Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Tesauro 22 päivänä tammikuuta 1998. - Metronome Musik GmbH vastaan Music Point Hokamp GmbH. - Ennakkoratkaisupyyntö: Landgericht Köln - Saksa. - Tekijänoikeus ja lähioikeudet - Vuokraus- ja lainausoikeus - Direktiivin 92/100/ETY pätevyys. - Asia C-200/96.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-01953



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1. Landgericht Köln on pyytänyt 18.4.1996 tekemällään päätöksellä yhteisöjen tuomioistuinta ottamaan kantaa vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/100/ETY (jäljempänä direktiivi) eräiden määräysten pätevyyteen.

Kansallinen tuomioistuin kysyy tarkemmin ottaen, onko direktiivin 1 ja 2 artiklassa tarkoitettu yksinoikeus sallia tai kieltää suojeltujen teosten vuokraus yhteensopiva yhteisön oikeusjärjestyksen perusoikeuksien kanssa, varsinkin taloudellisen toiminnan harjoittamisen vapauden kanssa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

2. Tämän direktiivin - kuten muidenkin samaa alaa koskevien neuvoston direktiivien, joiden tarkoituksena on lainsäädännön lähentäminen(1) - hyväksymiseen johti komission tiedonanto (vihreä kirja) nimeltään "Tekijänoikeus ja teknologian haaste - Tekijänoikeudellisia ongelmia, jotka vaativat välittömiä toimia".(2) Näiden direktiivien tarkoituksena on edistää tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia koskevien kansallisten säännösten yhdenmukaistamista niin, että samalla taataan näiden oikeuksien sellainen suoja, joka on uusi teknologia huomioon ottaen asianmukainen. Direktiivin oikeudellisena perustana ovat EY:n perustamissopimuksen 57, 66 ja 100 a artikla.

3. Tämän asian ratkaisemisen kannalta tärkeitä ovat tietyt direktiivin I luvun säännökset, jotka koskevat vuokraus- ja lainausoikeuden sääntelyä.(3) Direktiivin 1 artiklan 1 kohdan yleissäännös koskee yhdenmukaistamisen kohdetta. Siinä säädetään, että jäsenvaltiot tunnustavat "oikeuden sallia tai kieltää tekijänoikeudella suojattujen teosten alkuperäiskappaleiden ja kopioiden sekä muiden 2 artiklan 1 kohdassa mainittujen kohteiden vuokraus ja lainaus". Viimeksi mainitussa säännöksessä yksilöidään henkilöt, joille yksinomainen vuokrausoikeus kuuluu: tekijä teoksensa alkuperäiskappaleen ja kopioiden osalta, esittäjä esityksensä tallennusten osalta, äänitteen tuottaja äänitteidensä osalta sekä elokuvan ensimmäisen tallennuksen tuottaja elokuvan alkuperäiskappaleen ja kopioiden osalta. Direktiivin 2 artiklan 4 kohdassa täsmennetään lisäksi, että kyseiset oikeudet voidaan siirtää tai luovuttaa taikka niihin voidaan antaa sopimukseen perustuva käyttölupa.

Direktiivin 1 artiklan 2 ja 3 kohdassa määritellään I luvussa tarkoitetut oikeudet. Artiklassa säädetään, että "'vuokrauksella' tarkoitetaan saataville saattamista rajoitetuksi ajaksi suoraa tai välillistä taloudellista tai kaupallista etua vastaan", kun taas "'lainauksella' tarkoitetaan saataville saattamista rajoitetuksi ajaksi ilman suoraa tai välillistä taloudellista tai kaupallista etua, kun se tapahtuu yleisölle avointen laitosten välityksellä". Kansallisessa tuomioistuimessa nyt vireillä oleva oikeudenkäynti koskee ainoastaan vuokrausoikeuden sääntelyä. Direktiivin 1 artiklan 4 kohdassa suljetaan nimenomaan pois se, että tekijänoikeudella suojattujen teosten myynti tai muu levitys johtaisi niiden vuokraus- ja lainausoikeuden sammumiseen.(4) Vuokrausoikeutta pidetään siten direktiivin mukaan täysin itsenäisenä, koska vuokraus merkitsee erilaista hyödyntämismuotoa kuin tekijänoikeudella suojatun teoksen alkuperäiskappaleen tai kopioiden levitys.

4. Direktiivin II luvun tarkoituksena on tiettyjä tekijänoikeuden lähioikeuksia koskevien kansallisten säännösten yhdenmukaistaminen; näitä oikeuksia ovat tallennusoikeus (6 artikla), kopiointioikeus (7 artikla), yleisradioinnin ja yleisölle välittämisen oikeus (8 artikla) ja levitysoikeus (9 artikla). Äänitteiden tuottajilla on yksinoikeus sallia tai kieltää äänitteidensä kopiointi ja levitys, ja oikeus kohtuulliseen korvaukseen, jos äänitettä tai sen kopiota käytetään yleisradiointiin vapaasti etenevien radioaaltojen välityksellä tai mihin tahansa välittämiseen yleisölle.

Direktiivin IV luvussa, otsikoltaan "Yhteiset säännökset", on 13 artikla, joka koskee direktiivin kaikkien suojasäännösten ajallista sovellettavuutta. Nyt vireillä olevan oikeudenkäynnin kannalta on syytä ottaa huomioon tämän artiklan 3 kohta, jossa on siirtymäsäännöksen luonteinen säännös. Sillä on tarkoitus helpottaa kyseisellä säännöstöllä toteutetun järjestelmän soveltamista niissä jäsenvaltioissa, joissa yksinoikeutta vuokraukseen ei ollut vielä myönnetty tekijöille eikä lähioikeuksien oikeudenhaltijoille.(5) Lopuksi totean, että jäsenvaltioilla oli 15 artiklan mukaan velvollisuus saattaa direktiivin täytäntöönpanotoimet päätökseen ennen 1.7.1994.

5. Direktiivi on pantu Saksan oikeusjärjestyksessä täytäntöön 23.6.1995 annetulla lailla, jolla muutettiin 9.9.1965 annettua Urheberrechtsgesetziä (tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia koskeva yleislaki, jäljempänä UrhG).

