ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 112/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Nejvyšší soud České republiky (Tšekki) on esittänyt 18.1.2017 – Catlin Europe SE v. O. K. Trans Praha spol. s r. o.

(Asia C-21/17)

(2017/C 112/28)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Nejvyšší soud České republiky

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Catlin Europe SE

Vastapuoli: O. K. Trans Praha spol. s r. o.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn käyttöönotosta 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1896/2006 (1) 20 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että jos vastaanottajalle ei ole ilmoitettu oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (asiakirjojen tiedoksianto) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 (2) kumoamisesta 13.11.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1393/2007 (3) (jäljempänä asiakirjojen tiedoksiantamista koskeva asetus) 8 artiklan 1 kohdassa säädetystä mahdollisuudesta kieltäytyä tiedoksiannettavan asiakirjan vastaanottamisesta, vastapuolella (vastaanottajalla) on tällä perusteella oikeus pyytää eurooppalaisen maksamismääräyksen uudelleen tutkimista eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn käyttöönotosta 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1896/2006 (jäljempänä eurooppalaista maksamismääräystä koskeva asetus) 20 artiklan 2 kohdan mukaisesti?

(1) EUVL 2006, L 399, s. 1.

(2) EYVL 2000, L 160, s. 37.

(3) EUVL 2007, L 324, s. 79.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 95/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 12.1.2017 – Fédération des entreprises de la beauté v. Ministre des affaires sociales et de la santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche ja Ministre de l’économie, de l’industrie et du numérique

(Asia C-13/17)

(2017/C 095/12)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Fédération des entreprises de la beauté

Vastapuolet: Ministre des affaires sociales et de la santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche ja Ministre de l’économie, de l’industrie et du numérique

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Koskeeko koulutuksen vastaavuuden tunnustaminen, jonka jäsenvaltiot voivat toteuttaa kosmeettisista valmisteista 30.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1223/2009 (1) 10 artiklan 2 kohdan nojalla, ainoastaan Euroopan unionin ulkopuolisissa valtioissa suoritetun koulutuksen tunnustamista?

2) Antavatko asetuksen 10 artiklan 2 kohdan säännökset jäsenvaltiolle oikeuden määrittää tieteenalat, jotka voidaan katsoa lääketiedettä, farmasiaa tai toksikologiaa vastaaviksi, ja asetuksessa vahvistettujen vaatimusten mukaisen pätevyyden tason?

3) Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, minkä arviointiperusteiden mukaisesti tieteenalat voidaan katsoa lääketiedettä, farmasiaa tai toksikologiaa ”vastaaviksi” tieteenaloiksi?

(1) EUVL 2009, L 342, s. 59.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 104/26

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgerichtshof (Itävalta) on esittänyt 7.12.2016 – CX

(Asia C-629/16)

(2017/C 104/38)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: CX

Vastapuoli: Bezirkshauptmannschaft Schärding

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko unionin oikeus, erityisesti Euroopan talousyhteisön ja Turkin välinen assosiaatiosopimus (64/733/ETY, EYVL 1964, 217, 29.12.1964, s. 3687/64), assosiointisopimuksen lisäpöytäkirja (EYVL 1972, L 293, 29.12.1972, s. 3) sekä tulliliiton viimeisen vaiheen aloittamisesta 22.12.1995 tehty EY–Turkki-assosiointineuvoston päätös N:o 1/95 (96/142/EY, EYVL 1996, L 35, 13.2.1996, s. 1), esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan tavarankuljetusyritykset, joiden kotipaikka on Turkin tasavallassa, saavat kuljettaa moottoriajoneuvoilla tavaroita kaupallisesti rajojen yli Itävallan tasavallan alueelle tai sen kautta ainoastaan, jos niillä on moottoriajoneuvoilleen todistukset, jotka annetaan Itävallan ja Turkin välisessä bilateraalisessa sopimuksessa vahvistettujen kiintiöiden mukaisesti, tai jos niille myönnetään lupa yksittäiseen tavarankuljetukseen, jolloin yksittäiseen tavarankuljetukseen on liityttävä huomattava yleinen etu ja hakijan on esitettävä riittävä näyttö siitä, ettei matkaa voida välttää organisatorisin toimenpitein eikä valitsemalla toinen liikenneväline?
2)

