ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky puuttuu kolmiulotteiselta tavaramerkiltä, joka koostuu kurvikkaasta pullosta, jossa ei ole uurteita, jonka keskiosa on hieman kaareva ja jonka yläosa koostuu kartiosta ja pullon suussa olevasta pienestä kuperasta osasta, ja jonka rekisteröintiä on haettu Nizzan sopimuksen mukaiseen luokkaan 6 kuuluville seuraaville tavaroille: ”Epäjalot metallit ja niiden seokset; metalliset rakennustarvikkeet; rautatavarat, pienet metalliesineet; metallituotteet, jotka eivät kuulu muihin luokkiin; metallipullot”, tämän sopimuksen mukaiseen luokkaan 21 kuuluville seuraaville tavaroille: ”Talous- ja keittiövälineet ja ‑astiat; raakalasi ja lasi puolivalmisteena (paitsi rakennuslasi); lasitavarat, posliini ja keramiikka, jotka eivät kuulu muihin luokkiin; lasi- ja muovipullot”, ja mainitun sopimuksen mukaiseen luokkaan 32 kuuluville seuraaville tavaroille: ”Oluet; kivennäis- ja hiilihappovedet ja muut alkoholittomat juomat; hedelmäjuomat ja hedelmätuoremehut; mehutiivisteet ja muut juomien valmistusaineet”. Haetulle tavaramerkille on nimittäin tyypillistä sen muoto ja pakkaus, jonka sivukuva on kurvikas. Tämä muoto ja tämä pakkaus eivät kuitenkaan ole enempää kuin niiden tekijöiden summa, joista haettu tavaramerkki koostuu eli pullo, joka on kuin suurin osa markkinoilla olevista pulloista. Tällaista muotoa ja tällaista pakkausta voidaan nimittäin käyttää yleisesti rekisteröintihakemuksessa tarkoitettujen tavaroiden kaupassa. Tästä seuraa, että tapa, jolla kyseisen yhdistelmämerkin elementit on yhdistetty, ei kykene tekemään sitä erottamiskykyiseksi. Haettu tavaramerkki on näin ollen vain yksi muunnelma kyseisten tavaroiden muodosta ja pakkauksesta, joka ei saa keskivertokuluttajaa erottamaan kyseisiä tavaroita muiden yritysten tavaroista.

(ks. 46, 47, 50 ja 51 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia — Sanamerkki Slim legs by airpressure bodyforming (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 23, 35, 40, 48 ja 49 kohta)
Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohdan sanamuodosta seuraa, että pääsäännön mukaan – ja ellei erikseen ole toisin säädetty – asian osapuolet voivat esittää tosiseikkoja ja todisteita niiden määräaikojen päättymisen jälkeen, jotka niiden esittämiselle on asetettu edellä mainitun asetuksen säännösten nojalla, eikä sisämarkkinoiden harmonisointivirastoa (tavaramerkit ja mallit) ole millään tavoin kielletty ottamasta huomioon tosiseikkoja tai todisteita, joihin on vedottu tai jotka on esitetty tällä tavalla liian myöhään eli mitättömyysosaston asettamien määräaikojen päätyttyä ja mahdollisesti ensimmäisen kerran valituslautakunnassa.

Kun edellä mainitun 76 artiklan 2 kohdassa tarkennetaan, että virasto ”voi” päättää olla ottamatta huomioon tosiseikkoja ja todisteita, joihin on vedottu tai jotka on esitetty liian myöhään, siinä annetaan virastolle laaja harkintavalta päättää päätöksensä perustellen, onko nämä tosiseikat tai todisteet otettava huomioon vai ei.

Lisäksi harkintavallasta, jota virasto käyttää arvioidessaan myöhään esitettyjen todisteiden mahdollista huomioon ottamista, on huomautettava, että tämä huomioon ottaminen on perusteltua erityisesti silloin, kun viraston on ratkaistava asia mitättömyysmenettelyssä ja kun se katsoo, että yhtäältä liian myöhään esitetyt seikat ovat ensi arviolta mahdollisesti todella merkityksellisiä sen käsiteltävänä olevan mitättömyysvaatimuksen ratkaisun kannalta ja että toisaalta menettelyvaihe, jossa tällainen liian myöhäinen esittäminen tapahtuu, ja tähän liittyvät olosuhteet eivät ole esteenä niiden huomioon ottamiselle.

ks. 28–30 kohta)
4.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 43–45 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 30 ja 83 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Objektiivisten myyntitapojen huomioon ottaminen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 26 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 22 kohta)
1.

