ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin valvonta – Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta – Selvitysaineiston vääristämistä koskeva valitusperuste – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan ensimmäinen kohta ja 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 45 ja 46 kohta)
22

On myös huomautettava, että puitepäätös 2002/584 on – kuten sen johdanto-osan kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee – SEUT 82 artiklan 1 kohdassa, jolla on korvattu EU 31 artikla, jonka perusteella kyseinen puitepäätös annettiin, vahvistetun tuomioistuinten tuomioiden ja oikeusviranomaisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen ensimmäinen konkretisointi rikosoikeuden alalla. Siitä lähtien oikeudellista yhteistyötä rikosoikeuden alalla on edistetty asteittain oikeudellisilla instrumenteilla, joiden yhteensovitetulla soveltamisella on tarkoitus vahvistaa jäsenvaltioiden luottamusta toistensa kansallisia oikeusjärjestyksiä kohtaan, jotta voidaan varmistaa rikosasioissa annettujen tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano unionissa sen välttämiseksi, että rikoksentekijät jäisivät rangaistuksetta.
4.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla – Valitusperuste, joka koskee selvitysaineiston ottamista huomioon vääristyneellä tavalla – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 69–71 kohta)
5

Direktiivin 2002/58 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Viestinnän luottamuksellisuus”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on kansallisella lainsäädännöllä varmistettava yleisen viestintäverkon ja yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen välityksellä tapahtuvan viestinnän ja siihen liittyvien liikennetietojen luottamuksellisuus. Niiden on erityisesti kiellettävä se, että muut henkilöt kuin käyttäjät ilman kyseisten käyttäjien nimenomaista suostumusta kuuntelevat, salakuuntelevat, tallentavat tai muulla tavalla sieppaavat tai valvovat viestintää ja siihen liittyviä liikennetietoja, jollei se ole laillisesti sallittua 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Mitä tässä kohdassa säädetään, ei estä teknistä tallentamista, joka on tarpeen viestinnän välittämiselle, tämän rajoittamatta luottamuksellisuuden periaatteen soveltamista. – – 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tietojen tallentaminen tai tilaajan tai käyttäjän päätelaitteelle tallennettujen tietojen käyttäminen sallitaan ainoastaan sillä edellytyksellä, että kyseinen tilaaja tai käyttäjä on antanut suostumuksensa saatuaan selkeät ja kattavat tiedot muun muassa käsittelyn tarkoituksesta direktiivin [95/46] mukaisesti. Tämä ei estä teknistä tallentamista tai käyttöä, jonka ainoana tarkoituksena on toteuttaa viestinnän välittäminen sähköisissä viestintäverkoissa tai joka on ehdottoman välttämätöntä tietoyhteiskuntapalvelun tarjoajalle sellaisen palvelun tarjoamiseksi, jota tilaaja tai käyttäjä on erityisesti pyytänyt.”
SEUT 34 ja SEUT 36 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla kielletään toisessa jäsenvaltiossa laillisesti tuotetun kannabidiolin (CBD) markkinointi silloin, kun se on uutettu koko cannabis sativa ‑kasvista eikä ainoastaan sen kuiduista ja siemenistä, paitsi jos tämä säännöstö on omiaan takaamaan kansanterveyden suojelua koskevan tavoitteen toteutumisen ja sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tavoitteen saavuttamiseksi. Yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 1307/2013 ja maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 922/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 1308/2013 on tulkittava siten, että niitä ei sovelleta tällaiseen säännöstöön.
52

