ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
52

Tästä huolimatta, jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, on todettava, että unionin tuomioistuimelle esitetyistä seikoista ilmenee, että vahinko, jota on aiheutunut pääasian kantajan väitetystä syrjinnästä suhteessa vakituisiin työntekijöihin, vaikuttaa johtuvan siitä seikasta, että hänen palkkaluokkaansa ei määritetty niiden kansallisten säännösten mukaisesti, joita sovellettiin otettaessa hänet palvelukseen toistaiseksi 1.9.2011, vaan niiden myöhempien säännösten mukaisesti, jotka olivat voimassa hetkellä, jolloin hallinto määritti palvelusajan uudestaan, eli 8.9.2014. Vaikka pääasian kantajalle oli kertynyt hetkellä, jolloin hänet otettiin palvelukseen toistaiseksi, palvelusaikaa yli kolme vuotta, minkä johdosta hänet olisi voitu sijoittaa tuolloin voimassa olleen palkkataulukon toiseen palkkaluokkaan, häneen ei sovellettu siirtymäsäännöksiä, jotka liittyivät kyseisen palkkataulukon muutokseen 1.1.2012 lähtien, vaikka näillä siirtymäsäännöksillä pyrittiin takaamaan palkkaluokan säilyminen niille työntekijöille, jotka kyseisenä päivänä kuuluivat toiseen palkkaluokkaan. Koska kansallinen tuomioistuin ei esittänyt unionin tuomioistuimelle kysymyksiä tästä seikasta, ensin mainitun tuomioistuimen on tarvittaessa tarkistettava, onko tällainen uuden palkkataulukon taannehtiva soveltaminen oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden mukaista.
8

Direktiivin 2013/32 46 artiklan otsikko on ”Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin”, ja siinä säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijoilla on oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi: a) päätökseen, joka koskee heidän tekemäänsä kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta, mukaan lukien: i) päätös hakemuksen perusteettomuudesta pakolaisaseman ja/tai toissijaisen suojeluaseman suhteen, – – 3. Edellä olevan 1 kohdan noudattamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että tehokkaat oikeussuojakeinot sisältävät sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc ‑tutkimisen kaikilta osin, mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen [vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9)] mukaisesti, ainakin muutoksenhakumenettelyissä ensimmäisessä oikeusasteessa. – – 5. Jäsenvaltion on sallittava hakijoiden jäädä alueelleen siihen asti, kun määräaika, jonka kuluessa näiden on käytettävä oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, on päättynyt, ja silloin, kun tällaista oikeutta on käytetty määräajassa, odottamaan muutoksenhaun tulosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 kohdan soveltamista. 6. Kun kyseessä on a) päätös katsoa hakemus ilmeisen perusteettomaksi 32 artiklan 2 kohdan mukaisesti tai perusteettomaksi 31 artiklan 8 kohdan mukaisen tutkinnan perusteella, paitsi jos nämä päätökset perustuvat 31 artiklan 8 kohdan h alakohdassa tarkoitettuihin olosuhteisiin; b) päätös hakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisesta 33 artiklan 2 kohdan a, b tai d alakohdan perusteella; c) päätös kieltäytyä hakijan tapauksen ottamisesta uudelleen tutkittavaksi sen jälkeen, kun tutkinta on keskeytetty 28 artiklan mukaisesti; tai d) päätös olla tutkimatta hakemusta tai olla tutkimatta hakemusta kokonaisuudessaan 39 artiklan mukaisesti, tuomioistuimella on oltava valtuudet ratkaista joko hakijan pyynnöstä tai omasta aloitteestaan, saako hakija jäädä jäsenvaltion alueelle, jos päätöksen seurauksena hakijan oikeus jäädä jäsenvaltioon lakkaa ja kun kansallisessa lainsäädännössä ei ole tällaisissa tapauksissa säädetty oikeudesta jäädä jäsenvaltion alueelle odottamaan muutoksenhaun tulosta. – –”
55

Kaiken edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että asetuksia N:o 1896/2006 ja N:o 1393/2007 on tulkittava siten, että jos eurooppalainen maksamismääräys on annettu tiedoksi vastapuolelle siten, että siihen liitettyä maksamismääräystä koskevaa hakemusta ei ole laadittu kielellä, jota sen oletetaan ymmärtävän, tai sen mukana ei ole käännöstä tälle kielelle asetuksen N:o 1393/2007 8 artiklan 1 kohdassa edellytetyllä tavalla, vastapuolelle on ilmoitettava asianmukaisesti viimeksi mainitun asetuksen liitteessä II olevalla vakiolomakkeella tämän oikeudesta kieltäytyä vastaanottamasta kyseistä asiakirjaa.
11

