ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiiviä 2005/29 tulkittava siten, että se on esteenä lain 1/1996 36 §:ään sisältyvän kaltaiselle sääntelylle, jonka mukaan laissa vahvistetun palkkiojärjestelmän soveltaminen on pakollista siitä huolimatta, että elinkeinonharjoittaja on jättänyt mainitsematta seikkoja tai menetellyt harhaanjohtavasti palvelujensa hinnan vahvistamisen osalta?
1)

Onko sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla 11.5.2005 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2005/29/EY (1) tulkittava siten, että se on esteenä korkea-asteen koulutusta koskevan 11.10.2013 annetun koodeksin II.75 §:n 6 momentissa olevalle säännökselle, jossa asetetaan ei-hyväksytyille koulutuslaitoksille yleisesti kielto käyttää antamissaan tutkintotodistuksissa nimitystä ”master”, kun kyseisellä säännöksellä pyritään yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen, joka on tarve taata koulutuksen korkea taso, missä yhteydessä on voitava valvoa, onko ennalta vahvistetut laatuvaatimukset täytetty tehokkaasti?
2.

Unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi ja sovelsi oikeusvarmuuden periaatetta virheellisesti, koska (i) ECHA:n päätöksellä luotiin epäselvä, epätarkka ja ennalta arvaamaton oikeudellinen tilanne, jonka vuoksi kantajan on mahdotonta selvittää siihen kohdistuvien velvollisuuksien laajuutta (ii) aineille, joilla on hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia, ei ole yleisiä ja yhdenmukaistettuja kriteerejä aineiden tunnistetietojen antamiseksi ja (iii) koska ECHA:lla ei ole toimivaltaa täydentää DEHP-aineen nykyisiä tunnistetietoja REACH-asetuksen 57 artiklan c alakohdan mukaisesti antamalla sille tunnistetietoja REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdan mukaisesti, unionin yleisen tuomioistuimen toteamus siitä, ettei ECHA:n päätös ole ristiriidassa oikeusvarmuuden periaatteen kanssa on virheellinen.
4)

Minä ajankohtana suorahankinnalle asetuksen (EY) N:o 1370/2007 5 artiklan 2 kohdassa asetettujen edellytysten on täytyttävä, jo silloin, kun suorahankinta, joka on aikomus tehdä, julkaistaan asetuksen (EY) N:o 1370/2007 7 artiklan mukaisesti, vai vasta silloin, kun suorahankinta tehdään?
1)

Ovatko lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonnissa annettu asetus (EY) N:o 91/2009 (1), lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonnista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 91/2009 muuttamisesta annettu täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 924/2012 (2) ja lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonnissa, sellaisena kuin se on laajennettuna koskemaan Malesiasta lähetettyjen tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuontia riippumatta siitä, onko niiden alkuperämaaksi ilmoitettu Malesia, asetuksen (EY) N:o 1225/2009 11 artiklan 2 kohdan mukaisen toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun jälkeen annettu täytäntöönpanoasetus (EU) 2015/519 (3) pätemättömiä, lainvastaisia tai yhteensopimattomia tullitariffeja ja kauppaa koskevan vuoden 1994 yleissopimuksen VI artiklan ja WTO:n riitojenratkaisuelimen 28.7.2011 tekemän päätöksen kanssa?
4)

Mitä tarkoitetaan sillä, että ”monivuotisten ohjelmien suhteen vanhentumisaika jatkuu kaikissa tapauksissa ohjelman lopulliseen päättymiseen”: a) vanhentumisaika ei pääty missään tapauksessa ennen monivuotisen ohjelman lopullista päättymistä; b) vanhentumisaika ei kulu ohjelman keston aikana eli ennen kuin ohjelma lopullisesti päättyy, vaan sen laskeminen alkaa kyseisestä hetkestä; c) vanhentumisaika jatkaa kulumistaan ja, vaikka kyseessä on monivuotinen ohjelma, vanhentuminen voi siis tapahtua ennen ohjelman lopullista päättymistä, jos kyseinen määräaika on kulunut ennen sitä?
2)