Tekijänoikeudella suojeltujen teosten vuokraus oli ennen direktiivin täytäntöönpanolain voimaantuloa sallittua Saksan oikeusjärjestyksessä sillä edellytyksellä, että suojeltujen teosten tallenteet oli laskettu liikkeelle levitysoikeuden haltijoiden suostumuksella (UrhG:n 17 §:n 2 momentti, vanha versio); UrhG:n 85 §:n mukaan viimeksi mainittuihin kuului äänitteiden osalta tuottaja. Lain 27 §:n mukaan vuokralleantajien oli suoritettava kohtuullinen korvaus levitysoikeuden haltijoille, eli myös tuottajalle.

6. UrhG:n 17 §:n 2 momenttia on siis muutettu 23.6.1995 annetulla lailla. Muutetussa säännöksessä suljetaan nimenomaan pois se, että vuokralleantoa voitaisiin pitää yhteisön jonkin jäsenvaltion alueella lainmukaisesti liikkeelle lasketun, suojatun teoksen alkuperäiskappaleen tai kopioiden sallittuna edelleenlevityksenä. Suojattujen teosten vuokralleanto edellyttää siis oikeudenhaltijoiden eli tekijöiden, esittäjien ja äänitteiden tuottajien suostumusta. UrhG:n 27 §:n uudessa versiossa tunnustetaan tekijöille direktiivin 4 artiklan mukaisesti oikeus kohtuulliseen korvaukseen siinä tapauksessa, että tekijä on luovuttanut vuokrausoikeutensa äänitteiden tuottajalle, eikä tästä oikeudesta korvaukseen voida luopua. Velvollisuus suorittaa kyseinen korvaus kuuluu vuokraustoimintaa harjoittavalle henkilölle.

Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys

7. Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö Metronome Musik (jäljempänä Metronome) on tuottanut Planet Punk -nimisen CD-levyn, ja Metronome on siten Saksan lain mukaisten tekijänoikeuden lähioikeuksien oikeudenhaltija. Se vaati Landgericht Kölniä antamaan väliaikaismääräyksen Music Point Hokamp GmbH:ta (jäljempänä Music Point) vastaan sen vuoksi, että Music Point tarjosi liiketiloissaan kyseisen CD-levyn kappaleita vuokrattavaksi ja loukkasi näin UrhG:n 17 §:n 2 momentissa säädettyä yksinomaista vuokrausoikeutta. Landgericht Köln antoi 4.12.1995 väliaikaismääräyksen, jolla se kielsi Music Pointia jatkamasta kyseisen tuotteen tarjoamista vuokrattavaksi. Music Point vaati väliaikaismääräyksen peruuttamista. Se katsoi, että säännöstö, jolla myönnetään äänitteiden tuottajille yksinoikeus sallia tai kieltää suojeltujen teosten vuokraus, on valtiosääntöoikeuden ja yhteisön oikeuden vastainen.

8. Kansallinen tuomioistuin katsoo, että Music Pointin esittämät argumentit eivät ole perusteettomia. Koska sille on epäselvää, onko direktiivi yhteensopiva yhteisön oikeuden sen yleisen periaatteen kanssa, jolla taataan taloudellisen toiminnan vapaa harjoittaminen, se on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:

"Onko vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/100/ETY 1 artiklan 1 kohdassa säädetty yksinomainen vuokrausoikeus, joka loukkaa periaatetta levitysoikeuden sammumisesta, yhteisön oikeuden ja erityisesti siinä turvattujen perusoikeuksien mukainen?"

Alustavia huomioita

9. Epätarkan sanamuotonsa vuoksi ennakkoratkaisukysymystä on mielestäni syytä ensin rajata, jotta voitaisiin tutkia, mihin nyt esillä olevan direktiivin pätevyys perustuu.

10. Ensinnäkin on huomattava, että ennakkoratkaisukysymys ei koske lainausoikeutta, joka direktiivin 1 ja 2 artiklan mukaan myös on myönnetty äänitteiden tuottajalle. Ristiriita taloudellisen toiminnan vapaan harjoittamisen periaatteen kanssa ei näytäkään olevan mahdollinen tässä tapauksessa, koska lainaus tapahtuu määritelmänsä mukaan yleisölle avointen laitosten välityksellä (esimerkiksi kirjastot) ja ilman kaupallisen edun tavoittelua.

11. Toiseksi on todettava, että vaikka ennakkoratkaisukysymys näyttää yleisellä tasolla koskevan kaikkia niitä vuokraoikeudenhaltijoita, jotka on lueteltu direktiivin 2 artiklassa, kansallinen tuomioistuin viittaa ennakkoratkaisupyyntönsä perusteluissa nimenomaisesti vain äänitteiden tuottajille myönnettyyn yksinoikeuteen. On ilmeistä, että tekijöille myönnetyn yksinoikeuden käyttäminen voi myös johtaa vuokralleantotoiminnan kieltämiseen. Pääasiaa koskevassa oikeudenkäynnissä on kuitenkin tarkoitettu vain tuottajille myönnetyn oikeuden ristiriitaa taloudellisen toiminnan vapaan harjoittamisen periaatteen kanssa. Sen vuoksi seuraavissa arvioissa tutkitaan vain äänitteiden tuottajien vuokrausoikeuden pätevyyttä.

12. On lisäksi syytä täsmentää, että pätevyyden tarkastelu koskee vain taloudellisen toiminnan vapaan harjoittamisen periaatetta, ei muita yleisiä oikeusperiaatteita, joilla voisi teoriassa olla merkitystä sen ratkaisun arvioimisen kannalta, että tuottajille on myönnetty yksinoikeus sallia tai kieltää äänitteidensä vuokraus.(6)

13. Viimeinen täsmennys koskee vuokrausoikeuden luonnetta ja vuokrausoikeuden suhdetta tekijänoikeuden sammumisen periaatteeseen. On syytä huomata, että ennakkoratkaisupyynnössään kansallinen tuomioistuin on pitänyt vuokrausoikeuden myöntämistä direktiivissä mainituille ryhmille "aukon tekemisenä" levitysoikeuden sammumisen periaatteeseen. Kansallisen tuomioistuimen mukaan toisin sanoen se, että tekijöille ja lähioikeuksien oikeudenhaltijoille on tunnustettu oikeus sallia tai kieltää suojeltujen tuotteiden vuokraus, on poikkeus levitysoikeuden sammumisen periaatteesta.

