ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15.

Ryhtymättä yksityiskohtaisesti vertaamaan tämän säännöksen sisältöä direktiivin vaatimuksiin, voidaan vain todeta, että kaikki direktiivissä säädetyt toimenpiteet eivät sisälly siihen lainsäädäntöön, johon on vedottu, kuten komissio suullisessa käsittelyssä totesi. Esimerkinomaisesti voidaan todeta, että 52 pykälä koskee ainoastaan täytäntöönpanon keskeyttämismenettelyjä, kun taas direktiivin 2 artiklan a alakohdassa säädetään yleisemmin ”väliaikaisista toimenpiteistä — — mukaan lukien toimenpiteet julkisen hankintasopimusmenettelyn taikka hankintaviranomaisen tekemän päätöksen täytäntöönpanon keskeyttämiseksi tai niiden keskeyttämisen varmistamiseksi”. Voidaan myös todeta, että vetoaminen 52 pykälään edellyttää Kreikan oikeuden mukaan pääasia-vaatimusta (jolla on vaadittu riidanalaisen hallinnollisen päätöksen kumoamista). Sitä vastoin direktiivissä tarkoitetut väliaikaiset toimenpiteet eivät edellytä mitään edeltäviä toimia. Lisäksi on syytä mainita, että direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa kehotetaan jäsenvaltioita saattamaan muutoksenhakumenettelyt kaikkien niiden käytettäviksi, ”jotka joko ovat olleet tai ovat tavoittelemassa jotain julkisia tavaranhankintoja tai rakennusurakoita koskevaa sopimusta ja joiden etua väitetty virheellinen menettely on loukannut tai saattaa loukata”, kun taas kreikkalaisen säännöksen mukaan muutoksenhakuoikeus on ainoastaan sillä, joka on vaatinut kumoamista.
65.

Tätä näkemystä ei voida hyväksyä. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut vakiintuneessa oikeuskäytännössään ( 34 ) ja viimeksi asiassa Merckx antamassaan tuomiossa, sopimukseen perustuvan luovutuksen käsitettä on tulkittava laajasti, koska direktiivin eri kieliversiot poikkeavat toisistaan ja koska tällä käsitteellä on eri merkitys eri jäsenvaltioiden oikeudessa. Tulkinnassa on siten noudatettava direktiivin tarkoitusta eli tarkoitusta suojella työntekijää yrityksen luovutustilanteissa. Siksi direktiiviä voidaan soveltaa kaikissa tapauksissa, joissa ”sopimuksen perusteella vaihtuu yrityksen toiminnasta vastuussa oleva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, jolle kuuluvat työnantajan velvollisuudet yrityksen työntekijöitä kohtaan” ( 35 ). Kun pidetään mielessä se edellä jo mainittu seikka, että direktiivillä on tarkoitus suojella kaikkia kansallisten säännösten mukaan suojeltuja työntekijöitä yritysten luovutuksista aiheutuvilta haitoilta, on selvää, että sekä yksityis- että julkisoikeudellisen yrityksen työntekijöitä on suojeltava. Tämän perusteella ei voida tehdä eroa sen mukaan, onko entisen ja uuden työnantajan välinen sopimus kyseisen jäsenvaltion kansallisen oikeuden mukaan yksityis- vai julkisoikeudellinen.
Koska Corte suprema di cassazionen ensimmäinen siviiliasioita käsittelevä jaosto ei ollut varma kyseisten yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten oikeasta tulkinnasta eikä erään yhteisön asetuksen pätevyydestä, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää asian C-246/94 osalta seuraavat kolme ennakkoratkaisukysymystä:

”Ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä kysytään, täyttääkö 25.6.1979 annetun direktiivin 623/79/ETY 2 artiklan d alakohta (jota ei ole saatettu osaksi Italian oikeusjärjestystä) välittömän sovellettavuuden edellytykset ja syntyykö sen perusteella sellaisia oikeuksia, joihin yksityiset oikeussubjektit voivat vedota Italian valtiota vastaan.

