Asia T-257/04

Puolan tasavalta

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Maatalous — Yhteinen markkinajärjestely — Uusien jäsenvaltioiden liittymisen yhteydessä säädettävät siirtymätoimenpiteet — Maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista toimenpiteistä annettu asetus (EY) N:o 1972/2003 — Kumoamiskanne — Kanteen nostamisen määräaika — Alkamisajankohta — Myöhästyminen — Asetuksen säännöksen muuttaminen — Kanneoikeuden uudelleen alkaminen tätä säännöstä ja kaikkia sen kanssa saman kokonaisuuden muodostavia säännöksiä vastaan — Tutkittavaksi ottaminen osittain — Oikeasuhteisuus — Syrjintäkiellon periaate — Perusteltu luottamus — Perustelut”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (laajennettu ensimmäinen jaosto) 10.6.2009 II ‐ 1553

Tuomion tiivistelmä

(Vuoden 2003 liittymisasiakirjan 41 artiklan ensimmäinen kohta; komission asetuksen N:o 1972/2003 3 artikla; komission asetus N:o 735/2004)

Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyssä asiakirjassa määrätään nimenomaisesti yhteisöjen toimielinten mahdollisuudesta toteuttaa tiettyjä toimenpiteitä liittymisasiakirjan allekirjoittamispäivän ja uusien jäsenvaltioiden liittymispäivän välisenä aikana, mutta siihen ei tästä huolimatta sisälly yhteisön säädösten laillisuuden valvontajärjestelmää koskevia väliaikaisia poikkeuksia. Prosessuaalisia määräaikoja koskevia yhteisön oikeussäännöksiä onkin sovellettava tiukasti, ja niistä voidaan poiketa ennalta-arvaamattomien seikkojen tai ylivoimaisen esteen vuoksi ainoastaan täysin poikkeuksellisissa olosuhteissa. EY 230 artiklassa tarkoitettu kanteen nostamisen määräaika on siten yleisesti sovellettava, eikä tässä artiklassa määrätä, että kyseisen määräajan alkamisajankohtana olisi liittymisasiakirjan nojalla annettujen oikeussäädösten osalta liittymisasiakirjan voimaantulopäivä. Sekään seikka, että maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisen vuoksi annetun asetuksen N:o 1972/2003 kaltainen asetus eroaisi näiden valtioiden osalta muusta yhteisön säännöstöstä sen täytäntöönpanoajankohdan ja sen vastaanottajien piirin osalta siksi, että se on osoitettu kaikille jäsenvaltioille mukaan lukien Euroopan unioniin vuonna 2004 liittyneet jäsenvaltiot, ei siten estäisi kanteen nostamisen määräajan alkamista kyseisen asetuksen julkaisemisesta. Tämä ei poista mainittujen valtioiden oikeutta nostaa kanne säädöksistä, jotka on annettu liittymisasiakirjan allekirjoittamisen jälkeen mutta ennen niiden liittymistä Euroopan unioniin. Vaikkeivät nimittäin kolmannet maat eivätkä siten myöskään uudet jäsenvaltiot ennen liittymistään voi vaatia jäsenvaltioille yhteisön järjestelmässä annettua asemaa oikeudenkäynneissä, niillä on ne mahdollisuudet olla asianosaisena tuomioistuimessa, jotka yhteisön järjestelmässä on annettu oikeushenkilöille, kunhan ne täyttävät määrätyt objektiiviset edellytykset. (ks. 44, 46–48, 52 ja 53 kohta)

Vaikkakaan määräajassa riitauttamatta jätetyn toimen lainvoimaisuus ei koske yksinomaan itse toimea vaan myös jokaista myöhempää, selvästi vahvistavanluonteista toimea, mikä on perusteltu ratkaisu välttämättömän oikeusvarmuuden vuoksi ja pätee niin yksittäistapausta koskeviin kuin asetuksen kaltaisiin normatiivisiinkin toimiin, niin silloin kun asetuksen jotain säännöstä muutetaan, kanteen nostaminen on sitä vastoin uudelleen mahdollista ja se voidaan nostaa paitsi tuota säännöstä myös kaikkia niitä säännöksiä vastaan, jotka, vaikka niitä ei olisikaan muutettu, muodostavat sen kanssa kokonaisuuden. Yhteisön säädös, jonka perusteella johonkin luetteloon lisätään tuotteita, muodostaakin välttämättä yhden kokonaisuuden niiden muussa yhteisön säädöksessä olevien säännösten kanssa, joissa säädetään tässä luettelossa oleviin tuotteisiin kohdistuvista toimenpiteistä, sillä muussa tapauksessa säädöksellä, jolla tuotteet on lisätty luetteloon, ei olisi minkäänlaista oikeusvaikutusta. Vaikka sitä paitsi henkilö, jolla on asiavaltuus kanteen nostamiseen yhteisön säädöksestä, jonka mukaan tietyssä luettelossa olevat tuotteet ovat tiettyjen toimenpiteiden alaisia, jättää sen tekemättä säädetyssä määräajassa, tämä ei voi estää häntä vetoamasta toisesta säädöksestä, jonka nojalla kyseiseen luetteloon lisätään tuotteita, nostetun kanteen yhteydessä siihen, että kyseisiin lisättyihin tuotteisiin sen jälkeen kohdistettavat toimenpiteet ovat lainvastaisia. Sellaiset toimenpiteet ovat nimittäin uusia toimenpiteitä siltä osin kuin ne koskevat tähän luetteloon jälkimmäisen säädöksen antamisella lisättyjä tuotteita. Jälkimmäisen säädöksen antamisen ei siten voida katsoa merkitsevän kyseisten toimenpiteiden pelkkää vahvistamista. (ks. 70–72 kohta)