En voi kuitenkaan päätyä samalle näkökannalle, joka ei vaikuta perustellulta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön valossa. Asiassa Warner Brothers ja Metronome Video 17.5.1988 antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin täsmensi, että vaikka tekijänoikeuden tai jonkin lähioikeuden oikeudenhaltijan nimenomainen suostumus suojatun teoksen sisältävän tallenteen markkinoille saattamiseen tekee saman tallenteen myöhemmistä myynneistä luvallisia, silloinkin kun myynneille ei ole saatu oikeudenhaltijan nimenomaista suostumusta, markkinoille saattaminen ei tee luvalliseksi sitä, että teosta käytetään muulla tavalla taloudellisesti hyödyksi, kuten hankitun tallenteen vuokralleantoa. Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi siis, että kun otetaan huomioon erityisten, myyntimarkkinoista erillisten vuokrausmarkkinoiden syntyminen, "jos elokuvateosten tekijöillä on oikeus saada tekijänoikeusmaksuja ainoastaan myynnistä yksityishenkilöille ja videotallenteiden vuokraustoiminnan harjoittajille, tekijöille ei ole mahdollista varmistaa sellaista korvausta, joka on oikeassa suhteessa tosiasiallisesti tapahtuneiden vuokrausten lukumäärään ja joka takaa heille riittävän osuuden videotallenteiden vuokrausmarkkinoista".(7)

14. Kysymys on siten aivan ilmeisesti huonosti asetettu. Äänitteen liikkeeseen laskeminen ei voi automaattisesti merkitä sitä, että suojatun teoksen muunlainen käyttö, joka poikkeaa luonteeltaan myymisestä tai muista lainmukaisista levitysmuodoista, olisi sallittua. Samoin kuin oikeus esittää teos julkisesti(8) - myös yleisradioimalla(9) - vuokrausoikeus kuuluu edelleen tekijän ja tuottajan oikeuksiin teoksen sisältävän tallenteen myynnistä huolimatta.

Ei siis ole kyse tekijänoikeuden sammumista koskevan periaatteen poikkeuksesta ja vielä vähemmän sen loukkaamisesta. Äänitteen myynti aiheuttaa ainoastaan levitysoikeuden sammumisen. Levitysoikeus merkitsee sitä, että tekijä voi päättää, saattaako hän suojatun teoksen alkuperäiskappaleen tai sen jäljennökset markkinoille, millä tavoin ja milloin hän sen tekee. Näin ollen levitysoikeuden käyttämisellä ei itsessään ole mitään vaikutusta muihin oikeuksiin, jotka kuuluvat tekijälle ja lähioikeuksien oikeudenhaltijalle ja joiden perusteella ne voivat valvoa suojatun teoksen taloudellista hyödyntämistä. Sama koskee vielä suuremmalla syyllä sellaisia loputtomasti toistettavissa olevia toimintoja, joka ovat omiaan lisäämään teoksen käyttöä yleisön keskuudessa, toisin sanoen esittämistä julkisesti, lähettämistä ja siten myös teoksen kappaleiden vuokrausta ja lainausta.(10)

Asiakysymys

15. Kun käsiteltävät ydinkysymykset on nyt kartoitettu, ensimmäiseksi on arvioitava sitä, mikä on direktiivin 1 ja 2 artiklassa tarkoitetun oikeuden sisältö. Kyseisissä säännöksissä ei suinkaan kielletä suojeltujen teosten vuokrausta, vaan myönnetään tietyille määritellyille oikeudenhaltijaryhmille yksinoikeus sallia tai kieltää teosten vuokraus.

16. Se juridinen valinta, että direktiivissä on myönnetty kyseinen yksinoikeus, merkitsee haittaa CD-levyjen ja muiden äänitteiden vuokralleannon kaltaisen taloudellisen toiminnan harjoittamiselle. Ennen kuin lainsäädännön yhtenäistämisestä oli annettu yhteisön säännöksiä, vuokrausta sai harjoittaa eräissä jäsenvaltioissa ilman oikeudenhaltijan antamaa lisenssiä, mutta nykyään tämä ei ole enää mahdollista. Asiakirjoista käy ilmi, että äänitteiden tuottajat, jotka ovat äänitteidensä vuokrausoikeuden haltijoita, eivät taloudellisten syiden vuoksi anna tällä hetkellä mielellään lupaa kolmannelle äänitteidensä vuokralleantoon.

17. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy kuitenkin ilmi, että taloudellisen toiminnan harjoittamisen vapaus ei takaa ehdotonta oikeutta, vaan sitä on tarkasteltava yhteisön oikeusjärjestyksessä sen tehtävän perusteella, joka sillä on yhteiskunnassa. Tästä johtuu, että yhteisön lainsäädännössä kyseistä oikeutta voidaan rajoittaa edellyttäen, että rajoitukset ovat todellisuudessa yleisen edun mukaisten Euroopan yhteisön tavoitteiden mukaisia ja että ne eivät merkitse kyseessä oleviin tavoitteisiin nähden suhteetonta ja sietämätöntä puuttumista, jolla vahingoitettaisiin oikeuden keskeistä sisältöä.(11)

18. Näin ollen seuraavaksi on määriteltävä, täyttävätkö perusteet, joiden vuoksi yhteisön lainsäätäjä on antanut äänitteiden tuottajille yksinoikeuden sallia tai kieltää äänitteidensä vuokraus, yllä mainitsemani edellytykset.

Vuokrausoikeutta koskevien kansallisten säännösten yhdenmukaistamisen syyt

19. Direktiivin johdanto-osassa neuvosto esittää tavoitteet, joihin on pyritty sillä, että direktiivin 2 artiklassa mainituille ryhmille on annettu vuokrausoikeus. Ensiksikin jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisella tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien alalla pyritään edistämään sisämarkkinoiden toteutumista ja toimivuutta. Direktiivin ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan, että "jäsenvaltioiden lainsäädännön ja käytännön mukaisessa tekijänoikeuden kattamien teosten ja lähioikeuksilla suojattujen kohteiden oikeudellisessa suojassa on vuokrauksen ja lainauksen osalta eroja, ja kyseiset erot voivat luoda kaupan esteitä ja vääristää kilpailua sekä haitata sisämarkkinoiden toteutumista ja toimivuutta". Kolmannessa perustelukappaleessa todetaan lisäksi, että "nämä erot olisi poistettava noudattaen perustamissopimuksen 8 a artiklassa määrättyä tavoitetta, jonka mukaan perustetaan alue, jolla ei ole sisäisiä rajoja, jotta voidaan toteuttaa perustamissopimuksen 3 artiklan f kohdan mukaisesti järjestelmä, jolla taataan, ettei kilpailu vääristy yhteismarkkinoilla".