Toinen ennakkoratkaisukysymys on esitetty olettaen, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi. Siinä kysytään, voidaanko direktiivin nyt kyseessä olevaa säännöstä soveltaa myös tilanteessa, jossa sen tilan nimi, jossa naudat on tarkoitus lihottaa, on ilmoitettu myöhässä, jolloin on siis rikottu asetusta (ETY) N:o 612/77 (sellaisena kuin se on muutettuna asetuksen (ETY) N:o 1384/77 7 artiklalla). Edellä mainitulla asetuksella käyttöönotettua erityisjärjestelmää on näin ollen tulkittava, jotta voitaisiin todeta, onko tämä myöhästyminen tosiasiallisesti vaikuttanut mainitun erityisjärjestelmän oikeaan toimintaan.

Mikäli edeltävään kysymykseen vastataan kieltävästi ja niin muodoin katsotaan, että direktiivin säännöstä ei voida (tässä asiassa) soveltaa, on välttämättä esitettävä kolmas kysymys, joka koskee 23.4.1987 annetun asetuksen (ETY) N:o 1121/87 pätevyyttä. Tältä osin pyydetään vahvistamaan, onko tämän asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa vahvistettu määräajan noudattamatta jättämisestä aiheutuvan seuraamuksen määrä (vapautettava vakuus pidätetään kokonaisuudessaan, jos ilmoituksen antamiselle asetettu määräaika ylitetään 50 päivällä) ristiriidassa yhteisöjen tuomioistuimen aiemmin vahvistaman suhteellisuusperiaatteen kanssa, jonka mukaan toimenpiteen on oltava asianmukaisessa suhteessa tavoiteltuun päämäärään.”
12

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin huomauttaa, että kyseisen säännöksen romaniankielinen versio eroaa sen muista kieliversioista uudelleenreitityksen lähtöajan määrittämisen osalta. Asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan iii alakohdan romaniankielisessä versiossa nimittäin säädetään, että uudelleenreitityksen lähtöajan on oltava ”viimeistään” tuntia ennen peruutetun lennon lähtöaikaa, kun taas tämän säännöksen englanninkielisessä versiossa (”no more than one hour before the scheduled time of departure”) ja ranskankielisessä versiossa (”au plus tôt une heure avant l’heure de départ prévue”) säädetään, että uudelleenreitityksen lähtöaikaa ei voida aikaistaa enemmän kuin tunnilla peruutetun lennon lähtöajasta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että tätä asetusta koskevasta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä vaikuttaa ilmenevän, että sen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan iii alakohdassa säädetylle poikkeukselle on annettava merkitys, joka ilmenee muun muassa kyseisen säännöksen englannin- ja ranskankielisistä versioista, mutta se pitää kuitenkin tarpeellisena, että unionin tuomioistuin määrittää säännöksen oikean tulkinnan.
14

Kyseinen tuomioistuin toteaa, että unionin tuomioistuimen vastaus esitettyyn kysymykseen vaikuttaa pääasian ratkaisuun. Se täsmentää tältä osin ensinnäkin, että Curtea Constituțională (perustuslakituomioistuin, Romania) on todennut rikosprosessikoodeksin 488 bis §:n 2 momentin säännökset Romanian perustuslain mukaisiksi; toiseksi, että ajankohtana, jona Delgaz Grid pani vireille muutoksenhaun pääasiassa kyseessä olevan rikosoikeudellisen menettelyn keston riitauttamiseksi, rikosoikeudellisten toimenpiteiden perustana olivat tapahtuneet teot (omaisuuteen kohdistuvat (in rem) rikosoikeudelliset toimenpiteet) ja että kyseinen yhtiö ei ollut saanut epäillyn tai syytetyn asemaa; kolmanneksi, että Romanian lainsäätäjä myöntää mahdollisuuden kansallisessa oikeudessa säädettyyn muutoksenhakuun silloin, kun rikosoikeudellinen menettely pitkittyy perusteettomasti, vain henkilöille, jotka ovat rikosoikeudellisen syytteen kohteena ja jotka ovat saaneet virallisen ilmoituksen heitä vastaan nostetusta syytteestä, eli henkilöille, joilla on epäillyn tai syytetyn asema; ja lopuksi neljänneksi, että kansallisten tuomioistuinten käytäntönä on jättää tutkimatta vaatimukset, joilla on tarkoitus riitauttaa rikosoikeudellisen menettelyn kesto sellaisissa tilanteissa kuin se, joka on johtanut ennakkoratkaisupyynnön esittämiseen unionin tuomioistuimelle nyt käsiteltävässä asiassa.
55