a) Mikäli todistuskappaleiden esittämisvaatimusta vastaan puolustaudutaan väittämällä, että se teollis- tai tekijänoikeus, jonka perusteella esittämistä vaaditaan, on mitätön (tai että sitä ei ole enää olemassa), onko tällaisen puolustuksen perusteltavuutta arvioitava niiden samojen kriteerien perusteella, joilla arvioidaan kysymystä väitetyn loukkauksen todennäköisyydestä (edellyttäen, että teollis- tai tekijänoikeus, johon vedotaan, on olemassa)? b) Jos tähän kysymykseen vastataan kieltävästi, miten nämä kriteerit eroavat toisistaan? c) Onko toisen kysymyksen a ja b kohtaan vastattaessa tehtävä ero sen mukaan, onko asianomainen teollis- tai tekijänoikeus myönnetty sen jälkeen, kun sen pätevyys on tutkittu (kuten eurooppalaisen patentin osalta), vai onko se syntynyt lain nojalla (kuten tekijänoikeus)?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 38/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Upper Tribunal (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 29.11.2016 – Rafal Prefeta v. Secretary of State for Work and Pensions

(Asia C-618/16)

(2017/C 038/18)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Rafal Prefeta

Vastapuoli: Secretary of State for Work and Pensions

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Saattoivatko jäsenvaltiot jättää liittymissopimuksen liitteen XII perusteella soveltamatta Puolan kansalaisiin työntekijäasetuksen (1) 7 artiklan 2 kohtaa ja kansalaisuusdirektiivin (2) 7 artiklan 3 kohtaa, kun työntekijä, joka oli tosin viiveellä täyttänyt kansallisen vaatimuksen työsuhteensa rekisteröinnistä, ei ollut vielä työskennellyt 12 kuukauden yhtämittaista rekisteröityä ajanjaksoa?

2) Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on kieltävä, voiko työntekijä, joka on Puolan kansalainen, ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetuissa olosuhteissa vedota kansalaisuusdirektiivin 7 artiklan 3 kohtaan, joka koskee työntekijän aseman säilyttämistä?

(1) Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 492/2011 (EUVL 2011, L 141, s. 1) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti).

(2) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti).
2.

Onko direktiivin 2011/95 12 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä 5 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan turvapaikka- ja pakolaislain (Zakon za ubezhishteto i bezhantsite, jäljempänä ZUB) 12 §:n 1 momentin 4 kohdan, jonka voimassa olevaan versioon ei sisälly nimenomaista perustetta palestiinalaispakolaisille suoraan myönnettävistä eduista ja jossa ei säädetä edellytyksestä, jonka mukaan apu on jostain syystä lakannut, kaltaisille säännöksille, ja siten, että direktiivin 2011/95 12 artiklan 1 kohdan a alakohta on riittävän täsmällinen ja ehdoton ja että sillä on näin ollen välitön oikeusvaikutus, joten sitä voidaan myös soveltaa ilman, että kansainvälistä suojelua hakeva henkilö on nimenomaisesti vedonnut siihen, jos hakemusta itsessään on arvioitava Geneven yleissopimuksen 1 artiklan D kohdan toisen virkkeen nojalla?
1)

Päteekö sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (1) 5 artiklassa säädetty, asetuksen (EY) N:o 987/2009 19 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen sitova vaikutus myös SEUT 267 artiklassa tarkoitetussa tuomioistuimessa käsiteltävässä asiassa?
2)

