Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Léger 20 päivänä kesäkuuta 1995. - The Queen vastaan Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte: Hedley Lomas (Ireland) Ltd. - Ennakkoratkaisupyyntö: High Court of Justice, Queen's Bench Division - Yhdistynyt kuningaskunta. - Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Eläinsuojelu - Yhdenmukaistamisdirektiivi - EY:n perustamissopimuksen 36 artikla - Yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuva sopimussuhteen ulkopuolinen jäsenvaltion vastuu. - Asia C-5/94.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-02553



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet

1 Onko jäsenvaltiolla oikeus vedota EY:n perustamissopimuksen 36 artiklaan perustellakseen vientiä rajoittavat toimenpiteet, jos alalla on olemassa direktiivi lainsäädännön yhdenmukaistamisesta? Jos jäsenvaltio kieltäytyy EY:n perustamissopimuksen 34 artiklan vastaisesti antamasta vientilisenssiä, onko se korvausvelvollinen? Mitkä ovat vahingonkorvauskanteen menestymisen edellytykset?

2 Nämä ovat High Court of Justicen pääkysymykset asiassa, jonka tosiseikat ja oikeudelliset seikat ovat seuraavat.

3 Teurastettavien eläinten tainnutuksesta 18 päivänä marraskuuta 1974 annetulla neuvoston direktiivillä 74/577/ETY(1) (jäljempänä direktiivi 74/577), joka on annettu ETY:n perustamissopimuksen 43 ja 100 artiklan nojalla, pyritään poistamaan kansallisissa eläinsuojelulainsäädännöissä olevia eroja, ja siinä säädetään, että jäsenvaltioiden on huolehdittava "siitä, että nautojen, lampaiden, sikojen, vuohien ja kavioeläinten teurastuksen yhteydessä toteutettavin toimenpitein varmistetaan eläinten tainnuttaminen välittömästi ennen teurastusta sopivaa menettelyä käyttäen"(2). Direktiivillä ei yhdenmukaisteta menettelyjä, joilla valvotaan näiden säännösten noudattamista.

4 Espanjan kuningaskunnan on pitänyt noudattaa direktiiviä 74/577 yhteisöön liittymisensä ajankohdasta eli 1.1.1986 lukien.

5 Direktiivi saatettiin osaksi Espanjan oikeusjärjestystä 18.12.1987 annetulla kuninkaallisella asetuksella(3), jossa toistetaan direktiivin 1 artiklan säännökset. Asetuksessa ei säädetä sen noudattamisen laiminlyönnistä aiheutuvista seuraamuksista.

6 Koska Yhdistyneen kuningaskunnan maatalous-, kalastus- ja elintarvikeasiainministeriö oletti, että Espanjaan elävinä viedyt eläimet teurastetaan direktiivin säännösten vastaisesti, ministeriö kieltäytyi järjestelmällisesti huhtikuun 1990 ja 1.1.1993 välisenä aikana myöntämästä lisenssejä elävien eläinten viemiseksi Espanjaan teurastettavaksi.

7 Tämän vuoksi Hedley Lomas (Ireland) Ltd -nimisen yhtiön (jäljempänä Hedley Lomas) 7.10.1992 tekemä lisenssihakemus elävien lampaiden viennistä espanjalaiseen teurastamoon hylättiin.

8 Hedley Lomas katsoi, että kyseinen teurastamo, joka oli saanut toimiluvan vuonna 1986, täyttää yhteisön direktiivien vaatimukset, ja koska Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset eivät näyttäneet toteen muuta, Hedley Lomas nosti kanteen High Courtissa luvan kieltämistä koskevan hiljaisen päätöksen oikeudelliseksi arvioimiseksi hallinto-oikeudellisessa menettelyssä (judicial review). Lisäksi se vaati vahingonkorvausta.

9 Yhdistyneen kuningaskunnan asianomainen ministeriö ei kiistä sitä, että kieltäytyminen vientilisenssin myöntämisestä on viennin määrällinen rajoitus, mutta se vetoaa perustamissopimuksen 36 artiklaan.

10 High Court on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

"1. Voiko sellaisen yhdenmukaistamisdirektiivin (direktiivi 74/577/ETY) olemassaolo, jossa ei ole säädetty sen noudattamisen laiminlyönnistä aiheutuvista seuraamuksista, estää jäsenvaltiota (jäsenvaltio A) vetoamasta ETY:n perustamissopimuksen 36 artiklaan perustellakseen vientiä rajoittavia toimenpiteitä, kun kyseisessä artiklassa suojattu oikeushyvä on uhattuna, koska toinen jäsenvaltio (jäsenvaltio B) laiminlyö varmistaa, että direktiivissä vaaditut toimenpiteet toteutetaan käytännössä?

Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on kieltävä,

2. voiko jäsenvaltio A kieltää 36 artiklan perusteella lampaiden viennin teurastettavaksi jäsenvaltioon B kysymyksessä 1 esitetyssä tilanteessa

i) yleisesti

tai

ii) kun näiden lampaiden määränpääksi on ilmoitettu jäsenvaltiossa B sijaitseva teurastamo, mutta jäsenvaltiolla A ei ole todisteita siitä, ettei teurastamossa noudateta direktiivin säännöksiä?

Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä tai vastaus toiseen kysymykseen kieltävä, ja tilanne on sama kuin tässä asiassa,

3. asetetaanko yhteisön oikeudessa jäsenvaltiolle A velvollisuus korvata vahinko, joka on saattanut aiheutua taloudelliselle toimijalle, kun sille ei 34 artiklan vastaisesti ole annettu vientilisenssiä, ja jos vastaus on myöntävä, millä edellytyksillä vahingonkorvausvelvollisuus syntyy ja miten tällaisen korvauksen määrä on laskettava?"

Ensimmäinen kysymys

11 Käsittelen seuraavaksi kahta näkökantaa. Ensiksi, voiko jäsenvaltio vedota perustamissopimuksen 36 artiklaan, kun yhdenmukaistamisdirektiivissä ei säädetä direktiivin mukaisten toimenpiteiden valvontamenettelystä? (I) Toiseksi, kun yhdenmukaistamisdirektiivillä suojataan perustamissopimuksen 36 artiklassa mainittua oikeushyvää (eläinten terveyden ja elämän suojeleminen), voiko jäsenvaltio vedota tähän artiklaan rajoittaakseen vientiä jäsenvaltioon, joka ei noudata direktiivin säännöksiä alueellaan? (II)

I - Voiko jäsenvaltio vedota perustamissopimuksen 36 artiklaan, kun yhdenmukaistamisdirektiivissä ei säädetä direktiivin mukaisten toimenpiteiden valvontamenettelystä?

12 Ei ole kiistetty, että Ison-Britannian viranomaisten vientilisenssien myöntämisestä kieltäytyminen on viennin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide.

13 Voiko Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus perustella tällaisen menettelyn perustamissopimuksen 36 artiklalla, vaikka perustamissopimuksen 100 artiklan nojalla on annettu alan yhdenmukaistamista koskeva direktiivi?

14 Kun yhdenmukaistamisdirektiivi on annettu, jäsenvaltiot eivät voi enää säätää muita kuin direktiivissä säädettyjä vaatimuksia sillä edellytyksellä, että ala on täysin yhdenmukaistettu.

15 Jos yhdenmukaistaminen on vain osittaista tai jäsenvaltioille on jätetty toimivalta päättää kansallisella tasolla direktiivin täytäntöönpanosta tai valvoa sen soveltamista, perustamissopimuksen 36 ja 100 artiklaa voidaan soveltaa samanaikaisesti.

16 Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Van Bennekom antamansa tuomion mukaan lausunut seuraavasti(4):

"Ainoastaan siinä tapauksessa perustamissopimuksen 36 artiklaan ei voida enää perustellusti vedota, kun perustamissopimuksen 100 artiklan nojalla annetuissa yhteisön direktiiveissä säädetään kaikkien sellaisten toimenpiteiden täydestä yhdenmukaistamisesta, jotka ovat tarpeen eläinten ja ihmisten terveyden turvaamiseksi, ja säädösten noudattamista koskevista yhteisön valvontamenettelyistä. Vakiintuneen kannan mukaan tämä ei kuitenkaan koske lääketuotteisiin liittyviä direktiivejä. On siis syytä tutkia, voivatko vitamiinien markkinointia rajoittavat toimenpiteet olla perusteltuja perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla."(5)

17 Tästä seuraa, että siltä osin kuin eläinten suojelua niitä toiseen jäsenvaltioon vietäessä koskevia säännöksiä ei ole täysin yhdenmukaistettu, jäsenvaltiot voivat toteuttaa tarvittavia valvontatoimenpiteitä perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla.

18 Tästä on nimenomaisesti kyse tässä tapauksessa kysymyksessä olevassa direktiivissä 74/577.

19 Direktiivin 1 artiklassa on seuraava ilmaisu: "jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että - - toteutettavin toimenpitein varmistetaan - - ". Direktiivin 2 artiklan mukaan "kansallisen lainsäädännön mukaisen toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että tainnutus tehdään - - hyväksytyllä laitteella - - ". Lopuksi, sen 5 artiklan mukaan "jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan - - ".

20 Direktiivissä ei siis säädetä sen noudattamista koskevista yhteisön valvontamenettelyistä. Siinä ei säädetä, miten valvonta olisi järjestettävä - toisin kuin direktiivissä 73/173/ETY(6), josta oli kyse asiassa Ratti 5.4.1979 annetussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa(7), tai direktiivissä 74/63/ETY(8), josta oli kyse asiassa Tedeschi annetussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa(9).

21 Direktiivin mukaan jäsenvaltioilla oli siis direktiivin noudattamiseksi velvollisuus ryhtyä alueellaan toimenpiteisiin varmistaakseen, että eläimet tainnutetaan ennen teurastusta, suorittaa tarkastuksia direktiivissä tarkoitetuissa teurastamoissa ja saattaa voimaan kaikki tarvittavat säädökset, esimerkiksi säätämään teurastamot luvanvaraisiksi.

II - Voiko jäsenvaltio perustamissopimuksen 36 artiklan perusteella rajoittaa vientiä jäsenvaltioon, joka ei noudata direktiivin säännöksiä alueellaan?

22 Voiko jäsenvaltio perustella perustamissopimuksen 36 artiklalla toimenpiteensä, joilla se pyrkii suojelemaan eläimiä mahdollisilta direktiivin vastaisilta toimilta toisten jäsenvaltioiden alueella? Voidaanko perustamissopimuksen 36 artiklaa soveltaa jäsenvaltion rajojen ulkopuolella?

23 On selvää, että Yhdistynyt kuningaskunta kieltää kyseessä olevien eläinten vapaan kuljetuksen ja vetoaa perustamissopimuksen 36 artiklaan, vaikka sen tarkoituksena ei ole suojella näitä eläimiä alueellaan tapahtuvalta huonolta kohtelulta, parantaa niiden suojelua siellä eikä ottaa huomioon sen alueella olevia erityisiä olosuhteita. Yhdistynyt kuningaskunta ottaa tässä huomioon yhteisön edun ja tekee johtopäätöksiä siitä, että toisen jäsenvaltion väitetään rikkoneen direktiivin säännöksiä. Voiko Yhdistynyt kuningaskunta perustella tämän perustamissopimuksen 36 artiklalla?

24 Ensin on huomattava, että ei ole varmaa, että Espanjan kuningaskunta on rikkonut sille direktiivin mukaan kuuluvia velvollisuuksia. Ainakaan Yhdistynyt kuningaskunta ei ole näyttänyt sitä toteen. Direktiivin rikkomista koskevan asian otti esille pääasian kantaja(10) sekä komissio(11), joka ei kuitenkaan katsonut aiheelliseksi ryhtyä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn Espanjan kuningaskuntaa vastaan.

25 Mielestäni tämä on riittävä syy siihen, että yhteisöjen tuomioistuin voi katsoa, ettei Yhdistynyt kuningaskunta voi vedota perustamissopimuksen 36 artiklaan tällaisessa tilanteessa.

26 Lisäksi myös yhteisön oikeuden perusperiaatteet kieltävät tällaisen perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamisen.

27 Perinteiseen kansainväliseen oikeuteen kuuluvat vastatoimenpiteiden tai vastavuoroisuuden käsitteet ovat täysin vieraita yhteisön oikeudelle. Ajatellaan tilannetta, jossa jäsenvaltio kieltää tavaran vapaan liikkumisen sillä perusteella, että tärkeämpää eläinsuojelun periaatetta väitetään rikottavan toisessa jäsenvaltiossa. Toisin sanoen, ensin mainittu jäsenvaltio vastaa väitettyyn perustamissopimuksen rikkomiseen (Espanja ei ole turvannut eläinsuojelua) rikkomalla itse perustamissopimusta (Ison-Britannian lampaita ei enää viedä Espanjaan). Kuitenkin " - - jollei nimenomaisesti ole toisin määrätty, perustamissopimuksen perusajatuksiin kuuluu, että jäsenvaltiot eivät tuomitse asioita itse".(12) Yhteisön oikeuden mukaan vastavuoroisuuden periaatteeseen ei voida vedota perustamissopimuksesta johtuvien velvollisuuksien noudattamisen varmistamiseksi. Jäsenvaltio ei voi ryhtyä yksipuolisiin toimenpiteisiin, jos muut jäsenvaltiot jättävät noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan. Rooman sopimuksella on luotu erityinen oikeusjärjestys, jossa sen määräysten rikkomisen toteamiseksi ja seuraamusten määräämiseksi tarvittavasta menettelystä on tarkoin määrätty. Yhteisön oikeuden rikkominen voidaan todeta siten, että jäsenvaltio tai komissio nostaa kanteen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö on vakiintunut seuraavasti:

" - - jäsenvaltio ei voi missään tapauksessa vedota vastavuoroisuuden periaatteeseen ja perustella jäsenyysvelvoitteidensa noudattamatta jättämistään sillä, että toinen jäsenvaltio on mahdollisesti rikkonut perustamissopimusta".(13)

28 Viittaan seuraavaan vielä selvempään sanamuotoon asiassa komissio vastaan Ranska annetussa tuomiossa:(14)

"Jäsenvaltio ei voi missään tapauksessa ryhtyä yksipuolisesti korjaaviin tai puolustaviin toimenpiteisiin estääkseen toista jäsenvaltiota mahdollisesti rikkomasta perustamissopimuksen määräyksiä."

