Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 7 päivänä maaliskuuta 1996. - Edith Freers ja Hannelore Speckmann vastaan Deutsche Bundespost. - Ennakkoratkaisupyyntö: Arbeitsgericht Bremen - Saksa. - Naistyöntekijöiden välillinen syrjintä - Korvaus osallistumisesta sellaiseen koulutukseen, jossa annetaan henkilöstöneuvostojen jäsenille heidän tehtäviensä hoitamisessa tarvittavia tietoja. - Asia C-278/93.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-01165



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Sosiaalipolitiikka - Mies- ja naistyöntekijät - Samapalkkaisuus - Palkan käsite - Henkilöstön edustamisesta maksettava korvaus kuuluu käsitteen alaan

(ETY:n perustamissopimuksen 119 artikla; neuvoston direktiivi 75/117/ETY)

2 Sosiaalipolitiikka - Mies- ja naistyöntekijät - Samapalkkaisuus - Korvaus tulonmenetyksestä, joka on aiheutunut henkilöstöneuvostojen jäsenille kokopäiväisen työajan aikana järjestettävään koulutukseen osallistumisesta - Kansallinen lainsäädäntö, jolla rajoitetaan koulutukseen osallistuvien osa-aikaisten työntekijöiden korvausta heidän henkilökohtaisen työaikansa määrään - Kokopäiväisten työntekijöiden erilainen kohtelu - Pääosin naisista koostuva osa-aikaisten työntekijöiden ryhmä - Objektiivisten perustelujen puuttumisen vuoksi tällaista kansallista lainsäädäntöä ei voida hyväksyä

(ETY:n perustamissopimuksen 119 artikla; neuvoston direktiivi 75/117/ETY)

Tiivistelmä

3 Perustamissopimuksen 119 artiklassa sekä miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetussa neuvoston direktiivissä 75/117/ETY tarkoitettuun palkan käsitteeseen sisältyy mikä tahansa rahana tai luontaisetuna, heti tai myöhemmin suoritettava korvaus, jota työntekijä saa työstä työnantajaltaan välittömästi tai välillisesti riippumatta siitä, suoritetaanko korvausta työsopimuksen vai lain säännösten perusteella vai vapaaehtoisesti.

Tämän käsitteen alaan kuuluu korvaus, joka maksetaan mies- tai naistyöntekijälle lakiin perustuvasta henkilöstön edustamisesta. Vaikkei tällainen korvaus johtuisikaan sellaisenaan työsopimuksesta, se on kuitenkin työnantajan välillisesti myöntämä etuus, koska se maksetaan lain nojalla ja koska palkallista työtä on tehty.

4 Jos osa-aikaisten työntekijöiden ryhmästä huomattavasti suurempi osa on naisia kuin miehiä, perustamissopimuksen 119 artiklan sekä miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 75/117/ETY mukaisen välillisen syrjinnän kiellon vastaista on soveltaa sellaista kansallista lainsäädäntöä, jolla ei voida saavuttaa perusteltua sosiaalipoliittista tavoitetta ja joka ei ole sen vuoksi tarpeen ja joka rajoittaa osa-aikaisten työntekijöiden henkilöstöneuvoston edustajina työnantajaltaan saamaa korvausta heidän henkilökohtaisen työaikansa määrään koulutuksesta, jossa annetaan henkilöstöneuvoston toiminnassa tarvittavia tietoja ja joka järjestetään yrityksessä noudatettavan kokopäiväisen työajan aikana ja jonka kesto ylittää heidän osa-aikaisen henkilökohtaisen työaikansa, vaikka henkilöstöneuvoston jäseninä olevat kokopäiväiset työntekijät saavat korvausta samaan koulutukseen osallistumisesta oman työaikansa määrän mukaan.