Komissiolla on Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan 41 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan oikeus velvoittaa uudet jäsenvaltiot perimään maksu maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä näiden valtioiden liittymisen vuoksi annetussa asetuksessa N:o 1972/2003 tarkoitettujen tuotteiden ylijäämävarastoista, jotka ovat niiden alueella. Sekä keinottelutarkoituksessa muodostettavien varastojen ehkäiseminen että ylijäämävarastoja alhaisilla hinnoilla muodostaneiden toimijoiden taloudellisen edun poistaminen ovat nimittäin syitä, joiden vuoksi komission liittymisasiakirjan 41 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla päättämä toimenpide voi olla perusteltu, ja toisaalta ylijäämävarastoista perittävän maksun tarkoituksena on katsottava olevan helpottaa uusien jäsenvaltioiden siirtymistä yhteiseen markkinajärjestelyyn, koska se lieventää liittymisasiakirjan liitteessä IV olevan 4 luvun 2 kohdassa tarkoitettua uusien jäsenvaltioiden velvoitetta hävittää tällaiset varastot omalla kustannuksellaan. (ks. 101 ja 102 kohta)

Kun komissio käyttää neuvoston tai jopa liittymisasiakirjan laatijoiden sille yhteisen maatalouspolitiikan alalla antamaa toimivaltaa liittymisasiakirjassa vahvistettujen sääntöjen panemiseksi täytäntöön, se voi käyttää laajaa harkintavaltaa siten, että ainoastaan tällä alalla päätetyn toimenpiteen ilmeinen soveltumattomuus siihen tarkoitukseen, johon toimivaltainen toimielin aikoo pyrkiä, voi horjuttaa sellaisen toimenpiteen laillisuutta. Tiettyjen maataloustuotteiden ylijäämävarastoista perittävän maksun suuruuden määrittäminen 1.5.2004 voimassa olevan erga omnes -tuontitullin perusteella, siten kuin maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisen vuoksi annetun asetuksen N:o 1972/2003 4 artiklan 3 kohdassa säädetään, ei ylitä selvästi sitä, mikä on tarpeen ylimäärävarastojen muodostumisen ehkäisemiseksi niiden alkuperästä riippumatta. Komission kyseisellä maksulla tavoittelemana päämääränä ei nimittäin ole pelkästään ehkäistä kaupankäynnillä hankittujen kyseisten tuotteiden varastointia keinottelutarkoituksessa vaan estää ylijäämävarastojen eli uusissa jäsenvaltioissa sijaitseviin tavanomaisiin varastoihin kuulumattomien varastojen muodostuminen sellaisenaan. Tämä ilmenee selvästi asetuksen N:o 1972/2003 johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta. Tämä komission noudattama lähestymistapa on johdonmukaisessa suhteessa Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan laatijoiden käsitykseen ylijäämävarastoista, jotka on poistettava uusien jäsenvaltioiden kustannuksella. Liittymisasiakirjan liitteessä IV olevan 4 luvun 1 ja 2 kohdasta nimittäin ilmenee selvästi, että kansallisesta tuotannosta peräisin olevien ylijäämävarastojen olemassaolo uusissa jäsenvaltioissa on maatalouden yhteiseen markkinajärjestelyyn kohdistuva häiriötekijä. Kyseisen liittymisasiakirjan laatijat eivät millään tavoin ole rajanneet edellä mainittua velvollisuutta koskemaan pelkästään kaupankäynnistä syntyneitä varastoja. Lopuksi asetuksen N:o 1972/2003 4 artiklan 2 kohdassa jätetään uusille jäsenvaltioille jossain määrin harkintavaltaa sen määrittämisessä, ovatko niiden alueella sijaitsevat kyseisten tuotteiden varastot normaaliin markkinakäyttäytymiseen perustuvan toiminnan tulosta, jolloin niiden ei siinä tapauksessa tarvitse luokitella niitä ”ylijäämävarastoiksi”. Tämä mahdollistaa sen, että maksujen periminen näiden varastojen haltijoilta voidaan rajata koskemaan vain tapauksia, joissa varastojen muodostuminen aiheuttaa markkinoiden häiriintymisen uhan, ja vahvistaa kyseisen asetuksen 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun toimenpiteen oikeasuhteisuutta sillä tavoiteltuun päämäärään nähden. (ks. 106, 111–113 ja 120 kohta)