29 Yhteisöjen tuomioistuin on myös todennut, että

" - - jäsenvaltio ei voi vedota muiden jäsenvaltioiden mahdollisiin viivästyksiin direktiiveissä säädettyjen velvollisuuksien täytäntöönpanossa eikä perustella niillä sille kuuluvien velvollisuuksien väliaikaistakaan laiminlyöntiä."(15)

30 Yhdistyneen kuningaskunnan olisi siis pitänyt joko ryhtyä EY:n perustamissopimuksen 170 artiklan mukaiseen menettelyyn tai valittaa komissiolle, jonka tehtävä on valvoa perustamissopimusten noudattamista, jotta komissio yrittäisi saada jäsenyysvelvoitteiden rikkomisen loppumaan ja tarvittaessa harkitsisi mahdollisuutta nostaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne. Tällaisen Espanjan kuningaskuntaa vastaan aloitetun jäsenyysvelvoitteiden rikkomista koskevan menettelyn aikana Yhdistynyt kuningaskunta olisi voinut saada EY:n perustamissopimuksen 186 artiklan nojalla luvan keskeyttää väliaikaisesti Espanjaan vietäviä eläviä eläimiä koskevien vientilisenssien myöntämisen.(16)

31 Kolmanneksi katson, että jäsenvaltio voi vedota perustamissopimuksen 36 artiklaan vain turvatakseen tässä artiklassa suojatun edun omalla alueellaan.

32 Julkisasiamies Trabucchi korosti tätä asiassa Dassonville antamassaan ratkaisuehdotuksessa(17): " - - valtiot voivat vedota näihin (36 artiklan) poikkeuksiin vain suojatakseen omia etujaan eikä muiden valtioiden etuja - - . Perustamissopimuksen 36 artiklassa sallitaan jokaiselle valtiolle ainoastaan omien kansallisten etujensa suojaaminen. Jokainen valtio voi siis teollisoikeuksien ja kaupallisen omaisuuden suojelemiseen vedoten rajoittaa tavaroiden vapaata liikkumista ainoastaan suojatakseen määräysvaltaansa kuuluvia yksityisten oikeuksia ja taloudellisia etuja."

33 Perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamisalan rajoittamisen syyt ovat seuraavat:

1) Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Richardt ja "Les Accessoires Scientifiques" antaman tuomion 20 kohdassa(18) todetaan 36 artiklan suppean tulkinnan periaate seuraavasti:

"Kuten yhteisöjen tuomioistuin on useasti todennut (ks. tuonnin rajoituksista em. asia Campus Oil, tuomion 37 kohta), 36 artikla on poikkeus perustamissopimuksen perusperiaatteista ja siksi sitä on tulkittava siten, ettei sen soveltamisalaa laajenneta enempää kuin on tarpeen siinä mainittujen oikeushyvien suojaamiseksi. Perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla toteutetut toimenpiteet ovat siis asianmukaisia vain, jos niiden tarkoitus on suojata tässä artiklassa suojattua oikeushyvää ja jos ne eivät rajoita jäsenvaltioiden välistä kauppaa enempää kuin on välttämätöntä."(19)

2) Molemminpuolinen luottamus, joka vallitsee jäsenvaltioiden välisissä suhteissa, kun ne panevat täytäntöön yhteisön direktiiviä kansallisessa lainsäädännössään, on periaate, jolla kielletään yhtä jäsenvaltiota ryhtymästä yksipuolisiin toimenpiteisiin perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla turvatakseen eläinsuojelun toisen jäsenvaltion alueella.(20)

3) Vain se jäsenvaltio, jonka alueella suojelutoimenpide on toteutettava, voi varmistaa, että toimenpide on ehdottoman välttämätön ja että sitä noudatetaan.

4) Perustamissopimuksen 36 artiklan jäsenvaltion rajojen ulkopuolella soveltamisen tueksi esitetty yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö ei vahvista näkökantaa, jonka mukaan jäsenvaltio voisi vedota 36 artiklaan turvatakseen siinä mainitun oikeushyvän suojaamisen toisessa jäsenvaltiossa.

34 Tapauksessa, jossa Luxemburgin suurherttuakunta vetosi perustamissopimuksen 36 artiklaan perustellakseen strategisiksi luokiteltujen tavaroiden kauttakulkua rajoittavan toimenpiteen (erityisluvan vaatiminen tavaroiden takavarikoimisen uhalla), se pyrki turvaamaan yleistä turvallisuutta omalla alueellaan, vaikka tavarat olivat matkalla Ranskasta Neuvostoliittoon ja vaikka ne vain kulkivat Luxemburgin kautta.(21)

35 Asiassa Bauhuis(22) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että lähtömaassa vientiin tarkoitetuille eläville eläimille tehdyt terveystarkastukset olivat perustamissopimuksen 36 artiklan mukaisia siltä osin kuin ne korvasivat tuontimaan rajalla tapahtuvat tarkastukset.(23) Tuontivaltion edun mukaiset tarkastukset vain tehtiin vientivaltion alueella.

36 Samoin yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että vientiin tarkoitettujen kasvien tarkastus ei ole kauppaa rajoittava yksipuolinen toimenpide, kun näistä tarkastuksista on määrätty kansainvälisessä yleissopimuksessa, jonka tarkoituksena on edistää kasvien vapaata tuontia määränpäävaltioon siten, että lähtövaltioon perustetaan tarkastusjärjestelmä, joka hyväksytään vastavuoroisesti ja joka toimii samoilla periaatteilla eri maissa. Tällaiset tarkastukset päinvastoin tasoittavat niitä tavaran vapaan liikkuvuuden esteitä, joita voi aiheutua perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamisalaan kuuluvista tuontitarkastuksista.(24)

37 Myöskään asiassa Van den Burg(25) annetusta tuomiosta ei voida löytää perusteluja perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamiselle jäsenvaltion rajojen ulkopuolella. Luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetussa neuvoston direktiivissä 79/409/ETY(26) sallitaan jäsenvaltioiden ryhtyminen direktiivissä säädettyjä tiukempiin toimenpiteisiin ainoastaan, jos kyseessä on jäsenvaltion alueella elävä laji. Tässä tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla asetettu tuonti- ja myyntikielto ei ollut perusteltu, koska kyseessä oleva lintulaji ei toisaalta esiinny tämän lain säätäneen jäsenvaltion alueella vaan toisessa jäsenvaltiossa, jossa sen metsästys on direktiivin ja tämän toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan sallittua, ja joka toisaalta ei ole direktiivissä tarkoitettu muuttolintu eikä uhanalainen laji.

38 Lopuksi Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus vetoaa, muttei kovin vakuuttavasti, asiassa Campus Oil ym.(27) annettuun tuomioon, jossa jäsenvaltio vetosi perustamissopimuksen 36 artiklaan, vaikka voimassa olevissa yhteisön säädöksissä säädetään tässä artiklassa lueteltujen etujen turvaamiseksi tarvittavista toimenpiteistä. Tässä tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin myönsi, että vaikka ala on säännelty yhteisön säädöksillä, jäsenvaltio voi vedota perustamissopimuksen 36 artiklaan toteuttaakseen kansallisella tasolla asianmukaisia lisätoimenpiteitä, kun kyseessä olivat yleinen turvallisuus ja kyseisen valtion öljytuotteiden vähimmäishankinnat.

39 Tässä tapauksessa, kuten on todettu, yhdenmukaistaminen ei ole täydellistä ja direktiivin huolellisen soveltamisen valvonta on toteutettava kansallisella tasolla säädetyssä menettelyssä.

40 Käsittelen toista kysymystä siis vain toissijaisena kysymyksenä; siinä yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään tutkimaan, onko vientilisenssien myöntämisestä kieltäytyminen perustamissopimuksen 36 artiklan perusteella suhteellisuusperiaatteen mukainen.

Toinen kysymys

41 Perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla toteutetut toimenpiteet ovat perusteltuja " - - ainoastaan, jos ne ovat asianmukaisessa suhteessa tavoiteltuun päämäärään ja jos terveyden suojelua ei voida toteuttaa yhtä tehokkaasti muilla keinoin, jotka rajoittavat vähemmän jäsenvaltioiden välistä kauppaa."(28)

42 Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Campus Oil ym.(29) ja asiassa Mirepoix(30) antamissa tuomioissa todettiin, että perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla toteutetut kansalliset toimenpiteet ovat perusteltuja vain, jos niissä otetaan huomioon tavaroiden vapaan liikkuvuuden asettamat vaatimukset, sellaisina kuin ne on esitetty perustamissopimuksessa ja erityisesti 36 artiklan viimeisessä virkkeessä.

43 Voitaisiinko Espanjaan vietäviä eläimiä suojella kauppaa vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, jotka ovat yhtä tehokkaita?

44 Kieltäytyessään myöntämästä yhtään vientilisensssiä Yhdistynyt kuningaskunta on kieltänyt kokonaan elävien lampaiden viennin espanjalaisiin teurastamoihin ja on näin ollen toteuttanut toimenpiteen, joka rajoittaa kauppaa eniten. Tällaisen kiellon katsotaan yleisesti olevan suhteeton.(31)

45 Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan(32) sen asianosaisen, joka vetoaa perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamiseen, on näytettävä toteen, että eläinten terveys on vaarassa. Yhdistynyt kuningaskunta ei kuitenkaan ole näyttänyt toteen, että direktiiviä 74/577 rikottaisiin yleisesti Espanjan alueella, mikä olisi tehnyt täydellisen vientikiellon Espanjaan hyväksyttäväksi, eikä se ole näyttänyt, että tietty nimeltä mainittu teurastamo rikkoisi direktiiviä.

46 Näen tämän perusteena sille, ettei jäsenvaltio voi vedota perustamissopimuksen 36 artiklaan suojatakseen oikeushyviä, jotka sijaitsevat toisen jäsenvaltion alueella. Miten jäsenvaltio voisi kerätä perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamisen edellyttämiä todisteita alueella, joka ei kuulu sen määräysvaltaan (ja jossa se ei siten voi tehdä tutkimuksia)?

47 Lopuksi haluan huomauttaa, että kuten pääasian kantajana oleva yritys on perustellusti esittänyt(33), jos Yhdistyneellä kuningaskunnalla olisi ollut todisteita siitä, että tietyt teurastamot rikkovat direktiiviä, se olisi voinut kohdistaa viejiin tavaran vapaata liikkuvuutta vähemmän rajoittavia toimenpiteitä, kuten esimerkiksi vaatia sellaisen todistuksen esittämistä, jonka mukaan teurastamossa noudatetaan direktiivin säännöksiä.

48 Vastaan toiseen ennakkoratkaisukysymykseen, että jäsenvaltio A ei voi perustamissopimuksen 36 artiklan perusteella kieltää elävien lampaiden vientiä teurastettavaksi jäsenvaltioon B yleisesti eikä siinä tapauksessa, että ei ole näytetty toteen, etteikö määränpäänä jäsenvaltiossa B oleva teurastamo noudattaisi direktiivin säännöksiä.

Kolmas kysymys

49 Voiko yritys nostaa korvauskanteen omaa jäsenvaltiotaan vastaan vahingosta, joka sille on aiheutunut yhteisön oikeuden vastaisesta vientilisenssin myöntämisestä kieltäytymisestä? Jos kanne voidaan nostaa, millä edellytyksillä jäsenvaltion vastuu voi syntyä?

50 Toisin sanoen: onko yhteisön oikeudessa voimassa yleinen periaate jäsenvaltion vastuusta tapauksissa, joissa sen viranomaiset ovat toimineet vastoin yhteisön oikeutta?

51 Tämä yhteisöjen tuomioistuimelle esitetty kysymys on erittäin olennainen yhteisön oikeuden kannalta. On otettava huomioon asian merkittävyys ja kaikki seuraukset, jotka aiheutuvat yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Francovich ym. (jäljempänä asia Francovich) antaman tuomion(34) 35 kohdassa esittämästä yleisperiaatteesta, jonka mukaan jäsenvaltio on vastuussa vahingoista, joita yksityisille on aiheutunut yhteisön oikeuden rikkomisesta; yhteisöjen tuomioistuin sovelsi tässä tapauksessa periaatetta vain sellaiseen erityistilanteeseen, jossa direktiivin täytäntöönpano oli laiminlyöty eikä sen säännöksillä ollut välitöntä oikeusvaikutusta.

52 Tuomio herätti kohua - mikään muu yhteisöjen tuomioistuimen tuomio ei ole herättänyt yhtä paljon keskustelua - ja se osoittaa, että myös nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa on kyseessä pitkä edistysaskel. Kysymys on erityisen pulmallinen myös siksi, että se esitettiin Maastrichtin sopimuksen neuvottelijoille, mutta siihen ei saatu vastausta.(35) Vaikka yhteisön lainsäätäjä tästä vaikenee, jäsenvaltion, joka rikkoo yhteisön oikeutta, on oltava samalla tavoin vastuussa kuin yhteisö on vastuussa sen toimielinten tai henkilöstön toimessaan aiheuttamasta vahingosta.

53 Tämä erityiskysymys vaatii perinpohjaista tarkastelua, ja esitän sen seuraavasti:

I - Yhteisön oikeuteen vetoavan yksityisen oikeusturva edellyttää oikeutta saada vahingonkorvausta

II - Asiassa Francovich annetulla tuomiolla ei tarkoitettu pelkästään puuttuvan välittömän oikeusvaikutuksen korjaamista

III - Yhteisön oikeutta rikkoneen jäsenvaltion vastuun perusta

IV - Yhteisön oikeudessa asetetaan jäsenvaltiota vastaan nostettavalle yhteisön oikeuden rikkomista koskevalle vahingonkorvauskanteelle edellytyksiä, jotka eivät vaihtele sen mukaan, mikä valtiollinen toimielin on aiheuttanut vahingon

V - Perustamissopimuksen 215 artiklan monitahoisuus

VI - Perustamissopimuksen 215 artiklan järjestelmä ei ole siirrettävissä yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvaan jäsenvaltion vastuuseen; esimerkkinä asia Bourgoin

VII - Yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvan jäsenvaltion vastuun syntymistä koskevat vähimmäisedellytykset

A - Vahinko on aiheutunut yhteisön oikeuden rikkomisesta

B - Onko yhteisön oikeuden rikkomista koskevan jäsenvaltiota vastaan nostettavan vahingonkorvauskanteen edellytyksenä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva tuomio?