Onko asetuksen N:o 44/2001 16 artiklaa tulkittava siten, että kuluttaja voi jäsenvaltiossa kotipaikkansa tuomioistuimessa vedota samanaikaisesti omien kuluttajasopimukseen perustuvien vaatimustensa kanssa myös sellaisten muiden kuluttajien samoihin seikkoihin perustuviin vaatimuksiin, joilla on kotipaikka a. samassa jäsenvaltiossa, b. toisessa jäsenvaltiossa tai c. kolmannessa valtiossa, jos kyseessä olevat oikeudet, jotka perustuvat saman vastaajan kanssa samassa oikeudellisessa asiayhteydessä tehtyihin kuluttajasopimuksiin, on luovutettu hänelle ja jos luovutustoimi ei liity kantajan elinkeinotoimintaan tai ammattiin vaan sillä pyritään oikeuksien yhteiseen valvomiseen?
I.1.

Edellytetäänkö neuvoston asetusten (EY) N:o 2200/96, (EY) N:o 2201/96 ja (EY) N:o 1182/2007 soveltamissäännöistä hedelmä- ja vihannesalalla 21.12.2007 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1580/2007 (1) 65, 66 ja 69 artiklassa sekä (23.6.2011 alkaen) neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä hedelmä- ja vihannesalan sekä hedelmä- ja vihannesjalostealan osalta 7.6.2011 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 543/2011 (2) 64, 65 ja 68 artiklassa, että päätöstä toimintaohjelman ja rahastovarojen hyväksymisestä tai tämän päätöksen muuttamisesta ja päätöstä ”hyväksytystä tukimäärästä” ei tehdä pelkän ilmoituksen muodossa vaan muodollisesti (ainakin väliaikaisesti) sitovana päätöksenä, jonka hakija voisi riitauttaa heti, toisin sanoen riippumatta tuen (lopullista) maksamista koskevasta hakemuksesta (asetuksen N:o 1580/2007 70 artiklan tai asetuksen N:o 543/2011 69 artiklan nojalla) tehtävän lopullisen päätöksen riitauttamisesta?
3)

Voidaanko direktiivin 79/1072/ETY 2, 3, 4 ja 5 artiklaa, luettuina yhdessä direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 2 kohdan ja 3 kohdan a alakohdan kanssa, tulkita siten, että oikeus arvonlisäveron palautukseen voidaan evätä, jos suunniteltu myöhempi liiketoimi, jonka yhteydessä maahantuodut tavarat piti käyttää, ei enää toteudu? Onko tällaisissa olosuhteissa merkitystä tavaroiden tosiasiallisella käyttötarkoituksella eli sillä, onko niitä kuitenkin käytetty, millä tavalla niitä on käytetty ja millä alueella niitä on käytetty, eli onko niitä käytetty siinä jäsenvaltiossa, jossa arvonlisävero on suoritettu, vai tämän valtion ulkopuolella?
1.

Valitus perustuu neljään pääasialliseen valitusperusteeseen, eli siihen, että: 1) unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen tulkitessaan ja soveltaessaan yhdenvertaisten mahdollisuuksien periaatetta ja avoimuusperiaatetta, ja se on joka tapauksessa ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, 2) unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen tulkitessaan ja soveltaessaan ilmeisiä arviointivirheitä koskevia perusteita ja tietyissä tapauksissa se on ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, 3) unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen yleisen varainhoitoasetuksen 100 artiklan 2 kohdan soveltamisessa, luettuna yhdessä SEUT 296 artiklan toisen kohdan kanssa, ja 4) unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen myöntäessään vahingonkorvausta mahdollisuuden menetyksen perusteella.
4)

