EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(toinen jaosto)

9 päivänä syyskuuta 2015

Stéphane De Loecker

vastaan

Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH)

”Henkilöstö — EUH:n työntekijät — Väliaikainen toimihenkilö — Kolmannessa maassa olevan edustuston päällikkö — Luottamussuhteen katkeaminen — Siirto EUH:n päätoimipaikkaan — Työsopimuksen ennenaikainen irtisanominen — Irtisanomisaika — Päätöksen perustelut — Henkilöstösääntöjen 26 artikla — Puolustautumisoikeudet — Oikeus tulla kuulluksi”

Aihe

:

SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Stéphane De Loecker vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan Euroopan unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustajan (jäljempänä korkea edustaja) 20.12.2013 tekemän päätöksen hänen väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksensa päättämisestä 31.3.2014 alkaen, kumoamaan korkean edustajan päätökset kieltäytyä kuulemasta häntä hänen työpaikkakiusaamisesta Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH) hallintopääjohtajaa vastaan tekemänsä kantelun osalta, hylätä hänen vaatimuksensa erittäin korkeatasoisen ulkopuolisen tutkijan määräämisestä tämän kantelun tutkimiseen ja määrätä kyseisen kantelun käsittelemisestä avustamispyyntönä Euroopan komission toimivaltaisissa yksiköissä, sekä määräämään asian selvittämistoimista.

Ratkaisu

:

Kanne hylätään. Stéphane De Loecker vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan kaikki Euroopan ulkosuhdehallinnolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Kantajalle vastaisia ja näin ollen kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia ovat ainoastaan sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Tältä osin se, että työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen kieltäytyy käymästä keskustelua sellaisen väliaikaisen toimihenkilön kanssa, joka haluaa tulla kuulluksi saadakseen tietää täsmälliset syyt sille, että hänet siirretään toiseen toimeen siitä toimesta, johon hänet oli otettu palvelukseen, ei ole asianomaiselle vastainen toimi, jos siirtopäätöksestä on jo nostettu kumoamiskanne unionin tuomioistuimissa. Tällainen kieltäytyminen on seurausta päätöksestä siirtää asianomaisen henkilön asemapaikka ja on vain pelkkä turvaamistoimi, jolla on tarkoitus säilyttää kyseinen päätös siitä nostetun, tuolloin vireillä olleen kumoamiskanteen asiayhteydessä. (ks. 46–48 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: määräys 13.7.2004, Comunidad Autónoma de Andalucía v. komissio (T‑29/03, EU:T:2004:235, 29 kohta) ja tuomio 4.10.2006, Tillack v. komissio (T‑193/04, EU:T:2006:292, 67 kohta) Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 20.3.2010, komissio v. Violetti ym. (T‑261/09 P, EU:T:2010:215, 46 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 26.2.2013, Labiri v. ETSK (F‑124/10, EU:F:2013:21, 42 kohta)

Henkilöstösääntöjen 26 artiklalla, jota sovelletaan väliaikaisiin toimihenkilöihin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 11 artiklan nojalla, on tarkoitus taata virkamiesten ja toimihenkilöiden puolustautumisoikeudet ja estää se, että heidän hallinnolliseen asemaansa ja uraansa vaikuttavat työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen tekemät päätökset perustuisivat heidän pätevyyttään, tehokkuuttaan tai käytöstään koskeviin tosiseikkoihin, joita ei ole mainittu heidän henkilökansiossaan. Tästä seuraa, että tällaisiin tosiseikkoihin perustuva päätös on henkilöstösäännöissä annettujen takeiden vastainen ja se on kumottava, koska se on tehty lainvastaisen menettelyn päätteeksi. Henkilöstösääntöjen 26 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan rikkominen johtaa toimen kumoamiseen kuitenkin vain, jos näytetään, että kyseisillä asiakirjoilla on voinut olla ratkaiseva vaikutus kyseiseen toimeen. Virkamiehelle vastaisen päätöksen kumoamista ei voida perustella ainoastaan sillä seikalla, ettei tiettyjä asiakirjoja ollut liitetty henkilökansioon, jos ne tosiasiallisesti on saatettu asianomaisen henkilön tietoon. Henkilöstösääntöjen 26 artiklan toisesta kohdasta nimittäin seuraa, että se, ettei virkamiehen hallinnollista asemaa koskevia asiakirjoja voida käyttää virkamiestä vastaan, koskee vain sellaisia asiakirjoja, joita ei etukäteen ole annettu hänelle tiedoksi. Kyseinen säännös ei koske asiakirjoja, joita ei ole vielä liitetty hänen henkilökansioonsa, vaikka ne onkin annettu hänelle tiedoksi. Siinä tapauksessa, ettei toimielin liitä tällaisia asiakirjoja virkamiehen henkilökansioon, virkamies voi aina vapaasti esittää henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan nojalla vaatimuksen asiakirjojen liittämisestä, ja jos vaatimus hylätään, tehdä hallinnollisen valituksen. Toimielintä ei kuitenkaan missään tapauksessa voitaisi estää pelkästään sillä perusteella, ettei asiakirjoja ole liitetty virkamiestä koskevaan henkilökansioon, tekemästä yksikön edun vuoksi päätöstä niiden asiakirjojen perusteella, jotka on ennalta annettu asianomaiselle virkamiehelle tiedoksi. (ks. 74 ja 84 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 12.11.1996, Ojha v. komissio (C‑294/95 P, EU:C:1996:434, 68 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 28.6.2007, Bianchi v. ETF (F‑38/06, EU:F:2007:117, 45 kohta)

