ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 9.3.2007 – Saiwa vastaan SMHV

(asia C‑245/06 P)

Muutoksenhaku – Yhteisön tavaramerkki – Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta – Sekaannusvaara – Hakemus sanaosat ”SELEZIONE ORO” ja ”Barilla” sisältävän kuviomerkin rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Kansallisen ja kansainvälisen sanamerkin ORO ja kansallisen sanamerkin ORO SAIWA haltijan esittämä väite – Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi perusteeton

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (EY 225 artiklan 2 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 33 ja 48 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 47 kohta)

Aihe

Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-344/03, Saiwa SpA vastaan SMHV, 5.4.2006 antamaan tuomioon, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jonka luokkaan 30 luokiteltuja tuotteita koskevaa kansallista ja kansainvälistä sanamerkkiä ”ORO” ja kansallista sanamerkkiä ”ORO SAIWA” hakenut asian kantaja oli nostanut sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) neljännen valituslautakunnan 18.7.2003 tekemästä päätöksestä R 480/2002-4, jolla hylättiin valitus, joka kohdistui väiteosaston päätökseen hylätä luokkaan 30 luokiteltujen tuotteiden osalta maininnat ”SELEZIONE ORO” ja ”Barilla” sisältävän kuviomerkin rekisteröintihakemusta vastaan esitetty väite – Merkkien samankaltaisuus – Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 2004, L 11, s. 1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
TIETOJA RATKAISUISTA, JOITA EI JULKAISTA 
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 20.3.2007 -
Kallianos vastaan komissio 
(asia C-323/06 P) 
Muutoksenhaku - Virkamies - Palkkaus - Elatusmaksut avioeromenettelyn 
yhteydessä - Palkasta tehtävät pidätykset 
Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuo­
mioistuimessa esitettyjen perusteiden ja perustelujen pelkkä toistaminen -
Oikeudellisen virheen määrittämättä jättäminen - Tutkimatta jättäminen (EY 
225 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen 
kohta; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan ensimmäisen 
alakohdan c alakohta) (ks. 10-15 kohta) 
Aihe 
Valitus yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa 
T-93/04, Kallianos vastaan komissio, 17.5.2006 antamasta tuomiosta, jolla ensim­
mäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jossa vaadittiin komission 
sellaisen päätöksen kumoamista, joka koski joitakin belgialaisen tuomioistuimen 
määräämien välitoimien johdosta valittajan palkasta tehtyjä pidätyksiä, sekä 
kyseisten summien palauttamista ja vahingonkorvauksia - Yhteisöjen toimielinten 
toimivalta kansallisten avioeromenettelyiden yhteydessä - Avioerotuomion ilmoit¬ 
tamistavat ja mahdollisuus vedota avioerotuomioon näitä toimielimiä vastaan 
I-43* 
TIETOJA RATKAISUISTA, JOITA EI JULKAISTA 
Ratkaisu 
1) Valitus hylätään. 
2) Kallianos velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. 
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 20.3.2007 -
Galileo International Technology ym. vastaan komissio 
(asia C-325/06 P) 
Muutoksenhaku - Satelliittinavigointijärjestelmää (GALILEO) koskeva yhteisön 
hanke - Tavaramerkkien ja toiminimien, jotka sisältävät sanan Galileo, haltijoille 
aiheutunut vahinko - Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain 
selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi perusteeton 
1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Tavaramerkit - Asetuksen 
N:o 40/94 ja direktiivin 89/104 tulkinta - Tavaramerkin haltijan oikeus 
kieltää tavaramerkkinsä luvaton käyttäminen - Merkin käyttäminen 
elinkeinotoiminnassa - Käsite (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 9 artiklan 1 
kohdan b alakohta; neuvoston direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan b 
alakohta) (ks. 32 ja 33 kohta) 
2. Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Tarve esittää konkreettista kritiikkiä 
tietystä seikasta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättelyssä (EY 
225 artiklan 1 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan 
ensimmäinen kohta; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 
kohdan c alakohta) (ks. 36-39 kohta) 
I-44*
4)

