JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JEAN RICHARD DE LA TOUR

14 päivänä heinäkuuta 2022 ( 1 )

Asia C‑158/21

Ministerio Fiscal,

Abogacía del Estado ja

Partido político VOX

vastaan

Lluís Puig Gordi,

Carles Puigdemont Casamajó,

Antoni Comín Oliveres,

Clara Ponsatí Obiols,

Meritxell Serret Aleu,

Marta Rovira Vergés ja

Anna Gabriel Sabaté

(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal Supremo (ylin tuomioistuin, Espanja))

Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Eurooppalainen pidätysmääräys – Puitepäätös 2002/584/YOS – 1 artiklan 3 kohta – 6 artiklan 1 kohta – Jäsenvaltioiden väliset luovuttamismenettelyt – Täytäntöönpanon edellytykset – Pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen toimivalta antaa eurooppalainen pidätysmääräys – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 47 artiklan toinen kohta – Perusoikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa – Kaksivaiheinen tutkiminen – Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen velvollisuus tarkastaa ensimmäisessä vaiheessa, onko pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa esiintyvien rakenteellisten tai yleisten vikojen vuoksi olemassa todellinen vaara kyseisen perusoikeuden loukkaamisesta – Mahdollisuus antaa uusi eurooppalainen pidätysmääräys, joka koskee samaa henkilöä ja joka on pantava täytäntöön samassa jäsenvaltiossa

I Johdanto

1. Esillä oleva ennakkoratkaisupyyntö koskee eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, ( 2 ) sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, ( 3 ) useiden säännösten tulkintaa.

2. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää unionin tuomioistuimelle sarjan kysymyksiä, joilla se tiedustelee ennen kaikkea, voiko täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sillä perusteella, että pidätysmääräyksen antaneella oikeusviranomaisella ei väitetysti ole toimivaltaa kyseisen määräyksen antamiseen ja että etsityn oikeudenkäynnistä vastaavalla tuomioistuimella ei myöskään ole toimivaltaa, ja onko puitepäätös 2002/584 esteenä uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiselle sen jälkeen, kun ensimmäisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on kieltäydytty.

3. Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa on aloitettu rikosoikeudellinen menettely entisiä Katalonian johtajia vastaan 1.10.2017 järjestetyn, Katalonian itsehallintoalueen (Espanja) itsemääräämisoikeutta koskevan kansanäänestyksen jälkeen. Tietyistä vastaajista, jotka olivat poistuneet Espanjasta vuoden 2017 lopusta alkaen, annettiin eurooppalaiset pidätysmääräykset. Se, että näitä pidätysmääräyksiä ei ole pantu täytäntöön, johtuu sekä siitä, että tietyt näistä vastaajista valittiin Euroopan parlamenttiin, että kyseessä olevaa rikosoikeudellista menettelyä koskevista kiistoista. Nämä kiistat koskevat käsiteltävänä olevan asian osalta sääntöjä, joiden mukaan Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin, Espanja) toimivalta ratkaista vastaajia koskevat asiat määräytyy ja jotka perustuvat etenkin rikosten tekopaikkaan sekä siihen, että teot, joista vastaajia syytetään, liittyvät toisiinsa.

4. Nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön lähtökohtana on tarkemmin sanoen se, että Belgian tuomioistuimet ovat kieltäytyneet panemasta täytäntöön Lluís Puig Gordista annettua eurooppalaista pidätysmääräystä. Asian lopullisesti ratkaissut toisen asteen tuomioistuin on perustellut kieltäytymisensä sillä, että oli olemassa vaara asian saamista käsitellyksi lailla perustetussa tuomioistuimessa koskevan oikeuden loukkaamisesta, koska sen arvion mukaan Tribunal Supremon toimivallalla Puig Gordia koskevan asian ratkaisemiseen ei ollut nimenomaista oikeudellista perustaa. Toisen asteen tuomioistuin täsmensi lisäksi, että myös vaara syyttömyysolettaman loukkaamisesta oli syytä ottaa hyvin vakavasti. Vaikka mainittu kieltäytyminen koskee välittömästi vain Puig Gordia, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin hakee pyynnöllään ratkaisua kaikkien vastaajien osalta tehtäviin päätöksiin.

5. Kuten usein on asia, unionin tuomioistuimen ratkaistavaksi saatettu ongelma vaatii sitä löytämään oikean tasapainon puitepäätöksellä 2002/584 perustetun jäsenvaltioiden välisen luovutusjärjestelmän tehokkuuden ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevien henkilöiden perusoikeuksien kunnioittamisen välillä.

6. Unionin tuomioistuin on 5.4.2016 antamassaan tuomiossa Aŗanyosi ja Căldăraru ( 4 ) määritellyt menetelmän, jota täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on noudatettava, kun eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö vetoaa kyseisessä tuomioistuimessa siihen, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankilaolosuhteiden vuoksi on olemassa Euroopan unionin perusoikeuskirjan ( 5 ) 4 artiklassa kielletyn epäinhimillisen tai alentavan kohtelun vaara. Kyseisessä menetelmässä on kyse pääasiallisesti siitä, että mainittu oikeusviranomainen toteuttaa tutkimisen kahdessa vaiheessa, joista ensimmäisessä se toteaa, että on olemassa todellinen vaara kyseessä olevan perusoikeuden loukkaamisesta sellaisten joko rakenteellisten tai yleisten puutteiden vuoksi, jotka koskevat joko tiettyjä henkilöryhmiä tai tiettyjä vankeuslaitoksia pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, ja toisessa vaiheessa se toteaa, että asianomaisen henkilön kyseisen oikeuden loukkaamisen vaara on konkreettinen ja henkilökohtainen.

7. Unionin tuomioistuin ulotti 25.7.2018 antamassaan tuomiossa Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) ( 6 ) tämän kaksivaiheisen tutkimismenetelmän koskemaan perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taatun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan perusoikeuden mahdollista loukkaamista. Se vahvisti tämän oikeuskäytännön 17.12.2020 antamassaan tuomiossa Openbaar Ministerie (Pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen riippumattomuus) ( 7 ) sekä 22.2.2022 antamassaan tuomiossa Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa). ( 8 )

8. Mainittujen tuomioiden taustalla olevissa asioissa väitettiin ensimmäisen vaiheen osalta, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainkäyttövallan riippumattomuuteen liittyi rakenteellisia tai yleisiä puutteita.

9. Nyt käsiteltävässä asiassa keskeinen kysymys koskee sen määrittämistä, voiko täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen silloin, kun tällaisiin puutteisiin pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa ei vedota, kaikesta huolimatta kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sillä perusteella, että on olemassa vaara perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taatun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan perusoikeuden loukkaamisesta kyseisessä jäsenvaltiossa.

10. Ovatko nämä kaksi vaihetta siinä tutkimisessa, joka täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen on toteutettava, siis kumulatiivisia kyseisen perusoikeuden osalta? Onko kyseisellä viranomaisella toisin sanoen oikeus kieltäytyä kyseessä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, jos ensimmäisessä vaiheessa ei todeta rakenteellisia tai yleisiä puutteita pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa?

11. Unionin tuomioistuin on säännöllisesti muistuttanut siitä, että vastavuoroisen tunnustamisen periaate on puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan kuudennen perustelukappaleen mukaan rikosasioiden oikeudellisen yhteistyön kulmakivi ja että se on ilmaistu kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa, jossa vahvistetaan sääntö, jonka mukaan jäsenvaltioiden on pantava eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön kyseisen periaatteen perusteella ja mainitun puitepäätöksen säännösten mukaisesti. ( 9 )

12. Mielestäni on tärkeää huolehtia siitä, että tämä rikosasioiden oikeudellisen yhteistyön kulmakivi ei rapaudu ja ettei kärsivällisesti rakennettu järjestelmä ala vankan perustan puuttuessa horjua tai peräti luhistua, jos vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen hyväksytään liian laajasti poikkeuksia perusoikeuksien kunnioittamisen nimissä.

13. On niin ikään tärkeää olla vaarantamatta puitepäätöksen 2002/584 tavoitteen toteutumista ja sitä jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta, joka on kyseisellä puitepäätöksellä käyttöön otettujen eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien järjestelyjen perustana.

14. Tämän vuoksi puollan seuraavassa ajatusta, jonka mukaan unionin tuomioistuimen on edelleen vahvistettava oikeuskäytännössään, että on oltava todellakin poikkeuksellista, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovutuksesta kieltäydytään sillä perusteella, että on olemassa vaara hänen peruskirjan 47 artiklassa vahvistetun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan oikeutensa loukkaamisesta. Ellei ole osoitettu pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa rakenteellisia tai yleisiä puutteita, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi perustellusti kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta pelkästään sen väitteen perusteella, että on olemassa henkilökohtainen vaara kyseisen perusoikeuden loukkaamisesta.

II Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset

15. Sen jälkeen, kun Katalonian itsehallintoalue (Espanja) oli antanut itsenäisyyttään ja sitä koskevaa kansanäänestystä koskevia lakeja, Tribunal Supremossa pantiin vireille rikosoikeudellinen menettely useita henkilöitä vastaan, joita syytetään etenkin kansankiihotusta ja julkisten varojen kavallusta koskevista rikoksista.

16. Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että kyseisen oikeudenkäynnin yhteydessä Tribunal Supremo antoi 14.10.2019 eurooppalaisen pidätysmääräyksen Carles Puigdemont Casamajósta ja 4.11.2019 eurooppalaiset pidätysmääräykset Antoni Comín Oliveresista, Puig Gordista sekä Clara Ponsatí Obiolsista. Ponsatí Obiols otettiin kiinni Yhdistyneessä kuningaskunnassa, kun taas kolme muuta vastaajaa otettiin kiinni Belgiassa ja näin ollen kyseisten eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanomenettelyt käynnistettiin kyseisessä jäsenvaltiossa. Kukaan etsityistä henkilöistä ei suostunut luovuttamiseensa.

17. Kun Puigdemont Casamajó ja Comín Oliveres valittiin Euroopan parlamenttiin, heitä koskevat menettelyt Belgiassa keskeytettiin, koska Euroopan parlamentin jäseninä he nauttivat parlamentaarista koskemattomuutta. ( 10 ) Puig Gordia koskevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettely kuitenkin eteni. Kyseinen menettely on siis nyt käsiteltävän asian ytimessä.

18. Brysselin (Belgia) hollanninkielisen alioikeuden rikosasioiden 27. jaosto ( 11 ) kieltäytyi 7.8.2020 antamallaan päätöksellä Puig Gordista annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.

19. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selostaa, että alioikeus katsoi voivansa puitepäätöksen 2002/584 nojalla arvioida pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivaltaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen. Tältä osin alioikeus nojautui etenkin siihen unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joka koskee useiden jäsenvaltioiden syyttäjäviranomaisten luokittelemista oikeusviranomaisiksi, ( 12 ) puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan 8 ja 12 perustelukappaleeseen sekä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen (jäljempänä ihmisoikeustuomioistuin) oikeuskäytäntöön. ( 13 )

20. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan alioikeus tosiasiallisesti tutki kyseistä toimivaltaa ja totesi, että Tribunal Supremo ei ollut toimivaltainen Puig Gordia koskevassa asiassa eikä siten toimivaltainen antamaan hänestä eurooppalaista pidätysmääräystä. Tämän arvionsa perustana alioikeus käytti Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen ihmisoikeusneuvoston mielivaltaisia pidätyksiä käsittelevän työryhmän ( 14 ) lausuntoja samoihin tekoihin osallistuneista henkilöistä sekä ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä ja muita Espanjan ja Belgian oikeuden säännöksiä. ( 15 )

21. Belgian syyttäjäviranomaisen tekemä valitus hylättiin cour d’appel de Bruxellesin (Brysselin ylioikeus, Belgia) syyteasioiden jaoston ( 16 )7.1.2021 antamalla ratkaisulla, jolla näin ollen vahvistettiin riidanalainen päätös sekä kieltäytyminen Puig Gordista annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta. Päätellessään, että pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivalta ei näytä perustuvan nimenomaiseen säännökseen, cour d’appel käytti perusteina mielivaltaisia pidätyksiä käsittelevän työryhmän 27.5.2019 julkaisemaa kertomusta, ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä sekä Tribunal Supremon 11.3.2021 julkaisemaa asiakirjaa, jossa selvitetään sen toimivalta.

22. Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoittaa, että sen on ratkaistava annettujen eurooppalaisten pidätysmääräysten pysyttäminen tai peruuttaminen sekä kysymys mahdollisten uusien eurooppalaisten pidätysmääräysten antamisesta kaikkia kyseisen asian vastaajia tai joistakin heistä vastaan.

23. Erityisesti Puig Gordin osalta kyseinen tuomioistuin ilmoittaa, että se voi nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön avulla arvioida, onko mahdollista toistaa luovutuspyyntö antamalla tarvittaessa uusi eurooppalainen pidätysmääräys samaa henkilöä vastaan, vaikka saman täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion oikeusviranomainen on kieltäytynyt kyseisen henkilön luovuttamisesta sellaisin perustein, jotka saattavat olla vastoin puitepäätöstä 2002/584.

24. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää epäilyjä siitä, voiko eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen yhtäältä arvioida pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivaltaa ratkaista vastaajia koskevat asiat pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion kansallisen oikeuden nojalla ja toisaalta kieltäytyä kyseisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaajan perusoikeuksien sellaisen väitetyn loukkaamisen perusteella, joka johtuu kyseisen toimivallan loukkaamisesta. Kyseinen tuomioistuin esittää tässä yhteydessä useita perusteluja.

25. Ensinnäkin siitä, voiko täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tarkastaa, oliko pidätysmääräyksen antaneella oikeusviranomaisella tosiasiallisesti pääasian käsittelemiseen tarvittava toimivalta, joka on eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista koskevan toimivallan olennainen edellytys, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että tällaisen toimivallan perusteena olisi oltava joko unionin oikeuden muodollinen sääntö tai kyseisen oikeuden tulkinta tällä tavalla.

26. Kyseinen tuomioistuin huomauttaa etenkin, että tällainen mahdollisuus ei voi perustua puitepäätöksen 2002/584 3, 4 ja 4a artiklan, jotka koskevat täytäntöönpanosta kieltäytymisen ehdottomia ja harkinnanvaraisia perusteita, sanamuotoon ja että sitä ei voida myöskään johtaa mainitun puitepäätöksen tai sen 6 artiklan 1 kohdan laajasta tulkinnasta, kun otetaan huomioon, että puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa vahvistettuna pääsääntönä on eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano, kun taas mahdollinen täytäntöönpanosta kieltäytyminen on poikkeus, jota on näin ollen tulkittava suppeasti.

27. Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, mitä seikkoja täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on otettava huomioon tutkiessaan pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivaltaa, mikäli unionin tuomioistuin katsoo, että täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on valta tutkia kyseinen toimivalta.

28. Tältä osin kyseinen tuomioistuin katsoo, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivalta olisi määritettävä vain pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion kansallisen oikeuden perusteella. Kuitenkin se, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voisi tulkita kyseisen valtion kansallista oikeutta, johtaisi epäjohdonmukaiseen ja kestämättömään tilanteeseen, koska täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen olisi tulkittava ja sovellettava sille vierasta oikeutta, jota sen ei edes edellytetä tuntevan.

29. Tässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että molemmat Belgian tuomioistuimet ovat tulkinneet Espanjan oikeutta virheellisesti. Kyseiset tuomioistuimet ovat myös jättäneet huomiotta ne lukuisat ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ratkaisut, joissa se on lausunut toimivaltaansa koskevasta kysymyksestä, sekä sen seikan, että kysymys on saatettu Tribunal Constitucionalin (perustuslakituomioistuin, Espanja) käsiteltäväksi ja että se on vahvistanut ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimivallan etenkin 17.2.2021 antamassaan tuomiossa. ( 17 ) Belgian tuomioistuimet eivät näin ollen ottaneet huomioon Espanjan tuomioistuinten hyväksymää tulkintaa eivätkä myöskään sitä seikkaa, että asianosaisilla oli käytettävissään ensimmäisen ja toisen asteen muutoksenhakukeinot annettuja eurooppalaisia pidätysmääräyksiä vastaan.

30. Kolmanneksi puitepäätöksen 2002/584 15 artiklan 2 kohdassa säädetyn lisätietojen pyytämismahdollisuuden ulottuvuudesta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei ole hyödyntänyt sitä riittävästi. Kyseisen oikeusviranomaisen olisi näet pitänyt pyytää pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta lisätietoja, jotta tämä olisi voinut toimittaa tietoja kansallisesta oikeudestaan, etenkin lukuisista ratkaisuista, joissa on ratkaistu kysymys pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivallasta pääasian käsittelemiseen.

31. Neljänneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille, että cour d’appel käytti kyseessä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteena eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä 19.12.2003 annetun lain ( 18 ) 4 §:n 5 momentin 5 kohtaa, jossa säädetään, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon ehdottomana kieltäytymisperusteena ovat painavat perusteet uskoa, että täytäntöönpano loukkaisi asianomaisen henkilön perusoikeuksia. Tämä kieltäytymisperuste ei kuitenkaan kuulu puitepäätöksessä 2002/584 nimenomaisesti mainittuihin kieltäytymisperusteisiin.

32. Lisäksi kyseinen tuomioistuin katsoo, että puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaan perustuvan täytäntöönpanosta kieltäytymisen pitäisi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti tapahtua vain poikkeuksellisissa olosuhteissa, joille on tähän asti ollut ominaista se, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on lainkäyttövallan riippumattomuutta koskevia rakenteellisia tai yleisiä puutteita, kun kyseessä on perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistettu, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskeva perusoikeus.

33. Lisäksi on niin, että kun cour d’appel esitti perusoikeuksien loukkaamista koskevan arviointinsa perusteeksi Puig Gordin esittämän 27.5.2019 päivätyn mielivaltaisia pidätyksiä käsittelevän työryhmän kertomuksen, se ei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan täyttänyt kriteeriä, jonka mukaan täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen käytettävissä olevien tietojen on oltava objektiivisia, luotettavia, tarkkoja ja asianmukaisesti päivitettyjä, jotta oikeusviranomainen voi todeta, että on olemassa vakava, todellinen, konkreettinen ja henkilökohtainen vaaran luovutettavaksi pyydetyn henkilön perusoikeuksien loukkaamisesta.

34. Tässä yhteydessä Tribunal Supremo on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [puitepäätöksen 2002/584] perusteella mahdollista, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy luovuttamasta eurooppalaisella pidätysmääräyksellä luovutettavaksi pyydettyä henkilöä sellaisten kieltäytymisperusteiden nojalla, joista säädetään sen kansallisessa lainsäädännössä mutta jotka eivät sellaisinaan sisälly puitepäätökseen? 2) Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, eurooppalaisen pidätysmääräyksen tehokkuuden varmistamiseksi ja [puitepäätöksen 2002/584] 15 artiklan 3 kohdassa tarjotun mahdollisuuden asianmukaiseksi käyttämiseksi kysytään seuraavaa: Onko pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen tutkittava ja arvioitava eri valtioiden lainsäädäntöä ottaakseen huomioon eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon sellaiset mahdolliset kieltäytymisperusteet, jotka eivät sisälly [puitepäätökseen 2002/584]? 3) Kun edellä esitettyihin kysymyksiin annettavien vastausten valossa otetaan huomioon, että [puitepäätöksen 2002/584] 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen toimivalta eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen määräytyy pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, kysytään seuraavaa: Onko [puitepäätöksen 2002/584] 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kyseenalaistaa pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivallan konkreettisessa rikosasiassa ja kieltäytyä luovuttamisesta, koska se katsoo, ettei pidätysmääräyksen antaneella oikeusviranomaisella ole toimivaltaa sen antamiseen? 4) Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen mahdollisesta oikeudesta tutkia, onko luovutettavaksi pyydetyn henkilön perusoikeuksia kunnioitettu pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, kysytään seuraavaa: a) Onko [puitepäätöksen 2002/584] nojalla mahdollista, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy luovuttamasta etsittyä henkilöä, koska se katsoo etsityn henkilön sille toimittaman työryhmän kertomuksen perusteella olevan vaarana, että tämän henkilön perusoikeuksia loukataan pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa? b) Kun edellinen kysymys otetaan huomioon, onko tällainen kertomus sellainen objektiivinen, luotettava, tarkka ja asianmukaisesti päivitetty tieto, jolla voidaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön valossa oikeuttaa etsityn henkilön luovuttamisesta kieltäytyminen sillä perusteella, että on olemassa vakava vaara siitä, että hänen perusoikeuksiaan loukataan? c) Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, mitä seikkoja unionin oikeudessa edellytetään, jotta jäsenvaltio voi katsoa, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on olemassa perusoikeuksien loukkaamisen vaara, johon etsitty henkilö vetoaa ja joka oikeuttaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymisen? 5) Onko edellisiin kysymyksiin annettaviin vastauksiin vaikutusta sillä, että luovutettavaksi pyydetty henkilö on voinut pidätysmääräyksen antaneen valtion tuomioistuimissa kahdessa oikeusasteessa puolustaa kantaansa pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivallan puuttumisesta, pidätysmääräyksestään ja perusoikeuksiensa takaamisesta? 6) Onko edellisiin kysymyksiin annettaviin vastauksiin vaikutusta sillä, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta perusteilla, joista ei nimenomaisesti säädetä [puitepäätöksessä 2002/584], erityisesti katsoessaan, että pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen ei ole toimivaltainen ja että on olemassa vakava vaara perusoikeuksien loukkaamisesta pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa, ja se toimii näin pyytämättä pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta kyseisen päätöksen edellyttämiä erityisiä lisätietoja? 7) Jos edellisiin kysymyksiin annettavista vastauksista seuraa, että asian olosuhteissa [puitepäätös 2002/584] on esteenä sille, että henkilön luovuttamisesta kieltäydytään mainittujen kieltäytymisperusteiden nojalla: Olisiko [puitepäätös 2002/584] esteenä sille, että nyt ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin antaa uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen samasta henkilöstä ja samassa jäsenvaltiossa?”

35. Puig Gordi, Puigdemont Casamajó, Comín Oliveres, Ponsatí Obiols, Marta Rovira Vergés, Anna Gabriel Sabaté, Ministerio Fiscal, Espanjan, Belgian, Puolan ja Romanian hallitukset sekä komissio jättivät kirjallisia huomautuksia. Istunto pidettiin 5.4.2022.