Asianosaiset

Asiassa C-278/93,

jonka Arbeitsgericht Bremen (Saksa) on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa

Edith Freers ja Hannelore Speckmann

vastaan

Deutsche Bundespost

ennakkoratkaisun ETY:n perustamissopimuksen 119 artiklan sekä miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY (EYVL L 45, s. 19) tulkinnasta,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(kuudes jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. N. Kakouris sekä tuomarit G. F. Mancini, F. A. Schockweiler, P. J. G. Kapteyn ja J. L. Murray (esittelevä tuomari),

julkisasiamies: M. Darmon,

kirjaaja: apulaiskirjaaja H. von Holstein,

ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet:

- Saksan hallitus, asiamiehinään liittovaltion talousministeriön Ministerialrat Ernst Röder ja saman ministeriön Regierungsdirektor Claus-Dieter Quassowski,

- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamies Karen Banks ja oikeudellisessa yksikössä toimiva kansallinen virkamies Horstpeter Kreppel,

ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,

kuultuaan Edith Freersin ja Hannelore Speckmannin, edustajanaan Justitiar der Deutschen Postgewerkschaft - Hauptvorstand Klaus Lörcher, Saksan hallituksen, asiamiehenään Ernst Röder, ja komission, asiamiehenään Horstpeter Kreppel, esittämät suulliset huomautukset 28.4.1994 pidetyssä istunnossa,

kuultuaan julkisasiamiehen 5.7.1994 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Arbeitsgericht Bremen on 5.5.1993 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 14.5.1993, esittänyt ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti kolme kysymystä ETY:n perustamissopimuksen 119 artiklan sekä miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY (EYVL L 45, s. 19, jäljempänä samapalkkaisuusdirektiivi) tulkinnasta.

2 Kysymykset ovat nousseet esiin oikeudenkäynnissä, jossa Edith Freers ja Hannelore Speckmann ovat kantajina (jäljempänä pääasian kantajat) ja Deutsche Bundespost vastaajana (jäljempänä pääasian vastaaja) ja joka koskee pääasian kantajille maksettavaa korvausta ajasta, joka on kulunut koulutusseminaarissa, joka on ollut tarpeen henkilöstöneuvoston jäseninä heille kuuluvien tehtävien hoitamisen kannalta, mutta joka aika ei kuulu heidän henkilökohtaiseen työaikaansa.

3 Pääasian kantajat työskentelevät osa-aikaisesti 18 tuntia viikossa postikonttorissa. He ovat henkilöstöneuvoston jäseninä ottaneet osaa 9.-14.1.1992 järjestettyyn koulutusseminaariin, joka kesti noin 38,5 tuntia eli kokopäiväisen työntekijän työehtosopimuksessa määrätyn viikottaisen työajan.

4 Tämän seminaarin ajalta pääasian vastaaja maksoi edelleen pääasian kantajille heidän tavanomaisen palkkansa, joka on laskettu osa-aikaisen työn perusteella. Saksan lainsäädäntöön vedoten vastaaja ei siis maksanut pääasian kantajille ylimääräistä palkkaa eikä tarjonnut näille korvausta käytettävissä olosta niiltä koulutukseen kuluneilta tunneilta, jotka ylittivät heidän tavanomaisen työaikansa.

5 Liittovaltion hallintoon, johon pääasian vastaaja kuuluu, perustettuihin henkilöstöneuvostoihin sovelletaan 15.3.1974 annettua Bundespersonalvertretungsgesetziä (liittovaltion henkilöstön edustajista annettu laki, jäljempänä BPersVG, BGBl, I, s. 693) sellaisena kuin se on 16.1.1991 jälkeen (BGBl, I, s. 47).

6 BPersVG:n 46 pykälän 1, 2, 5 ja 6 momentti kuuluvat seuraavasti:

"1) Henkilöstöneuvoston jäsenyys perustuu vapaaehtoisuuteen.