4) EY 43 ja EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasioissa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa asetetaan rangaistusseuraamus pääasian syytetyn kaltaiselle henkilölle sen vuoksi, että tämä on harjoittanut järjestynyttä vetojen keräämistoimintaa ilman kansallisessa lainsäädännössä edellytettyä toimilupaa tai poliisin lupaa, kun hänellä ei ole voinut olla kyseistä toimilupaa tai lupaa, koska kyseinen jäsenvaltio on yhteisön oikeuden vastaisesti kieltäytynyt myöntämästä sitä hänelle.
Koska yhteisö ei ole antanut asiaa koskevia säännöksiä, kunkin jäsenvaltion asiana on sisäisessä oikeusjärjestyksessään määrittää toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yhteisön oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, ja tähän kuuluu sen määrittäminen, mitä tyyppiä ovat ne kanteet, joita henkilöt, joiden oikeuksia on loukattu, ovat nostaneet kansallisissa tuomioistuimissa. Kansallisten tuomioistuimien on kuitenkin taattava, että yksityisillä on käytettävissään tehokas oikeussuojakeino, jonka avulla niiden on mahdollista saada palautus perusteettomasti kannetusta verosta ja tämän jäsenvaltion pidättämistä ja sille maksetuista rahamääristä, jotka ovat suorassa yhteydessä tähän veroon. Muiden vahinkojen osalta, joita henkilölle on aiheutunut jäsenvaltion syyksi luettavasta yhteisön oikeuden rikkomisesta, tämän jäsenvaltion on korvattava yksityisille aiheutuneet vahingot edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa C-46/93 ja C-48/93, Brasserie du pêcheur ja Factortame 5.3.1996 annetun tuomion 51 kohdassa asetetuin edellytyksin, kuitenkin niin, että on mahdollista, että jäsenvaltion vastuu syntyy kansallisen oikeuden väljempien edellytysten perusteella.

Kun osoittautuu, että jäsenvaltion lainsäädäntö on EY 43 artiklassa kielletty sijoittautumisvapauden tai EY 56 artiklassa kielletty pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi korvattavien vahinkojen määrittämiseksi selvittää, ovatko henkilöt, joiden oikeuksia on loukattu, osoittaneet kohtuullista huolellisuutta välttääkseen kyseiset vahingot tai rajoittaakseen ne mahdollisimman vähäisiksi ja ovatko he erityisesti käyttäneet ajoissa kaikkia heidän käytettävissään olleita oikeussuojakeinoja. Jotta kuitenkin voitaisiin välttää, että EY 43 ja EY 56 artiklassa yksityisille annettujen oikeuksien käyttö tulee mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi selvittää, olisiko kyseisen lainsäädännön, sovellettuna mahdollisesti verosopimusten merkityksellisten määräysten kanssa, soveltaminen joka tapauksessa johtanut siihen, että pääasian kantajien esittämät vaatimukset hylätään kyseessä olevan jäsenvaltion veroviranomaisessa.
Ennakkoratkaisupyyntö – Hof van beroep te Antwerpen – Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella N:o 118/97 (EYVL L 28, s. 1), tulkinta – Aineellinen soveltamisala – Sisällytetäänkö siihen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmänsä rahoittamiseksi perimä täydentävä kriisimaksu – Velvollisuus maksaa maksu siinäkin tapauksessa, että henkilö on muun kuin asuinvaltionsa sosiaaliturvajärjestelmän alainen – Yhteensoveltuvuus EY 39 artiklan kanssa
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus

–

Sijoittautumisvapaus

–

Rajoitukset (EY 43 artikla) (ks. 15

–

20 kohta ja määräysosa)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal de police de Neufchâteau – EY 10, EY 39, EY 43 ja EY 49 artiklan tulkinta – Kansallinen toimenpide, jonka mukaan asukas voi käyttää moottoriajoneuvoa ainoastaan, jos se on rekisteröity kyseessä olevassa jäsenvaltiossa, vaikka sen onkin antanut kyseisen asukkaan käyttöön tämän työnantaja, joka on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon – Työntekijä, joka on työnantajaansa työsopimussuhteessa ja joka on samanaikaisesti osakkeenomistajan, hallituksen jäsenen, päivittäisestä liikkeenjohdosta vastaavan yhtiön edustajan tai vastaavaa tehtävää hoitavan henkilön asemassa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