Direktiivin 2011/95 V lukuun, jonka otsikko on ”Määritteleminen henkilöksi, joka voi saada toissijaista suojelua”, on sijoitettu sen 17 artikla, jonka otsikko on ”Poissulkeminen” ja jossa säädetään seuraavaa: ”1. Kolmannen maan kansalaista tai kansalaisuudetonta henkilöä ei katsota henkilöksi, joka voi saada toissijaista suojelua, jos on perusteltua syytä olettaa, että hän on: a) tehnyt rikoksen rauhaa vastaan, sotarikoksen tai rikoksen ihmisyyttä vastaan, siten kuin nämä rikokset on määritelty asiaankuuluvissa kansainvälisissä sopimuksissa; b) tehnyt törkeän rikoksen; c) syyllistynyt Yhdistyneiden Kansakuntien tarkoitusperien ja periaatteiden vastaisiin tekoihin Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan johdanto-osassa sekä 1 ja 2 artiklassa esitetyn mukaisesti; d) vaaraksi sen jäsenvaltion yhteiskunnalle tai turvallisuudelle, jossa hän on. 2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan henkilöihin, jotka yllyttävät siinä mainittuihin rikoksiin tai tekoihin tai muulla tavoin osallistuvat niiden suorittamiseen. 3. Jäsenvaltio voi katsoa, että kolmannen maan kansalainen tai kansalaisuudeton henkilö ei voi saada toissijaista suojelua, jos hän on ennen asianomaiseen jäsenvaltioon pääsyään tehnyt yhden tai useamman 1 kohdan soveltamisalaan kuulumattoman rikoksen, josta voitaisiin määrätä vankeusrangaistus, jos se olisi tehty kyseisessä jäsenvaltiossa, ja jos hän on jättänyt alkuperämaansa ainoastaan välttääkseen näistä rikoksista johtuvia seuraamuksia.”
46

Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevan teoksen käyttäjä on valmistanut kyseisestä teoksesta kappaleen yksityiselle palvelimelle ja sen jälkeen laittanut teoskappaleen muulle internetsivustolle kuin sille, jolla teosta on alun perin levitetty. Näin toimiessaan kyseisellä käyttäjällä on ollut ratkaiseva rooli mainitun teoksen välittämisessä yleisölle, jota teoksen tekijä ei ollut ottanut huomioon silloin, kun hän oli antanut luvan alkuperäiseen välittämiseen.
7

Direktiivin 2011/83 7 artiklan, jonka otsikko on ”Muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtyjä sopimuksia koskevat muotovaatimukset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtävien sopimusten osalta elinkeinonharjoittajan on annettava 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot kuluttajalle paperilla tai kuluttajan suostumuksella muulla pysyvällä välineellä. Tietojen on oltava helposti luettavia, ja ne on esitettävä selkeällä ja ymmärrettävällä kielellä.”
3

Käsitteen ”peräisin olevat tuotteet” (alkuperätuotteet) määrittelystä ja hallinnollisen yhteistyön menetelmistä tehdyssä pöytäkirjassa N:o 3, sellaisena kuin sitä on muutettu Euroopan yhteisön, Euroopan atomienergiayhteisön sekä Euroopan hiili- ja teräsyhteisön ja niiden jäsenvaltioiden sekä Latvian tasavallan vapaakauppaa ja kaupan liitännäistoimenpiteitä koskevan sopimuksen nojalla tehtyyn sekakomitean päätökseen N:o 1/97 sisältyvien muutosten hyväksymisestä Eurooppa-sopimuksen pöytäkirjaan N:o 3 2.12.1998 tehdyllä Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Latvian tasavallan välisen assosiaationeuvoston päätöksellä N:o 4/98 (EYVL 1999, L 6, s. 10) (jäljempänä pöytäkirja N:o 3), olevissa 16 ja 17 artiklassa täsmennettiin, että Latviasta peräisin oleviin tavaroihin sovellettiin assosiaatiosopimuksen määräyksiä vientimaan tulliviranomaisten antaman EUR.1-tavaratodistuksen esittämisestä.
28