Mikäli ensimmäisen kysymyksen a kohtaan on vastattava kieltävästi: a) Mitä edellytyksiä elintarvikkeen maun tekijänoikeussuojaan sovelletaan? b) Koskeeko maun tekijänoikeussuoja vain makua sellaisenaan vai (myös) elintarvikkeen valmistusohjetta? c) Mitä väitteitä sen osapuolen, joka loukkausta koskevassa oikeudenkäynnissä väittää luoneensa elintarvikkeen tekijänoikeudella suojatun maun, on esitettävä? Riittääkö, että kyseinen osapuoli esittää oikeudenkäynnissä elintarvikkeen tuomioistuimelle, jotta tuomioistuin voi sitä maistamalla ja haistamalla itse arvioida, täyttääkö elintarvikkeen maku tekijänoikeussuojalle säädetyt edellytykset? Vai onko vaatimuksen esittäneen osapuolen (mahdollisesti myös) annettava kuvaus makuyhdistelmän ja/tai valmistusohjeen luovista ratkaisuista, joiden perusteella makua voidaan pitää tekijän oman luovan henkisen työn tuloksena? d) Miten tuomioistuimen on loukkausta koskevassa oikeudenkäynnissä vahvistettava, vastaako vastaajan elintarvikkeen maku kantajan elintarvikkeen makua siten, että kyseessä on tekijänoikeuden loukkaus? Onko tässä yhteydessä (myös) ratkaisevaa, että molemmista mauista saadut kokonaisvaikutelmat vastaavat toisiaan?
1.1.

Onko riitauttamattomia vaatimuksia koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteen käyttöönotosta 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 805/2004 (1) 17 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että haastehakemuksessa, vastaavassa asiakirjassa tai oikeuden istuntoon saapumista koskevassa kutsussa taikka sen yhteydessä on oltava selkeästi ilmoitettu kaikki asetuksen 17 artiklan a alakohdassa mainitut tiedot? Erityisesti, estyykö tuomioistuimen ratkaisun vahvistaminen eurooppalaiseksi täytäntöönpanoperusteeksi asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan, 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 17 artiklan a alakohdan mukaisesti, jos velalliselle ei ole ilmoitettu sen viranomaisen osoitetta, jolle vastaus on lähetettävä, mutta hänelle on ilmoitettu kaikki muut 17 artiklan a alakohdassa mainitut tiedot?
1)

Tarkoittaako standardin EN 590, josta on tullut standardi EN 590:2014, taulukon 3 selventävään huomautukseen sisältyvä sääntö, jonka mukaan ”on – – mahdollista, ettei Euroopan unionin yhtenäistetyn tullitariffin mukaista kaasuöljyn määritelmää sovelleta luokkiin, jotka on tarkoitettu käytettäviksi arktisessa ilmastossa tai vaikeissa talviolosuhteissa”, että on mahdollista, ettei tällaiseen polttoaineeseen sovelleta tullitariffin 27 ryhmän 2 lisähuomautuksen d ja e alakohtaan sisältyviä yleissääntöjä tavaran luokittelemiseksi?
2)

Onko kansallinen tuomioistuin, jolla on harkintavaltaa asian hävinneen osapuolen velvoittamisessa korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos kyseisessä jäsenvaltiossa ei ole toteutettu erityistä toimenpidettä yleisön osallistumista koskevan direktiivin 10 a artiklan täytäntöön panemiseksi, päättäessään oikeudenkäyntikuluista oikeudenkäynnissä, johon kyseistä säännöstä sovelletaan, velvollinen varmistamaan, ettei oikeudenkäyntikuluja koskeva päätös tee menettelystä niin kallista, että se on esteenä menettelyyn osallistumiselle, joko siksi, että asiaa koskevilla säännöksillä on välitön oikeusvaikutus, tai siksi, että kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimen on tulkittava kansallisia menettelysääntöjään niin pitkälti kuin mahdollista 10 a artiklan tavoitteiden mukaisesti?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 151/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de Contas (Portugali) on esittänyt 28.2.2017 – Secretaria Regional de Saúde dos Açores v. Ministério Público

(Asia C-102/17)

(2017/C 151/27)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de Contas

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Secretaria Regional de Saúde dos Açores

Vastapuoli: Ministério Público

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU (1) 58 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kuvatunkaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle (29.12.2015 annetun alueellisen asetuksen nro 27/2015/A 40 §:n 3 momentti ja 5 momentin c kohta), jossa sallitaan se, että edellytykseksi julkista hankintaa koskevaan tarjouskilpailuun hyväksymiselle voidaan asettaa sellainen maantieteellinen peruste, että tarjoajan on pitänyt aikaisemmin toteuttaa kolme urakkaa samalla itsehallintoalueella?