EY 43 artikla on esteenä sille, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen ensimmäisessä jäsenvaltiossa voimassa olevan kansallisen lainsäädännön mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuva itsenäinen ammatinharjoittaja velvoitetaan rekisteröimään siellä ajoneuvo, jonka on antanut hänen käyttöönsä toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö, jossa hän työskentelee, kun ajoneuvoa ei ole tarkoitus käyttää vakinaisesti lähinnä ensimmäisessä jäsenvaltiossa eikä sitä tosiasiassa käytetä siellä tällä tavalla.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yritysten luovutukset – Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen – Direktiivi 2001/23 – 3 artiklan 1 kohta ja 1 artiklan 1 kohdan c alakohta – Vaikutus jäsenvaltion ja yksityishenkilöiden välisissä suhteissa – Yksityisoikeudellinen rajavastuuyhtiö, jonka ainoa osuudenomistaja on julkisoikeudellinen sosiaalihuoltoliitto – Yksikkö, jota vastaan mainittuihin artikloihin voidaan vedota

(Neuvoston direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan c alakohdan ensimmäinen virke ja 3 artiklan 1 kohta)

2. Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yritysten luovutukset – Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen – Direktiivi 2001/23 – 3 artiklan 1 kohta ja 1 artiklan 1 kohdan c alakohta – Mahdollisuutta vedota mainittuihin artikloihin yksityishenkilöä vastaan ei ole – Valtion elin, joka luovuttaa liikkeensä, ei voi pakottaa työntekijää jatkamaan työsuhdetta luovutuksensaajan kanssa

(Neuvoston direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 3 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Yksityisoikeudellinen rajavastuuyhtiö, jonka ainoa osuudenomistaja on julkisoikeudellinen sosiaalihuoltoliitto, on sellainen yksikkö, jota vastaan voidaan vedota työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohtaan ja 1 artiklan 1 kohdan c alakohdan ensimmäiseen virkkeeseen, ja kumpikin näistä säännöksistä täyttää välittömälle oikeusvaikutukselle asetetut edellytykset.

Sillä, että sosiaalihuoltoliiton omistamat yhtiöosuudet luovutetaan sellaisen luovutussopimuksen perusteella, joka edellyttää vain tämän liiton hallituksen hyväksymistä, sellaiselle rajavastuuyhtiölle, jonka ainoa osuudenomistaja on yksityisoikeudellinen yhdistys, ei ole tältä osin merkitystä, koska kyseinen suunnitelma ei sellaisenaan ole omiaan muuttamaan ensimmäisen yhtiön oikeudellista luonnetta.

(ks. 28–30 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Valtion elin, joka luovuttaa liikkeensä, ei voi vedota työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohtaan ja 1 artiklan 1 kohdan c alakohtaan työntekijää vastaan pakottaakseen työntekijän jatkamaan työsuhdetta luovutuksensaajan kanssa. Direktiivillä ei nimittäin voida perustaa velvollisuuksia yksityisille, ja direktiivin säännökseen ei näin ollen sellaisenaan voida vedota viimeksi mainittua vastaan.

(ks. 32, 33 ja 35 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Väliaikainen oikeussuoja - Täytäntöönpanon lykkääminen - Välitoimet - Myöntämisedellytykset - Fumus boni juris - Vakava ja korjaamaton vahinko - Kaikkien kysymyksessä olevien intressien vertailu

(EY 242 artikla ja EY 243 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan 2 kohta)

2. Väliaikainen oikeussuoja - Tutkittavaksi ottamisen edellytykset - Pääasian tutkittavaksi ottaminen - Asiaan vaikuttamattomuus - Rajat

(EY 242 artikla ja EY 243 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan 1 kohta)

3. Kumoamiskanne - Komission lopullinen päätös valtiontukiasiassa - Sellaisen yhdistyksen, jonka tehtävänä on yritysten yhteisten etujen puolustaminen, nostama kanne - Oma intressi toimia neuvotteluaseman puolustamiseksi - Tutkittavaksi ottaminen

(EY 230 artiklan neljäs kohta)

4. Väliaikainen oikeussuoja - Täytäntöönpanon lykkääminen - Myöntämisedellytykset - Kaikkien kysymyksessä olevien intressien vertailu - Käsite

(EY 242 artikla)

Tiivistelmä

1. Välitoimista päättävä tuomioistuin voi lykätä täytäntöönpanoa ja määrätä muista välitoimista, jos on osoitettu, että niistä määrääminen ilmeisesti on tosiasiallisesti ja oikeudellisesti perusteltua (fumus boni juris) ja että ne ovat kiireellisiä siinä mielessä, että kantajan etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi on tarpeen, että näistä toimista määrätään ja niiden vaikutukset alkavat jo ennen kuin pääasiassa annetaan ratkaisu. Välitoimista päättävä tuomioistuin suorittaa myös tarvittaessa kyseessä olevien intressien vertailun.