Yhteisömallit — Menettelysäännökset — Päätösten perustelut — Asetuksen N:o 6/2002 62 artiklan ensimmäisellä virkkeellä on sama ulottuvuus kuin SEUT 296 artiklalla — Valituslautakunnan käyttämät implisiittiset perustelut — Hyväksyttävyys — Edellytykset (SEUT 296 artikla; neuvoston asetuksen N:o 6/2002 62 artikla) (ks. 15 kohta)
5.

Yhteisön tavaramerkki — Menettelysäännökset — Päätösten perusteleminen — Asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäisellä virkkeellä on sama ulottuvuus kuin SEUT 296 artiklalla (SEUT 296 artikla; neuvoston asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäinen virke) (ks. 57 ja 58 kohta)
Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 1 kohdasta käy ilmi, että jos virkamiestuomioistuin katsoo, että sillä on käytettävissään riittävät tiedot yksipuolisen tuomion antamiseksi ja kun kanteen tutkittavaksi ottamisesta ei ole epäilystä ja kun muotovaatimukset on täytetty asianmukaisesti, se tarkastaa, ovatko kantajan vaatimukset perusteltuja ja antaa tuomionsa, ilman että sillä on kuitenkaan velvollisuutta hyväksyä kyseisiä vaatimuksia.

(ks. 21 kohta)

Unionin tuomioistuin: määräys 11.9.2014, Think Schuhwerk v. SMHV (C-521/13 P, EU:C:2014:2222, 22 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 15–17 ja 39 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien merkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19–21 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sanamerkki AERONAUTICA – Sanamerkit NAUTICA ja NAUTICA BLUE (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 25–36 ja 47 kohta)

4. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Aikaisemman tavaramerkin heikko erottamiskyky – Merkitys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 44 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 10.1.2014 tekemästä päätöksestä (asia R 96/2013-4), joka koskee Nautica Apparel, Inc:n ja Cristiano di Thiene SpA:n välistä väitemenettelyä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Cristiano di Thiene SpA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 25, 26 ja 58 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 15–17, 38 ja 39 kohta)
161