C - Vahinko

D - Syy-yhteys

E - Rinnakkaisten oikeussuojakeinojen käyttämistä koskeva oikeudenkäyntiväite

VIII - Lopuksi

I - Yhteisön oikeuteen vetoavan yksityisen oikeusturva edellyttää oikeutta saada vahingonkorvausta

54 On selvää, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole ainoastaan luonut välittömän oikeusvaikutuksen ja yhteisön oikeuden ensisijaisuuden periaatteita, vaan se haluaa myös valvoa, että niitä noudatetaan. Yhteisön oikeuden noudattamisen ja oikean soveltamisen valvonta ei siis kuulu ainoastaan komissiolle, joka voi nostaa kanteen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä. Myös yksityinen voi valvoa sitä; asiassa Van Gend en Loos(36) annetussa tuomiossa tunnetusti todetaan seuraavaa: " - - asianomaisten yksityisten tarkkaavaisuus heille kuuluvien oikeuksien suojaamiseksi on tehokas valvontakeino sen lisäksi, että 169 ja 170 artiklassa on annettu valvontavaltaa komissiolle ja jäsenvaltioille".(37) Kansalliset tuomioistuimet turvaavat ETY:n perustamissopimuksen 5 artiklan mukaisen yhteistyöperiaatteen mukaisesti sen oikeussuojan, jonka yhteisön oikeuden välitön oikeusvaikutus antaa yksityisille.(38) Asiassa Simmenthal(39) annetun tuomion mukaan

" - - välitön sovellettavuus merkitsee tällaisessa tapauksessa sitä, että yhteisön oikeuden säännöksiä on sovellettava huolellisesti ja yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa niiden voimaantulopäivästä lähtien ja koko sen ajan, jonka ne ovat voimassa.

- - [välitön sovellettavuus] on otettava huomioon jokaisessa kansallisessa tuomioistuimessa, jonka tehtävänä on jäsenvaltion viranomaisena turvata toimivaltaansa kuuluvassa asiassa oikeudet, joita yksityisille yhteisön oikeuden perusteella kuuluu."(40)

55 Kuinka turvataan yhteisön oikeuteen vetoavan yksityisen oikeusturva, kun jäsenvaltioilla on "itsemääräämisoikeus oikeudenkäyntiasioissa" ja kun prosessisäännöksiä ei ole yhdenmukaistettu, jolloin jäsenvaltioilla on oikeus nimetä toimivaltainen tuomioistuin ja päättää prosessisäännöistä asioissa, joissa pyritään turvaamaan oikeudet, jotka jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvilla on yhteisön oikeuden välittömän oikeusvaikutuksen perusteella?(41) Kuinka sovitetaan yhteen oikeudenkäyntiasioita koskevan itsemääräämisoikeuden kunnioittaminen ja yhteisön oikeuden niiden säännösten yhdenmukainen soveltaminen, joilla on välitön oikeusvaikutus?

56 Yhteisöjen tuomioistuin on hiljattain huomauttanut, että kansallisessa lainsäädännössä on säädettävä asianmukaisista prosessisäännöistä, joilla turvataan puolustuksen oikeudet " - - yhteisön oikeuden ja erityisesti sen yleisten periaatteiden mukaisesti".(42) Yhteisöjen tuomioistuin on kehittänyt yhteisön oikeuteen vetoavan yksityisen oikeusturvan vähimmäistason EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan yhteistyöperiaatteesta ajan mittaan täsmentyneessä oikeuskäytännössään, jossa F. Grévisse ja J. C. Bonichot näkevät "perustan todelliselle yhteisön oikeuden etiikalle (les prémisses d'une véritable éthique juridictionnelle communautaire)".(43) Jo vuonna 1981 asiassa Rewe annetussa tuomiossa(44) yhteisöjen tuomioistuin viittasi "oikeusturvajärjestelmään", joka voisi vahvistaa yhteisön oikeuden tehokkuutta.

57 Aiheettomasti suoritettujen maksujen palauttamiselle yhteisöjen tuomioistuin on, vaikka tunnustaakin jäsenvaltioiden toimivallan menettelyn osalta, asettanut omia vaatimuksiaan määräämällä, että vastaavuusperiaatetta (tai syrjintäkiellon periaatetta)(45) (kansallisilla prosessisäännöillä ei saa asettaa yhteisön oikeuteen vetoavaa yksityistä heikompaan asemaan kuin kansalliseen lakiin vetoavana yksityisenä) ja tehokkuusperiaatetta(46) (kansallisilla prosessisäännöillä ei saa tehdä käytännössä mahdottomaksi niiden oikeuksien käyttämistä, joita yksityisillä on yhteisön oikeuden perusteella) on noudatettava aina, kun yhteisön oikeutta koskeva asia on käsiteltävänä kansallisessa tuomioistuimessa. Tehokkuusperiaatteesta seuraa, että " - - kun asiassa on kyse oikeuksista, joita yksityisillä on yhteisön oikeuden perusteella, oikeusturvan on saavutettava tietty taso ja yhteisöjen tuomioistuimen tehtävä on valvoa tätä tasoa".(47)

58 F. Grévisse ja J. C. Bonichot ovat esittäneet, että " - - yhteisön oikeuden välittömän oikeusvaikutuksen tehokkaan vaikutuksen (effet utile) turvaaminen tarkoittaa sitä, että kansalliset tuomioistuimet voivat tehokkaasti turvata yksityisille yhteisön oikeuden perusteella kuuluvat oikeudet. Tästä seuraa, että kun asia tulee yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, sen on huomattava aukot ja puutteet, joita yksityisten oikeuksia turvaavissa kansallisissa säännöksissä on".(48) Yhteisöjen tuomioistuin on käsitellyt useita tapauksia, joissa se on vahvistanut tai kehittänyt periaatteita, joita ilman yhteisön oikeuteen vetoavalla yksityisellä ei ole tehokasta oikeusturvaa.

59 Tällaisten tapausten luettelo on pitkä ja monitahoinen.

60 Yhteisön oikeutta on sovellettava välittömästi odottamatta kansallisten oikeudenkäyntien ratkaisua, vaikka kyse olisi perustuslakia koskevasta asiasta.(49) Yhteisön oikeuteen vetoavalla yksityisellä on oltava käytettävissään tehokas oikeussuojakeino. Yhteisöjen tuomioistuin pitää oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa(50) yleisenä oikeusperiaatteena, joka perustuu jäsenvaltioiden yhteisiin perusperiaatteisiin ja joka on vahvistettu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi 4 päivänä marraskuuta 1950 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 6 ja 13 artiklassa.(51)

61 Yhteisöjen tuomioistuin on myös katsonut, että kansallisella tuomioistuimella on oltava tarvittaessa valta turvata väliaikaisesti yksityisille yhteisön oikeuden perusteella kuuluvat oikeudet, vaikka kansallisella tuomioistuimella ei olisi tällaista valtaa kansallisen lainsäädännön perusteella; yhteisöjen tuomioistuimen mukaan

" - - yhteisön oikeus - - ei toteudu tehokkaasti, jos kansallisen oikeuden säännöksellä estetään yhteisön oikeutta koskevaa riitaa käsittelevää tuomioistuinta määräämästä välitoimia turvatakseen myöhemmin annettavan, sellaisia oikeuksia koskevan tuomion noudattamisen, joihin on vedottu yhteisön oikeuden perusteella".(52)

62 Yhdistetyissä asioissa Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest(53) antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ETY:n perustamissopimuksen 189 artiklassa ei estetä kansallista tuomioistuinta lykkäämästä sellaisen yhteisön asetuksen nojalla annetun hallintotoimen täytäntöönpanoa, jonka pätevyys on asetettu kyseenalaiseksi yhteisöjen tuomioistuimessa. Näin ollen yhteisön oikeuteen vetoavan yksityisen oikeusturva on niin laaja, että kansallinen tuomioistuin voi lykätä väliaikaisesti yhteisön oikeuden soveltamista.(54) Tämä tuomio " - - asettaa yksityisten suojaamisen etusijalle, jopa ensisijaisuusperiaatteen edelle".(55) Käsitykseni mukaan tällä tapauksella on yhteys myös periaatteeseen, jonka mukaan yhteisön oikeuteen vetoavalla yksityisellä on oikeus nostaa vahingonkorvauskanne. Kansallisen toimenpiteen täytäntöönpanon lykkääminen on mahdollista muiden edellytysten täyttyessä ainoastaan, jos kantajalle saattaa aiheutua vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa.(56) Eikö tämä jo todista, että kantajalla on oikeus nostaa vahingonkorvauskanne? On korostettava, että mahdollisuus määrätä välitoimia ei korvaa tarvetta nostaa vahingonkorvauskannetta: "Useissa tapauksissa, esimerkiksi kun säännökset tulevat voimaan lyhyellä varoitusajalla ja niitä on noudatettava välittömästi, toimeliainkin asianosainen ehtii kärsiä vahinkoa, ennen kuin tuomioistuin ehtii määrätä välitoimia, vaikka tuomioistuin toimisikin nopeasti."(57)

63 Samaa ratkaisulinjaa seuraten yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että yhteisön oikeudessa kielletään se, että jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset vetoavat kanteiden määräaikoja koskeviin kansallisiin prosessisääntöihin tapauksessa, jossa yhteisön oikeuteen vetoava yksityinen on nostanut kansallisia viranomaisia vastaan kanteen sellaista direktiiviä koskevasta asiasta, jota tämä jäsenvaltio ei ole vielä täysin saattanut osaksi kansallista oikeusjärjestystään.(58)

64 Tähän yhteisöjen tuomioistuimen viime aikoina vahvistamaan oikeuksien ryhmään voidaan vielä lisätä periaate, jonka mukaan täytäntöönpanemattomien direktiivien selvillä, täsmällisillä ja ehdottomilla säännöksillä on vertikaalinen välitön oikeusvaikutus(59), ja jonka mukaan jäsenvaltioiden viranomaisilla oikeusviranomaiset mukaan lukien on velvollisuus ryhtyä kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin direktiiveissä tarkoitetun päämäärän saavuttamiseksi ja erityisesti velvollisuus tulkita kansallista lakia direktiivien sanamuodon ja päämäärän mukaisesti(60) riippumatta siitä, onko direktiivien täytäntöönpanolle varattu määräaika kulunut umpeen(61) tai siitä, onko niiden säännöksillä välitön oikeusvaikutus(62).

65 Tapauksissa, joissa on kyse työnantajan vahingonkorvausvelvollisuudesta, joka johtuu sukupuoleen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteen loukkaamisesta, yhteisöjen tuomioistuin haluaa turvata sen, että loukatulla henkilöllä on todellinen ja tehokas oikeusturva. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että direktiivin 76/207/ETY(63) perusteella " - - syrjintään syyllistyneen vastuu ei riipu millään tavoin tuottamuksen toteennäyttämisestä tai siitä, ettei ole perusteita vapauttaa häntä vastuusta".(64) Tästä yhteisöjen tuomioistuin on tehnyt sen johtopäätöksen, että " - - syrjintäkiellon rikkomisen on sellaisenaan oltava riittävä peruste, jotta sitä rikkoneelle syntyy vahingonkorvausvelvollisuus - - ".(65)

66 Lopuksi, asiassa Marshall II antamassaan tuomiossa(66), jota käsittelen vielä jäljempänä, yhteisöjen tuomioistuin asetti vähimmäisedellytykset, joiden täyttyessä yhteisön direktiivissä säädettyä oikeutta saada vahingonkorvausta ei voida rajoittaa siten, että korvausvelvollisuuden periaate menettäisi merkityksensä.

67 Oikeuskäytäntö on siis kehittynyt siten, että suuntaviittana on "todellinen ja tehokas"(67) oikeusturva, minkä vuoksi yhteisön oikeuteen vetoavalle yksityiselle on annettava oikeus nostaa vahingonkorvauskanne yhteisön oikeutta rikkonutta jäsenvaltiota vastaan.

68 Yhteisön oikeuden ensisijaisuuden periaate edellyttää, että yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa olevaa kansallista lakia ei saa soveltaa, mutta se edellyttää myös sitä, että yksityisen on voitava saada korvausta vahingosta, joka on aiheutunut tällaisen lain aikaisemmasta soveltamisesta.

69 Edellä mainittuun asiassa Simmenthal annetun tuomion sisältämään periaatteeseen, jonka mukaan yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa olevaa kansallista lakia ei pidä soveltaa, kuuluu olennaisena osana se, että yhteisön oikeutta rikkonutta valtiota vastaan voidaan nostaa vahingonkorvauskanne. Jotta tällaisen lain aikaisemmasta soveltamisesta aiheutuneet seuraukset voitaisiin korjata, on mitätöitävä sen soveltamisesta aiheutuvat vaikutukset ja lopulta tehtävä tilanne sellaiseksi kuin se olisi ollut, jos lakia ei olisi koskaan sovellettu tai toimittava siten kuin sitä ei olisi koskaan sovellettu.

70 Koska yksityistä suojataan sillä, että tuomioistuimella tai viranomaisella on mahdollisuus jättää soveltamatta tällaista lakia, häntä on myös suojattava sillä, että korjataan vahinko, joka on aiheutunut sellaisen lain soveltamisesta, jota ei olisi pitänyt soveltaa.

71 Jo aikaa sitten yhteisöjen tuomioistuin totesi, että " - - yhteisöjen tuomioistuimen perustamissopimuksen 169 ja 171 artiklan nojalla antama tuomio voi olla taloudellisesti huomattavan merkityksellinen, kun luodaan perustaa vastuulle, joka voi syntyä jäsenvaltiolle, koska se on jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteensa, ja josta voi aiheutua velvollisuus maksaa korvausta muille jäsenvaltioille, yhteisölle tai yksityisille"(68), ja tämä tarkoittaa, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne voidaan ottaa tutkittavaksi, vaikka vastaajana oleva jäsenvaltio olisikin perustellun lausunnon antamisen jälkeen mutta ennen kanteen nostamista toteuttanut tarvittavat toimenpiteet rikkomisen lopettamiseksi.(69)

72 Asiassa Russo antamassaan tuomiossa(70) yhteisöjen tuomioistuin katsoi tarkentamatta periaatteen perustaa, että kun maataloustuottajalle on aiheutunut vahinkoa valtion rikottua yhteisön oikeutta, valtiolla "on korvausvelvollisuus vahinkoa kärsinyttä asianosaista kohtaan kansallisten valtion korvausvastuuta koskevien säännösten mukaan".(71) Tässä tapauksessa oli rikottu viljan yhteisestä markkinajärjestelystä 13 päivänä kesäkuuta 1967 annettua neuvoston asetusta 120/67/ETY(72), jota oli välittömästi sovellettava.

73 Jo 16.12.1960 asiassa Humblet antamassaan tuomiossa(73) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että EHTY:n perustamissopimuksen 46 artiklan perusteella, joka on yhdenmukainen ETY:n perustamissopimuksen 5 artiklan kanssa, seuraa velvollisuus " - - kumota kyseinen toimenpide ja korjata ne lainvastaiset vaikutukset, joita toimenpiteen johdosta on voinut syntyä".