Tähän kysymykseen vastaamiseksi on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan verovelvollisen oikeus vähentää siitä arvonlisäverosta, jonka maksamiseen se on velvollinen, arvonlisävero, joka sen on maksettava tai jonka se on maksanut sille luovutetuista tavaroista tai suoritetuista palveluista, on unionin lainsäädännöllä käyttöön otetun yhteisen arvonlisäverojärjestelmän perusperiaate (ks. mm. tuomio 21.3.2018, Volkswagen, C-533/16, EU:C:2018:204, 37 kohta).
39

Näin ollen on katsottava, että työntekijät, jotka haluavat päättää työsuhteensa työntekijöiden asemasta annetun lain 40 §:n mukaisesti, ovat niihin työntekijöihin verrattavassa tilanteessa, jotka haluavat päättää työsuhteensa tämän lain 50 §:n mukaisesti, koska he päättävät työsuhteensa siksi, että työnantaja muuttaa olennaisella tavalla heidän työsuhteensa sellaisia ehtoja, joiden osalta Espanjan lainsäätäjä on katsonut, ettei työntekijöitä voida velvoittaa hyväksymään niitä, kun se on kummankin tapauksen osalta säätänyt, että työntekijällä on oikeus päättää työsuhteensa ja oikeus tämän lisäksi korvaukseen.
Holdingyhtiölle, joka osallistuu vain joidenkin tytäryhtiöidensä hallinnointiin ja joka sitä vastoin ei harjoita muihin tytäryhtiöihinsä liittyvää liiketoimintaa, tytäryhtiöiden osuuksien hankinnasta aiheutuneiden kulujen on katsottava olevan vain osittain kyseisen holdingyhtiön yleiskustannuksia, jolloin hankintakuluihin sisältyvä arvonlisävero voidaan vähentää vain siltä osin kuin kyseiset kulut kuuluvat – jäsenvaltioiden määrittelemien jakoperusteiden mukaan – liiketoiminnan piiriin, ja jäsenvaltioiden on mainittua toimivaltaansa käyttäessään otettava huomioon mainitun direktiivin tarkoitus ja systematiikka ja siis säädettävä sellaisesta laskentatavasta, joka kuvastaa objektiivisesti osuutta, joka aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa aiheutuneista kustannuksista tosiasiallisesti kohdistuu yhtäältä liiketoimintaan ja toisaalta muuhun kuin liiketoimintaan, minkä tarkastaminen on kansallisten tuomioistuinten tehtävä.
11

Valittajien mukaan henkilöstösääntöjen käsite ”koulutuksesta aiheutuvat kulut” on itsenäinen käsite, jonka tulkinnassa on otettava huomioon sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa käsite on, ja käsitteen asiayhteys. He katsovat, että lisillä on tarkoitus ottaa huomioon virkamiehen perhetilanne ja erityisesti maksaa tälle palkanlisiä, jotka liittyvät hänelle tosiasiallisesti aiheutuviin kustannuksiin, siitä riippumatta, missä järjestelmässä hänen lapsensa on oppilaana. Käsiteltävässä asiassa maksut, joita valittajat maksavat, on tarkoitettu heidän lastensa koulutuksen rahoittamiseen, ja ne ovat heidän mukaansa perusteltuja.
2)

Direktiivin 2006/112 13 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että – ellei siitä merkityksellisiä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevasta selvityksestä, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä, muuta johdu – siinä vahvistetun, arvonlisäverovelvollisuuden ulkopuolelle jättämistä koskevan säännön alaan ei kuulu pääasiassa kyseessä olevan kaltainen toiminta, jossa yhtiö huolehtii tiettyjen kunnan julkisten tehtävien suorittamisesta kunnan kanssa tekemänsä sopimuksen perusteella, siinä tapauksessa, että toiminta on direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua liiketoimintaa.
9