III Asian tarkastelu

36. Yleisesti ottaen ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyrkii kysymyksillään saamaan unionin tuomioistuimelta täsmennyksen niihin edellytyksiin, joilla täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sillä perusteella, että on olemassa vaara siitä, että etsityn henkilön perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin laillisesti perustetussa tuomioistuimessa, sellaisena kuin kyseinen oikeus on vahvistettu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien turvaamisesta tehdyn yleissopimuksen ( 19 ) 6 artiklan 1 kappaleessa, joka vastaa perusoikeuskirjan 47 artiklan toista kohtaa, loukataan, jos hänet luovutetaan pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle.

37. Näiden kysymysten lähtökohtana on valtaosin täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen käyttämä perustelu kieltäytymiselle Puig Gordia vastaan annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.

A Ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen

38. Otan pikaisesti kantaa ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottamiseen muistuttamalla, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisukysymyksen ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön tulkitsemisella tai sen pätevyyden arvioinnilla ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. ( 20 )

39. Unionin tuomioistuin totesi kuitenkin 25.7.2018 antamassaan tuomiossa AY (Pidätysmääräys – Todistaja), ( 21 ) että pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen esittämät kysymykset täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen toimivallan laajuuden määrittämiseksi eurooppalaisten pidätysmääräysten tuloksettoman antamisen jälkeen voidaan ottaa tutkittavaksi. ( 22 )

40. Tässä päätelmässään unionin tuomioistuin otti yhtäältä huomioon sen, että ennakkoratkaisupyynnön tehnyt tuomioistuin ilmoitti saattavansa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi voidakseen esitettyihin kysymyksiin annettavista vastauksista riippuen tehdä päätöksen eurooppalaisen pidätysmääräyksen peruuttamisesta. Näin ollen ei voitu väittää, ettei esitetyillä kysymyksillä olisi ollut mitään yhteyttä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan asian tosiseikkoihin tai kohteeseen tai että kyseinen ongelma olisi ollut luonteeltaan hypoteettinen. ( 23 )

41. Toisaalta unionin tuomioistuin katsoi, ettei ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamiseen vaikuttanut mitenkään se, että esitetyt kysymykset koskivat täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen velvollisuuksia, kun taas ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin oli eurooppalaisen pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta seuraa nimittäin etsityn henkilön mahdollinen kiinniottaminen ja näin ollen hänen henkilökohtaisen vapautensa rajoittaminen. Unionin tuomioistuin katsoi, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa menettelyssä perusoikeuksien takaaminen kuuluu ensisijaisesti pidätysmääräyksen antaneelle jäsenvaltiolle. ( 24 )

42. Tähän perusteluun tukeutuen unionin tuomioistuin on niin ikään todennut tuomiossaan Spetsializirana prokuratura (Oikeuksia koskeva ilmoitus), että sen varmistamiseksi, että kyseiset oikeudet taataan – mikä voi merkitä sitä, että oikeusviranomainen päättää antaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen –, tällaisella viranomaisella on oltava mahdollisuus saattaa asia ennakkoratkaisumenettelyssä unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi. ( 25 )

43. Tämän oikeuskäytännön sovellettavuus nyt käsiteltävään asiaan on nähdäkseni kiistaton. Siltä osin kuin eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat järjestelyt ilmenevät konkreettisesti kahden oikeusviranomaisen välisessä suhteessa, on näet hyväksyttävä, että jompikumpi näistä viranomaisista voi saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen täsmennyksiä näiden järjestelyjen mahdollisten toimintavirheiden estämiseksi tai korjaamiseksi. Kuten komissio huomautuksissaan aivan oikein toteaa, on syytä välttää epäsymmetrisen tilanteen luomista, mitä tulee pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion ja täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion tuomioistuinten mahdollisuuteen esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntö. Ongelma ei ole hypoteettinen, koska sen ratkaiseminen on välttämätöntä, jotta pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen voisi päättää eurooppalaisen pidätysmääräyksen peruuttamisesta tai antamisesta vireillä olevien syytetoimenpiteiden yhteydessä. ( 26 ) Lisäksi kyseisen oikeuskäytännön soveltaminen ei mielestäni edellytä, että nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät kysymykset vastaisivat täysin perusteita, joita cour d’appel käytti päätöksessään kyseessä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymisestä.

44. Pääasian osalta tarkastelen jäljempänä kolmessa vaiheessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiä ennakkoratkaisukysymyksiä.

45. Ensiksi käsittelen ensimmäistä ennakkoratkaisukysymystä, jonka osalta on tarpeen täsmentää, voiko jäsenvaltio säätää kieltäytymisperusteesta, josta ei ole nimenomaisesti säädetty puitepäätöksessä 2002/584, ja jos voi, millä edellytyksillä.

46. Toiseksi tarkastelen yhdessä kolmatta, neljättä, viidettä ja kuudetta ennakkoratkaisukysymystä, joiden tarkoituksena on pääasiallisesti täsmentää olosuhteita, joissa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sillä perusteella, että pidätysmääräyksen antaneella oikeusviranomaisella ei ole toimivaltaa kyseisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen ja etsityn henkilön asian ratkaisemiseen.

47. Kolmanneksi vastaan seitsemänteen ennakkoratkaisukysymykseen, jossa tiedustellaan, rajoittaako se, että pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen antaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on kieltäydytty, kyseisen oikeusviranomaisen mahdollisuutta antaa tämän jälkeen uusi eurooppalainen pidätysmääräys.

B Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

48. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään pääasiallisesti, onko puitepäätöstä 2002/584 tulkittava siten, että siinä sallitaan täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sellaisella perusteella, josta säädetään sen kansallisessa oikeudessa mutta jota ei ilmaista kyseisessä puitepäätöksessä.

49. Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että puitepäätöksen 2002/584 soveltamisalalla vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta, joka on – kuten muun muassa kyseisen puitepäätöksen johdanto-osan kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee – rikosasioiden oikeudellisen yhteistyön kulmakivi, sovelletaan kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa, jossa vahvistetaan sääntö, jonka mukaan jäsenvaltioiden on pantava eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tuon saman puitepäätöksen säännösten mukaisesti. Täytäntöönpanosta vastaavat oikeusviranomaiset voivat siis lähtökohtaisesti kieltäytyä tällaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vain puitepäätöksessä 2002/584 tyhjentävästi luetelluilla kieltäytymisperusteilla, ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle voidaan asettaa vain kyseisen puitepäätöksen 5 artiklassa tyhjentävästi säädettyjä ehtoja. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano on näin ollen pääsääntö, ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen on katsottava olevan poikkeus, jota on tulkittava suppeasti. ( 27 )

50. Näin ollen puitepäätöksessä 2002/584 ilmaistaan nimenomaisesti yhtäältä eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdottomat (3 artikla) ja harkinnanvaraiset (4 ja 4 a artikla) kieltäytymisperusteet sekä toisaalta erityistapauksissa annettavat pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion takeet (5 artikla). ( 28 )

51. Unionin tuomioistuin on kuitenkin laajentanut tapauksia, joissa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä, soveltamalla myös muita perusteita kuin kyseisen puitepäätöksen 3, 4 ja 4 a artiklassa nimenomaisesti mainitut kieltäytymisperusteet.

52. Unionin tuomioistuin on ensinnäkin katsonut, että täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä silloin, kun eurooppalainen pidätysmääräys ei täytä mainitun puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdassa säädettyjä kyseisen pidätysmääräyksen sääntöjenmukaisuutta koskevia vaatimuksia. ( 29 ) Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdassa oikeutetaan täytäntöönpanomenettelyn päättäminen tietyissä poikkeustapauksissa perusoikeuksien loukkaamisen välttämiseksi. ( 30 ) Lisäksi unionin tuomioistuin on katsonut, että vastavuoroisen tunnustamisen periaate koskee vain kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja eurooppalaisia pidätysmääräyksiä, mikä merkitsee, että sellaisia eurooppalaisia pidätysmääräyksiä, joita ei ole antanut mainitun puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”oikeusviranomainen” ( 31 ) tai joiden antamismenettely ei ole ollut tehokasta oikeussuojaa koskevien vaatimusten mukainen, ( 32 ) ei pidä panna täytäntöön.

53. Kaikissa näissä tilanteissa, joissa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, unionin tuomioistuin on aina perustanut päättelynsä puitepäätöksen 2002/584 säännöksiin, tarvittaessa perusoikeuskirjan 4 ja 47 artiklan valossa luettuina.

54. Sitä vastoin sellaista jäsenvaltion kansallisessa oikeudessa säädettyä kieltäytymisperustetta, joka ei perustu kyseisen puitepäätöksen säännökseen sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, ei voida hyväksyä.

55. Tästä seuraa, että puitepäätöstä 2002/584 on mielestäni tulkittava siten, että se on esteenä sille, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voisi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sellaisella perusteella, josta säädetään sen kansallisessa oikeudessa mutta jota ei ilmaista kyseisessä puitepäätöksessä.

56. Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle vastattaisiin kattavasti, on nähdäkseni silti tarpeen täsmentää, että nyt käsiteltävässä asiassa keskeisessä asemassa oleva kieltäytymisperuste, johon Belgian tuomioistuimet nojautuivat kieltäytyessään Puig Gordia vastaan annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, perustuu eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetun lain 4 §:n 5 momentin 5 kohtaan, jonka mukaan ”eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä – –, jos on painavat perusteet uskoa, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano loukkaisi asianomaisen henkilön perusoikeuksia sellaisina kuin ne on vahvistettu [SEU] 6 artiklassa”.

57. Tällainen säännös ei ole harvinainen jäsenvaltioiden kansallisessa oikeudessa, ( 33 ) ja se ilmentää unionin lainsäätäjän sitoutumista siihen, että sen laatimissa järjestelyissä kunnioitetaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön perusoikeuksia.

58. Tässä yhteydessä muistutan, että puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan mukaan puitepäätös ”ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa [SEU] 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita”. Kyseisen puitepäätöksen johdanto-osan 10, 12 ja 13 perustelukappale ovat nekin tältä osin merkityksellisiä. ( 34 )

59. Kuten edellä totesin, unionin tuomioistuin on todennut, että vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta ja jäsenvaltioiden välisen keskinäisen luottamuksen periaatetta voidaan rajoittaa ”poikkeuksellisissa olosuhteissa”, ( 35 ) ja nojautunut päättelyssään etenkin puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaan. ( 36 )

60. Jäljempänä esitettävien näkökohtien osalta muistutan, että niitä edellytyksiä, joita täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on noudatettava, jotta eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen olisi perusteltua, jos kyseisellä viranomaisella on painavia perusteita uskoa, että sen täytäntöönpano loukkaisi asianomaisen henkilön perusoikeuksia, on tulkittava suppeasti sen takaamiseksi, että täytäntöönpanosta kieltäytyminen säilyy poikkeustapauksena.