2) Se aika, jonka henkilöstöneuvoston jäsenet käyttävät tehtävänsä hoitamiseen, ei vähennä heidän palkkaansa tai muita korvauksiaan. Jos henkilöstöneuvoston jäsenet joutuvat tehtävänsä suorittaakseen tekemään ylimääräisiä tunteja verrattuna heidän normaaliin työaikaansa, he saavat tuntien lukumäärää vastaavan rahallisen korvauksen käytettävissä olostaan.

5) Henkilöstöneuvoston jäsenet, jotka on vapautettu kokonaan työn tekemisestä, saavat edustajana toimimisestaan kuukausipalkkaa. Henkilöstöneuvoston jäsenet, jotka on vapautettu osittain työn tekemisestä ja ainakin puolet tavanomaisesta työajastaan, saavat puolet ensimmäisen lauseen mukaisesta edustajana toimimisesta maksettavasta korvauksesta. Edustamisesta saatava korvaus vahvistetaan hallinnollisella päätöksellä, jota ei alisteta liittoneuvoston hyväksyttäväksi.

6) Henkilöstöneuvoston jäsenet vapautetaan työn tekemisestä, mutta he saavat edelleen rahapalkkaa, jotta he voisivat osallistua koulutukseen, joka antaa heille henkilöstöneuvoston toiminnassa tarvittavia tietoja."

7 Tämä säännös on sanamuodoltaan samantyyppinen kuin 15.1.1972 annetun Betriebsverfassungsgesetzin (yritysten organisaatiosta annettu laki, jäljempänä BetrVG, BGBl, s. 13) yritysneuvostoja koskeva 37 pykälä, sellaisena kuin se on 23.12.1988 jälkeen (BGBl, 1989, s. 1, korjaus s. 902) ja muutettuna 18.12.1989 annetulla lailla (BGBl, I, s. 2386).

8 Tämän pykälän 1, 2, 3 ja 6 momentissa säädetään seuraavaa:

"1) Yritysneuvoston jäsenyys perustuu vapaaehtoisuuteen.

2) Yritysneuvoston jäsenet vapautetaan työn tekemisestä ilman, että heidän palkkaansa vähennetään, jos yrityksen luonteeseen ja kokoon nähden tämä on tarpeen yritysneuvoston jäsenten tehtävien hyvän hoitamisen vuoksi.

3) Jos yritysneuvoston toimintaan käytetty aika ylittää yritykseen liittyvistä syistä yritysneuvoston jäsenen työajan, tällä on oikeus vastaavaan lomaan, jolta maksetaan palkkaa. Loma on myönnettävä kahden kuukauden kuluessa; jollei tämä ole mahdollista yritykseen liittyvistä syistä, yritysneuvoston toimintaan käytetty aika korvataan ylityötunteina.

- -

6) Lisäkoulutukseen ja ammattikoulutukseen osallistumiseen sovelletaan 2 momentin säännöksiä siltä osin kuin koulutuksessa annetaan yritysneuvoston toiminnassa tarvittavia tietoja. Lisäkoulutuksen ja ammattikoulutuksen ajankohtia järjestäessään yritysneuvoston on otettava huomioon yrityksen tarpeet. Sen on ilmoitettava työnantajalle ajoissa koulutukseen osallistuvat henkilöt ja koulutuksen ajankohta. Jos työnantaja katsoo, että yritysneuvosto ei ole ottanut riittävästi huomioon yrityksen tarpeita, se voi kutsua koolle sovittelukomitean. Sovittelukomitean päätös vastaa työnantajan ja yritysneuvoston sopimusta."

9 Ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä käy ilmi, että Bundesarbeitsgericht ja Bundesverwaltungsgericht ovat tulkinneet BPersVG:n 46 pykälää ja BetrVG:n 37 pykälää siten, ettei henkilöstö- tai yritysneuvostojen jäsenillä ole oikeutta palkalliseen lomaan ja samaan aikaan korvaukseen osallistumisestaan koulutukseen, joka on järjestetty heidän tavanomaisen työaikansa ulkopuolella.