SNCM:n väitettä, jonka mukaan tosiasiallisesti matkustaja-autolauttoja on käytetty lisäpalveluun ja vastaavasti matkustajalauttoja on käytetty peruspalveluun, ei ole näytetty oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen. Varsinkaan SNCM:n tämän väitteen tueksi esittämät taulukot eivät ole ratkaisevia. Yhdessä näistä taulukoista, jonka otsikkona on ”matkustaja-autolautoilla suoritettu lisäpalvelu”, on laskuvirheitä. Kuten komissio perustellusti huomauttaa, kyseisissä taulukoissa esitetään lisäksi ja ennen kaikkea eri alusten liikakapasiteetin (paikkamäärinä aluksilla) keinotekoinen jakaminen, jolla ei ole mitään yhteyttä tapaan, jolla nämä kaksi palvelutyyppiä on käytännössä toteutettu. Siten taulukossa, jonka otsikkona on ”matkustaja-autolautoilla suoritettu lisäpalvelu”, esitetään reittien Marseille–Bastia ja Marseille–Ajaccio osalta vuoden 2007 jälkimmäiseltä puoliskolta sekä ajanjakson 2008–2013 kultakin vuodelta ero julkisen palvelun suorittajien näillä reiteillä peruspalvelun puitteissa matkustaja-autolautoilla tarjoaman kapasiteetin (taulukko, jonka otsikkona on ”matkustaja-autolautoilla suoritettu pysyvä palvelu”) ja julkisen palvelun hoitamisesta tehdyn sopimuksen eritelmissä näiden samojen palvelujen osalta näillä samoilla reiteillä edellytetyn kapasiteetin (taulukko, jonka otsikkona on ”pysyvän palvelun eritelmät”) välillä. Toisin sanoen kyseisessä taulukossa pelkästään luetellaan peruspalvelun varmistavien alusten liikakapasiteetti eritelmien vaatimuksiin nähden, ja SNCM jakaa tämän liikakapasiteetin mielivaltaisesti matkustaja-autolautoilla suoritetuksi väitetylle lisäpalvelulle. Vastaavasti taulukossa, jonka otsikkona on ”matkustajalautoilla suoritettu lisäpalvelu”, vahvistetaan mielivaltaisesti SNCM:n matkustajalautoilla lisäpalvelun puitteissa tarjottu kapasiteetti, joka on seurausta erosta julkisen palvelun hoitamisesta tehdyn sopimuksen eritelmissä tältä palvelulta edellytetyn kapasiteetin (taulukko, jonka otsikkona on ”lisäpalvelun eritelmät”) ja taulukossa, jonka otsikkona on ”matkustaja-autolautoilla suoritettu lisäpalvelu”, esitetyn liikakapasiteetin välillä. Asiakirja-aineiston perusteella kyseisillä matkustajalautoilla tarjottu kapasiteetti oli selvästi suurempi kuin taulukossa, jonka otsikkona on ”matkustajalautoilla suoritettu lisäpalvelu”, minkä vuoksi poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta lisäpalvelun tarjoamisen varmistamiseksi ei ollut tarpeen turvautua matkustaja-autolauttoihin. Taulukossa, jonka otsikkona on ”matkustajalautoilla suoritettu pysyvä palvelu”, ilmoitetaan pelkästään ilman minkäänlaisia perusteluja, että matkustajalauttoja on joka vuosi käytetty peruspalveluihin tiettyyn paikkamäärään asti reiteillä Marseille–Ajaccio ja Marseille–Bastia (13000 paikkaa vuoden 2007 jälkimmäisellä puoliskolla ja 26000 paikkaa vuonna 2008). Se, että on voinut olla yksittäistapauksia, joissa yleensä peruspalveluun tarkoitettua alusta on käytetty lisäpalvelun puitteissa ja päinvastoin, ei itsessään riitä kyseenalaistamaan periaatteellista toteamusta, jonka mukaan matkustaja-autolautat oli varattu peruspalveluun ja matkustajalautat lisäpalveluun.
219

Tarkasteltaessa väitettä, jonka mukaan asiassa on laiminlyöty velvollisuus toimia kohtuullisessa ajassa hallintomenettelyissä, tämän velvollisuuden on todettava olevan unionin oikeuden yleinen periaate, jonka noudattamisen unionin tuomioistuimet takaavat ja joka sitä paitsi mainitaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdassa osana oikeutta hyvään hallintoon (ks. vastaavasti tuomio 21.5.2014, Catinis v. komissio, T‑447/11, EU:T:2014:267, 34 kohta). On myös todettava, että hallinnollisen menettelyn keston kohtuullisuutta on arvioitava kunkin asian erityispiirteet huomioon ottaen, ja arvioinnissa on otettava erityisesti huomioon asiayhteys, eri menettelyvaiheet, asian vaikeus sekä asian merkitys eri osapuolille (tuomio 22.10.1997, SCK ja FNK v. komissio, T‑213/95 ja T‑18/96, EU:T:1997:157, 57 kohta; tuomio 16.9.1999, Partex v. komissio, T‑182/96, EU:T:1999:171, 177 kohta ja tuomio 19.4.2013, Aecops v. komissio, T‑53/11, ei julkaistu, EU:T:2013:205, 57 kohta). Tässä tapauksessa kuudennen puiteohjelman toteuttamiseksi tehdyt sopimukset koskivat ajanjaksoa 2002–2006 ja ulottuivat siten usealle vuodelle. Lisäksi komission toteama sääntöjenvastaisuus oli jatkuva ja ulottui tälle samalle ajanjaksolle. Kantaja ei voi siten kritisoida OLAFia siitä, että se on suorittanut tutkimuksen useita vuosia koskevalta ajanjaksolta. OLAF on noudattanut asetuksen N:o 1073/1999 6 artiklan 5 kohtaa siltä osin kuin tutkimus on toteutettu keskeytyksettä olosuhteisiin ja tutkittavan asian vaikeusasteeseen nähden oikeassa suhteessa olevassa ajassa. OLAF aloitti tutkimuksensa joulukuussa 2009. Helmikuussa 2010 se suoritti tarkastuksen Comengin tiloissa. Elokuussa 2010 komissio laati luonnoksen lopullisesta tarkastuskertomuksesta ja osoitti sen Zenonille, joka esitti siitä huomautuksensa loka- ja marraskuussa 2010. Komissio hyväksyi lopullisen tarkastuskertomuksen helmikuussa 2011. OLAF ilmoitti kantajalle heinäkuussa 2011 lopullisen tarkastuskertomuksen seikkojen perusteella, että tämä oli tutkimuksen kohteena, kuuli kantajaa syyskuussa 2011, päätti tutkimuksensa syyskuussa 2012 ja toimitti lopullisen tutkintakertomuksensa Kreikan viranomaisille lokakuussa 2012. Tästä seuraa, että OLAF ei ole laiminlyönyt velvollisuutta toimia kohtuullisessa ajassa hallintomenettelyissä eikä loukannut oikeutta hyvään hallintoon, jonka osa tämä velvollisuus on. Vastaavasti edellä esitetyn mukaisesti OLAF ei ole loukannut myöskään huolellisuusvelvollisuuden periaatetta. [– –]
139