(1) EUVL 2014, L 94, s. 65.
1)

Onko 24.4.1972 annetun neuvoston direktiivin 72/166/ETY (1) (joka oli voimassa vahinkohetkellä) 3 artiklaa tulkittava siten, että ajoneuvon omistajalla on velvollisuus ottaa liikennevakuutus myös silloin, kun hän on poistanut ajoneuvon liikennekäytöstä ja säilyttää sitä yksityisessä pihassa poissa yleisiltä teiltä, tai riippumatta vastuusta, joka Fundo de Garantia Automóvelilla on kolmansia vahinkoa kärsineitä osapuolia kohtaan, onko erityisesti tapauksissa, joissa ajoneuvoa on käytetty luvatta, niin, että tällöin ajoneuvon omistajalla ei ole vakuuttamisvelvollisuutta?
1)

Onko SEUT 30 artikla esteenä tulkinnalle, jonka mukaan on niin, että mikäli verovelvollinen on tosiasiassa vastannut vaikutukseltaan vastaavasta maksusta, se voi vaatia maksetun summan palauttamista, vaikka kansallisessa lainsäädännössä maksun maksumekanismi on suunniteltu siten, että maksu vyörytetään eurooppalaiselle kuluttajalle?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 121/17

Kanne 24.2.2017 – Euroopan komissio v. Bulgarian tasavalta

(Asia C-97/17)

(2017/C 121/25)

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Mihaylova, C. Hermes)

Vastaaja: Bulgarian tasavalta

Vaatimukset

Komissio vaatii unionin tuomioistuinta toteamaan, että

— Bulgarian tasavalta ei ole noudattanut luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 2009/147/EY (1) 4 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole osoittanut lintujen suojelun kannalta tärkeää Rilan aluetta kokonaisuudessaan erityiseksi suojelualueeksi, ja se on jättänyt luokittelematta erityisiksi suojelualueiksi alueet, jotka ovat mainitun direktiivin liitteessä I lueteltujen lintulajien suojelemiseen lukumäärältään ja kooltaan sopivimmat alueet

— Bulgarian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä on direktiivin 2009/147 liitteessä I lueteltujen useiden uhanalaisten lintulajien ja niiden elinympäristön suojelu Bulgarian kaakkoisosassa sijaitsevan Rilan vuoriston alueella. Lintujen suojelun kannalta tärkeä Rilan alue on yksi merkityksellisimmistä alueista sekä Bulgariassa että Euroopan unionissa yli 130 pesivän lintulajin suojelemiseksi. Eurooppalaisella tasolla 41 lajilla on luonnonsuojelulliselta näkökannalta merkitystä, ja yksi niistä on maailmanlaajuisesti uhanalainen.

Direktiivin 2009/147 4 artiklan 1 kohdan mukaan direktiivin liitteessä I mainittujen lajien elinympäristöjä on suojeltava erityistoimin, jotta varmistetaan lajien eloonjääminen ja lisääntyminen niiden levinneisyysalueella. Kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään lisäksi, että jäsenvaltioiden on osoitettava erityisiksi suojelualueiksi näiden lajien suojelemiseen lukumäärältään ja kooltaan sopivimmat alueet.

Komission mukaan Bulgarian tasavallan olisi pitänyt osoittaa lintujen suojelun kannalta tärkeä Rilan alue kokonaisuudessaan erityiseksi suojelualueeksi, mitä tämä ei kuitenkaan tähän mennessä ole tehnyt. Komissio esittää näyttöä lintujen suojelun kannalta tärkeän Rilan alueen, jota ei ole osoitettu erityiseksi suojelualueeksi, merkityksestä lintujen suojelulle.