Kahdeksannessa ja yhdeksännessä perustelukappaleessa mainitaan direktiivin kohteena olevien oikeuksien yhdenmukaisen sääntelyn vaatimus. Kahdeksannessa perustelukappaleessa täsmennetään, että kyseisestä luovasta ja taiteellisesta toiminnasta sekä yritystoiminnasta, eli erityisesti äänitteiden ja elokuvien tuottamisesta, vastaavat suurelta osin itsenäiset ammatinharjoittajat. Lisäksi todetaan, että tällaisen toiminnan harjoittamista on helpotettava ottamalla yhteisössä käyttöön yhdenmukainen oikeudellinen suoja. Yhdeksännessä perustelukappaleessa lisätään, että "siltä osin kuin nämä toiminnat ovat pääasiallisesti palveluja, niiden suorittamista on yhtäläisesti helpotettava ottamalla yhteisössä käyttöön yhdenmukainen oikeudellinen kehys".

20. Nämä perustelut ovat täysin hyväksyttäviä. Yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Warner Brothers ja Metronome Video 17.5.1988 antamassa tuomiossa oli jo tuotu esiin vääristymät, jotka johtuivat kansallisten säännösten eroista suojattujen teosten vuokrausoikeudessa ja jotka vaikuttivat sisämarkkinoiden toimivuuteen.(12) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kyseiset kansalliset säännökset olivat määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä, jotka kuitenkin olivat perusteltuja perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla, sillä ne oli tarkoitettu immateriaalioikeuksien suojeluun. Ainoa tapa poistaa tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteet oli sellaisten säännösten antaminen, joilla yhdenmukaistettaisiin kansallisia säännöksiä.(13)

21. On syytä todeta, että ennen lainsäädännön yhdenmukaistamista vuokrausoikeus oli lailla myönnetty Ranskassa, Espanjassa, Portugalissa ja Isossa-Britanniassa, vaikkakin erilaisin edellytyksin. Italiassa pääosin noudatettuna oikeuskäytäntönä oli se, että tämä oikeus sisällytettiin tekijänoikeutta koskevan erityislain vanhan version 72 §:ssä tarkoitettuun "markkinoillesaattamisoikeuteen". Belgiassa, Kreikassa ja Luxemburgissa lainsäädännön sisältö ei ollut täysin selvä, ja oikeuskäytäntö oli epäyhtenäistä, mutta vuokrausoikeus sisällytettiin yleisesti kansallisessa lainsäädännössä myönnettyyn "päämäärästä määräämisen oikeuteen" (droit de destination). Muissa maissa vuokrausoikeudesta oltiin antamassa säännöksiä, edellä kuvatun, kohtuullisen korvauksen periaatteeseen perustuvan saksalaisen mallin mukaan (Alankomaat), tai oikeus korvaukseen oli myönnetty vain tekijöille (Tanska). Vain Irlannissa ei ollut minkäänlaista suojattujen teosten vuokrausta koskevaa oikeutta.(14)

Näissä olosuhteissa on kiistatonta, että vuokrausoikeutta koskevien kansallisten säännösten yhdenmukaistaminen ja erityisesti tekijöiden ja esittäjien vuokrausoikeudesta erillisen vuokrausoikeuden myöntäminen tuottajille heidän äänitteidensä osalta on perusteltua, kun otetaan huomioon tavoite edistää sisämarkkinoiden toimivuutta ja tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta sekä estää kilpailun vääristyminen. Lisäksi, kuten direktiivin toisessa perustelukappaleessa todetaan, nämä oikeussuojan erot olisivat voineet kasvaa "jäsenvaltioiden antaessa uutta ja erilaista lainsäädäntöä tai tällaista lainsäädäntöä tulkitsevan kansallisen oikeuskäytännön kehittyessä eri tavoin".

22. Sen lisäksi, että tavoitteena on taata sisämarkkinoiden toimivuus, direktiivin mukaan "vuokraus- ja lainausoikeuksiin perustuvaa tekijänoikeuden kattamien teosten ja lähioikeuksilla suojattujen kohteiden riittävää suojaa" voidaan pitää "ensiarvoisen tärkeänä yhteisön taloudelliseen ja kulttuurilliseen kehityksen kannalta" (viides perustelukappale). Käsittelen jäljempänä tarkemmin vuokrausoikeuden tuottajille myöntämisen yhteyttä yhteisön taloudelliseen ja kulttuurilliseen kehitykseen, kun tarkastelen neuvoston päätöstä myöntää tuottajille yksinoikeus sallia tai kieltää äänitteidensä vuokraus. On syytä kuitenkin tässä yhteydessä mainita EY:n perustamissopimuksen 128 artikla, joka on Euroopan unionista tehdyn sopimuksen G artiklan 37 kohdalla lisätty perustamissopimukseen ja jonka mukaan Euroopan yhteisö myötävaikuttaa kulttuurien monimuotoisuuden kehittymiseen. Kulttuurin kannalta tärkeinä alueina 128 artiklan 2 kohdassa mainitaan taiteellinen ja kirjallinen luova toiminta. Saman artiklan 4 kohdassa määrätään, että Euroopan yhteisö ottaa kulttuuriin liittyvät näkökohdat huomioon muiden saman sopimuksen määräysten mukaisessa toiminnassaan.

Kuten tunnettua, 128 artikla tuli voimaan direktiivin antamisen jälkeen. Tämä seikka ei kuitenkaan ole mielestäni ratkaiseva, koska kyseisessä määräyksessä on ainoastaan konkretisoitu vastaava, luonteeltaan yleisempi periaate.

