kuuluvia tavaroita varten rekisteröityä kuviomerkkiä ”BEATLES” koskeva Portugalin tavaramerkkirekisteröinti N:o 312175, luokkaan 9 kuuluvia tavaroita varten rekisteröityä kuviomerkkiä ”BEATLES” koskeva Ranskan tavaramerkkirekisteröinti N:o 1584857, luokkaan 9 kuuluvia tavaroita varten rekisteröityä kuviomerkkiä ”BEATLES” koskeva Italian tavaramerkkirekisteröinti N:o 839105, luokkiin 6, 9, 14, 15, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 26, 27, 28, 34 ja 419 kuuluvia tavaroita varten rekisteröityä sanamerkkiä ”BEATLES” koskeva yhteisön tavaramerkkirekisteröinti N:o 219048, luokkiin 6, 9, 14, 15, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 26, 27, 28, 34 ja 416 kuuluvia tavaroita varten rekisteröityä kuviomerkkiä ”BEATLES” koskeva yhteisön tavaramerkkirekisteröinti N:o 219014

Väiteosaston päätös: Väite hylättiin

Valituslautakunnan päätös: Valitus hyväksyttiin ja väiteosaston päätös kumottiin

Oikeudelliset perusteet: Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 8 artiklan 4 kohtaa on rikottu, koska valituslautakunta ei hylännyt väitettä näiden perusteella, vaikka on osoitettu, että kyseessä olevien tuotteiden välillä ei ole mitään todellista samankaltaisuutta, neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaa on rikottu, koska valituslautakunta totesi virheellisesti, että tämän artiklan soveltamisen edellytykset täyttyivät.
—

Sakko, jonka komissio on 30.6.2010 asiassa COMP/38.344 — Jänneteräs tekemällään päätöksellä määrännyt Emme Holdingin maksettavaksi, on kumottava tai sen määrää on alennettava
—

Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan mukaista periaatetta nulla poena sine lege ja perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohdan, kun se luetaan yhdessä perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdan kanssa, mukaista ”ei enempää rangaistusta kuin syyllisyyttä”-nimistä periaatetta on loukattu sillä, että kantaja on asetettu vastaamaan yhteisvastuullisesti emoyhtiönsä kanssa sakosta sekä asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan rikkominen
C 288/60

Valitus, jonka Luigi Marcuccio on tehnyt 1.9.2010 virkamiestuomioistuimen asiassa F-78/09, Luigi Marcuccio v. komissio, 22.6.2010 antamasta määräyksestä

(Asia T-366/10 P)

()

(2010/C 288/109)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittaja: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (edustaja: asianajaja G. Cipressa)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

— Riidanalainen päätös on joka tapauksessa kumottava kokonaisuudessaan

— on todettava, että kanne, joka nostettiin riidanalaisesta päätöksestä, oli kokonaisuudessaan ja poikkeuksetta otettava tutkittavaksi

— virkamiestuomioistuimessa esitetyn kanteen vaatimukset on hyväksyttävä kokonaisuudessaan ja poikkeuksetta

— komissio on velvoitettava korvaamaan valittajalle kaikki tähän mennessä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja kustannukset

— toissijaisesti asia on palautettava virkamiestuomioistuimeen, joka käsittelee asian toisessa kokoonpanossa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Nyt esillä oleva valitus on tehty virkamiestuomioistuimen 22.6.2010 antamasta määräyksestä, jolla hylättiin sillä perusteella, että tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat, valittajan vaatimus velvoittaa komissio korvaamaan tälle vahingot, joita tälle on syntynyt sen johdosta, että komissio on kieltäytynyt korvaamasta asiassa T-18/04, Marcuccio v. komissio, väitetysti aiheutuneita korvauskelpoisia kuluja.

Valittaja esittää vaatimuksensa tueksi seuraavat perusteet: Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa tarkoitetun valituksen käsitteen väärä tulkinta ja soveltaminen; perustelujen puuttuminen täysin, tosiseikkojen vääristely ja asianosaisen korvattavaksi määrättyjä oikeudenkäyntikuluja koskevan oikeuskäytännön virheellinen tulkinta.