Henkilöstösääntöjen 26 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa ei sellaisenaan aseteta hallinnolle velvollisuutta liittää henkilökansioon mitä hyvänsä asiakirjoja, jotka liittyvät virkamieheen. Siinä tehdään täten erottelu, jossa ovat yhtäältä ”asiakirjat”, jotka kuuluvat henkilökansioon vain jos niillä on merkitystä asianomaisen virkamiehen hallinnollisen aseman kannalta ja ”kertomukset”, jotka on liitettävä henkilökansioon vain jos ne koskevat virkamiehen pätevyyttä, tehokkuutta tai käytöstä ja toisaalta kaikki muut asianomaiseen virkamieheen liittyvät asiakirjat. Kun henkilöstösääntöjen 26 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa tarkoitetaan edellä mainittuja kertomuksia, siinä pyritään viittaamaan muodollisiin asiakirjoihin, joilla on virallinen merkitys ja jotka koskevat virkamiesten pätevyyttä, tehokkuutta tai käytöstä. Henkilöstösääntöjen 26 artiklassa ei kuitenkaan millään tavoin aseteta toimielimelle kieltoa aloittaa tutkintaa ja muodostaa tätä varten asiakirja-aineistoa, ja ainoat tätä tutkintaa koskevat asiakirjat, jotka virkamiehen henkilökansioon on liitettävä, ovat seuraamuksia koskevat mahdolliset päätökset, jotka on tehty tutkinta-aineiston perusteella. Henkilöstösääntöjen 26 artiklasta ei seuraa, että hallinnolla olisi velvollisuus liittää virkamiehen henkilökansioon tiedoksiannon jälkeen kertomus viimeksi mainittuun kohdistuneesta hallinnollisesta tutkinnasta. Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti hallinnolla on tutkinnan päättyessä velvollisuus ilmoittaa asianomaiselle henkilölle tutkintakertomuksen johtopäätöksistä, ja sen on ainoastaan viimeksi mainitun pyynnöstä toimitettava lisäksi kaikki hänen osaltaan esitettyihin väitteisiin suoraan liittyvät asiakirjat, jollei kolmansien osapuolten perusteltujen etujen suojaamisesta muuta johdu. Kaikki asiakirjat, joilla voi olla ratkaiseva vaikutus virkamiehelle vastaiseen päätökseen, on lähtökohtaisesti annettava kyseiselle virkamiehelle tiedoksi ja liitettävä tämän jälkeen hänen henkilökansioonsa. Huolimatta siitä, että kyse ei ole henkilöstösääntöjen 26 artiklassa tarkoitetusta kyseisen virkamiehen pätevyyttä, tehokkuutta tai käytöstä koskevasta kertomuksesta, tätä tiedoksiantoa ja henkilökansioon liittämistä edellytetään kuitenkin sellaisen arviointitehtävästä laaditun kertomuksen osalta, jossa viitataan kyseisen virkamiehen vakaviin laiminlyönteihin, koska tämä kertomus voi vaikuttaa ratkaisevasti päätökseen irtisanoa hänet tai olla irtisanomatta häntä. (ks. 75, 77, 78 ja 83 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 12.11.1996, Ojha v. komissio (EU:C:1996:434, 67 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 2.4.1998, Apostolidis v. yhteisöjen tuomioistuin (T‑86/97, EU:T:1998:71, 36 kohta); tuomio 20.9.2001, Recalde Langarica v. komissio (T‑344/99, EU:T:2001:237, 66 kohta) ja tuomio 5.10.2009, de Brito Sequeira Carvalho ja komissio v. komissio ja de Brito Sequeira Carvalho (T‑40/07 P ja T‑62/07 P, EU:T:2009:382, 96 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 13.11.2014, De Loecker v. EUH (F‑78/13, EU:F:2014:246, 50 kohta) ja tuomio 15.4.2015, Pipiliagkas v. komissio (F‑96/13, EU:F:2015:29, 48 kohta)