Yksinomaisen vuokrausoikeuden myöntäminen äänitteiden tuottajille

23. Edellä esitetyillä syillä voidaan jo pitkälti perustella neuvoston päätös ryhtyä vuokrausoikeutta koskevien kansallisten säännösten yhdenmukaistamiseen. On kuitenkin vielä arvioitava sitä, onko neuvoston päätös myöntää äänitteiden tuottajille yksinoikeus sallia tai kieltää äänitteidensä vuokraus yhteensopiva taloudellisen toiminnan harjoittamisen vapauden kanssa.

Kun asiaa tarkastelee tarkemmin, tämä on aito peruste epäillä direktiivin säännösten pätevyyttä. CD-levyjen vuokraustoimintaa Saksassa harjoittaneiden yhtiöiden oli ennen direktiivin täytäntöönpanosta annetun kansallisen lain voimaantuloa joka tapauksessa maksettava kansallisten säännösten mukaan tuottajille kohtuullinen korvaus näiden äänitteiden taloudellisesta hyödyntämisestä. Pääasian vastaajana olevan yhtiön mukaan olisi siten ollut riittävää luoda vastakkaisten intressien välille sellainen tasapaino, joka mahdollistaisi kaupan alalla toimiville tahoille pääsyn vuokrausmarkkinoille, ja pitää samalla kuitenkin voimassa velvollisuus suorittaa äänitteiden tuottajille kohtuullinen korvaus.

24. Jotta voidaan arvioida, onko direktiivissä omaksuttu ratkaisu oikeasuhteinen, on siis välttämätöntä osoittaa, että Euroopan yhteisön yleisen edun mukaisia tavoitteita, sellaisina kuin ne on aikaisemmin määritelty, ei olisi voitu saavuttaa toimenpiteillä, joilla olisi rajoitettu vähemmän vuokralleantoa harjoittavien toimintaa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa itse ennakkoratkaisupyynnössään, että vaikka yksinomaista vuokrausoikeutta koskevan säännöksen ottaminen direktiiviin olisikin perusteltu ja välttämätön sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toimivuuden takaamiseksi, "CD-levyjen vuokralleantoa harjoittavien yritysten ammatin harjoittamisen vapauden vakava loukkaus huomioon ottaen on mietittävä, eikö äänitteiden tuottajien taloudellisia etuja ja sisämarkkinoiden toimivuutta olisi voitu taata myös myöntämällä oikeus pakolliseen korvaukseen".

Sanon suoralta kädeltä, että vastauksen tällaiseen kysymykseen on oltava kieltävä.

25. Ensiksikin, kuten neuvosto direktiivin kuudennessa ja seitsemännessä perustelukappaleessa täsmentää, tekijänoikeuden ja lähioikeuksien antama suoja on mukautettava teknologian kehitykseen, kuten suojeltujen teosten uusiin käyttötapoihin. Mukauttaminen on toteutettava säännöksillä, joilla suojellaan immateriaalioikeuksien oikeudenhaltijoita siten, että heillä on mahdollisuus "riittäviin tuloihin", kuten "luovan ja taiteellisen työn jatkuvuus edellyttää". Sitä suojaa, joka tekijänoikeutta ja lähioikeutta koskevilla säännöksillä on annettu äänitteiden tuottajille, on aina perusteltu sillä, että on turvattava erityisen suuria ja epävarmoja sijoituksia, jotka kuitenkin ovat ehdottoman välttämättömiä, jotta tekijät voisivat jatkaa uusien teosten luomista. Näin ollen "mahdollisuus - - sijoitusten takaisin saamiseen voidaan tehokkaasti turvata ainoastaan antamalla riittävä oikeudellinen suoja asianomaisille oikeudenhaltijoille" (seitsemäs perustelukappale, viimeinen lause). Tuottajan sijoitusten turvaaminen tarkoittaa epäsuorasti myös tekijän luovan työn korvaamista.

26. Vuokrausoikeuden osalta on katsottava, että yksinoikeuden myöntäminen tuottajille on varmasti tehokkain suojakeino. Jos tuottajilla ei olisi CD-levyjen osalta mahdollisuutta päättää, millä edellytyksillä ne antavat käyttölupia vuokrausta varten, tapahtuisi taannoin täsmällisen säännöstön puuttuessa nähty ilmiö eli myynti vuokrauksen hinnalla. Äänitteen vuokraaja voisi toisin sanoen halvalla hinnalla hankkia kappaleen tuotteesta toisintaakseen sen sisällön erittäin helposti. Kokemuksen mukaan CD-levyjä vuokrataan, toisin kuin videotallenteita, ei niinkään kuuntelemista varten, vaan jotta saataisiin oma kopio suojatusta teoksesta.

On lisättävä, että kyse on toiminnosta, jota voidaan toistaa käytännöllisesti katsoen loputtomiin. Yhden ainoan kopion myynti kaupallista vuokraustoimintaa harjoittavalle henkilölle mahdollistaa suuren määrän vuokralleantoja, koska CD-levyt eivät helposti vahingoitu, toisin kuin vinyylilevyt. Lisäksi digitaalitekniikan käyttäminen nauhoituksessa (DAT-tekniikka) mahdollistaa nykyään CD-levyn sisällön toisintamisen siten, että saavutetaan täysin alkuperäistä äänitettä vastaava äänen laatu, mikä tekee äänitteen vuokrauksesta vielä edullisempaa. Kaikki tämä johtaisi ilmeisesti äänitteiden myynnin voimakkaaseen laskuun, jota vuokralleannosta saadut voitot eivät kompensoisi. Aiheutuisi siis vaara, että äänitteiden valmistamiseen pääomia sijoittaneet eivät voisi saada riittäviä tuloja, mikä vaikuttaisi ilmeisen haitallisesti uusien teosten luomiseen. Tuottajat keskittäisivät sijoituksensa lisäksi yksinomaan suurelle yleisölle suunnattuihin, tuottoisampiin teoksiin Euroopan yhteisössä vallitsevan kulttuurisen moniarvoisuuden kustannuksella.

