Asia T-348/08

Aragonesas Industrias y Energía, SAU

vastaan

Euroopan komissio

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Natriumkloraattimarkkinat – Päätös, jossa todetaan EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Kumoamiskanne – Markkinoiden jakaminen – Hintojen vahvistaminen – Joukko välillisiä todisteita – Todisteiden päivämäärä – Kilpailijoiden lausunnot – Tunnustus – Rikkomisen kesto – Sakot – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat

Tuomion tiivistelmä

1. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Tuomioistuinvalvonta – Rajat

(EY 81 artiklan 1 kohta ja EY 230 artikla; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta )

2. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Perusoikeudet – Syyttömyysolettama – Kilpailualaa koskeva menettely – Sovellettavuus

(EU 6 artiklan 2 kohta; EY 81 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Todistuskeino – Vetoaminen joukkoon välillisiä todisteita

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Kirjallisten todisteiden puuttuminen – Vaikutus

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

5. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Komission velvollisuus näyttää toteen kilpailusääntöjen rikkominen ja sen kesto

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta; komission tiedonanto 2002/C 45/03)

6. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Tuomioistuinvalvonta – Komission huomioon ottamien todisteiden määrittäminen

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta; neuvoston asetus N:o 1/2003)

7. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Eri todisteiden todistusarvon arvioiminen – Yrityksen tunnustus sen osallistumisesta lainvastaisiin kokouksiin

(EY 81 artiklan 1 kohta)

8. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Komission suuntaviivoissa määritelty laskentamenetelmä – Sakon perusmäärän laskeminen – Rikkomisen erityispiirteiden huomioon ottaminen kokonaisuudessaan

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/2 22 kohta )

9. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat – Yrityksen passiivisuus tai seurailijan asema

(EY 81 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 2006/C 210/02)

10. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Komission harkintavalta – Sakkojen yleisen suuruusluokan nostaminen – Sallittavuus

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat – Kartellissa sovitusta poikkeava toiminta – Arviointi

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta – Lainvastaisuuden toteaminen – Unionin yleisen tuomioistuimen on täyden harkintavaltansa mukaisesti lausuttava päätöksen muuttamisesta

(SEUT 261 artikla)

1. Kun kyse on EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteen näyttämisestä, komission on esitettävä selvitys niistä kilpailusääntöjen rikkomisista, jotka se on katsonut tapahtuneeksi, ja oikeudellisesti riittävä näyttö kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavista seikoista.

Lisäksi EY 230 artiklaan perustuvan kumoamiskanteen yhteydessä unionin tuomioistuimen on valvottava ainoastaan riidanalaisen toimen lainmukaisuutta.

Tuomioistuimen, joka käsittelee kumoamiskannetta sellaisesta komission päätöksestä, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja määrätään päätöksen adressaateille sakkoa, on arvioitava, ovatko komission päätöksessään esittämät todisteet ja muut seikat riittäviä osoittamaan väitetyn rikkomisen.

(ks. 90–92 kohta)

2. Tilanteessa, jossa esiintyy epätietoisuutta, tuomioistuimen on ratkaistava asia sen yrityksen hyväksi, jolle kilpailusääntöjen rikkomisen toteamista koskeva komission päätös on osoitettu. Erityisesti käsitellessään sakkopäätöksen kumoamista koskevaa kannetta tuomioistuin ei näin ollen voi todeta, että komissio on näyttänyt tällaisen rikkomisen toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, jos sillä on tämän seikan osalta yhä epäilyksiä.

Tällaisessa tilanteessa on otettava huomioon syyttömyysolettaman periaate, sellaisena kuin se ilmenee muun muassa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kohdasta, joka on yksi niistä perusoikeuksista, joita unionin tuomioistuimen – myös Euroopan yhtenäisasiakirjan johdanto-osassa ja EU 6 artiklan 2 kohdassa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun – vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suojataan unionin oikeudessa. Kun otetaan huomioon kyseisten rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaatetta sovelletaan yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomiseen liittyviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen.

(ks. 93 ja 94 kohta)

3. Komission on kilpailualalla esitettävä täsmällistä ja yhdenmukaista näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä, että rikkominen on tapahtunut.

Kaikkien komission toimittamien todisteiden ei kuitenkaan tarvitse välttämättä täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että komission esittämät välilliset todisteet kokonaisvaltaisesti tarkasteltuina täyttävät nämä edellytykset.

Koska kilpailunvastaisten sopimusten kielto on yleisesti tunnettu, komissiota ei voida edellyttää toimittamaan asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti kyseessä olevien toimijoiden yhteydenpidon. Niitä vaillinaisia ja hajanaisia asiakirjoja, jotka komissiolla on mahdollisesti käytettävissään, on kaikissa tapauksissa voitava täydentää päättelyllä, jonka avulla voidaan muodostaa kuva asiassa merkityksellisistä seikoista. Näin ollen useimmissa tapauksissa kilpailunvastaisen menettelyn tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja indisioista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta.

(ks. 95–97 kohta)

4. Todisteisiin, joilla voidaan näyttää toteen EY 81 artiklan ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklan rikkominen, sovelletaan unionin oikeudessa vapaan todistusharkinnan periaatetta.

Kirjallisten todisteiden puuttuminen on näin ollen merkityksellistä ainoastaan, kun tehdään kokonaisarviota komission esittämien välillisten todisteiden näyttöarvosta. Pelkästään siitä ei kuitenkaan seuraa, että kyseinen yritys voisi kyseenalaistaa komission väitteet esittämällä vaihtoehtoisen selvityksen tosiseikoista. Tilanne on tällainen ainoastaan silloin, kun komission esittämien todisteiden perusteella ei voida todeta rikkomisen olemassaoloa yksiselitteisesti ja ilman tulkinnan tarvetta.

Missään säännöksessä tai millään unionin oikeuden yleisellä periaatteella ei kielletä komissiota tukeutumasta yhtä yritystä vastaan niiden muiden moitittujen yritysten lausuntoihin, jotka komissio on saanut sellaisen hakemuksen yhteydessä, jolla haetaan sakoista vapauttamista tai niiden määrän alentamista kartelleja koskevissa asioissa. Muutoin komissiolle kuuluva todistustaakka EY 81 ja ETA-sopimuksen 53 artiklan vastaisista menettelyistä olisi mahdoton täyttää, mikä olisi yhteensoveltumatonta EY:n perustamissopimuksessa komissiolle uskotun näiden määräysten moitteetonta soveltamista koskevan valvontatehtävän kanssa.

Kartelliin osalliseksi katsotun yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden on riitauttanut useampi muu kartelliin osalliseksi katsottu yritys, ei voida pitää riittävänä näyttönä jälkimmäisten yritysten toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita, mutta vaatimukset muista todisteista voivat olla alhaisempia kyseisten lausuntojen luotettavuuden vuoksi. Tätä vaatimusta, joka koskee muiden todisteiden esittämistä lausunnon tueksi, on noudatettava myös siinä tapauksessa, että toinen tutkinnan kohteena oleva yritys kiistää kyseisen lausunnon.

(ks. 98–101 ja 206 kohta)

5. Kilpailualalla erityisen suuri näyttöarvo voidaan antaa sellaisille lausunnoille, jotka ensinnäkin ovat luotettavia, toiseksi on tehty yrityksen nimissä, kolmanneksi on antanut henkilö, jonka ammatillinen velvollisuus on toimia kyseisen yrityksen intressissä, neljänneksi ovat lausunnon antajan intressien vastaisia, viidenneksi antaa henkilö, joka on havainnut välittömästi lausunnoissa mainitut seikat, ja kuudenneksi on toimitettu kirjallisesti ja annettu tarkoituksellisesti ja tarkan harkinnan jälkeen.

Vaikka lainvastaisen kartellin pääosallistujien vapaaehtoisesti esittämiin todisteisiin on yleensä asianmukaista suhtautua tietyllä tavalla varauksellisesti, kun otetaan huomioon se mahdollisuus, että kyseisillä osallistujilla on taipumus vähätellä sen osuuden merkitystä, joka niillä on kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja suurennella toisten osuutta, se, että pyydetään sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon soveltamista sakon määrän poistamiseksi tai vähentämiseksi, ei välttämättä kannusta esittämään kartellin muihin osanottajiin nähden vääristeltyjä todisteita. Jokainen yritys johtaa komissiota harhaan voisi näet kyseenalaistaa pyynnön esittäjän yhteistyön vilpittömyyden ja kattavuuden ja näin ollen vaarantaa tämän mahdollisuuden hyötyä täysimääräisesti yhteistyötä koskevasta tiedonannosta. Vääristeltyjen todisteiden toimittamisen mahdolliset seuraukset ovat lisäksi entistä vakavammat, sillä muiden todisteiden on tuettava yrityksen riitautettua lausuntoa. Riski siitä, että sekä komissio että muut kyseeseen tulevat yritykset huomaavat epätotuudenmukaiset lausunnot, on nimittäin tästä syystä suurempi.

(ks. 104–106 kohta)

6. Komission asetuksen N:o 1/2003 nojalla suorittama hallinnollinen menettely jakautuu kahteen erilliseen ja toisiaan seuraavaan vaiheeseen, eli alustavaan tutkintavaiheeseen ja kontradiktoriseen vaiheeseen, joista molempiin liittyy oma sisäinen logiikkansa. Alustavan tutkintavaiheen, jonka aikana komissio käyttää sille asetuksen N:o 1/2003 nojalla kuuluvia tutkintavaltuuksia ja joka kestää aina väitetiedoksiantoon asti, tavoitteena on tehdä komissiolle mahdolliseksi koota kaikki asiaankuuluvat seikat, joiden perusteella voidaan todeta kilpailusääntöjen rikkominen tai noudattaminen, ja komission on tämän ensimmäisen vaiheen perusteella voitava ottaa kantaa ja päättää, kuinka menettelyä jatketaan. Sitä vastoin kontradiktorisen vaiheen, joka kestää väitetiedoksiannosta lopullisen päätöksen tekemiseen, nojalla komission on voitava ottaa lopullisesti kantaa kilpailusääntöjen rikkomista koskevaan moitteeseen.

Sen näytön arvioinnin yhteydessä, johon komissio on vedonnut kilpailusääntöjen rikkomisen osoittamiseksi, unionin yleinen tuomioistuin voi kyseisten todisteiden määrittelyssä keskittyä ainoastaan komission päätöksen niihin perusteluihin, joissa se kuvailee hallinnollinen menettelyn kontradiktorista vaihetta. Vasta sen jälkeen, kun komissio on saanut tässä viimeisessä vaiheessa kyseessä olevan yrityksen huomautukset komission ensimmäisestä kannasta, jonka se on esittänyt alustavan tutkintavaiheen päätteeksi antamassaan väitetiedoksiannossa, komissio voi päättää, pitäytyykö se tässä kannassaan ja toteaako se siten lopullisesti väitetystä rikkomisesta.

Jos komissio sen jälkeen, kun se on saanut väitetiedoksiantoa koskevat yrityksen huomautukset, kyseenalaistaa itse sillä alustavan tutkintavaiheen päätteeksi hallussa olleiden todisteiden, joiden perusteella oli lausuttava kyseisen yrityksen osallistumisesta rikkomiseen, näyttöarvon, unionin yleisen tuomioistuimen on otettava huomioon tämä komission tekemä arviointi.

(ks. 109, 110 ja 113 kohta)

7. Yrityksen sitä koskevan tunnustuksen, joka koskee tämän osallistumista kilpailusääntöihin nähden lainvastaiseen kokoukseen, osalta se, että se komissiossa käydyssä hallinnollisessa menettelyssä nimenomaisesti tai implisiittisesti myöntää joitakin tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja, voi olla lisätodiste arvioitaessa sitä, onko kanne hyväksyttävä.

Jotta tällaista tunnustusta voidaan pitää luotettavana todisteena, on siis kanteen hyväksyttävyyttä arvioitaessa selvitettävä, täydentääkö tunnustus muita todisteita, joita komissio on esittänyt.

(ks. 217 ja 218 kohta)

8. Vaikka kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnin perusteina ovat lähtökohtaisesti kilpailusääntöjen rikkomista itseään koskevat seikat, kuten sen luonne ja kaikkien osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus, rikkomisen maantieteellinen ulottuvuus ja se, onko rikkominen toteutunut käytännössä, tätä arviointia mukautetaan sen jälkeen kutakin rikkomiseen osallistunutta yritystä koskevien raskauttavien tai lieventävien olosuhteiden perusteella.

Sakkojen vahvistamisessa sovellettavan komission menetelmän ensimmäisen vaiheen tavoitteena on siten määritellä kullekin yritykselle määrättävän sakon perusmäärä soveltamalla kyseisten tuotteiden tai palvelujen myyntiarvoon kunkin yrityksen relevanteilla maantieteellisillä markkinoilla ensimmäistä kerrointa, joka perustuu rikkomisen vakavuuteen, ja toista kerrointa, jolla ehkäistään yrityksiä ryhtymästä uudestaan vastaaviin lainvastaisiin toimiin. Kuten asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuista suuntaviivoista käy ilmi, kummankin kertoimen määrittelyssä käytetään seikkoja, jotka perustuvat koko kyseisen rikkomisen erityispiirteisiin eli kaikkien asianosaisten kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevään toimintaan.

Näiden kahden kertoimen määrittämisen yhteydessä ei näin ollen täydy ottaa huomioon kunkin osallisen erikseen tekemään rikkomiseen liittyviä erityispiirteitä. Tämän toteamuksen vahvistaa myös sakkojen vahvistamismenetelmän toisen vaiheen varsinainen tavoite, joka on nimenomaan ottaa huomioon raskauttavat tai lieventävät seikat, jotka ovat erikseen tarkasteltuina luonteenomaisia kunkin rikkomiseen osallistuneen toimijan kilpailusääntöjen vastaiselle toiminnalle.