74 Perustamissopimuksen 5 artikla(74) ja välittömään oikeusvaikutukseen ja yhteisön oikeuden ensisijaisuuteen perustuva kansallisten tuomioistuinten velvollisuus varmistaa, että yhteisön oikeuden normeja noudatetaan, yhdessä edellä mainitussa asiassa Simmenthal annetussa tuomiossa ja asiassa Factortame ym. I(75) annetussa tuomiossa vahvistettujen periaatteiden kanssa, ovat ne kaksi perustetta, joihin yhteisöjen tuomioistuin perusti asiassa Francovich periaatteen, jonka mukaan jäsenvaltio vastaa yhteisön oikeutta rikkomalla yksityisille aiheuttamistaan vahingoista. Tämä " - - oikeus saada korvausta - - perustuu suoraan yhteisön oikeuteen".(76) Tällä ilmauksella ei mielestäni tarkoiteta automaattista oikeutta saada korvausta riippumatta siitä, kuinka merkityksellinen yhteisön oikeuden rikkominen on ollut. Pikemminkin ilmaus tarkoittaa sitä, että yksityisellä on oikeus nostaa vahingonkorvauskanne.(77)

II - Asiassa Francovich annetulla tuomiolla ei tarkoitettu pelkästään puuttuvan välittömän oikeusvaikutuksen korjaamista

75 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut useaan kertaan, että " - - yksityisille annettu mahdollisuus vedota kansallisissa tuomioistuimissa perustamissopimukseen välittömästi sovellettaviin määräyksiin on ainoastaan vähimmäistae, eikä sillä yksinään kyetä takaamaan perustamissopimuksen täydellistä soveltamista".(78) Asiassa Francovich annettu tuomio on tästä esimerkkinä.

76 Mainitun tuomion mukaan yksityinen voi nostaa vahingonkorvauskanteen valtiota vastaan, kun direktiivin säännökset eivät ole riittävän selviä ja ehdottomia, jolloin yksityinen ei voi vedota suoraaan niihin kansallisessa tuomioistuimessa. Kun direktiivin säännöksiä ei ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä ja kun tälläisen direktiivin säännöksillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta, yksityinen ei voi saada oikeusteitse todetuksi oikeutta, joka sille direktiivin perusteella kuuluu.

77 Vahingonkorvauskanne valtiota vastaan näyttää siis olevan keino korjata puuttuva välitön oikeusvaikutus. Katsoessaan, että yksityisellä on oikeus saada korvausta, yhteisöjen tuomioistuin antaa itse asiassa riidanalaisille säännöksille jonkinlaisen välittömän oikeusvaikutuksen siinä suhteessa, että yksityinen voi korvausta saadakseen vedota siihen, ettei säännöksiä ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä.(79) Oikeudenomistajalla ei ole käytettävissään kannetta vaatia summaa maksettavaksi direktiivissä säädetyn oikeuden perusteella, koska maksuvelvollista ei ole määritelty. Sen sijaan vahinkoa kärsineellä on käytettävissään vahingonkorvauskanne valtiota vastaan, kun valtio ei ole saattanut direktiivin säännöksiä osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Näin ollen vahingonkorvauskanne korjaa tilanteen, jossa direktiivin säännöksiä ei ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä ja jossa niillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta. G. Wivenes on todennut(80), että "katsoessaan, että valtion laiminlyönti ryhtyä toimenpiteisiin saattaakseen direktiivin osaksi kansallista oikeusjärjestystä on sellainen toimenpide, jolla on aiheutettu sellaiselle yksityiselle haittaa, jolle yhteisön oikeusjärjestyksessä on tarkoitettu annettavan oikeuksia, yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että valtio, joka on se asianosainen, jolle kuuluu yhdenmukaisen täytäntöönpanon velvollisuus, tulee sellaisen yksityisen sijaan, jonka velvollisuus olisi ollut noudattaa direktiiviä, jos direktiivi olisi saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä".

78 Näin ollen se, että valtiolle asetetaan korvausvelvollisuus erityisesti silloin, kun se ei ole saattanut direktiiviä osaksi kansallista oikeusjärjestystä, ei ole ainoastaan tehokas seuraamus tai keino painostaa tai kannustaa täytäntöönpanoon. Se antaa henkilölle, jolle direktiivillä on annettu oikeus, mahdollisuuden heti hyötyä välillisesti tästä oikeudesta huolimatta siitä, ettei direktiiviä ole pantu täytäntöön. Direktiivissä yksityisille annettujen oikeuksien tehokas käyttäminen ei ole enää täysin riippuvainen direktiivin täytäntöönpanosta.

79 Jos direktiiviä ei ole pantu täytäntöön, yksityisellä ei ole muuta keinoa käyttää direktiivissä sille suotuja oikeuksia kuin vaatia, että kansallista lainsäädäntöä tulkitaan direktiivin mukaisesti siltä osin kuin se on mahdollista(81), kun taas jäsenvaltioissa, joissa direktiivi on pantu täytäntöön, direktiivi on kansallisen täytäntöönpanotoimen kautta normi, jolla on välitön oikeusvaikutus ja johon yksityiset voivat suoraan vedota. Asiassa Faccini Dori antamassaan tuomiossa(82) yhteisöjen tuomioistuin on korostanut, että asiassa Francovich annetussa tuomiossa hyväksytty vahingonkorvauskanne on erityisesti käytettävissä "tapauksissa, joissa direktiivissä tarkoitettuun lopputulokseen ei oltaisi päästy tulkinnan avulla - - ".(83) Kun direktiiviltä puuttuu välitön oikeusvaikutus tai kun siihen ei voida vedota tulkinnan avulla, tämä korvaava mahdollisuus nostaa vahingonkorvauskanne vaikuttaa erityisen selvästi asian Francovich kaltaisissa tapauksissa, joissa direktiivissä annetussa oikeudessa on kyse rahasta. Vahingon korvaaminen voi vastata täsmälleen oikeuksia, jotka olisivat syntyneet, jos direktiivi olisi saatettu asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystä.

80 Tämä erittely osoittaa, kuinka "The principles of direct and indirect effects were simply expedients designed to secure the enforcement of Community law precisely because States had failed to fulfill their obligations"(84) ja kuinka asiassa Francovich annettu tuomio kuuluu siihen oikeustieteelliseen suuntaukseen, jonka mukaan direktiivit on pantava täytäntöön tehokkaasti eli siten, että jos direktiivissä annetaan oikeuksia yksityisille, näiden on voitava tuntea oikeutensa ja käyttää niitä.

81 Jo asiassa Emmott antamassaan tuomiossa(85) yhteisöjen tuomioistuin korosti, että jäsenvaltio ei voi kansallisen lainsäädäntönsä määräaikoihin vedoten tehdä tyhjäksi sellaisen direktiivin vaikutusta, jota se ei ole saattanut määräajassa osaksi kansallista oikeusjärjestystä.

82 Näin ollen on selvää, että asiassa Francovich annettu tuomio täyttää aukon sellaisten yksityisten suojassa, jotka haluavat vedota sellaisen direktiivin säännöksiin, jota ei ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä.

83 Onko tästä kuitenkin tehtävä se johtopäätös, että kuten Saksan liittotasavalta(86), Irlanti(87) ja Alankomaiden kuningaskunta(88) ovat katsoneet kirjallisissa huomautuksissaan, korvausperiaatetta sovelletaan vain tapauksiin, joissa on rikottu säännöksiä, jotka eivät ole välittömästi sovellettavissa, jolloin korvausperiaate on ainoa keino saavuttaa sellaisessa direktiivissä tavoiteltu päämäärä, jota valtio ei ole saattanut osaksi kansallista oikeusjärjestystä, ja jolloin korvausperiaate on lisäys siihen yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joka koskee yhteisön oikeuden säännösten välitöntä sovellettavuutta? Eikö oikeudelle vaatia korvausta ole lainkaan "tarvetta", kuten Saksan liittotasavalta katsoo, kun on kyse suoraan sovellettavista säännöksistä?

84 Kun yhteisön oikeuden säännöksellä on välitön oikeusvaikutus, onko yksityisellä jo sellainen oikeusturva tai sellaiset oikeussuojakeinot, että vahingonkorvauskanne olisi tarpeeton? Jos direktiivin säännöksillä olisi ollut välitön oikeusvaikutus, eikö Francovich olisi silloin voinut nostaa velkomuskanteen, koska hänellä oli oikeus vaatia Italian valtiota noudattamaan velvollisuuksiaan, jolloin vahingonkorvauskanne olisi ollut tarpeeton?

85 Olen jo korostanut, että välitön oikeusvaikutus on ainoastaan vähimmäistae eikä välttämättä takaa yhteisön oikeuteen vetoavalle yksityiselle täyttä oikeussuojaa.(89)

86 Jos periaatetta valtion korvausvelvollisuudesta sovelletaan sellaiseen direktiivissä säädettyyn oikeuteen, jolla ei ole välitöntä oikeusvaikutusta, sitä on vastaavasti sovellettava henkilökohtaiseen oikeuteen, jos siitä on säädetty sellaisissa säännöksissä, joilla on välitön oikeusvaikutus.(90) Näin oli jo ennen asiassa Francovich annettua tuomiota, sillä kansalliset tuomioistuimet ovat tuominneet oman jäsenvaltionsa, jos se on rikkonut yhteisön oikeuden säännöstä, jolla on välitön oikeusvaikutus. Esimerkkinä voidaan mainita tapaus, jossa Ranskan valtion katsottiin syyllistyneen virheeseen viranomaistoiminnassa, kun tullitarkastuksen suorittaminen kesti tavanomaista kauemmin ja se tehtiin perustamissopimuksen 30 artiklan vastaisesti.(91)

87 Lisäksi on laajalti tunnustettu, että yksityinen tai yritys voi nostaa vahingonkorvauskanteen toista yksityistä tai yritystä vastaan sellaisen yhteisön normin rikkomisesta, jolla on horisontaalinen välitön oikeusvaikutus. House of Lords on asiassa Garden Cottage Food Ltd vastaan Milk Marketing Board(92) katsonut, että ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan rikkomisen voidaan katsoa olevan Englannin oikeudessa tarkoitetun statutory dutyn rikkomista, ja siitä voi seurata korvausvelvollisuus. Perustamissopimuksen 85 artiklan vastaisen yritysten välisen järjestelyn olemassaolon toteaminen voi samoin riittää siihen, että järjestelyyn osallistuneille syntyy vahingonkorvausvelvollisuus.(93)

88 Yksityinen, joka nostaa valtiota vastaan vahingonkorvauskanteen yhteisön oikeuden sellaisen normin rikkomisen perusteella, jolla on välitön oikeusvaikutus, voi määritelmän mukaan perustella kannettaan siten, että oikeudet on annettu hänen edukseen ja että oikeuksien sisältö on tarkoin määritelty. Tällöin kanne täyttää kaksi ensimmäistä asiassa Francovich annetussa tuomiossa esitettyä edellytystä jäsenvaltion vastuun syntymiselle.(94) Vahingonkorvauskanteen mahdollisuus on seuraus välittömästä oikeusvaikutuksesta itsestään.

89 Asiassa Foster ym. antamassaan tuomiossa(95) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että yksityinen voi vaatia korvausta jäsenvaltiolta, joka on rikkonut sellaista direktiivin säännöstä, jolla on välitön oikeusvaikutus.

90 On huomattava, että yhteisöjen tuomioistuin on perustellakseen yhteisön oikeutta rikkoneen jäsenvaltion vahingonkorvausvelvollisuutta maininnut tuomioita, joissa on sovellettu periaatetta, jonka mukaan kansallisen tuomioistuimen velvollisuus on turvata tehokkaasti ne välittömästi sovellettavat oikeudet, joita yksityisellä on yhteisön oikeuden perusteella (ottamatta huomioon em. asiassa Factortame I annettua tuomiota).(96)

91 Edellä mainitussa yhdistetyissä asioissa Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest annetussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että sellaisen kansallisen päätöksen täytäntöönpanoa, joka perustuu yhteisön asetukseen, jonka pätevyys on asetettu kyseenalaiseksi yhteisöjen tuomioistuimessa, on lykättävä väliaikaisesti, jos sen välitön täytäntöönpano aiheuttaisi korjaamatonta tai vaikeasti korjattavaa vahinkoa.

92 Lisäksi on katsottu,(97) että ETY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan välittömän oikeusvaikutuksen vuoksi yhteisöjen tuomioistuin edellyttää, että kansalliset tuomioistuimet hyvittävät ennenaikaisesti myönnetyn valtion tuen saajan kilpailijoille aiheutuneen vahingon toteamalla tarvittaessa, että valtio on korvausvelvollinen.

93 Lopuksi, yhteisön oikeuteen vetoavan yksityisen oikeussuojakeinojen valikoimaan kuuluu EY:n perustamissopimuksen 215 artiklan mukainen vahingonkorvauskanne yhteisön toimielimiä vastaan. En näe mitään syytä, miksi yhteisön oikeuteen vetoamalla yksityisellä ei olisi tällaista kanneoikeutta vain siitä syystä, että vahingon aiheuttaja on jäsenvaltio. A. Barav on selvittänyt asiaa yhteisön kannalta seuraavasti: "Oikeusturvassa olisi aukkoja ja järjestelmä olisi puutteellinen, jos siihen ei luettaisi kuuluvaksi korvauskannetta, joka voidaan nostaa hallintotoimista aiheutuneesta vahingosta."(98) Voidaanko jäsenvaltiot vapauttaa kaikesta vastuusta sellaisessa yhteisössä, joka perustuu siihen, että jäsenvaltiot hallitsevat yhteisöä välillisesti ja jossa jäsenvaltioiden ja yhteisön toimivalta on jaettu niin lomittain, että joskus on vaikea tietää, kuka on vastuussa vahingosta?(99) Vastaus tähän kysymykseen on vielä selkeämpi, jos viitataan tapauksiin, joissa yhteisö ja jäsenvaltio ovat yhdessä aiheuttaneet vahingon ja joissa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että jäsenvaltiota vastaan voidaan nostaa vahingonkorvauskanne kansallisessa tuomioistuimessa.(100)

94 Edellä esitetyn perusteella katson, että vahingonkorvauskanne jäsenvaltiota vastaan ei pelkästään korjaa puuttuvaa välitöntä oikeusvaikutusta. Kanteen käyttämistä ei ole rajattu sellaisiin tapauksiin, joista asiassa Francovich oli kyse. Vahingonkorvauskanne jäsenvaltiota vastaan on välttämätön osa yhteisön oikeuteen vetoavien yksityisten oikeusturvaa silloin, kun vahingon aiheuttanut normi tai päätös on omiaan luomaan oikeuksia yksityisille.(101) Tämän vuoksi asiassa Francovich annetussa tuomiossa jäsenvaltion vastuusta on tehty yleinen yhteisön oikeuden periaate. Tuomion 34 kohdassa käytetystä adverbista "erityisesti" ilmenee, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole rajoittanut tällaista jäsenvaltion vastuuta ainoastaan direktiivin täytäntöönpanon laiminlyöntiä koskevaan tapaukseen. Yhteisöjen tuomioistuimen on määriteltävä rajat tälle periaatteelle, jonka mukaan jäsenvaltio on vastuussa yhteisön oikeuden rikkomisesta.