27. Ennakkoratkaisupyynnössä esitetyt ja Music Pointin esittämissään huomioissa toistamat tiedot, joiden mukaan CD-levyjen myyntimarkkinoilla ei olisi tapahtunut laskua Saksassa vuokrauksen vielä ollessa sallittua(15), eivät näytä merkityksellisiltä. Näin on ensinnäkin siksi, että näissä tiedoissa otetaan huomioon markkinatilanne aikana, jolloin tekniikan kehitys ei vielä käytännössä tehnyt kuluttajalle mahdolliseksi valita vuokrauksen ja myynnin välillä. Toiseksi, ja mikä on vielä merkityksellisempää, sellaisten perusteiden oikeellisuutta, jotka yhteisön toimielimet ovat esittäneet yhdenmukaistamissäännöstön sisällön perustelemiseksi, ei voida tutkia vain yhtä tai muutamaa jäsenvaltiota koskevien tilastotietojen valossa.

28. Itse asiassa yksinoikeuden myöntäminen edellyttää sitä, että mahdollista tekniikan kehitystä arvioidaan oikein. Direktiivin säännöksissä esitetään ratkaisua, jolla pystytään suojaamaan sijoituksia liialliselta haitalta, varsinkin kun otetaan huomioon siirtymäsäännökset, jotka mahdollistavat ennen tiettyä päivämäärää hankittujen äänitteiden vuokralleannon. Ratkaisu näyttää siten olevan oikeassa suhteessa niihin tavoitteisiin, joihin lainsäädännön yhdenmukaistamisella pyrittiin, koska se on välttämätön, jotta äänitteiden tuottajien oikeuksia suojattaisiin asianmukaisesti.

Totean lisäksi tässä yhteydessä, että direktiivin tullessa voimaan jotkut jäsenvaltiot olivat jo ottaneet kansalliseen lainsäädäntöönsä säännöksen äänitteiden tuottajien yksinomaisesta vuokrausoikeudesta, mitä neuvosto ei voinut olla ottamatta huomioon yhdenmukaistamista koskevan yhteisön säännöstön hyväksyessään. Toisenlainen ratkaisu olisi todennäköisesti myötävaikuttanut pikemmin sisämarkkinoiden toimivuuden esteiden pysyttämiseen kuin niiden poistamiseen.

29. Loppujen lopuksi neuvosto päätti aivan oikein toteuttaa säännöstön, jossa annetaan erityistä suojaa tekijöiden, esittäjien ja tuottajien vuokrausoikeudelle, jota tekniikan kehittymisen vuoksi helposti rikotaan. Tuottajien osalta heidän tuottamiensa, äänitteille tallennettujen teosten toisintamisen helppous on tekijä, joka voi vakavasti haitata heidän sijoituksensa tuottavuutta. Ne menetykset, joita tästä säännöstöstä aiheutuu äänitteiden vuokralleantoa aikaisemmin laillisesti harjoittaneille henkilöille, vaikuttavat myös tästä näkökulmasta olevan oikeassa suhteessa siihen tulokseen, joka tällä säännöstöllä on saavutettava. Oikeuden vapaaseen ammatinharjoittamiseen on joka tapauksessa sopeuduttava teollis- ja tekijänoikeuksien suojelusta johtuviin vaatimuksiin ja uudesta tekniikasta johtuvaan vuokrausmarkkinoiden kehittymiseen.

30. Kansainvälisellä tasolla näistä vaatimuksista ollaan ilmeisen yksimielisiä. Kansainvälinen sopimuskäytäntö on viime vuosina asettunut täysin suojelun vahvistamisen kannalle, vaikkei kirjallisten ja taiteellisten teosten suojelua koskevassa Bernin yleissopimuksessa, jonka viimeiset muutokset ovat vuodelta 1971, eikä lähioikeuksia koskevassa Rooman yleissopimuksessa vuodelta 1961 ole yhtään säännöstä vuokrausoikeudesta, mikä selittyy helposti toisintamistekniikan kehittymisellä. Tämä koskee erityisesti äänitteiden tuottajien suojaa.

Erityisen tärkeä tältä osin on sopimus teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista (TRIPS-sopimus), joka on Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen liitteenä(16) ja jonka sopimuspuolina ovat niin Euroopan yhteisö kuin sen jäsenvaltiotkin. TRIPS-sopimuksen 11 artiklassa määrätään, että "ainakin tietokoneohjelmien ja elokuvateosten osalta jäsenen on annettava tekijöille ja näiden seuraajille oikeus sallia tai kieltää näiden tekijänoikeuden suojaamien töiden alkuperäisversioiden tai kopioiden kaupallinen vuokraus yleisölle - - ". Lisäksi TRIPS-sopimuksen 14 artiklassa määrätään, että tietokoneohjelmia koskevia 11 artiklan määräyksiä "sovelletaan soveltuvin osin äänitteiden tuottajiin ja, sen mukaisesti kuin kansallisessa lainsäädännössä säädetään, muihin äänitteiden oikeudenhaltijoihin. Jos sinä päivänä, jolloin monenkeskisen Uruguayn neuvottelukierroksen päättävä ministerikokous pidetään, jäsenen alueella on voimassa järjestelmä, joka turvaa kohtuullisen korvauksen äänitteiden vuokrauksesta oikeudenhaltijoille, jäsen voi säilyttää sellaisen järjestelmän edellyttäen, että äänitteiden kaupallinen vuokraus ei tosiasiassa heikennä oikeudenhaltijoiden yksinoikeutta kopioimiseen". Edellä esitetyt seikat osoittavat kuitenkin mielestäni ainakin CD-levyjen osalta sen, että kohtuullisen korvauksen järjestelmä välttämättä vaarantaa äänitteiden tuottajien yksinoikeuden toisintamiseen.

31. Samansisältöinen määräys kuuluu myös Performances and Phonogram Treatyyn, joka hyväksyttiin Genevessä 20.12.1996 Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) järjestämässä diplomaattisessa konferenssissa, jossa pyrittiin saattamaan ajan tasalle tekijänoikeuksia ja niiden lähioikeuksia koskevat kansainväliset sopimukset. Toisin kuin TRIPS-sopimuksen 14 artiklassa, Geneven sopimuksen 17 artiklassa määrätään enimmäismääräajasta, jota kauemmin jäsenvaltiot eivät voi ylläpitää kohtuullisen korvauksen järjestelmää (kolme vuotta sopimuksen voimaantulon jälkeen).