Näin ollen suuntaviivojen 22 kohdassa lueteltujen tekijöiden, joiden perusteella määritellään sekä ”rikkomisen vakavuutta” koskeva kerroin (suuntaviivojen 21 kohta) että ”lisäsummaa” koskeva kerroin (suuntaviivojen 25 kohta), tarkoituksena on arvioida unionin kilpailusääntöjen rikkomista kokonaisuutena. Suuntaviivoista ei käy ilmi, että komission olisi otettava sakkojen vahvistamismenettelyn ensimmäisessä vaiheessa huomioon erityisiä tekijöitä, kuten yrityksen vähäinen osallistuminen kilpailunvastaisiin yhteyksiin tai tehtyjen sopimusten jättäminen täytäntöön panematta, tietystä asianosaisesta, joka on osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen. Komissio ottaa nämä tekijät huomioon vasta kyseisen menettelyn toisessa vaiheessa kutakin rikkomiseen osallista yritystä koskevina raskauttavina tai lieventävinä seikkoina.

(ks. 264–267 ja 273 kohta)

9. Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 28 ja 29 kohdassa määrätään, että sakon perusmäärää voidaan muuttaa tiettyjen kuhunkin asianomaiseen yritykseen liittyvien lieventävien ja raskauttavien olosuhteiden perusteella. Suuntaviivojen 29 kohtaan sisältyy erityisesti luettelo, joka ei ole tyhjentävä, lieventävistä seikoista, joiden perusteella sakon perusmäärää voidaan alentaa tietyin edellytyksin. Pitää paikkansa, ettei mahdollisesti huomioon otettavien lieventävien seikkojen luetteloon sisälly enää yrityksen passiivisuutta. Suuntaviivojen 29 kohdan luettelo ei joka tapauksessa ole tyhjentävä, eikä tällaisen tilanteen voida lähtökohtaisesti katsoa kuuluvan niiden seikkojen ulkopuolelle, joiden perusteella sakon perusmäärää voidaan alentaa.

Yrityksen passiivisuus tarkoittaa sitä, että kyseinen yritys on omaksunut ”matalan profiilin” eli että se ei ole osallistunut aktiivisesti kilpailunvastaisen sopimuksen tai sopimusten laatimiseen.

Seikkoina, jotka saattavat ilmentää yrityksen passiivisuutta kartellissa, voidaan ottaa huomioon muun muassa se, että yritys on osallistunut huomattavasti satunnaisemmin kokouksiin kuin kartellin varsinaiset jäsenet, samoin kuin se, että se on tullut myöhemmin kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olleille markkinoille, riippumatta siitä, miten pitkään se on rikkomiseen osallistunut, ja huomioon voidaan ottaa myös kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden kolmansien yritysten edustajien antamat tämänsuuntaiset nimenomaiset lausumat.

(ks. 279–281, 284 ja 285 kohta)

10. Komissiolla on harkintavaltaa sakon suuruuden määräämisessä, jotta se voi ohjailla yritysten toimintaa siten, että ne noudattaisivat kilpailusääntöjä. Se, että komissio on aikaisemmin soveltanut tietyntasoisia sakkoja tietynlaisiin rikkomisiin, ei voi merkitä, etteikö se voisi nostaa tätä sakkojen tasoa asetuksessa N:o 1/2003 ilmoitetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi. Yhteisön kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää päinvastoin sitä, että komissio voi milloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa tämän politiikan tarpeita vastaavaksi.

(ks. 293 kohta)

11. Se, ettei yritys, jonka on näytetty yhdenmukaistaneen kilpailijoidensa kanssa hintoja, ole markkinoilla toiminut siten, kuin kilpailijoiden kanssa on sovittu, ei välttämättä ole sellainen seikka, joka olisi sakkojen suuruutta määrättäessä otettava huomioon lieventävänä seikkana. Yritys, joka kilpailijoidensa kanssa harjoittamastaan yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa jokseenkin itsenäistä politiikkaa markkinoilla, voi yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyödykseen.

(ks. 297 kohta)

12. Vaikka komission päätöksen, jolla määrätään sakkoja unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta, laillisuutta vastaan esitettyjen perusteiden tarkastelussa on todettu lainvastaisuuksia, unionin yleisen tuomioistuimen on yhä tutkittava, onko sen tästä lainvastaisuudesta johtuvien seikkojen vuoksi ja täyden harkintavaltansa mukaisesti muutettava riidanalaista päätöstä.

(ks. 306 kohta)

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

25 päivänä lokakuuta 2011 ( )

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Natriumkloraattimarkkinat – Päätös, jossa todetaan EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Kumoamiskanne – Markkinoiden jakaminen – Hintojen vahvistaminen – Joukko välillisiä todisteita – Todisteiden päivämäärä – Kilpailijoiden lausunnot – Tunnustus – Rikkomisen kesto – Sakot – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat

Asiassa T‑348/08,

Aragonesas Industrias y Energía, SAU, kotipaikka Barcelona (Espanja), edustajinaan S. Forrester, QC, ja K. Struckmann sekä asianajajat P. Lindfelt ja J. Garcia-Nieto Esteva,

kantajana,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään A. Biolan, J. Bourke ja R. Sauer,

vastaajana,

jossa vaaditaan ensisijaisesti [EY] 81 artiklan ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia COMP/38.695 – Natriumkloraatti) 11.6.2008 tehdyn komission päätöksen K(2008) 2626 lopullinen kumoamista siltä osin kuin se koskee Aragonesas Industras y Energíaa ja toissijaisesti tälle yhtiölle kyseisellä päätöksellä määrättyjen sakkojen kumoamista tai huomattavaa alentamista,

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto)

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja I. Pelikánová sekä tuomarit K. Jürimäe (esittelevä tuomari) ja S. Soldevila Fragoso,

kirjaaja: hallintovirkamies C. Kristensen,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 10.9.2010 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asian tausta

1 Kantaja, Aragonesas Industrias y Energía SAU (jäljempänä Aragonesas), on Espanjan oikeuden mukaan perustettu yhtiö. Aragonesas perustettiin vuonna 1992 osaksi Uralita-konsernin kemiallisten tuotteiden divisioonaa, joka hoiti natriumkloraattitoimintoja ja joka oli Uralita SA -nimisen yhtiön (jäljempänä Uralita) hallinnassa. Uralita omisti kantajan osakkeet 100-prosenttisesti vuoteen 1994 saakka. Uralita perusti joulukuussa 1994 Energia e Industrias Aragonesas EIA SA (jäljempänä EIA) -nimisen holdingyhtiön, johon se siirsi kaikki kemiantoimintonsa. Kantajasta tuli tällöin EIA:n kokonaan omistama tytäryhtiö. Alun perin Uralitan hallussa oli 98,84 prosenttia EIA:n osakkeista, mutta 1.1.1995–31.12.2000 välisenä aikana Uralitan omistusosuus EIA:n osakepääomasta oli 49,44–50,71 prosenttia.

2 Natriumkloraatti on voimakas hapetin, jota valmistetaan natriumkloridin vesiliuoksesta elektrolyysin avulla kloraattikennossa. Natriumkloraattia voidaan valmistaa joko kiteisessä muodossa tai liuoksena. Sitä käytetään eniten klooridioksidin valmistuksessa; klooridioksidia puolestaan käytetään sellun valkaisuun paperi- ja selluteollisuudessa. Muita, huomattavasti vähäisempiä käyttötarkoituksia ovat juomaveden puhdistus, tekstiilien valkaisu, rikkakasvien torjunta-aineet ja uraanin jalostus ([EY] 81 artiklan ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia COMP/38.695 – natriumkloraatti) 11.6.2008 tehdyn komission päätöksen K(2008) 2626 lopullinen toinen perustelukappale; jäljempänä riidanalainen päätös).

3 Ruotsiin sijoittautuneen EKA Chemicals AB:n (jäljempänä EKA) edustajat jättivät 28.3.2003 sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (EYVL 2002, C 45, s. 3; jäljempänä yhteistyötiedonanto) perusteella kartellia natriumkloraattimarkkinoilla koskevan hakemuksen sakoista vapauttamiseksi tai toissijaisesti sakkojen alentamiseksi. EKA esitti 31.3.2003 hakemuksensa tueksi asiakirjatodisteita ja edustajiensa suulliset lausunnot (jäljempänä EKA:n vuoden 2003 lausunnot).

4 Euroopan yhteisöjen komissio myönsi 30.9.2003 tekemällään päätöksellä EKA:lle ehdollisen vapautuksen sakoista yhteistyötiedonannon 15 kohdan mukaisesti.

5 Komissio lähetti 10.9.2004 Suomeen sijoittautuneelle Finnish Chemicals Oy ‑nimiselle yhtiölle (jäljempänä FC), Ranskaan sijoittautuneelle Arkema France SA ‑nimiselle yhtiölle, josta käytettiin riidanalaisessa päätöksessä toiminimeä Atochem, (jäljempänä Arkema France) ja kantajalle tietopyynnöt [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1)18 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

6 Komissio kuuli Arkema Francen työntekijää L:ää [jäljempänä L (Arkema France)] 24.9.2004 (jäljempänä Arkema Francen lausunnot).

7 Arkema France esitti komission tietopyyntöön 18.10.2004 antamassaan vastauksessa yhteistyötiedonantoon perustuvan hakemuksen sakoista vapauttamiseksi tai sakkojen määrän alentamiseksi.

8 FC jätti 29.10.2004 komission tiloissa pidetyssä kokouksessa komissiolle yhteistyötiedonantoon perustuvan hakemuksen sakkojen alentamiseksi ja esitti komissiolle suullisesti tietoja natriumkloraattimarkkinoiden tutkintaa varten. FC vahvisti 2.11.2004 postitse hakemuksensa sakkojen alentamiseksi ja toimitti samanaikaisesti asiakirjatodisteita, jotka koskivat sen osallistumista komission väittämään rikkomiseen.

9 Komissio ja EKA:n edustajat tapasivat 4.11.2004. EKA toimitti komissiolle 11.11.2004 lisätietoja natriumkloraattimarkkinoiden viimeaikaisesta kehityksestä.

10 Kantaja vastasi 3. ja 9.12.2004 komission 10.9.2004 esittämiin tietopyyntöihin.

11 EKA esitti 6.7.2006 komissiolle uusia tietoja suullisesti, minkä perusteella EKA:n työntekijöitä haastateltiin 19. ja 20.7.2006. EKA esitti 29.8.2006 uusia suullisia tietoja komission tiloissa pidetyssä kokouksessa (jäljempänä EKA:n vuoden 2006 lausunnot).

12 Komissio esitti 13.11.2006–11.4.2008 asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 2 kohdan mukaisia tietopyyntöjä useille yhtiöille, muun muassa kantajalle 13.11.2006, 8.2.2007 ja 12.3.2007 sekä 11.4.2008.

13 Komissio antoi 27.7.2007 väitetiedoksiannon, joka oli osoitettu muun muassa EKA:lle, FC:lle, Arkema Francelle, kantajalle ja Uralitalle.

14 Kantaja esitti asetetussa määräajassa komissiolle huomautuksensa väitetiedoksiannosta. Kantaja pääsi tutustumaan komission asiakirja-aineistoon yhtäältä komission lähettämän, julkisia asiakirjoja sisältäneen DVD:n avulla ja toisaalta yhteistyötiedonannon soveltamiseksi esitettyjen suullisten lausuntojen ja hakemusten litterointien avulla, jotka komissio oli saanut tutkintamenettelyn aikana.

15 Kantajaa lukuun ottamatta monet asianosaiset yhtiöt, myös Uralita, käyttivät 20.11.2007 oikeuttaan komission järjestämään suulliseen kuulemiseen.

16 Komissio teki 11.6.2008 riidanalaisen päätöksen, joka annettiin kantajalle tiedoksi 16.6.2008.

17 Komissio toteaa riidanalaisen päätöksensä 69 perustelukappaleessa pääasiallisesti, että EKA, FC, Arkema France ja kantaja osallistuivat kokouksiin ja pitivät toisiinsa yhteyttä tavoitteenaan jakaa markkinat ja tässä yhteydessä jakaa natriumkloraatin myyntimäärät ja vahvistaa sen hinnat Euroopan talousalueen (jäljempänä ETA) markkinoilla. Komissio laati tässä yhteydessä luettelon kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä 72 yhteydenpidosta, jotka perustuivat kokouksiin tai puhelinkeskusteluihin (jäljempänä 72 kilpailusääntöjen vastaista yhteydenpitoa). Luettelo on riidanalaisen päätöksen liitteenä I. Riidanalaisen päätöksen liitteenä II on lisäksi luettelo henkilöistä, joiden lausuntoja päätöksessä on lainattu. Nimettyjä henkilöitä ovat EKA:n työntekijät S ja W [jäljempänä S (EKA) ja W (EKA)], FC:n työntekijät A ja S [jäljempänä S (FC)], työntekijä L (Arkema France) ja kantajan työntekijä A [jäljempänä A (Aragonesas)]. Komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 69 perustelukappaleessa, että kyseiset kilpailunvastaiset järjestelyt aloitettiin EKA:n ja FC:n osalta 21.9.1994, Arkema Francen osalta 17.5.1995 ja kantajan osalta 16.12.1996. Nämä järjestelyt jatkuivat komission mukaan 9.2.2000 saakka ainakin EKA:n, FC:n, Arkema Francen ja kantajan osalta.

18 Komissio täsmensi riidanalaisen päätöksen 70 ja 71 perustelukappaleessa, että kartellissa tehtyjen päätösten noudattaminen varmistettiin pääasiassa kahdenvälisissä kokouksissa ja puhelinkeskusteluissa, joiden aikana osapuolet vaihtoivat arkaluonteisia kaupallisia tietoja asiakasneuvotteluista ja erityisesti myyntimääristä ja hinnoittelukäytännöistä. Komissio totesi lisäksi, että Arkema France, EKA, Finnish Chemicals ja Aragonesas loivat natriumkloraattimarkkinoiden vakiinnuttamisstrategian lopullisena tavoitteenaan jakaa natriumkloraatin myyntimäärät keskenään, koordinoida asiakkaiden suuntaan harjoitettavaa hinnoittelupolitiikkaa ja siten maksimoida voittonsa.