III - Yhteisön oikeutta rikkoneen jäsenvaltion vastuun perusta

95 Onko yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvalla jäsenvaltion vastuulla sama oikeudellinen perusta kuin valtiolle lainsäätäjänä aiheutuvalla vastuulla? Jälkimmäinen vastuu oli pitkälti esikuvana perustamissopimuksen 215 artiklassa määrätylle järjestelmälle, joka luotiin niiden kansallisten oikeusjärjestysten perusteella, jotka parhaiten suojaavat henkilöitä, joille lainsäädäntötoimet ovat aiheuttaneet vahinkoa. Käsittelen ensin kansallisen oikeuden mukaista valtion vastuuta lainsäädäntötoimista ja sen jälkeen esitän, kuinka valtiolle lainsäädäntötoimista aiheutuvalla vastuulla ja yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvalla jäsenvaltion vastuulla on erilainen oikeudellinen perusta.

a) Jäsenvaltioiden järjestelmät ovat heterogeenisia eikä niistä voida johtaa yhteisiä yleisperiaatteita

b) Kansallisen oikeuden mukaisella valtion vastuulla lainsäädäntötoimista ei ole yhteyttä jäsenvaltion vastuuseen yhteisön oikeuden rikkomisesta

96 a) On selvää, että valtiolle lainsäätäjänä voi syntyä korvausvelvollisuus vain poikkeuksellisissa tilanteissa. Lainsäätäjän vapautta ei pidä rajoittaa mahdollisten tulevien vahingonkorvauskanteiden vuoksi. Sitä ei myöskään pidä rajoittaa ainoastaan sillä perusteella, että yleisen edun huomioon ottaminen vahingoittaa yksityisiä etuja.(102) "Toimivalta ilmaista kansan suvereeni tahto"(103) oikeuttaa sen, että lainsäätäjään ei sovelleta yleisiä vahingonkorvaussäännöksiä.(104)

97 Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa HNL ym. vastaan neuvosto ja komissio antamassaan tuomiossa(105) todennut, että ne periaatteet, jotka jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä koskevat viranomaisten korvausvelvollisuutta yksityisille lainsäädäntötoimista aiheutuneesta vahingosta "vaihtelevat suuresti jäsenvaltioittain".(106)

98 Joissakin jäsenvaltioissa valtio ei voi olla vastuussa lainsäädäntötoimista. Tilanne on tälläinen Italiassa, Saksassa(107), Belgiassa(108) ja ilmeisesti myös Irlannissa(109) ja Luxemburgissa(110). Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimet ovat myös päätyneet samaan ratkaisuun(111) ainakin tapauksissa, joissa ei ole kyse yhteisön oikeudesta.

99 Sitä vastoin periaate valtion korvausvastuusta lainsäätäjänä on hyväksytty muissa jäsenvaltioissa, vaikkakin tiukkojen edellytysten on täytyttävä ennen kuin korvausvelvollisuus voi syntyä. Tilanne on tällainen Espanjassa(112), Ranskassa(113), Kreikassa(114), Tanskassa(115), Portugalissa(116) ja Alankomaissa(117).

100 Tämän perusteella katson, että jäsenvaltioissa ei ole todellisuudessa yhteisiä yleisiä periaatteita valtion korvausvastuusta lainsäätäjänä. Perustamissopimuksen 215 artiklan osalta yhteisöjen tuomioistuimen vahvistamat periaatteet ovat itse asiassa niitä kansallisia periaatteita, jotka parhaiten suojaavat henkilöitä, joille lainsäätäjä on aiheuttanut vahinkoa.

101 b) Kansallisen oikeuden mukainen valtion vastuu lainsäädäntötoimista ja yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuva jäsenvaltion vastuu perustuvat erilaisiin seikkoihin.

102 Ensin mainittu perustuu nimenomaan lainvastaisuuteen: ylemmäntasoisen normin rikkomiseen ja täten ensisijaisuuden periaatteen rikkomiseen.

103 Tämän periaatteen mukaan yhteisön normit, joilla on välitön oikeusvaikutus, " - - eivät voimaan tullessaan ainoastaan aiheuta sitä, että kansallisen lainsäädännön niiden kanssa ristiriidassa olevia säännöksiä ei sovelleta, vaan myös - - estävät sellaisten uusien kansallisten säädösten antamisen, jotka olisivat ristiriidassa yhteisön normien kanssa".(118)

104 Ensisijaisuuden periaatteen noudattaminen ei edellytä ainoastaan sitä, että yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa olevaa lakia ei pidä soveltaa. Se edellyttää myös sitä, että tällaisen lain aikaisemmasta soveltamisesta aiheutuneet vahingot on korvattava.

105 Perustamissopimuksen 5 artiklassa määrätään, että jäsenvaltiot toteuttavat kaikki toimenpiteet, jotka ovat aiheellisia perustamissopimuksesta johtuvien velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi, ja " - - näihin velvoitteisiin kuuluu se, että yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuneet lainvastaiset seuraukset on joko poistettava välittömästi, tai mikäli tämä ei ole mahdollista, on varmistettava riittävä korvaus aiheutuneista vahingoista".(119)

106 Enää ei ole mahdollista suojautua sen taakse, että lainsäädäntö on suvereeni tai että sitä ei voida asettaa kyseenalaiseksi: jokainen jäsenvaltio on yhteisöön liittyessään sitoutunut noudattamaan yhteisön oikeutta ja valvomaan, että sitä noudatetaan, ja jollei lainsäädäntö ole yhteisön oikeuden mukainen, vahingonkorvauskanteen nostamisen mahdollisuus on olemassa. Ratifioidessaan alkuperäiset perustamissopimukset jäsenvaltiot ovat rajoittaneet toimintavapauttaan yhteisön oikeuden soveltamisalalla. Kuten asiassa Francovich annetussa tuomiossa on esitetty, valtiota vastaan voidaan tämän vuoksi nostaa vahingonkorvauskanne lainsäätäjän laiminlyönnistä silloin, kun valtion korvausvastuu perustuu yhteisön oikeuden rikkomiseen, vaikka korvausvastuun on vaikea ajatella syntyvän kansallisen oikeuden perusteella.(120)

107 Kuten Lord Bridge on todennut päätöksessä, joka annettiin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Factortame ym. II antaman tuomion(121) jälkeen, ratifioidessaan Rooman sopimuksen (ja Yhdistyneen kuningaskunnan ratifioidessa vuoden 1972 European Communities Actin) jäsenvaltiot ovat hyväksyneet sen, että yhteisön oikeuden ensisijaisuuden periaatteella on rajoitettu jäsenvaltioiden kansanedustuslaitosten suvereenia lainsäädäntövaltaa.(122)

108 Valtion korvausvastuu ei siis tässä perustu siihen, että yksityiselle aiheutunut vahinko on erityisluonteista (kuten joissakin kansallisissa oikeusjärjestelmissä), vaan siihen, että yhteisön oikeudelle ei ole annettu etusijaa sen kanssa ristiriitaisiin kansallisiin säännöksiin nähden.

109 Ensisijaisuusperiaate velvoittaa kaikkia jäsenvaltioiden elimiä, viranomaisia ja tuomioistuimia.

110 Näin ollen en näe syytä sille, että oikeutta saada korvausta olisi rajoitettava kansallisen oikeuden säännöksillä, jos kansallinen kansanedustuslaitos käyttää toimivaltaansa itsenäisesti yhteisön oikeuteen nähden.

111 Lopuksi totean, että kansallisen oikeuden mukainen valtion vastuu lainsäädäntötoimista ja yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuva valtion vastuu lainsäädäntötoimista perustuvat täysin erilaisiin seikkoihin, eikä ole varmaa, että jäsenvaltiot voisivat asettaa vahingonkorvaukselle kansallisessa oikeudessa säädettyjä, näiden vastuuta koskevia rajoituksia, kun ne ovat rikkoneet yhteisön oikeutta. Mielestäni olisi epäjohdonmukaista mukauttaa yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuva jäsenvaltion vastuu perustamissopimuksen 215 artiklan mukaiseen vastuuseen, vaikka näillä onkin yhteisiä piirteitä, koska jälkimmäinen on saanut vaikutteita kansallisen oikeuden mukaan valtiolle lainsäätäjänä aiheutuvasta rajoitetusta korvausvastuusta.

IV - Yhteisön oikeudessa asetetaan jäsenvaltiota vastaan nostettavalle yhteisön oikeuden rikkomista koskevalle vahingonkorvauskanteelle edellytyksiä, jotka eivät vaihtele sen mukaan, mikä valtiollinen toimielin on aiheuttanut vahingon

112 Asiassa Francovich annetussa tuomiossa vahvistettiin periaate, jonka mukaan vahingonkorvauskanne voidaan nostaa valtiota vastaan kokonaisuutena yksilöimättä vahingon aiheuttajaa. Vahingon korvaa valtio valtiona eikä tietty valtioelin.

113 Tähän on verrattava EY:n perustamissopimuksen 169 artiklaa käsittelevää yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Jäsenyysvelvoitteen noudattamatta jättäminen on moitittavaa riippumatta siitä, mikä valtion viranomainen on siihen syyllistynyt ja " - - vaikka kyseessä olisi perustuslaissa itsenäisen aseman saanut toimielin".(123)

114 Valtio kantaa kokonaisuutena vastuun yhteisön oikeuden rikkomisesta riippumatta siitä, aiheutuiko vahinko lainsäädäntötoimesta vai hallintotoimesta vai oliko syynä perustamissopimuksen vastainen oikeuskäytäntö.(124) Tämä on hinta siitä, että yhteisön oikeutta sovelletaan yhdenmukaisesti, mikä on " - - yhteisön oikeusjärjestyksen toteutumisen ehdoton edellytys"(125): vahingonkorvauskanteen mahdollisuus ei voi olla riippuvainen kansallisista säännöksistä, joilla jaetaan toimivalta lainsäätäjän, toimeenpanijan ja tuomioistuinlaitoksen kesken.

115 Näin ollen valtion vastuuta lainsäädäntötoimista ei voida lähtökohtaisesti välttää. Kun yhteisön oikeutta on rikottu, ei ole myöskään mahdollista asettaa valtiolle lainsäätäjänä ankarampaa vastuuta kuin valtiolle toimeenpanijana, koska tämä ei olisi yhteisön oikeudessa asetettujen vaatimusten mukaista. Jos valtio voisi välttyä vahingonkorvauskanteelta toteuttamalla toimenpiteen kansanedustuslaitoksen välityksellä, vahingonkorvauskannetta koskeva yhteisön oikeuden normisto olisi vailla merkitystä.(126)

116 Kun yhteisön oikeutta on rikottu, jäsenvaltion vahingonkorvausvelvollisuus on näin ollen ratkaistava yhteisön oikeuden mukaan, eikä korvausvelvollisuuden olemassaoloa tai yhteisön oikeudessa vahingonkorvauskanteelle asetettujen vaatimusten lisäksi voida asettaa lainsäätäjän, toimeenpanijan ja tuomioistuinlaitoksen toimivallan jakoon liittyviä edellytyksiä, koska nämä kuuluvat määritelmänsä mukaan kansallisen lain soveltamisalaan.

117 Viimeisimmät Ranskan hallintotuomioistuinten antamat ratkaisut osoittavat selvästi, että kun yhteisön oikeutta on rikottu, valtio on yksin siitä vastuussa riippumatta siitä, mikä valtion viranomainen on aiheuttanut vahingon.

118 Aikaisemmin hallintotuomioistuimet löysivät keinon välttää yhteisön oikeutta rikkoneelle valtiolle lainsäätäjänä aiheutuva vastuu.

119 Asiassa Société Rothmans International France vastaan Société Arizona Tobacco Products 28.2.1992 antamassaan tuomiossa(127) Ranskan Conseil d'État välttyi vahvistamasta periaatetta, jonka mukaan valtio voisi lainsäätäjänä olla korvausvelvollinen, jos direktiivin täytäntöönpano on laiminlyöty. Tuomioistuimen mukaan valtion korvausvastuu syntyi siitä, että hallintoviranomainen oli menetellyt virheellisesti soveltaessaan kansallista lakia, joka oli yhteisön oikeuden vastainen.

120 Edellä mainitussa tapauksessa valtiovarainministeriö oli tehnyt tupakkatuotteita koskevia hallinnollisia päätöksiä tupakkavalmisteiden monopolista 24.5.1976 annetun lain mukaan sille kuuluvan harkintavallan perusteella, vaikka sen olisi pitänyt jättää soveltamatta tätä lakia, koska se oli ristiriidassa direktiivin kanssa.

121 Toisin sanoen vahingon aiheuttajaksi katsottiin hallintotoimi eikä itse laki, jolloin Conseil d'État saattoi katsoa valtion korvausvelvolliseksi sellaisen hallintoviranomaisensa toimenpiteiden vuoksi, jonka kuuluu päätösvaltaansa käyttäessään noudattaa yhteisön oikeuden ensisijaisuutta sekä tuomioistuimen että hallintoviranomaisen on jätettävä soveltamatta kansallista lakia, joka on ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa.

122 Tutkimatta valtiolle lainsäädäntötoimista aiheutuvaa vastuuta ja sen toteamista rajoittavia edellytyksiä kansallinen tuomioistuin katsoi valtion olevan vastuussa hallintotoimesta, jonka virheellisyydestä aiheutuu vahingonkorvausvelvollisuus, jos hallintoviranomainen on harkintavaltaansa käyttäessään tehnyt päätöksen tai antanut säädöksen, joka on ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa.

123 Myöhemmin asiassa Société Dangeville 1.7.1992 antamassaan tuomiossa(128) Cour administrative d'appel de Paris katsoi, että valtio oli valtiona korvausvelvollinen ilman, että tarvitsi täsmentää, mikä valtion viranomainen oli rikkonut yhteisön oikeutta.(129)

124 Jo se seikka, että Ranskan verolain 256 pykälä, sellaisena kuin se oli ennen 1.1.1979, oli ristiriidassa kuudennen direktiivin säännösten kanssa eikä vakuutustoimintaa ollut näin ollen vapautettu arvonlisäveron maksuvelvollisuudesta niin kuin se olisi pitänyt vapauttaa, olisi riittänyt valtion korvausvastuun perustaksi.