Lain 80/J §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Turvapaikkahakemus on jätettävä toimivaltaiselle viranomaiselle henkilökohtaisesti ja yksinomaan kauttakulkualueella, paitsi jos turvapaikanhakija a) on pakkokeinon tai henkilökohtaista vapautta rajoittavan toimenpiteen tai rangaistuksen kohteena b) on turvapaikka-asioissa toimivaltaisen viranomaisen määräämän säilöönottotoimenpiteen kohteena c) oleskelee laillisesti Unkarin alueella eikä pyydä majoitusta vastaanottokeskuksessa. 2. Turvapaikanhakijaan sovelletaan turvapaikkamenettelyä siitä lähtien, kun hän on jättänyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa toimivaltaiselle viranomaiselle, siihen asti, kun annetaan tiedoksi menettelyn päätteeksi tehty päätös, johon ei enää voida hakea muutosta. 3. Poliisi vie Unkarin alueella laittomasti oleskelevan ulkomaalaisen, joka ilmoittaa aikovansa jättää turvapaikkahakemuksen, sellaisen laitoksen portin läpi, joka on tarkoitettu järjestyksen turvaamiseksi valtion rajoista vuonna 2007 annetussa laissa nro LXXXIX (az államhatárról szóló 2007. évi LXXXIX. törvény) tarkoitetulla rajalla. Asianomainen voi jättää turvapaikkahakemuksensa 1 momentin säännösten mukaisesti. 4. Kauttakulkualueella oleskelevilla turvapaikanhakijoilla ei menettelyn aikana ole 5 §:n 1 momentin a ja c kohdassa tarkoitettuja oikeuksia. 5. Turvapaikka-asioissa toimivaltainen viranomainen osoittaa turvapaikanhakijalle oleskelupaikaksi kauttakulkualueen siihen asti, kun [asetuksen N:o 604/2013] mukainen siirtomääräys tai päätös, johon ei enää voida hakea muutosta, on tullut täytäntöönpanokelpoiseksi. Turvapaikanhakija voi lähteä kauttakulkualueelta poistumisportin kautta. 6. Jos turvapaikanhakija on ilman huoltajaa oleva alle 14-vuotias lapsi, turvapaikka-asioissa toimivaltainen viranomainen toteuttaa turvapaikkamenettelyn yleisten säännösten mukaisesti alaikäisen tultua Unkarin alueelle. Turvapaikka-asioissa toimivaltainen viranomainen järjestää alaikäiselle viipymättä tilapäismajoituksen ja pyytää samanaikaisesti holhousasioissa toimivaltaista viranomaista nimeämään edunvalvojan, jonka tehtävänä on suojella ja edustaa häntä. Edunvalvoja on nimettävä kahdeksan päivän kuluessa siitä, kun turvapaikka-asioissa toimivaltainen viranomainen on esittänyt pyynnön. Holhousasioissa toimivaltainen viranomainen ilmoittaa viipymättä nimetyn edunvalvojan nimen ilman huoltajaa olevalle alaikäiselle ja turvapaikka-asioissa toimivaltaiselle viranomaiselle.”
29

Siihen kysymykseen vastaamiseksi, onko kansallinen lainsäädäntö, sellaisena kuin sitä soveltava viranomainen on sitä tulkinnut, SEUT 35 artiklassa tarkoitettu määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide, on huomautettava, että yhtäältä unionin tuomioistuin on luonnehtinut kyseisessä artiklassa tarkoitetuiksi määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaaviksi toimenpiteiksi kaikkiin asianomaisessa jäsenvaltiossa toimiviin elinkeinonharjoittajiin sovellettavat kansalliset toimenpiteet, joilla on tosiasiassa suurempi vaikutus tavaroiden vientiin kyseisen jäsenvaltion markkinoilta kuin tavaroiden kaupan pitämiseen saman jäsenvaltion sisäisillä markkinoilla (tuomio 28.2.2018, ZPT, C‑518/16, EU:C:2018:126, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin tuomioistuin on toisaalta todennut, että EUT-sopimuksessa määrätyn perusvapauden kaikenlainen vähäinenkin rajoittaminen on kyseisessä sopimuksessa kielletty, jollei sen vaikutuksia voida pitää liian satunnaisina tai liian välillisinä, jotta voitaisiin katsoa, ettei tällaisessa rajoituksessa ole kyse SEUT 35 artiklassa tarkoitetusta rajoituksesta (ks. vastaavasti tuomio 28.2.2018, ZPT, C‑518/16, EU:C:2018:126, 44 kohta ja tuomio 21.6.2016, New Valmar, C‑15/15, EU:C:2016:464, 37 ja 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25