Yhteisön tuottajien tai kuluttajien välisen syrjinnän kiellon periaate, joka on maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn osalta vahvistettu EY 34 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa, edellyttää sitä, ettei toisiinsa rinnastettavia tilanteita kohdella eri tavoin eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavoin, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella. Yhteiseen markkinajärjestelyyn sisältyviä toimenpiteitä ei siten voida soveltaa eri tavalla alueen mukaan taikka tuotanto- tai kulutusedellytysten mukaan, ellei sille ole objektiivisia perusteita, joilla taataan etujen ja haittojen suhteellinen jako asianosaisten välillä tekemättä eroa jäsenvaltioiden alueiden välillä. Maatalouden tilanne uusissa jäsenvaltioissa oli aivan erilainen kuin vanhoissa jäsenvaltioissa, sillä ennen Euroopan unionin laajentumista vuonna 2004 näihin kahteen toimijoiden ryhmään sovellettiin eri sääntöjä, kiintiöitä ja tuotantotukijärjestelmiä. Yhteisöjen toimielimet pystyivät sen lisäksi estämään ylijäämävarastojen muodostumisen yhteisössä käyttämällä maatalouden yhteiselle markkinajärjestelylle ominaisia toimenpiteitä, mutta ne eivät sen sijaan pystyneet estämään ylijäämävarastojen muodostumista tulevien jäsenvaltioiden alueella. Juuri tästä syystä liittymisasiakirjan liitteessä IV olevan 4 luvun 1–4 kohdassa asetetaan uusille jäsenvaltioille velvollisuus poistaa ylijäämävarastot omalla kustannuksellaan asettamatta kuitenkaan vastaavaa velvoitetta vanhoille jäsenvaltioille. Koska maatalousalan tilanne uusissa jäsenvaltioissa oli ratkaisevasti erilainen kuin samaan aikaan vanhoissa jäsenvaltioissa, syrjintää ei voi missään tapauksessa aiheuttaa pelkästään se, että uusien jäsenvaltioiden toimijoihin ja vanhojen jäsenvaltioiden toimijoihin sovelletaan eri oikeussääntöjä. (ks. 128–130, 199 ja 200 kohta)

Maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisen vuoksi annetun asetuksen N:o 1972/2003 3 artiklassa säädetyn maksun periminen ei ole vastoin EY 25 artiklassa ilmaistua tullimaksujen ja vaikutukseltaan vastaavien maksujen kieltoa, koska kyseinen maksu ei ole jäsenvaltion yksipuolisesti päättämä maksu vaan siirtymäajaksi toteutettu yhteisön toimenpide, jonka tarkoituksena on suojautuminen kymmenen uuden jäsenvaltion liittymisestä Euroopan unioniin aiheutuvilta eräiltä vaikeuksilta yhteisen maatalouspolitiikan alalla. Lisäksi komissio on hyväksynyt kyseisen asetuksen ja siten sen 3 artiklan sellaisen määräyksen, nimittäin Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan 41 artiklan, nojalla, jossa se oikeutetaan toteuttamaan siirtymätoimenpiteet, jotka ovat tarpeen helpottamaan siirtymistä uusissa jäsenvaltioissa voimassa olevasta järjestelmästä yhteisestä maatalouspolitiikasta johtuvaan järjestelmään. Nämä siirtymätoimenpiteet voivatkin olla muun muassa poikkeuksia tiettyyn oikeudelliseen tilanteeseen muutoin sovellettavista oikeussäännöistä kuten esimerkiksi EY 25 artiklasta. (ks. 179 ja 180 kohta)

Kun kyseessä on asetus, EY 253 artiklassa edellytettyjen perustelujen osalta riittää, kun niissä osoitetaan yhtäältä asetuksen antamiseen johtanut kokonaistilanne ja toisaalta ne yleiset tavoitteet, joihin toimella pyritään. Jos yleisesti sovellettavasta toimesta sitä paitsi käy pääosin ilmi toimielimen tavoittelema päämäärä, olisi kohtuutonta vaatia, että erilaiset tekniset valinnat perustellaan erikseen. Tämän osalta komissio ei ollut velvollinen perustelemaan tarkemmin maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisen vuoksi annetun asetuksen N:o 1972/2003 3 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteiden tarpeellisuutta, kun otetaan huomioon, että kyseisen asetuksen perusteluissa nimenomaisesti yksilöidään tavoitteena oleva ylijäämävarastojen muodostumisen estäminen ja tarve ottaa käyttöön kyseisiin varastoihin kohdistuva maksujärjestelmä (kolmas perustelukappale) sekä kyseisen asetuksen antamiseen johtanut kokonaistilanne (ensimmäinen ja kolmas perustelukappale yhdessä luettuina). Kysymyksessä olevia perusteluja on siten pidettävä tältä osin riittävinä. (ks. 214, 216, 217 ja 234 kohta)