Pakkauksista ja pakkausjätteistä huolehtimisesta annetun hallituksen päätöksen nro 621/2005 (Hotărârea Guvernului nr. 621/2005 privind gestionarea ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 639, 20.7.2005; jäljempänä hallituksen päätös nro 621/2005), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 16 §:n 1 ja 4 momentissa todetaan seuraavaa: ”1) Taloudelliset toimijat, jotka ovat romanialaisia oikeushenkilöitä, vastaavat jäljempänä esitetyn mukaisesti kaikesta jätteestä, joka on peräisin niiden kansallisille markkinoille saattamista pakkauksista: a) pakattuja tuotteita markkinoille saattavat taloudelliset toimijat vastaavat jätteestä, joka on peräisin primaari-, sekundaari- ja tertiääripakkauksista, joita käytetään niiden omien tuotteiden pakkaamiseen, lukuun ottamatta myyntipakkauksia, joita käytetään niiden kansallisille markkinoille saattamien tuotteiden pakkaamiseen myyntipisteessä b) yksittäispakattuja tuotteita jälleenmyyntiä tai edelleen jakelua varten uudelleen pakkaavat taloudelliset toimijat vastaavat jätteestä, joka on peräisin niiden markkinoille saattamista sekundaari- ja tertiääripakkauksista c) myyntipakkauksia markkinoille saattavat taloudelliset toimijat vastaavat jätteestä, joka on peräisin näistä pakkauksista. – – 4) Taloudellisten toimijoiden, joihin viitataan 2 momentissa, on saavutettava vähintään [ympäristörahastosta annetun hallituksen kiireellisen asetuksen nro 196/2005 (Ordonanța de urgență a guvernului nr. 196/2005 privind Fondul pentru mediu; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 1193, 30.12.2005), sellaisena kuin se on hyväksyttynä siihen lailla nro 105/2006 (Legea nr.105/2006) tehtyine muutoksineen ja lisäyksineen] liitteessä 3, sellaisena kuin se on myöhempine muutoksineen ja lisäyksineen, säädetyt tavoitteet, joita sovelletaan pakkausjätteeseen, joka on peräisin kansallisille markkinoille saatetuista tai sopimuksen nojalla takaisin otetuista pakkauksista ja jonka jäljitettävyys voidaan varmistaa.”
[SEUT 108] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion julkisen yleisradiotoiminnan rahoitusjärjestelmää koskeva muutos, jolla korvataan televisio- ja radiovastaanottimen hallussapitoon perustuva lupamaksu yleisradiomaksulla, joka on maksettava erityisesti asunnon tai liiketilan hallinnan perusteella, ei ole tässä säännöksessä tarkoitettu voimassa olevan tuen muutos, josta on ilmoitettava Euroopan komissiolle SEUT 108 artiklan 3 kohdan nojalla.

(ks. tuomiolauselman 1 kohta)
30

StPO:n 453 §:ssä, jonka otsikko on ”Myöhempi päätös ehdonalaisesta vapauttamisesta tai rangaistusvaroitus”, säädetään seuraavaa: ”1. Tuomioistuin tekee ehdonalaista vapauttamista tai rangaistusvaroitusta koskevat myöhemmät päätökset (StGB:n 56a–56g, 58, 59a ja 59b §) ilman suullista käsittelyä. Virallista syyttäjää ja vastaajaa on kuultava. 246a §:n 2 momenttia sekä 454 §:n 2 momentin neljättä virkettä sovelletaan soveltuvin osin. Kun tuomioistuimen on lausuttava ehdonalaisen vapauttamisen kumoamisesta ehtojen tai ohjeiden rikkomisen vuoksi, tuomitulle on annettava tilaisuus suulliseen kuulemiseen. Jos rikosseuraamustyöntekijä on nimetty, tuomioistuin ilmoittaa hänelle, tuleeko ehdonalaisen vapauttamisen kumoamista tai rangaistuksen suoritetuksi toteamista koskeva päätös kyseeseen; tuomioistuimen on ilmoitettava hänelle muista rikosoikeudellisista menettelyistä saamistaan tiedoista, jos tämä on tarkoituksenmukaista koeajan valvonnan kannalta. 2. Edellä 1 momentissa tarkoitettuihin päätöksiin voidaan hakea muutosta. Muutosta voidaan hakea vain sillä perusteella, että annettu määräys on lainvastainen tai että koeaikaa on jälkikäteen pidennetty. Ehdonalaisen vapauttamisen kumoaminen, rangaistuksen suoritetuksi toteaminen, jäännösrangaistukseen tuomitseminen ja sen toteaminen, että asia jää varoituksen varaan (StGB:n 56f, 56g ja 59b §), voivat olla välittömän muutoksenhaun kohteena.”
Näin ollen merkin rekisteröinti tulisi evätä direktiivin 2008/95 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla vain, jos kohtuudella on odotettavissa, että kohdeyleisö todella katsoo merkin kuvailevan jotakin näistä ominaisuuksista

Unionin lainsäätäjä on käyttäessään direktiivin 2008/95 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ilmaisua ”tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia” yhtäältä osoittanut, että kaikki nämä on katsottava tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksiksi, ja toisaalta tarkentanut, ettei tämä luettelo ole tyhjentävä, joten myös muut tavaroiden tai palvelujen ominaisuudet voidaan ottaa huomioon.

