Asia T-404/08

Fluorsid SpA ja Minmet financing Co.

vastaan

Euroopan komissio

”Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — Alumiinifluoridin maailmanmarkkinat — Päätös, jolla EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen todetaan — Kumoamiskanne — Kanteen nostamisen määräaika — Myöhästyminen — Tutkimatta jättäminen — Hintojen vahvistaminen ja markkinoiden jakaminen — Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta — Puolustautumisoikeudet — Merkityksellisten markkinoiden määritteleminen — Sakot — Rikkomisen vakavuus — Sakkojen määrän laskennasta vuonna 2006 annetut suuntaviivat”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 18.6.2013

Yrityksellä, jolle komission päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan rikkominen, on osoitettu, on oikeussuojan tarve toiselle yritykselle määrättyä sakkoa koskevaa komission päätöstä vastaan, kun ensin mainittu yritys on määrätty yhteisvastuuseen sakon maksamisesta sekä kyseisessä päätöksessä että myös tälle yritykselle itselleen tiedoksi annetussa päätöksessä. Tämä pätee vielä suuremmalla syyllä siksi, että jälkimmäiselle yritykselle osoitettu päätös muodostaa ensisijaisen oikeudellisen perustan ensiksi mainitun yrityksen yhteisvastuulle, joka liittyy erottamattomasti jälkimmäisen yrityksen vastuuseen ja jälkimmäiselle yritykselle määrättyyn sakkoon. Jos nämä yritykset ovat nostaneet yhdessä kanteen tällaisista päätöksistä, unionin tuomioistuimet voivat joka tapauksessa jättää tutkintansa ulkopuolelle kysymyksen jommankumman kantajan asiavaltuudesta. (ks. 48 ja 49 kohta)

EY 230 artiklan viidennen kohdan mukaisesti asianomaisen säädöksen tai muun toimen tiedoksi antamisesta laskettava kahden kuukauden määräaika kuuluu oikeusjärjestyksen perusteisiin (ordre public) ja se on asetettu oikeudellisten tilanteiden selkeyden ja varmuuden takaamiseksi ja syrjinnän ja mielivaltaisen kohtelun välttämiseksi oikeudenkäytössä. Tuomioistuimen on siten viran puolesta tutkittava, onko määräaikaa noudatettu. Tämä määräaika on nimittäin muuttumaton ja ehdoton, eikä sitä voida jatkaa. Unionin yleisen tuomioistuimen kehotus kannekirjelmän puutteiden korjaamiseen ei voi vaikuttaa määräajan päättymiseen, kuten ei myöskään se, että unionin yleinen tuomioistuin katsoo puutteet asianmukaisesti korjatuiksi. Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymistä on nimittäin arvioitava ottamalla huomioon tilanne, joka vallitsi silloin, kun kannekirjelmä jätettiin, joten kanne on jätettävä tutkimatta, jos sen nostamisen edellytykset eivät täyty tuona ajankohtana. Puutteen korjaaminen on mahdollista vain, kun se tapahtuu ennen kanteen nostamiselle asetetun määräajan päättymistä. (ks. 51 ja 53 kohta)

Kun kahdelle erilliselle oikeussubjektille on osoitettu kaksi eri päätöstä, joilla todetaan unionin kilpailusääntöjen rikkominen ja määrätään sakkoja, ja kun päätökset on annettu tiedoksi eri päivinä, siitä seikasta, että nämä yritykset taloudellisena kokonaisuutena ovat yhdessä nostaneet kanteen näistä päätöksistä erittelemättä kummallekin erikseen osoitettuja erillisiä päätöksiä, ei voi seurata, että toisella yrityksellä olisi käytettävissä kanteen nostamiseen sama määräaika kuin toisellakin. Kyse on nimittäin kahdesta eri päätöksestä, joista kanteen nostamisen määräaika on laskettava kummastakin erikseen. EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla yrityksen käsitteellä on tosin katsottava tarkoitettavan taloudellista kokonaisuutta, vaikka oikeudellisesti tämän taloudellisen kokonaisuuden muodostaakin useampi kuin yksi luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö. Kun tällainen taloudellinen yksikkö rikkoo kilpailusääntöjä, yksilöllisen vastuun periaatteen mukaisesti rikkominen on luettava yksiselitteisesti sen oikeussubjektin syyksi, jolle sakot mahdollisesti määrätään, ja väitetiedoksianto ja varsinkin lopullinen päätös on osoitettava tälle oikeussubjektille ilmoittaen, missä ominaisuudessa oikeussubjektia syytetään väitetyistä rikkomisista. (ks. 56, 57 ja 59 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 58 kohta)