61. Edellä esittelemäni seikat huomioon ottaen ei mielestäni voida sinänsä pitää vääränä sitä, että jäsenvaltio mainitsee kansallisessa lainsäädännössään oikeusviranomaisen mahdollisuuden kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta tällaisin syin, koska unionin tuomioistuin on itsekin tukeutunut puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaan todetessaan, että vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta ja jäsenvaltioiden välisen keskinäisen luottamuksen periaatetta voidaan rajoittaa. Lisään kuitenkin heti sen merkittävän näkökohdan, että kansallista säännöstä, kuten eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetun lain 4 §:n 5 momentin 5 kohtaa, on tietenkin tulkittava unionin oikeuden mukaisesti, kuten kaikkia kansallisia säännöksiä, joilla pannaan unionin oikeus täytäntöön. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei siis voi tukeutua tällaiseen säännökseen pakottavana perusteena kieltäytyä automaattisesti eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, mikäli asianomaisen henkilön perusoikeuksia väitetysti rikotaan, ( 37 ) ja sivuuttaa sitä oikeuskäytäntöä, jossa rajataan tiukasti edellytykset, joiden puitteissa asianomaisen henkilön luovuttamisesta pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle voidaan poikkeuksellisesti kieltäytyä.

62. Näin ollen ehdotan, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että puitepäätöstä 2002/584 on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sellaisella perusteella, josta säädetään sen kansallisessa oikeudessa mutta jota ei ilmaista kyseisessä puitepäätöksessä. Mainittu puitepäätös ei sitä vastoin ole esteenä kansalliselle säännökselle, jolla pannaan täytäntöön saman puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohta antamalla täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle mahdollisuus kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, jos sillä on painavia perusteita uskoa, että täytäntöönpano loukkaisi asianomaisen henkilön perusoikeuksia, sillä edellytyksellä, että kyseistä säännöstä sovelletaan unionin tuomioistuimen sen oikeuskäytännön mukaisesti, jossa vahvistetaan tiukat edellytykset tällaiselle kieltäytymiselle.

63. Kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimelle ehdottamani vastaus ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen, ei mielestäni ole aihetta vastata toiseen ennakkoratkaisukysymykseen.

C Kolmas, neljäs, viides ja kuudes ennakkoratkaisukysymys

64. Kuten edellä ilmoitin, tarkastelen yhdessä kolmatta, neljättä, viidettä ja kuudetta ennakkoratkaisukysymystä, joissa on pääasiallisesti kyse niiden olosuhteiden täsmentämisestä, joissa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sillä perusteella, että pidätysmääräyksen antaneella oikeusviranomaisella ei ole toimivaltaa kyseisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen ja etsityn henkilön asian ratkaisemiseen.

65. Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää selvennystä useisiin näkökohtiin. Ensinnäkin: voiko tällainen kieltäytymisperuste perustua puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohtaan? Toiseksi – ja tämä on unionin tuomioistuimelle esitetyn ongelman ydin –: missä olosuhteissa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan nojalla kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sillä perusteella, että on väitetysti olemassa vaara peruskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa suojatun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden loukkaamisesta? Kolmanneksi: miten edelliseen kysymykseen annettavaan vastaukseen voi vaikuttaa yhtäältä se, että etsityllä henkilöllä oli mahdollisuus vedota perusoikeuksiensa suojaan pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimissa ja kiistää kyseisten tuomioistuinten toimivalta, sekä toisaalta se, että täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella, joka harkitsee eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymistä, oli mahdollisesti velvollisuus pyytää pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta lisätietoja mainitun puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti?

1. Voiko kieltäytymisperuste, joka koskee sitä, että pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen ei ole toimivaltainen antamaan eurooppalaista pidätysmääräystä, perustua puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohtaan?

66. Huomautan, että puitepäätökseen ja erityisesti sen 3, 4 ja 4 a artiklaan ei sisälly säännöksiä, joissa säädettäisiin nimenomaisesti kieltäytymisperusteesta, joka perustuisi siihen, että pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen ei olisi toimivaltainen antamaan eurooppalaista pidätysmääräystä. Tällaista kieltäytymisperustetta ei nähdäkseni voida myöskään päätellä kyseisen puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdasta.

67. Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että vastavuoroisen tunnustamisen periaate edellyttää, että vain puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut eurooppalaiset pidätysmääräykset on pantava täytäntöön sen säännösten mukaisesti, mikä edellyttää sitä, että tällaisen pidätysmääräyksen, jota kyseisessä säännöksessä luonnehditaan ”oikeudelliseksi päätökseksi”, on antanut kyseisen puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”oikeusviranomainen”. ( 38 )

68. Muistutan, että kyseisen säännöksen mukaan ”pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen on pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion sellainen oikeusviranomainen, jolla on kyseisen valtion lainsäädännön mukaan toimivalta antaa eurooppalainen pidätysmääräys”.

69. Tämän jälkeen mainitun puitepäätöksen 6 artiklan 3 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Kukin jäsenvaltio ilmoittaa neuvoston pääsihteeristölle, mikä on sen kansallisen lainsäädännön mukaan toimivaltainen oikeusviranomainen.” Tämän säännöksen nojalla Espanjan kuningaskunta ilmoitti neuvostolle, että rikosasioissa annettujen ratkaisujen vastavuoroisesta tunnustamisesta Euroopan unionissa 20.11.2014 annetun lain 23/2019 (Ley 23/2014 de reconocimiento mutuo de resoluciones penales en la Unión Europea) ( 39 ) 35 §:n nojalla eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen toimivaltainen viranomainen on se tuomari tai tuomioistuin, joka käsittelee asiaa, jonka yhteydessä tällainen pidätysmääräys on syytä antaa. ( 40 ) Oikeusviranomaisen asian käsittelyä koskevan toimivallan ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista syytetoimenpiteitä varten koskevan toimivallan välillä on siis olemassa vastaavuus.

70. Kuten unionin tuomioistuin on katsonut etenkin 27.5.2019 antamassaan tuomiossa OG ja PI (Lyypekin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset), ( 41 ) puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohdassa käytetyllä termillä ”oikeusviranomainen” ei tarkoiteta pelkästään jäsenvaltion tuomareita tai tuomioistuimia, vaan sen on ymmärrettävä tarkoittavan laajemmin viranomaisia, jotka osallistuvat jäsenvaltiossa lainkäyttöön rikosasioissa, erotuksena muun muassa ministeriöistä tai poliisista, jotka käyttävät täytäntöönpanovaltaa. ( 42 )

71. Unionin tuomioistuimen mukaan lisäksi puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu oikeusviranomaisen käsite merkitsee, että kyseinen viranomainen toimii riippumattomasti suorittaessaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen liittyviä tehtäviä. ( 43 )

72. Jos näitä kriteereitä, joilla puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu oikeusviranomaisen käsite voidaan rajata, ei noudateta, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta. Jos kyseisiä kriteereitä sitä vastoin noudatetaan, ei kyseisen säännöksen sanamuodon, joka koskee oikeusviranomaista, ”jolla on kyseisen valtion lainsäädännön mukaan toimivalta antaa eurooppalainen pidätysmääräys”, voida mielestäni tulkita antavan täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle valtaa tutkia pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivaltaa kyseessä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen ja kieltäytyä kyseisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, jos se katsoo, että kyseinen viranomainen ei ole toimivaltainen.

73. Sen hyväksyminen, että kyseisen puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa valtuutetaan täytäntöönpanosta vastaava viranomainen tutkimaan pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivalta, olisi vastoin menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatetta, jonka perusteella jäsenvaltiot voivat kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti nimetä oikeusviranomaisen, jolla on toimivalta antaa eurooppalainen pidätysmääräys. ( 44 ) Kun otetaan huomioon tehtävien jako täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ja pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen välillä, ensin mainitun viranomaisen asiana ei näin ollen ole tutkia, onko jälkimmäinen viranomainen oman jäsenvaltionsa tuomioistuinorganisaatiota ja ‑menettelyä koskevien sääntöjen mukaisesti toimivaltainen antamaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen. Kun eurooppalaisen pidätysmääräyksen antajana on mainitun puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu oikeusviranomainen, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on oletettava, että pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen noudattaa sen toimivallan määritteleviä kansallisia sääntöjä.

74. Kaiken kaikkiaan on niin, että vaikka puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohdassa käytetyn oikeusviranomaisen käsitteen merkitystä ja ulottuvuutta ei voidakaan jättää kunkin jäsenvaltion harkintaan ( 45 ) ja vaikka kyseistä käsitettä on tulkittava itsenäisesti ja yhtenäisesti koko unionin alueella, ( 46 ) tällaisen viranomaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista koskevan toimivallan määrittävät säännöt kuuluvat pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion menettelyllisen itsemääräämisoikeuden piiriin, eikä täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kyseisen säännöksen perusteella puuttua siihen. Muunlainen tulkinta loukkaisi vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta.

75. Edellä esitetty ei tietenkään vaikuta siihen tuomioistuinvalvontaan, jota pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa joko viran puolesta tai luovutuspyynnön kohteena olevan henkilön aloitteesta mahdollisesti harjoitetaan sen tutkimiseksi, onko pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivallan määrittäviä kansallisia sääntöjä noudatettu.

76. Näistä seikoista seuraa, että puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohtaa on mielestäni tulkittava siten, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi sen perusteella tutkia, onko pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla toimivaltainen antamaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen.

2. Missä olosuhteissa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan perusteella kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, jos on väitetysti olemassa vaara, että perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattua perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa loukataan?

77. Nyt on täsmennettävä olosuhteet, joissa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan – joka siis olisi mahdollisesti perusteena poikkeukselle vastavuoroisen tunnustamisen periaatteesta – perusteella kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta siinä tapauksessa, että on väitetysti olemassa vaara, että etsityn henkilön perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa suojattua perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa loukataan.

78. Totean heti aluksi, että tähän kysymykseen vastattaessa on mielestäni tukeuduttava kaikkien aihetta koskevien analyysien lähtökohtaan eli siihen, että ”jäsenvaltioiden välisen keskinäisen luottamuksen periaatteella on unionin oikeudessa perustavanlaatuinen merkitys, koska sen avulla voidaan luoda ja pitää yllä alue, jolla ei ole sisäisiä rajoja. Kyseinen periaate edellyttää etenkin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta sitä, että kukin jäsenvaltio katsoo – jollei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista –, että kaikki muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja aivan erityisesti unionin oikeudessa tunnustettuja perusoikeuksia”. ( 47 )

79. Kuten unionin tuomioistuin totesi painokkaasti lausunnossaan 2/13 (Unionin liittyminen ihmisoikeussopimukseen), tämä olettama keskinäisestä luottamuksesta kansallisiin perusoikeuksien suojelujärjestelmiin merkitsee, että ”kun jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta, niitä voidaan tämän saman oikeuden nojalla vaatia olettamaan, että muut jäsenvaltiot noudattavat perusoikeuksia, siten, että ne eivät voi vaatia toiselta jäsenvaltiolta perusoikeuksille annettavaa korkeampaa kansallisen suojan tasoa kuin mitä unionin oikeudessa annetaan ja tämän lisäksi ne eivät myöskään voi poikkeuksellisia tapauksia lukuun ottamatta tarkastaa, onko tuo toinen jäsenvaltio tosiasiassa kunnioittanut tietyssä konkreettisessa tapauksessa unionin takaamia perusoikeuksia”. ( 48 ) Eurooppalaisen pidätysmääräyksen alalla unionin tuomioistuin on siitä asti korostanut, että sen, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tutkii perusoikeuksien kunnioittamisen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, on oltava poikkeus. ( 49 ) Se ilmentää kyseisellä alalla sitä, että jäsenvaltioiden velvoitetta kunnioittaa perusoikeuksia on aina tarkasteltava unionin rakenteen ja tavoitteiden mukaisesti. ( 50 )

80. Tältä osin on muistettava, että puitepäätöksellä 2002/584 pyritään helpottamaan ja nopeuttamaan oikeudellista yhteistyötä ottamalla käyttöön uusi yksinkertaistettu ja tehokas järjestelmä rikoslain rikkomisesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi, jotta voitaisiin myötävaikuttaa sellaisen unionille asetetun tavoitteen toteutumiseen, jonka mukaan siitä tulee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, sen vankan luottamuksen perusteella, jonka on vallittava jäsenvaltioiden välillä. ( 51 )

81. Olen lisäksi jo maininnut, että tämän tavoitteen saavuttamiseksi vastavuoroisen tunnustamisen periaate edellyttää, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano on pääsääntö, ja siitä kieltäytyminen on katsottava poikkeukseksi, jota on tulkittava suppeasti. ( 52 )

82. Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin totesi tuomiossaan Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet), että samoin kuin todellinen vaara perusoikeuskirjan 4 artiklan rikkomisesta myös todellinen vaara asianomaisen henkilön oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan, peruskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistetun perusoikeuden loukkaamisesta voi olla perusteena poikkeukselliselle kieltäytymiselle eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.