( ks. 97 kohta )

2. Pääasiassa nostetun kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevaa ongelmaa ei ole lähtökohtaiseti syytä tutkia välitoimimenettelyssä, ettei tällä tavoin oteta ennalta kantaa pääasiassa annettavaan ratkaisuun. Jos kuitenkin vedotaan siihen, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, välitoimista määräävän tuomioistuimen asiana on ratkaista, onko kanteen perusteella ilmeistä, että se tietyllä todennäköisyydellä otetaan tutkittavaksi.

( ks. 98 kohta )

3. Vaikka yksityisten henkilöiden ryhmän yleisten ja yhteisten etujen puolustaminen ei riitä perusteluksi sille, että yhdistyksen nostama kumoamiskanne otetaan tutkittavaksi, yhdistys, jonka tehtävänä on puolustaa yritysten yhteisiä etuja, voi kuitenkin nostaa tällaisen kanteen komission lopullisesta päätöksestä valtiontukiasiassa, jos se voi vedota omaan intressiin nostaa kanne erityisesti, koska toimi, jonka kumoamista vaaditaan, vaikuttaa sen neuvotteluasemaan.

( ks. 101 kohta )

4. Kun välitoimista päättävä tuomioistuin, jossa on vedottu siihen, että hakijalle uhkaa aiheutua vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, vertailee kyseessä olevia eri intressejä täytäntöönpanon lykkäämistä koskevan hakemuksen yhteydessä, sen on ratkaistava, voidaanko riidanalaisen päätöksen välittömän täytäntöönpanon vaikutukset poistaa siinä tapauksessa, että pääasiasta päättävä tuomioistuin mahdollisesti kumoaa päätöksen, ja päinvastoin, estetäänkö päätöksen täytäntöönpanon lykkäämisellä päätöksen täysien oikeusvaikutusten ilmeneminen, jos pääasian kanne hylätään.

( ks. 142 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous — Yhteinen markkinajärjestely — Vientituki — Osaa viedyistä tuotteista koskeva virheellinen ilmoitus — Ilmoituksen oikaiseminen — Vientitukea koskevan oikeuden säilyminen — Ilmoitetut tuotteet eivät vastaa tosiasiassa vietyjä tuotteita — Sovellettavan vientituen määrittäminen — Ilmoitettujen tuotteiden ja vietyjen tuotteiden samankaltaisuudella ei ole merkitystä — (Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 78 artiklan 3 kohta; neuvoston asetuksen N:o 3665/87 3 artiklan 5 kohdan a alakohta ja 11 artikla)

Tiivistelmä

Ennen 1.4.1995 haettujen vientitukien osalta yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 78 artiklan 3 kohtaa ja maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3665/87 3 artiklan 5 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että vähintään todellisuudessa vietyihin tuotteisiin sovellettavan vientituen saamiseen on oikeus silloin, kun tulliviranomaisten suorittaman tarkastuksen yhteydessä todetaan, ettei ilmoitettu ja viety erä kokonaisuudessaan muodostunut ilmoitetuista tuotteista, vaan osa siitä sisälsi toista tuotetta, johon sovelletaan alhaisempaa vientitukea, ja kun tulliviranomaiset ovat oikaisseet ilmoitusta yhteisön tullikoodeksin 78 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

Sillä, olivatko virheellisesti ilmoitetut tuotteet samankaltaisia kuin tosiasiassa ilmoitetut tuotteet, ei ole vaikutusta päätökseen.

(ks. 37 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Sijoittautumisvapaus - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Hammaslääkärit - Kansallisten säännösten yhteensovittaminen - Direktiivi 78/687/ETY - Kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan lääkärit, jotka eivät ole suorittaneet direktiivissä vaadittua koulutusta, voivat harjoittaa hammaslääkärintointa, ei voida hyväksyä - Nimikkeellä, jolla tätä tointa harjoitetaan, ei ole merkitystä

(Neuvoston direktiivin 78/687/ETY 1 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

$$Hammaslääkärintointa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annettua direktiiviä 78/687/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyllä asiakirjalla, on tulkittava siten, että sen kanssa yhteensoveltumaton on sellainen kansallinen lainsäädäntö, jolla yleisesti sallitaan sellaisten lääkäreiden, jotka eivät ole suorittaneet tämän direktiivin 1 artiklassa vaadittua koulutusta, harjoittavan hammaslääkärintointa, ja näin on riippumatta siitä, millä nimikkeellä tätä tointa harjoitetaan.