Lisäksi valittaja väittää, että hänen oikeuttaan kontradiktoriseen menettelyyn sekä hänen puolustautumisoikeuksiaan on loukattu, ja että virkamiestuomioistuin on laiminlyönyt joidenkin hänen vaatimustensa tutkimisen.
—

asia on palautettava sisämarkkinoiden harmonisointivirastoon (tavaramerkit ja mallit) ja restitutio in integrum (menetetyn määräajan palauttaminen) on myönnettävä yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen nro 942128 osalta
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 221/49

Valitus, jonka Luigi Marcuccio on tehnyt 9.6.2010 virkamiestuomioistuimen asiassa F-102/08, Marcuccio v. komissio, 25.3.2010 antamasta määräyksestä

(Asia T-256/10 P)

()

2010/C 221/80

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittaja: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (edustaja: asianajaja G. Cipressa)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

— valituksen kohteena oleva määräys on joka tapauksessa kumottava

— on todettava, että ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne, jota valituksen kohteena oleva määräys koskee, täyttää täysimääräisesti tutkittavaksi ottamista koskevat edellytykset

— valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät vaatimukset on ensisijaisesti hyväksyttävä kokonaisuudessaan

— vastapuoli on velvoitettava korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut, joita valittajalle on aiheutunut ja tulee aiheutumaan ensimmäisessä oikeusasteessa käydystä menettelystä ja tämän valituksen käsittelystä aiheutuvasta menettelystä

— toissijaisesti asia on palautettava virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta se ratkaisee asian uudelleen uudessa kokoonpanossa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valitus koskee virkamiestuomioistuimen 25.3.2010 antamaa määräystä. Kyseisellä määräyksellä virkamiestuomioistuin jätti osittain tutkimatta tutkittavaksi ottamista koskevien edellytysten ilmeisen puuttumisen perusteella ja osittain hylkäsi oikeudellisesti ilmeisen perusteettomana kanteen, jossa vaadittiin toteamaan alun perin mitättömäksi tai ainakin lainvastaiseksi päätös, jolla komissio kieltäytyi luovuttamasta valittajalle jäljennöksiä valokuvista, jotka oli otettu, kun valittaja muutti pois virka-asunnostaan Luandassa (Angola), ja tuhoamaan kaikki kyseiseen muuttoon liittyvät asiakirjat sekä määräämään, että komissio on velvoitettava korvaamaan ne vahingot, joita on aiheutunut siitä, että komissio on suorittanut kyseisen muuton vastoin valittajan tahtoa.

Valittaja vetoaa vaatimustensa tueksi perustelujen täydelliseen puuttumiseen, näytön esittämistä tuomioistuimessa koskevien menettelysääntöjen rikkomiseen, oikeusriidan asianosaisten yhdenvertaisuutta koskevan periaatteen loukkaamiseen, virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan rikkomiseen, komission huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiin valittajaan nähden sekä hyvää hallintoa koskevan velvollisuuden laiminlyöntiin.
—

Komission asetus (EU) N:o 271/2010 on kumottava siltä osin kuin siinä on muutettu asetusta N:o 889/2008 siltä osin, että sen liitteessä XI olevan A jakson 9 kohdassa säädetään EU:n luomutunnuksen osalta 57 artiklassa pakottavasti laissa, että sen käytössä ”on noudatettava sääntöjä”, jotka johtuvat ”sen rekisteröimisestä Beneluxin teollisoikeuksien virastossa”, erityisesti siltä osin kuin näiden (yhteismerkin käyttömääräysten) sääntöjen — 2 artiklan 4 kohdassa määrätään, että kukaan, ei myöskään kantaja voi käyttää EU:n luomutunnusta ”without empowerment from the bodies designed or recognised in accordance with the Community regulations”, eli ilman unionin säännösten mukaan nimitetyn ja niiden mukaisesti tunnustetun tarkastusviranomaisen tai -laitoksen antamaa lupaa EU:n luomutunnuksen käyttöön — 4 artiklassa määrätään vastuun poissuljennasta siten, että Euroopan unioni ei takaa, että EU:n luomutunnusta saadaan käyttää Euroopan unionissa lukuun ottamatta Euroopan unionin omaa oikeudellista identiteettiä ja sen oikeutta EU:n luomutunnukseen ”except to the extent of its corporate existence and of its underlying entitlement to the organic farming mark”, eli Euroopan unionin vastuu on rajoitettu koskemaan ainoastaan Euroopan unionin oikeudellista olemassaoloa ja sitä, että Euroopan unionilla oli oikeus merkin rekisteröintiin — 7 artiklan 2 kohdan 2 alakohdassa määrätään, että EU:nluomutunnuksen käytöstä ja hallinnoimisesta annettujen yhteismerkin käyttömääräysten ohella voi olla samanaikaisesti olemassa Euroopan unionin ja kansallisen oikeuden säännöksiä, mutta että EU:n luomutunnuksen käyttöä koskevassa konfliktitilanteessa merkin käyttömääräyksillä on etusija ja niitä on sovellettava, että siten ”that incase of conflict concerning the use of the organic farming mark, the provisions of the present regulations on use and management” on sovellettava tämän säännön määräyksiä ja muiden sääntöjen, erityisesti asetuksessa (EU) N:o 271/2010 säädettyjen sääntöjen on väistyttävä, — 9 artiklan 3 kohdassa säädetään, että EU:n luomutunnusta ei saada käyttää millään sellaisella tavalla, joka on arvoa alentava tai kriittinen Euroopan unionin tai Beneluxin teollisoikeuksienvirastossa tapahtuneesta rekisteröimisestä johtuvien yhteismerkin käyttömääräysten osalta — 12 artiklan 1 kohdassa määrätään, että Euroopan unioni pidättää itsellään oikeuden tarkastaa suoraan sellaiset tuotteet ja mainosmateriaalin, joissa on EU:n luomutunnus, ja vaatia niistä säännöllisesti käyttöä koskevia näytteitä — 15 artiklan 1 kohdassa määrätään, että yhteismerkin käyttömääräysten tulkinta varataan Euroopan unionille ja siten sen lailliselle edustajalle Euroopan komissiolle, ja Euroopan unionin tuomioistuimella ei ole täten toimivaltaa niiden tulkinnan osalta — 15 artiklan 2 kohdassa määrätään, että EU:n luomutunnuksen käyttöön ja hallinnointiin sovelletaan Belgian oikeutta
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 179/44