19 Komissio kuvaili lisäksi riidanalaisen päätöksen 73–78 perustelukappaleessa pääpiirteittäin kartellin perusperiaatteita ja toimintaa. Komissio mainitsee niissä natriumkloraatin päätuottajien välisen yhteydenpidon, jonka pääasiallisena tarkoituksena oli käydä keskinäisiä neuvotteluja kyseisten markkinoiden myyntimäärien maantieteellisestä jakamisesta ja asiakkaiden kanssa tehtäviä sopimuksia koskevien tavoitehintojen vahvistamisesta. Komission mukaan arkaluonteisten kaupallisten tietojen vaihto oli tärkeä osa kartellitoimintaa, koska kartelliin osallistuneet saattoivat sen ansiosta ennustaa kilpailijoidensa markkinakäyttäytymistä. Komissio väittää, että kartellin toiminta perustui natriumkloraatin valmistajien väliseen tiiviiseen yhteydenpitoon kahden- tai monenvälisissä kokouksissa sekä puhelinkeskusteluissa muttei noudattanut ennalta määrättyä kaavaa. Komissio täsmentää kuitenkin, että ylimmän johdon tasolla keskusteluja käytiin monenvälisissä kokouksissa, usein Euroopan kemianteollisuuden järjestön (jäljempänä CEFIC) natriumkloraattia koskevan työryhmän ohessa. Komissio toteaa neuvottelujen ajankohdista, että kilpailijoiden välinen yhteydenpito tiivistyi usein loppuvuonna (lokakuun ja joulukuun välisenä aikana), sillä tällä ajanjaksolla käytiin vuotuiset sopimusneuvottelut natriumkloraatin valmistajien ja niiden asiakkaiden välisistä seuraavan vuoden sopimuksista. Komissio huomauttaa kuitenkin, että tutkinnan kohteena olevalla ajanjaksolla näitä neuvotteluja käytiin usein vuodenvaihteen jälkeen, erityisesti tammi-helmikuussa.

20 Kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä kantajan toiminnasta käy riidanalaisen päätöksen 350 ja 356 perustelukappaleesta ilmi, että komissio perusti arvionsa kantajan osallistumisesta lainvastaisiin sopimuksiin yhtäältä hakemuksiin sakoista vapauttamiseksi tai niiden alentamiseksi ja toisaalta rikkomisen aikaisiin asiakirjoihin, jotka komission mukaan vahvistavat kantajan keskustelleen muiden kartelliin osallistuneiden yritysten kanssa, sekä kantajan tunnustukseen, jonka mukaan tämä oli osallistunut lainvastaiseen kokoukseen CEFIC:n 28.1.1998 Brysselissä pidetyn kokouksen yhteydessä (jäljempänä 28.1.1998 pidetty lainvastainen kokous).

21 Komissio toteaa erityisesti riidanalaisen päätöksen 349 ja 350 perustelukappaleessa rikkomisen aikaisista todisteista seuraavaa:

”349 [S:n (FC)] muistiinpanoissa on kolme viittausta kantajan kanssa käytyyn puhelinkeskusteluun. [S (FC)] vahvisti ensinnäkin 16.12.1996 [S:n (EKA)] kanssa käydyssä keskustelussa noudattavansa Espanjan ja Portugalin osalta sovittuja hintoja ja viittasi tässä yhteydessä [kantajan] kanssa käytyihin keskusteluihin: ’[LUOTTAMUKSELLINEN]( )’ (korostus lisätty, katso 130 perustelukappale). Merkintä ’[luottamuksellinen]’ osoittaa, että [S (FC)] oli keskustellut aikaisemmin henkilökohtaisesti [kantajan] kanssa hinnoista kartellin osapuolten välisten sopimusten yhteydessä. [S:n (FC)] muistiinpanoissa mainitaan lisäksi [S:n (EKA)] kanssa käyty puhelinkeskustelu: ’[luottamuksellinen]’ (korostus lisätty, katso 219 perustelukappale). Tämä merkintä todistaa, että Arkema France on keskustellut hinnoista suoraan [kantajan] kanssa, mikä on jälleen osoituksena hinnoittelupolitiikan yleisestä koordinoinnista. [S:n (FC)] muistiinpanoissa täsmennetään lisäksi 9.12.1999 käydystä puhelinkeskustelusta seuraavaa: ’[luottamuksellinen]’ (korostus lisätty, katso 258 perustelukappale). Merkinnästä käy ilmi, että [S (FC)] oli kirjoittanut muistiin [L:n (Arkema France)] puhelinkeskustelussa kertomat asiat tai se oli kertonut tälle [kantajan] kanssa käymästään keskustelusta. [Sillä, että kantaja] on keskustellut yhden osapuolen kanssa muttei toisen, ei ole merkitystä, koska kyseinen keskustelu oli muistiinpanojen sisällön perusteella lainvastainen.

350 Nämä viittaukset näyttävät selvästi toteen puhelimitse hoidetun suoran yhteydenpidon [kantajan] kanssa ja osoittavat selvästi, että kantaja oli suoraan mukana yleisissä hinnoittelusopimuksissa. [Kantaja] on lisäksi tunnustanut osallistuneensa [28.1.1998 pidettyyn lainvastaiseen kokoukseen], jossa kilpailijat kävivät lainvastaisia keskusteluja (katso 182 ja 184 perustelukappale). Komissio viittaa käsiteltävässä asiassa saatuihin suullisiin lausuntoihin ja tosiseikkoja koskeviin rikkomisen aikaisiin todisteisiin, joista käy selvästi ilmi kantajan syyllistyminen kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevään toimintaan, ja toteaa näin ollen, [että kantaja] on osallistunut koko kyseiseen rikkomiseen. Tässä tilanteessa [kantajan] tehtävänä on esittää todisteet, jotka selittävät, miten sen toiminta on yhteensopivaa kilpailusääntöjen kanssa.”

22 Komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleessa seuraavaa:

”Muissa tapauksissa, joissa – – [riidan]alaisessa päätöksessä viitataan [kantajaan], komissio hyväksyy yhtiön väitteen, jonka mukaan tiedot voivat olla peräisin kolmansilta pikemminkin kuin itse asianosaiselta. Komission asiakirja-aineisto ei sisällä riittävästi todisteita, joilla voitaisiin varmuudella näyttää toteen, että kyseiset tiedot olivat peräisin suoraan kantajalta. Tämä otetaan huomioon sen rikkomisen keston osalta, josta [kantaja] asetetaan vastuuseen.”

23 Komissio on esittänyt ja päätellyt rikkomisen kestosta ja erityisesti kantajan rikkomisen alkamisen ja päättymisen päivämääristä riidanalaisen päätöksen 487–489 perustelukappaleessa seuraavaa:

”487 EKA ja [FC] ovat osallistuneet kilpailunvastaisiin sopimuksiin ainakin [– –] alkaen ja [kantaja] ainakin 16.12.1996 alkaen (katso 130 perustelukappale). [– –]

488 Rikkomisen päättymisestä komission tiedossa on, että viimeinen kilpailunvastainen kokous – johon EKA, Atochem ja [kantaja] osallistuivat – pidettiin 9.2.2000. Tässä kokouksessa EKA irtaantui avoimesti kartellista kieltäytymällä osallistumasta mihinkään muihin keskusteluihin kilpailijoidensa kanssa. Eräs osallistujista ilmaisi selkeästi, ettei se halua enää olla mukana kartellissa, ja komission tietojen mukaan tämä oli viimeinen huomioon otettava natriumkloraatin valmistajien välinen yhteydenpito (katso myös 283 perustelukappale). EKA, Atochem ja [kantaja] osallistuivat suoraan 9.2.2000 pidettyyn kokoukseen, mutta komission asiakirja-aineistossa ei ole viitteitä siitä, että [FC] olisi avoimesti irtaantunut kartellista ennen tätä ajankohtaa (yksikään kartellin osapuolista ei ole maininnut tällaista irtaantumista). Komissio katsoo tämän perusteella, että kartelli päättyi 9.2.2000 kaikkien kyseisten yritysten osalta ja käsiteltävässä asiassa EKA:n, [FC:n], Atochemin ja [kantajan] osalta.

489 Tästä seuraa, että – – [riidanalaisessa] päätöksessä tarkoitetun rikkomisen kokonaiskesto on [– –] kolme vuotta ja yksi kuukausi [kantajan] ja Uralitan osalta.”

24 Komissio katsoo riidanalaisen päätöksen 444 ja 455–468 perustelukappaleessa yhtäältä, että Uralitalla oli ratkaiseva vaikutusvalta kantajan strategian määrittelyyn ja koko kauppapolitiikkaan, ja toisaalta, että sen jälkeen kun EIA sulautettiin Uralitaan, kantajan ainoan osakkaan EIA:n vastuu rikkomisesta siirtyi Uralitalle. Komissio katsoo näin ollen riidanalaisen päätöksen 469 ja 487–489 perustelukappaleessa, että [kantaja] ja Uralita ovat yhteisesti vastuussa rikkomisesta, johon ensin mainittu syyllistyi 16.12.1996–9.2.2000 eli kolmen vuoden ja yhden kuukauden ajan (jäljempänä kyseinen rikkominen).

25 Komissio on käyttänyt riidanalaisen päätöksen 498 perustelukappaleen mukaan sakkojen määrän laskentaperusteena asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettuja suuntaviivoja (EUVL 2006, C 210, s. 2; jäljempänä vuoden 2006 suuntaviivat). Käsiteltävän asian osalta riidanalaisen päätöksen 509 perustelukappaleesta käy lisäksi ilmi, että komissio otti myynnin arvon määrittämisessä huomioon kunkin yrityksen toteuttamat natriumkloraatin myynnit ETA-alueella sen sosiaalisen kanssakäynnin aikana, joka tapahtui rikkomisen kokonaisina vuosina ja joka päättyi 31.12.1999.

26 Riidanalaisen päätöksen 509–524 perustelukappaleesta käy ilmi sakon perusmäärän laskemisesta, että komissio on ensinnäkin todennut, että kyseinen rikkominen oli erityisen vakava, sillä se perustui markkinoiden jakamista ja hintojen vahvistamista koskeviin sopimuksiin (riidanalaisen päätöksen 512 perustelukappale), ja että rikkomiseen osallistuneiden yritysten yhteen laskettu markkinaosuus oli ETA-alueella 90 prosenttia vuonna 1999 (riidanalaisen päätöksen 513 perustelukappale), minkä lisäksi kyseisen rikkomisen vaikutukset kohdistuivat huomattavaan osaan ETA-aluetta (riidanalaisen päätöksen 514 perustelukappale), ja että vaikka sopimuksilla ei aina saatu tavoiteltuja tuloksia, ne yleensä pantiin täytäntöön (riidanalaisen päätöksen 515 perustelukappale). Komissio vahvisti näin ollen kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen myynnin arvon osuudeksi 19 prosenttia, ja tätä osuutta on käytetty sakon perusmäärän laskemisessa.

27 Komissio vahvisti myös rikkomisen kestoon perustuvaksi kertoimeksi 3,5 vuoden 2006 suuntaviivojen 24 kohdan mukaisesti.

28 Jotta kyseisiä yrityksiä estettäisiin osallistumasta riidanalaisen päätöksen kohteena olevan sopimuksen kaltaisiin horisontaalisiin hintasopimuksiin, komissio päätti lisäksi riidanalaisen päätöksen 523 perustelukappaleessa lisätä vuoden 2006 suuntaviivojen 25 kohdan perusteella sakon perusmäärää 19 prosenttia riidanalaisen päätöksen 512–515 perustelukappaleessa tarkasteltujen seikkojen perusteella.

29 Komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan g ja h alakohdassa, että kantaja ja Uralita ovat rikkoneet EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla 16.12.1996–9.2.2000 sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen kokonaisuuteen, jonka tarkoituksena on ollut jakaa myyntimäärät, sopia hinnoista, vaihtaa arkaluonteisia kaupallisia tietoja hinnoista ja myyntimääristä sekä valvoa kilpailunvastaisten järjestelyjen toteuttamista ETA-alueen natriumkloraattimarkkinoilla.

30 Komissio määräsi riidanalaisen päätöksen 2 artiklan f alakohdassa kantajalle ja Uralitalle yhteisvastuullisesti 9 900 000 euron suuruisen sakon.

31 Riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa komissio määräsi päätöksen 1 artiklassa tarkoitetut yritykset yhtäältä lopettamaan todetun rikkomisen, jos sitä ei ole vielä lopetettu, ja toisaalta pidättäytymään vastedes harjoittamasta päätöksen 1 artiklassa kuvatun kaltaista toimintaa ja toteuttamasta toimenpiteitä, joilla on samanlaisia tai vastaavia tavoitteita tai vaikutuksia.

32 Riidanalaisen päätöksen 4 artiklassa luetellaan yritykset, joille päätös on osoitettu ja joihin kuuluu myös kantaja.

Menettely ja asianosaisten vaatimukset

33 Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 26.8.2008 toimittamallaan kannekirjelmällä.

34 Unionin yleinen tuomioistuin (toinen jaosto) päätti esittelevää tuomaria kuultuaan aloittaa suullisen menettelyn. Unionin yleinen tuomioistuin esitti myös asianosaisille ja komissiolle tiettyjä kysymyksiä ja pyysi komissiota toimittamaan tiettyjä asiakirjoja. Asianosaiset vastasivat näihin kysymyksiin ja pyyntöihin niille asetetussa määräajassa.

35 Komissio esitti 3.9.2010 päivätyssä kirjeessään huomautuksia asian T-348/08 suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta.

36 Unionin yleinen tuomioistuin antoi suullisessa käsittelyssä asianosaisille kopiot komission asiakirja-aineiston sivuista 1159 ja 1160. Asianosaiset vahvistavat kopioiden olevan täysin identtiset komission asiakirja-aineiston alkuperäisten sivujen kanssa lukuun ottamatta unionin yleisen tuomioistuimen kahden sivun luetelmakohtiin käsin lisäämiä numerointeja.

37 Suullinen käsittely päätettiin 10.9.2010.

38 Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin:

– ensisijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin se koskee kantajaa;

– toissijaisesti muuttaa riidanalaisen päätöksen 1 ja 2 artiklaa kumotakseen kantajalle määrätyn sakon tai alentaakseen huomattavasti sen määrää;

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

39 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin:

– hylkää kanteen;

– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

A Riidanalaisen päätöksen kumoamista koskeva vaatimus

40 Kantaja esittää kanteensa tueksi kaksi perustetta. Ensimmäinen peruste koskee oikeudellisia virheitä ja arviointivirheitä, jotka komissio on tehnyt, kun se ei ole oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt toteen kantajan osallistumista kyseiseen rikkomiseen. Toinen peruste koskee oikeudellisia virheitä ja arviointivirheitä, jotka komissio on tehnyt laskiessaan kantajalle määrätyn sakon määrän.

1. Ensimmäinen peruste, joka koskee oikeudellisia virheitä ja arviointivirheitä, jotka komissio on tehnyt katsoessaan kantajan osallistuneen rikkomiseen 16.12.1996 ja 9.2.2000 välisenä aikana

41 Kantajan ensimmäisen perusteen mukaan komission riidanalaisessa päätöksessä esittämät todisteet eivät näytä oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen, että kantaja on osallistunut kyseiseen rikkomiseen. Ensimmäinen peruste jakautuu kahteen osaan. Komissio ei ole näyttänyt toteen ensinnäkään sitä, että kantaja on osallistunut suoraan kyseiseen rikkomiseen 16.12.1996 ja 9.2.2000 välisenä aikana eikä toiseksi sitä, että kantaja on osallistunut yhteen jatkuvaan rikkomiseen koko ETA-alueella.

a) Asianosaisten lausumat

42 Kantajan mukaan komissio on esittänyt sitä vastaan kyseisestä rikkomisesta kolmenlaisia todisteita. Ensimmäinen osa todisteista perustuu siihen, että kantaja on tunnustanut osallistuneensa 28.1.1998 pidettyyn lainvastaiseen kokoukseen EKA:n, FC:n ja Arkema Francen kanssa. Toinen osa todisteista perustuu S:n (FC) käsin kirjoittamiin muistiinpanoihin [jäljempänä S:n (FC) muistiinpanot]. Kolmas osa todisteista perustuu EKA:n vuosien 2003 ja 2006 lausuntoihin. Kantajan mukaan millään näillä kolmenlaisilla todisteilla ei voida näyttää yksinään eikä yhdessä tarkasteltuina toteen ilman vähäisintäkään perusteltua epäilystä, että kantaja olisi osallistunut lainvastaiseen kartelliin.

43 Kantaja kiistää ensinnäkin osallistuneensa 28.1.1998 pidettyyn lainvastaiseen kokoukseen. Kyse oli kantajan mukaan täysin epävirallisesta tapaamisesta hotellin käytävällä. Kantaja huomauttaa kuitenkin, että, kuten S:n (FC) muistiinpanoista käy ilmi, sellaisina kuin ne on esitetty komission asiakirja-aineiston sivulla 1159, kartellin johtohenkilöt pyysivät kantajan työntekijää poistumaan pian sen jälkeen, kun ryhmä oli kokoontunut. Kantaja väittää näin ollen, ettei sen seikan perusteella, että kantaja oli ollut osittain läsnä kokouksessa, joka on yksi komission yksilöimistä 72:sta kilpailusääntöjen vastaisesta yhteydenpidosta kartellin jäsenten välillä, voida katsoa, että kantaja osallistui muiden riidanalaisen päätöksen adressaattien välisiin hyvin monimutkaisiin ja säännöllisesti laadittuihin sopimuksiin.

44 Kantaja väittää toiseksi S:n (FC) muistiinpanoihin perustuvista rikkomisen aikaisista todisteista, että ne sisältävät ainoastaan riidanalaisen päätöksen 349 perustelukappaleessa tarkoitetut kolme epäsuoraa viittausta kantajaan. Kantajan mukaan yhtäältä riidanalaisen päätöksen kyseisestä perustelukappaleesta ja 352 perustelukappaleesta käy ilmi, että nämä S:n (FC) muistiinpanoihin perustuvat kolme viittausta ovat ainoat rikkomisen aikaiset todisteet kantajaa vastaan. Toisaalta riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen otsikosta käy ilmi, että komissio on itse katsonut olevan mahdotonta näyttää varmuudella toteen, että muut S:n (FC) muistiinpanoihin perustuvat tiedot kantajasta ovat peräisin suoraan kantajalta.

45 Kantaja toteaa lisäksi, että yhteistyötiedonannon soveltamista koskeviin hakemuksiin sisältyvät muut lausunnot, jotka komissio pyrkii asettamaan huomautuksissaan etusijalle riidanalaisen päätöksen 349 perustelukappaleessa esitettyihin kolmeen viittaukseen nähden, voidaan tulkita eri tavalla kuin komissio ne tulkitsee ja ettei niiden perusteella voida päätellä kantajan osallistuneen yhteen jatkuvaan rikkomiseen. Kantajan mukaan komissio on vedonnut myös muihin todisteisiin, joita ei joko ole mainittu riidanalaisessa päätöksessä tai jotka eivät osoita kantajan syyllisyyttä, minkä vuoksi niitä ei ole otettu mukaan kyseiseen päätökseen. Kantaja huomauttaa erityisesti, että komissio väittää vastineessaan sen päätöksen perustuneen paitsi 349 perustelukappaleessa esitettyihin kolmeen viittaukseen myös muihin kantajaa koskeviin viittauksiin, jotka sisältyivät S:n (FC) muistiinpanoihin. Kantajan mukaan tätä on tulkittava siten, että kaikkia kantajaa koskevia viittauksia on pidettävä suorina syytöksinä sitä vastaan. Vaikka komissio vetoaa muiden S:n (FC) muistiinpanoihin perustuvien viittausten yhteydessä kantajaa vastaan ”[riidanalaisen] päätöksen selkeään sanamuotoon”, kantaja katsoo päinvastoin, etteivät kyseiset todisteet tue komission väitettä tai näytä toteen, että kantaja olisi osallistunut kyseiseen rikkomiseen.

46 Kantaja katsoo lisäksi, että vaikka riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleessa todetaan, että se seikka, että S:n (FC) muistiinpanoihin perustuvat muut tiedot voivat olla peräisin kolmansilta osapuolilta eivätkä kantajalta, ”on otettava huomioon sen rikkomisen keston osalta, josta [kantajan] on vastattava”, komissio ei ole muuttanut laskelmaansa väitetiedoksiannossa mainitusta kantajan kyseiseen rikkomiseen osallistumisen kestosta. Kantaja päättelee tästä, ettei riidanalaisessa päätöksessä mainittu kesto vastaa asianmukaisesti kantajan väitettyä osallistumista kyseiseen rikkomiseen eikä komissio ole muuttanut tai mukauttanut tätä kestoa todisteiden luonteen huomioon ottamiseksi.

47 Kantajan mukaan sitä koskeva riidanalaisen päätöksen 349 perustelukappaleessa esitetty ensimmäinen viittaus liittyy S:n (FC) ja S:n (EKA) 16.12.1996 käymään puhelinkeskusteluun, jonka aikana ensin mainittu kertoi kantajan kanssa käymästään keskustelusta, jossa käsiteltiin Espanjan hintoja. Kantaja väittää, ettei tällä ensimmäisellä viittauksella voida näyttää toteen ilman vähäisintäkään perusteltua epäilystä, että kantaja olisi osallistunut kartelliin. Kyseinen työntekijä on kantajan mukaan nimittäin kieltänyt olleensa yhteydessä S:ään (FC) CEFIC:n virallisten yleiskokousten ulkopuolella. Lisäksi tämä viittaus koskee ainoastaan EKA:n kanssa kantajasta käytyä keskustelua. Muut todisteet eivät kantajan mukaan viittaa siihen, että kantaja olisi osallistunut hinnoittelusopimukseen neuvottelukaudella, joka edelsi vuoden 1997 ensimmäistä neljännestä koskevien natriumkloraattisopimusten allekirjoittamista. Jos kantaja olisi tuolloin osallistunut kartelliin, se mainittaisiin useammin S:n (FC) muistiinpanoissa ja muutoin kuin ainoastaan epäsuorasti.

48 Toinen viittaus kantajaan liittyy S:n (FC) ja S:n (EKA) 4.12.1998 käymään puhelinkeskusteluun, jonka aikana viimeksi mainittu kertoi Arkema Francen kanssa käymästään keskustelusta, jossa käsiteltiin Portugalin hintoja. Tässä keskustelussa Arkema France kertoi S:lle (EKA) puhutelleensa kantajan työntekijää. Kantaja katsoo, ettei tämä keskustelun pätkä osoita kantajan osallistuneen kartelliin, vaan että se saattaa päinvastoin merkitä, että kantajaa on pyydetty kieltäytymään laskemasta hintojaan. Kantaja huomauttaa lopuksi, ettei yhteistyötiedonannon soveltamista koskevassa Arkema Francen hakemuksessa [joka esitettiin L:n (Arkema France) kuulemisessa 24.9.2004] mainita kantajaa nimeltä niiden keskustelujen yhteydessä, joita käytiin vuoden 1998 puolivälin ja toukokuun 2000 välisenä aikana. Lisäksi tämä viittaus on peräisin Arkema Francen lausunnosta, ja Arkema France on FC:n suora kilpailija. Kantaja esittää tämän perusteella, että koska Arkema France oli FC:n aggressiivinen kilpailija, sen intressin mukaista saattoi olla uskotella S:n (EKA) kanssa käymissään keskusteluissa, etteivät hinnat laskisi ja että FC:n olisi noudatettava edellisvuoden hintatasoa. Kantaja väittää myös alentaneensa natriumkloraatin myyntihintoja Portugalissa vuonna 1998. Kantajan mukaan toisella siihen kohdistuvalla viittauksella ei näin ollen voida näyttää toteen, että kantaja olisi osallistunut kyseisellä ajanjaksolla käytyihin keskusteluihin, mutta tukee kantajan näkemystä sikäli kuin sen perusteella voidaan päätellä, ettei kantaja ole koordinoinut toimintaansa kartellin jäsenten kanssa.

49 Kolmas viittaus kantajaan koski S:n (FC) ja L:n (Arkema France) 9.12.1999 käymää puhelinkeskustelua, jonka aikana toinen niistä kertoi keskustelleensa kantajan kanssa. Kantaja korostaa, ettei pelkästään sen osallistuminen keskusteluun merkitse sen syyllistyneen lainvastaiseen toimintaan. Kantajan mukaan kartellin muilla jäsenillä saattoi olla pikemminkin tarve puhua kantajalle ”yrittääkseen saada tämän ruotuun”, koska sitä pidettiin yhteistyöhaluttomana yrityksenä. Kantaja huomauttaa toistamiseen, että tämä kolmas viittaus on myös ristiriidassa L:n (Arkema Francen) kuulemisen yhteydessä esitettyjen lausuntojen kanssa, sillä niissä ei enää mainita, että kantaja olisi osallistunut kartelliin vuoden 1998 puolivälin ja toukokuun 2000 välisenä aikana.

50 Kantaja muistuttaa kolmanneksi EKA:n vuosien 2003 ja 2006 lausunnoista, että komission mukaan ne selittävät ”kantajan osallistumisen espanjalaisten, ranskalaisten ja portugalilaisten asiakkaiden osalta”. FC ja Arkema France eivät ole kuitenkaan esittäneet mitään tämänkaltaisia syytteitä.

51 Kantajan mukaan ensinnäkin EKA:n vuoden 2003 lausunnoista käy ilmi, että kartellin tärkeimmät jäsenet olivat EKA, FC ja Arkema France. Kantaja osallistui sopimuksiin vähäisemmässä määrin kuin ne. Komissio viittasi lisäksi riidanalaisen päätöksen 358 perustelukappaleessa ja siihen liittyvässä alaviitteessä 391 nimenomaisesti EKA:n vuoden 2003 lausuntoihin. Kantaja esittää tässä yhteydessä näistä lausunnoista kolme katkelmaa, jotka koskevat Espanjaa, Ranskaa ja Portugalia, ja kommentoi niitä. Kantajan mukaan nämä kolme katkelmaa muodostavat EKA:n lausuman viitekohdan, jonka perusteella se väittää kantajan osallistuneen kartelliin asemansa ja niiden intressien perusteella, jotka sillä oli espanjalaisten, ranskalaisten ja portugalilaisten asiakkaiden markkinoilla.

52 Ensimmäisestä, Espanjaa koskevasta katkelmasta käy ilmi EKA:n nimenomaisesti todenneen, että ”[LUOTTAMUKSELLINEN]”. Kantaja väittää tästä, että jos se menettäisi markkinaosuuttaan Espanjassa, se luonnollisesti yrittäisi hankkia asiakkaita lähimarkkinoilta, esimerkiksi Ranskasta tai Portugalista. Tällainen toiminta on tavallista kilpailuilla markkinoilla. Komission tulkinnan lisäksi on siten olemassa toisenlainen tulkinta, joka vastaa tavallista markkinakäyttäytymistä.

53 Toisesta, Ranskaa koskevasta katkelmasta käy ilmi EKA:n nimenomaisesti todenneen, että ”[LUOTTAMUKSELLINEN]”. Kantaja väittää, että komissio katsoo tämän lausunnon perusteella, että Arkema France ja muut valmistajat kuin EKA ovat tehneet Ranskassa myytävistä määristä kahdenvälisiä sopimuksia. Kantaja katsoo näin ollen, että EKA:n lausunto perustuu pelkkään huhupuheeseen siltä osin kuin siinä väitetään kantajan osallistuneen järjestelyihin, joissa EKA ei ole ollut mukana. Kantajan mukaan kyseisen lausunnon tietojen täytyy olla peräisin kolmannelta osapuolelta, kuten Arkema Francelta. Kantaja huomauttaa, ettei Arkema France mainitse yhteistyötiedonannon soveltamista koskevassa hakemuksessaan erillisiä kantajan kanssa tehtyjä järjestelyjä. Kolmannen osapuolen lausunto, jonka mukaan muut tuottajat ovat ”nähtävästi” tehneet sopimuksen, ei voi osoittaa tällaisen sopimuksen olemassaoloa. EKA:n lausunnon katkelma ei näin ollen ole riittävän selkeä, jotta sen perusteella kantajan voitaisiin katsoa osallistuneen kyseiseen rikkomiseen.

54 Kolmannesta, Portugalia koskevasta katkelmasta käy ilmi EKA:n nimenomaisesti todenneen, että ”[LUOTTAMUKSELLINEN]”. Kantaja ei ymmärrä, miten tämä lausunto voisi toimia todisteena sitä vastaan, kun siinä mainitaan myyntimääriä koskevien sopimusten yhteydessä ainoastaan EKA, Arkema France ja FC.

55 Kantaja väittää toiseksi, että EKA:n vuoden 2006 lausunnot annettiin komission pyynnöstä. Kantaja väittää ja korostaa, että komission näkemyksiä tukevista väitteistä huolimatta vuoden 2006 lausunnoilla korjataan virheitä eli kumotaan tietyt EKA:n aikaisempiin lausuntoihin ja erityisesti vuoden 2003 lausuntoon sisältyvät väitteet. Tämän vuoksi EKA:n vuoden 2006 lausunnoissa todettiin, että kantaja osallistui yhteen ainoaan kokoukseen eikä enää viiteen. EKA ei myöskään maininnut lausunnoissaan enää, että kantaja ja Arkema France olivat jakaneet markkinaosuutensa Ranskassa erillisellä sopimuksella. Kantaja huomauttaa muilta osin, että EKA:n uusi lausunto Espanjan markkinoista vahvistaa kantajan näkemyksen, jonka mukaan komission esiin tuoma toiminta on täysin tavallista. EKA:n vuoden 2006 lausunnot eivät myöskään enää sisällä Espanjan, Portugalin ja Ranskan markkinoiden yhteydessä erityistä mainintaa kantajasta. Kantaja väittää, että vaikka EKA on ilmoittanut kantajan osallistuneen sopimuksiin, se ei ole osoittanut sitä millään tavalla. Kantaja huomauttaa, että komissio on viisaasti jättänyt pois riidanalaisesta päätöksestä EKA:n lausunnot, joissa väitetään virheellisesti kantajaa vastaan, että tämä olisi osallistunut viiteen kokoukseen. Pelkästään kantajan nimen mainitseminen tukee kantajan näkemystä, koska se merkitsee, että EKA ja FC olivat päättäneet olla nostamatta hintoja siinä tapauksessa, että kantaja, Arkema France ja [LUOTTAMUKSELLINEN] eivät tekisi samoin.

56 Kantaja päättelee tästä, että EKA:n vuoden 2003 ja vuoden 2006 lausuntojen paikkansapitävyys ja näyttöarvo ovat niiden epäjohdonmukaisuuksien vuoksi sitäkin kyseenalaisemmat. Niillä ei siten kantajan mukaan voida perustella unionin yleisen tuomioistuimen ehdotonta näkemystä siitä, että kantaja on syyllistynyt rikkomiseen. Kyseisissä lausunnoissa ei myöskään mainita, että kantajan kanssa olisi tavattu kokouksissa ja tai käyty puhelinkeskusteluja. Niiden perustella ei siten kantajan mukaan voida asettaa sitä vastuuseen EY 81 artiklan rikkomisesta.

57 Kantaja väittää neljänneksi komission katsoneen virheellisesti, että kantajan väitetty osallistuminen kartelliin päättyi 9.2.2000. Riidanalaisessa päätöksessä esitetyt todisteet osoittavat nimittäin ainoastaan, että kantaja on osallistunut CEFIC:n 9.2.2000 pidettyyn viralliseen kokoukseen, mitä se ei kiistä. Komissio ei sitä vastoin ole näyttänyt toteen, että kantaja olisi osallistunut CEFIC:n 9.2.2000 pidetyn kokouksen yhteydessä järjestettyyn lainvastaiseen kokoukseen (jäljempänä 9.2.2000 pidetty lainvastainen kokous). Kantaja katsoo näin ollen ensiksi, että S:n (EKA) 9.2.2000 pidetyssä lainvastaisessa kokouksessa esittämä lausunto, jonka mukaan EKA oli kieltäytynyt osallistumassa uusiin keskusteluihin kilpailijoidensa kanssa, ei näytä riittävällä tavalla toteen, että kantaja olisi osallistunut kokoukseen. Kantaja väittää toiseksi, ettei Arkema France eikä FC ole viitannut tällaiseen lausuntoon eikä kantajan työntekijä ole vahvistanut kuulleensa sitä. Kantaja huomauttaa kolmanneksi, ettei 20., 21. ja 24.1.2000 käytyihin keskusteluihin, joihin komissio viittaa riidanalaisen päätöksen 283 perustelukappaleessa, voida vedota sitä vastaan ja ettei niiden voida katsoa näyttävän toteen sitä, että kantaja osallistui 9.2.2000 pidettyyn lainvastaiseen kokoukseen. Kantaja huomauttaa neljänneksi, että riidanalaisen päätöksen liitteestä I käy ilmi, ettei kantajan ole mainittu osallistuneen 9.2.2000 pidettyyn lainvastaiseen kokoukseen, ja ettei tämän maininnan puuttumista voida pitää pelkkänä kirjoitusvirheenä.

58 Kantaja väittää ensimmäisen perusteen ensimmäisessä osan lopuksi, etteivät sitä vastaan riidanalaisessa päätöksessä esitetyt todisteet ole riittävän täsmällisiä ja yhdenmukaisia, jotta niiden perusteella voitaisiin ehdottomasti todeta kantajan osallistuneen kyseiseen rikkomiseen.

59 Komission ei ensinnäkään olisi pitänyt asettaa sitä näissä olosuhteissa vastuuseen osallistumisesta kyseiseen rikkomiseen, kun otetaan huomioon periaate, jonka mukaan epäselvissä tapauksissa asia on ratkaistava syytetyn eduksi, ja se, että käsiteltävässä asiassa kantajan osallistuminen kyseiseen rikkomiseen on jäänyt selvittämättä.

60 Kantaja huomauttaa toiseksi, että komission toimivaltaa todeta EY 81 artiklan rikkominen on nyttemmin vahvistettu. Komission toimivaltaa lisättiin ja lujitettiin asetuksella N:o 1/2003. Lisäksi komissiolla on uusien sakoista vapauttamista tai niiden alentamista koskevien ohjelmien ansiosta nykyisin mahdollisuus hankkia tärkeitä asiakirjatodisteita. Tietoteknisen kehityksen ansiosta komissio voi myös tehdä tarkkoja sähköisiä tutkimuksia. Kantaja huomauttaa myös, ettei komissio ole käsiteltävässä asiassa katsonut tarpeelliseksi syventää tutkimuksiaan ja tutkia tässä yhteydessä sen ja riidanalaisen päätöksen adressaatteina olleiden kahden muun yhtiön toimipaikkoja.

61 Komission vahvistettu toimivalta edellyttää, että se varmistaa esittämiensä todisteiden korkean laadun. Kantajan mukaan komissio ei ole käsiteltävässä asiassa varmistanut todisteiden laatua, minkä vuoksi sen olisi pitänyt tapauksen epäselvyyden vuoksi ratkaista asia kantajan eduksi, kuten se teki muiden sellaisten pienten valmistajien kohdalla, jotka olivat kantajan kanssa vastaavassa tilanteessa. Komission ei näin ollen olisi pitänyt asettaa kantajaa vastuuseen osallistumisesta kyseiseen rikkomiseen eikä määrätä tälle sakkoa. Kantaja esittää joka tapauksessa, että vaikka kolmen pääasiallisen valmistajan aiheesta [LUOTTAMUKSELLINEN] vaihtamat tiedot olivat vastaavia kuin kantajasta vaihdetut tiedot, komissio päätti määrätä sakon ainoastaan kantajalle. Kantaja korostaa, että komissio on näin menetellessään loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

62 Komissio kiistää kantajan esittämien väitteiden pätevyyden.

63 Komissio väittää, että riidanalaisessa päätöksessä esitetyt todisteet näyttävät toteen, että kantaja on osallistunut kyseiseen rikkomiseen. Komissio muistuttaa, että se on esittänyt kolmenlaisia todisteita, ensinnäkin kantajan syyllisyyttä tukevat kartellin jäsenten lausunnot, toiseksi S:n (FC) rikkomisen ajankohtana tekemät runsaat muistiinpanot ja kolmanneksi kantajan tunnustuksen, jonka mukaan se osallistui 28.1.1998 pidettyyn lainvastaiseen kokoukseen ja jota muut tätä kokousta koskevat todisteet tukevat.

64 Komissio huomauttaa ensiksi kartellin jäsenten lausunnoista, että ne annettiin vain vähän aikaa sen jälkeen, kun kartellin toiminta oli lakannut ja että ne ovat hyvin yhtäpitävät S:n (FC) rikkomisen ajankohtana tekemien muistiinpanojen kanssa. Komissio toteaa lisäsi, että toisin kuin kantaja väittää, yhtiöillä, jotka ovat hakeneet yhteistyötiedonannon soveltamista, ei välttämättä ole tarvetta esittää vääristeltyjä todisteita lainvastaisen kartellin muista jäsenistä.

65 Toiseksi komissio kiistää S:n (FC) rikkomisen ajankohtana tekemiin muistiinpanoihin liittyvän kantajan väitteen, jonka mukaan kantaja asetettiin riidanalaisen päätöksen 349 perustelukappaleessa vastuuseen ainoastaan S:n (FC) tekemien muistiinpanojen kolmen katkelman perusteella eikä muita viittauksia otettu huomioon. Komissio huomauttaa nimittäin, että kantajan huomion kohteena olevien kolmen katkelman lisäksi komissio perustelee näkemyksensä useaan otteeseen muilla S:n (FC) muistiinpanoihin sisältyvillä viittauksilla kantajaan, ja mainitsee tästä esimerkkeinä riidanalaisen päätöksen 150, 220, 229, 256, 305, 319 ja 347 perustelukappaleen. Komissio huomauttaa, että kantaja keskittyi vastausvaiheessa näitä todisteita koskevassa kritiikissään riidanalaisen päätöksen 150 perustelukappaleessa mainittuihin S:n (FC) muistiinpanojen katkelmiin ja lainasi niitä typistettyinä ja irrallaan asiayhteydestä. Kuudesta muusta perustelukappaleesta komissio toteaa, että kantaja tunnustaa niiden tukevan välittömästi näkemystä kantajan syyllisyydestä mutta väittää, ettei kantajaa mainita riidanalaisen päätöksen vuotta 1997 koskevissa tosiseikkojen toteamuksissa. Tämä kantajan väite on komission mukaan virheellinen, ja komissio on voinut perustellusti todeta vastineessaan, että kantajan ja kartellin jäsenten välinen säännöllinen yhteydenpito puhelimitse tapahtui vuonna 1997.

66 Riidanalaisen päätöksen 349 perustelukappaleessa hylättiin kantajan väitteet, joiden mukaan se ei osallistunut kartelliin, eikä tätä perustelukappaletta pidä sekoittaa muihin perustelukappaleisiin, kuten 305 ja 319 perustelukappaleeseen, joissa komissio on viimeistellyt kantajaa vastaan esittämät väitteensä. Komissio on korostanut 349 perustelukappaleessa tarkoitettua kolmea viittausta ensinnäkin siksi, että kyse on hyvin ratkaisevista ja siten keskeisistä todisteista, joilla näytetään toteen kantajan osallistuminen kyseiseen rikkomiseen eli yhteen ainoaan Euroopan laajuiseen rikkomiseen, ja toiseksi siksi, ettei kantaja ole kiistänyt näitä toteamuksia, minkä lisäksi kyseiset rikkomisen ajankohdan tosiseikkoja koskevat todisteet tukevat erityisen vahvasti kantajan syyllisyyttä mutta eivät ole ainoita komission esittämiä todisteita.

67 Kolmanneksi komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleessa nimenomaisesti erotelleensa S:n (FC) muistiinpanojen eri katkelmat niiden näyttöarvon perusteella määritelläkseen, kuinka pitkään kantaja on osallistunut kyseiseen rikkomiseen. Komissio on todennut kyseisessä 352 perustelukappaleessa, että mikäli se olisi rajoittunut muihin kuin 349 perustelukappaleessa tarkoitettuihin kantajaa koskeviin viittauksiin, sen olisi ollut vaikea näyttää vakuuttavasti toteen kilpailusääntöjen vastaista toimintaa. Tästä syystä komissio päätti olla pidentämättä niiden perusteella kantajan rikkomiseen osallistumisen kestoa. Vaikka nämä muut viittaukset kantajaan eivät osoittautuisi ratkaiseviksi, ne kuitenkin kuuluvat niihin yhteensattumiin ja seikkoihin, joihin komissio oikeutetusti perusti arvionsa kantajan osallistumisesta kartelliin.

68 Vastineessaan komissio väittää riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleesta, ettei kantaja ota huomioon riidanalaisen päätöksen 305 ja 319 perustelukappaletta, joissa mainitaan nimenomaisesti S:n (FC) muistiinpanojen muita katkelmia todisteina kantajaa vastaan. Kantaja jättää huomiotta myös riidanalaisen päätöksen 357 ja 358 perustelukappaleen, joissa todetaan komission perustavan kantajaa koskevat väitteensä S:n (FC) kaikkiin muistiinpanoihin eikä ainoastaan päätöksen 349 perustelukappaleessa mainittuihin muistiinpanojen kolmeen katkelmaan. Komission mukaan oikeuskäytännöstä käy ilmi, ettei tietojen epäsuoralla esittämistavalla tai toissijaisella merkityksellä ole vaikutusta siihen, voidaanko niitä käyttää todisteena. S:n (FC) muistiinpanoihin perustuvat rikkomisen aikaiset todisteet olivat yhtäpitävät niiden muiden todisteiden kanssa, jotka osoittivat kantajan syyllisyyden ja asianosaiset, myös kantaja, olivat hyväksyneet ne suurelta osin.

69 Riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleeseen ei myöskään sisälly lupausta muuttaa kantajan yhteydessä huomioon otettavaa rikkomiseen osallistumisen kestoa suhteessa väitetiedoksiannossa vahvistettuun kestoon. Toisin kuin kantaja väittää, riidanalainen päätös perustui samoihin todisteisiin kuin väitetiedoksianto.

70 Komissio toteaa neljänneksi, että riidanalainen päätös perustuu EKA:n, Arkema Francen ja FC:n toimittamiin yleisiin todisteisiin, joista kantajan osallistuminen kartelliin ja kartellin ominaispiirteet käyvät selvästi ilmi.

71 Seuraavaksi komissio mainitsee joitakin erityistodisteita, joilla kantajan ja muiden kartellin jäsenten välinen yhteydenpito näytetään toteen.