(1) Luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30.11.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/147/EY (EUVL 2009, L 20, s. 7).
1.

Onko sopimattomista kaupallisista menettelyistä 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY (1) 2 artiklan b ja d alakohtaa tulkittava siten, että luonnollisen henkilön, joka on rekisteröitynyt verkkosivustolla tavaroiden myyntiä varten ja julkaissut sivustolla samanaikaisesti kahdeksan eri tavaroiden myynti-ilmoitusta, toiminta on 2 artiklan b alakohtaan sisältyvän oikeudellisen määritelmän mukaista elinkeinonharjoittajan toimintaa[,] että siinä on kyse 2 artiklan d alakohdassa tarkoitetuista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä ja että se kuuluu 3 artiklan 1 kohdan mukaiseen direktiivin soveltamisalaan?
2)

Onko oikeusriita, joka koskee sellaisen irtaimen omaisuuden jakamista, joka on hankittu avioliiton aikana mutta joka on rekisteröity vain toisen puolison nimissä toimivaltaisessa kansallisessa viranomaisessa, asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan suljettu sen soveltamisalaan ulkopuolelle?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 78/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 6.1.2017 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs v. DPAS Limited

(Asia C-5/17)

(2017/C 078/20)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Vastapuoli: DPAS Limited

Ennakkoratkaisukysymykset

Kun otetaan huomioon neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) (arvonlisäverodirektiivi) 135 artiklan 1 kohdan d alakohta ja unionin tuomioistuimen kyseisestä säännöksestä tuomiossa AXA, tuomiossa Bookit II ja tuomiossa NEC esittämät tulkinnat, Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) esittää kunnioittavasti Euroopan unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

1) Onko verovelvollisen käsiteltävässä asiassa suorittaman kaltainen palvelu, jossa se antaa suoraveloitusvaltuutuksen mukaisesti määräyksen, että potilaan pankkitililtä veloitetaan suoraveloituksena summa, jonka verovelvollinen vähennettyään siitä oman palkkionsa siirtää potilaan hammaslääkärille ja vakuutuksenantajalle, arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan d alakohdassa verosta vapautettu maksuja tai tilisiirtoja koskeva liiketoimi? Erityisesti kysytään, onko tuomion Bookit II ja tuomion NEC perusteella katsottava, että 135 artiklan 1 kohdan d alakohtaan sisältyvää vapautusta arvonlisäverosta ei voida soveltaa verovelvollisen käsiteltävässä asiassa suorittaman kaltaiseen palveluun, jossa verovelvollinen itse ei veloita tai hyvitä tilejä, joihin sillä on käyttöoikeus, mutta joka varoja siirrettäessä on olennainen tämän siirron kannalta? Vai onko tuomion AXA perusteella tehtävä päinvastainen päätelmä?

2) Mitkä ovat merkitykselliset periaatteet, joita on sovellettava määritettäessä, onko verovelvollisen käsiteltävässä asiassa suorittaman kaltaisessa palvelussa kyse 135 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetusta saamisten perimisestä? Erityisesti kysytään, mikäli (kuten unionin tuomioistuin katsoi tuomiossa AXA samasta tai hyvin samankaltaisesta palvelusta) tällaisessa palvelussa on kyse saamisten perimisestä, jos se suoritetaan henkilölle, jolle maksu on suoritettava (eli hammaslääkäreille käsiteltävässä asiassa ja tuomiossa AXA), onko tässä palvelussa kyse saamisten perimisestä myös silloin, jos palvelu suoritetaan henkilölle, joka on velvollinen suorittamaan maksun, (eli potilaille käsiteltävässä asiassa)?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EYVL 2006, L 347, s. 1)
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 195/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale di Salerno (Italia) on esittänyt 16.11.2016 – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on Alfonso Consalvo

(Asia C-582/16)

(2017/C 195/11)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale di Salerno

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

Alfonso Consalvo

Unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on todennut 4.4.2017 antamassaan määräyksessä seuraavaa:

SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja tehokkuusperiaatetta on tulkittava siten, että niiden kanssa ei ole ristiriidassa pääasiassa kyseessä olevan kaltainen rahapelejä koskeva kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään sellaisen uuden tarjouskilpailun järjestämisestä, jossa myönnetään toimilupia, joiden voimassaolon kesto on lyhyempi kuin aikaisemmin myönnettyjen toimilupien, sen takia, että järjestelmä organisoidaan uudelleen yhtenäistämällä toimilupien voimassaolon päättymisajankohdat.

SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle rajoittavalle kansalliselle säännökselle, jossa toimiluvan haltija velvoitetaan luovuttamaan vastikkeetta oikeus käyttää sellaisia aineelliseen tai aineettomaan omaisuuteen kuuluvia hyödykkeitä, jotka muodostavat pelin hallinnointi- ja keräysverkoston, siinä tapauksessa, että toiminta päättyy toimiluvan voimassaoloajan päätyttyä, jos tällaisella rajoituksella ylitetään se, mikä on tarpeen kyseisellä säännöksellä tosiasiallisesti tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
1)

Onko direktiivin 2006/112 141 artiklan c alakohtaa, josta saman direktiivin 42 artiklan (luettuna yhdessä 197 artiklan kanssa) mukaan riippuu direktiivin 2006/112 (1) 41 artiklan ensimmäisen kohdan soveltamatta jättäminen, tulkittava siten, ettei siinä mainittu edellytys täyty, jos verovelvollinen on sijoittautunut sen jäsenvaltion alueelle, josta tavarat lähetetään tai kuljetetaan, ja sille on annettu arvonlisäverotunniste tuossa jäsenvaltiossa, vaikka kyseinen verovelvollinen käyttää konkreettisessa yhteisöhankinnassa toisen jäsenvaltion antamaa arvonlisäverotunnistetta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 38/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunalul Specializat Mureș (Romania) on esittänyt 21.10.2016 – Michael Tibor Bachman v. FAER IFN SA

(Asia C-535/16)

(2017/C 038/09)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunalul Specializat Mureș

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Michael Tibor Bachman

Vastapuoli: FAER IFN SA

Ennakkoratkaisukysymys

Onko direktiivin 93/13/ETY (1) 2 artiklan [b] alakohtaa, jossa määritellään ”kuluttajan” käsite, tulkittava siten, että se sisältää myös luonnollisen henkilön, joka on uudistamissopimuksella antanut taloudelliselle toimijalle eli ammattimaiselle luottolaitokselle sitoumuksen, jonka mukaan hän täyttää alun perin yhtiölle sen toimintaa eli tavaroiden maantiekuljetustoimintaa varten tehtäviin investointeihin myönnettyjen lainojen takaisinmaksua koskevan velvoitteen, ilman että [kyseisellä] luonnollisella henkilöllä olisi kuitenkaan mitään ilmeistä sidosta kyseiseen yhtiöön, vaan hän on pikemminkin toiminut tällä tavoin sellaisten ammatillisen toimintansa ulkopuolelle jäävien sidosten perusteella, joita hänellä on henkilöön, jonka määräysvallassa alun perin myönnetyt luotot saanut yhtiö oli, sekä henkilöihin, jotka allekirjoittivat alkuperäisiin luottosopimuksiin liittyvät sopimukset (takaussopimukset, kiinteistövakuus-/kiinteistökiinnityssopimukset)?

(1) Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29).
2)

Millainen vaikutus on yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (3) 117 artiklan toisella kohdalla sellaisten nautaeläinten tukikelpoisuuteen, joiden siirtämisestä kesälaitumelle ilmoitettiin komission päätöksen 2 artiklan 4 kohtaan nähden myöhässä?
2.

Unionin yleisen tuomioistuimen lähtökohtana näyttää olevan, että edellytys siitä, että toimi koskee henkilöä suoraan, kun kyse on sääntelytoimista, jotka eivät edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, sisältää kaksi erillistä kriteeriä, jotka on tutkittava erikseen. Tällainen lähtökohta on kuitenkin hylättävä nyt kyseessä olevassa tapauksessa, koska yhtäältä mitkään kyseisessä määräyksessä tarkoitetut sen enempää Yhdistyneen kuningaskunnan kuin Euroopan komissionkaan täytäntöönpanotoimenpiteet eivät ole tarpeen, ja koska toisaalta valtiontuen myöntämisellä on heti vaikutuksia markkinoihin eli valittajaan kohdistuu välittömiä kilpailuvaikutuksia.
1.