32. Vuokrausoikeutta koskevan direktiivin sääntöjen pätevyyttä ei voida tutkia ottamatta huomioon näitä huomattavan tärkeitä seikkoja. Ne osoittavat sen, että äänitteiden tuottajien suojan vahvistamisesta vallitsee erittäin laaja yksimielisyys, joka on samansuuntainen kuin neuvoston kanta sen hyväksyessä direktiivin.(17) Tässä yhteydessä on syytä lisäksi mainita, että direktiivin johdanto-osassa korostetaan sitä, että jäsenvaltioiden lainsäädäntöä olisi lähennettävä "ottamalla samalla huomioon kansainväliset yleissopimukset".

Tämä tarkoittaa sitä, ettei taloudellisen toiminnan vapaan harjoittamisen yleisperiaatetta ja sitä vastaavaa perusoikeutta voida tulkita niin, ettei tulkinnassa oteta huomioon niitä kansainvälisiä velvoitteita, joita Euroopan yhteisöllä ja jäsenvaltioilla on. Taloudellista toimintaa ei voi harjoittaa täysin vapaasti, jos se loukkaa kyseisten teollis- ja tekijänoikeuksien suojaa, joiden tunnustamisesta vallitsee myös erittäin laaja yksimielisyys kansainvälisessä yhteisössä.

33. Lopuksi on korostettava, että direktiivissä ei suoralta kädeltä suljeta pois sitä, että tuottajat voisivat myöntää vuokralleantoon tarvittavia lisenssejä, kun tarjous vaikuttaa heistä edulliselta. Hankala ongelma syntyisi kuitenkin silloin, jos osoitettaisiin, että kieltämällä lisenssien myöntäminen vuokralleantoa varten pyritään yksinomaan poistamaan markkinoilta ne, jotka ovat aikaisemmin harjoittaneet vuokralleantoa, ja valtaamaan tällä tavalla samat markkinat niin, että ne ovat tuottajien hallittavissa. Tästä ei ole kyse nyt vireillä olevassa menettelyssä, joka koskee vain sellaisten direktiivin säännösten pätevyyttä, joilla myönnetään yksinoikeus sallia tai kieltää äänitteiden vuokraus. Jos kyseessä olisi tämän yksinoikeuden käyttäminen, en usko, että yhteisöjen tuomioistuimen viimeaikainen oikeuskäytäntö huomioon ottaen voitaisiin olla täysin varmoja siitä, että niiden yleisen edun mukaisten vaatimusten avulla, joilla perusteltiin yksinoikeuden myöntämistä, voitaisiin myös perustella se, että tätä oikeutta käytetään tavalla, joka on ilmeisessä ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan määräysten kanssa.(18)

Ratkaisuehdotus

34. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Landgericht Kölnin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:

Ennakkoratkaisukysymystä tutkittaessa ei ole ilmennyt mitään sellaista, joka voisi vaikuttaa vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/100/ETY 1 artiklan 1 kohdan pätevyyteen.

(1) - Tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 14 päivänä toukokuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/250/ETY (EYVL L 122, s. 42); tiettyjen satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin ja kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen sovellettavien, tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevien sääntöjen yhteensovittamisesta 27 päivänä syyskuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/83/ETY (EYVL 248, s. 15); tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajan yhdenmukaistamisesta 29 päivänä lokakuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/98/ETY (EYVL L 290, s. 9) ja tietokantojen oikeudellisesta suojasta 11 päivänä maaliskuuta 1996 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/9/EY (EYVL L 77, s. 20).

(2) - KOM(88) 172 lopullinen, 10.11.1988.

(3) - Säännöksiä, joissa myönnetään yksinoikeus sallia tai kieltää vuokraus, on myös muissa tekijänoikeuden suojaa koskevissa direktiiveissä. Edellä mainitun direktiivin 91/250/ETY 4 artiklan c kohdassa tietokoneohjelmien tekijöille myönnettiin jo yksinoikeus "alkuperäisen tietokoneohjelman tai sen kappaleiden levitykseen yleisölle vuokraamalla tai muulla tavalla". Direktiivin 92/100/ETY 1 artiklan yleissäännös kattaa nykyään tämän oikeuden. Merkityksellinen on myös edellä mainitun direktiivin 96/9/EY 7artiklan 2 kohdan b alakohta, jossa myönnetään myös tietokantojen tekijöille (direktiivissä käytetyn terminologian mukaisesti "valmistajille") yksinoikeus sallia tai kieltää tietokantojen, joilla ei ole tekijänoikeuden suojaa, vuokraus, koska ne eivät täytä omaperäisyyden kriteerejä. Vuokrauksen katsotaan nimittäin olevan sellaista tietokantojen (tai niiden olennaisen osan) uudelleenkäyttöä, jonka valmistaja voi kieltää.

(4) - Levitysoikeus määritellään yhtenä tekijänoikeuden lähioikeutena direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa toteamalla, että "esittäjillä esitystensä tallennusten osalta, äänitteiden tuottajilla äänitteidensä osalta, elokuvien ensimmäisten tallennusten tuottajilla elokuviensa alkuperäiskappaleen ja kopioiden osalta sekä yleisradio-organisaatioilla 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen lähetystensä tallennusten osalta" on "yksinoikeus saattaa yleisön saataville näitä kohteita, mukaan lukien niiden kopiot, myymällä tai muilla tavoin". Direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että "[e]dellä 1 kohdassa tarkoitetun kohteen levitysoikeus yhteisössä sammuu ainoastaan, jos kohteen ensimmäinen myynti yhteisössä tapahtuu oikeudenhaltijan toimesta tai tämän suostumuksella". Artiklan 3 kohdassa on puolestaan maininta vuokrausoikeutta koskevien erityissäännösten ensisijaisesta soveltamisesta.

(5) - Jäsenvaltioilla säilyy 13 artiklan 3 kohdan nojalla mahdollisuus säätää kansallisessa oikeusjärjestyksessään, että lupa vuokraukseen tai lainaukseen katsotaan annetuksi, jos oikeuksien kohde on hankittu ennen 1.7.1994. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin myös säätää, että oikeudenhaltijoilla on ainakin oikeus saada riittävä korvaus vuokrauksesta tai lainauksesta, varsinkin kun kyseessä on digitaalitallenne.