Onko näkemys, joka on ilmaistu unionin tuomioistuimen asiassa C-133/11 25.10.2012 antamalla tuomiolla asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 kohdan sovellettavuudesta sovellettavissa yleisesti ja ehdottomasti jokaiseen lainvastaisuudesta johtuvaa vastuuta koskevaan negatiiviseen vahvistuskanteeseen myös silloin, kun kyseessä on yhteisömallien loukkausta koskeva negatiivinen vahvistuskanne, ja onko tässä tapauksessa siis sovellettava asetuksen N:o 6/2002 81 artiklassa säädettyä oikeuspaikkaa vai asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 kohdassa säädettyä oikeuspaikkaa, vai onko kantajan tehtävänä valita jompikumpi mahdollisista oikeuspaikoista?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 392/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Symvoulio tis Epikrateias (ylin hallintotuomioistuin, Kreikka) on esittänyt 22.7.2016 – Ypourgos Esoterikon ja Ypourgos Paideias kai Thriskevmaton v. Maria-Eleni Kalliri

(Asia C-409/16)

(2016/C 392/08)

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Symvoulio tis Epikrateias

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Ypourgos Esoterikon ja Ypourgos Paideias kai Thriskevmaton

Vastapuoli: Maria-Eleni Kalliri

Ennakkoratkaisukysymys

Onko presidentin asetuksen nro 90/2003 1 §:n 1 momentti, jolla on muutettu presidentin asetuksen nro 4/1995 2 §:n 1 momenttia ja jonka nojalla poliisikouluun ja poliisin virkamieskoulutukseen hakevien siviilitaustaisten ”(mies- ja naispuolisten) hakijoiden on oltava pituudeltaan vähintään 170 cm” muiden vaatimusten lisäksi, direktiivien 76/207/ETY (1), 2002/73/EY (2) ja 2006/54/EY (3) säännösten mukainen, kun niissä kielletään kaikki sukupuoleen perustuva välillinen syrjintä mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa julkisella sektorilla (ellei tällainen tosiasiallisesti erilainen kohtelu johdu objektiivisesti perustelluista syistä, joihin ei liity minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää, ja ellei sillä mennä pidemmälle kuin on asianmukaista ja tarpeen toimenpiteellä tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi)?

(1) Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annettu neuvoston direktiivi 76/207/ETY (EYVL 1976, L 39, s. 40).

(2) Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY muuttamisesta 23.9.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/73/EY (EYVL 2002, L 269, s. 15).

(3) Miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa (uudelleenlaadittu toisinto) 5.7.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/54/EY (EUVL 2006, L 204, s. 23).
1)

Onko direktiivin 75/363/ETY (1) 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 82/76/ETY, (2) ja liitettä, johon siinä viitataan, tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa sovellettavan kaltaiselle kansallisen oikeuden säännökselle, jossa erikoistuville lääkäreille osoitetun palkan maksamisen edellytykseksi asetetaan kyseisen lääkärin ilmoitus, jossa hän sitoutuu työskentelemään Bolzanon autonomisen maakunnan julkisen terveydenhuollon palveluksessa vähintään viisi vuotta kymmenen vuoden kuluessa erikoistumisopintojen loppuun saattamisesta ja nimenomaisesti suostuu siihen, että siinä tapauksessa, että hän laiminlyö kyseisen velvollisuuden täysin, Bolzanon autonomisella maakunnalla, joka on palkan rahoittava taho, on oikeus saada takaisin enintään 70 prosenttia myönnetystä apurahasta lainmukaisine korkoineen, jotka lasketaan siitä hetkestä lukien, jolloin viranomainen on suorittanut yksittäiset maksut?
1)

