ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Toiseksi UPS väittää, että asianajajien palkkioiden perusteet on asianmukaisesti selvitetty. Sen mukaan objektiivisesti katsottuna välttämättöminä pidettävien työtuntien kokonaismäärän määrittämiseksi on otettava huomioon ainoastaan asian monimutkaisuus riippumatta niiden asianajajien lukumäärästä, joiden kesken suoritetut palvelut on voitu jakaa. Se väittää siten, että suoritetun työn kuvauksesta ilmenee, että työn päällekkäisyys rajoittui ”ehdottomaan vähimmäismäärään” ja että työtehtävät järjestettiin eri avustajien kokemuksen perusteella. UPS mainitsee lisäksi, että sen avustajat olivat varautuneet siihen, että unionin tuomioistuimessa järjestetään suullinen käsittely, ja valmistautuneet siihen. Vaikka unionin tuomioistuin katsoi lopulta, ettei suullinen käsittely ollut tarpeen, UPS:lle tästä valmistautumisesta aiheutuneet kulut on sen mukaan kuitenkin otettava huomioon.
45

Oikeudesta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin on todettava, että direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohtaan perustuvaan velvollisuuteen säätää menettelysäännöistä, joilla voidaan taata niiden oikeuksien kunnioittaminen, joita yksityisillä on direktiivin 93/13 perusteella kohtuuttomien sopimusehtojen käyttöä vastaan, sisältyy vaatimus myös perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatusta oikeudesta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin. Oikeuden tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin on koskettava sekä niiden tuomioistuinten nimeämistä, jotka ovat toimivaltaisia tutkimaan unionin oikeuteen perustuvat asiat, että näihin asioihin sovellettavia menettelysääntöjä. Sen määrittämiseksi, onko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen menettely ristiriidassa tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden kanssa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siten määritettävä, johtavatko kansallisessa oikeudessa säädetyt vastustamismenettelyä koskevat yksityiskohtaiset säännöt siihen, että on olemassa huomattava riski siitä, etteivät asianomaiset kuluttajat tee vaadittua väitettä (tuomio 13.9.2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, 59 ja 61 kohta).
18

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on tästä kysymyksestä epävarma, koska sillä on käytettävissään vain tuomio, jonka Bulgarian ylin tuomioistuin on antanut avioeron yhteydessä ja jossa on kyse avioliiton aikana hankitun omaisuuden ositusta koskevasta asiasta. Kyseisen tuomion mukaan asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu poikkeus koskee vain asioita, joissa on kyse aviovarallisuussuhteesta, sellaisena kuin se määritellään tietyissä perhekoodeksin pykälissä, jotka puolestaan eivät koske tällaisia osituksia. Tästä seuraa, että nämä ositukset kuuluvat kyseisen asetuksen soveltamisalaan. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että jos asia olisi näin, italialaiset tuomioistuimet olisivat kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan toimivaltaisia ratkaisemaan pääasian. Jos sitä vastoin tätä asetusta ei olisi sovellettava, Bulgarian tuomioistuimet olisivat toimivaltaisia kansainvälistä yksityisoikeutta koskevan lain 4 §:n 1 momentin 2 kohdan nojalla.
2.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin laajalti tunnettu tavaramerkki–Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin tuottaman suojan ulottaminen tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia–Kuviomerkki SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE–Sanamerkki VIÑA SOL (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 7 ja 8 kohta)
2.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 6 ja 7 kohta)
2.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Ehdottomat hylkäysperusteet–Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa lueteltujen perusteiden soveltamisalojen päällekkäisyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta ja 3 artikla) (ks. 4 kohta)
22