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että tavaramerkki, joka koostuu pääasiassa kyseessä olevan kaltaisesta sanamerkistä, jota käytetään viinialan tuotteiden tunnusmerkkinä ja joka sisältää maantieteellisen nimen, on jätettävä rekisteröimättä, kun tämä merkki sisältää erityisesti sanan, jota yhtäältä käytetään yleisesti osoittamaan laitokset tai tilat, joissa tällaiset tuotteet valmistetaan, ja joka on toisaalta myös yksi useista sanaosista, jotka muodostavat tämän tavaramerkin rekisteröintiä hakeneen oikeushenkilön toiminimen.

(ks. 28 kohta ja tuomiolauselma)
SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa kielletään jopa vainajan nimenomaisesta tahdosta huolimatta tuhkauurnan haltijaa antamasta tämän uurnan säilyttämistä kolmannen tehtäväksi ja jossa hänet velvoitetaan säilyttämään uurna asunnossaan, ellei sitä anneta säilytettäväksi kunnalliselle hautausmaalle, ja jossa lisäksi kielletään kaikki toiminta, jolla tavoitellaan voittoa ja jonka kohteena on tuhkauurnien säilyttäminen millä tahansa perusteella ja minkä tahansa ajanjakson ajan, vaikka tämä ei olisi toiminnan yksinomaisena tarkoituksena.

Ensinnäkin kansanterveyteen liittyvän oikeuttamisperusteen osalta on totta, että unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että kansanterveys on yksi unionin oikeudessa tunnustetuista yleisen edun mukaisista pakottavista syistä ja että jäsenvaltioilla on tällä alalla laaja harkintavalta (ks. vastaavasti tuomio 1.6.2010, Blanco Pérez ja Chao Gómez, C-570/07 ja C-571/07, EU:C:2010:300, 44, 68 ja 106 kohta). Tällaisella tavoitteella ei kuitenkaan voida oikeuttaa pääasiassa kyseessä olevaa rajoitusta, koska tuhka, toisin kuin maalliset jäännökset, on biologisesti inertti aine, sillä kuumuus on tehnyt siitä steriiliä, joten tuhkan säilyttäminen ei voi edustaa kansanterveyden suojaamisen kannalta pakottavaa vaatimusta.

Toiseksi tarpeesta huolehtia vainajien muiston asianmukaisesta kunnioittamisesta on todettava, että myös se voi olla yleisen edun mukainen pakottava syy. On kuitenkin todettava, että on olemassa vähemmän rajoittavia toimenpiteitä, joilla kyseinen tavoite voidaan saavuttaa, kuten muun muassa velvollisuus taata tuhkauurnien säilyttäminen vastaavissa olosuhteissa kuin kunnallisilla hautausmailla ja luovutustilanteessa siirtää nämä uurnat julkiselle hautausmaalle tai palauttaa ne vainajan läheisille.

(ks. 54, 55, 57, 59 ja 66 kohta sekä tuomiolauselma)
Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY 11 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle lainsäädännölle, jossa ei sallita sitä, että kiinnitetyn kiinteistön ulosmittausmenettelyä käsittelevä tuomioistuin tutkii viran puolesta tai asianosaisten hakemuksesta ulosmittausperusteen pätevyyden sen kannalta, onko kyse sopimattomista kaupallisista menettelyistä, eikä missään tapauksessa sitä, että tuomioistuin, joka on toimivaltainen antamaan aineellisen ratkaisun siitä, onko kyse tällaisista menettelyistä, päättää kiinnitetyn kiinteistön ulosmittausmenettelyn keskeyttämisen kaltaisista turvaamistoimista.

Tästä seuraa, että sopimusehtoa ei voida julistaa pätemättömäksi pelkästään mainitun direktiivin säännösten perusteella, vaikka sopimuspuolet olisivat sopineet siitä sopimattoman kaupallisen menettelyn yhteydessä. Tällaisissa olosuhteissa direktiivi 2005/29 ei edellytä, että sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevaa pääasiaa käsittelevä tuomioistuin määrää kiinteistön ulosmittausmenettelyn keskeyttämisen kaltaisista turvaamistoimista kyseisen tuomioistuimen lopullisen ratkaisun tehokkuuden takaamiseksi. Tällä ratkaisulla ei nimittäin voisi missään tapauksessa yksinomaan tämän direktiivin perusteella olla kyseessä olevan sopimuksen pätevyyttä ja näin ollen ulosmittausperusteen pätevyyttä koskevia seurauksia.

