Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan yhteisöjen omat varat – Tuontitullien palauttaminen tai peruuttaminen – Asetuksen N:o 1430/79 13 artikla

(Neuvoston asetuksen N:o 1430/79 1 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 13 artikla; komission asetuksen N:o 2670/81 3 artikla)

2. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Sokeri – Kiintiön ylittävä tuotanto (C-sokeri)

(Neuvoston asetus N:o 1785/81; komission asetus N:o 2670/81)

Tiivistelmä

1. Tuonti- tai vientitullien palauttamisesta tai peruuttamisesta annetun asetuksen N:o 1430/79 13 artiklaa, jonka mukaan tuontitullit voidaan palauttaa taikka peruuttaa erityistilanteissa, jotka johtuvat olosuhteista, joissa ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin, ei voida käyttää perustana kiintiötä suuremman tuotannon soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerialalla annetun asetuksen N:o 2670/81 3 artiklaan perustuvan maksun, joka koskee sisämarkkinoilla myytyä C-sokeria, peruuttamiselle tai palauttamiselle.

Ensiksi on todettava, että tätä maksua ei kanneta sillä perusteella, että C-sokerierä on ylittänyt yhteisön ulkorajat, vaan päinvastoin siksi, että tätä määrää ei ole viety yhteisöstä tai että sen viennissä ei ole noudatettu asetuksessa N:o 2670/81 vahvistettuja edellytyksiä ja määräaikoja. Näin ollen maksu ei vastaa mitään asetuksen N:o 1430/79 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa mainituista kolmesta ryhmästä – tullit, näitä tulleja vaikutukseltaan vastaavat maksut sekä maatalousmaksut – eikä se näin ollen kuulu tämän asetuksen 13 artiklassa tarkoitettuihin tuontitulleihin.

Toiseksi mikään ei osoita, että yhteisöjen lainsäätäjä olisi halunnut rinnastaa toisiinsa asetuksen N:o 2670/81 3 artiklaan perustuvan maksun ja asetuksen N:o 1430/79 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun tuontitullin tämän viimeksi mainitun asetuksen 13 artiklan soveltamisen osalta. Aluksi tällaisella maksulla ja asetuksen N:o 1430/79 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetuilla tuontitulleilla ei pyritä samoihin tavoitteisiin. Tämän jälkeen todettakoon, ettei asetuksen N:o 1785/81 26 artiklasta eikä asetuksen N:o 2670/81 kolmannesta perustelukappaleesta eikä sen 3 artiklasta voida päätellä, että yhteisöjen lainsäätäjä olisi halunnut, että yhteisön ulkopuolisesta maasta peräisin olevan sokerin tuoja ja sisämarkkinoilla myydyn C-sokerin tuottaja asetetaan samaan asemaan. Myöskään sillä, että sekä maatalouden tuontimaksut ja muut asetuksen N:o 1430/79 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetut tuontimaksut että asetuksen N:o 2670/81 3 artiklaan perustuvat maksut ovat yhteisön omia varoja, ei ole merkitystä kun päätetään siitä, kuuluuko kyseinen maksu asetuksen N:o 1430/79 13 artiklan soveltamisalaan. Yhteisön omat varat muodostuvat luonteeltaan hyvin erilaisista tuloista ja perustuvat hyvin erilaisiin järjestelmiin.

Kolmanneksi vielä se, että vaikka tietyissä poikkeustapauksissa taloudelliset toimijat voivat vaatia sellaisen asetuksen analogista soveltamista, jonka soveltamisalaan ne eivät yleensä kuulu, jos ne voivat osoittaa, että se oikeudellinen järjestelmä, jonka alaan ne kuuluvat, on hyvin samankaltainen kuin se järjestelmä, jonka analogista soveltamista ne vaativat, ja että siinä on sellainen puute, joka on ristiriidassa yhteisön yleisen oikeusperiaatteen kanssa, ja että puute voidaan korjata tällä tavoin analogisesti soveltamalla, sellainen yhteisön sokerintuottaja, joka on maksuvelvollinen asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan perusteella, ei ole samassa asemassa kuin yhteisön ulkopuolisesta maasta peräisin olevan sokerin tuoja, joka on velvollinen suorittamaan tuontitulleja, minkä johdosta nämä kaksi toimijaryhmää eivät kuulu hyvin samankaltaisiin oikeudellisiin järjestelmiin.

(ks. 32–35, 42, 46, 48, 51 ja 52 kohta)

2. Tämän rajoittamatta sen soveltamista, mitä yhteisön lainsäätäjä on nimenomaisesti säätänyt tiettyjen erityistapausten osalta, yhteisön oikeudessa ei ole sellaista yleistä oikeusperiaatetta, jonka mukaan kansallinen viranomainen ei saisi soveltaa yhteisön voimassa olevaan lainsäädäntöön kuuluvaa sääntöä, mikäli säännöstä aiheutuvat seuraukset olisivat asianosaiselle sillä tavoin erityisen ankarat, että yhteisön lainsäätäjä olisi selvästi pyrkinyt välttämään sen, jos se olisi voinut ottaa tämän tapauksen huomioon säännöstä laatiessaan. Kohtuullisuusperiaatteen nojalla ei ole mahdollista poiketa yhteisön oikeuden säännösten soveltamisesta lukuun ottamatta lainsäädännössä vahvistettuja tapauksia tai sellaista tilannetta, jossa lainsäädäntö itsessään todetaan pätemättömäksi.

Yhteisön lainsäätäjä ei ole luonut kansallisille viranomaisille mahdollisuutta kohtuullisuussyistä peruuttaa tai palauttaa kiintiötä suuremman tuotannon soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerialalla annetun asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan nojalla perittävää maksua sisämarkkinoilla myydyn C-sokerin osalta. Tämän vuoksi sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetussa asetuksessa N:o 1785/81 ja mainitussa asetuksessa N:o 2670/81 ei anneta, lukuun ottamatta tapausta, jossa on kyse ylivoimaisesta esteestä, mahdollisuutta peruuttaa tai palauttaa tätä maksua.

Näin se, ettei asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan nojalla määrätyn maksun osalta ole olemassa kohtuullisuussyihin perustuvaa peruuttamis- tai palautusmahdollisuutta esillä olevassa asiassa vallitsevien kaltaisissa olosuhteissa, ei ole vastoin yhdenvertaisuuden eikä oikeusvarmuuden periaatetta.

Yhdenvertaisuusperiaatteen osalta voidaan todeta, että ensinnäkään C-sokerin tuottaja ei ole rinnastettavissa yhteisön ulkopuolisista maista peräisin oleviin sokerintuottajiin, eikä näin sisämarkkinoilla myytyä sokeria voida rinnastaa tuotuun sokeriin eikä käsitellä sitä samalla tavalla. Toiseksi on todettava, että sellaisen C-sokerin tuottajan tilannetta, jonka tuotantoa käytetään vilpilliseen menettelyyn, ei voida verrata sellaisen tuottajan tilanteeseen, jonka C-sokeri on viety asetuksen N:o 2670/81 1 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa ja siinä vahvistettuja edellytyksiä noudattaen. Oikeusvarmuuden periaatteen osalta puolestaan lausuttakoon, että asetuksen N:o 2670/81 3 artikla on selvä ja yksiselitteinen säännös, koska siinä säädetään maksun perimisestä kaikissa sellaisissa tapauksissa, ylivoimaista estettä lukuun ottamatta, joissa C-sokerierää ei ole viety asetuksen N:o 2670/81 1 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa ja siinä vahvistetuin edellytyksin.

(ks. 63–66, 73–75, 77, 81 ja 82 kohta)