Siinä tapauksessa, että kolmannen maan kansalainen on toisessa jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa Saksa) tehdyn toisen turvapaikkahakemuksen jättämisen jälkeen luovutettu ensimmäisen turvapaikkahakemuksen käsittelystä alun perin vastuussa olevaan jäsenvaltioon (tässä tapauksessa Italia), koska tuomioistuin on 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 (1) (Dublin III -asetus) mukaan hylännyt hänen hakemuksensa luovutuspäätöksen täytäntöönpanon lykkäämiseksi, ja hän on välittömästi tämän jälkeen palannut laittomasti toiseen jäsenvaltioon (tässä tapauksessa Saksa): a) Ovatko Dublin III -asetuksen periaatteiden mukaan siirtohetkellä vallinneet olosuhteet siirtopäätöksen tuomioistuinkäsittelyn kannalta ratkaisevia, koska määräajan kuluessa tapahtunut luovutus määrittää vastuussa olevan jäsenvaltion lopullisesti ja siten Dublin III -asetuksen vastuussa olevaa jäsenvaltiota koskevia säännöksiä ei enää sovelleta tuleviin muutoksiin, vai onko vastuukysymysten kannalta yleisesti merkityksellisten olosuhteiden myöhemmät muutokset – kuten uudelleen tutkimista tai (uutta) luovutusta koskevien määräaikojen kuluminen – otettava huomioon? b) Onko mahdollista, että kun vastuussa oleva jäsenvaltio on määritetty, henkilö siirretään siirtopäätöksen perusteella alun perin vastuussa olevaan jäsenvaltioon, ja säilyykö tällä jäsenvaltiolla velvollisuus ottaa vastaan kolmannen maan kansalainen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 326/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court of the United Kingdom (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 27.6.2016 – MP v. Secretary of State for the Home Department

(Asia C-353/16)

(2016/C 326/28)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Valittaja: MP

Vastapuoli: Secretary of State for the Home Department

Ennakkoratkaisukysymys

Kuuluuko neuvoston direktiivin 2004/83/EY (1) 2 artiklan e alakohdan, luettuna yhdessä 15 artiklan b alakohdan kanssa, soveltamisalaan todellinen vaara siitä, että valittajan aiemmin kokemasta kidutuksesta tai epäinhimillisestä tai halventavasta kohtelusta, josta alkuperämaa oli vastuussa, aiheutuu hänen fyysiselle tai henkiselle terveydelleen vakavaa haittaa, jos hänet palautetaan alkuperämaahan?

(1) Kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annettu neuvoston direktiivi 2004/83/EY (EUVL 2004, L 304, s. 12).
4)

Jos kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, kuuluvatko direktiivin 2 artiklan c alakohdassa käytetyn tuotteen käsitteen piiriin toimenpiteet, jotka on toteutettu käytettäessä saatavan luovutusta koskevan sopimuksen perusteella saatua velkaan liittyvää oikeutta, kun velkaa peritään luonnolliselta henkilöltä, jonka velkaantuneisuus perustui alkuperäisen velkojan kanssa tehtyyn kulutusluottosopimukseen ja on todettu lainvoimaisella tuomioistuimen päätöksellä, joka on siirretty haastemiehelle täytäntöönpanoa varten?
1)

Kun huomioon otetaan 23.11.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/104/EY (1) 5 artikla ja 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (2) 5 artikla sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artikla ja kun kyse on työntekijöistä, jotka työskentelevät vaihtuvissa vuoroissa laitoksessa, joka on avoinna kaikkina viikonpäivinä muttei jatkuvasti 24 tuntia vuorokaudessa, onko pakollinen lepopäivä, johon työntekijällä on oikeus, välttämättä myönnettävä kunkin seitsemän päivän jakson aikana eli viimeistään seitsemäntenä päivänä kuuden peräkkäisen työpäivän jälkeen?
3)

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 36 artiklan, direktiivin 2008/95/EY 7 artiklan 1 kohdan ja direktiivin (EU) 2015/2436 15 artiklan 1 kohdan mukaista, että se, joka on samojen tai samankaltaisten kansallisten tavaramerkkien haltija eri jäsenvaltioissa, vastustaa tuotteiden, jotka on varustettu samalla tai samankaltaisella tavaramerkillä kuin sen tavaramerkki, tuontia jäsenvaltioon, jossa se on tavaramerkin haltija, kun nämä tuotteet tulevat jäsenvaltiosta, jossa se ei ole tavaramerkin haltija, jos se on sallinut nimenomaisesti tai hiljaisesti näiden samojen tuotteiden tuonnin ainakin toisessa jäsenvaltiossa, jossa se on tavaramerkin haltija?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 270/33