Ensimmäinen valitusperuste. Unionin yleinen tuomioistuin ei näyttänyt toteen sitä, että sovintosopimuksia on pidettävä Cartes Bancaires -tuomiossa tarkoitettuna ”tarkoitukseen perustuvana” rikkomisena. Unionin yleinen tuomioistuin ei etenkään selitä, miten sovintosopimuksista itsestään ilmenee riittävänä pidettävä vahingollisuus kilpailulle, ilman että on tarpeen arvioida niiden tosiasiallisia ja potentiaalisia vaikutuksia. Unionin yleinen tuomioistuin on sen sijaan epäilevä ja epävarma sovintosopimusten arvioinnin ratkaisevien kohtien osalta.
iii)

Vai onko päinvastoin katsottava, ettei tämän perusteella voida sulkea pois sitä, että menettelyä on pidettävä SEUT 102 artiklan c alakohdassa tarkoitettuna määräävän aseman väärinkäyttönä ja kiellettynä käytäntönä, jolloin vaikutusten vähäisyydellä on merkitystä ainoastaan kilpailusääntöjä rikkoneen yrityksen vastuun ja sille määrättävien seuraamusten kannalta?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal da Relação de Évora (Portugali) on esittänyt 23.9.2016 – Luis Isidro Delgado Mendes v. Crédito Agrícola Seguros – Companhia de Seguros de Ramos Reais, SA

(Asia C-503/16)

(2016/C 454/33)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal da Relação de Évora

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Luis Isidro Delgado Mendes

Vastapuoli: Crédito Agrícola Seguros – Companhia de Seguros de Ramos Reais, SA

Ennakkoratkaisukysymys

Kun kyseessä on liikennevahinko, jossa jalankulkijalle on aiheutunut henkilö- ja omaisuusvahinkoa, kun jalankulkijan omistaman ajoneuvon anastanut henkilö on ohjannut kyseisen ajoneuvon tarkoituksellisesti jalankulkijaa päin, ovatko moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta vakuutuksesta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamisesta 16.9.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/103/EY (1) ja erityisesti sen 12 artiklan 3 kohta ja 13 artiklan 1 kohta esteenä sille, että kansallisessa oikeudessa suljetaan kokonaan pois kyseisen jalankulkijan oikeus korvauksiin siksi, että hän on kyseisen ajoneuvon omistaja ja vakuutuksenottaja?

(1) EUVL 2009, L 263, s. 11.
2)

Jos unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen myöntävästi: Mistä näkökulmasta on arvioitava sitä, onko tuotteen yksittäiset muotoilulliset piirteet valittu yksin toiminnallisuuteen liittyvien näkökohtien perusteella? Onko ”objektiivinen tarkkailija” ratkaiseva ja, jos on, miten se on määriteltävä?
1)

Onko katsottava, että 23.6.1972 annetun kuninkaan asetuksen 1646/1972 6 §:n 4 momenttiin sisältyvän kaltainen kansallinen oikeussääntö, jossa säädetään, että täydentävän etuuden, jonka suuruus on 20 prosenttia eläkkeen perusmäärästä, maksamista eläkkeensaajille, jotka ovat pysyvästi täysin työkyvyttömiä työskentelemään tavanomaisessa ammatissaan ja jotka ovat yli 55-vuotiaita, ”lykätään siksi ajaksi, jonka työntekijä on työssä”, on asetuksen N:o 1408/71 (1) 12, 46 a, 46 b ja 46 c artiklassa sekä asetuksen N:o 883/2004 (2) 5, 53, 54 ja 55 artiklassa tarkoitettu päällekkäisyyttä estävä sääntö, kun otetaan huomioon, että Espanjan Tribunal Supremo on katsonut, että kyseisessä kansallisessa oikeussäännössä vahvistettu yhteensopimattomuus ei koske ainoastaan työsuoritusta vaan myös vanhuuseläkkeen nostamista?