83. On näet niin, että ”jäsenvaltioiden välinen vankka luottamus, johon eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat järjestelyt perustuvat, nojaa – – lähtökohtaan, jonka mukaan pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion rikostuomioistuimet, joiden on eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon jälkeen toteutettava rikosoikeudellinen menettely, joka koskee syytteeseenpanoa taikka vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimen täytäntöönpanoa, ja pääasian rikosoikeudenkäynti, noudattavat perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattua oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan perusoikeuteen erottamattomasti kuuluvia vaatimuksia”. ( 53 ) Unionin tuomioistuimen mukaan ”kyseisellä perusoikeudella on ensisijainen merkitys sen takaajana, että suojataan kaikkia niitä oikeuksia, joita yksityisillä on unionin oikeuden nojalla, ja että turvataan ne jäsenvaltioille yhteiset arvot, jotka on vahvistettu SEU 2 artiklassa ja joihin kuuluu muun muassa oikeusvaltiota koskeva arvo”. ( 54 )

84. Perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattuun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan perusoikeuteen olennaisesti liittyvien vaatimusten noudattaminen on siis perusedellytys sille, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa järjestelyissä kunnioitetaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevien henkilöiden oikeuksia.

85. Tältä osin on kiistatonta, että pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen ja sen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on viranomaisina, joiden tehtävänä on panna täytäntöön puitepäätös 2002/584, kunnioitettava perusoikeuskirjalla suojattuja oikeuksia. Jotta kyseisellä puitepäätöksellä perustettu luovutusjärjestelmä voisi toimia, sitä koskevat vastuualueet kuitenkin jakautuvat näiden kahden viranomaisen välillä keskinäisen luottamuksen periaatteen mukaisesti. On näet niin, että jos pidätysmääräyksen antaneella oikeusviranomaisella ja sen täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella olisi oikeus toteuttaa samat tutkimukset, luovuttamisen tehokkuus ja nopeus vaarantuisivat. Lisäksi keskinäisen luottamuksen kanssa olisi ristiriidassa se, että kumpikin viranomainen tekisi ristiintarkastuksia perusoikeuksien kunnioittamisesta toisen viranomaisen jäsenvaltiossa. Se, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta todettuaan vaaran perusoikeuksien loukkaamisesta pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, voi tämän logiikan mukaan olla ainoastaan poikkeuksellista.

86. Tämä ilmenee unionin tuomioistuimen tuomiossa, jonka mukaan ”vaikka – – kunkin jäsenvaltion on keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteiden, jotka ovat kyseisen mekanismin taustalla, täysimääräisen soveltamisen turvaamiseksi varmistettava viime kädessä unionin tuomioistuimen valvonnassa, että [perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistettuun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan perusoikeuteen] erottamattomasti liittyviä vaatimuksia noudatetaan, pidättymällä kaikista toimenpiteistä, jotka voivat vaarantaa sen – –, todellinen vaara siitä, että jos eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle, hänen tätä perusoikeuttaan loukataan, voi antaa täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle mahdollisuuden jättää poikkeuksellisesti ryhtymättä toimenpiteisiin kyseisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan nojalla”. ( 55 )

87. Sen todellisen vaaran olemassaolo, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin loukataan, jos hänet luovutetaan pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle, voi siis poikkeuksellisesti muuttaa pidätysmääräyksen antaneen viranomaisen ja täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen välistä vastuunjakoa. Tältä osin muistutan, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa menettelyssä henkilön, jonka luovuttamista pyydetään, oikeuksien kunnioittamisen takaaminen kuuluu ensisijaisesti pidätysmääräyksen antaneelle jäsenvaltiolle, jonka voidaan olettaa noudattavan unionin oikeutta ja erityisesti siinä tunnustettuja perusoikeuksia. ( 56 )

88. Unionin tuomioistuin on rajannut tiukasti täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen mahdollisuuden kumota kyseinen olettama tutkimalla perusoikeuksien loukkaamisen vaara pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, minkä johdosta kyseinen oikeusviranomainen voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan perusteella, ja edellyttänyt tuomiostaan Aranyosi ja Căldăraru asti johdonmukaisesti kaksivaiheista tutkimista, jossa yhdistyvät rakenteellinen arviointi ja väitetyn riskin olemassaolon tutkiminen yksilötasolla.

89. Unionin tuomioistuin on katsonut, että ”kun täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella, jonka on päätettävä eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovuttamisesta, on käytössään seikkoja, jotka osoittavat, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on olemassa lainkäyttövallan riippumattomuuteen liittyviä rakenteellisia tai yleisiä puutteita, kyseinen viranomainen ei kuitenkaan voi olettaa, että on painavia perusteita uskoa, että kyseinen henkilö altistuu todelliselle vaaralle siitä, että hänen perusoikeuttaan oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin loukataan, jos hänet luovutetaan viimeksi mainittuun jäsenvaltioon, suorittamatta konkreettista ja tarkkaa arviointia, jossa otetaan huomioon erityisesti kyseisen henkilön henkilökohtainen tilanne sekä kyseessä olevan rikoksen luonne ja kyseisen pidätysmääräyksen antamisen taustalla olevat tosiseikat, kuten viranomaisen esittämät lausunnot tai asiakirjat, jotka voivat vaikuttaa yksittäistapauksen käsittelyyn”. ( 57 )

90. Tämän kaksivaiheisen tutkimuksen puitteissa ”pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on ensiksi arvioitava, onko olemassa sellaisia objektiivisia, luotettavia, tarkkoja ja asianmukaisesti päivitettyjä tietoja, jotka tuntuvat osoittavan, että on olemassa todellinen vaara siitä, että kyseisessä määräyksessä taattua perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin loukataan pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa tämän jäsenvaltion lainkäyttövallan riippumattomuuteen liittyvien rakenteellisten ja yleisten puutteiden vuoksi”. ( 58 )

91. Toiseksi ”kyseisen täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen on tarkastettava konkreettisesti ja tarkasti, missä määrin ensimmäisessä vaiheessa todetuilla puutteilla voi olla vaikutusta niiden kyseisen jäsenvaltion tuomioistuinten tasolla, jotka ovat toimivaltaisia antamaan ratkaisun menettelyissä, jotka kohdistuvat kyseessä olevaan henkilöön, ja onko, kun otetaan huomioon hänen henkilökohtainen tilanteensa sekä sen rikoksen luonne, josta häntä syytetään, ja kyseisen pidätysmääräyksen antamisen taustalla oleva tosiseikasto ja kun otetaan huomioon saman jäsenvaltion mahdollisesti puitepäätöksen 2002/584 15 artiklan 2 kohdan perusteella toimittamat tiedot, olemassa painavia perusteita uskoa, että asianomainen henkilö altistuu tällaiselle vaaralle, jos hänet luovutetaan viimeksi mainittuun valtioon”. ( 59 )

92. Unionin tuomioistuin on tuomiossaan Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa) todennut tuomarien nimittämismenettelystä pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, että kaksivaiheinen tutkiminen on tarpeen, jos kyseessä on etukäteen laillisesti perustettua tuomioistuinta koskeva tae, joka myös kuuluu erottamattomasti perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistettuun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan perusoikeuteen, ja täsmentänyt kyseisen tutkimisen edellytykset ja menettelytavat.

93. Kyseisessä tilanteessa kaksivaiheisen tutkimisen oikeuttaa kolme näkökohtaa.

94. Ensinnäkin unionin tuomioistuin korosti niitä erottamattomia yhteyksiä, jotka ovat olemassa tuomareiden riippumattomuuden ja puolueettomuuden takeiden sekä etukäteen laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan takeen välillä, kun on kyse oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevasta perusoikeudesta. ( 60 ) Toiseksi unionin tuomioistuin nosti esiin tarpeen tasapainottaa niiden henkilöiden perusoikeuksien kunnioittaminen, joiden luovuttamista on pyydetty, muiden etujen, kuten uhrien oikeuksien suojan ja rankaisematta jäämisen torjumisen, kanssa, mikä merkitsee, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi rajoittaa tutkimistaan pelkkään ensimmäiseen vaiheeseen. ( 61 ) Kolmanneksi unionin tuomioistuin varoitti lähestymistavasta, joka johtaisi eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien järjestelyjen täytäntöönpanon tosiasialliseen keskeyttämiseen kyseisen jäsenvaltion osalta, mikä merkitsisi Eurooppa-neuvoston ja neuvoston tätä koskevan toimivallan sivuuttamista. ( 62 )

95. Mielestäni unionin tuomiossaan Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa) käyttämä päättely, joka perustuu suurelta osin tarpeeseen säilyttää poikkeustapauksena eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sillä perusteella, että on väitetysti olemassa vaara etsityn henkilön perussopimuksen 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistetun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan perusoikeuden loukkaamisesta, on toistettava nyt esillä olevassa asiassa. Tähän on kaksi pääasiallista syytä.

96. Ensinnäkin nyt käsiteltävässä asiassa väitetty vaara koskee samaa, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan perusoikeuden erottamattomana osana olevaa vaatimusta eli etukäteen laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevaa vaatimusta, vaikka tässä ei kyseessä olekaan tuomarien nimittämismenettely pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa vaan niiden oikeussäännösten noudattaminen, jotka määrittävät kyseisen valtion eri tuomioistuinten toimivallan.

97. Toiseksi kaksivaiheisen tutkimisen edellyttäminen arvioitaessa todellista vaaraa kyseisen perusoikeuden loukkaamisesta luovutuksen yhteydessä on nähdäkseni välttämätöntä, jotta kieltäytyminen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta tällaisen vaaran perusteella pysyisi todella poikkeustapauksena.