10 Yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa C-360/90, Bötel, 4.6.1992 antamassaan tuomiossa (Kok. 1992, s. I-3589), että perustamissopimuksen 119 artiklan ja samapalkkaisuusdirektiivin vastaista on se, että kansallisessa lainsäädännössä, jota sovelletaan useampiin naisiin kuin miehiin, rajoitetaan henkilökohtaisen työajan mukaan korvausta, jota yritysneuvoston jäseninä olevien osa-aikaisten työntekijöiden kuuluu saada työnantajaltaan joko palkallisena lomana tai ylityökorvauksena, jos he osallistuvat koulutukseen, jossa annetaan yritysneuvoston toiminnassa tarvittavia tietoja ja joka järjestetään yrityksessä sovellettavan kokopäiväisen työajan aikana mutta jonka kesto ylittää heidän osa-aikaisen henkilökohtaisen työaikansa, vaikka yritysneuvostojen jäseninä olevat kokopäiväiset työntekijät saavat korvausta samaan koulutukseen osallistumisestaan kokopäiväisen työajan mukaan.

11 Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin esittänyt, että jäsenvaltiolla on oikeus katsoa, että tällainen lainsäädäntö perustuu objektiivisiin seikkoihin eikä se ole syrjintää sukupuolen perusteella.

12 Kansallinen tuomioistuin katsoo, että edellä mainitussa asiassa Bötel annetussa tuomiossa ei oteta huomioon henkilöstöneuvostojen jäseniä koskevia Saksan lainsäädännön erityisiä säännöksiä. Lisäksi sen mukaan tässä oikeuskäytännössä asetetaan kyseenalaiseksi vapaaehtoisuuden periaate, jonka tavoitteena on turvata näiden neuvostojen jäsenten riippumattomuus.

13 Tällaisessa tilanteessa Arbeitsgericht Bremen on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta ratkaisua seuraaviin ennakkoratkaisukysymyksiin:

"1) Onko työntekijälle lakiin perustuvaan henkilöstön edustajana toimimiseen myönnetty korvaus sellaista palkkaa, jota tarkoitetaan yhteisön oikeuden säännöksillä miesten ja naisten samapalkkaisuudesta (ETY:n perustamissopimuksen 119 artikla, 10 päivänä helmikuuta 1975 annettu neuvoston direktiivi 75/117/ETY)?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: voiko se, että kansallisessa laissa ei säädetä korvattavaksi henkilöstön edustajana toimimista, mutta siinä sovelletaan periaatetta, jonka mukaan korvaus maksetaan tulon menetyksestä (Lohnausfallprinzip), olla objektiivinen syrjinnän peruste, jolla ei ole mitään tekemistä naisten syrjinnän kanssa?

3) Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: voiko tällainen objektiivinen syrjinnän peruste olla se, että nämä osa-aikaiset työntekijät saavat palkkaa vain osa-aikaisen toimensa perusteella heidän osallistuessaan seminaariin, joka kestää koko päivän, vaikka työnantaja maksaa ylityötunneista niitä tavanomaisesti tekeville palkansaajille, siinäkin tapauksessa, että seminaarin kesto vastaa tavanomaisen työpäivän kestoa?"

Ensimmäinen kysymys

14 Saksan hallitus katsoo, että kysymyksessä olevassa lainsäädännössä tarkoitettu korvaus ei ole perustamissopimuksen 119 artiklan mukaista palkkaa. Henkilöstöneuvoston toimintaan osallistuminen on vapaaehtoista ja maksettavan korvauksen tarkoituksena on ainoastaan korvata neuvostojen jäsenten kärsimä tulonmenetys, kun henkilöstön edustaminen tai tiedotustilaisuudet tai tämän toiminnan huolelliseen suorittamiseen tarvittava koulutus tapahtuu työaikana.

15 Lisäksi Saksan hallitus katsoo, että vaikka palkansaajien edustaminen tapahtuu työnantajan eduksi, se ei ole riittävä syy korvata tätä toimintaa rahalla. Muutoin Saksan hallitus katsoo, että henkilöstön edustaminen on keskeisin näiden neuvostojen tehtävistä.

16 Aluksi on huomautettava, että kansallisen oikeuden oikeudelliset käsitteet ja määritelmät eivät vaikuta yhteisön oikeuden tulkintaan tai sen pakottavuuteen eivätkä näin ollen perustamissopimuksen 119 artiklassa ja samapalkkaisuusdirektiivissä tunnustetun ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä edelleen kehitetyn miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen ulottuvuuteen (ks. viimeksi asia C-457/93, Lewark, tuomio 6.2.1996, 20 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

17 Seuraavaksi on syytä korostaa, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitetun palkan käsitteeseen sisältyy mikä tahansa rahana tai luontaisetuna, heti tai myöhemmin suoritettava korvaus, jota työntekijä saa työstä työnantajaltaan välittömästi tai välillisesti riippumatta siitä, suoritetaanko korvausta työsopimuksen vai lain säännösten perusteella vai vapaaehtoisesti (ks. asia Lewark, tuomion 21 kohta ja asia C-262/88, Barber, tuomio 17.5.1990, Kok. 1990, s. I-1889, 12 kohta).

18 Kuten yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin todennut edellä mainitun asiassa Bötel antamansa tuomion 14 kohdassa, vaikkei pääasian oikeudenkäynnissä kysymyksessä olevan kaltainen korvaus johtuisikaan sellaisenaan työsopimuksesta, työnantaja maksaa korvauksen lain nojalla ja koska palkallista työtä on tehty. Itse asiassahan henkilöstöneuvostojen jäsenten on oltava yrityksen työntekijöitä, jotta he voisivat osallistua tämän yrityksen henkilöstöneuvoston toimintaan.

19 Tästä seuraa, että korvauksen siitä tulonmenetyksestä, joka on aiheutunut sellaiseen koulutukseen osallistumisesta, jossa annetaan henkilöstöneuvostojen toiminnassa tarvittavia tietoja, on katsottava olevan 119 artiklassa ja samapalkkaisuusdirektiivissä tarkoitettua palkkaa siltä osin kuin se on työnantajan työsuhteen perusteella välillisesti myöntämä etuus.

20 Edellä esitetyn perusteella mies- tai naistyöntekijälle lakiin perustuvasta henkilöstön edustamisesta maksettu korvaus on perustamissopimuksen 119 artiklassa ja samapalkkaisuusdirektiivissä tarkoitettua palkkaa.

Toinen ja kolmas kysymys

21 Toisella ja kolmannella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy itse asiassa, onko perustamissopimuksen 119 artiklan ja samapalkkaisuusdirektiivin vastaista soveltaa sellaista kansallista lainsäädäntöä, jossa rajoitetaan henkilökohtaisen työajan mukaan niitä korvauksia, joita työnantajan on maksettava osa-aikaista työtä tekeville henkilöstöneuvoston jäsenille näiden osallistumisesta koulutukseen, jossa annetaan henkilöstöneuvoston toiminnassa tarvittavia tietoja ja joka järjestetään yrityksessä noudatettavan kokopäiväisen työajan aikana mutta jonka kesto ylittää heidän osa-aikaisen henkilökohtaisen työaikansa, vaikka henkilöstöneuvoston jäseninä olevat kokopäiväiset työntekijät saavat korvausta samaan koulutukseen osallistumisesta oman työaikansa määrän mukaan.