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice of England & Wales, Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 30.5.2016 – American Express Company v. The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

(Asia C-304/16)

(2016/C 270/37)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice of England & Wales, Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: American Express Company

Vastaaja: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

Muut osapuolet: Diners Club International Limited ja MasterCard Europe SA

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Sovelletaanko asetuksen (EU) N:o 2015/751 (1) (jäljempänä siirtohinta-asetus) 1 artiklan 5 kohtaan ja 2 artiklan 18 kohtaan sisältyvää edellytystä, jonka mukaan korttipohjaisia maksuvälineitä rinnakkaiskäyttökumppanin (co-branding partner) kanssa tai agentin kautta liikkeeseen laskeva kolmen osapuolen maksukorttijärjestely katsotaan neljän osapuolen maksukorttijärjestelyksi, ainoastaan siltä osin kuin rinnakkaiskäyttökumppani tai agentti toimii siirtohinta-asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa ja johdanto-osan 29 perustelukappaleessa tarkoitettuna liikkeeseenlaskijana (nimittäin jos kyseisellä kumppanilla tai agentilla on maksajaan sopimussuhde, jossa se sopii tarjoavansa maksajalle maksuvälineen maksajan korttipohjaisten maksutapahtumien käynnistämistä ja käsittelyä varten)?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, ovatko siirtohinta-asetuksen 1 artiklan 5 kohta ja 2 artiklan 18 kohta pätemättömiä siltä osin kuin niissä säädetään, että tällaiset järjestelyt katsotaan neljän osapuolen maksukorttijärjestelyiksi, seuraavilla perusteilla: a) SEUT 296 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuuden laiminlyönti b) ilmeinen arviointivirhe ja/tai c) suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen?

(1) Korttipohjaisista maksutapahtumista veloitettavista siirtohinnoista 29.4.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2015/751 (EUVL 2015, L 123, s. 1).
1.

Onko SEUT 49 ja SEUT 54 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kaupan yksiköissä, joilla on käytettävissään suuri myyntitila ja pysäköintialue asiakkaitaan varten, harjoitettavaan toimintaan ja kaupankäyntiin tarkoitettujen laitosten ja osien käytöstä, kun myyntipinta-ala on yli 500 m2, aiheutuvasta ympäristövahingosta kannettavalle alueelliselle verolle, joka kannetaan riippumatta siitä, sijaitsevatko nämä kaupan yksiköt todellisuudessa vakiintuneen keskusta-alueen sisä- vai ulkopuolella, ja joka koskee useimmissa tilanteissa muiden jäsenvaltioiden yrityksiä, kun otetaan huomioon, että i) sitä ei tosiasiallisesti kanneta useita kaupan yksiköitä omistavilta elinkeinonharjoittajilta niiden yhteenlasketusta myyntipinta-alasta riippumatta, jos yhdenkään näistä kaupan yksiköistä myyntipinta-ala ei ole yli 500 m2 tai jos jokin tai jotkin niistä ylittävät tämän kynnyksen mutta veron määräytymisperuste ei ole yli 2 000 m2, kun taas vero kannetaan tosiasiallisesti elinkeinonharjoittajilta, joilla on yksi ainoa kaupan yksikkö, jonka myyntipinta-ala ylittää nämä kynnykset, ja ii) veroa ei myöskään kanneta kaupan yksiköiltä, jotka myyvät yksinomaan koneita, ajoneuvoja ja teollisuustarvikkeita; rakennusmateriaaleja, kylpyhuonetarvikkeita, ovia ja ikkunoita elinkeinonharjoittajille; huonekaluja yksittäisissä, perinteisissä ja erikoiskaupan yksiköissä; moottoriajoneuvoja jälleenmyyjien esittelytiloissa ja korjaamoissa; taimitarhoja puutarhoihin ja viljelyihin tai polttoaineita ja moottoripolttoaineita, niiden käytettävissä olevasta myyntipinta-alasta riippumatta?