YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (neljäs jaosto)

13 päivänä maaliskuuta 1998

Asia T-247/97

Maria Lonuzzo-Murgante

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Vaatimus lapsen rinnastamiseksi kantajan huollettavana olevaan lapseen — Kanteen nostamisen määräaika — Neuvoston asetus N:o 1182/71 — Tutkimatta jättäminen”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-317

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan, että 6.2.1997 tehty parlamentin päätös, jolla kantajan vaatimus tyttärensä rinnastamiseksi huollettavana olevaan lapseen hylättiin, kumotaan ja että kantajan tästä päätöksestä tekemän valituksen implisiittinen hylkääminen 6.9.1997 kumotaan tarvittavilta osin.

Lopputulos:

Tutkimatta jättäminen.

Määräyksen lyhennelmä

Kantaja tuli parlamentin palvelukseen 1.6.1975, ja 1.1.1994 lähtien hän on työskennellyt C 1 -palkkaluokan johtavana virkailijana istuntopalveluista vastaavassa pääosastossa.

Kantaja pyysi 21.1.1997 päivätyllä hakemuksella, että hänen tuolloin 28-vuotias opiskelijatyttärensä ja 24-vuotias poikansa rinnastettaisiin huollettavina oleviin lapsiin.

Kantaja vetoaa tältä osin Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) liitteessä VII olevan 2 artiklan 4 kohtaan, jossa säädetään seuraavaa:

”Poikkeustapauksessa huollettavana olevaan lapseen voidaan rinnastaa todistusvoimaisiin asiakirjoihin perustuvalla nimittävän viranomaisen erityisellä, perustellulla päätöksellä sellainen henkilö, jonka suhteen virkamiehellä on lakisääteinen elatusvelvollisuus ja jonka elatus aiheuttaa hänelle huomattavia kustannuksia. ”

Hakemus hyväksyttiin kantajan pojan osalta, mutta se hylättiin kantajan tyttären osalta nimenomaisesti henkilöstöstä, talousarviosta ja varainhoidosta vastaavan pääosaston henkilökohtaisten oikeuksien hallintoyksikön päällikön 6.2.1997 tekemällä päätöksellä.

Kantaja valitti tästä päätöksestä 6.5.1997. Kantaja nosti esillä olevan kanteen 8.9.1997.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

Ainoa tässä asiassa esille tuleva kysymys on sen määrittäminen, millä tavalla on laskettava se valituksen tekemisestä alkava neljän kuukauden määräaika, jonka kuluessa nimittävän viranomaisen on annettava perusteltu päätöksensä tiedoksi asianomaiselle, ottaen huomioon, että jos vaatimukseen vastaaminen määräajassa on laiminlyöty, asian katsotaan tulleen hylätyksi implisiittisellä päätöksellä, josta voi nostaa kanteen henkilöstösääntöjen 91 artiklan nojalla (henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta), ja että kantaja väittää tällaisen laiminlyönnin tapahtuneen nyt käsiteltävässä asiassa (32 kohta).

Koska henkilöstösäännöt ovat neuvoston toimena syntyneet ja koska ne eivät sisällä erityisiä säännöksiä 90 artiklassa tarkoitettujen määräaikojen laskemisesta, tämän artiklan, jossa säädetään, että nimittävä viranomainen antaa perustellun päätöksensä tiedoksi neljän kuukauden kuluessa vaatimuksen esittämispäivästä, 2 kohdassa tarkoitettuun oikeudenkäyntiä edeltävään määräaikaan sovellettavat säännökset on vahvistettu määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavista säännöistä 3 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1182/71 (EYVL L 124, s. 1) 3 artiklan 4 kohdassa (37, 38 ja 42 kohta).

6.5.1997 tehtyyn valitukseen vastaamisen määräaika päättyi siten lauantaita 6.9.1997 seuraavan työpäivän eli maanantain 8.9.1997 lopussa, koska asiaan ei soveltunut pitkästä etäisyydestä johtuva määräajan pidennys. Näin ollen kanne on nostettu ennenaikaisesti (42 ja 43 kohta).

Viittaukset: asia T-58/92. Moat v. komissio, 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1443, 39 kohta).

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta.