Yhdistetyt asiat C‑333/15 ja C‑334/15

María Pilar Planes Bresco

vastaan

Comunidad Autónoma de Aragón

(Tribunal Supremon esittämät ennakkoratkaisupyynnöt)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteinen maatalouspolitiikka — Tiettyjä tukijärjestelmiä koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä — Asetus (EY) N:o 1782/2003 — Tilatukijärjestelmä — 43 ja 44 artikla — Pinta-alaan perustuvat tukioikeudet — Pinta‑alatukeen oikeuttavat hehtaarit — Pysyvät laitumet — Kansallinen lainsäädäntö, jossa asetetaan tukioikeuksien vahvistamiseksi alun perin huomioon otetun rehualan ylittävien pysyvien laidunten alojen tukikelpoisuuden edellytykseksi se, että pysyvien laidunten aloja käytetään maatilan omaan karjankasvatukseen”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 9.6.2016

Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Tilatukijärjestelmä – Tukikelpoisen alan käsite – Pysyvät laitumet – Kuuluminen käsitteen soveltamisalaan – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 1782/2003, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2012/2006, johdanto-osan 4 ja 24 perustelukappale sekä 2 artiklan c alakohta ja 3–5 sekä 44 artikla; komission asetuksen N:o 796/2004 2 artiklan 2 alakohta)

Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten N:o 2019/93, N:o 1452/2001, N:o 1453/2001, N:o 1454/2001, N:o 1868/94, N:o 1251/1999, N:o 1254/1999, N:o 1673/2000, N:o 2358/71 ja N:o 2529/2001 muuttamisesta annettua asetusta N:o 1782/2003, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2012/2006, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan tietyn maatalouden markkinointivuoden osalta pinta‑alatukeen oikeuttavina tukikelpoisina hehtaareina ei voida ottaa huomioon viljelijän ilmoittamia pysyvien laidunten aloja, jotka ylittävät viljelijän hehtaarikohtaisten tukioikeuksien määrittämiseksi alun perin huomioon otetun pysyvien laidunten alan, ellei viljelijä osoita mainittuja aloja käytettävän mainittuna markkinointivuotena tosiasiallisesti maatilansa omaan karjankasvatukseen.

Mainitun asetuksen 2 artiklan c alakohdasta sekä 3, 4, ja 5 artiklasta seuraa nimittäin, että maatilan pysyvien laidunten alat oikeuttavat pinta‑alatukeen, kun alat ovat mainitun tilan maatalousmaata ja kun niiden säilyttämistä viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa pidetään sellaisenaan maataloustoimintana, eikä sillä ole merkitystä tältä osin, että heinäkasveja ja muita nurmirehukasveja, joiden kasvattamiseen mainittuja aloja on asetuksessa N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 796/2004 2 artiklan 2 alakohdan mukaisesti käytettävä, ei käytetä välittömästi maatilan omaan karjankasvatukseen. Tätä arviointia tukevat asetuksen N:o 1782/2003 tavoitteet sekä pysyvien laitumien merkitys näiden tavoitteiden toteuttamisessa.

Asetuksen N:o 1782/2003 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan nimittäin yhtäältä, että pysyvillä laitumilla on myönteisiä ympäristövaikutuksia ja että on aiheellista hyväksyä toimenpiteitä, joilla kannustetaan nykyisten pysyvien laidunten säilyttämiseen entisellään ja vältetään suurten alueiden muuttaminen peltomaaksi. Tältä osin on todettava, että ympäristönsuojelu, joka on yksi unionin päätavoitteista, on tältä osin tavoite, johon pyritään yhteisessä maatalouspolitiikassa. Kuten asetuksen N:o 1782/2003 johdanto‑osan 24 perustelukappaleesta ilmenee, asetuksella pyritään toisaalta korvaamaan suorien tuotantotukien järjestelmä järjestelmällä, jossa maatiloille annetaan suoraan tukea, joka on tuotannosta riippumaton ja joka maksetaan suoraan viljelijöille heidän tulojensa lisäksi.

(ks. 43–47 ja 49 kohta sekä tuomiolauselma)