98. Käsittelen näitä kahta näkökohtaa seuraavaksi yksi kerrallaan.

a) Kaksivaiheisen tutkimisen tarpeellisuus tilanteessa, jossa on väitetysti olemassa vaara oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan perusoikeuden loukkaamisesta siltä osin kuin on kyse niiden oikeussäännösten noudattamisesta, jotka määrittävät pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinten toimivallan

99. Etukäteen laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan takeen osatekijöihin kuuluu vaatimus, jonka mukaan kyseisen tuomioistuimen toimivallalla on oltava lakisääteinen perusta. Muistutan, että siltä osin kuin perusoikeuskirjassa vahvistetaan oikeuksia, jotka vastaavat Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia, perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan tarkoituksena on varmistaa tarvittava johdonmukaisuus perusoikeuskirjaan sisältyvien oikeuksien ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattujen vastaavien oikeuksien välillä, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta unionin oikeuden riippumattomuuteen. Euroopan unionin perusoikeuskirjan selitysten ( 63 ) mukaan perusoikeuskirjan 47 artiklan toinen kohta vastaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaletta. Unionin tuomioistuimen on siksi huolehdittava siitä, että tulkinta, jonka se omaksuu perusoikeuskirjan 47 artiklan toisesta kohdasta, turvaa suojelulle tason, jolla ei aliteta Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, tarjoamaa tasoa. ( 64 )

100. Laillisesti perustetun tuomioistuimen käsite sekä tuomioistuimen riippumattomuuden ja puolueettomuuden käsitteet kuuluvat Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen institutionaalisiin vaatimuksiin. Ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä näillä käsitteillä on hyvin läheiset yhteydet. ( 65 )

101. Ihmisoikeustuomioistuin on katsonut, että vaikka kullakin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen institutionaalisella vaatimuksella on täsmällinen tavoitteensa, mikä tekee niistä oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin erityisiä takeita, niille on yhteistä se, että niillä pyritään kunnioittamaan oikeusvaltion ja vallanjaon perusperiaatteita, ja täsmentänyt tältä osin, että kaikkien näiden vaatimusten perustana on, että on välttämätöntä säilyttää se luottamus, jota oikeuslaitoksen täytyy herättää yksityisissä, ja tuomiovallan riippumattomuus muista valtiovallan muodoista. ( 66 ) Unionin tuomioistuin on omaksunut nämä määritelmän osatekijät omaan oikeuskäytäntöönsä. ( 67 )

102. Ihmisoikeustuomioistuin on lisäksi tulkinnut laillisesti perustetun tuomioistuimen käsitteen merkitsevän lain mukaisesti perustettua tuomioistuinta. ( 68 ) Tuomareiden nimittämismenettelyyn liittyvien sääntöjenvastaisuuksien ( 69 ) tavoin tietyn asian ratkaisemista koskevaa tuomioistuimen toimivaltaa sääntelevien kansallisen oikeuden sääntöjen rikkominen voi olla vastoin vaatimusta laillisesti perustetusta tuomioistuimesta. ( 70 ) Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettu ”laki” käsittää näet etenkin lainkäyttöelinten perustamista ja toimivaltaa koskevan lainsäädännön. ( 71 ) Tästä seuraa ihmisoikeustuomioistuimen mukaan, että jos kansallisen oikeuden mukaan tuomioistuin ei ole toimivaltainen ratkaisemaan syytetyn asiaa, se ei ole kyseisen säännöksen tarkoittamalla tavalla ”laillisesti perustettu”. ( 72 )

103. Tältä osin on täsmennettävä, että ihmisoikeustuomioistuimen mukaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaan sisällytetyllä ilmaisulla ”laillisesti perustettu” pyrittiin siihen, ettei tuomioistuinjärjestelmän organisointia demokraattisessa yhteiskunnassa jätettäisi toimeenpanovallan harkintaan vaan että sitä säänneltäisiin parlamentin antamalla lailla. ( 73 ) Saman tuomioistuimen mukaan lisäksi säädännäiseen oikeuteen perustuvissa maissa tuomioistuinjärjestelmän organisointia ei voida myöskään jättää oikeusviranomaisten harkintavaltaan, mikä ei kuitenkaan sulje pois sitä, että niille tunnustetaan tiettyä toimivaltaa tulkita asiaa koskevaa kansallista lainsäädäntöä. ( 74 )

104. Näistä seikoista seuraa, että tuomioistuinten toimivallan määrittävien sääntöjen lakisääteisyys ja niiden noudattaminen tuomioistuimissa ovat erottamattomasti sidoksissa tuomarien riippumattomuutta ja puolueettomuutta koskeviin takeisiin. Laajemmalta kannalta tämä on osaltaan takeena oikeusvaltiolle ja vallanjaolle, sillä näin säilytetään luottamus, jota oikeuslaitoksen on herätettävä yksityisissä, ja tuomiovallan riippumattomuus muista valtiovallan muodoista.

105. Takeet, jotka koskevat oikeutta saada asiansa käsitellyksi riippumattomassa, puolueettomassa ja etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa, ovat siten oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden kulmakivi. Sen tutkiminen, onko tuomioistuin laillisesti perustettu, silloin, kun tuomioistuimen toimivallasta on vakavia epäilyjä, on tarpeen sen luottamuksen kannalta, jota demokraattisen yhteiskunnan tuomioistuinten on herätettävä yksityisissä. ( 75 )

106. Tästä seuraa, että kuten unionin tuomioistuin tuomarien nimittämismenettelyn osalta katsoi tuomiossaan Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa), täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on samoin toteutettava kaksivaiheinen tutkiminen, mikäli on väitetysti olemassa vaara etukäteen laillisesti perustettuun tuomioistuimeen liittyvän takeen rikkomisesta pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinten toimivaltaan liittyvien sääntöjenvastaisuuksien vuoksi.

b) Kaksivaiheinen tutkiminen, jonka oikeuttaa tarve säilyttää sellaisen täytäntöönpanosta kieltäytymisen, joka perustuu väitettyyn vaaraan oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan perusoikeuden loukkaamisesta, poikkeuksellinen luonne

107. Pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen mahdollinen toimivallan puute voi osoittautua ongelmalliseksi sekä eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisvaiheessa että siinä tapauksessa, että se merkitsee, että kyseisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta seuraa etsityn henkilön tuomitseminen tuomioistuimessa, joka ei ole asiassa toimivaltainen. Unionin tuomioistuimessa on keskusteltu täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen roolista tilanteessa, jossa kyseisessä oikeusviranomaisessa väitetään, että pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivaltaan liittyy ongelmia.

108. Tähän asti unionin tuomioistuin on ennen kaikkea perustellut sitä, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tutkimisen ensimmäisen vaiheen loppuunsaattamisen jälkeen aloitettava tutkimisen toinen vaihe. Unionin tuomioistuimen ratkaistavaksi onkin tähän mennessä saatettu asioita, joissa etsitty henkilö on väittänyt, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on rakenteellisia tai yleisiä puutteita. Tässä nimenomaisessa yhteydessä vaatimuksella kaksivaiheisesta tutkimisesta voidaan etenkin varmistaa, että pelkkä rakenteellisten tai yleisten puutteiden osoittaminen ei johda puitepäätöksen 2002/584 soveltamisen estymiseen silloin, kun etsittyyn henkilöön ei käytännössä kohdistu todellista henkilökohtaista vaaraa.

109. Nyt käsiteltävän asian ydin on kuitenkin toisaalla, sillä on selvitettävä, voiko täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen perustella eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymisensä tapauskohtaisella etukäteen laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan takeen rikkomisen vaaralla, joka ei johdu pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnan rakenteellisista tai yleisistä puutteista. Esillä olevassa asiassa ei siis ole kyse siitä, esiintyykö tällaisia rakenteellisia tai yleisiä puutteita riittävästi, vaan siitä, onko niiden olemassaolo tarpeen, jotta täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan nojalla silloin, kun väitetään, että on olemassa vaara perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistetun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan perusoikeuden loukkaamisesta.

110. Minusta vaikuttaa siltä, että unionin tuomioistuimessa tästä kysymyksestä käydyn keskustelun olennainen sisältö voidaan tiivistää kahteen vastakkaiseen näkemykseen seuraavasti:

111. Ensimmäisen näkemyksen mukaan rakenteellisten tai yleisten puutteiden olemassaoloa pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa koskeva toteamus ei ole vaadittu välivaihe, jotta täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi tutkia, onko olemassa yksilöllinen ja konkreettinen vaara sen oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan perusoikeuden loukkaamisesta, joka eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevalle henkilölle on taattava. Tältä osin unionin tuomioistuimen tähän asti käyttämä edellytys, jonka mukaan kyseisen oikeusviranomaisen on toteutettava kaksivaiheinen tutkiminen asioissa, joissa kyseessä on perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan noudattaminen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, selittyy sillä, että kyseisissä asioissa oli selvitettävä, oliko tutkimisen toinen vaihe, joka koski kyseisen perusoikeuden loukkaamisen vaaran arviointia henkilökohtaisella tasolla, tarpeen, jos rakenteellisia tai yleisiä puutteita oli havaittu. Unionin tuomioistuin ei sitä vastoin ole lausunut siitä, onko ensimmäinen vaihe aina välttämätön.

112. Tämän ensimmäisen näkemyksen kannattajat katsovat, että kun punnitaan yhtäältä keskinäistä luottamusta ja toisaalta oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan perusoikeuden suojelemista, jälkimmäinen näkökohta painaa vaakakupissa enemmän. Tämän näkemyksen perusteluissa ei myöskään anneta määräävää merkitystä sille perusoikeuskirjassa suojattujen perusoikeuksien väliselle erolle, että osa niistä on luonteeltaan ehdottomia ja osaa taas voidaan rajoittaa.

113. Toisen, vastakkaisen näkemyksen mukaan on niin, että kun kyseessä on perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattu perusoikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin laillisesti perustetussa tuomioistuimessa, on vaadittava tiukasti unionin tuomioistuimen määrittelemien kahden vaiheen noudattamista siinä tutkimisessa, joka täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on toteutettava todellisesta kyseisen oikeuden loukkaamisen vaarasta pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa. Koska tämän täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen toteuttaman tutkimisen on oltava luonteeltaan poikkeuksellinen, jotta jäsenvaltioiden välistä keskinäistä luottamusta toistensa oikeusjärjestyksien moitteettomaan toimintaan ei vaaranneta, tämä merkitsee, että rakenteellisten tai yleisten puutteiden toteaminen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on välttämätöntä. Vain tällaiset puutteet voivat näet synnyttää todellisen vaaran kyseisen oikeuden keskeisen sisällön loukkaamisesta tai joka tapauksessa todellisen vaaran mainitun oikeuden riittävän vakavasta loukkaamisesta. Eräät tämän näkemyksen kannattajat ovat myöntäneet, että tältä osin voi olla eroa siinä, koskeeko väitetty loukkaamisvaara perusoikeuskirjan 4 artiklassa suojatun oikeuden kaltaista luonteeltaan ehdotonta oikeutta vai perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taatun kaltaista oikeutta, jota voidaan rajoittaa.

114. Yksinkertaistaen ilmaistuna tämän jälkimmäisen näkemyksen kannattajat siis panevat vaakakupissa enemmän painoa keskinäiselle luottamukselle, joka täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen pitäisi kyseenalaistaa vain poikkeustapauksissa, joille on perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan osalta oltava aina ominaista rakenteellisten tai yleisten puutteiden olemassaolo pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa.

115. Yhdyn tähän jälkimmäiseen näkemykseen, koska siinä nähdään eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen poikkeuksena, jota on tulkittava suppeasti, ja taataan siten osaltaan sen jäsenvaltioiden välisen oikeusasioiden yhteistyöjärjestelmän tehokkuus, jonka keskeinen osa on pidätysmääräys.