Tässä tilanteessa Juzgado de la Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko puitesopimuksen 4 lauseketta tulkittava siten, että se on esteenä kuvatunkaltaiselle lainsäädännölle, joka sallii työajan lyhentämisen yksinomaan siksi, että kyseessä on väliaikainen virkamies? Jos kysymykseen vastataan myöntävästi: — Voidaanko tällaiseen erilaiseen kohteluun oikeuttavana asiallisena syynä pitää taloudellista tilannetta, joka tekee kulujen pienentämisestä välttämätöntä budjettimäärärahojen leikkaamisen vuoksi? — Voidaanko tällaiseen erilaiseen kohteluun oikeuttavana asiallisena syynä pitää hallinnon itsehallintovaltaan kuuluvaa valtaa tehdä organisaatiotaan koskevat päätökset? 2) Onko puitesopimuksen 4 lauseketta tulkittava siten, että hallinnolle kuuluvaa valtaa tehdä organisaatiotaan koskevat päätökset rajoittaa aina ja kaikissa tilanteissa velvollisuus noudattaa sen palveluksessa olevien työntekijöiden syrjinnän tai erilaisen kohtelun kieltoa riippumatta siitä, onko kyseessä vakinainen virkamies vai väliaikainen, ylimääräinen tai tilapäinen virkamies? 3) Voidaanko puitesopimuksen 4 lausekkeen vastaisena pitää lain 4/2007 toisen lisäsäännöksen 3 momentin tulkintaa ja soveltamista siten, että otettaessa vakinaisia korkeakouluopettajia [virkamiehiä] yliopiston professorien virkoihin, nämä säilyttävät kaikki oikeutensa ja luentotuntimääränsä, vaikkeivät he ole suorittaneet tohtorintutkintoa, kun taas väliaikaisten korkeakouluopettajien osalta tämä ei ole mahdollista? 4) Jos tohtorintutkintoa on pidettävä objektiivisena perusteena, johon tukeutumalla väliaikaisten korkeakouluopettajien, joilla ei ole kyseistä tutkintoa, työaika lyhennetään 50 prosenttiin, mikä ei kuitenkaan koske vakinaisia kokoaikaisesti työskenteleviä korkeakouluopettajia, joilla ei myöskään ole tätä tutkintoa, voidaanko katsoa, että se on syrjivä ja näin ollen puitesopimuksen 4 lausekkeen vastainen?”
1.

Valtiontuki–Voimassa oleva tuki ja uusi tuki–Käsite–Tuki, josta on säädetty ennen asianomaisen jäsenvaltion liittymistä unioniin mutta joka on myönnetty tämän ajankohdan jälkeen–Luokittelu voimassa olevaksi tueksi–Ei ole (Neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdan i alakohta) (ks. 28–30 kohta)
2.

Välitoimet–Täytäntöönpanon lykkääminen–Myöntämisedellytykset–Fumus boni juris–Pääasian valituksen tueksi esitettyjen perusteiden tutkiminen ensi arviolta–Muutoksenhaku Euroopan lääkeviraston päätökseen myöntää kolmannelle oikeus tutustua kliinisiä tutkimuksia koskeviin selvityksiin–Perusteet, jotka liittyvät liikesalaisuuden piiriin kuuluvien tietojen luottamuksellisuuteen, ja siihen, voidaanko yleistä olettamaa poikkeuksen soveltamisesta yleisön oikeuteen tutustua asiakirjoihin asetuksen N:o 1049/2001 perusteella, soveltaa–Perusteet, joista ilmenee, että kyse on monitahoisista oikeudellisista kysymyksistä–Perusteet, jotka eivät ole ensi arviolta perusteettomia (SEUT 278 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 7 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 726/2004 36 artikla, 38 artiklan 3 kohta, 39 artiklan 10 kohta, 57, 73 ja 76 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/82 13 ja 13 a artikla) (ks. 59, 60, 67, 68 ja 73–79 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 15.11.2016 –

BSH Hausgeräte vastaan EUIPO

(asia C‑389/16 P)

(Muutoksenhaku – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artikla – EU-tavaramerkki – Mitättömyysmenettely – Sanamerkki AROMA – Asetus (EY) N:o 207/2009 – 52 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta – Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi perusteeton)

Muutoksenhaku–Valitusperusteet–Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi–Tutkimatta jättäminen–Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin valvonta–Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 6 kohta)

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
Unionin tuomioistuimen määräys (yhdeksäs jaosto) 15.11.2016 –

MIP‑TS

(asia C‑222/16) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Kauppapolitiikka – Asetus (EY) N:o 1225/2009 – 13 artikla – Kiertäminen – Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 791/2011 – Kiinan kansantasavallasta peräisin olevat lasikuidusta valmistetut seulakankaat – Polkumyyntitullit – Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 437/2012 ja täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 21/2013 – Lähettäminen Thaimaasta – Polkumyyntitullin laajentaminen – Ajallinen soveltamisala – Yhteisön tullikoodeksi – Tuontitullien kantaminen jälkitullauksin)