72 S:n (FC) muistiinpanoista, jotka koskevat sen S:n (EKA) kanssa 16.12.1996 käymää puhelinkeskustelua, käy nimittäin ilmi, että S (FC) oli keskustellut kantajan kanssa aikaisemmin. Komissio huomauttaa, ettei kantaja ole kiistänyt tätä todistetta väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa. Komissio kiistää lisäksi kantajan tätä todistetta vastaan nyt esittämät väitteet.

73 Kalenterivuotta 1997 koskevista todisteista komissio katsoo, että S:n (FC) rikkomisen ajankohtana, 10. ja 14.1.1997 tekemien muistiinpanojen katkelmat kuvastavat kantajan ärtyneisyyttä FC:n yrityksistä kasvattaa markkinaosuuttaan Espanjassa ja Portugalissa. S:n (FC) 14.10.1997 tekemästä muistiinpanosta, joka liittyi EKA:n ja FC:n samana päivänä Turussa (Suomessa) pidettyyn kahdenväliseen kokoukseen (jäljempänä 14.10.1997 Turussa pidetty kokous), käy lisäksi ilmi, että FC:n ja EKA:n oli vaikeaa saada kantaja ymmärtämään, että hintoja oli inflaation vuoksi korotettava 1,5 prosenttia. EKA:n lausunnossa todetaan 14.10.1997 Turussa pidetystä kokouksesta, että koska FC:n myyntimäärät Espanjassa olivat kasvaneet, vaarana oli, että espanjalaiset valmistajat ryhtyisivät vastatoimiin ja että EKA ja FC olivat sopineet, etteivät ne nosta hintojaan, jos erityisesti kantaja ei toimi samalla tavalla.

74 Komissio huomauttaa, että kantaja on tunnustanut osallistuneensa 28.1.1998 pidettyyn lainvastaiseen kokoukseen. S:n (FC) muistiinpanot osoittavat, että osanottajat keskustelivat eri maiden natriumkloraattimarkkinoista, markkinaosuuksista ja hinnoista. Alun perin komissio väitti huomautuksissaan, ettei mikään asiakirja-aineistossa viittaa siihen, että kantajan osallistuminen kokoukseen olisi ollut uusi ja poikkeuksellinen tilanne. Komissio on kuitenkin myöhemmin suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta esittämissään huomautuksissa nimenomaisesti myöntänyt, että kantajan osallistuminen oli uusi tilanne. Komissio katsoo kuitenkin, ettei kantaja ole näyttänyt toteen, että se olisi osallistunut tähän kokoukseen eri näkökulmasta kuin muut kartellin jäsenet ja että se olisi julkisesti irtaantunut kartellista. Kokouksen epävirallista luonnetta koskevan kantajan väitteen kanssa on ristiriidassa yhtäältä se, että kokousta suunniteltiin useita viikkoja etukäteen, ja toisaalta S:n (FC) kokouksesta laatimat yksityiskohtaiset muistiinpanot. Päinvastoin kuin kantaja on virheellisesti ymmärtänyt, riidanalaisen päätöksen 183 perustelukappaleesta käy ilmi, että asianosaiset ovat keskustelleet perinpohjaisesti (eikä ainoastaan) Belgiasta, Espanjasta, Ranskasta ja Portugalista. S:n (FC) muistiinpanoista ei ilmene, että kartellin johtohenkilöt olisivat pyytäneet kantajaa lähtemään. S:n (FC) muistiinpanot osoittavat päinvastoin, että Espanjan, Ranskan ja Portugalin markkinoiden tarkastelun vuoksi muita markkinoita koskevat keskustelut jäivät sivuun suurimmaksi osaksi aikaa kokouksesta, minkä vuoksi on todennäköistä, että kantaja oli läsnä koko kokouksen keston. Komissio väittää, että riidanalaisen päätöksen liitteessä I on väistämättä rajoituttava yhteydenottoihin, joiden todellinen päivämäärä on sen tiedossa, minkä vuoksi kantaja on ollut mukana yhteydenpidossa myös muulloin, mitä todisteetkin tukevat, mutta siltä osin komissiolla ei ole tiedossa tarkkoja päivämääriä.

75 Lisäksi L:n (Arkema France) ja S:n (FC) kanssa käytiin loka- ja marraskuussa 1998 useita puhelinkeskusteluja kantajan markkinaosuudesta Portugalissa.

76 S:n (FC) ja S:n (EKA) 4.12.1998 käymästä puhelinkeskustelusta kantaja ei komission mukaan selitä, miten tämä yhteydenpito sopii tavanomaiseen liiketoimintaan, ja kantaja on muutoin myöntänyt, että sitä on kehotettu olemaan laskematta hintojaan, eli kantajalle on esitetty kilpailusääntöjen vastainen pyyntö, jonka kantaja on hyväksynyt. Toisin kuin kantaja väittää, L:n (Arkema France) lausumasta ei käy ilmi, että kantaja olisi irtaantunut kartellista lokakuusta 1994 vuoden 1998 puoliväliin ulottuneen ensimmäisen jakson jälkeen tai ennen väitetysti vuoden 1998 puolivälistä toukokuuhun 2000 ulottunutta toista jaksoa, etenkin kun lukuisat todisteet vahvistavat päinvastaisen tulkinnan.

77 Komissio huomauttaa vielä, että kantaja mainitsee ainoastaan hintojen laskemiset Portugalissa vuosina 1999 ja 2000 ja jättää täsmentämättä, että näitä hintoja nostettiin vuosina 1993–1997 ja että ne pidettiin samoina vuoteen 1998. Komissio toteaa lisäksi, että hintojen alentamista vuonna 1999 voidaan selittää hintasodalla, jota käytiin Portugalissa erästä asiakasta koskeneen konfliktin vuoksi. Komissio toistaa, että vaikka kartelli heikkeni vuonna 1999, se pysyi toiminnassa ja että, kuten S:n (FC) muistiinpanoista, jotka koskevat sen ja L:n (Arkema France) 16.6. sekä 6., 9. ja 22.12.1999 käymiä puhelinkeskusteluja, käy ilmi, myös kantaja osallistui siihen yhä. Näiden kolmen muistiinpanomerkinnän mukaan kantajaan oli suora yhteys, ja toisin kuin kantaja väittää, mikään ei viittaa siihen, ettei kantaja tehnyt yhteistyötä ja että muut kartellin jäsenet olisivat yrittäneet saada sitä ruotuun.

78 Komissio toteaa lisäksi, että L:n (Arkema France) kanssa 22.12.1999 käytyä puhelinkeskustelua koskevista S:n (FC) muistiinpanoista käy ilmi, että kantaja osallistui lainvastaiseen yhteydenpitoon kilpailijoidensa kanssa vielä joulukuun 1999 lopulla. Muistiinpanot tammikuussa 2000 käydyistä puhelinkeskusteluista, sellaisina kuin ne ovat tiivistettyinä riidanalaisessa päätöksessä, osoittavat myös, että kartellin jäsenet jatkoivat asemiensa koordinoimista.

79 Komissio täsmentää vielä, että kirjoitusvirheen vuoksi kantajaa ei mainita riidanalaisen päätöksen liitteessä I niiden osallistujien joukossa, jotka osallistuivat 9.2.2000 pidettyyn lainvastaiseen kokoukseen, sillä riidanalaisen päätöksen 283 ja 488 perustelukappaleessa kantajan todettiin osallistuneen tähän kokoukseen. Merkitystä ei ole sillä, ettei kantaja kuullut EKA:n CEFIC:n virallisen kokouksen yhteydessä pidetyssä kokouksessa antamaa lausuntoa, jossa se kieltäytyi osallistumasta uusiin keskusteluihin kilpailijoidensa kanssa, koska kartelli päättyi tuona päivänä. Lisäksi se, että kantaja väittää, ettei se ole kuullut kyseistä lausumaa, viittaa vahvasti siihen, että kantaja osallistui 9.2.2000 pidettyyn lainvastaiseen kokoukseen.

80 Komissio kiistää kolmanneksi kantajan esittämät väitteet, jotka koskevat EKA:n suullisia lausuntoja.

81 Komissio viittaa ensinnäkin riidanalaisen päätöksen 319 perustelukappaleessa yleisesti EKA:n vuoden 2003 lausuntoihin eikä kantajan kannekirjelmässään mainitsemaan kolmeen katkelmaan, jotka kantaja on tuonut esiin omien intressiensä perusteella.

82 Komissio toteaa kantajan esittämästä, Espanjan markkinoita koskevasta ensimmäisestä katkelmasta, että Espanjan markkinaosuuksien menettämisen seurauksena kantajan Ranskan markkinoilla mahdollisesti omaksuma toimintatapa ei ole tavallista markkinakäyttäytymistä vaan että se muodosti uhan kilpailusääntöjen vastaisille sopimuksille, jotka selkeästi edellyttävät markkinaosuuksien yleistä sopimista. Komissio muistuttaa lisäksi, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhtäältä se seikka, ettei yritys noudata täsmällisesti kartellissa sovittua, ei vapauta sitä vastuusta ellei se ole julkisesti irtaantunut sopimuksista, ja toisaalta se seikka, että yritys on saattanut tietoisesti johtaa harhaan muita kartellin jäseniä, ei poista yrityksen vastuuta rikkomisesta.

83 Kantajan esiin tuomasta toisesta, Ranskan markkinoita koskevasta katkelmasta kantaja väittää virheellisesti, että EKA:n lausunto perustuu sen itse levittämään huhupuheeseen. Kun katkelmaa tarkastellaan koko tekstin yhteydessä, havaitaan, että EKA tiesi Ranskan markkinoita koskevasta erillisestä kahdenvälisestä sopimuksesta.

84 Kantajan esiin tuomaa kolmatta, Portugalin markkinoita koskevaa katkelmaa ei mainita riidanalaisessa päätöksessä, eikä sen perusteella voida asettaa kantajaa vastuuseen eikä vapauttaa vastuusta.

85 Komissio katsoo lisäksi, toisin kuin kantaja väittää, että EKA:n vuoden 2006 lausunnoilla ei oikaista vuoden 2003 lausuntoja. Vuoden 2006 lausuntojen tarkoituksena oli vahvistaa yksityiskohtaisesti tietyt aiemmin annetut lausunnot. Kaikki lausunnot ovat yhtäpitävät laajemmat tiedot sisältäneiden vuoden 2003 lausuntojen kanssa. Komission mukaan EKA mainitsee vuoden 2006 lausunnoissaan uudelleen kantajan kartelliin osallistuneiden yhtiöiden joukossa ja kuvailee yksityiskohtaisesti, miten kartellin jäsenet vahvistivat tavoitehinnat ja jakoivat markkinat, ja antoi ymmärtää, että kantaja oli osallistunut kartelliin jo paljon aikaisemmin kuin riidanalaisessa päätöksessä oletettiin, sekä vahvisti, että kantaja toteutti Ranskan markkinoilla vastatoimia FC:n toiminnan johdosta. EKA:n vuoden 2006 lausunnot eivät näin ollen sisältäneet seikkoja, jotka tukisivat kantajan syyttömyyttä.

86 Komissio kiistää neljänneksi sen, että se olisi loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta määrätessään kantajalle seuraamuksia. Kantaja ei komission mukaan ollut pienten natriumkloraattivalmistajien kanssa toisiinsa verrattavassa tilanteessa. Kantaja oli ensinnäkin tunnustanut osallistuneensa yhteen kartellin kokoukseen ja toiseksi muut kartellin jäsenet olivat yksilöineet kartellin jäseneksi kantajan muttei muita pieniä valmistajia, minkä lisäksi S:n (FC) rikkomisen ajankohtana tekemiin muistiinpanoihin perustuva näyttö tukee kantajan jäsenyyttä muttei muiden pienten yritysten jäsenyyttä kartellissa. Oikeuskäytännöstä käy joka tapauksessa ilmi, että se seikka, että toimija on kantajaan verrattavassa olevassa tilanteessa, mutta komissio ei ole todennut sen syyllistyneen rikkomiseen, ei voi kumota kantajaa vastaan esitettyä toteamusta, jonka mukaan tämä on osallistunut rikkomiseen, jos rikkominen on näytetty asianmukaisesti toteen.

87 Komissio katsoo näin ollen, että esitettyjen todisteiden avulla voidaan näyttää toteen, että kantaja on osallistunut kyseiseen rikkomiseen, ja että ensimmäisen perusteen ensimmäinen osa on hylättävä.

b) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

88 Asianosaisten kirjelmistä ilmenee niiden kiistävän yhtäältä todisteet jotka komissio on esittänyt riidanalaisessa päätöksessä näyttääkseen toteen kantajan osallistumisen kyseiseen rikkomiseen, ja toisaalta näiden todisteiden näyttöarvon osallistumisen toteen näyttämisessä.

89 Ensimmäiseksi on esitettävä yleisiä huomautuksia toteen näyttämisestä, toiseksi on yksilöitävä riidanalaisessa päätöksessä esitetyt todisteet kantajan osallistumisesta kyseiseen rikkomiseen, kolmanneksi on arvioitava näiden todisteiden näyttöarvoa ja neljänneksi on lausuttava viimeksi mainitun arvioinnin perusteella komission esittämien todisteiden täsmällisyydestä ja yhtäpitävyydestä osoitettaessa kantajan osallistuneen kyseiseen rikkomiseen.

Toteen näyttämistä koskevat yleiset huomautukset

90 Kun kyse on EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteen näyttämisestä, komission on esitettävä selvitys niistä kilpailusääntöjen rikkomisista, jotka se on katsonut tapahtuneeksi, ja oikeudellisesti riittävä näyttö kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavista seikoista (asia C-185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998, Kok., s. I-8417, 58 kohta ja asia C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I-4125, 86 kohta).

91 Lisäksi EY 230 artiklaan perustuvan kumoamiskanteen yhteydessä unionin tuomioistuimen on valvottava ainoastaan riidanalaisen toimen lainmukaisuutta (yhdistetyt asiat T-67/00, T-68/00, T‑71/00 ja T-78/00, JFE Engineering ym. v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. II-2501, 174 kohta).

92 Tuomioistuimen, joka käsittelee kumoamiskannetta sellaisesta komission päätöksestä, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja määrätään päätöksen adressaateille sakkoa, on arvioitava, ovatko komission päätöksessään esittämät todisteet ja muut seikat riittäviä osoittamaan väitetyn rikkomisen (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 20.4.1999, Kok., s. II-931, 891 kohta, ns. PVC II -tapaus).