125 Cour administrative d'appel de Paris ei perustanut ratkaisuaan verotusilmoituksen tai verojohtajan tekemän päätöksen lainvastaisuuteen. Se ei yksilöinyt yhteisön oikeuden vastaista hallintotointa, joka tehtiin yhteisön oikeuden vastaisen lain nojalla ja joka aiheutti vahingon. Tämä olisi antanut kansalliselle tuomioistuimelle mahdollisuuden katsoa, että valtio on vastuussa virheellisestä hallintotoimesta. Sen sijaan tuomioistuin katsoi, että valtio on vastuussa valtiona ja että vastuun toteamista voidaan vaatia, koska valtio oli laiminlyönyt direktiivin asianmukaisen täytäntöönpanon. Tässä nähdään ero valtiolle yhteisön oikeuden rikkomisesta ja kansallisen oikeuden mukaisen lainsäädäntötoimista aiheutuvan vastuun välillä: lainsäätäjän laiminlyönnistä voi seurata vastuu ensin mainitussa tapauksessa, mutta ei jälkimmäisessä tapauksessa.(130)

126 Edellä esitetyn perusteella katson, että on yhteisön oikeudelle vierasta erotella jäsenvaltion vastuu yhteisön oikeuden rikkomisesta lainsäädäntötoimella ja jäsenvaltion vastuu yhteisön oikeuden rikkomisesta hallintotoimella tai muulla valtion toimielimen päätöksellä. Yhteisön oikeuden asettamat edellytykset ovat joka tapauksessa samat: yhteisön oikeuden mukaan vastuussa on vain yksi taho (valtio), samoin kuin jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä on vain yksi vastaaja (valtio).

127 Ero niiden tapausten välillä, jolloin valtio on vastuussa yhteisön oikeutta rikkovasta yleisesti sovellettavasta toimenpiteestä ja kun se on vastuussa yhteisön oikeutta rikkovasta yksittäisestä toimenpiteestä, voi kuitenkin olla merkityksellinen, koska tällainen erottelu tunnetaan yhteisön oikeudessa. Tässä ratkaisuehdotuksessa käsittelen ainoastaan ensimmäistä näistä tapauksista.

V - Perustamissopimuksen 215 artiklan monitahoisuus

128 Yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvalle jäsenvaltion vastuulle asetettuja edellytyksiä ei voida määritellä ilman, että tutkitaan tämän vastuun yhteys perustamissopimuksen 215 artiklaan. 129 Sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun ala on monitahoinen: perustamissopimuksen 215 artiklan soveltamiselle on asetettu hyvin erilaisia edellytyksiä. Asiassa Richez-Parise ym. vastaan komissio antamassaan tuomiossa(131) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että jo epätarkkojen tietojen antaminen oli sellainen virkavirhe, jonka perusteella yhteisön vastuu saattoi syntyä. Julkisten hankintojen osalta yhteisö rikkoo perustamissopimuksen 215 artiklaa, kun se rikkoo velvollisuuttaan hankkia tarvittavat tiedot yhteisön varainhoidon taloudellisuuden turvaamiseksi.(132) Tätä artiklaa voidaan soveltaa jo sillä perusteella, että luottamuksellisuuden periaatetta on loukattu ja että aiheutuneista vaaroista ei ole annettu tietoja(133), ja ilman, että tarvitsisi näyttää toteen ylemmäntasoisen oikeussäännön rikkominen. Sitä vastoin asiassa Amylum ja Tunnel Refineries vastaan neuvosto ja komissio(134) yhteisöjen tuomioistuin piti 215 artiklan soveltamisen edellytyksenä sitä, että näytettiin toteen, että yhteisön normin rikkominen oli lähes mielivaltaista. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että yhteisö voi olla vastuussa lainsäädäntötoimistaan " - - ainoastaan poikkeuksellisissa tilanteissa, joissa kyseinen toimielin on ylittänyt ilmeisellä ja vakavalla tavalla sen toimivallalle säädetyt rajat"(135), kun tämän lainsäädäntötoimen toteuttamiseen on ollut laaja harkintavalta.

130 Tämä monitahoisuus on muistettava, kun tutkitaan yhteisön vastuuta lainsäädäntötoimistaan, mikä on ainoastaan yksi näkökulma korvausvastuuseen.

131 Yhteisön vastuu lainsäädäntötoimista, joihin liittyy talouspoliittisia valintoja, on hyväksytty asiassa Zuckerfabrik Schöppenstedt vastaan neuvosto annetun tuomion myötä.(136)

132 Kun vahinko aiheutuu lainsäädäntötoimista, joihin liittyy talouspoliittisia valintoja, toimen pätemättömyys ei ole riittävä peruste valtion korvausvastuun syntymiseksi. Vastuu voi syntyä ainoastaan, jos vahinko johtuu sellaisen ylemmäntasoisen oikeussäännön riittävän ilmeisestä rikkomisesta, jolla suojataan yksityisiä. Tarkemmin sanottuna: kun yhteisöllä on laaja harkintavalta, sille voi syntyä vastuu ainoastaan " - - jos kyseinen toimielin on ilmeisellä ja vakavalla tavalla rikkonut vallankäyttönsä rajoja"(137), joten kyseisellä toimielimellä on "tietty virhemarginaali"(138).

133 Oikeusopissa(139) tämä nähdään yleensä saksalaisen Schutznormtheorien soveltamisena, joka perustuu erityisesti Saksan perustuslain 34 pykälään. Vahinkoa kärsinyt yksityinen voi saada korvausta ainoastaan silloin, kun hän kuuluu nimenomaisesti siihen ryhmään, jota pyritään suojaamaan rikotulla ylemmäntasoisella oikeussäännöllä.

134 Tätä oikeuskäytäntöä on " - - suurimmaksi osaksi kehitetty neuvoston asetusten osalta, jotka ovat tavallaan yhteisön lainsäädäntötoiminnan ilmaus".(140) Oikeuskäytäntöön voidaan vedota, kun riidanalainen toimi kuuluu talouspolitiikan alaan - kuten yhteinen maatalouspolitiikka -, jolla toimen toteuttanut yhteisön toimielin joutuu seuraamaan monimutkaista markkinoiden kehitystä.

135 Katson, että yhteisön vastuun syntymisen edellytykset eivät voi olla yhtä rajoittavat kun vahinko on aiheutunut lainsäädäntötoimesta, johon ei liity talouspoliittisia valintoja, tai kun komissio on antanut soveltamisasetuksen, jolla se rikkoo neuvoston antaman perusasetuksen säännöksiä. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö on hyvin ankara, kuten käy ilmi asiasta Sofrimport vastaan komissio,(141) vaikkakin tässä tapauksessa yhteisön katsottiin olevan korvausvelvollinen.

136 A. Barav ja G. Vandersanden katsovat, että " - - tuottamuksen toteamisen edellytysten on oltava lievempiä, kun kyseinen toimi ei ole lainsäädäntötoimi, tai siihen ei liity talouspoliittisia valintoja vaikka se olisikin lainsäädäntötoimi".(142) Asiassa Vreugdenhil vastaan komissio(143) antamassaan ratkaisuehdotuksessa julkisasiamies Darmon korosti vastaavasti, että

" - - tämä edellytys, jonka mukaan toimen on oltava lähes mielivaltainen, on perusteltu, kun yhteisön toimielimellä on laaja harkintavalta, kuten talouspolitiikan alalla, mutta se ei ole asiaankuuluva silloin, kun toimielimelle annetun toimivallan käyttämisen edellytykset on määritelty selvästi ja yksityiskohtaisesti. Tällaisessa tapauksessa kaikista kyseisen oikeussäännön rikkomisista seuraa mielestäni yhteisölle korvausvelvollisuus".

137 Voidaan todeta, että yhteisön vastuu lainsäädäntötoimistaan on ristiriidassa sellaisten tiukkojen edellytysten kanssa, joilla ei oteta riittävästi huomioon toimien eri muotoja.

VI - Perustamissopimuksen 215 artiklan järjestelmä ei ole siirrettävissä yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvaan jäsenvaltion vastuuseen; esimerkkinä asia Bourgoin

138 Vaikka asiassa Francovich annetussa tuomiossa ei mainita perustamissopimuksen 215 artiklaa, näyttäisi ensi näkemältä siltä, että jäsenvaltion vastuu yhteisön oikeuden rikkomisesta ja yhteisön vastuu sen lainsäädäntötoiminnasta voitaisiin mukauttaa toisiinsa. Miten jäsenvaltion vastuu voisi olla ankarampi kuin yhteisöön sovellettava vastuu, kun jäsenvaltio voi toimia yhdessä yhteisön kanssa tai sen siirtämän toimivallan nojalla? Miten saman oikeussäännön rikkomisesta voisi seurata kaksi erilaista vastuujärjestelmää? Tuomari Parker nojautui tähän näkökulmaan asiassa Bourgoin vastaan Ministry of Agriculture Fisheries and Food(144) esittämissään perusteluissa(145); esitän tähän asiaan liittyvät pääasialliset tosiseikat ja oikeudelliset seikat seuraavassa.

139 Ranskalaiset kalkkunanviejät olivat nostaneet vahingonkorvauskanteen Yhdistyneen kuningaskunnan maatalousministeriötä vastaan, koska se oli asettanut siipikarjan tuonnille lisenssijärjestelmän ja koska tämä oli päättänyt peruuttaa aikaisemmin myönnetyt yleiset tuontilisenssit. Court of Appeal katsoi yksimielisesti, että yksityinen voi nostaa yksityisoikeudellisen (in private law) vahingonkorvauskanteen valtiota vastaan, kun tämä on virkavallan väärinkäytön vuoksi (misfeasance in public office) rikkonut yhteisön oikeutta. Enemmistö tuomareista oli sitä mieltä, että kun ministeriö on rikkonut perustamissopimuksen välittömästi sovellettavaa määräystä, tämä on julkisoikeudellinen rikkominen, josta voi seurata ainoastaan tietynlainen tuomioistuinmenettely (judicial review) ja josta ei voi seurata vahingonkorvausvelvollisuutta. Hallintopäätöstä pidettiin itse asiassa siirretyn toimivallan käyttämistä vastaavana toimena.(146)

140 Vaatimusta siitä, että yhteisön oikeuteen vetoavalla yksityisellä on oltava tehokas oikeusturva, sovelletaan todistelusääntöihin. Asiassa San Giorgio(147) annetusta tuomiosta ilmenee, että jos yhteisön oikeudessa annetun oikeuden voimaansaattaminen on todistelusääntöjen vuoksi "käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa"(148), todistelusäännöt ovat ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa. Kuinka muutoin erityisesti kantajana oleva yritys voisi todistaa, että kyseessä on harkintavallan väärinkäyttö(149), joka on aiheutunut " - - joko siitä, että kantajan etuja on pyritty tahallisesti vahingoittamaan, tai siitä, että sillä hetkellä kun toimiin on ryhdytty, on tiedetty niiden olevan lainvastaisia"?(150)

141 Tämänkaltaiset Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuinten asettamat vaatimukset näyttävät näin ollen mielestäni olevan asiassa Francovich annetun tuomion 43 kohdassa esitetyn tehokkuusperiaatteen vastaisia. Vaatimukset aiheuttavat sen, että on "käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa saada korvausta".

142 Vastaväite, jonka mukaan olisi käsittämätöntä (inconceivable), että yhteisöjen tuomioistuin katsoisi, että tällainen - perustamissopimuksen 215 artiklaan perustuva - vastuujärjestelmä on tehokkuusperiaatteen vastainen, vaikka tuomioistuin itse soveltaa sitä yhteisön ollessa kyseessä(151), voidaan mielestäni kumota.

143 Ensiksikin nämä kaksi vastuun muotoa perustuvat eri seikkoihin. Jäsenvaltioihin sovelletaan sellaista normihierarkiaa, joka ei koske yhteisöä.

144 Toinen merkittävämpi peruste on se, että perustamissopimuksen 215 artiklaa sovellettaessa on tutkittava valtion korvausvastuuta koskevia kansallisen oikeuden säännöksiä. Tällainen on 215 artiklan sanamuoto ja tarkoitus. Sen sijaan perustamissopimuksen 215 artiklan järjestelmä voi vaikuttaa yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvaan jäsenvaltion vastuuseen sovellettaviin kansallisen oikeuden säännöksiin ainoastaan siinä tapauksessa, että sillä parannetaan yhteisön oikeuteen vetoavan yksityisen suojaa. On muistettava, että kyse on yksityisen vähimmäissuojasta. Edellä mainitusta asioissa Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest annetusta tuomiosta voidaan ottaa oppia: yhteisöjen tuomioistuin sovelsi perustamissopimuksen 185 artiklan soveltamisedellytyksiä sellaisen kansallisen toimen täytäntöönpanon lykkäämiseen, joka oli annettu sellaisen yhteisön säännöksen nojalla, jonka pätevyys oli kiistetty yhteisöjen tuomioistuimessa. Tiedetään, että tällainen lähestymistapa on joissakin tapauksissa vaikeuttanut kansalliseen oikeuteen perustuvaa täytäntöönpanon lykkäämistä.(152)

145 Kolmanneksi on kutakuinkin ristiriitaista rinnastaa yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuva jäsenvaltion vastuu perustamissopimuksen 215 artiklan järjestelmään, jonka on katsottu olevan riittämätön ja liian ankara sekä suojaavan liian vähän oikeutta tehokkaan oikeussuojakeinon käyttämiseen,(153) ainakin mitä tulee yhteisön oikeuden rikkomista koskevaan edellytykseen. Tältä osin katson, että 215 artiklan järjestelmää sovellettaessa on otettava huomioon yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuva jäsenvaltion vastuu eikä päinvastoin. Jäljempänä selitän tätä tarkemmin.(154)

146 Lopuksi on huomattava, että yksityistä tai yritystä vastaan nostettuun vahingonkorvauskanteeseen, joka koskee sellaisen yhteisön oikeuden säännöksen rikkomista, jolla on välitön oikeusvaikutus, ei sovelleta rajoittavia täytäntöönpanon edellytyksiä, jotka vastaisivat 215 artiklan edellytyksiä. Asiassa Dekker(155) työnantajan tuottamusta oli itse yhteisön oikeuden rikkominen eli syrjivä toimi.

VII - Yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvan jäsenvaltion vastuun syntymistä koskevat vähimmäisedellytykset

147 Vaikka periaate, jonka mukaan yhteisön oikeuteen kotivaltiotaan vastaan vetoavat yksityiset voivat saada korvausta valtioltaan, perustuukin yhteisön oikeuteen, tämän oikeuden toteuttamisen aineelliset ja muodolliset edellytykset tutkitaan kansallisen oikeuden mukaan.(156) Asiassa Francovich annetussa tuomiossa erotettiin selvästi toisistaan "perustamissopimuksella luotuun järjestelmään kuuluva"(157) ja "yhteisön oikeudessa säädetty" jäsenvaltion vastuun periaate(158) vahingonkorvauskanteeseen(159) liittyvistä prosessisäännöistä(160).