22 Aluksi on muistutettava, että osa-aikaisten työntekijöiden jättäminen tiettyjen etuuksien ulkopuolelle on periaatteessa perustamissopimuksen 119 artiklan vastaista, koska on osoittautunut, että osa-aikaisista työntekijöistä huomattavasti suurempi osa on naisia kuin miehiä. Ratkaisu on toinen ainoastaan siinä tapauksessa, että todettu kohtelun erilaisuus on perusteltu objektiivisilla seikoilla, jotka eivät ole sukupuoleen perustuvaa syrjintää.

23 Tutkiessaan samantyyppisiä kansallisia säännöksiä kuin mistä pääasian oikeudenkäynnissä on kyse, yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainituissa asioissa Bötel ja Lewark antamissaan tuomioissa todennut toisaalta, että säännökset johtavat periaatteessa naistyöntekijöiden syrjintään perustamissopimuksen 119 artiklan ja samapalkkaisuusdirektiivin vastaisesti, ja toisaalta, että jäsenvaltiolla on oikeus katsoa, onko kyseinen lainsäädäntö perusteltu objektiivisilla seikoilla, jotka eivät ole sukupuoleen perustuvaa syrjintää.

24 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan kuuluu todeta tällaisten objektiivisten seikkojen olemassaolo siinä yksittäistapauksessa, jota se käsittelee, yhteisöjen tuomioistuin, jolta on pyydetty kansallista tuomioistuinta hyödyttäviä vastauksia, voi kuitenkin kansallisen tuomioistuimen ratkaisua helpottaakseen antaa ohjeita pääasian asiakirjojen ja sille esitettyjen kirjallisten ja suullisten huomautusten perusteella (ks. erityisesti asia C-328/91, Thomas ym., tuomio 30.3.1993, Kok. 1993, s. I-1247, 13 kohta).

25 Saksan hallitus huomauttaa, että jos on katsottava, että kyseessä on eriarvoinen kohtelu, tämä on kuitenkin perusteltavissa periaatteella henkilöstöneuvoston jäsenenä toimimisen palkattomuudesta, millä pyritään jäsenten riippumattomuuteen. Toiminnan vapaaehtoisuudella ja sillä, että toiminnasta ei pidä saada etua eikä haittaa, pyritään riippumattomuuden turvaamiseen. Nämä periaatteet takaavat myös sen, että henkilön päätös ryhtyä ehdokkaaksi henkilöstöneuvoston vaaleissa syntyy yleisen edun vuoksi eikä taloudellisen edun tavoittelun vuoksi.

26 Edellä mainitusta asiassa Lewark annetusta tuomiosta ilmenee, että Bundesarbeitsgericht on vastaavia yritysneuvostoja koskevia säännöksiä tutkiessaan katsonut, että Saksan lainsäätäjä on toiminut sosiaalipoliittisen tavoitteen mukaisesti halutessaan saattaa näiden neuvostojen jäsenet tilanteeseen, jossa toiminnan harjoittaminen ei ole taloudellisesti houkuttelevaa, mikä käy ilmi kyseessä olevista säännöksistä.

27 Tällainen tavoite ei sellaisenaan ole sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Myöskään sitä ei voida kiistää, että henkilöstöneuvostojen toiminnalla pyritään edistämään harmonisia työsuhteita yrityksen yleisen edun hyväksi valvomalla erityisesti henkilöstön etua. Näin ollen näiden neuvostojen jäsenten riippumattomuuden takaaminen on myös perusteltu sosiaalipoliittinen tavoite.

28 On huomattava, että jos jäsenvaltio katsoo, että sen valitsemat toimenpiteet ovat sen sosiaalipolitiikan mukaisia, että niillä voidaan saavuttaa sosiaalipoliitikan tavoitteet ja että ne ovat tarpeen tämän toteuttamiseksi, pelkästään se, että säännös koskee useampia naisia kuin miehiä, ei ole 119 artiklan ja samapalkkaisuusdirektiivin rikkomista (ks. asia C-343/92, Roks ym., tuomio 24.2.1994, Kok. 1994, s. I-571 ja asia C-444/93, Megner ja Scheffel, tuomio 14.12.1995, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

29 Kaikkia asiaankuuluvia seikkoja arvioituaan ja ottaen huomioon mahdollisuuden saavuttaa sosiaalipoliittinen tavoite muilla keinoin kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia, voidaanko riidanalaisella erilaisella kohtelulla saavuttaa tämä tavoite, ja onko tällainen kohtelu sen vuoksi tarpeen.