Tästä seuraa, että kansallinen toimenpide, jolla arvonlisäverovelvolliselle määrätään muodollisten velvoitteiden noudattamatta jättämisestä seuraamus lakkauttamalla tämän verotunniste ja epäämällä tältä oikeus vähentää ostoihin sisältyvä arvonlisävero lakkauttamista edeltäneeltä ajanjaksolta, jolloin verovelvollisella ei ole enää oikeutta käyttää vähennysoikeutta – vaikka se on lopettanut tällaisen laiminlyönnin, sen verotunniste on tämän seurauksena saatettu uudelleen voimaan, laiminlyönnistä ei ole seurannut, että sen osoittaminen, ovatko kyseisen oikeuden käyttämisen aineelliset edellytykset täyttyneet, olisi tullut mahdottomaksi, ja vaikka ei ole osoitettu, että verovelvollinen olisi toiminut vilpillisesti tai syyllistynyt väärinkäytökseen –, ylittää sen, mikä on tarpeen kyseisten velvoitteiden oikean soveltamisen ja veron kannon oikean toimittamisen varmistamiseksi sekä veropetosten estämiseksi.
40

Lopuksi se toteaa, että sen määrittäminen, millaisia johtopäätöksiä on erityisesti erosopimuksen ja siirtymäkauden päättymisen yhteydessä tehtävä säännöstä, jonka mukaan kumotun toimen toteuttajan on korvaavan toimen toteuttamiseksi viitattava kyseisen toimen päivämäärään, on luonteeltaan tärkeä menettelyllinen kysymys, joka ei rajoitu immateriaalioikeuden alaan.
48

Toiseen ja kolmanteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että unionin oikeutta on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että kansalliset viranomaiset voivat perustella päätöksensä olla palauttamatta direktiivin 2008/118 vastaista välillistä maksua olettamalla siitä, että kyseinen maksu on vyörytetty kolmansille ja että verovelvollinen saisi näin palauttamisesta perusteetonta etua.
7

Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1) 175 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”2. Jollei tämän asetuksen liitteessä I säädetyistä poikkeuksista tai edellytyksistä muuta johdu, hankintaviranomainen ei saa – –allekirjoittaa sopimusta tai puitesopimusta valitun tarjoajan kanssa ennen kuin odotusaika on kulunut umpeen. 3. Odotusajan on kestettävä 10 päivää, kun käytetään sähköisiä viestintävälineitä, ja 15 päivää, kun käytetään muita välineitä.”
17

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoittaa lisäksi, että Pulan syyttäjä, jonka käsiteltävänä on myös muita rikosasioita, jotka liittyvät Hypo Alpe Adria Bankiin, on useita kertoja vuoden 2014 kuluessa pyytänyt Klagenfurtin syyttäjää tarkastamaan, hoitiko viimeksi mainittu Itävallassa Kroatiassa aloitettuun menettelyyn nähden rinnakkaista menettelyä. Klagenfurtin syyttäjän toimittamien tietojen, jotka olivat olennaisilta osin samat kuin tiedot, jotka on myöhemmin esitetty Klagenfurtin syyttäjän syytekirjelmän syytteessä, joka on mainittu tämän määräyksen 14 kohdassa, perusteella Pulan syyttäjä katsoi, että teot, jotka Klagenfurtin syyttäjä ja Landesgericht Klagenfurt oli tutkinut, eivät olleet oikeudellisesti merkityksellisiä luonnehdittaessa rikosta, joka oli pääasian rikosprosessin kohteena, niillä ei ollut yhteyttä sen 28.9.2015 päivätyssä syytekirjelmässä kuvattuihin tekoihin eikä niistä siis ollut katsottava jo annetun tuomiota.
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 13.10.2021 – Liberty Seguros