1. Ennakkoratkaisukysymykset–Oikeuskäytännössä jo ratkaistuihin kysymyksiin nähden identtiset kysymykset–Työjärjestyksen 99 artiklan soveltaminen (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla) (ks. 27–30 kohta)

2. Yhteinen kauppapolitiikka–Polkumyynniltä suojautuminen–Kiertäminen–Polkumyyntitullin laajentaminen–Ajallinen soveltamisala–Laajennetun lopullisen polkumyyntitullin soveltaminen unionissa ennen sellaisen asetuksen voimaantuloajankohtaa vapaaseen liikkeeseen laskettuun tuontiin, jolla aloitetaan kiertämistä koskeva tutkimus ja määrätään kyseinen tuonti kirjattavaksi–Raja–Jälkitarkastuksessa ilmenevä alkuperätodistusten virheellisyys (Neuvoston asetuksen N:o 1225/2009 10 artiklan 1 kohta, 13 artiklan 1 ja 3 kohta sekä 14 artiklan 5 kohta; neuvoston asetuksen N:o 791/2011 1 artiklan 1 kohta; komission asetus N:o 437/2012) (ks. 33–37 kohta ja määräysosa)

Ratkaisu

Lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien lasikuidusta valmistettujen seulakankaiden tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 3.8.2011 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 791/2011 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisellä säännöksellä käyttöön otettua polkumyyntitullia on sovellettava kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen sellaisten lasikuidusta valmistettujen seulakankaiden tuontiin, joiden on ilmoitettu olevan peräisin Thaimaasta ja joiden pääasiassa tarkoitetun kaltainen tuonti on tapahtunut ennen täytäntöönpanoasetuksella N:o 791/2011 käyttöön otettujen polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden mahdollista kiertämistä koskevan tutkimuksen vireillepanosta ja kyseisen tuonnin kirjaamisvelvoitteesta 23.5.2012 annetun asetuksen (EU) N:o 437/2012 voimaantuloa, kun on osoitettu, että nämä lasikuidusta valmistetut seulakankaat ovat todellisuudessa peräisin Kiinan kansantasavallasta.

( 1 ) EUVL C 243, 4.7.2016.
77

Koska komissio on vaatinut Westfälische Drahtindustrie GmbH:n, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG:n ja Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG:n velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska ne ovat hävinneet asian, ne on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
108

Nyt käsiteltävän asian tilanne on tällainen. Komission puolustamista intresseistä on nimittäin todettava, että yleisön tarve saada mahdollisimman nopeasti tieto komission toiminnan perusteluista on suurelta osin tyydytetty VP-päätöksestä vuonna 2007 julkaistulla ei-luottamuksellisella versiolla. Koska on riidatonta, että kyseinen versio täyttää asetuksen N:o 1/2003 30 artiklan mukaiset vaatimukset, on syytä olettaa, että se käsittää ainakin kyseisen päätöksen perustelujen olennaiset osat. On totta, että tällainen tiedonsaantitarve tyydytettäisiin vielä kattavammin, jos unionin tuomioistuin hylkäisi valituksen, mikä mahdollistaisi komission suunnitteleman VP-päätöksen yksityiskohtaisemman ei-luottamuksellisen version julkaisemisen. Mainitun tarpeen tyydyttämistä ennen kyseisen hylkäävän tuomion antamista ei voida kuitenkaan pitää mahdollisena asettamatta samalla kyseenalaiseksi valittajan päinvastaista intressiä.
9

Comité d’entreprisen toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan valituksenalaisen määräyksen 14 kohdassa, ettei se, että comité d’entreprise olisi voitu katsoa SEUT 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi osapuoleksi, jota asia koskee, riittänyt osoitukseksi siitä, että unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu koskee suoraan ja tosiasiallisesti comité d’entreprisen etua Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulla tavalla. Comité d’entreprise väittää myös, että siltä on evätty mahdollisuus osallistua hallinnolliseen menettelyyn, koska huolimatta siitä, että unionin yleinen tuomioistuin kumosi toimenpiteistä C 58/02 (ex N 118/02), jotka Ranska on toteuttanut [SNCM:n] hyödyksi, 8.7.2008 tehdyn komission päätöksen 2009/611/EY (EUVL 2009, L 225, s. 180) tuomiossaan Corsica Ferries France v. komissio (T-565/08, EU:T:2012:415), komissio ei aloittanut uudelleen SEUT 108 artiklan 2 kohdassa määrättyä menettelyä ennen riidanalaisen päätöksen antamista.
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 30.5.2018 – Simba Toys vastaan EUIPO ja Seven Towns