116. Tätä varten on nähdäkseni välttämätöntä säilyttää mahdollisimman pitkälti pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion ja täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion välinen vastuunjako. Kuten edellä totesin, on ensisijaisesti pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion asia huolehtia siitä, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamispäätöksessä kunnioitetaan sen kohteena olevan henkilön unionin oikeuteen perustuvia oikeuksia, joihin kuuluvat perusoikeuskirjassa suojatut perusoikeudet. Tätä varten pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion on taattava kyseiselle henkilölle tehokas oikeussuoja etenkin säätämällä tätä valvontaa varten tarvittavista oikeussuojakeinoista. ( 76 ) Jos pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa ei voida osoittaa rakenteellisia tai yleisiä puutteita, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ei ole syytä epäillä, etteikö asianomainen henkilö voi kyseisessä jäsenvaltiossa tuomioistuimessa käytettävissään olevilla oikeussuojakeinoilla saada todetuksi hänen peruskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taatun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan oikeutensa mahdollista loukkaamista ja tarvittaessa saada se korjatuksi tai määrätyksi seuraamuksia. Tältä osin unionin tuomioistuimessa käydyissä keskusteluissa on käynyt ilmi, että pääasiassa kyseessä olevien syytetoimien kohteena olevilla henkilöillä on pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa käytettävissään oikeussuojakeinoja, joilla he voivat saada kyseisen perusoikeuden kunnioittamisen tutkituksi aina Tribunal Constitucionalissa (perustuslakituomioistuin) asti. ( 77 ) Lisään, että suurimmassa osassa tapauksista tuomioistuinten toimivaltaan liittyvät ongelmat ratkaistaan kansallisen oikeuden prosessisäännöillä, joita voivat parhaiten soveltaa pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimet, jotka siten varmistavat suojan henkilön perusoikeudelle saada asiansa käsitellyksi laillisesti perustetussa tuomioistuimessa.

117. Jos pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa ei siis ole väitetty olevan rakenteellisia tai yleisiä puutteita eikä erityisesti kyseisen valtion lainkäyttöjärjestelmään liittyviä ongelmia, jotka voivat olla esteenä sille, että mainitun valtion tuomioistuin voisi todeta kyseessä olevan perusoikeuden loukkaamisen ja tarvittaessa korjata sen tai määrätä siitä seuraamuksia, jäsenvaltioiden välisen keskinäisen luottamuksen periaatetta on sovellettava täysimääräisesti, jotta puitepäätöksen 2002/584 mukainen jäsenvaltioiden välisen oikeudellisen yhteistyön nopeuttamisen ja yksinkertaistamisen tavoite voitaisiin saavuttaa sen vankan luottamuksen perusteella, jonka on vallittava jäsenvaltioiden välillä. ( 78 )

118. Jos kuitenkin täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen saisi oikeuden tutkia konkreettisessa tapauksessa, kunnioitetaanko pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa, tilanteessa, jossa kyseisen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa ei ole rakenteellisia tai yleisiä puutteita, kyseisen viranomaisen tehtävä olisi huomattavasti raskaampi, mikä olisi vastoin luovutuksen tehokkuuden ja nopeuden vaatimuksia. Nyt käsiteltävän asian tosiseikat kertovat lisäksi niistä vaikeuksista, joita täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on, kun se pyrkii soveltamaan, tulkitsemaan tai pelkästään ymmärtämään pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion menettelysääntöjä.

119. Mielestäni pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen ja täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen välistä vastuunjakoa voidaan näin ollen muuttaa vain poikkeuksellisissa olosuhteissa, joille on ominaista rakenteellisten tai yleisten puutteiden olemassaolo pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa, jolloin täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi tutkia, onko kyseinen jäsenvaltio tosiasiallisesti kunnioittanut konkreettisessa tapauksessa perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattua oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa. ( 79 ) Toisin sanoen säännöstä, jonka mukaan täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ei pidä tutkia, kunnioitetaanko pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa perusoikeuksia, voidaan poiketa vain poikkeuksellisesti siinä tapauksessa, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa on rakenteellisia tai yleisiä puutteita, kuten unionin tuomioistuin on todennut lausuntonsa 2/13 (Unionin liittyminen Euroopan ihmisoikeussopimukseen) 192 kohdassa. Tämä sääntö edellyttää näin ollen, että poikkeuksellisten olosuhteiden toteamista on tiukasti rajattu. ( 80 )

120. Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy selkeästi ilmi, että sen tutkimisen, joka täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on suoritettava, ensimmäinen vaihe on välttämätön ennakkoedellytys kyseisen tutkimisen toisen vaiheen aloittamiselle. Tämän toisen vaiheen yhteydessä näet ”täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on arvioitava, voivatko kyseisen tutkinnan ensimmäisessä vaiheessa todetut rakenteelliset tai yleiset puutteet konkretisoitua tilanteessa, jossa asianomainen henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, ja onko tämä henkilö tämän asian erityisissä olosuhteissa näin ollen todellisessa vaarassa siitä, että hänen perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistettua oikeuttaan oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu, loukataan”. ( 81 ) Kuten komissio aivan oikein toteaa, sen tutkimisen, joka täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on suoritettava, kaksi vaihetta ovat luonteeltaan kumulatiiviset ja peräkkäiset, ja kyseisen viranomaisen on noudatettava niiden järjestystä tutkimisessa.

121. Lisäksi katson, että kuten unionin tuomioistuin on tuomionsa Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa) 62 kohdassa katsonut, on niin, että jos tämän perusoikeuden loukkaamisen vaaran tarkastaminen konkreettisessa tapauksessa riittäisi yksinään siihen, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voisi tarvittaessa kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, niiden tarkastusten lisääntyminen, jotka kyseinen viranomainen voisi joutua tältä osin tekemään, voisi aiheuttaa haittaa puitepäätöksen tavoitteelle torjua rankaisematta jäämistä sekä ehkä muille eduille, kuten tarpeelle kunnioittaa kyseisten rikosten uhrien perusoikeuksia. ( 82 )

122. Kaiken kaikkiaan täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi todeta, että kyseisessä jäsenvaltiossa on olemassa todellinen vaara perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taatun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan perusoikeuden loukkaamisesta, ainoastaan silloin, kun pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa on suuria vaikeuksia, jotka on todettu tinkimättömän tarkasti ja riittävällä varmuudella objektiivisten, luotettavien, täsmällisten ja asianmukaisesti päivitettyjen tietojen perusteella. Mielestäni kyse on vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen toteutumisesta ja tarkemmin sanoen puitepäätöksellä 2002/584 perustettujen, keskinäiseen luottamukseen ja siihen olettamaan, että muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja kunnioittavat erityisesti perusoikeuskirjassa suojattuja oikeuksia, perustuvien luovuttamista koskevien järjestelyjen sujuvasta ja tehokkaasta täytäntöönpanosta.

123. Katson, että unionin tuomioistuimen olisi pitäydyttävä tässä lähestymistavassa eurooppalaisen pidätysmääräyksen alalla, vaikka se onkin käyttänyt joustavampaa lähestymistapaa turvapaikka-asioissa, joissa on ollut kyse turvapaikanhakijan siirtämisestä hänen hakemuksensa käsittelystä vastaavaan jäsenvaltioon. Näillä kahdella alalla on näet eri päämäärät. ( 83 ) Tämä lähestymistapa lisäksi perustuu henkilökohtaiseen vaaraan eikä rakenteelliseen vaaraan perusoikeuksien loukkaamisesta ja se koskee perusoikeuskirjan 4 artiklaa eli ehdotonta oikeutta. ( 84 ) Sen sijaan perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistettua oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin voidaan rajoittaa.

124. Nopean ja tehokkaan luovutusjärjestelmän toteuttamisen tavoite, joka on yhteydessä rankaisematta jäämisen torjumisen tavoitteeseen, ei kuitenkaan ole yhteensopiva sen kanssa, että täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle annettaisiin liian laaja mahdollisuus tarkastaa, onko pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa olemassa vaara perusoikeuksien loukkaamisesta, etenkin kun on kyse oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevasta oikeudesta, joka ei ole ehdoton oikeus. ( 85 )

125. Korostan lisäksi, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien järjestelyjen moitteettoman toiminnan kannalta on tärkeää, että täytäntöönpanosta vastaavaa oikeusviranomaista ei valtuuteta toteuttamaan tarkastusta, jota se ei pysty suorittamaan. Tällaisen viranomaisen tehtävä tarkastaa pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivalta eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevien henkilöiden asian ratkaisemiseen ja tällaisen pidätysmääräyksen antamiseen kuuluu luonnostaan pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimille, jotka voivat parhaiten tulkita ja soveltaa kyseisen jäsenvaltion oikeusjärjestykseen kuuluvia menettelysääntöjä. Jos mainitun jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa ei ole rakenteellisia eikä yleisiä puutteita, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ei ole syytä toteuttaa tarkastusta, joka ilmentäisi epäluottamusta pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimia kohtaan. Tällöin päädyttäisiin täysin päinvastaiseen tulokseen kuin alkuperäinen tavoite rikosoikeudellisen yhteistyön rakentamisesta perustalle, jonka muodostavat yhdessä vastavuoroinen tunnustaminen ja keskinäinen luottamus, ja avattaisiin tie kärsivällisesti rakennetun järjestelmän purkamiselle.

126. Mielestäni on niin ikään tärkeää pidättäytyä tilanteessa, jossa perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattua perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa väitetysti loukataan, soveltamasta mekaanisesti sitä, mitä unionin tuomioistuin on katsonut sellaisen oikeussuojakeinon olemassaolosta, jonka avulla vangit voivat tuomioistuimessa riitauttaa vankeusolosuhteensa perusoikeuskirjan 4 artiklaan nähden pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, eli sitä, että tällainen oikeussuojakeino ei ”sellaisenaan yksin riitä sulkemaan pois todellista vaaraa siitä, että asianomainen henkilö joutuu perusoikeuskirjan 4 artiklassa kielletyn epäinhimillisen ja halventavan kohtelun kohteeksi pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa”. ( 86 ) Unionin tuomioistuimen mukaan on näet niin, että vaikka täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voikin ottaa tällaisen tuomioistuinvalvonnan huomioon suorittaessaan niiden olosuhteiden kokonaisarviointia, joissa eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö on tarkoitettu pidettäväksi vangittuna, sillä "ei sellaisenaan voida sulkea pois vaaraa siitä, että henkilö joutuu luovuttamisen jälkeen perusoikeuskirjan 4 artiklassa kielletyn kohtelun kohteeksi vankeusolosuhteidensa vuoksi”. ( 87 )

127. Tältä osin katson, että tilanne, jossa on väitetysti vaara perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taatun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan perusoikeuden loukkaamisesta siinä tapauksessa, että etsitty henkilö luovutetaan, on erotettava tilanteesta, jossa vedotaan vaaraan perusoikeuskirjan 4 artiklan rikkomisesta pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankeusolosuhteiden vuoksi. ( 88 ) Jos pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa ei ole rakenteellisia tai yleisiä puutteita, mahdollisuus perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taatun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan perusoikeuden tehokkaaseen oikeussuojaan kyseisessä jäsenvaltiossa on nähdäkseni ratkaisevassa asemassa sen toteamisessa, että todellista vaaraa kyseisen oikeuden loukkaamisesta ei ole. Menettelynäkökohtien osalta näet se tuomioistuinvalvonta, jota pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa voidaan harjoittaa, on omiaan korjaamaan mahdolliset pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivaltaan liittyvät sääntöjenvastaisuudet.

