14

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi antamassaan tuomiossa ensimmäisen kanneperusteen. Se jätti tutkimatta vaatimukset, jotka koskivat komission velvoittamista maksamaan ESR:n tuki. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi toisesta ja kolmannesta kanneperusteesta, jotka ainoastaan ovat tämän valituksen kohteena, seuraavaa: ”42. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen missä taliansa menettelyssä, jota käydään tiettyä henkilöä vastaan ja joka on omiaan päättymään tälle vastaiseen päätökseen, on yhteisön oikeuden perustavanlaatuinen periaate, jota on noudatettava, vaikka tästä menettelystä ei olisi annettu mitään määräyksiä (ks. erityisesti yhdistetyt asiat C-48/90 ja C-66/90, Alankomaat ym. v. komissio, tuomio 12.2.1992, Kok. 1992, s. I-565, 44 kohta ja asia C-135/92, Fiskano v. komissio, tuomio 29.6.1994, Kok. 1994, s. I-2885). Tämä periaate edellyttää, että jokainen henkilö, jota vastaan tälle haitallinen päätös voidaan tehdä, voi tehokkaasti ilmaista oman kantansa niiden seikkojen osalta, joista komissio katsoo tämän henkilön olevan vastuussa riidanalaisen päätöksen perustelemiseksi. 43. Sen selvittämiseksi, onko kantajien puolustautumisoikeuksia loukattu tässä asiassa, on eriteltävä, onko valituksenalainen päätös suoraan kantajia koskeva ja niille vastainen ottaen huomioon, että jäsenvaltio on tässä menettelyssä ESR:n ainoa yhteistyökumppani. 44. Tältä osin on todettava, että riidanalaisella päätöksellä otetaan tuensaajayrityksiltä pois osa alunperin myönnetystä tuesta, ilman että asetuksessa N:o 2950/83 myönnetään asianomaiselle jäsenvaltiolle mitään omaa harkintavaltaa (ks. viimeksi asia T-446/93, Frinil ym. v. komissio, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys 20.6.1994, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa, 29 kohta). 45. On lisäksi todettava, että 3.3.1992 antamallaan takaisinmaksumääräyksellä komissio on halunnut lopullisesti alentaa myönnettyä tukea, minkä se ilmoitti kirjeessään, jonka PO V lähetti 14.6.1991 DAFSEdle. On tietenkin totta, että komission tästä kirjeestä ilmenevä päätös on osoitettu ainoastaan portugalilaisille viranomaisille. Silti päätöksessä nimetään kantajat, joita nimenomaisesti tarkoitetaan myönnetyn tuen suorina saajina. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo siten, että riidanalainen alentamispäätös koskee kantajia suoraan ja erikseen. 46. Tämän erittelyn vahvistaa oikeaksi se, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ESR:lta taloudellista tukea saaneilla yrityksillä on oikeus saattaa tutkittaviksi päätökset, joilla niiltä otetaan pois tällainen tuki (ks. asia C-291/89, Interhotel v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 7.5.1991, Kok. 1991, s. I-2257, 13 kohta, ja asia C-157/90, Infortec v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 4.6.1992, Kok. 1992, s. I-3525, 17 kohta); tämä ei edellytä ainoastaan sitä, että päätökset koskevat yrityksiä erikseen, vaan myös sitä, että päätökset koskevat niitä suoraan. 47. Tämän erittelyn vahvistaa oikeaksi toisaalta sekin, että asetuksen N:o 2950/83 säännösten vuoksi komission ja tuensaajien välillä on suora yhteys siitä huolimatta, että ainoastaan jäsenvaltio on ESR:n yhteistyökumppani. Edellä mainitun asetuksen 6 artiklassa näet säädetään, että komissio keskeyttää ESR:n tuen maksatuksen taikka alentaa tukea tai peruuttaa sen, jos tukea ei ole käytetty hyväksymispäätöksessä vahvistettujen edellytysten mukaisesti, kun taas kyseistä jäsenvaltiota pyydetään ainoastaan esittämään huomautuksensa asiasta; lisäksi tässä artiklassa säädetään, että jo maksettu tuki, jota ei ole käytetty hyväksymispäätöksessä vahvistettujen edellytysten mukaisesti, on maksettava takaisin ja että asianomainen jäsenvaltio on ainoastaan toissijaisesti vastuussa perusteettomasti maksetun tuen takaisinmaksusta sellaisen toiminnan osalta, johon sovelletaan päätöksen 83/516/ETY 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua takuuta. 48. Siten alentamispäätöksen taloudelliset seuraukset tulevat suoraan kantajien kärsittäviksi; alentamispäätös on niille vastainen päätös, koska ne ovat ensisijaisesti vastuussa perusteettomasti maksetun tuen palauttamisesta (em. asia Alankomaat ym. v. komissio, 50 kohta). Tältä osin komissio on lisäksi suullisessa käsittelyssä todennut, että se voi tarvittaessa nostaa kansallisessa tuomioistuimessa kanteen vaatiakseen kantajilta riidanalaisen tuen takaisin maksamista. 49. Edellä esitetystä johtuu, että komissio, jolla suhteessa kantajiin on yksinomainen oikeudellinen vastuu riidanalaisesta päätöksestä, ei olisi voinut tehdä riidanalaista päätöstä antamatta näille kantajille ennakolta mahdollisuutta tai varmistautumatta siitä, että näillä oli mahdollisuus ilmaista tehokkaasti oma kantansa tuen suunniteltuun alentamiseen. 50. Asianosaisille on riidatonta, että kantajat eivät ole saaneet komissiolta tiedoksi tutkimuskertomuksia tai niitä moiteperusteita, jotka komissio on kohdistanut kantajiin; komissio ei myöskään ole kuullut kantajia ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä; toisaalta sen jälkeen kun komissio oli 14.6.1991 päivätyllä kirjeellä pyytänyt DAFSE:a esittämään huomautuksensa, tämä ilmoitti komissiolle kantajia ennakolta kuulematta 8.7.1991 päivätyllä kirjeellä hyväksyvänsä päätöksen, jonka komissio aikoi tehdä kantajien osalta. 51. Edellä esitetyn perusteella on siten katsottava, että riidanalainen päätös on tehty kantajien puolustautumisoikeuksia loukaten.”