Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta

(EY 234 artikla)

2. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset

(EY 81 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Yhdenmukaistettu menettelytapa – Käsite

(EY 81 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus

(EY 81 artiklan 1 kohta)

5. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Kielto – Poikkeus – Edellytykset

(EY 81 artiklan 1 ja 3 kohta)

Tiivistelmä

1. EY 234 artiklan mukaisessa menettelyssä on niin, että kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välinen tehtävänjako, yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei ole arvioida sitä, onko päätös asian saattamisesta sen käsiteltäväksi tehty tuomioistuinten organisaatiota ja oikeudenkäyntimenettelyjä koskevien kansallisen oikeuden sääntöjen mukaisesti.

EY 234 artiklan mukaisessa yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuimien välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuimella on siten lähtökohtaisesti velvollisuus ratkaista ne.

Yhteisöjen tuomioistuimen on kuitenkin poikkeustapauksissa tutkittava oman toimivaltaisuutensa arvioimiseksi ne olosuhteet, joiden vallitessa kansallinen tuomioistuin esitti ennakkoratkaisupyynnön. Se yhteistyön henki, jonka on vallittava ennakkoratkaisumenettelyn yhteydessä, merkitsee myös sitä, että kansallinen tuomioistuin omalta osaltaan ottaa huomioon sen, että yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on myötävaikuttaa lainkäyttöön jäsenvaltioissa eikä antaa neuvoa-antavia lausuntoja yleisluonteisista tai hypoteettisista kysymyksistä.

Tämän osalta kansallisen tuomioistuimen esittämä pyyntö voidaan jättää tutkimatta vain, jos on ilmeistä, että pyydetyllä yhteisön oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.

Näin ei ole silloin, kun ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltävänä olevan riita-asian ratkaiseminen voi edellyttää sekä yhteisön kilpailuoikeuden että kansallisen kilpailuoikeuden soveltamista ja kun kansallinen tuomioistuin pyrkii ennakkoratkaisupyynnöllään takaamaan yhteisön oikeuden ensisijaisuussäännön noudattamisen.

(ks. 14–17, 20 ja 21 kohta)

2. EY 81 artiklan 1 kohtaan sisältyvän edellytyksen, joka koskee sopimusten vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, tulkinnassa ja soveltamisessa on lähdettävä siitä, että tämän edellytyksen tarkoituksena on rajata yhteisön oikeuden ja jäsenvaltioiden oikeuden soveltamisala kilpailuoikeuden alalla. Yhteisön oikeus käsittää näin ollen kaikki yhteistoimintajärjestelyt ja menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan siten, että jäsenvaltioiden välisten yhtenäismarkkinatavoitteiden toteutuminen vaarantuu, erityisesti eristämällä kansalliset markkinat taikka muuttamalla yhteismarkkinoiden kilpailurakennetta.

Jotta päätös, sopimus tai menettelytapa olisi omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, kaikkien objektiivisten oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella on oltava riittävän todennäköistä, että ne tosiasiallisesti tai mahdollisesti vaikuttavat jäsenvaltioiden välisiin kauppavirtoihin suoraan tai välillisesti tavalla, joka voisi haitata jäsenvaltioiden välisten yhtenäismarkkinoiden toteuttamista. Tämä vaikutus ei myöskään saa olla merkityksetön.

Siten vaikutus yhteisön sisäiseen kauppaan johtuu yleensä useista tekijöistä yhdessä, jotka erikseen tarkasteltuina eivät välttämättä olisi ratkaisevia. Sen selvittämiseksi, vaikuttaako yhteistoimintajärjestely tuntuvasti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, tällainen järjestely on tutkittava sen taloudellisessa ja oikeudellisessa asiayhteydessä.

Tämän osalta on yhtäältä todettava, että se, että kansalliseen yhteistoimintajärjestelyyn osallistujien joukossa on muiden jäsenvaltioiden toimijoita, on tärkeä seikka tehtävässä arvioinnissa, mutta pelkästään sen perusteella ei voida päätellä, että jäsenvaltioiden väliseen kauppaan vaikuttamista koskeva edellytys täyttyy.

Toisaalta se, että yhteistoimintajärjestelyn tavoitteena on ainoastaan tuotteiden markkinointi yhdessä jäsenvaltiossa, ei riitä sulkemaan pois sitä mahdollisuutta, että yhteistoimintajärjestely vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Yhteistoimintajärjestely, joka ulottuu yhden jäsenvaltion koko alueelle, on nimittäin jo luonteeltaan sellainen, että se lujittaa kansallista markkinoiden eristämistä ja haittaa näin perustamissopimuksessa tavoiteltua taloudellista vuorovaikutusta.

Lisäksi se, että sopimus tai menettelytapa edistävät jäsenvaltioiden välisen kaupan määrän lisääntymistä, ei sulje pois mahdollisuutta, että tällainen sopimus tai menettelytapa voisivat vaikuttaa kyseiseen kauppaan.

Näin ollen sellaisen järjestelmän osalta, jossa rahoitusyhtiöt vaihtavat keskenään tietoja asiakkaiden maksukyvystä, kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, onko kyseessä olevien markkinoiden ominaispiirteiden perusteella riittävän todennäköistä, että tällaisen järjestelmän toteuttaminen vaikuttaa tosiasiallisesti tai mahdollisesti muiden jäsenvaltioiden toimijoiden suorittamaan luotonantoon kyseessä olevassa jäsenvaltiossa suoraan tai välillisesti ja ettei tämä vaikutus ole merkityksetön.

