Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Unionin oikeussäännöt – Rikkominen – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Taloudellinen kokonaisuus – Arviointiperusteet

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

2. Kilpailu – Unionin oikeussäännöt – Rikkominen – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Taloudellinen kokonaisuus – Arviointiperusteet

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

3. Oikeudenkäyntimenettely – Tuomioiden perustelut – Ulottuvuus

(Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artikla)

4. Muutoksenhaku – Perusteet – Oikeudellinen virhe

(EY 225 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta)

Tiivistelmä

1. Sellaisessa erityistapauksessa, jossa emoyhtiö omistaa täysin tytäryhtiönsä, joka on rikkonut unionin kilpailusääntöjä, yhtäältä tämä emoyhtiö voi vaikuttaa ratkaisevasti tytäryhtiön käyttäytymiseen ja toisaalta on olemassa kumottavissa oleva olettama, jonka mukaan kyseinen emoyhtiö tosiasiallisesti vaikuttaa tytäryhtiönsä käyttäytymiseen ratkaisevasti. Näissä olosuhteissa riittää, että komissio osoittaa, että emoyhtiö omistaa täysin tytäryhtiön, voidakseen olettaa, että emoyhtiö vaikuttaa ratkaisevasti tämän tytäryhtiön kauppapolitiikkaan. Tämän perusteella komissio voi katsoa, että emoyhtiö on solidaarisessa vastuussa tytäryhtiölleen määrätyn sakon maksamisesta, ellei emoyhtiö, jonka asiana on kumota tämä olettama, esitä riittäviä todisteita sen osoittamiseksi, että tytäryhtiö toimii itsenäisesti markkinoilla.

Tämä olettama, joka voidaan sen kumottavuuden vuoksi osoittaa paikkansapitämättömäksi kussakin yksittäistapauksessa, ei johda siihen, että tytäryhtiön täysin omistava emoyhtiö asetetaan automaattisesti vastuuseen, mikä olisi ristiriidassa yksilöllisen vastuun periaatteen kanssa, johon unionin kilpailuoikeus perustuu. Kumotakseen tämän olettaman emoyhtiön on toimitettava unionin tuomioistuinten arvioitavaksi kaikki seikat, jotka liittyvät sen tytäryhtiön ja sen itsensä välisiin organisatorisiin, taloudellisiin ja oikeudellisiin yhteyksiin ja joiden se katsoo osoittavan, että ne eivät muodosta yhtä ainoaa taloudellista yksikköä.

(ks. 39, 40 ja 50–52 kohta)

2. Holdingyhtiötä voidaan pitää solidaarisesti vastuullisena unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta, johon on syyllistynyt konsernin tytäryhtiö, jota se ei suoraan omista, jos tällä holdingyhtiöllä on ratkaiseva vaikutus mainittuun tytäryhtiöön, ja näin on, vaikka sillä olisi tällainen valta vain epäsuorasti väliyhtiön kautta. Näin on erityisesti silloin, kun tytäryhtiö ei määrittele itsenäisesti markkinakäyttäytymistään suhteessa tähän väliyhtiöön, joka ei myöskään toimi itsenäisesti markkinoilla, vaan noudattaa olennaisin osin holdingyhtiön sille antamia ohjeita. Tällaisessa tilanteessa holdingyhtiö, väliyhtiö ja konsernin viimeinen tytäryhtiö kuuluvat samaan taloudelliseen kokonaisuuteen ja muodostavat siten unionin kilpailuoikeudessa tarkoitetun yhden ainoan yrityksen.

Siinä erityisessä tapauksessa, jossa holdingyhtiö omistaa täysin väliyhtiön, joka puolestaan omistaa täysin konsernin tytäryhtiön, joka on syyllistynyt unionin kilpailusääntöjen rikkomiseen, on olemassa kumottavissa oleva olettama siitä, että tällä holdingyhtiöllä on ratkaiseva vaikutus väliyhtiön toimintaan ja tämän kautta välillisesti myös mainitun tytäryhtiön toimintaan. Näin ollen komissiolla on oikeus velvoittaa holdingyhtiö maksamaan yhteisvastuullisesti konsernin viimeiselle tytäryhtiölle määrätty sakko, ellei holdingyhtiö kumoa mainittua olettamaa osoittamalla, että joko väliyhtiö tai tytäryhtiö toimii itsenäisesti markkinoilla.

(ks. 86–89 kohta)

3. Tuomion perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä unionin yleisen tuomioistuimen päättely siten, että asianosaisille selviävät päätöksen syyt ja että unionin tuomioistuin voi tutkia päätöksen laillisuuden.

Tuomiolta, jossa unionin yleinen tuomioistuin on esittänyt pelkän periaatteellisen toteamuksen esittämättä selkeästi ja yksiselitteisesti syitä, joiden perusteella se on tehnyt päätelmänsä, eikä se siis ole esittänyt mainitun päätelmän perustana olevia syitä, puuttuvat perustelut.

(ks. 59, 61 ja 62 kohta)

4. Unionin yleinen tuomioistuin tekee oikeudellisen virheen, kun se analysoidessaan unionin kilpailusääntöjä rikkoneen tytäryhtiön käyttäytymistä ei tutki aineellisesti näyttöä, joka on esitetty tytäryhtiön kaupallisen itsenäisyyden osoittamiseksi suhteessa sen emoyhtiöön, ja hylkää kantajien väitteet yksinkertaisesti viittaamalla oikeuskäytäntöön. Koska unionin yleinen tuomioistuin velvoitetaan tässä oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla arvioimaan kaikkia niitä tekijöitä, jotka koskevat emo- ja tytäryhtiön välisiä organisatorisia, taloudellisia ja oikeudellisia yhteyksiä ja joiden perusteella saatetaan voida todeta, että viimeksi mainittu toimi itsenäisesti suhteessa emoyhtiöönsä ja nämä kaksi yhtiötä eivät ole yksi ainoa taloudellinen yksikkö, sen on otettava huomioon ja tutkittava konkreettisesti kantajien tytäryhtiön kauppapolitiikan täytäntöönpanon itsenäisyyden osoittamiseksi esittämät seikat selvittääkseen, oliko komissio tehnyt arviointivirheen todetessaan nämä todisteet riittämättömiksi sen osoittamiseksi, että tämä tytäryhtiö ei muodostanut emoyhtiönsä kanssa yhtä ainoaa taloudellista yksikköä.

Tällainen tarkastelu on sitäkin tärkeämpää, koska tytäryhtiön kauppapolitiikan täytäntöönpanon itsenäisyys kuuluu niiden keskeisten seikkojen kokonaisuuteen, joiden avulla kantajina olevat yhtiöt voivat kumota olettaman emoyhtiön ratkaisevasta vaikutuksesta tytäryhtiön toimintaan; näiden seikkojen luonne ja tärkeys voivat vaihdella kunkin yksittäistapauksen ominaispiirteiden mukaan.

(ks. 75–78 kohta)