Asia T-291/04

Enviro Tech Europe Ltd ja Enviro Tech International, Inc.

vastaan

Euroopan komissio

”Ympäristö ja kuluttajansuoja — N-propyylibromidin luokitus vaaralliseksi aineeksi, sen pakkaaminen ja merkinnät — Direktiivi 2004/73/EY — Direktiivi 67/548/ETY — Asetus (EY) N:o 1272/2008 — Kumoamiskanne — Vaatimusten mukauttamista koskeva pyyntö, joka on esitetty liian myöhään — Oikeussuojan tarve — Se, ettei luokittelu koske kantajia erikseen — Tutkimatta jättäminen — Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Unionin tuomioistuimen tuomio, jossa lausutaan direktiivin 2004/73 pätevyydestä — Kohteen samanlaisuus”

Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 16.12.2011 II - 8287

Tuomion tiivistelmä

Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarve – Oikeussuojan tarve, jota on arvioitava kanteen nostamishetken osalta – Riidanalaisen toimen voimassaolon päättyminen oikeudenkäynnin aikana – Toimi, joka on ollut perusteena kantajaan kohdistuville kansallisille repressiivisille toimille – Oikeussuojan tarpeen säilyminen

Kantajan oikeussuojan tarpeen on kanteen kohteen kannalta oltava olemassa kannetta nostettaessa, tai muuten kanne jätetään tutkimatta. Oikeudenkäynnin tämän kohteen on oikeussuojan tarpeen tavoin pysyttävä voimassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka, tai muuten lausunnon antaminen asiassa raukeaa, ja tämä voimassa pysyminen edellyttää sitä, että kanne voi mahdollisesti tuottaa kantajalle jotakin hyötyä. Kumottavaksi vaaditun toimen voimassaolon mahdollinen päättyminen oikeudenkäynnin aikana ei siis sellaisenaan luo unionin tuomioistuimille velvollisuutta todeta, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa sen takia, että kohde tai oikeussuojan tarve puuttuvat silloin, kun tuomio julistetaan. Kumoamiskanteesta on todettava, että vaikka toimella, jonka kumoamista on vaadittu, on jo ollut pakottavia oikeusvaikutuksia kansallisella tasolla, ja että ainoastaan kumoamistuomiolla on taannehtiva vaikutus kun sillä poistetaan kyseinen toimi taannehtivasti unionin oikeusjärjestyksestä niin kuin sitä ei olisi koskaan ollut olemassakaan, pelkkä toteamus siitä, että mainittu toimi kumotaan tai että sen voimassaolo on päättynyt, tai jopa mahdollinen toteamus siitä, että se on lainvastainen vastauksena vahingonkorvausvaatimukseen, eivät riitä suojaamaan kantajaa, joka vaatii mainitun toimen kumoamista, siihen kohdistuvilta kansallisilta repressiivisiltä toimenpiteiltä, joiden oikeudellisena perusteena ovat kyseisen jäsenvaltion riidanalaisen toimen täytäntöönpanovelvollisuuden täyttämiseksi antamat kansalliset säännöt, koska kumoamistuomiosta poiketen tällaiset toteamukset vaikuttavat pääsääntöisesti ainoastaan tuomion julistamispäivästä alkaen ja ne rajoittuvat yksinomaan vahingonkorvauskanteeseen eivätkä poista taannehtivasti mainittujen toimenpiteiden oikeudellista perustetta. (ks. 84 ja 86–89 kohta)

Silloin kun toimi oikeudenkäynnin aikana korvataan toisella samaa asiaa koskevalla toimella, sitä on pidettävä uutena seikkana, jonka vuoksi kantaja voi mukauttaa vaatimuksensa ja kanneperusteensa. Kumoamisvaatimusten mukauttaminen niiden esittämiselle EY 230 artiklan viidennessä kohdassa säädetyn määräajan päättymisen jälkeen olisi kuitenkin ristiriidassa tämän määräyksen kanssa. Oikeusvarmuuden periaatteen ja periaatteen, jonka mukaan oikeussubjektit ovat yhdenvertaisia lain edessä, EY 230 artiklan viidennessä kohdassa nimittäin vahvistetaan kanteen nostamiselle ehdoton määräaika, joka on kiinteä, ehdoton ja sellainen, ettei sitä voida jatkaa. Kaikenlainen unionin tuomioistuinten myöntämä tästä määräajasta poikkeaminen tai sen pidentäminen, vaikka se tapahtuisi yksimielisesti asianosaisten kanssa, olisi siis vastoin tämän määräyksen yksiselitteistä sanamuotoa ja rakennetta sekä perussopimuksen laatijoiden tahtoa. Lisäksi unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 111 ja 113 artiklan mukaisia ehdottomia kriteerejä, joissa edellytetään, että viimeksi mainittu jättää tutkimatta kumoamiskanteen tai kumoamisvaatimusten mukauttamista koskevan pyynnön, ei voida tulkita suppeasti, sillä muutoin annetaan mahdollisuus kiertää oikeusturvan periaatteen ja periaatteen, jonka mukaan oikeussubjektit ovat yhdenvertaisia lain edessä, vastaisesti perussopimuksessa muun muassa kanteen nostamiselle asetettuja määräaikoja koskevia pakottavia määräyksiä. Näin ollen sellaisen kantajan vaatimusten mukauttamista koskeva pyyntö, joka joko tahallisesti tai tuottamuksellisesti on jättänyt nostamatta kumoamiskanteen oikeudenkäynnin aikana annetusta toimesta eikä pyytänyt kumoamisvaatimustensa vastaavaa mukauttamista kanteen nostamiselle tässä tarkoituksessa asetetun määräajan kuluessa, vaikka sillä olisi selvästi ollut mahdollisuus sen tekemiseen ja vaikka siltä voitiin kohtuudella edellyttää tällaista toimenpidettä, on selvästi esitetty liian myöhään ja on siten jätettävä tutkimatta. Se seikka, että jo aloitettua oikeudenkäyntimenettelyä oli lykätty unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 77 artiklan a alakohdan ja 79 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla silloin, kun oikeudenkäynnin aikana annettu toimi julkaistiin, ei ole asian kannalta merkityksellinen, koska tämä lykkääminen ei voinut vaikuttaa EY 230 artiklan viidennessä kohdassa tarkoitetun kanteen nostamisen määräajan kulumiseen. (ks. 94–97 kohta)

