Asia C-181/16

Sadikou Gnandi

vastaan

Belgian valtio

(Conseil d’État’n (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttaminen – Direktiivi 2008/115/EY – 3 artiklan 2 alakohta – Käsite ”laiton oleskelu” – 6 artikla – Palauttamispäätöksen tekeminen ennen kuin on annettu ratkaisu muutoksenhausta, joka koskee vastuuviranomaisen päätöstä hylätä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 18 artikla, 19 artiklan 2 kohta ja 47 artikla – Palauttamiskiellon periaate – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – Lupa jäädä jäsenvaltioon

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 19.6.2018

Ks. tuomion teksti. (ks. 31 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 34 kohta)

Direktiivin 2005/85 7 artiklan 1 kohdan mukaan kansainvälisen suojelun hakijoiden on annettava jäädä jäsenvaltioon yksinomaan menettelyä varten, kunnes ensimmäisessä asteessa on tehty päätös kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä. Vaikka tämä oikeus jäädä alueelle ei tämän säännöksen nimenomaisen ilmaisun mukaan oikeuta oleskelulupaan, muun muassa direktiivin 2008/115 johdanto-osan yhdeksännestä perustelukappaleesta ilmenee kuitenkin, että mainittu oikeus jäädä maahan on esteenä sille, että kansainvälisen suojelun hakijan oleskelu katsottaisiin tässä direktiivissä tarkoitetulla tavalla laittomaksi hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa tekemisestä alkaen siihen asti, kunnes ensimmäisessä asteessa on tehty päätös tästä hakemuksesta. Kuten direktiivin 2005/85 7 artiklan 1 kohdasta ilmenee yksiselitteisesti, tässä säännöksessä säädetty oikeus jäädä maahan päättyy, kun ensimmäisessä asteessa on tehty päätös, jolla vastuuviranomainen hylkää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen. Jos asianomaiselle ei ole myönnetty muun oikeusperustan perusteella, erityisesti direktiivin 2008/115 6 artiklan 4 kohdan perusteella, oleskeluoikeutta tai -lupaa, jonka nojalla hakija, jonka hakemus on hylätty, täyttää maahantuloon, oleskeluun taikka asumiseen liittyvät edellytykset kyseessä olevassa jäsenvaltiossa, tästä hylkäävästä päätöksestä on seurauksena, että sen tekemisestä lähtien hakija ei enää täytä näitä edellytyksiä, joten hänen oleskelustaan tulee laiton. Tällaisesta kansalaisesta voidaan siten lähtökohtaisesti tehdä palauttamispäätös mainitusta hylkäämisestä lähtien taikka kumulatiivisesti sen kanssa samalla hallinnollisella toimella. Direktiivin 2005/85 39 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tosin annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus säätää säännöistä, joiden mukaan kansainvälisen suojelun hakijat voivat jäädä niiden alueelle odottaessaan kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta annetusta hylkäävästä päätöksestä vireille pannun muutoksenhakumenettelyn päättymistä. Pitää myös paikkansa, että unionin tuomioistuin on katsonut 30.5.2013 antamansa tuomion Arslan (C-534/11, EU:C:2013:343) 47 ja 49 kohdassa, että lupa jäädä maahan tehokkaiden oikeussuojakeinojen käyttämiseksi kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämistä vastaan estää direktiivin 2008/115 soveltamisen kolmannen maan kansalaiseen, joka on tehnyt tämän hakemuksen, siihen asti, kunnes hylkäämisestä vireille pantu muutoksenhakumenettely on päättynyt. Tästä tuomioista ei kuitenkaan voida päätellä, että tällainen lupa jäädä maahan estäisi katsomasta, että asianomaisen henkilön oleskelusta tulee direktiivissä 2008/115 tarkoitetulla tavalla laitonta kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä lähtien, ellei ole olemassa tämän tuomion 41 kohdassa tarkoitettua oleskeluoikeutta tai -lupaa. (ks. 40–44 ja 59 kohta)

Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että kun valtio päättää palauttaa kansainvälisen suojelun hakijan maahan, jossa on painavia syitä uskoa hänen altistuvan todelliselle perusoikeuskirjan 18 artiklan, luettuna yhdessä Geneven yleissopimuksen 33 artiklan kanssa, taikka perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan vastaisen kohtelun vaaralle, sen 47 artiklassa määrätty oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon edellyttää, että kyseisellä hakijalla on käytettävissään keino, jolla on suoraan lain nojalla lykkäävä vaikutus, hakea muutosta hänen palauttamisensa mahdollistavan toimenpiteen täytäntöönpanoon (ks. vastaavasti tuomio 18.12.2014, Abdida, C-562/13, EU:C:2014:2453, 52 kohta ja tuomio 17.12.2015, Tall, C-239/14, EU:C:2015:824, 54 kohta). Unionin tuomioistuin on tosin jo todennut, että lykkäävän vaikutuksen puuttuminen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä tehtyyn päätökseen kohdistetulta oikeussuojakeinolta on lähtökohtaisesti palauttamiskiellon periaatteen ja perusoikeuskirjan 47 artiklan mukainen, koska tällaisen päätöksen täytäntöönpano ei voi sellaisenaan johtaa kyseisen kolmannen maan kansalaisen maastapoistamiseen (ks. vastaavasti tuomio 17.12.2015, Tall, C-239/14, EU:C:2015:824, 56 kohta). Sitä vastoin direktiivin 2008/115 6 artiklassa tarkoitettuun palauttamispäätökseen kohdistuvalla muutoksenhaulla on kyseessä olevan kolmannen maan kansalaisen osalta palauttamiskiellon periaatteen ja perusoikeuskirjan 47 artiklan vaatimusten noudattamisen varmistamiseksi oltava suoraan lain nojalla lykkäävä vaikutus, koska tällainen päätös voi altistaa tämän todelliselle perusoikeuskirjan 18 artiklan, luettuna yhdessä Geneven yleissopimuksen 33 artiklan kanssa, taikka perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan vastaisen kohtelun vaaralle (ks. vastaavasti tuomio 18.12.2014, Abdida, C-562/13, EU:C:2014:2453, 52 ja 53 kohta ja tuomio 17.12.2015, Tall, C-239/14, EU:C:2015:824, 57 ja 58 kohta). Näin on sitäkin suuremmalla syyllä, kun kyseessä on mahdollinen kyseisen direktiivin 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu maastapoistamispäätös. (ks. 54–56 kohta)