30 Tutkiessaan tätä kansallisen tuomioistuimen on, kuten yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitun asiassa Bötel antamansa tuomion 25 kohdassa todennut, otettava huomioon se, että tässä tapauksessa kyseessä olevan kaltainen lainsäädäntö on luonteeltaan sellainen, ettei se houkuttele osa-aikaisten työntekijöiden ryhmää, jossa naisten osuus on kiistämättä hallitseva, hoitamaan henkilöstöneuvoston jäsenen tehtäviä tai hankkimaan näissä tehtävissä tarvittavia tietoja, tehden näin vaikeammaksi löytää päteviä henkilöstöneuvostojen jäseniä tätä työntekijäryhmää edustamaan.

31 Edellä esitetystä seuraa, että kun osa-aikaisten työntekijöiden ryhmästä huomattavasti suurempi osa on naisia kuin miehiä, 119 artiklan ja samapalkkaisuusdirektiivin mukaisen välillisen syrjinnän kiellon vastaista on soveltaa sellaista kansallista lainsäädäntöä, jolla ei voida saavuttaa perusteltua sosiaalipoliittista tavoitetta ja joka ei ole sen vuoksi tarpeen ja joka rajoittaa osa-aikaisten työntekijöiden henkilöstöneuvoston edustajina työnantajaltaan saamaa korvausta heidän henkilökohtaisen työaikansa määrään koulutuksesta, jossa annetaan henkilöstöneuvoston toiminnassa tarvittavia tietoja ja joka järjestetään yrityksessä noudatettavan kokopäiväisen työajan aikana ja jonka kesto ylittää heidän osa-aikaisen henkilökohtaisen työaikansa, vaikka henkilöstöneuvoston jäseninä olevat kokopäiväiset työntekijät saavat korvausta samaan koulutukseen osallistumisesta oman työaikansa määrän mukaan.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

32 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle Saksan hallitukselle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(kuudes jaosto)

on ratkaissut Arbeitsgericht Bremenin 5.5.1993 tekemällä päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:

1. Mies- tai naistyöntekijälle lakiin perustuvasta henkilöstön edustamisesta maksettu korvaus on ETY:n perustamissopimuksen 119 artiklassa ja miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annetussa neuvoston direktiivissä 75/117/ETY tarkoitettua palkkaa.

2. Kun osa-aikaisten työntekijöiden ryhmästä huomattavasti suurempi osa on naisia kuin miehiä, perustamissopimuksen 119 artiklan ja direktiivin 75/117/ETY mukaisen välillisen syrjinnän kiellon vastaista on soveltaa sellaista kansallista lainsäädäntöä, jolla ei voida saavuttaa perusteltua sosiaalipoliittista tavoitetta ja joka ei ole sen vuoksi tarpeen ja joka rajoittaa osa-aikaisten työntekijöiden henkilöstöneuvoston edustajina työnantajaltaan saamaa korvausta heidän henkilökohtaisen työaikansa määrään koulutuksesta, jossa annetaan henkilöstöneuvoston toiminnassa tarvittavia tietoja ja joka järjestetään yrityksessä noudatettavan kokopäiväisen työajan aikana ja jonka kesto ylittää heidän osa-aikaisen henkilökohtaisen työaikansa, vaikka henkilöstöneuvoston jäseninä olevat kokopäiväiset työntekijät saavat korvausta samaan koulutukseen osallistumisesta oman työaikansa määrän mukaan.