(asia C‑30/15 P-DEP2)

(Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen))

1. Tuomioistuinmenettely–Oikeudenkäyntikulut–Vahvistaminen–Korvattavat oikeudenkäyntikulut–Unionin tuomioistuimessa käytävä muutoksenhakumenettely–Kyseisestä menettelystä aiheutuneet välttämättömät kustannukset (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 144 artiklan b alakohta) (ks. 21 kohta)

2. Tuomioistuinmenettely–Oikeudenkäyntikulut–Vahvistaminen–Korvattavat oikeudenkäyntikulut–Huomioon otettavat seikat–Palkkiot, jotka asianosaisten on maksettava omille asianajajilleen–Niiden palkkioiden määrittely, jotka voidaan saada takaisin siltä asianosaiselta, joka on velvoitettu oikeudenkäyntikulujen korvaamiseen (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 144 artiklan b alakohta) (ks. 22 kohta)

3. Tuomioistuinmenettely–Oikeudenkäyntikulut–Vahvistaminen–Korvattavat oikeudenkäyntikulut–Huomioon otettavat seikat–Asianajajien kansallinen palkkiosääntö ei kuulu niihin (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 144 artiklan b alakohta) (ks. 23–25 kohta)

Ratkaisu

Niiden oikeudenkäyntikulujen kokonaismääräksi, jotka Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) ja Seven Towns Ltd:n on korvattava Simba Toys GmbH & Co. KG:lle ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn menettelyn johdosta, vahvistetaan 34000 euroa.
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 7.9.2016 – Lotte vastaan Nestlé Unternehmungen Deutschland

(asia C‑586/15 P) ( *1 )

”Muutoksenhaku — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artikla — EU-tavaramerkki — Kuviomerkki, joka sisältää sanaosan japanin kielellä ja kuvan, jossa puussa oleva koala pitelee pientä koalaa — Väite, jonka on esittänyt aiemman kansallisen kolmiulotteisen tavaramerkin KOALA-BÄREN ja aiemman kansallisen kuviomerkin KOALA haltija — Näyttö tavaramerkin tosiasiallisesta käytöstä — Tavaramerkin käyttäminen muodossa, joka poikkeaa vain sellaisilta osin, ettei poikkeaminen vaikuta sen erottamiskykyyn — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohta ja 42 artiklan 2 ja 3 kohta — Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi perusteeton”

1. Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Kanteen ulkopuolisesta seikasta lausumista koskevan kiellon rikkominen — Mainittua kieltoa ei rikota, kun tiivistelmä valituslautakunnan perusteluista esitetään ennen kyseisen valituslautakunnan väitettyjen arviointivirheiden kuvausta (Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohta) (ks. 29 kohta)

2. EU-tavaramerkki — Kolmansien huomautukset ja väite — Väitteen tutkiminen — Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä — Tosiasiallinen käyttö — Aikaisemman tavaramerkin erottavien osien arviointi on tehtävä ennen tosiasiallisen käytön arviointia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan ensimmäisen virkkeen a kohta) (ks. 30 kohta)

3. Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi — Tutkimatta jättäminen — Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin valvonta — Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta (SEUT 256 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan 1 kohta) (ks. 33 ja 39 kohta)

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.

2) Lotte Co. Ltd vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH:n oikeudenkäyntikulut.

3) Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

( *1 ) EUVL C 59, 15.2.2016.
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 28.4.2016 – Pudāns

(asia C‑462/15) ( 1 )

”Ennakkoratkaisupyyntö — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla — Yhteinen maatalouspolitiikka — Asetus (EY) N:o 73/2009 — Suorat tukijärjestelmät — 29 artiklan 1 kohta — Velvollisuus suorittaa maksut täysimääräisesti tuensaajille — Tulovero”

1. Ennakkoratkaisukysymykset — Vastaus, joka on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä — Työjärjestyksen 99 artiklan soveltaminen (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla) (ks. 18 ja 19 kohta)

2. Maatalous — Yhteinen maatalouspolitiikka — Suorat tukijärjestelmät — Yhteiset säännöt — Mainituista järjestelmistä suoritetut maksut — Velvollisuus suorittaa maksu kokonaisuudessaan tuensaajille — Kansallinen säännöstö, jonka mukaan mainituista maksuista kannetaan tuloveroa — Sallittavuus (Neuvoston asetuksen N:o 73/2009 johdanto-osan 25 perustelukappale ja 29 artiklan 1 kohta) (ks. 25–31 kohta ja tuomiolauselma)

Ratkaisu

Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 29 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jollaisesta on kyse pääasiassa ja jonka mukaan tuloveroa kannetaan kyseisen asetuksen liitteessä I lueteltujen tukijärjestelmien mukaisesti suoritetuista maksuista.