93 Lisäksi tilanteessa, jossa esiintyy epätietoisuutta, tuomioistuimen on ratkaistava asia sen yrityksen hyväksi, jolle rikkomisen toteamista koskeva päätös on osoitettu (ks. vastaavasti asia 27/76, United Brands ja United Brand Continentaal v. komissio, tuomio 14.2.1978, Kok., s. 207, Kok. Ep. IV, s. 9, 265 kohta). Erityisesti käsitellessään sakkopäätöksen kumoamista koskevaa kannetta tuomioistuin ei näin ollen voi todeta, että komissio on näyttänyt kyseisen rikkomisen toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, jos sillä on tämän seikan osalta yhä epäilyksiä (edellä 91 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 177 kohta).

94 Tällaisessa tilanteessa on otettava huomioon syyttömyysolettaman periaate, sellaisena kuin se ilmenee muun muassa Roomassa 14.11.1950 allekirjoitetun Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kohdasta, joka on yksi niistä perusoikeuksista, joita unionin tuomioistuimen – myös Euroopan yhtenäisasiakirjan johdanto-osassa ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan 2 kohdassa sekä 7.12.2000 Nizzassa julistetussa Euroopan unionin perusoikeuskirjan (EYVL C 364, s. 1) 47 artiklassa vahvistetun – vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suojataan unionin oikeudessa. Kun otetaan huomioon kyseisten rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaatetta sovelletaan yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomiseen liittyviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen (ks. vastaavasti asia Öztürk, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 21.2.1984, A-sarja, nro 73; asia Lutz, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 25.8.1987, A-sarja, nro 123-A; asia C-199/92 P, Hüls v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I-4287, 149 ja 150 kohta ja asia C-235/92 P, Montecatini v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I-4539, 175 ja 176 kohta).

95 Komission on näin ollen esitettävä täsmällistä ja yhdenmukaista näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä, että rikkominen on tapahtunut (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 29/83 ja 30/83, Compagnie royale asturienne des mines ja Rheinzink v. komissio, tuomio 28.3.1984, Kok. s. 1679, 20 kohta; yhdistetyt asiat C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85–C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993, Kok., s. I-1307, Kok. Ep. IX, s. 671, 127 kohta; yhdistetyt asiat T-68/89, T-77/89 ja T-78/89, SIV ym. v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok., s. II-1403, 193–195, 198–202, 205–210, 220–232, 249, 250 ja 322–328 kohta ja asia T-62/98, Volkswagen v. komissio, tuomio 6.7.2000, Kok., s. II-2707, 43 ja 72 kohta).

96 On kuitenkin korostettava, että kaikkien komission toimittamien todisteiden ei tarvitse välttämättä täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että komission esittämät välilliset todisteet kokonaisvaltaisesti tarkasteltuna täyttävät nämä edellytykset (edellä 92 kohdassa mainittu PVC II-tapaus, tuomion 768–778 kohta, erityisesti 777 kohta, minkä merkityksen tämän kysymyksen osalta yhteisöjen tuomioistuin vahvisti muutoksenhaun perusteella yhdistetyissä asioissa C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P–C-252/99 P ja C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, 15.10.2002 antamassaan tuomiossa, Kok., s. I-8375, 513–523 kohta).

97 Koska kilpailunvastaisten sopimusten kielto on yleisesti tunnettu, komissiota ei voida edellyttää toimittamaan asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti kyseessä olevien toimijoiden yhteydenpidon. Niitä vaillinaisia ja hajanaisia asiakirjoja, jotka komissiolla on mahdollisesti käytettävissään, on kaikissa tapauksissa voitava täydentää päättelyllä, jonka avulla voidaan muodostaa kuva asiassa merkityksellisistä seikoista. Näin ollen useimmissa tapauksissa kilpailunvastaisen menettelyn tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja indisioista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta (yhdistetyt asiat C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P, Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomio 7.1.2004, Kok., s. I-123, 55–57 kohta ja yhdistetyt asiat T-44/02 OP, T-54/02 OP, T-56/02 OP, T-60/02 OP ja T-61/02 OP, Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomio 27.9.2006, Kok., s. II-3567, 64 ja 65 kohta).

98 Todisteisiin, joilla voidaan näyttää toteen EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen, sovelletaan unionin oikeudessa vapaan todistusharkinnan periaatetta (ks. analogisesti asia T-50/00, Dalmine v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. II-2395, 72 kohta).

99 On näin ollen todettava, että kirjallisten todisteiden puuttuminen on merkityksellistä ainoastaan, kun tehdään kokonaisarviota komission esittämien välillisten todisteiden näyttöarvosta. Pelkästään siitä ei kuitenkaan seuraa, että kyseinen yritys voisi kyseenalaistaa komission väitteet esittämällä vaihtoehtoisen selvityksen tosiseikoista. Tilanne on tällainen ainoastaan silloin, kun komission esittämien todisteiden perusteella ei voida todeta rikkomisen olemassaoloa yksiselitteisesti ja ilman tulkinnan tarvetta (ks. vastaavasti asia T-36/05, Coats Holdings ja Coats v. komissio, tuomio 12.9.2007, 74 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

100 Tältä osin missään säännöksessä tai millään unionin oikeuden yleisellä periaatteella ei kielletä komissiota tukeutumasta yhtä yritystä vastaan muiden moitittujen yritysten lausuntoihin. Muutoin komissiolle kuuluva todistustaakka EY 81 ja ETA-sopimuksen 53 artiklan vastaisista menettelyistä olisi mahdoton täyttää, mikä olisi yhteensoveltumatonta EY:n perustamissopimuksessa komissiolle uskotun näiden määräysten moitteetonta soveltamista koskevan valvontatehtävän kanssa (ks. analogisesti edellä 91 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 192 kohta).

101 Kartelliin osalliseksi katsotun yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden on riitauttanut useampi muu kartelliin osalliseksi katsottu yritys, ei kuitenkaan voida pitää riittävänä näyttönä viimeksi mainittujen yritysten toteuttamasta rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita, mutta vaatimukset muista todisteista voivat olla alhaisempia kyseisten lausuntojen luotettavuuden vuoksi (edellä 91 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 219 ja 220 kohta).

102 Kun on kyse erilaisen näytön merkityksestä todisteena, ainoa merkityksellinen arviointiperuste esitettyjen todisteiden harkinnassa on niiden luotettavuus (edellä 98 kohdassa mainittu asia Dalmine v. komissio, tuomion 72 kohta).

103 Todistelua koskevien yleisten sääntöjen mukaan asiakirjan uskottavuus ja siksi sen näyttöarvo riippuu sen alkuperästä, laatimisolosuhteista, vastaanottajasta ja sisällöstä (yhdistetyt asiat T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T‑88/95, T-103/95 ja T-104/95, Cimenteries CBR ym. v. komissio, tuomio 15.3.2000, Kok., s. II-491, 1053 ja 1838 kohta).

104 Erityisen suuri näyttöarvo voidaan lisäksi antaa sellaisille lausunnoille, jotka ensinnäkin ovat luotettavia, toiseksi on tehty yrityksen nimissä, kolmanneksi on antanut henkilö, jonka ammatillinen velvollisuus on toimia kyseisen yrityksen intressissä, neljänneksi ovat lausunnon antajan intressien vastaisia, viidenneksi antaa henkilö, joka on havainnut välittömästi lausunnoissa mainitut seikat, ja kuudenneksi on toimitettu kirjallisesti ja annettu tarkoituksellisesti ja tarkan harkinnan jälkeen (ks. vastaavasti edellä 91 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 205–210 kohta).

105 Vaikka lainvastaisen kartellin pääosallistujien vapaaehtoisesti esittämiin todisteisiin on yleensä asianmukaista suhtautua tietyllä tavalla varauksellisesti, kun otetaan huomioon se mahdollisuus, että kyseisillä osallistujilla on taipumus vähätellä sen osuuden merkitystä, joka niillä on kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja suurennella toisten osuutta, se, että pyydetään yhteistyötä koskevan tiedonannon soveltamista sakon määrän poistamiseksi tai vähentämiseksi, ei välttämättä kannusta esittämään kartellin muihin osanottajiin nähden vääristeltyjä todisteita. Jokainen yritys johtaa komissiota harhaan voisi näet kyseenalaistaa pyynnön esittäjän yhteistyön vilpittömyyden ja kattavuuden ja näin ollen vaarantaa tämän mahdollisuuden hyötyä täysimääräisesti yhteistyötä koskevasta tiedonannosta (ks. vastaavasti asia T-120/04, Peróxidos Orgánicos v. komissio, tuomio 16.11.2006, Kok., s. II-4441, 70 kohta).

106 Vääristeltyjen todisteiden toimittamisen mahdolliset seuraukset ovat lisäksi entistä vakavammat, sillä – kuten edellä 101 kohdasta ilmenee – muiden todisteiden on tuettava yrityksen riitautettua lausuntoa. Riski siitä, että sekä komissio että muut kyseeseen tulevat yritykset huomaavat epätotuudenmukaiset lausunnot, on nimittäin tästä syystä suurempi.

107 Edellä mainittu oikeuskäytäntö on analogisesti sovellettavissa ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan.

Riidanalaisessa päätöksessä esitetyt todisteet kantajan osallistumisesta kyseiseen rikkomiseen

– Alustavat huomautukset

108 Edellä 92 kohdassa esitetyn oikeuskäytännön perusteella on katsottava, että sikäli kuin unionin yleisen tuomioistuimen on arvioitava, ovatko komission riidanalaisessa päätöksessä esittämät todisteet ja muut seikat riittäviä osoittamaan väitetyn rikkomisen, sen on myös riidanalaisen päätöksen perustelujen yksityiskohtaisessa tarkastelussa määriteltävä ne todisteet, joihin komissio vetoaa näyttääkseen toteen kantajan osallistumisen kyseiseen rikkomiseen.

109 Lisäksi on syytä muistuttaa, että komission asetuksen N:o 1/2003 nojalla suorittama hallinnollinen menettely jakautuu kahteen erilliseen ja toisiaan seuraavaan vaiheeseen, eli alustavaan tutkintavaiheeseen ja kontradiktoriseen vaiheeseen, joista molempiin liittyy oma sisäinen logiikkansa. Alustavan tutkintavaiheen, jonka aikana komissio käyttää sille asetuksen N:o 1/2003 nojalla kuuluvia tutkintavaltuuksia ja joka kestää aina väitetiedoksiantoon asti, tavoitteena on tehdä komissiolle mahdolliseksi koota kaikki asiaankuuluvat seikat, joiden perusteella voidaan todeta kilpailusääntöjen rikkominen tai noudattaminen, ja komission on tämän ensimmäisen vaiheen perusteella voitava ottaa kantaa ja päättää, kuinka menettelyä jatketaan. Sitä vastoin kontradiktorisen vaiheen, joka kestää väitetiedoksiannosta lopullisen päätöksen tekemiseen, nojalla komission on voitava ottaa lopullisesti kantaa kilpailusääntöjen rikkomista koskevaan moitteeseen (ks. vastaavasti edellä 96 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 15.10.2002, 183 kohta ja asia C-105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komissio, tuomio 21.9.2006, Kok., s. I-8725, 38 kohta).

110 Edellä 109 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että unionin yleinen tuomioistuin voi kyseisten todisteiden määrittelyssä keskittyä ainoastaan riidanalaisen päätöksen niihin perusteluihin, joissa komissio kuvailee hallinnollinen menettelyn kontradiktorista vaihetta. Vasta sen jälkeen, kun komissio on saanut tässä viimeisessä vaiheessa kantajan huomautukset komission ensimmäisestä kannasta, jonka se on esittänyt alustavan tutkintavaiheen päätteeksi antamassaan väitetiedoksiannossa, komissio voi päättää, pitäytyykö se tässä kannassaan ja toteaako se siten lopullisesti väitetystä rikkomisesta.

111 Tästä on syytä todeta, että käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen 5.4.1.1 kohta ”Komission arviointi ja päätelmät” (riidanalaisen päätöksen 347–360 perustelukappale) sisältyy lukuun ”5. [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltaminen”, jonka rikkomisen luonnetta käsittelevän 5.3.2 kohdan jälkeen tulee 5.4 kohta ”Asianosaisten väitteet, jotka on esitetty vastaukseksi komission väitetiedoksiannossa esittämiin tosiseikkoihin ja arviointeihin”. 5.4 kohtaan sisältyy 5.4.1 kohta, jossa esitetään yhteenveto aiheesta ”[kantajan] esittämät väitteet”. Se sisältää vielä yhden ja ainoan kohdan 5.4.1.1, jonka otsikkona on ”Komission arviointi ja päätelmät”. Tätä kohtaa ei seuraa 5.4.1.2 kohta, vaan välittömästi kohta 5.4.2, jonka otsikkona on ”Uralitan esittämät väitteet”.

112 Komission 5.4.1.1 kohdassa tekemät arvioinnit koskevat näin ollen ainoastaan huomautuksia, jotka kantaja on esittänyt vastaukseksi väitetiedoksiantoon. Lisäksi on katsottava, että 5.4.1.1 kohdassa esitetyt päätelmät ovat lopulliset päätelmät, jotka komissio on esittänyt hallinnollisen menettelyn kontradiktorisen vaiheen päätteeksi ja jotka koskevat kantajan osallistumista kyseiseen rikkomiseen.

113 Edellä esitetyistä toteamuksista ja edellä 109 kohdassa esitetystä oikeuskäytännöstä seuraa, että kaikki 5.4.1.1 kohdan suorat ja epäsuorat viittaukset tämän kohdan perustelukappaleita 347–360 edeltäviin perustelukappaleisiin voivat antaa komissiolle mahdollisuuden käyttää uudelleen tässä riidanalaisen päätöksen perustelujen esittämisen vaiheessa eli kontradiktorisessa vaiheessa todisteita, joihin on vedottu aikaisemmin kyseisessä päätöksessä. Toisaalta jos 5.4.1.1 kohtaan ei sitä vastoin sisälly suoria tai epäsuoria viittauksia muissa kuin sen kohdan perustelukappaleissa mainittuihin todisteisiin, on katsottava, että komissio on tehnyt kantajaa vastaan esitettyjä seikkoja koskevan kontradiktorisen menettelyn päätteeksi lopullisen päätöksen olla vetoamatta tällaisiin todisteisiin näyttääkseen toteen kantajan osallistumisen kyseiseen rikkomiseen. Lisäksi jos komissio sen jälkeen, kun se on saanut väitetiedoksiantoa koskevat yrityksen huomautukset, kyseenalaistaa itse sillä alustavan tutkintavaiheen päätteeksi hallussa olleiden todisteiden, joiden perusteella oli lausuttava kyseisen yrityksen osallistumisesta rikkomiseen, näyttöarvon, unionin yleisen tuomioistuimen on otettava huomioon tämä komission tekemä arviointi.