(6) - Viittaan siihen, että jokaisen oikeus kulttuuriin on tunnustettu kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa, joiden laatimisessa jäsenvaltiot ovat olleet mukana tai joihin ne ovat liittyneet. Tarkoitan esimerkiksi YK:n valmistelemaa taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevaa kansainvälistä yleissopimusta, joka avattiin allekirjoitettavaksi New Yorkissa 16.12.1966. Sen 15 artiklassa määrätään, että "tämän yleissopimuksen sopimusvaltiot tunnustavat jokaiselle oikeuden: a) ottaa osaa kulttuurielämään; b) päästä osalliseksi tieteen kehityksen ja sen soveltamisen eduista; c) nauttia tieteellisten, kirjallisten tai taiteellisten tuotteidensa henkisille ja aineellisille eduille suodusta suojasta". Lisäksi tarkoitan YK:n yleiskokouksen 10.12.1948 hyväksymän ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 27 artiklaa, jossa tunnustetaan kullekin henkilölle "oikeus vapaasti osallistua yhteisön sivistyselämään, nauttia taiteista sekä olla osallisena tieteen edistykseen ja siitä johtuviin etuihin". Artiklan 2 kappaleessa tunnustetaan myös nimenomaisesti, että tekijänoikeus on ihmisoikeus: "Jokaisella on oikeus niiden henkisten ja aineellisten etujen suojaan, jotka johtuvat hänen luomastaan tieteellisestä, kirjallisesta tai taiteellisesta tuotannosta." Ks. tältä osin Cassin, "L'intégration, parmi les droits fondamentaux de l'homme, des droits des créateurs des oeuvres de l'esprit", tudes sur la propriété industrielle, littéraire, artistique, Mélanges Robert Plaisant, Paris, 1960, ss. 225. Tässä ei oteta huomioon tätä kansainvälisissä sopimuksissa tehtyä luonnehdintaa, jonka mukaan tekijänoikeus on ihmisoikeus, koska tässä kyseessä olevat immateriaalioikeudet ovat lähioikeuksia, jotka eivät kuulu yllä mainittujen sääntöjen soveltamisalaan.

(7) - Asia 158/86, Warner Brothers ja Metronome Video, tuomio 17.5.1988 (Kok. 1988, s. 2605, 15 kohta)

(8) - Asia 395/87, Tournier, tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2521).

(9) - Asia 62/79, Coditel, tuomio 18.3.1980 (Kok. 1980, s. 881).

(10) - Ks. Sarti, Diritti esclusivi e circolazione dei beni, Milano, 1996, s. 312; Bergé, La protection internationale et communautaire du droit d'auteur, Paris, 1996, s. 128.

(11) - Ks. mm. asia 4/73, Nold v. komissio, tuomio 14.5.1974 (Kok. 1974, s. 491, 14 kohta, Kok. Ep. II, s. 293); asia 265/87, Schräder, tuomio 11.7.1989 (Kok. 1989, s. 2237, 15 kohta); asia C-280/93, Saksa v. komissio, tuomio 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-4973, 78 kohta) ja asia C-44/94, Fishermen's Organisations ym., tuomio 17.10.1995 (Kok. 1995, s. I-3115, 55 kohta).

(12) - Edellä alaviitteessä 7 mainittu asia Warner Brothers ja Metronome Video, tuomion 10 kohta: "Videotallenteita ei levitetä kaupallisesti ainoastaan myymällä vaan yhä enemmän myös vuokraamalla niitä videonauhureita omistaville henkilöille. Oikeus kieltää kyseinen vuokraaminen on sen vuoksi omiaan vaikuttamaan videotallenteiden kauppaan kyseisessä jäsenvaltiossa ja vaikuttamaan siten epäsuorasti kyseisten tuotteiden yhteisön sisäiseen kauppaan. Pääasian käsittelyn kohteena olevan kaltaista lainsäädäntöä on näin ollen pidettävä vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 30 artiklassa kiellettynä vaikutukseltaan maahantuonnin määrällistä rajoitusta vastaavana toimenpiteenä."

(13) - Yhteisöjen tuomioistuin totesi yhdistetyssä asiassa C-92/92 ja C-326/92, Phil Collins ym., 20.10.1993 antamassaan tuomiossa (Kok. 1993, s. I-5145, 26 kohta), että "juuri kaupan esteiden ja kilpailun vääristymisen välttämiseksi neuvosto antoi EY:n perustamissopimuksen 57 artiklan 2 kohdan sekä 66 ja 100 a artiklan nojalla 19.11.1992 vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla koskevan direktiivin 92/100/ETY - - ".

(14) - Tiedot on otettu komission direktiiviehdotuksen liitteenä olleesta kertomuksesta, asiakirja KOM(90) 586, 11 kohta ja sitä seuraavat kohdat, 24.1.1991.

(15) - Metronome on sitä paitsi kiistänyt tiedot.

(16) - Maailman kauppajärjestön perustamissopimus ja sen liitteet, jotka allekirjoitettiin Marrakechissä 15.4.1994, on hyväksytty Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986-1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22 päivänä joulukuuta 1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (EYVL L 336, s. 213).

(17) - Lisäksi on huomattava, että komissio oli ottanut vuokrausoikeuden suojasta WIPO:ssa tehdyn selvitystyön huomioon direktiiviehdotusta laatiessaan. Ks. edellä alaviitteessä 14 mainitun alustavan kertomuksen 40 kohta ja alaviite 12.

(18) - Yhteisön tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa C-241/91 P ja C-242/91 P, RTE ja ITP v. komissio, 6.4.1995 antamassa tuomiossa (Kok. 1995, s. I-743) on useita piirteitä, jotka puoltavat sitä, että äänitteiden tuottajille myönnetyn yksinoikeuden käyttämistä voidaan valvoa. Lisään kuitenkin, että yhteisöjen tuomioistuimen päätelmät kyseisessä asiassa vaativat täsmennystä, koska on vaikea hyväksyä sitä, että kyseistä ratkaisua voitaisiin käyttää yleisenä perusteluna sille, että olennaisten tekijänoikeuksien - kuten toisintamis- ja esittämisoikeuksien - käyttöön sovelletaan kilpailusääntöjä. Tällainen tulkinta olisi ristiriidassa sen kanssa, että kansainvälisissä sopimuksissa tekijänoikeutta on pidetty perusoikeuden luonteisena oikeutena. Samaa ei voida sanoa tekijänoikeuden lähioikeuksista, joille kansainvälisissä säännöksissä ei myönnetä vastaavaa suojaa.