( ks. 38 kohta ja tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki - Komissio on nimenomaisesti jättänyt perimättä takaisin yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen - Sen arvioiminen, onko tuki kuitenkin perittävä takaisin, koska kyseinen jäsenvaltio ei ole ilmoittanut sitä - Kansallisten tuomioistuinten toimivalta

(EY 88 artikla)

2. Valtiontuki - Uusi valtiontukijärjestelmä - Käsite - Uuden järjestelmän vaikutuksia ylläpitävä siirtymäkauden järjestely - Kuuluminen käsitteen alaan

(EY 87 ja EY 88 artikla)

3. Ennakkoratkaisukysymykset - Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta - Rajat - Sen tutkiminen, soveltuuko tuki yhteismarkkinoille, ei kuulu toimivaltaan

(EY 88 ja EY 234 artikla)

Tiivistelmä

1. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on päättää, onko uudet tuet, jotka komissio on katsonut yhteismarkkinoille soveltumattomiksi mutta joiden takaisinperimistä koskevasta vaatimuksesta komissio on nimenomaisesti luopunut, perittävä takaisin, koska niitä ei ole etukäteen ilmoitettu. Päätöstä tehdessään sen on otettava huomioon oikeusjärjestyksensä yleiset periaatteet, muun muassa luottamuksensuojan periaate, samoin kuin asiassa vallitsevat olosuhteet.

( ks. 40 ja 41 kohta )

2. Siirtymäkauden järjestelmää, jolla pidetään yllä sellaisen uuden valtiontukijärjestelmän vaikutuksia, jota ei ole ilmoitettu komissiolle ja joka on todettu yhteisön oikeuden vastaiseksi, on pidettävä EY 87 ja EY 88 artiklassa tarkoitettuna uutena valtiontukijärjestelmänä.

( ks. 45 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta )

3. Sen arvioiminen, ovatko valtiontuet tai -tukijärjestelmä yhteensopivia yhteismarkkinoiden kanssa, kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan, jonka käyttämistä yhteisöjen tuomioistuimet valvovat. Näin ollen kansallinen tuomioistuin ei voi EY 234 artiklaan perustuvassa ennakkoratkaisumenettelyssä kysyä yhteisöjen tuomioistuimelta valtiontuen tai valtiontukijärjestelmän soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.

( ks. 47 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijät - Yhdenvertainen kohtelu - Tuloverot - Kansallista lainsäädäntöä, jossa rajoitetaan kyseessä olevassa jäsenvaltiossa itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivien ja samanaikaisesti palkkatyössä toisessa jäsenvaltiossa olevien luonnollisten henkilöiden mahdollisuutta tappioiden vähentämiseen, ei voida hyväksyä

(EY:n perustamissopimuksen 48 artikla (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla))

Tiivistelmä

$$Perustamissopimuksen 48 artikla (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan luonnollinen henkilö, jonka kotipaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa ja joka tekee siinä ansiotyötä itsenäisenä ammatinharjoittajana, voi luonnollisten henkilöiden verotuksessa vähentää tietyn vuoden voitosta aikaisempana vuonna aiheutuneen tappion ainoastaan sillä edellytyksellä, että kyseistä tappiota ei ole voitu vähentää toisessa jäsenvaltiossa työntekijänä samana aikaisempana vuonna saaduista palkkatuloista, koska näin huomioon otettua tappiota ei voida vähentää verotettavasta tulosta kummassakaan kyseisistä jäsenvaltioista, vaikka tappio olisi vähennyskelpoinen, jos mainittu luonnollinen henkilö olisi toiminut itsenäisenä ammatinharjoittajana ja työntekijänä yksinomaan siinä jäsenvaltiossa, jossa hänellä on kotipaikka. Tällaisessa lainsäädännössä sovelletaan nimittäin erilaista verotuskohtelua kaikkea ammatillista toimintaansa jäsenvaltion alueella harjoittaviin verovelvollisiin ja kyseisessä jäsenvaltiossa itsenäistä toimintaa harjoittaviin verovelvollisiin, jotka ovat myös palkkatyössä toisessa jäsenvaltiossa.

( ks. 29 ja 40 kohta sekä tuomiolauselma )