Prosessuaalisia määräaikoja koskevien säännösten soveltamisesta voidaan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 45 artiklan toisen kohdan mukaisesti poiketa ennalta arvaamattomien seikkojen tai ylivoimaisen esteen vuoksi ainoastaan täysin poikkeuksellisissa olosuhteissa, koska näiden säännösten ankara soveltaminen vastaa oikeusvarmuuden vaatimuksia sekä tarvetta välttää lainkäytössä kaikkea syrjintää ja mielivaltaista kohtelua. Ylivoimaisen esteen ja ennalta arvaamattoman tilanteen käsitteisiin sisältyy objektiivinen osuus, joka liittyy toiminnanharjoittajasta riippumattomiin epätavallisiin olosuhteisiin, ja subjektiivinen osuus, joka liittyy asianomaisen velvollisuuteen varautua epätavallisen tapahtuman seurauksiin sellaisin varotoimin, jotka eivät edellytä kohtuuttomia uhrauksia. Toiminnanharjoittajan on erityisesti osoitettava huolellisuutta säädettyjen määräaikojen noudattamiseksi. Näin ollen on oltava kyse epätavallisista vaikeuksista, jotka ovat kantajan tahdosta riippumattomia ja vaikuttavat väistämättömiltä siinäkin tapauksessa, että kaikki huolellisen menettelyn edellyttämät toimet olisi toteutettu. (ks. 60 kohta)

Kumoamiskanteen nostamista koskevien määräaikojen noudattamista valvottaessa anteeksi annettavan erehdyksen käsite tarkoittaa ainoastaan poikkeuksellisia olosuhteita, joissa on erityisesti kyse siitä, että asianomainen toimielin on menetellyt tavalla, joka on yksinään tai ratkaisevassa määrin omiaan aiheuttamaan ymmärrettävän sekaannuksen vilpittömässä mielessä olevalle yksityiselle oikeussubjektille, joka on noudattanut kaikkea sitä huolellisuutta, jota edellytetään tavanomaista harkitsevaisuutta noudattavalta henkilöltä, esimerkiksi silloin, kun kantajan tilanteessa on toimivaltaisen viranomaisen tai määräajan pituuden selvittämiseen liittyviä erityisiä tulkintavaikeuksia. (ks. 61 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 72–74 kohta)

Kun kyse on kilpailua rajoittavasta monitahoisesta EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisesta, komissiolta ei voida edellyttää, että se yksilöisi täsmällisesti rikkomisen sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, kun EY 81 artiklassa joka tapauksessa tarkoitetaan kumpaakin näistä kilpailusääntöjen rikkomisen muodoista. Rikkomisen kaksinkertainen oikeudellinen luonnehdinta sopimukseksi ”ja/tai” yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi on sen vuoksi ymmärrettävä siten, että siinä kuvataan monimutkaista kokonaisuutta, johon liittyvistä tosiseikoista osa täyttää EY 81 artiklan 1 kohdassa – jossa ei määrätä erityisestä tunnusmerkistöstä tällaisia monimutkaisia kilpailunrajoituksia varten – tarkoitetun sopimuksen ja osa puolestaan siinä tarkoitetun yhdenmukaistetun menettelytavan tunnusmerkit. (ks. 75 ja 97 kohta)

Sopimuksen kilpailunvastainen tarkoitus ja vaikutus eivät ole kumulatiivisia vaan vaihtoehtoisia edellytyksiä sen arvioimiseksi, kuuluuko tällainen sopimus EY 81 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon piiriin. Tämän edellytyksen vaihtoehtoisuus, joka osoitetaan konjunktiolla ”tai”, johtaa siihen, että ensiksi on tarkasteltava sopimuksen tarkoitusta ottaen huomioon se taloudellinen asiayhteys, jossa sitä on sovellettava. Sopimuksen vaikutuksia ei ole tarpeen tutkia, kun on osoitettu, että sen tarkoitus on kilpailunvastainen. (ks. 96 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 100 ja 101 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 107–109 kohta)