( 1 ) EUVL C 381, 16.11.2015.
Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 14.4.2016 – Gabarel

(asia C‑555/15) ( 1 )

”Ennakkoratkaisupyyntö — Arvonlisävero (ALV) — Direktiivi 2006/112/EY — Vapautukset — Lääketieteellisten ammattien ja avustavan hoitohenkilöstön ammattien harjoittamisen yhteydessä henkilölle annettava hoito — Fysioterapia — Osteopatia”

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Vapautukset — Lääketieteellisten ammattien ja avustavan hoitohenkilöstön ammattien harjoittamisen yhteydessä henkilölle annettavaa hoitoa koskevat vapautukset — Jäsenvaltioiden harkintavalta avustavan hoitohenkilöstön ammattien ja niiden harjoittamisen yhteydessä henkilölle annettavan hoidon määrittelemisessä — Rajat — Osteopatiaan kuuluvien hoitojen sulkeminen vapautuksen ulkopuolelle silloin, kun niitä antaa fysioterapeutti — Asian arvioimisen kuuluminen kansallisille tuomioistuimille — Arviointiperusteet (Neuvoston direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 25–47 kohta ja tuomiolauselma)

Ratkaisu

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 132 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava niin, että fysioterapeutti, joka terveydenhuollon ammattitoimintansa yhteydessä käyttää joko fysioterapiaan tai osteopatiaan kuuluvia terapiatekniikoita hoidon erottamattomana osana tai sitä täydentävästi, on vapautettava arvonlisäverosta sekä fysioterapian että osteopatian osalta, jos osteopatian sulkeminen pois avustavan hoitohenkilöstön ammattien harjoittamisen piiristä arvonlisäverosta vapauttamisen soveltamiseksi ylittää kyseisessä säännöksessä jäsenvaltioille annetun harkintavallan rajat.

( 1 ) EUVL C 16, 18.1.2016.
4.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 45 ja 46 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (yhdeksäs jaosto) 21.10.2015 – Kovozber

(asia C‑120/15) ( 1 )

”Ennakkoratkaisupyyntö — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla — Arvonlisävero (ALV) — Direktiivi 2006/112/EY — 183 artikla — Liikaa maksetun arvonlisäveron palauttaminen — Kansallinen säännöstö, jonka mukaan viivästyskorko arvonlisäveron ylimenevän osan palauttamiselle lasketaan vasta siitä lukien, kun kymmenen päivän määräaika verotarkastuksen päättymisestä on kulunut”

1. Ennakkoratkaisukysymykset — Vastaus, joka on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä — Työjärjestyksen 99 artiklan soveltaminen (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla) (ks. 16 ja 17 kohta)

2. Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen — Ylimenevän osan palautus — Kansallinen säännöstö, jonka mukaan viivästyskorko arvonlisäveron ylimenevän osan palauttamiselle lasketaan vasta siitä lukien, kun kymmenen päivän määräaika verotarkastuksen päättymisestä on kulunut — Ei voida hyväksyä (Neuvoston direktiivin 2006/112 183 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 19–29 ja 33 kohta sekä määräysosa)

3. Euroopan unionin oikeus — Välitön oikeusvaikutus — Unionin oikeuden vastaiset kansalliset verot ja maksut — Palauttaminen — Yksityiskohtaiset säännöt — Kansallisen oikeuden soveltaminen — Rajat — Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteiden noudattaminen — Kansallisen tuomioistuimen tutkintavelvollisuus (Neuvoston direktiivin 2006/112 183 artikla) (ks. 30 ja 32 kohta)

Ratkaisu

Yhteisestä arvonlisäjärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 183 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan viivästyskorko arvonlisäveron ylimenevän osan palauttamiselle lasketaan vasta siitä lukien, kun kymmenen päivän määräaika verotarkastuksen päättymisestä on kulunut.

( 1 ) EUVL C 213, 29.6.2015.