(asia C-375/20) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Moottoriajoneuvon käyttöön liittyvän vastuun varalta otettava pakollinen vakuutus – Direktiivi 2009/103/EY – Väärien tietojen perusteella tehty vakuutussopimus – Ilman lupaa suoritetut kansainväliset henkilö- ja tavarakuljetukset – Vakuutussopimuksen mitättömyys – Mahdollisuus vedota sopimuksen mitättömyyteen suhteessa kolmansiin vahingonkärsijöihin ja laitoksiin, joiden tehtävänä on maksaa korvaus vahingonkärsijöille)

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Liikennevakuutus – Jäsenvaltioiden velvollisuudet – Yleinen velvollisuus vakuuttaa ajoneuvot, joiden pysyvä kotipaikka on niiden alueella – Ulottuvuus – Rajat (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103 johdanto-osan 1, 2 ja 20 perustelukappale sekä 3 artikla) (ks. 54–57 kohta)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Liikennevakuutus – Pakollisen vakuutuksen kolmansille antaman suojan laajuus – Poissulkemisehdot – Soveltamisala – Rajat – Suppea tulkinta (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103 3 artiklan 1 alakohta ja 13 artiklan 1 ja 2 kohta) (ks. 58–63 kohta)

3. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Liikennevakuutus – Pakollisen vakuutuksen kolmansille antaman suojan laajuus – Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan vahinkoa kärsineitä kolmansia henkilöitä vastaan voidaan vedota siihen, että vakuutussopimukset ovat mitättömiä vakuutuksenottajan antamien väärien tietojen vuoksi – Kansainvälisen henkilö- ja rahtiliikenteen harjoittaminen ilman lupaa – Kansallista lainsäädäntöä ei voida hyväksyä (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103 3 artiklan 1 alakohta ja 13 artiklan 1 ja 2 kohta) (ks. 64–68, 70 ja 71 kohta sekä tuomiolauselma)

4. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Liikennevakuutus – Direktiivi 2009/103 – Vahinkojen korvaamisen liikenneonnettomuuksien uhreille takaavan elimen suorittamat korvaukset – Edellytykset – Rajat (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103 3 artikla ja 10 artiklan 1 kohta) (ks. 69 kohta)

Ratkaisu

Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta vakuutuksesta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamisesta 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103/EY 3 artiklan ensimmäistä kohtaa ja 13 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka vaikutuksesta moottoriajoneuvon käyttämiseen liittyvän onnettomuuden seurauksena vahinkoa kärsineitä henkilöitä vastaan voidaan vedota siihen, että ajoneuvon käyttämiseen liittyvän vastuun varalta otettu vakuutussopimus on mitätön siitä syystä, että vakuutuksenottaja harjoittaa kansainväliseen liikenteeseen liittyvää liiketoimintaa ilman lupaa ja että tämä on kyseisen sopimuksen tekemisen yhteydessä jättänyt antamatta tietoja tai antanut vääriä tietoja vakuutusyhtiölle, vaikka kolmannet vahingonkärsijät olisivat matkustajia, jotka eivät voineet olla tietämättä tällaista luvan puuttumisesta.