Yhtenäistä kiinteistöveroa koskevassa säännöstössä viitataan lisäksi useiden seikkojen määrittelemisen osalta soveltamisasetukseen eli 19.11.2012 annettuun ministeriön asetukseen nro 200 (decreto ministeriale del 19 novembre 2012, n. 200), joka koskee käsitteitä ja edellytyksiä edellä mainitun ilmoituksen esittämiselle, seikkoja, joilla on merkitystä määritettäessä kiinteistön käytön osuuksia, sekä yleisiä ja erityisiä ehtoja, joiden on täytyttävä, jotta toimintaa katsottaisiin harjoitettavan ei-kaupallisin tavoin. Soveltamisasetuksessa säädetään viimeksi mainitun seikan osalta yhtenäistä kiinteistöveroa koskevan vapautuksen saamiseksi seuraavaa: — ensinnäkään yleisesti toiminnalla, jota kyseiset yhteisöt harjoittavat, ei saa tavoitella voittoa; se ei saa myöskään olla luonteeltaan sellaista, että se kilpailee muiden, voittoa tavoittelevien markkinatoimijoiden kanssa, ja sen on oltava yhteisvastuu- ja toissijaisuusperiaatteiden mukaista; — toiseksi ei-taloudellista toimintaa harjoittavia yhteisöjä koskeva subjektiivinen edellytys on se, että erityisesti yhteisön perustamiskirjaan tai sääntöihin on sisällyttävä kaikenlaisen voiton, toiminnan ylijäämän, rahastojen ja vararahastojen jakamista koskeva yleinen kielto; mahdolliset voitot on lisäksi sijoitettava uudelleen yksinomaan sellaisen toiminnan kehittämiseen, jolla edistetään sosiaalisen yhteisvastuun institutionaalisen päämäärän saavuttamista; mikäli ei-kaupallinen yhteisö purkautuu, sen on siirrettävä omaisuutensa toiselle samankaltaista toimintaa harjoittavalle ei-kaupalliselle yhteisölle; — kolmanneksi majoitusalalla toimintaa harjoittavia yhteisöjä koskeva objektiivinen edellytys on se, että tuen saajan on tarjottava palveluja ilmaiseksi tai maksusta, joka on symbolinen ja joka tapauksessa pienempi kuin puolet samankaltaisesta toiminnasta samalla alueella maksetuista keskihinnoista, ja on myös otettava huomioon, ettei maksu saa olla riippuvainen palvelusta aiheutuvista todellisista kustannuksista.
Mitään kantajien esittämistä seikoista ei voida kuitenkaan luonnehtia tällä tavalla. Kertomuksessa, joka on annettu 24.4.2012 ja johon kantajat ovat vedonneet, nimittäin ainoastaan todetaan, että ulosottomiehiä koskevan lain soveltamista on lykätty (ks. edellä 13 kohta), eikä missään vaiheessa arvostella tätä lykkäämistä eikä etenkään vaadita, että kyseisen lain olisi tultava voimaan. Päinvastoin komissio jopa toteaa sen jälkeen, kun se on todennut, että kyseistä soveltamista on lykätty, että Kroatian viranomaiset ovat toteuttaneet erilaisia toimenpiteitä, joilla pyritään parantamaan oikeuslaitoksen tehokkuutta, ja että tuomioistuinratkaisujen täytäntöönpanoa on parannettu. Samoin 5.6.2012 pidetyssä kokouksessa, johon kantajat ovat vedonneet istunnossa, komissio on ainoastaan pyytänyt Kroatian viranomaisia toimittamaan täytäntöönpanojärjestelmää, jolla on tarkoitus korvata ulosottomiehiin perustuva täytäntöönpanojärjestelmä, koskevia tietoja tarkistaakseen, saavutetaanko kyseisellä uudella järjestelmällä vastaavia tuloksia (ks. edellä 16 kohta). Ulosottomiehiä koskeva laki on siten mainittu kyseisen kokouksen aikana vain yhtenä keinona muiden joukossa täytäntöönpanojärjestelmän tehokkuutta koskevan päämäärän, jota komissio tavoittelee, saavuttamiseksi eikä sitä ole mainittu päämääränä, jota komissio velvoittaisi Kroatian tasavallan tavoittelemaan.
10