Kilpailusääntöjen soveltamista koskevassa hallinnollisessa menettelyssä on loukattu puolustautumisoikeuksia, jos on olemassa mahdollisuus, että komission sääntöjenvastaisen toiminnan vuoksi sen toteuttama hallinnollinen menettely olisi saattanut johtaa erilaiseen tulokseen. Kantajana oleva yritys näyttää toteen, että tällainen loukkaaminen on tapahtunut, jos se voi osoittaa riittävällä tavalla, ei että komission päätöksellä olisi ollut toisenlainen sisältö vaan että se olisi voinut puolustautua paremmin, jos sääntöjenvastaisuutta ei olisi tapahtunut, esimerkiksi siksi, että se olisi voinut käyttää puolustuksessaan asiakirjoja, joihin se ei saanut tutustua hallinnollisen menettelyn aikana. Siltä osin kuin on kyse erityisesti oikeudesta tutustua asiakirja-aineistoon, on riittävää, että yritys osoittaa, että se olisi voinut käyttää kyseistä asiakirjaa puolustautuessaan. Kyseisen yrityksen ei tarvitse osoittaa, että tämä sääntöjenvastaisuus olisi vaikuttanut menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön sen vahingoksi, vaan ainoastaan, että se on voinut vaikuttaa menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön. Jos asiakirjojen sisällöstä ei ole annettu tietoa, asianomaisen yrityksen ei siten tarvitse osoittaa, että hallinnollinen menettely olisi johtanut erilaiseen lopputulokseen, jos kyseisten asiakirjojen sisällöstä olisi annettu tieto, vaan on riittävää, että asianomainen yritys osoittaa edes pienen mahdollisuuden, että asiakirjat, jotka eivät olleet saatavilla hallinnollisessa menettelyssä, olisivat voineet olla hyödyllisiä sen puolustuksen kannalta. Kun kantajilla on tietyssä konkreettisessa tapauksessa ensinnäkin ollut tilaisuus tutustua yhteydenpitoihin liittyviin asiakirjoihin väitetiedoksiannon yhteydessä, mutta kantajat eivät ole väittäneet hallinnollisessa menettelyssä eivätkä oikeudenkäynnin aikana, että kyseisiin asiakirjoihin sisältyisi vähäisiäkään niiden eduksi vaikuttavia todisteita, ja kun kantajat lisäksi ovat hallinnollisen menettelyn aikana jopa luopuneet mahdollisuudesta ottaa kantaa myöhempiin yhteydenpitoihin, ja kun kantajat eivät kolmanneksi ole edes oikeudenkäynnin aikana selittäneet eivätkä perustelleet, millä tavalla näiden asiakirjojen jättäminen nimenomaisesti mainitsematta väitetiedoksiannossa olisi heikentänyt niiden puolustautumisen tehokkuutta hallinnollisessa menettelyssä ja millä tavalla ne olisivat voineet puolustautua tehokkaammin, jos niille olisi nimenomaisesti ilmoitettu, että komissio aikoi käyttää näitä asiakirjoja todisteina rikkomisesta, kantajien ei ole ollut mahdollista osoittaa, että se seikka, ettei niille väitetiedoksiannossa ilmoitettu komission aikomuksesta käyttää kyseisiä asiakirjoja todisteina rikkomisesta, olisi voinut vaikuttaa niiden puolustautumisen tehokkuuteen ja siten siihen lopputulokseen, johon komissio päätyi riidanalaisessa päätöksessä. (ks. 110, 111 ja 125 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 132 kohta)

Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetusta tiedonannosta ilmenee, että tämän tiedonannon mukaisessa sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevassa ohjelmassa menettely, jossa yritykselle myönnetään vapautus sakoista tai sakkojen lievennys, muodostuu useista erillisistä vaiheista. Vasta viimeisessä vaiheessa hallinnollisen menettelyn päätteeksi komissio päättää lopullisen päätöksen tehdessään samalla päätöksellä, myöntääkö se vapautuksen sakoista tai sakkojen määrän alennuksen. Tässä järjestelmässä, sellaisena kuin se on määritelty tiedonannossa, immuniteettia tai sakon alentamista hakeneelle yritykselle ei ennen komission lopullista päätöstä myönnetä varsinaista immuniteettia tai sakon alentamista vaan ainoastaan menettelyllinen erityisasema, joka hallinnollisen menettelyn päätteeksi voidaan muuttaa sakkoimmuniteetiksi tai sakon alentamiseksi, jos vaaditut edellytykset täyttyvät. Yhteistyötiedonannon 26 kohdassa määrätään, että jos komissio tulee siihen alustavaan johtopäätökseen, että yrityksen toimittamat todisteet sisältävät lisäarvoa, se ilmoittaa yritykselle kirjallisesti siihen päivään mennessä, jona väitetiedoksianto annetaan yritykselle tiedoksi, aikovansa lieventää sakkoja. Tämä merkitsee myös sitä, että jollei komissio aio suostua lieventämispyyntöön, sillä ei ole minkäänlaista velvollisuutta ilmoittaa tästä asianomaiselle yritykselle väitetiedoksiannon yhteydessä. Yhteistyötiedonannon 27 kohdassa puolestaan määrätään, että komissio arvioi kunkin sakkojen lieventämistä hakeneen yrityksen lopullisen tilanteen hallintomenettelyn lopussa tekemässään päätöksessä. Komission on siis otettava kantaa sille tehtyihin lievennyspyyntöihin vasta komissiossa tapahtuneen hallintomenettelyn lopussa tehtävässä päätöksessä. (ks. 134 ja 135 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 144–147 kohta)