Alankomaiden hallituksen mukaan unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut 28.7.2011 antamansa tuomion Synthon (C-195/09, EU:C:2011:518) 48 kohdassa, että asetuksen N:o 1768/92 19 artiklan 1 kohdasta seuraa, että tätä asetusta ei sovelleta tuotteisiin, jotka on saatettu markkinoille Ranskassa ennen 1.1.1985. Tämä asetuksen N:o 1768/92 tulkinta on täysin sovellettavissa myös asetukseen N:o 469/2009, koska viimeksi mainitulla ainoastaan kodifioidaan asetus N:o 1768/92. Alankomaiden hallitus päättelee tästä, että koska Ranskassa on myönnetty 23.12.1983 markkinoille saattamista koskeva lupa lääkkeelle, jonka vaikuttava aine on siklosporiini, Santenin hakemus ei kuulu asetuksen N:o 469/2009 soveltamisalaan. Ennakkoratkaisukysymykset ovat näin ollen hypoteettisia.
10

Vakuutuskoodeksin (code des assurances), sellaisena kuin se on muutettuna potilaiden oikeuksista ja terveydenhoitojärjestelmän laadusta 4.3.2002 annetulla lailla nro 2002-303 (loi no 2002-303 du 4 mars 2002 relative aux droits des malades et à la qualité du système de santé) (JORF 5.3.2002), L. 252-1 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Jokainen, johon sovelletaan kansanterveyskoodeksin L. 1142-2 §:ssä säädettyä vakuuttamisvelvollisuutta, joka on pyrkinyt tekemään vakuutusyhtiön kanssa vakuutussopimuksen, joka kattaa Ranskassa kyseisessä pykälässä tarkoitettua vahingonkorvausvastuuta koskevat riskit, ja jolta on kahdesti evätty vakuutusturva, voi saattaa asian bureau central de tarificationin, jonka perustamis- ja toimintasäännöt vahvistetaan asetuksella Conseil d’État’n kuulemisen jälkeen, käsiteltäväksi. Bureau central de tarificationilla on yksinoikeus vahvistaa sen vakuutusmaksun määrä, jolla kyseinen vakuutusyhtiö on velvollinen vakuuttamaan sille esitetyn riskin. Se voi Conseil d’État’n kuulemisen jälkeen annetussa asetuksessa säädetyin edellytyksin määrittää sen omavastuun määrän, joka vakuutetun on maksettava. Bureau central de tarification siirtää asian käsittelyn valtion edustajalle departementissa, kun henkilö, johon sovelletaan kansanterveyskoodeksin L. 1142‑2 §:ssä säädettyä vakuuttamisvelvollisuutta, muodostaa poikkeuksellisen suuren vakuutusriskin. Se ilmoittaa tästä asianomaiselle ammattilaiselle. Se vahvistaa tässä tapauksessa vakuutusmaksun määrän sopimukselle, jonka kesto ei voi ylittää kuutta kuukautta. Mikä tahansa jälleenvakuutussopimuksen ehto, jolla pyritään sulkemaan tietyt riskit jälleenvakuutusturvan ulkopuolelle bureau central de tarificationin vahvistaman vakuutusmaksun määrän seurauksena, on pätemätön.”
32

EUIPO väittää pääasiallisesti ensiksi, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi, että valittajan väite on jätettävä tutkimatta. EUIPO väittää, että vaikka asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen sanamuodon mukainen tulkinta voisi tukea näkemystä, jonka mukaan EUIPO ei ole väitemenettelyssä toimivaltainen tutkimaan tiettyjä kysymyksiä, kun osapuolet eivät ole esittäneet väitteidensä tueksi tosiseikkoja, todisteita ja perusteluja, unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt tällaisen tulkinnan oikeuskäytännössään, joka perustuu muun muassa 1.1.2005 annettuun tuomioon SPAG v. SMHV – Dann ja Backer (HOOLIGAN) (T‑57/03, EU:T:2005:29, 21, 22 ja 32 kohta). EUIPO:n mukaan tästä oikeuskäytännöstä nimittäin seuraa, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa sovellettaessa aikaisemman tavaramerkin ominaispiirteisiin perustuvan erottamiskyvyn aste on yksi niistä oikeudellisista edellytyksistä, jotka unionin yleisen tuomioistuimen on tutkittava viran puolesta arvioidessaan sekaannusvaaraa tyhjentävästi. Näin ollen kysymys aikaisemman tavaramerkin ominaispiirteisiin perustuvasta erottamiskyvystä on oikeuskysymys, joka voidaan esittää ensimmäisen kerran unionin yleisessä tuomioistuimessa.
82