148 Tältä osin asiassa Francovich annetussa tuomiossa otettiin tärkeä askel eteenpäin: vaatimus siitä, että yksityisellä on vähimmäissuoja, kun hän pyrkii saamaan takaisin yhteisön oikeuden vastaisen veron, ei ole aiheuttanut monia vaikeuksia. Tältä osin kansalliset järjestelmät lähes vastaavat toisiaan. Valtion korvausvastuun osalta asia on toisin. Kansalliset säännökset ovat hyvin erilaisia. Vaikka onkin helppo ymmärtää, miksi valtiolle voi lainsäätäjänä syntyä vastuu ainoastaan hyvin tiukoin edellytyksin, on yllättävää todeta, että tietyissä jäsenvaltioissa valtion hallintoviranomaisen toimia koskevalle vastuulle on asetettu erityisen ankarat edellytykset.

149 Edellä mainitussa asiassa Francovich annetussa tuomiossa viitataan asiassa San Giorgio annettuun tuomioon, jonka antamisen jälkeen on katsottu, että valtioiden itsemääräämisoikeuden rajoina ovat syrjintäkiellon periaate ja tehokkuusperiaate. Kansallisessa lainsäädännössä on oltava oikeussuojakeino, jolla turvataan yhteisön oikeuden mukaiset yksityisten oikeudet.(161)

150 Yhteisöjen tuomioistuimen asiana on siis määritellä yksityisen vähimmäissuoja, kun tämä vaatii valtiolta vahingonkorvausta yhteisön oikeuden rikkomisesta, kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo tehnyt aiheettomasti suoritettujen maksujen palauttamisen ja täytäntöönpanon lykkäämisen osalta. A. Barav ja D. Simon ovat jo vuonna 1987 esittäneet, että yhteisöjen tuomioistuin vahvistaisi " - - yhteisön oikeudessa yksityisten suojalle asetetut vaatimukset valtiovallan vastuun osalta".(162)

151 Mitkä ovat yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvan sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun edellytykset? Perinteiset kolme vahingonkorvauskanteen edellytystä ovat vahingon aiheutumisperuste, vahingon syntyminen sekä syy-yhteys; näiden lisäksi esitän kysymyksen siitä, onko tämän vastuun syntymisen edellytyksenä se, että asiassa on annettu tuomio jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä, ja kysymyksen rinnakkaisten oikeussojakeinojen käyttämistä koskevasta oikeudenkäyntiväitteestä.

A - Vahinko on aiheutunut yhteisön oikeuden rikkomisesta

152 Asiassa Francovich annetussa tuomiossa ei mainita sanoja tuottamus tai vahingonvaara. Mitä tarkoitetaan tuomiossa käytetyllä käsitteellä yhteisön oikeuden rikkominen?

153 Tuomiossa ei mainita perustamissopimuksen 215 artiklaa eikä niitä tiukkoja edellytyksiä, joiden on täytyttävä, jotta yhteisölle seuraisi vastuu sen lainsäädäntötoimista. Temple Lang on selittänyt seuraavasti syyn tähän: "The failure of a state to implement a directive is a concrete, readily identifiable, formal violation of Community law for which no justification is permitted. There is therefore no reason to say that, if a state is liable at all for non-implementation of a directive, it should be liable only when the other requirements for the non-contractual liability of the Community are also fulfilled",(163) ja täytäntöönpanon laiminlyönnin on määritelty olevan " - - a simple failure to fulfill a precise non-discretionary commitment clearly imposed by Article 189 of the EEC Treaty".(164)

154 Jäsenvaltiot eivät voi valita, panevatko ne säännökset täytäntöön vai eivät. Asiassa Francovich jäsenvaltioilla oli kuitenkin " - - laaja harkintavalta vakuuslaitoksen organisaation, toiminnan ja rahoituksen osalta",(165) mistä kertoo se, että yhteisöjen tuomioistuin ei katsonut niillä direktiivin 80/987/ETY(166) säännöksillä olevan välitöntä oikeusvaikutusta, jotka koskevat vakuuden antajan henkilöllisyyttä.(167)

155 Koska jäsenvaltiolla oli tällainen laaja harkintavalta (vahvistettu kaksi vuotta myöhemmin asiassa Wagner Miret annetussa tuomiossa(168)), yhteisöjen tuomioistuin ei katsonut, että kyseessä olisi ollut törkeä tuottamus tai ylemmäntasoisen oikeussäännön vakava ja ilmeinen rikkominen.

156 Jäsenvaltio on velvollinen panemaan säännökset täytäntöön, ja sitä sitoo velvollisuus tuloksen suhteen: jo se seikka, ettei tulosta ole saavutettu, riittää jäsenvaltion vastuun syntymiseen.

157 Näin ollen kun kansallisella lainsäätäjällä ei ole harkintavaltaa ja kun sitä sitovat sellaisen direktiivin säännökset, joka sen on pantava täytäntöön, ei voida vaatia, että olisi todistettava ylemmäntasoisen oikeussäännön vakava ja ilmeinen rikkominen. Pelkkä perustamissopimuksen 189 ja 5 artiklassa tarkoitetun ensisijaisuusperiaatteen loukkaaminen voi riittää jäsenvaltion vastuun syntymiseen, kunhan loukkaaminen vaikuttaa yksityistä suojaavaan oikeuteen.(169) Edellä mainittu Cour administrative d'appel de Paris'n asiassa Dangeville antama tuomio on esimerkki tämän periaatteen soveltamisesta: " - - ETY:n perustamissopimuksen määräyksistä ja erityisesti 5 artiklasta seuraa, että Ranskan valtion on ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin sille perustamissopimuksen mukaan kuuluvien velvoitteiden täyttämiseksi; - - yksi näistä velvollisuuksista on yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuneiden lainvastaisten seurausten mitätöiminen joko välittömästi tai jos se on mahdotonta, turvaamalla rikkomisesta aiheutuneiden vahinkojen tehokas korjaaminen; - - näin ollen se seikka, että veronmaksaja väittää, että häntä on verotettu sellaisen lain säännöksen nojalla, joka on ristiriidassa yhteisön direktiivin tavoitteiden kanssa, ja että veronmaksaja on pyytänyt tuloksetta veroasioita käsittelevää tuomioistuinta jättämään soveltamatta kyseistä verosäännöstä, eikä tuomioistuin ole katsonut, että tähän ristiriitaan voitaisiin perustellusti vedota, ei voi sellaisenaan estää asianosaista vaatimasta perustamissopimuksesta ilmenevien velvollisuuksien perusteella - - sellaisen vahingon korvaamista, joka hänelle on aiheutunut siitä, ettei direktiivin tavoitteita ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä".

158 Myös tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 25 päivänä heinäkuuta 1985 annettu neuvoston direktiivi 85/374/ETY(170), jolla luodaan oikeuksia yksityisille, voi olla pohjana vahingonkorvauskanteelle valtiota vastaan, jos valtio ei ole pannut kyseistä direktiiviä täytäntöön.

159 On totta, että asiassa Francovich oli kyseessä täydellinen täytäntöönpanon laiminlyönti, koska Italian valtio vaati tuloksetta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen hylkäämistä vetoamalla aikaisempaan kansalliseen lainsäädäntöön.(171)

160 Vastuuta koskevaan kysymykseen on löydettävä vivahteikkaampi näkökulma, kun kyseessä on taitamaton tai lievästi virheellinen monimutkaisen yhteisön säädöksen täytäntöönpano tai sen vaatimusten väärä tulkinta hyvässä uskossa. Virheet voivat johtua myös anteeksiannettavasta erehdyksestä: jos yhteisön säädös on taitamattomasti laadittu ja sekava, vastuullisena ei voida pitää jäsenvaltiota vaan neuvostoa ja komissiota, koska jäsenvaltion tehtävänä on ainoastaan täytäntöönpano.(172) Tässä ei ole kyseessä samanlainen asia kuin jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisessä, joka voidaan "antaa anteeksi" ainoastaan poikkeuksellisista syistä. Koska tämän kanteen tarkoituksena on turvata yhteisön oikeuden noudattaminen, se on objektiivinen. Kanne tutkitaan, vaikka riidanalainen toiminta ei ole aiheuttanut vahinkoa tai vaikuttanut rajoittavasti yhteismarkkinoihin.(173) Sitä vastoin vahingonkorvausmenettelyn luonne on subjektiivinen, koska huomioon on otettava sekä tuottamuksen aste että vahingon laajuus.

161 Mitkä ovat yhteisön oikeudessa asetetut vaatimukset muissa kuin direktiivin täytäntöönpanon laiminlyöntiä koskevissa tapauksissa? Valtiolle voi syntyä vastuu laiminlyönnistä (se on esimerkiksi pitänyt voimassa lainvastaiset säännökset tai jättänyt toteuttamatta yhteisön oikeuden soveltamisen edellyttämät toimet). Vastuu voi myös seurata varsinaisista rikkomisista, kuten yhteisön oikeuden vastaisen lainsäädännön säätämisestä.

162 On helppoa todeta, mitä ei kuulu yhteisön oikeuden rikkomisen käsitteen alaan. Olisi tehokkuusperiaatteen vastaista vaatia todisteita tahallisuudesta tai virkavallan väärinkäytöstä (misfeasance in public office). Sitä vastoin hyvin lievä tuottamus tai anteeksiannettava huolimattomuus eivät voi olla riittäviä syitä jäsenvaltion vastuun syntymiseen. Kun otetaan huomioon yhteisön oikeuden nopea kehittyminen monimutkaiseksi kokonaisuudeksi, näin ankaraa seurausta ei voida sallia. Mielestäni se olisi oikeusvarmuuden periaatteen vastaista.

163 On vaikeampaaa todeta, mitä kuuluu yhteisön oikeuden rikkomisen käsitteen alaan.

164 Yhteisön oikeuden selkeän säännöksen (tai yhteisöjen tuomioistuimen jo tulkitseman säännöksen) rikkominen tai toistuva rikkominen - tai jatkuva rikkominen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevasta tuomiosta huolimatta - on sellainen törkeä tuottamus, josta on seurattava jäsenvaltion vastuu. Mielestäni törkeää tuottamusta on se, että jäsenvaltio kieltäytyy myöntämästä eläviä eläimiä koskevia vientilisenssejä sillä perusteella, että vastaanottava teurastamo ei noudata yhteisön säännöksiä, vaikka 1) tämä valtio ei pysty näyttämään toteen tällaista yhteisön oikeuden rikkomista ja perustaa päätöksensä siihen, että olemassa on huonon kohtelun vaara;(174) 2) komissio oli huomauttanut tälle valtiolle useita kuukausia aikaisemmin, että tällaiset vastatoimet ovat yhteisön oikeuden vastaisia.(175)

165 Vastaavasti katson, että kun jäsenvaltio säätää lain sellaisella alalla, joka selvästi kuuluu perustamissopimuksen soveltamisalaan, ja laissa säädetään nimenomaisesti sen alueelle sijoittautumiseksi kansallisuutta koskeva edellytys, jota ei voida perustella yhteisön oikeudella, tälle valtiolle syntyy korvausvastuu, jonka on oltava helposti pantavissa täytäntöön.

166 Yhteisön oikeuden vastaista ei ole sellainen kansallinen lainsäädäntö tai oikeuskäytäntö, jonka mukaan valtion korvausvastuu voi syntyä pelkän tuottamuksen perusteella (faute simple), mutta tärkeää on, että yhteisön oikeuden rikkomista koskevalle valtiota vastaan nostetulle vahingonkorvauskanteelle asetetaan samat edellytykset kuin samanlaiselle kansalliseen oikeuteen perustuvalle vahingonkorvauskanteelle.

167 Ranskan valtion on katsottu olevan vastuussa vahingosta, joka oli aiheutunut Belgiassa asuvalle ja Ranskassa työskentelevälle työnhakijalle, kun Ranskan viranomaiset olivat tuottamuksellisesti antaneet epäselvää tietoa hänelle kuuluvan työttömyyskorvauksen edellytyksistä.(176) On huomattava, että valtion korvausvastuun katsottiin syntyneen, vaikka kyse oli asetuksen (ETY) N:o 1408/71(177) erään säännöksen tulkinnasta, josta toinen tuomioistuin esitti myöhemmin ennakkoratkaisukysymyksen yhteisöjen tuomioistuimelle.

168 Tämän tuottamuksen arviointi riippuu myös siitä, millainen harkintavalta ja liikkumavara tällä valtiolla on alalla, jota se sääntelee.

169 Tämä on mielestäni asiassa Francovich annetun tuomion antama tärkein opetus: jäsenvaltion vastuun syntymisen edellyttämä tuottamuksen aste riippuu yhteisön valtiolle asettaman velvollisuuden laadusta ja rikkomisen luonteesta.(178) Jos jäsenvaltio on rikkonut yhteisön oikeutta alalla, jossa sen toimivalta on sidottu, vastuun on voitava syntyä helpommin kuin jos rikkominen on tapahtunut alalla, jossa sillä on laaja harkintavalta.

170 Eräästä viimeaikaisesta Ranskan Cour de cassationin antamasta tuomiosta ilmenee, että valtion korvausvastuuta koskevan järjestelmän on joustettava sen mukaan, kuinka laaja harkintavalta viranomaisilla on.