Tässä arvioinnissa kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on ottaa huomioon kilpailuedellytysten ja jäsenvaltioiden välisten kauppavirtojen ennakoitavissa oleva kehitys. Sen on tämän osalta otettava huomioon esimerkiksi rajat ylittävän toiminnan mahdollinen kehitys ja mahdollisten poliittisten tai lainsäädännöllisten aloitteiden, joilla pyritään vähentämään kaupan oikeudellisia tai teknisiä esteitä, ennakoitavissa oleva vaikutus.

(ks. 33–39, 43 ja 44 kohta)

3. Perustamissopimuksen kilpailumääräyksille on ominaista, että kunkin taloudellisen toimijan on määriteltävä itsenäisesti se toimintatapa, jota se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Näin ollen tällainen itsenäisyyden vaatimus on esteenä kaikelle sellaiselle taloudellisten toimijoiden väliselle suoralle tai välilliselle yhteydenpidolle, joka voi joko vaikuttaa jonkin tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle sen, kuinka on itse päätetty käyttäytyä tai aiotaan käyttäytyä markkinoilla, kun yhteydenpidon tarkoituksena on päästä kilpailuolosuhteisiin, jotka eivät vastaa tavanomaisia olosuhteita kyseisillä markkinoilla, tai kun yhteydenpidolla on tällainen vaikutus, kun otetaan huomioon tarjottujen tuotteiden tai palveluiden luonne, yritysten merkittävyys ja lukumäärä sekä kyseisten markkinoiden laajuus.

Kyseinen itsenäisyyden vaatimus ei kuitenkaan sulje pois taloudellisten toimijoiden oikeutta sopeutua järkevästi kilpailijoidensa todettuun tai ennakoitavaan käyttäytymiseen.

Järjestelmän, jossa rahoitusyhtiöt vaihtavat keskenään tietoja asiakkaiden maksukyvystä, yhteensoveltuvuutta yhteisön kilpailusääntöjen kanssa ei näin ollen voida arvioida abstraktisti. Yhteensoveltuvuus riippuu kyseessä olevilla markkinoilla vallitsevista taloudellisista olosuhteista ja kyseessä olevan järjestelmän ominaispiirteistä, joita ovat erityisesti järjestelmän tarkoitus, tietojenvaihtoon pääsyn ja osallistumisen edellytykset, vaihdettujen tietojen luonne – koska nämä tiedot voivat esimerkiksi olla julkisia tai luottamuksellisia, yhteen koottuja tai yksityiskohtaisesti esitettyjä, historiallisia tai nykyisiä – ja tietojenvaihdon säännöllisyys sekä sen merkitys suorituksen hintojen, määrien tai edellytysten vahvistamiselle.

(ks. 52–54 kohta)

4. Järjestelmä, jossa rahoitusyhtiöt vaihtavat keskenään tietoja asiakkaiden maksukyvystä, on lähtökohtaisesti omiaan parantamaan luotonannon toimivuutta, koska se vähentää luotonottajien maksuhäiriöitä. Jos nimittäin rahoitusyhtiöt eivät voi luotonottajien maksuhäiriöriskiä koskevien puutteellisten tietojen takia erottaa luotonottajien joukosta niitä, joiden maksuhäiriöiden todennäköisyys on suurempi, rahoitusyhtiöiden luottoriskit välttämättä kasvavat, jolloin ne helposti pyrkivät sisällyttämään luottoriskit luoton hintaan kaikkien luotonottajien osalta, mukaan lukien ne, joiden maksuhäiriöriski on pienin, ja viimeksi mainitut joutuvat tällöin maksamaan luotostaan hinnan, joka on korkeampi kuin se olisi, jos rahoitusyhtiöt voisivat tarkemmin arvioida takaisinmaksun todennäköisyyttä; edellä mainitun kaltainen tietojenvaihtojärjestelmä juuri on omiaan lieventämään kyseistä pyrkimystä.

Koska järjestelmä, jossa rahoitusyhtiöt vaihtavat keskenään tietoja asiakkaiden maksukyvystä, myös vähentää rahoitusyhtiöiden omista asiakkaistaan keräämien tietojen merkitystä, se on lähtökohtaisesti omiaan lisäämään luotonottajien liikkuvuutta, ja sillä voidaan helpottaa uusien kilpailijoiden tuloa markkinoille.

Tästä seuraa, että EY 81 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että järjestelmästä, jossa rahoitusyhtiöt vaihtavat keskenään tietoja asiakkaiden maksukyvystä, ei lähtökohtaisesti seuraa, että kilpailu rajoittuu tässä määräyksessä tarkoitetulla tavalla, jos kyseessä olevat markkinat eivät ole kovin keskittyneet, jos tällainen järjestelmä ei mahdollista velkojien tunnistamista ja jos tähän järjestelmään pääsyn ja sen käytön edellytykset eivät ole oikeudellisesti eivätkä tosiasiallisesti syrjiviä rahoitusyhtiöiden kannalta.

(ks. 55, 56, 61 ja 72 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

5. Mikäli järjestelmä, jossa rahoitusyhtiöt vaihtavat keskenään tietoja asiakkaiden maksukyvystä, rajoittaa kilpailua EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, tämän artiklan 3 kohdan mukaisen poikkeuksen sovellettavuudelle asetetaan tässä viimeksi mainitussa määräyksessä neljä kumulatiivista edellytystä, ja kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, täyttyvätkö nämä edellytykset. Sen edellytyksen täyttymiseksi, jonka mukaan kuluttajille on jätettävä kohtuullinen osuus saatavasta hyödystä, ei ole lähtökohtaisesti tarpeen, että jokainen kuluttaja hyötyy henkilökohtaisesti sopimuksesta, päätöksestä tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta. Kuluttajiin kohdistuvan kokonaisvaikutuksen kyseessä olevilla markkinoilla on sitä vastoin oltava myönteinen.

(ks. 72 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)