Kanne 20.4.2010 — GEA Group v. komissio

(Asia T-189/10)

2010/C 179/77

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: GEA Group AG (Bochum, Saksa) (edustajat: asianajajat A. Kallmayer, I. du Mont ja G. Schiffers)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

— alkuperäisen päätöksen muuttamisesta tehdyn päätöksen 1 artikla on kumottava siltä osin kuin kantajalle on siinä määrätty sakko

— alkuperäisen päätöksen muuttamisesta tehdyn päätöksen 1 artiklassa kantajalle määrättyä sakkoa on ainakin alennettava

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja riitauttaa komission 8.2.2010 tekemän päätöksen K(2010) 727 lopullinen, jolla komissio on muuttanut asiassa COMP/38589 — Lämpöstabilisaattorit — 11.11.2009 tekemäänsä päätöstä muun muassa kantajaa koskevilta osilta (jäljempänä muutospäätös). Muutos on kohdistunut komission päätöksen K(2009) 8682 lopullinen 2 artiklan 31 ja 32 kohtaan, jotka koskevat kantajan maksuvelvollisuuden yhteisvastuullisuutta.

Kantaja vetoaa kanteensa tueksi viiteen kanneperusteeseen.

Ensimmäiseksi kantaja katsoo, että sen puolustautumisoikeuksia on loukattu, koska sitä ei ollut kuultu eikä sen ollut annettu muutenkaan osallistua menettelyyn ennen muutospäätöksen tekemistä. Toisessa kanneperusteessaan kantaja vetoaa siihen, että muutospäätöksen perustelut ovat puutteelliset, koska päätöstä on perusteltu ainoastaan asetuksen (EY) N:o 1/2003 (1) 23 artiklan 2 kohdassa säädetyn viran puolesta huomioon otettavan enimmäismäärän noudattamatta jättämisellä mutta kantajaa erikseen koskevat perustelut puuttuvat. Kolmannessa kanneperusteessa kantaja arvostelee sitä, että muutospäätöksellä, joka oli jo tullut eräisiin vastaanottajiinsa nähden lainvoimaiseksi ja muilta osin tuomioistuimen käsiteltäväksi, ei ollut oikeudellista perustaa. Neljännessä kanneperusteessa kantaja katsoo, että sakon rahamäärän muuttaminen sen vahingoksi on lainvastaista. Lopuksi kantaja vetoaa vanhentumiseen, koska muutospäätös on tehty asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 6 kohdassa säädetyn vanhentumisajan jälkeen.

(1) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus N:o 1/2003 (EYVL L 1, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 179/51

Kanne 30.4.2010 — Stichting Woonpunkt ym. v. Euroopan komissio

(Asia T-203/10)

2010/C 179/87

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Asianosaiset

Kantajat: Stichting Woonpunkt ym. (Beek, Alankomaat), Stichting Com.wonen (Rotterdam, Alankomaat), Woningstichting Haag Wonen (‘s-Gravenhage, Alankomaat), Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl (Eindhoven, Alankomaat) (edustajat: asianajajat E. Henny, T. Ottervanger ja P. Glazener)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

— olemassa olevaa tukijärjestelmää koskeva komission päätös on kumottava SEUT 263 artiklan mukaisesti

— uusia tukia koskeva komission päätös on kumottava SEUT 263 artiklan mukaisesti

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat vaativat, että tuomioistuin kumoaa valtiontuista nro E 2/2005 ja N 642/2009 (Alankomaat) — sosiaalisen asuntotuotantoalan yhtiöille myönnetty olemassa oleva tuki ja erityinen hanketuki, 15.12.2009 tehdyn komission päätöksen K(2009) 9963 lopullinen.