On muistutettava, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdan mukaan muutoksenhaussa ei voida muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa. Unionin tuomioistuin on siten muutoksenhakuasioissa toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, joka on tehty ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyistä perusteista. Asianosainen ei voi siis esittää ensimmäistä kertaa unionin tuomioistuimessa perustetta, johon se ei ole unionin yleisessä tuomioistuimessa vedonnut, koska tämä merkitsisi sitä, että se voisi saattaa unionin tuomioistuimen, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, käsiteltäväksi asian laajempana kuin unionin yleinen tuomioistuin on sen tutkinut (ks. vastaavasti tuomio 29.9.2011, Elf Aquitaine v. komissio, C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
6

Mainitun direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Julkisen palvelun velvoitteet ja kuluttajansuoja”, 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet loppukäyttäjien suojelemiseksi ja kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseksi ja varmistettava erityisesti, että heikossa asemassa olevia asiakkaita suojellaan asianmukaisilla toimenpiteillä, jotta he muun muassa välttyisivät verkosta kytkemiseltä. Tässä yhteydessä jäsenvaltiot voivat toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä sellaisten syrjäseuduilla asuvien asiakkaiden suojelemiseksi, jotka on liitetty kaasuverkkoon. Jäsenvaltiot voivat nimetä toimituksista viime kädessä vastaavan tahon kaasuverkkoon liitettyjä asiakkaita varten. Niiden on varmistettava kuluttajansuojan korkea taso erityisesti yleisten sopimusehtojen, yleisen tiedottamisen ja riitojenratkaisumenettelyjen avoimuuden osalta. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vaatimukset täyttävät asiakkaat voivat tosiasiallisesti vaihtaa toimittajaa. Ainakin kotitalousasiakkaiden osalta näihin toimenpiteisiin on kuuluttava liitteessä A esitetyt toimenpiteet.”
7

Direktiivin 78/660 35 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. a) Käyttöomaisuus on arvostettava hankintamenoon tai tuotantokustannuksiin, jollei b tai c alakohdasta muuta johdu. b) Taloudelliselta käyttöiältään rajoitetun käyttöomaisuuden hankintameno tai tuotantokustannukset kirjataan kuluiksi poistoina, jotka lasketaan suunnitelman mukaisesti siten, että tällaisen omaisuuden arvo poistetaan sen taloudellisen käyttöiän kuluessa. c) aa) Rahoitusomaisuudesta voidaan tehdä poistoja arvostamalla se sillä tilinpäätöspäivänä olevaan alempaan arvoon. bb) Riippumatta siitä, onko käyttöomaisuuden taloudellinen käyttöikä rajoitettu vai ei, siitä on tehtävä poistot siten, että se arvostetaan alempaan sillä tilinpäätöspäivänä olevaan arvoon, jos on odotettavissa, että sen arvo on pysyvästi alentunut. cc) Edellä aa ja bb alakohdassa tarkoitetut poistot on kirjattava kuluiksi tuloslaskelmassa ja, jollei niitä ole merkitty erikseen tuloslaskelmaan, ne on ilmoitettava erikseen liitetiedoissa. dd) Edellä aa tai bb alakohdassa tarkoitettua arvostamista alempaan arvoon ei saa jatkaa, jos tällaisten poistojen edellytyksiä ei enää ole. d) Jos käyttöomaisuudesta tehdään poikkeuksellisia poistoja vain verotuksellisista syistä, tällaisten poistojen määrä ja niiden syyt on ilmoitettava liitetiedoissa. 2. Hankintamenoon luetaan hankintahinta ja muut hankinnasta välittömästi johtuvat menot. 3. a) Tuotantokustannuksiin luetaan raaka-aineiden ja tarvikkeiden hankintahinnat sekä muut kyseistä tuotetta välittömästi koskevat menot. b) Kohtuullinen osuus tuotetta vain välillisesti koskevista menoista voidaan lisätä tuotantokustannuksiin siltä osin kuin ne kohdistuvat asianomaiseen tuotantojaksoon. 4. Käyttöomaisuuden valmistuksen rahoittamiseksi lainatun pääoman korot voidaan sisällyttää tuotantokustannuksiin siltä osin kuin ne kohdistuvat asianomaiseen tuotantojaksoon. Tällöin on tällaisten korkomenojen sisällyttämisestä vastaaviin ilmoitettava liitetiedoissa.”
16