128. Kolmannen, neljännen, viidennen ja kuudennen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelun päätteeksi esitän joitakin näkökohtia sen ensimmäisen vaiheen sisällöstä, joka täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tutkinnassaan toteutettava.

129. Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että ”tämän tutkinnan ensimmäisessä vaiheessa täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on yleisesti arvioitava, onko olemassa siihen, – – että vaatimus laillisesti perustetusta tuomioistuimesta sivuutetaan, liittyvä todellinen vaara siitä, että perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin loukataan kyseisessä jäsenvaltiossa olevien rakenteellisten ja yleisten puutteiden vuoksi”. ( 89 ) Tämän arvioiminen edellyttää ”kokonaisarviointia”, ( 90 ) jonka on perustuttava ”objektiivisiin, luotettaviin, tarkkoihin ja asianmukaisesti päivitettyihin tietoihin”. ( 91 ) Tuo sama arviointi on tehtävä ottamalla huomioon perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattu perusoikeuksien suojan taso. ( 92 ) Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on katsonut tuomareiden nimittämismenettelyn osalta, että jokaista menettelyssä tapahtunutta sääntöjenvastaisuutta ei voida pitää etukäteen laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan perusoikeuden loukkaamisena kyseisessä määräyksessä tarkoitetussa merkityksessä. ( 93 ) Unionin tuomioistuimen mukaan tämä edellyttää sääntöjenvastaisuudelta erityistä luonnetta ja vakavuutta. ( 94 )

130. Unionin tuomioistuin on ottanut kyseisen perusoikeuden osalta käyttöön sellaisen suojelun tason, joka vastaa ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevää tasoa. Vaikka ihmisoikeustuomioistuin katsookin olevansa toimivaltainen tarkastamaan, noudattaako kansallinen oikeus vaatimusta laillisesti perustetusta tuomioistuimesta, se katsoo silti, että kun otetaan huomioon yleinen periaate, jonka mukaan on ensisijaisesti kansallisten tuomioistuinten asiana tulkita kansallisen oikeuden säännöksiä, se ei voi kyseenalaistaa niiden tulkintoja, paitsi jos kyseisiä säännöksiä on räikeästi rikottu. ( 95 ) Näistä ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön perustuvien näkökohtien perusteella päättelen, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen rikkominen voidaan todeta vain siinä tapauksessa, että on tapahtunut ilmeinen lainkäyttöelinten toimivaltaa koskevien kansallisen oikeuden sääntöjen rikkominen, joka ylittää sen tulkinnanvaran, joka kansallisille tuomioistuimille on tunnustettava kyseisen oikeuden osalta. Näin ollen kyseisen rikkomisen vakavuuden kynnyksen on oltava korkea, jotta voitaisiin katsoa, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettua laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan vaatimuksen taustalla olevia perusperiaatteita on loukattu. ( 96 )

131. Se, että täytäntöönpanosta vastaavalta oikeusviranomaiselta edellytetään sen tutkimista, onko pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa rakenteellisia tai yleisiä puutteita, ennen kuin se voi todeta, että kyseisessä jäsenvaltiossa on todellinen vaara perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taatun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan perusoikeuden loukkaamisesta, on mielestäni johdonmukaista sen korkeaa vakavuusastetta koskevan edellytyksen kanssa, jota ihmisoikeustuomioistuin on käyttänyt Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetun, laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan oikeuden loukkaamisen yhteydessä. Lisäksi ihmisoikeustuomioistuin on useaan kertaan ottanut huomioon vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen, joka perustuu vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen, erityisyyden, kyseessä olevien useiden intressien yhteensovittamiseen sekä täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen tarpeen tukeutua riittävään tosiseikastoon. ( 97 )

132. Kaiken kaikkiaan edellytys, jonka mukaan pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa on oltava rakenteellisia tai yleisiä puutteita, ilmentää sitä, että vain vakavuusasteeltaan korkea vaara oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan perusoikeuden loukkaamisesta voi olla syynä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymiseen. Tämä edellytys on osaltaan takeena kieltäytymisen poikkeuksellisesta luonteesta, ja siten se säilyttää viime kädessä välttämättömän tasapainon kyseisen perusoikeuden suojelun ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien järjestelyjen yleisen edun mukaisten tavoitteiden välillä.

133. Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella päättelen, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta silloin, kun se Brysselin cour d’appelin tavoin sulkee itse pois rakenteellisten tai yleisten puutteiden olemassaolon pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa ja esittää sitten epäilyjä luovutettavaksi pyydetyn henkilön oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan perusoikeuden kunnioittamisesta mielivaltaisia pidätyksiä käsittelevän työryhmän kertomuksen ja tiettyjen ihmisoikeustuomioistuimen tuomioiden perusteella, jotka tosin teoriassa voivat olla vakuuttavia seikkoja ( 98 ) mutta eivät nyt käsiteltävässä asiassa tue tällaisten puutteiden olemassaoloa kyseisessä jäsenvaltiossa. Lisään, että täytäntöönpanosta kieltäytyminen ei voi perustua epävarmaan tulkintaan pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion prosessioikeudesta eikä se voi tapahtua ilman, että pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta pyydetään puitepäätöksen 2002/584 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti ajantasaisia lisätietoja olemassa olevista oikeussuojakeinoista ja tuomioistuinten välisen vuoropuhelun tilasta kyseisessä jäsenvaltiossa, mitä tulee sen tutkimiseen, onko kyseisen viranomaisen toimivalta kyseisen perusoikeuden mukainen. ( 99 )

134. Kaikki nämä näkökohdat huomioon ottaen ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa kolmanteen, neljänteen, viidenteen ja kuudenteen ennakkoratkaisukysymykseen, että puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella, jonka on päätettävä syytetoimenpiteitä varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovuttamisesta, ei ole tiedossaan seikkoja, jotka olisivat omiaan osoittamaan objektiivisiin, luotettaviin, tarkkoihin ja asianmukaisesti päivitettyihin tietoihin perustuvassa kokonaisarvioinnissa, että on olemassa todellinen vaara perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taatun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan oikeuden loukkaamisesta pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa olevien rakenteellisten tai yleisten puutteiden vuoksi, kyseinen viranomainen ei voi kieltäytyä kyseisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.

D Seitsemäs ennakkoratkaisukysymys

135. Seitsemännellä ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee pääasiassa, onko puitepäätöstä 2002/584 tulkittava siten, että se on esteenä sille, että pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen antaa uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen samasta henkilöstä ja osoittaa sen samalle täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle silloin, kun jälkimmäinen on kieltäytynyt aiemman eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta unionin oikeuden vastaisissa olosuhteissa.

136. Tältä osin totean heti aluksi, että puitepäätöksessä 2002/584 ei ole säännöksiä, joissa rajoitettaisiin eurooppalaisten pidätysmääräysten antamista. Lisäksi unionin tuomioistuin on jo todennut tutkittavaksi ottamisen edellytysten yhteydessä, että samasta etsitystä henkilöstä voidaan antaa useita eurooppalaisia pidätysmääräyksiä peräkkäin. ( 100 )

137. Puitepäätöksen 2002/584 tavoitteena oleva rankaisematta jäämisen torjuminen puoltaa lisäksi mahdollisuutta antaa samasta henkilöstä useita eurooppalaisia pidätysmääräyksiä ja osoittaa ne samalle täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle syytetoimenpiteiden suorittamiseksi kyseistä henkilöä vastaan tai hänelle määrätyn rangaistuksen panemiseksi täytäntöön. Tässä tilanteessa sen rajaaminen, kuinka monta eurooppalaista pidätysmääräystä voidaan antaa, merkitsisi jäsenvaltioiden välisen oikeusasiain yhteistyöjärjestelmän tehokkuuden kyseenalaistamista ja niiden toimien heikentämistä, joilla pyritään rikosten tehokkaaseen rankaisemiseen vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella.

138. Tämä pätee vielä suuremmalla syyllä tilanteessa, jossa aiempi täytäntöönpanosta kieltäytyminen todetaan unionin oikeuden vastaiseksi. Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen on voitava tehdä johtopäätökset pyytämästään puitepäätöksen 2002/584 tulkinnasta, jonka unionin tuomioistuin esittää ennakkoratkaisupyynnöstä antamassaan tuomiossa, antamalla tarvittaessa uusi eurooppalainen pidätysmääräys. Tässä yhteydessä kyseisen viranomaisen on tietenkin edelleen tutkittava, onko uuden pidätysmääräyksen antamista pidettävä oikeasuhteisena käsiteltävänä olevan asian erityispiirteisiin nähden. ( 101 )

IV Ratkaisuehdotus

139. Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunal Supremon esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehtyä neuvoston puitepäätöstä 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sellaisella perusteella, josta säädetään sen kansallisessa oikeudessa mutta jota ei ilmaista kyseisessä puitepäätöksessä. Mainittu puitepäätös ei sitä vastoin ole esteenä kansalliselle säännökselle, jolla pannaan täytäntöön saman puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohta antamalla täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle mahdollisuus kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, jos sillä on painavia perusteita uskoa, että täytäntöönpano loukkaisi asianomaisen henkilön perusoikeuksia, sillä edellytyksellä, että kyseistä säännöstä sovelletaan unionin tuomioistuimen sen oikeuskäytännön mukaisesti, jossa vahvistetaan tiukat edellytykset tällaiselle kieltäytymiselle. 2) Puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi sen perusteella tutkia, onko pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla toimivaltainen antamaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen. 3) Puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 1 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella, jonka on päätettävä syytetoimia varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovuttamisesta, ei ole tiedossaan seikkoja, jotka olisivat omiaan osoittamaan objektiivisiin, luotettaviin, tarkkoihin ja asianmukaisesti päivitettyihin tietoihin perustuvassa kokonaisarvioinnissa, että on olemassa todellinen vaara perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taatun, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan oikeuden loukkaamisesta pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmän toiminnassa olevien rakenteellisten tai yleisten puutteiden vuoksi, kyseinen viranomainen ei voi kieltäytyä kyseisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta. 4) Puitepäätöstä 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen antaa uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen samasta henkilöstä ja osoittaa sen samalle täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle silloin, kun jälkimmäinen on kieltäytynyt aiemman eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta unionin oikeuden vastaisissa olosuhteissa, tutkittuaan, onko uuden pidätysmääräyksen antamista pidettävä oikeasuhteisena.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) EYVL 2002, L 190, s. 1.

( 3 ) EUVL 2009, L 81, s. 24; jäljempänä puitepäätös 2002/584.

( 4 ) C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198; jäljempänä tuomio Aranyosi ja Căldăraru.

( 5 ) Jäljempänä perusoikeuskirja.

( 6 ) C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586; jäljempänä tuomio Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet).

( 7 ) C‑354/20 PPU ja C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033; jäljempänä tuomio Openbaar Ministerie (Pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen riippumattomuus).

( 8 ) C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100; jäljempänä tuomio Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa).

( 9 ) Ks. mm. tuomio Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa) (43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 10 ) Ks. tältä osin unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 24.5.2022, Puigdemont i Casamajó ym. v. parlamentti (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413), jolla päätettiin yhtäältä kumota unionin yleisen tuomioistuimen varapresidentin määräys 30.7.2021, Puigdemont i Casamajó ym. v. parlamentti (T-272/21 R, ei julkaistu, EU:T:2021:497), ja toisaalta lykätä Carles Puigdemont i Casamajón, Antoni Comín i Oliveresin sekä Clara Ponsatí i Obiolsin kosk