( 1 ) EUVL C 348, 19.10.2020.
Unionin tuomioistuimen määräys (kymmenes jaosto) 3.3 2021 – Koppány 2007

(asia C-523/20) ( 1 )

Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Sosiaaliturva – Asetus (UE) no 1231/2010 – Sovellettava lainsäädäntö – A1-todistus – 1 artikla – A1-todistuksen saamista koskevan oikeuden ulottaminen kolmansien maiden kansalaisiin, jotka oleskelevat laillisesti jäsenvaltion alueella – Laillisen asuinpaikan käsite

Sosiaaliturva – Siirtotyöläiset – Unionin lainsäädäntö – Henkilöllinen soveltamisala – Soveltamisalan laajentaminen koskemaan kolmansien maiden kansalaisia, joihin ei sovelleta tätä säännöstöä heidän kansalaisuutensa vuoksi – Edellytys – Laillisen asuinpaikan käsite – Ulottuvuus – Kolmansien maiden kansalaiset, jotka oleskelevat jäsenvaltiossa väliaikaisesti ja laillisesti ja työskentelevät laillisesti eri jäsenvaltioissa ensimmäiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen työnantajan palveluksessa – Kuuluminen käsitteen piiriin – Sovellettavan sosiaaliturvalainsäädännön määrittäminen unionin lainsäädännön mukaisesti

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 883/2004, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 987/2009 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1231/2010 johdanto-osan kymmenes ja 11 perustelukappale sekä 1 artikla)

(ks. 23-29, 31 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)

Ratkaisu

Asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 ulottamisesta koskemaan niitä kolmansien maiden kansalaisia, joita nämä asetukset eivät yksinomaan heidän kansalaisuutensa vuoksi vielä koske 24.11.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1231/2010 1 artiklaa on tulkittava siten, että kolmansien maiden kansalaiset, jotka oleskelevat jäsenvaltiossa väliaikaisesti oleskeluluvan turvin, joilla on hallussaan toimivaltaisen ulkomaalaisviranomaisen vahvistama asuinpaikkaa osoittava asiakirja ja jotka työskentelevät eri jäsenvaltioissa kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen työnantajan palveluksessa, voivat vedota yhteensovittamista koskeviin sääntöihin, joista säädetään sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 22.5.2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 465/2012 ja asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 987/2009, jotta määritellään, mitä sosiaaliturvalainsäädäntöä heihin sovelletaan, kun he asuvat ja työskentelevät laillisesti jäsenvaltioiden alueella.

( 1 ) EUVL C 28, 25.1.2021.
13

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko pääasioissa kyseessä oleva Italian lainsäädäntö unionin oikeuden mukainen siltä osin kuin yhtäältä kyseessä oleva verohyvitys voidaan evätä pelkästään sillä perusteella, että hakija on saanut tukea, jonka komissio on todennut sisämarkkinoille soveltumattomaksi, ilman, että on tarpeen, että siitä on esitetty muodollinen takaisinperintämääräys, ja toisaalta kyse ei ole pelkästä uuden tuen maksamisen lykkäämisestä vaan sen lopullisesta epäämisestä. Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii myös sitä, onko kansallinen oikeus suhteellisuusperiaatteen mukainen.
104

On ilmeistä, että useimmissa välitoimimenettelyissä sekä täytäntöönpanon lykkäämistä koskevan hakemuksen hyväksymisellä että sen hylkäämisellä voi olla tietyssä määrin tiettyjä lopullisia vaikutuksia, ja välitoimista päättävän tuomarin, jonka käsiteltäväksi on saatettu täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus, tehtävänä on punnita kuhunkin mahdolliseen ratkaisuun liittyviä riskejä. Tämä merkitsee konkreettisesti sitä, että on muun muassa tutkittava, meneekö välitoimia hakeneen osapuolen intressi siihen, että kansallisten säännösten täytäntöönpanoa lykätään, kyseisten säännösten välitöntä soveltamista koskevan intressin edelle. Tätä kysymystä tutkittaessa on selvitettävä se, voidaanko kyseisten säännösten mahdollisella kumoamisella unionin tuomioistuimen hyväksyttyä pääasiassa nostetun kanteen ennallistaa niiden välittömästä soveltamisesta aiheutunut tilanne, ja toisaalta se, missä määrin täytäntöönpanon lykkääminen olisi omiaan estämään mainituilla säännöksillä tavoiteltujen päämäärien saavuttamisen siinä tapauksessa, että pääasiassa nostettu kanne hylätään (määräys 17.12.2018, komissio v. Puola, C-619/18 R, EU:C:2018:1021, 91 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
2.

Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Komission päätös aloittaa kilpailusääntöjen soveltamista koskeva hallinnollinen menettely – Päätöksellä on vaikutusta ainoastaan tutkimuksen kohteena olevan yrityksen menettelylliseen tilanteeseen – Menettelyllisiä oikeuksia ei ole menetetty, komission toimivaltaan ei ole ollut konstitutiivista vaikutusta eikä sovellettavaa aineellista valvontaa koskevaa kriteeriä ole muutettu – Puuttuminen – Kansallisessa oikeudessa säädetty vanhentumisajan keskeyttävä vaikutus – Vaikutuksettomuus (SEUT 101 ja 263 artikla; neuvoston asetuksen N:o 773/2004 2 artiklan 1 kohta) (ks. 35–38, 48, 52, 57 ja 75 kohta)
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet – Moniosainen tavaramerkki (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 18 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 13.2.2020 – Solak

(asia C-258/18) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – ETY-Turkki-assosiaatiosopimus – Lisäpöytäkirjan 59 artikla – Päätös N:o 3/80 – Turkkilaisten siirtotyöläisten sosiaaliturva – Asumista koskevasta edellytyksestä luopuminen – 6 artikla – Täydentävä etuus – Keskeyttäminen – Vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisuudesta luopuminen – Asetus (EY) N:o 883/2004 – Erityiset maksuihin perustumattomat rahaetuudet – Asuinpaikkavaatimus)

Kansainväliset sopimukset – ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus – Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Assosiaationeuvoston päätös N:o 3/80 – Asumista koskevasta edellytyksestä luopuminen – Kansallisen lainsäädännön perusteella myönnetyt täydentävät etuudet – Kansallinen lainsäädäntö, jossa keskeytetään etuuden maksaminen sellaisille edunsaajille, jotka eivät enää asu valtion alueella – Soveltaminen entisiin turkkilaisiin työntekijöihin, jotka kuuluvat vastaanottavan jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille – Saadaan soveltaa Turkin kansalaisiin, jotka ovat luopuneet edellä mainitun valtion kansalaisuudesta ja palanneet lähtömaahansa

(ETY-Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 3/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta; ETY:n ja Turkin välisen assosiaatiosopimuksen lisäpöytäkirjan 59 artikla )

(ks. 51–53, 55, 57 ja 59 kohta sekä määräysosa)

Ratkaisu

Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta turkkilaisiin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 19.9.1980 annetun päätöksen N:o 3/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa, luettuna yhdessä Brysselissä 23.11.1970 allekirjoitetun lisäpöytäkirjan, joka tehtiin, hyväksyttiin ja vahvistettiin yhteisön puolesta 19.12.1972 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2760/72, 59 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan vähimmäistoimentulon varmistamiseksi maksettavan työkyvyttömyyseläkettä täydentävän etuuden maksaminen keskeytetään sellaiselle jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille kuuluvalle Turkin kansalaiselle, joka on sen jälkeen kun hän on luopunut kyseisessä jäsenvaltiossa tapahtuneen oleskelunsa aikana saamastaan kyseisen valtion kansalaisuudesta, palannut lähtömaahansa.

( 1 ) EUVL C 276, 6.8.2018.
9.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla – Selvitysaineiston vääristyneellä tavalla huomioon ottamista koskeva valitusperuste – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristyneellä tavalla huomioon ottamiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 110 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Asianomaisten tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuus – Tavaroiden tai palvelujen toisiaan täydentävä luonne – Kohdeyleisön käsitys tavaran tai palvelun tärkeydestä toisen tavaran tai palvelun käytön kannalta (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 5 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Vaara mielleyhtymästä – Käsite, jolla yksinomaan täsmennetään sekaannusvaaran laajuutta (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta; neuvoston direktiivin 89/104 4 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 6 kohta)