(ks. 43, 44 ja 51 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä sekä direktiivien 2001/77/EY ja 2003/30/EY muuttamisesta ja myöhemmästä kumoamisesta 23.4.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/28/EY 18 artiklan 7 kohtaa, luettuna yhdessä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiveissä 2009/28/EY ja 2009/30/EY vahvistettujen kestävyyskriteerien täyttymisen osoittamiseen käytettävän International Sustainability and Carbon Certification ‑järjestelmän hyväksymisestä 19.7.2011 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen 2011/438/EU kanssa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa asetetaan talouden toimijoille erityisiä ehtoja, jotka ovat bionesteiden kestävyyssertifioinnin osalta erilaisia ja laajempia kuin ne, joista määrätään ISCC-järjestelmän, joka on hyväksytty kyseisessä täytäntöönpanopäätöksessä, jonka Euroopan komissio on antanut mainitun direktiivin 18 artiklan 4 kohdan mukaisesti, kaltaisessa vapaaehtoisessa kestävyyssertifiointijärjestelmässä, siltä osin kuin kyseinen järjestelmä on hyväksytty ainoastaan biopolttoaineiden osalta ja mainitut ehdot koskevat vain bionesteitä.

Tässä yhteydessä mainitun direktiivin 18 artiklan 7 kohdasta käy ilmi, että jos talouden toimija esittää komission direktiivin 2009/28 18 artiklan 4 kohdan nojalla antaman päätöksen kohteena olevan sopimuksen tai järjestelmän mukaisesti saadut todisteet tai tiedot, ja siltä osin kuin kyseinen päätös kattaa ne, jäsenvaltio ei saa vaatia toimittajalta lisänäyttöä mainitun direktiivin 17 artiklan 2–5 kohdassa tarkoitettujen kestävyyskriteerien täyttymisestä. Jos komissio sitä vastoin ei ole tehnyt tiettyä sertifiointijärjestelmää koskevaa päätöstä tai jos tässä päätöksessä täsmennetään, että tämä järjestelmä ei kata kaikkia direktiivin 2009/28 17 artiklan 2–5 kohdassa määriteltyjä kestävyyskriteerejä, jäsenvaltioilla säilyy tältä osin vapaus velvoittaa talouden toimijat noudattamaan kansallista lainsäädäntöä, jolla pyritään varmistamaan kyseisten kriteerien noudattamisen valvonta. Tästä seuraa, että siltä osin kuin täytäntöönpanopäätöksen 2011/438 kohteena olevassa ISCC-järjestelmässä käytetään ainetasemenetelmää biopolttoaineiden kestävyyden osoittamiseksi, sillä ei näytetä voivan rajoittaa jäsenvaltioille direktiivin 2009/28 18 artiklan 1 ja 3 kohdan nojalla kuuluvaa toimivaltaa määrittää, miten direktiivin 2009/28 17 artiklan 2–5 kohdassa tarkoitettujen kestävyyskriteerien täyttymisen arviointi suoritetaan bionesteiden osalta.

(ks. 33, 34, 36 ja 41 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Näin ollen on pelkästään sellaisella tavaramerkillä, joka poikkeaa huomattavasti alan yleisestä käytännöstä tai tavasta ja joka tästä syystä täyttää keskeisen tehtävänsä alkuperän osoittajana, on Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky.

Oikeuskäytäntöä, joka on kehitetty itse tavaran ulkoasusta muodostuville kolmiulotteisille tavaramerkeille, on sovellettava myös silloin, kun haettu tavaramerkki on kuviomerkki, joka esittää kyseessä olevan tavaran kaksiulotteista kuvaa, tai silloin, kun haettu tavaramerkki on tavaran pinnalla käytettävästä kuviosta muodostuva merkki. Näissä kahdessa tapauksessa tavaramerkki ei nimittäin myöskään muodostu merkistä, joka ei liity sillä varustettujen tavaroiden ulkonäköön.

Mainittua oikeuskäytäntöä sovelletaan myös silloin, kun tavaramerkki esittää vain osaa kyseisestä tavarasta.

(ks. 34 ja 35 kohta)