114 Näiden alustavien huomautusten perusteella on määriteltävä käsiteltävässä asiassa ne todisteet, joihin komissio päätti vedota kontradiktorisen menettelyn päätteeksi näyttääkseen toteen, että kantaa oli osallistunut kyseiseen rikkomiseen, ja jotka näin ollen sisältyvät komission esittämään aihetodisteiden kokonaisuuteen.

115 Tästä on huomautettava asianosaisten olevan yhtä mieltä siitä, että komissio vetoaa riidanalaisessa päätöksessä seuraaviin kolmenlaisiin todisteisiin näyttääkseen toteen kantajan osallistumisen kyseiseen rikkomiseen:

– kantajan tunnustus, joka koskee sen osallistumista 28.1.1998 pidettyyn lainvastaiseen kokoukseen,

– S:n (FC) muistiinpanot ja

– kartellin muiden jäsenten lausumat.

116 Asianosaiset ovat sitä vastoin eri mieltä erityisesti riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen yhteydessä kyseisten todisteiden todistusarvosta arvioitaessa kantajan osallistumista kyseiseen rikkomiseen.

– Todisteet, joihin komissio vetosi hallinnollisen menettelyn alustavassa vaiheessa alun perin riidanalaisessa päätöksessä

117 Kartellin historiaa käsittelevä riidanalaisen päätöksen 4.3 kohta sisältää päätöksen perustelut, joiden yksityiskohtaisesta tarkastelusta, siltä osin kuin ne koskevat ajanjaksoa, jona kantajan väitetään osallistuneen kyseiseen rikkomiseen, eli 16.12.1996 ja 9.2.2000 välistä ajanjaksoa, käy ilmi, että kantajan tai sen henkilöstön jäsenen nimi mainitaan suoraan tai epäsuorasti 21:ssä komission esittämässä tapauksessa (jäljempänä 21 tapausta).

118 Edellä 110 kohdassa esitettyjen huomautusten perusteella on tutkittava, mihin näistä 21 tapauksesta komissio päätti vedota hallinnollisen menettelyn kontradiktorisen vaiheen päätteeksi 5.4.1.1 kohdassa näyttääkseen aihetodisteiden avulla toteen, että kantaja oli osallistunut kyseiseen rikkomiseen.

119 Tässä yhteydessä on ensin selvitettävä 5.4.1.1 kohdassa nimenomaisesti mainitut todisteet ja sitten tulkittava riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen sisältöä, jotta voidaan tutkia, onko komissio viitannut implisiittisesti muihin todisteisiin tukeakseen päätelmäänsä siitä, että kantaja on osallistunut kyseiseen rikkomiseen.

– Todisteet, joihin komissio nimenomaisesti vetosi riidanalaisessa päätöksessä hallinnollisen menettelyn kontradiktorisen vaiheen päätteeksi

120 Riidanalaisen päätöksen 5.4.1.1 kohdassa eli 347–360 perustelukappaleessa, jossa komissio esittää hallinnollisen menettelyn kontradiktorisen vaiheen päätteeksi tekemänsä arvioinnit ja päätelmät, esitetyistä perusteluista käy ilmi, että komissio on viitannut nimenomaisesti, joko suoraan tai epäsuorasti, hallinnollisen menettelyn alustavassa vaiheessa mainituista 21 tapauksesta seuraavaan viiteen tapaukseen näyttääkseen toteen kantajan osallistuneen kyseiseen rikkomiseen:

– muun muassa riidanalaisen päätöksen 349 perustelukappaleessa viitataan S:n (FC) muistiinpanoihin sen ja S:n (EKA) 16.12.1996 käymästä puhelinkeskustelusta, joka on mainittu ensimmäisen kerran riidanalaisen päätöksen 130 perustelukappaleessa;

– riidanalaisen päätöksen 350 ja 356 perustelukappaleessa viitataan suullisiin lausuntoihin Turussa 14.10.1997 pidetyssä kokouksessa, joka on mainittu ensimmäisen kerran riidanalaisen päätöksen 162–164 perustelukappaleessa;

– riidanalaisen päätöksen 350–356 perustelukappaleessa viitataan kantajan tunnustukseen ja riidanalaisen päätöksen 182 ja 184 perustelukappaletta koskevan viittauksen kautta S:n (FC) muistiinpanoihin 28.1.1998 pidetystä lainvastaisesta kokouksesta, joka on mainittu ensimmäisen kerran riidanalaisen päätöksen 182–186 perustelukappaleessa;

– muun muassa riidanalaisen päätöksen 349 perustelukappaleessa viitataan S:n (FC) muistiinpanoihin 4.12.1998 käydystä puhelinkeskustelusta, joka on mainittu ensimmäisen kerran riidanalaisen päätöksen 219 perustelukappaleessa;

– lopuksi riidanalaisen päätöksen 347 ja 349 perustelukappaleessa viitataan S:n (FC) muistiinpanoihin 9.12.1999 käydystä puhelinkeskustelusta, joka on mainittu ensimmäisen kerran riidanalaisen päätöksen 258 perustelukappaleessa.

121 On selvitettävä, viittasiko komissio riidanalaisen päätöksen 5.4.1.1 kohdassa implisiittisesti muihin tapahtumiin, jotka voisivat näyttää toteen kantajan osallistumisen kyseiseen rikkomiseen, ja tässä yhteydessä on tulkittava riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen sisältöä.

– Riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen tulkinta

122 Kuten asianosaisten kirjelmistä käy ilmi, riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen tulkinta on ratkaiseva määritettäessä, vetosiko komissio muihin kuin riidanalaisen päätöksen 5.4.1.1 kohdassa nimenomaisesti mainittuihin todisteisiin näyttääkseen toteen kantajan osallistumisen kyseiseen rikkomiseen.

123 Kantajan mukaan komissio viittaa riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleessa ainoastaan S:n (FC) muistiinpanojen kolmeen katkelmaan, jotka on mainittu päätöksen 349 perustelukappaleessa. Komissio ei hyväksy tätä tulkintaa.

124 Unionin yleinen tuomioistuin esitti komissiolle suullisessa käsittelyssä kysymyksiä riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen tulkinnasta, ja komissio totesi tästä seuraavaa.

125 Ensinnäkin se oli tehnyt tässä perustelukappaleessa eron 349 perustelukappaleessa nimenomaisesti mainittujen S:n (FC) muistiinpanojen kolmen katkelman ja muiden kantajaa vastaan esitettyjen todisteiden välillä.

126 Komissio korosti, että riidanalaisen päätöksen 349 perustelukappaleessa nimenomaisesti mainitut S:n (FC) muistiinpanojen kolme katkelmaa, jotka viittaavat päätöksen 130, 219 ja 258 perustelukappaleessa mainittuihin tapahtumiin, ovat erityisen raskauttavia todisteita, sillä niiden perusteella voidaan näyttää toteen kartellin jäsenten ja kantajan välinen suora yhteydenpito.

127 Pitää paikkansa, etteivät muut kantajaa vastaan esitetyt todisteet ole peräisin suoraan siltä. Oikeuskäytännön mukaan niitä ei olisi kuitenkaan pitänyt sen vuoksi jättää pois todisteista, joihin komissio vetosi näyttääkseen toteen kantajan osallistumisen kyseiseen rikkomiseen.

128 Komissio totesi toiseksi, että riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen alun muotoilun ”Muissa tapauksissa, joissa – – [riidan]alaisessa päätöksessä viitataan [kantajaan]” on tulkittava tarkoittavan kantajaan koskevia viittauksia 220, 256, 305 ja 319 perustelukappaleessa sekä muissa perustelukappaleissa, joihin viitataan 305 ja 319 perustelukappaleessa.

129 Komissio totesi kolmanneksi riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen toisen ja kolmannen virkkeen ulottuvuudesta siltä osin kuin siinä viitataan komission asiakirja-aineiston puutteisiin, jotka on otettu huomioon rikkomisen keston määrittelyssä, että, toisin kuin kantaja väittää, komissiolla oli hallussaan riittävästi todisteita näyttääkseen toteen, että kantajan osallistuminen kyseiseen rikkomiseen kesti joulukuusta 1996 helmikuuhun 2000. Komissio täsmensi, että vaikka sillä oli hallussaan muita todisteita, joiden perusteella olisi voinut olla mahdollista näyttää toteen osallistuminen vuosina 1994 ja 1995 sekä vuoden 1996 alussa, se päätti vedota ainoastaan vahvimpiin hallussaan olleisiin todisteisiin eli ”kolmeen viittaukseen” tai ”näihin kolmeen katkelmaan”, joista ensimmäisen aiheena oli ”16.12.1996 käyty puhelinkeskustelu”.

130 Asianosaisten kirjelmissään ja suullisessa käsittelyssä esittämistä väitteistä on aluksi todettava, että edellä 117 kohdassa tarkoitetuista 21 tapauksesta 19 esitettiin S:n (FC) muistiinpanojen perusteella.

131 Kuten edellä 120 kohdassa on esitetty ja kuten komissio on suullisessa käsittelyssä todennut, näistä S:n (FC) muistiinpanoihin perustuneista 19 tapauksesta mainitaan riidanalaisen päätöksen 349 perustelukappaleessa nimenomaisesti kolme. Asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, ettei riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen ilmaisu ”Muissa tapauksissa, joissa – – [riidan]alaisessa päätöksessä viitataan [kantajaan]” kata näitä kolmea katkelmaa.

132 Lisäksi kuten edellä 120 kohdasta käy ilmi, S:n (FC) muistiinpanoihin 28.1.1998 pidetystä lainvastaisesta kokouksesta viitataan nimenomaisesti riidanalaisen päätöksen 5.4.1.1 kohdan 350 ja 356 perustelukappaleessa, joissa viitataan saman päätöksen 182 ja 184 perustelukappaleeseen. Riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen ilmaisu ”Muissa tapauksissa, joissa – – [riidan]alaisessa päätöksessä viitataan [kantajaan]” ei kata myöskään tätä S:n (FC) muistiinpanoihin perustuvaa neljättä viittausta.

133 Päinvastoin on todettava, ettei riidanalaisen päätöksen 5.4.1.1 kohdassa nimenomaisesti tarkoiteta S:n (FC) muistiinpanoihin perustuvia viittätoista muuta tapausta [jäljempänä S:n (FC) muistiinpanojen 15 muuta viittausta kantajaan].

134 Ensinnäkin on todettava komission selityksestä, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen alussa oleva ilmaisu ”Muissa tapauksissa, joissa – – [riidan]alaisessa päätöksessä viitataan [kantajaan]” viittaa päätöksen 220, 256, 305 ja 319 perustelukappaleeseen ja muihin 305 ja 319 perustelukappaleessa mainittuihin perustelukappaleisiin (eli 130, 150, 184, 219, 229, 256 ja 258 perustelukappaleeseen), että tällainen tulkinta todella on mahdollinen, jos riidanalaisen päätöksen 305 ja 319 perustelukappaleessa viitataan erityisesti päätöksen neljään muuhun perustelukappaleeseen, joissa mainitaan S:n (FC) muistiinpanojen sisältö niiden neljän tapauksen osalta, joihin viitataan riidanalaisen päätöksen 150, 220, 229 ja 256 perustelukappaleessa. Ilmaisun ”Muissa tapauksissa, joissa – – [riidan]alaisessa päätöksessä viitataan [kantajaan]” tulkitsemiseksi tämä selitys on kuitenkin joko epätäydellinen, koska siinä viitataan ainoastaan neljään niistä S:n (FC) muistiinpanojen 15 muusta viittauksesta kantajaan, tai merkityksetön, koska 305 ja 319 perustelukappaleessa viitataan myös riidanalaisen päätöksen 130, 184, 219 ja 258 perustelukappaleeseen, joista kolme koskee 349 perustelukappaleessa tarkoitettuja S:n (FC) muistiinpanojen kolmea nimenomaista viittausta kantajaan tai joissa, kuten riidanalaisen päätöksen 184 perustelukappaleessa, kerrotaan S:n (FC) muistiinpanoissa mainitusta 28.1.1998 pidetystä lainvastaisesta kokouksesta, johon kantaja on nimenomaisesti tunnustanut osallistuneensa ainakin osittain. Komission selitys, jonka mukaan edellä mainittu ilmaisu viittaisi ainoastaan riidanalaisen päätöksen 130, 150, 184, 219, 220, 229, 256, 258, 305 ja 319 perustelukappaleeseen, on osittain epätäydellinen ja osittain merkityksetön, minkä vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei voi hyväksyä sitä.

135 Tämän vuoksi on todettava, että riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleeseen sisältyvän ilmaisun ”Muissa tapauksissa, joissa – – [riidan]alaisessa päätöksessä viitataan [kantajaan]” voidaan tulkita ainoastaan viittaavan S:n (FC) muistiinpanojen 15 muuhun viittaukseen kantajaan.

136 Toiseksi on todettava, että riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappaleen ensimmäisen virkkeen toisen osan varsinaisen sanamuodon mukaan komissio on niin ikään yhtä mieltä kantajan kanssa siitä, että S:n (FC) muistiinpanojen 15 muun viittauksen sisältämät tiedot eivät todennäköisesti ole peräisin suoraan kantajalta. Virkkeen toisen osan mukaan ”komissio hyväksyy yhtiön väitteen, jonka mukaan tiedot saattavat olla peräisin kolmansilta osapuolilta eivätkä suoraan [kantajalta]”. Tämän perusteella on todettava, että komissio nimenomaisesti hyväksyy riidanalaisen päätöksen 345 perustelukappaleeseen sisältyvän väitteen (5.4.1 kohta, jonka otsikko on ”[Kantajan] esittämät väitteet”), joka on ensimmäisen kerran esitett