171 Asia koski valtion korvausvastuuta tapauksessa, jossa sen oikeusasiain hallinto oli menetellyt virheellisesti, ja Ranskan Cour de cassation(179) katsoi, että kyseinen oikeusministeriön 10.10.1980 annettu hallinnollinen soveltamisohje, jossa määrättiin yleinen syyttäjänvirasto ryhtymään rikosoikeudenkäynteihin niitä yrityksiä vastaan, jotka olivat mainostaneet maahantuotuja alkoholijuomia juomien vähittäismyyntiä koskevan lain L 17 ja L 18 pykälän vastaisesti, oli törkeä tuottamus, josta seurasi valtion korvausvastuu, koska yhteisöjen tuomioistuin oli todennut, että alkoholin mainostamista koskevat Ranskan säännökset olivat syrjiviä ja perustamissopimuksen 30 artiklan vastaisia.(180)

172 Näin ollen yhteisön oikeuden rikkomista koskevan edellytyksen osalta yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvaa jäsenvaltion vastuuta ei pidä rinnastaa perustamissopimuksen 215 artiklassa tarkoitettuun vastuuseen. Tällaisesta rinnastuksesta seuraisi se, että olisi miltei mahdotonta asettaa valtio korvausvastuuseen, kuten käy ilmi Court of Appealin asiassa Bourgoin vastaan Ministry of Agriculture, Fisheries and Food antamasta tuomiosta(181), joka perustui sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön. Esitän tässä päinvastaisen ehdotuksen. Kuten jäsenvaltion vastuuta yhteisön oikeuden rikkomista koskevissa kysymyksissä, edellytysten, jotka asetetaan yhteisön lainsäädäntötoimista yhteisölle aiheutuvalle vastuulle, pitäisi tuottamuksen osalta vaihdella sen mukaan, kuinka laaja harkintavalta yhteisön lainsäätäjällä asiassa on. Oikeusopissa on jo kauan esitetty tällaista muutosta 215 artiklan tulkintaan: "Ei ole perusteltua, että samaa vahingonkorvausvastuuta sovellettaisiin neuvoston antamiin perusasetuksiin ja asetuksiin, jotka komissio on antanut neuvoston valtuuttamana. Jollei neuvoston asemaa voida verrata demokraattisesti valitun lainsäätäjän asemaan, sama pätee sitäkin suuremmalla syyllä komission osalta".(182)

173 Tämä on myös muutos, johon yhteisöjen tuomioistuin on jo ryhtynyt yhteisön vastuuta EHTY:n perustamissopimuksen osalta koskevassa asiassa seuraavasti:

" - - jotta voitaisiin arvioida yhteisön vastuun syntymisen edellyttämää tuottamuksen astetta riippumatta siitä, perustuuko vastuu 34 tai 40 artiklaan, joissa kummassakaan ei tarkenneta tätä, kuten on todettu, on syytä tutkia niitä aloja ja edellytyksiä, joilla yhteisön toimielin toimii. Tämän osalta on erityisesti otettava huomioon niiden kysymysten monimutkaisuus, joita toimielimen on säänneltävä, lainsäädännön soveltamisen vaikeudet ja sen harkintavallan laajuus, joka toimielimellä lainsäädännön perusteella on".(183)

B - Onko yhteisön oikeuden rikkomista koskevan jäsenvaltiota vastaan nostettavan vahingonkorvauskanteen edellytyksenä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva tuomio?

174 Valtiota vastaan sen toimista nostettu vahingonkorvauskanne, josta säädetään kansallisessa lainsäädännössä, on yhteisön oikeuden mukainen ainoastaan, jos sillä taataan yhteisön oikeuteen vetoavan yksityisen intressien tehokas suojaaminen.

175 Tästä seuraa, että tällaisen kanteen osalta on noudatettava aivan erityisesti syrjintäkiellon periaatetta ja tehokkuusperiaatetta, jotka yhteisöjen tuomioistuin on esittänyt aiheettomasti suoritettujen maksujen palauttamista ja välitoimia koskevissa asioissa ja jotka se on vahvistanut asiassa Francovich antamassaan tuomiossa.(184) Valtiota vastaan nostettua vahingonkorvauskannetta ei pidä hylätä ainoastaan sillä perusteella, että se perustuu yhteisön oikeuden rikkomiseen.

176 Tehokkuusperiaatteella on tässä erityinen seuraus: useistakin syistä kyseinen jäsenvaltio ei voi asettaa vastuunsa syntymisen edellytykseksi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa tuomiota. Tällaisen edellytyksen asettamisella

- vaikeutettaisiin vahingonkorvauskanteen nostamista, koska tiedetään, että yksityisellä on ainoastaan välillinen ja epävarma mahdollisuus vaikuttaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn ryhtymiseen, koska tällainen menettely ei ole hänen käytettävissään;

- ei otettaisi huomioon pätemättömyydestä tai tulkinnasta annettujen ennakkoratkaisujen merkityksellisyyttä(185) (Tribunal administratif de Paun asiassa Steinhauser(186) 12.11.1985 antamassa tuomiossa Ranskan valtio velvoitettiin korvaamaan vahinko, joka oli aiheutunut siitä, että yhteisön oikeuden vastaisia kansallisia toimenpiteitä sovellettiin, vaikka niiden yhteisön oikeuden vastaisuus oli todettu tulkintaa koskevassa ennakkoratkaisussa);

- estettäisiin nopea vahingon korvaaminen, koska asia lykättäisiin odottamaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa tuomiota, ja estettäisiin niiden vahinkojen korvaaminen, jotka syntyivät ennen tämän tuomion antamista;

- unohdettaisiin se seikka, että mikään ei estä kansallista tuomioistuinta toteamasta, että jokin kansallisen oikeuden päätös tai säädös on yhteisön oikeuden vastainen (yhteisöjen tuomioistuimella on yksinomainen toimivalta tutkia yhteisön säädösten ja toimien pätevyyttä);

- jätettäisiin huomiotta asiassa Waterkeyn ym. annettu tuomio(187), jonka mukaan " - - yksityisiä hyödyttävät oikeudet johtuvat niistä yhteisön oikeuden säännöksistä, joilla on välitön oikeusvaikutus jäsenvaltioiden kansallisessa oikeusjärjestyksessä - - "(188) eivätkä mahdollisesta tuomiosta, jossa todetaan, että jäsenyysvelvoitteita ei ole noudatettu.

177 Lopuksi tällainen edellytys tekisi vahingonkorvauskanteen mahdottomaksi tämän pääasian kaltaisissa tapauksissa, sillä asiaa ei olisi tarpeen tutkia, koska viranomaisten toimien yhteisön oikeuden vastaisuus johtuisi - perustelujeni mukaan - ennakkoratkaisupyyntöön annetusta tuomiosta eikä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevasta tuomiosta. Eräät kansalliset tuomioistuimet, jotka ovat jo todenneet, että jäsenvaltio on vastuussa yhteisön oikeuden rikkomisesta, ovat ensin todenneet, että jäsenvaltio on jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, jolloin on voitu katsoa, että yhteisön oikeutta on rikottu. Ei ole kuitenkaan selvää, onko kansallinen tuomioistuin katsonut tämän jäsenvaltion vastuun syntymisen edellytykseksi. Lyhyesti sanottuna: jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva tuomio ei ole vahingonkorvauskanteen välttämätön edellytys. Se voi olla riittävä edellytys. Tällaisen tuomion olemassaolo voi olla merkityksellinen sovellettaessa kansallisia prosessisääntöjä: tämän osalta ajattelen erityisesti sen ajankohdan määrittämistä, josta määräaika alkaa kulua. Lisäksi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan tuomion olemassaolon pitäisi helpottaa jäsenvaltion vastuun syntymistä. Mielestäni tämä seuraa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan perustamissopimuksen 169 artiklan mukainen kanne on voitu tutkia, vaikka jäsenyysvelvoitteiden rikkominen on lakannut komission perustellussa lausunnossaan asettaman määräajan jälkeen.(189) Lisäksi, valtiolla on ollut oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana aikaa tarkistaa kantaansa. Näin ei ole tapauksessa, jossa yhteisöjen tuomioistuin antaa ennakkoratkaisun.(190)

C - Vahinko

178 Laki säädetään määritelmänsä mukaan koskemaan laajaa joukkoa oikeussubjekteja. Tämän vuoksi yhteisön oikeudella ei pidä estää sitä, että jotta jäsenvaltiolle voisi syntyä vastuu, se edellyttää, että vahinko on erityinen, että se on aiheutunut rajatulle määrälle oikeussubjekteja ja että se ei ole tavanomainen eli että se ei esimerkiksi kuulu kyseisen alan yrittäjien toimintaan liittyviin tavanomaisiin riskeihin.

179 Useissa kansallisissa oikeusjärjestyksissä lainsäätäjän vastuun syntymisen edellytyksiksi on säädetty ankaria korvattavaa vahinkoa koskevia sääntöjä. Vahingon on oltava epätavanomainen ja erityinen.(191)

180 Myös yhteisön oikeudessa on sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun osalta omaksuttu tämä ankara lähestymistapa.

181 Esimerkiksi asiassa Mulder ym. vastaan neuvosto ja komissio antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että " - - laiminlyödessään täysin - - tarkoin määritellyn taloudellisten toimijoiden ryhmän erityisen tilanteen huomioonottamisen - - yhteisön lainsäätäjä on rikkonut ilmeisellä ja vakavalla tavalla harkintavaltansa rajat, ja näin rikkonut riittävän ilmeisesti ylemmäntasoista oikeussääntöä".(192)

182 Asiassa Dumortier frères ym. vastaan neuvosto antamassaan tuomiossa(193) yhteisöjen tuomioistuin tutki vahingonkorvauskanteen ja katsoi, että syrjintäkiellon periaatteen loukkaaminen

" - - koski rajoitettua ja tarkoin määriteltyä taloudellisten toimijoiden joukkoa".(194)

183 Vahinkoa voi olla saamatta jäänyt voitto tai jopa "menetetty mahdollisuus", kunhan se on varma. Sellaista vahinkoa ei voida korvata, joka johtuu "lähinnä spekulatiivisista seikoista".(195)

184 Millaista korvausta vahinkoa kärsinyt voi vaatia?

185 Yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Marshall II antaman tuomion(196) jälkeen on ollut selvää, että jäsenvaltio ei voi rajoittaa sukupuoleen perustuvan syrjinnän kohteena olleen henkilön korvauksen määrää, koska yhteisöjen tuomioistuimen tulkitseman yhteisön johdetun oikeuden mukaan hänelle kuuluu täysi korvaus.

186 Kun kyse on yhteisön oikeuden rikkomisesta seuraavasta jäsenvaltion vastuusta, vahinkoa kärsineen on saatava täysi korvaus. Täyden korvauksen periaatteen (restitutio in integrum) mukaan vahinkoa kärsinyt oikeussubjekti ainoastaan asetetaan taloudellisesti siihen tilanteeseen, jossa se olisi ollut, jos yhteisön oikeutta ei olisi lainkaan rikottu. Edellä mainitussa asiassa Dumortier frères ym. vastaan neuvosto antamassaan ratkaisuehdotuksessa(197) julkisasiamies Capotorti esitti, että tämä on jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteinen periaate. Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän periaatteen perustamissopimuksen 215 artiklaa koskevissa tapauksissa: " - - yhteisön maksettavaksi määrättävän vahingonkorvauksen määrän on vastattava sen aiheuttaman vahingon määrää".(198)

D - Syy-yhteys

187 Syy-yhteyden arviointi kuuluu kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan.

188 Tähän liittyy hankala kysymys, jonka ratkaisemista perustamissopimuksen 215 artiklaan liittyvä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö voi helpottaa. Onko vahinkoa kärsineen huolimattomuus sellainen syy, joka voi vapauttaa yhteisön vastuusta tai rajoittaa tätä vastuuta?

189 Julkisasiamies Trabucchi tutki asiassa Compagnie Continentale France vastaan neuvosto(199) antamassaan ratkaisuehdotuksessa vahinkoa kärsineen huolimattomuuden seurauksia ja esitti seuraavaa: " - - vahinkoa kärsineen mahdollinen huolimattomuus on rinnakkainen syy, ja se saattaa myös katkaista syyn ja seurauksen välisen yhteyden todetun lainvastaisen menettelyn ja aiheutuneen vahingon väliltä".(200)

190 Todeten, että

" - - koska yritys on kokenut vientiyritys, ja se oli saanut täydelliset tiedot markkinaolosuhteista, siltä ei jäänyt huomaamatta eikä se missään tapauksessa voinut olla huomaamatta, että tilanne oli tällainen (maailmanmarkkinahintojen muutos, joka johti kompensaation vähentämiseen) sopimusten tekemishetkellä ja että siitä johtuisi tällaisia seurauksia kompensaation osalta",

yhteisöjen tuomioistuin katsoi tässä asiassa antamassaan tuomiossa, että

" - - näin ollen väitetty vahinko ei ole aiheutunut neuvoston toiminnasta".(201)

Vahinkoa kärsineen kanne ei siis menestynyt, mutta ei siksi, että se olisi vaikuttanut vahingon syntymiseen vaan siksi, että se oli laiminlyönyt ryhtyä tarpeellisiin toimenpiteisiin vahingon välttämiseksi tai sen vähentämiseksi.

191 Yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä olevasta asiasta Brasserie du pêcheur(202) ilmenee vahinkoa kärsineen aiheuttaman syy-yhteyden katkeamisen merkitys sellaisessa tapauksessa, jossa on kyse yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuvasta jäsenvaltion vastuusta.

192 Esitän tähän seuraavat neljä huomautusta:

- syy-yhteyden arviointi kuuluu kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan:

- yhteisöjen tuomioistuin esitti asiassa Mulder ym. vastaan neuvosto ja komissio antamassaan tuomiossa(203) seuraavaa: " - - jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteinen yleinen periaate, jonka mukaan välttyäkseen joutumasta itse vastaamaan vahingosta vahinkoa kärsineen on osoitettava toimineensa riittävän huolellisesti rajoittaakseen vahingon mahdollisimman vähäiseksi".(204) Yleistäen voidaan sanoa, että vahinkoa kärsineen huolimattomuuden tai toimenpiteiden laiminlyönnin seuraamuksena on vanhentuminen. Kun vahinkoa kärsinyt toimii määräajassa, hänen oikeutensa on säilyttävä. Vahingonkorvauskanteen nostamisen tässä määräajassa on katsottava olevan "riittävää huolellisuutta";

- vahinkoa kärsineen tuottamus voi vapauttaa lainsäätäjän vastuusta osittain tai kokonaan, mutta onko se tuottamusta, jos vahinkoa kärsinyt ei ole nostanut vahingonkorvauskannetta, mutta kanteen nostamiselle säädetty määräaika ei ole vielä päättynyt?

- mielestäni on virhe väittää, että vahinkoa kärsinyt on toimimattomuudellaan vaikuttanut vahingon syntymiseen. Vahinko on syntynyt ennen vahinkoa kärsineen laiminlyöntiä. Vahinko on syntynyt riippumatta hänen toiminnastaan (tai sen laiminlyönnistä).

E - Rinnakkaisten oikeussuojakeinojen käyttämistä koskeva oikeudenkäyntiväite

193 Olennainen kysymys sitä vastoin on se, voiko sellainen kansallinen lainsäädäntö olla yhteisön oikeuden vastainen, jossa vaaditaan, että muut oikeussuojakeinot on käytettävä ennen kuin vahingonkorvauskanne voidaan nostaa, niin kuin edellä mainitussa asiassa Wagner Miret annetussa tuomiossa tunnutaan ehdotettavan.

194 Voiko vahinkoa kärsinyt vedota valtion korvausvastuuseen, jos hän ei ole joko tahallaan tai huolimattomuudesta lopettanut vahingollisia vaikutuksia