Riidanalaisen päätöksen päätösosassa määrätään seuraavaa: ”1 artikla Kumotaan päätös [2014/883]. 2 artikla 1. [PLGK-yhtiölle] 28 päivän elokuuta 2007 ja 17 päivän kesäkuuta 2013 välisenä aikana myönnetyt pääomasijoitukset ovat valtiontukea, jonka [Puolan tasavalta] on myöntänyt [SEUT] 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti ja joka ei sovellu sisämarkkinoille, lukuun ottamatta näiden pääomasijoitusten sitä osaa, joka on myönnetty investointeihin sellaisen toiminnan toteuttamiseksi, jonka on [aloittamispäätöksen] nojalla katsottava liittyvän yleisen edun piiriin kuuluviin toimiin. 2. Pääomasijoitukset, jotka [Puolan tasavalta] aikoo myöntää [PLGK-yhtiölle] 17 päivän kesäkuuta 2013 jälkeen Gdynia-Kosakowon sotilaslentoaseman muuttamiseen siviililentoasemaksi, ovat sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea. Kyseistä valtiontukea ei saa sen vuoksi myöntää. 3 artikla 1. [Puolan tasavallan] on perittävä 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tuki takaisin tuensaajalta. 4 artikla 1. Edellä 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tuki ja 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut korot on perittävä takaisin välittömästi ja tosiasiallisesti. 2. [Puolan tasavallan] on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta. 5 artikla 1. [Puolan tasavallan] on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavat tiedot: a) tuensaajalta takaisin perittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko); b) yksityiskohtainen kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi; c) asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin. 2. [Puolan tasavallan] on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöön panemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kunnes 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen ja 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen korkojen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava välittömästi komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista. – –”
54

Toiseen kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että SEUT 20 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio hylkää unionin kansalaisen, joka on tämän jäsenvaltion kansalainen ja joka ei ole milloinkaan käyttänyt liikkumisvapauttaan, puolison, joka on kolmannen maan kansalainen, tekemän perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen pelkästään sillä perusteella, että unionin kansalaisella ei ole itseään ja puolisoaan varten riittäviä varoja niin, etteivät he muodostu rasitteeksi kansalliselle sosiaalihuoltojärjestelmälle, vaikka ei ole tutkittu, onko kyseisen unionin kansalaisen ja hänen puolisonsa välillä sellainen riippuvuussuhde, että jos hänen puolisolleen ei myönnetä johdettua oleskeluoikeutta, kyseisen unionin kansalaisen on pakko poistua koko unionin alueelta, jolloin hänen on mahdotonta tosiasiallisesti käyttää pääosaa asemaansa perustuvista oikeuksista.
1)

Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94, sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1891/2006, 7 ja 51 artiklaa ja jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY 3 artiklaa on tulkittava siten, että yhteisön tavaramerkkiä tai kansallista tavaramerkkiä ei voida julistaa kokonaan tai osittain mitättömäksi sillä perusteella, että ilmaisut, joita on käytetty kuvattaessa tavaroita ja palveluja, joita varten kyseinen tavaramerkki on rekisteröity, eivät ole selkeitä ja täsmällisiä.
19

Siltä osin kuin on kyse rikosoikeudellisen menettelyn kohteena olevien henkilöiden oikeudesta saada asiansa käsitellyksi kohtuullisessa ajassa, unionin tuomioistuin totesi tuomion Kolev 74 kohdassa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on myös määrittää, mitä toimenpiteitä on toteuttava tämän oikeuden kunnioittamisen takaamiseksi, ja sen on otettava tällöin huomioon kaikki sen kansallisen lainsäädännön tarjoamat menettelylliset keinot kokonaisuutena tarkasteltuna ja unionin oikeuden valossa tulkittuna. Siinä tapauksessa, että on ajateltavissa useita ratkaisuja täyden vaikutuksen antamiseksi SEUT 325 artiklan 1 kohdasta johtuville velvollisuuksille, mainitun tuomioistuimen on valittava näistä eri ratkaisuista ne, jotka tässä tapauksessa mahdollistavat kyseessä olevan perusoikeuden takaamisen.
89

Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että unionin oikeutta on tulkittava siten, että kun toimenpiteet, kuten rahasumman myöntäminen vakavissa taloudellisissa vaikeuksissa olevalle julkiselle yritykselle tai jäsenvaltion tästä yrityksestä omistaman omistusosuuden luovuttaminen kokonaisuudessaan toiselle julkiselle yritykselle vastikkeetta mutta siten, että viimeksi mainittu on velvollinen korjaamaan ensin mainitun varojen epätasapainon, katsotaan SEUT 107 artiklassa tarkoitetuksi valtiontueksi, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä kaikki johtopäätökset siitä, että näistä tuista ei SEUT 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti ole ilmoitettu komissiolle ja että niitä on siten pidettävä sääntöjenvastaisina.
68

Unionin tuomioistuimella on tältä osin ollut jo tilaisuus täsmentää yhtäältä, että yleisön käsitteelle on ominaista tietty vähimmäistaso, jolla tämän käsitteen piiristä suljetaan pois liian pieni henkilöjoukko, ja toisaalta, että on otettava huomioon kumulatiiviset vaikutukset, jotka suojattujen teosten saattamisella latauksen avulla potentiaalisten vastaanottajien saataviin on. Näin ollen on otettava huomioon muun muassa se, kuinka monen henkilön saatavilla sama teos on samanaikaisesti, ja myös se, kuinka monen heistä saatavilla se on peräkkäin (ks. vastaavasti tuomio 14.6.2017, Stichting Brein, C‑610/15, EU:C:2017:456, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
8

Kyseisen lain 3 §:n 1, 3 ja 4 momentissa säädetään seuraavaa: ”1. Säännelty henkilö on henkilö tai ulkomaisen oikeushenkilön organisaatioyksikkö, a) jolla on lupa liiketoimiin (1) energia-alalla Úrad pre reguláciu sieťových odvetvín (verkkoyhtiöiden sääntelyvirasto, Slovakia) erityislainsäädännön nojalla myöntämän luvan perusteella – –; – – (11) edellä 1–10 kohdassa tarkoitetulla alalla toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa [tai] Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen osapuolena olevassa valtiossa myönnetyn luvan perusteella ja – – b) joka katsoo, että a kohdassa tarkoitetulla alalla toteutetusta toiminnasta saatavat tulot tilikaudella, jonka kuluessa tämän toiminnan harjoittamista koskeva lupa on saatu, muodostavat vähintään 50 prosenttia kyseisen tilikauden kokonaistuloista. – – – – 3. Henkilö tai ulkomaisen henkilön organisaatioyksikkö, jolla on lupa harjoittaa toimintaa 1 momentin a kohdassa tarkoitetulla tavalla, on säännelty henkilö kaikkien maksukausien ajan tilikaudella, jolla 1 momentin a kohdassa tarkoitettuun alaan kuuluvan toimen tulot muodostavat vähintään 50 prosenttia kyseisen tilikauden kokonaistuloista, ja näin on myös silloin, kun henkilö ei ole olettanut, että henkilön tulot 1 momentin a kohdassa tarkoitetusta toiminnasta kyseisellä tilikaudella olisivat vähintään 50 prosenttia kyseisen tilikauden kokonaistuloista, tai kun 1 momentin a kohdassa tarkoitetusta toiminnasta saatavat tulot 13 §:n 1 momentin mukaisella tilikaudella eivät ylittäneet 50:tä prosenttia kyseisen tilikauden kokonaistuloista; säännelty henkilö on velvollinen ilmoittamaan tästä maksuja keräävälle viranomaiselle viimeistään tuloveroilmoituksen jättämisen määräaikaan mennessä. 4. Jos henkilöstä tai ulkomaisen henkilön organisaatioyksiköstä on tullut säännelty henkilö, ei tämä lakkaa olemasta säännelty henkilö edes silloin, kun 1 momentin a kohdassa tarkoitettuun alaan kuuluvasta toiminnasta tilikaudella, jonka kuluessa henkilö on saanut luvan 1 momentin a kohdassa tarkoitetun toiminnan harjoittamiseen, saatavat tulot eivät ylitä 50:tä prosenttia tilikauden kokonaistuloista.”