Riidanalaisen päätöksen päätösosassa todetaan seuraavaa: ”1 artikla Tuki, jonka Ranska aikoo myöntää FagorBrandt-yrityksen hyväksi ja jonka määrä on yhteensä 31 miljoonaa euroa, soveltuu sisämarkkinoille edellyttäen, että 2 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät. 2 artikla 1. Ranskan viranomaisten on keskeytettävä tämän päätöksen 1 artiklassa tarkoitetun tuen maksaminen FagorBrandt-yritykselle siihen saakka, kunnes 16 päivänä joulukuuta 2003 tehdyssä komission päätöksessä 2004/343/EY tarkoitettu sisämarkkinoille soveltumaton tuki on peritty tosiasiallisesti takaisin FagorBrandtilta. 2. FagorBrandtin rakenneuudistussuunnitelma, sellaisena kuin [Ranskan tasavalta] antoi sen tiedoksi komissiolle 6 päivänä elokuuta 2007, on pantava kokonaisuudessaan täytäntöön. 3. FagorBrandtin ehdottamaa yrityksen omaa osuutta rakenneuudistuskustannuksista eli 31,5 miljoonaa euroa on korotettava 3190878,02 eurolla ja määrään on lisättävä korko, jota on kertynyt sen asettamisesta FagorBrandtin käyttöön Italian myöntämällä valtiontuella 21 päivään lokakuuta 2008 asti. Tämä osuuden korotus on toteutettava ennen yrityksen rakenneuudistusjakson päättymistä, jonka on määrä tapahtua 31 päivänä joulukuuta 2012. Ranskan viranomaisten on esitettävä näyttö tämän korotuksen toteuttamisesta kahden kuukauden kuluessa siitä, kun rakenneuudistuskausi päättyy 31 päivänä joulukuuta 2012. 4. FagorBrandtin on lopetettava Vedette-merkkisten kylmälaitteiden ja ruoanvalmistuksessa käytettävien laitteiden sekä astianpesukoneiden markkinointi kahdeksan vuoden ajaksi. 5. Tämän artiklan 1–4 kohdassa säädettyjen edellytysten seurannan varmistamiseksi [Ranskan tasavallan] on annettava komissiolle vuosittain selvitys FagorBrandtin rakenneuudistuksen edistymisestä, 1 kohdassa kuvaillun sisämarkkinoille soveltumattoman tuen takaisinperinnästä, sisämarkkinoille soveltuvan tuen maksamisesta ja vastasuoritteiden toteutuksesta. 3 artikla [Ranskan tasavallan] on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet. 4 artikla Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.”
40

Väitetyn toiminnan ja väitetyn vahingon välistä syy-yhteyttä koskevasta edellytyksestä on todettava, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että väitetyn vahingon on oltava riittävän suorassa syy-yhteydessä moitittuun toimintaan nähden, eli että tällaisen toiminnan on oltava vahingon määräävä syy, mistä kantajan on esitettävä näyttöä (ks. tuomio 30.1.1992, Finsider ym. v. komissio, C‑363/88 ja C‑364/88, Kok., EU:C:1992:44, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja edellä 34 kohdassa mainittu tuomio Evropaïki Dynamiki v. EIP, EU:T:2011:494, 209 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).