Henkilöstösääntöjen 25 artiklassa säädettyä perusteluvelvollisuutta on noudatettu, kun valituksen kohteena oleva toimi on suoritettu kyseisen virkamiehen tietämässä asiayhteydessä, minkä perusteella virkamies voi ymmärtää häntä henkilökohtaisesti koskevan toimenpiteen ulottuvuuden.

Jo henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 1 artiklan 3 kohdan sanamuodosta ilmenee, että puolison ansiotoiminnasta saamat tulot — jotka on ilmaistu monikkomuodossa — on otettava huomioon kotitalouslisää myönnettäessä, ja niitä on verrattava enimmäistasoon, joksi on määritelty palkkaluokan C 3 palkkatasolla 3 olevan virkamiehen vuotuinen peruspalkka. Kuten henkilöstösääntöjen 62 artiklassa mainitun palkan käsite, myös ansiotoiminnasta saatavien tulojen käsite on laajempi kuin siihen sisältyvä peruspalkka, ja kyseiseen käsitteeseen sisältyvät kaikki työtehtävien suorittamisesta säännöllisesti vastikkeena saatavat tulot, mukaan lukien kyseiseen peruspalkkaan liittyvät ylimääräiset lisät ja etuudet.

Jotta perusteettomasti suoritettu määrä voidaan vaatia palautettavaksi, on esitettävä näyttö siitä, että edunsaaja on todella ollut tietoinen suorituksen aiheettomuudesta tai että suorituksen aineettomuus oli niin ilmeinen, että hän ei ole voinut olla siitä tietämätön.

Edunsaajan kiistäessä tietoisuutensa asiasta ja näytön puuttuessa siitä, että tämä on ollut tietoinen suorituksen aiheettomuudesta, on tutkittava olosuhteita, joissa suoritus on tehty, jotta saadaan selville, onko suorituksen aineettomuus tullut esiin ilmeisellä tavalla.

Henkilöstösääntöjen 85 artiklassa käytetty ilmaisu ”niin ilmeinen”, jolla luonnehditaan suorituksen aiheettomuutta, ei tarkkaan ottaen merkitse sitä, että perusteettomia maksuja saanut virkamies on vapautettu kaikesta arvioinnista ja valvonnasta, vaan kyseisellä ilmaisulla tarkoitetaan sitä, että palautus on tehtävä aina silloin, kun kyseessä on virhe, joka palkkaustaan koskevat säännöt tuntevan virkamiehen pitäisi normaalilla huolellisuudella havaita. Kussakin tapauksessa on lisäksi otettava huomioon asianomaisen virkamiehen kyky varmistaa asia tarvittavalla tavalla. Seikat, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ottaa tältä osin huomioon, koskevat virkamiehelle kuuluvien tehtävien vastuullisuutta, tämän palkkaluokkaa ja virkaikää, niiden henkilöstösääntöjen selkeyttä, joissa kyseessä olevan etuuden saamisedellytykset on määritelty, sekä virkamiehen henkilökohtaisessa tilanteessa tai perheasemassa tapahtuneiden muutosten merkittävyyttä aina silloin, kun riidanalaisen rahamäärän suorittaminen riippuu hallintoelimen tilanteesta tekemästä arviosta. Melko korkeassa palkkaluokassa olevan virkamiehen, joka on ollut hyvin pitkään yhteisöjen julkishallinnon palveluksessa, on siten kyettävä havaitsemaan saamansa suorituksen aineettomuus.

(ks. 45-47 kohta)

Viittaukset: asia 71/72, Kuhl v. neuvosto, 27.6.1973 (Kok. 1973, s. 705, 1 kohta); asia 142/78, Berghmans v. komissio, 11.10.1979 (Kok. 1979, s. 3125, 9 kohta); asia 310/87, Stempels v. komissio, 17.1.1989 (Kok. 1989, s. 43, 10 kohta); em. asia White v. komissio, 32 ja 33 kohta; asia T-38/93, Stahlschmidt v. parlamentti, 24.2.1994 (Kok. H. 1994, s. I-A-65 ja s. II-227, 19 kohta); asia T-545/93, Kschwendt v. komissio, 13.7.1995 (Kok. H. 1995, s. I-A-185 ja s. II-565, 104 kohta) ja asia T-348/00, Barth v. komissio, 30.5.2001 (Kok. H. 2001, s. I-A-119 ja s. II-557, 33 kohta).