Se, että toimi on luonteeltaan ja ulottuvuudeltaan yleisesti sovellettava, koska sitä sovelletaan kaikkiin niihin taloudellisiin toimijoihin, joita asia koskee, ei sulje pois sitä, että se voi koskea tiettyjä niistä erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Näin ollen silloin, kun päätös vaikuttaa sellaiseen henkilöryhmään, jonka jäsenet olivat tiedossa tai yksilöitävissä mainitun toimen tekoajankohtana tämän ryhmän jäsenille ominaisten kriteerien perusteella, mainittu toimi voi koskea niitä erikseen taloudellisten toimijoiden rajoitettuun ryhmään kuuluvina henkilöinä. Se, että on mahdollista jollakin tarkkuudella määrittää niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin toimenpidettä sovelletaan, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, ei kuitenkaan mitenkään merkitse sitä, että mainitun toimen olisi katsottava koskevan näitä oikeussubjekteja erikseen, jos toimea sovelletaan siinä objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella. Näin ollen kantajan osallistuminen menettelyyn, joka on johtanut n-propyylibromidin luokittelemiseen helposti syttyväksi ja lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 67/548 mukauttamisesta tekniikan kehitykseen kahdennenkymmenennenyhdeksännen kerran annetussa direktiivissä 2004/73/EY ei riitä, koska asian kannalta merkityksellisestä säännöstöstä puuttuvat sen osalta menettelylliset takuut, osoittamaan, että sillä olisi asiavaltuus vastustaa mainittua direktiiviä. Näin ollen kantaja ei voi väittää, että se on yksilöity riidanalaisen toimenpiteen osalta, varsinkaan kun se ei ole mainitun aineen alkuperäisen luokittelun eikä direktiivin 2004/73 mukaisen luokittelun taustalla. Edellytykset todeta, että on olemassa toimijoiden rajoitettu piiri, johon tämä luokitus vaikuttaa, eivät myöskään selvästi täyty, koska kyseisten toimijoiden nimiä, lukumäärää tai tilannetta ei ole täsmennetty luotettavalla tavalla etenkään siltä osin, onko niillä asemaa kyseisillä markkinoilla tai aikaisempia oikeuksia tai onko riidanalaisella luokituksella niihin samankaltaisia kielteisiä vaikutuksia kuin kantajaan. Toisaalta se, että yleisesti sovellettavalla toimella on tiettyihin toimijoihin taloudellisesti enemmän vaikutuksia kuin muihin toimijoihin, ei riitä yksilöimään niitä näihin muihin toimijoihin nähden, koska tämän toimenpiteen soveltaminen tapahtuu objektiivisesti määritellyn tilanteen perusteella. Ainoastaan se, että kantaja mahdollisesti menettää merkittävän tulonlähteen uuden säännöstön vuoksi, ei osoita, että se on erityistilanteessa, eikä riitä osoittamaan, että tämä säännöstö koskee sitä erikseen, vaan kantajan on esitettävä näyttö seikoista, joiden perusteella voidaan katsoa, että vahinkoa, joka on väitetty aiheutuneen, voidaan pitää sellaisena, että se yksilöi tämän suhteessa kaikkiin muihin taloudellisiin toimijoihin, joita mainittu säännöstö koskee samalla tavalla kuin sitä. Näin ollen oletus siitä, että riidanalaisen luokituksen voimaantulosta ja käyttöönotosta aiheutuu kantajalle huomattavaa taloudellista tappiota, ei voi yksinään olla peruste sille, että luokituksen katsotaan koskevan sitä erikseen. Sitä ei myöskään voida yksilöidä pelkästään sillä perusteella, että se on keskittynyt tuottamaan yhtä ainetta, koska on olemassa muita, joiden nimiä ja lukumäärää ei tiedetä, joita mainittu sääntely koskee ja toimijoita, joiden ryhmä saattaa muuttua riidanalaisella luokituksella, joka vaikuttaa niiden tuotteisiin samalla tavoin kuin kantaja tuotteeseen. Lisäksi kantajan aikaisempi oikeus, joka perustuu mainittua ainetta sisältävää tuotetta koskevan patentoidun keksinnön hyödyntämistä koskevaan yksinoikeuslisenssiin, ei myöskään voi yksilöidä sitä riidanalaisen direktiivin adressaatiksi. Nimittäin mahdollinen saavutetun tai subjektiivisen oikeuden, myös omistusoikeuden, jonka ulottuvuuteen tai harjoittamiseen mainittu luokittelu mahdollisesti vaikuttaa, olemassaolo ei sellaisenaan riitä yksilöimään kyseisen oikeuden haltijaa, varsinkin kun muilla toimijoilla voi olla vastaavia oikeuksia ja ne voivat näin ollen olla samassa tilanteessa tämän kanssa. (ks. 101, 103, 104, 106, 109–112, 114 ja 116 kohta)