Yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 11 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se estää jäsenvaltiota toteuttamasta omaan suvereniteettiinsa tai lainkäyttövaltaansa kuuluvilla vesillä toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen sille luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan mukaan kuuluvien velvoitteiden täyttämiseksi ja joilla ammattimainen merikalastus pohjaa koskettavilla pyydyksillä ja ankkuroiduilla verkoilla kielletään kokonaan Natura 2000 -alueilla, jos tällaiset toimenpiteet vaikuttavat muiden jäsenvaltioiden lippua käyttäviin kalastusaluksiin.

Todettakoon ensimmäiseksi säilyttämistoimenpiteiden käsitteen osalta, ettei sen ulottuvuutta voida määritellä asetuksen 11 artiklan perusteella. Tämän artiklan 1 kohtaa tulkittaessa on kuitenkin otettava sen sanamuodon lisäksi huomioon sen asiayhteys ja sillä tavoiteltu päämäärä (ks. vastaavasti tuomio 5.4.2011, Société fiduciaire nationale d’expertise comptable, C 119/09, EU:C:2011:208, 25 kohta). Asiayhteyttä, johon asetuksen N:o 1380/2013 11 artiklan 1 kohta sijoittuu, kuvaa se, että asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa mainitut säilyttämistoimenpiteet kattavat sen 7 artiklan 2 kohdassa mainitut tekniset toimenpiteet, joihin kuuluvat sen c alakohdassa mainitut toimenpiteet eli ”tiettyjen pyydysten käytön ja kalastustoiminnan rajoittaminen tai kieltäminen tietyillä alueilla tai tiettyinä aikoina”. Tämän määritelmän kannalta tarkastellen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemien kaltaiset toimenpiteet, joilla kielletään pohjaa koskettavilla pyydyksillä ja ankkuroiduilla verkoilla tapahtuva kalastus unionin vesillä, saattavat olla asetuksen N:o 1380/2013 7 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettuja säilyttämistoimenpiteitä ja näin sen 11 artiklan 1 kohdan alaan kuuluvia toimenpiteitä.

Toiseksi on todettava käsitteestä ”[toimenpiteet, jotka] vastaavat asiaan liittyvässä unionin lainsäädännössä asetettua tavoitetta”, että verbin ”vastaavat” käyttäminen voidaan ensi näkemältä ymmärtää merkitsevän sitä, että kyseessä olevien toimenpiteiden on oltava sellaisia, että jo yksin niillä kyetään saavuttamaan asiaan liittyvällä lainsäädännöllä tavoiteltu päämäärä. On kuitenkin tuotava esiin, että direktiivin 92/43 3 artiklan 1 kohdan mukaan tässä direktiivissä tarkoitetulla erityisten suojelutoimien alueiden yhtenäisellä eurooppalaisella ekologisella verkostolla, johon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käyttämä nimitys Natura 2000 -alueet viittaa, pyritään turvaamaan kyseisten luontotyyppien ja lajien elinympäristöjen suotuisan suojelun tason säilyttäminen tai tarvittaessa ennalleen saattaminen niiden luontaisella levinneisyysalueella. Kun otetaan huomioon tämän tavoitteen luonne ja se, että kyseiset luontotyypit ja elinympäristöt ovat ekosysteemeinä monimutkaisia, yksittäisellä säilyttämistoimenpiteellä voidaan yleensä vain myötävaikuttaa – yhdessä muiden toimenpiteiden kanssa – mainittujen tavoitteiden saavuttamiseen, ilman että se yksin riittäisi niiden saavuttamiseen. Näin ollen se, että asetuksen N:o 1380/2013 11 artiklan 1 kohtaa tulkittaisiin niin, että se sallisi ainoastaan sellaisten toimenpiteiden toteuttamisen, jotka yksin riittäisivät kyseisen päämäärän saavuttamiseen, veisi säännökseltä sen tehokkaan vaikutuksen.

Kolmanneksi on todettava muiden jäsenvaltion kalastusalusten käsitteestä, että asetuksen N:o 1380/2013 11 artiklan 1 kohdassa ei ole säädetty mitään tekijöistä, joista tämä käsite muodostuu. Todettakoon kuitenkin, että unionia velvoittavan, Montego Bayn yleissopimuksen 91 artiklan 1 kappaleen mukaan aluksilla on sen valtion kansallisuus, jonka lippua niillä on oikeus käyttää, ja sen 94 artiklan 1 kappaleen mukaan jokaisen valtion tulee tehokkaasti käyttää lainkäyttö- ja valvontavaltaansa sellaisiin aluksiin nähden, jotka käyttävät sen lippua. Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1380/2013 11 artiklan 1 kohdassa käytetty muiden jäsenvaltioiden kalastusalusten käsite on ymmärrettävä niin, että sillä viitataan yksinomaan aluksiin, jotka käyttävät jonkin muun kuin sen jäsenvaltion, joka käyttää suvereniteettiaan tai lainkäyttövaltaansa kyseisellä alueella, lippua ja jotka tämän perusteella kuuluvat sen jäsenvaltion, jonka lippua ne käyttävät, tehokkaan lainkäyttö- ja valvontavallan alaisuuteen.

(ks. 37–39, 46–48, 52–54 ja 56 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)