Kantajat vetoavat ensimmäisen vaatimuksensa tueksi kahdeksaan kanneperusteeseen. Kanneperusteet, joihin ne vetoavat, ovat samat kuin asiassa T-202/10, Stichting Woonlinie ym. v. komissio.

Kantajat esittävät toisen vaatimuksensa tueksi kolme lisäkanneperustetta.

Ensinnäkin komissio on rikkonut SEUT 107 ja 108 artiklaa ja asetusta N:o 659/1999 (1), koska se on katsonut taantuvien taajama-alueiden tukihankkeet olemassa olevan tukijärjestelmän osaksi ja määrännyt ehdoista sitovasti asetuksessa N:o 659/1999 säädettyä menettelyä noudattamatta.

Kantajat esittävät toiseksi, että komissio on olettanut virheellisesti, että asiassa Altmark annetussa tuomiossa (2) oleva neljäs peruste ei täyty, koska sosiaalisen asuntotuontantoalan yhtiöitä ei ole valikoitu julkisessa hankintamenettelyssä. Kantajien mukaan komission olisi pitänyt varmistaa näin ollen pelkästään se, että toimi ei johda tehottomuuteen.

Neljänneksi kantajat katsovat, että komission olisi pitänyt tutkia, olivatko yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista maksettavat korvaukset ylisuuria.

(1) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1).

(2) C-280/00, Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, tuomio 24.7.2003 (Kok., s. I-7747).
C 161/45

Kanne 9.4.2010 — Air France v. SMHV (suunnikasta esittävä merkki)

(Asia T-159/10)

(2010/C 161/71)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Air France (Roissy Charles de Gaulle, Ranska) (edustaja: asianajaja A. Grolée)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

— on kumottava toisen valituslautakunnan 27.1.2010 tekemä päätös asiassa 1018/2009-2 siltä osin kuin päätöksellä hylättiin tavaramerkin rekisteröintiä koskeva hakemus nro 007576218 tässä kanteessa tarkoitettujen tavaroiden ja palveluiden osalta

— on hyväksyttävä hakemus nro 007576218 kuviomerkin rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi kaikkien tällä merkillä varustettujen tavaroiden ja palveluiden osalta

— SMHV on velvoitettava korvaamaan kantajalle SMHV:ssä käydystä menettelystä aiheutuneet kulut sekä tästä oikeudenkäynnistä aiheutuvat kulut työjärjestyksen 87 artiklan mukaisesti

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Haettu yhteisön tavaramerkki: suunnikasta esittävä kuviomerkki luokkiin 9, 14, 16, 18, 21, 24, 25, 28, 35, 36, 37, 38, 39, 41, 42, 43, 44 ja 45 (rekisteröintihakemus nro 7576218)

Tutkijan päätös: Rekisteröintihakemus hylättiin.

Valituslautakunnan ratkaisu: Valitus hylättiin.

Kanneperusteet: Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu, koska hakemuksen kohteena olevalla merkillä on rekisteröintiin vaadittava vähimmäiserottamiskyky.
Kanne 15.4.2010 — Seven v. SMHV — Seven for all mankind (SEVEN FOR ALL MANKIND)

(Asia T-176/10)

(2010/C 161/80)

Kannekirjelmän kieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Seven SpA (Leini, Italia) (edustaja: asianajaja L. Trevisan)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Seven for all mankind LLC

Vaatimukset

— toisen valituslautakunnan 28.1.2010 tekemä päätös on kumottava

— SMHV on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan ne kulut, joita SEVEN SPA:lle on aiheutunut tästä oikeudenkäynnistä ja valituslautakunnassa käydystä menettelystä.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: SEVEN FOR ALL MANKIND LLC

Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki ”SEVEN FOR ALL MANKIND” (rekisteröintihakemus nro 4 443 222) luokkiin 14 ja 18 kuuluvia tavaroita varten

Sen tavaramerkki- tai merkkioikeuden haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Kantaja

Tavaramerkki- tai merkkioikeus, johon väitemenettelyssä on vedottu: Kaksi yhteisön kuviomerkkiä (nro 591 206 ja nro 3 489 234 luokkiin 16, 18 ja 25 kuuluvia tavaroita varten) ja kansainvälinen tavaramerkki (nro 731 954 luokkiin 3, 9, 12, 14, 15, 16, 18, 20, 22, 25 ja 28 kuuluvia tavaroita varten), jotka sisältävät sanaosan ”SEVEN”.

Väiteosaston ratkaisu: Väitteen osittainen hyväksyminen

Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen hylkääminen

Kanneperusteet: Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan virheellinen soveltaminen.