FI Euroopan unionin virallinen lehti C 303/14

Kanne 13.7.2012 — Euroopan komissio v. Portugalin tasavalta

(Asia C-335/12)

2012/C 303/27

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamies A. Caeiros)

Vastaaja: Portugalin tasavalta

Vaatimukset

— on todettava, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 10 artiklan, liittymisasiakirjan (1) 254 artiklan, päätöksen 85/257/ETY (2) 7 artiklan, asetuksen (ETY) N:o 579/86 (3) 4, 7 ja 8 artiklan, asetuksen (ETY) N:o 1697/79 (4) 2 artiklan ja asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 (5) 2, 11 ja 17 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska Portugalin viranomaiset ovat kieltäytyneet luovuttamasta komission käyttöön 785 078,50 euroa, joka vastaa sokerin ylijäämävarastoista, joita ei ole viety, suoritettavia maksuja, Portugalin liityttyä Euroopan yhteisöön

— Portugalin tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Portugalin viranomaisten toimittamien tietojen mukaan William Hinton & Sons -niminen yhtiö ei ole esittänyt todisteita hallussaan olevien sokerin ylijäämävarastojen viennistä. Portugalin viranomaiset ilmoittivat 3.12.1990 kyseiselle yhtiölle, että sen oli maksettava 785 078,50 euron suuruinen lisämäärä. Yhtiö riitautti tämän päätöksen Supremo Tribunal Administrativossa (korkein hallinto-oikeus), joka esitti useita ennakkoratkaisukysymyksiä yhteisöjen tuomioistuimelle. Viimeksi mainittu antoi 11.10.2001 asiassa C-30/06 (6), William Hinton & Sons, määräyksen, jossa todettiin, että kysymykset ”on esitetty William Hinton & Sons Lda:n — – ja Fazenda Públican välisessä asiassa, joka koskee William Hintonin hallussa olevasta sokerin ylijäämävarastosta perittävien tasoitusmaksujen takaisin perimistä”. Supremo Tribunal Administrativo kumosi 8.5.2002 lisämaksun perimisen, koska tämä määrä oli annettu tiedoksi sitä koskevan oikeuden jo vanhennuttua.

Yhteisöjen tuomioistuimen myöhemmän oikeuskäytännön, erityisesti asiassa T-240/02, Koninklijke Coöperatie Cosun vastaan komissio, 7.12.2004 annetun tuomion ja asiassa C-68/05-P, Koninklijke Coöperatie Cosun vastaan komissio, 26.10.2006 annetun tuomion nojalla vaikuttaa siltä, että edellä mainittua 785 078,50 euron suuruista määrää ei voida luokitella enää ”tasoitusmaksuksi” niin kuin tehtiin asiassa C-30/00 annetussa tuomiossa, vaan se voidaan luokitella yhä yhteisöjen ”omiksi varoiksi”.

Vaikka tämä oikeuskäytäntö koskee maksun perimistä asetuksen N:o 2670/81 (7) 3 artiklan 1 kohdan nojalla sillä perusteella, että tiettyä C-sokerimäärää ei ole viety yhteisön ulkopuolelle, on kuitenkin niin, että kyseisen maksun peruste on pääasiallisesti sama kuin asetuksen N:o 579/86 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun määrän, josta käsiteltävässä asiassa on kyse, peruste. Tässä säännöksessä säädetään, että sokerimääristä, jotka ylittävät siirtovaraston määrän ja joita ei ole viety yhteisön ulkopuolelle, peritään maksu sillä perusteella, että näiden määrien katsotaan viimeksi mainitun asetuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaan tulleen myydyiksi yhteisön sisämarkkinoilla.

Päätöksen 85/257 2 artiklan mukaan sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn puitteissa määrätyistä maksuista peräisin olevat tulot ovat omia varoja.

Liittymisasiakirjan 254 artiklasta käy ilmi, että edellä mainittu määrä kuuluu sokerin yhteiseen markkinajärjestelyyn. Tämän määräyksen mukaan sellaiset tuotteiden varastot, jotka Portugalin tasavallan on hävitettävä omalla kustannuksellaan, ovat varastoja, jotka ylittävät normaalin siirtovaraston määrän, ja että ”normaali siirtovaraston määrä määritetään kullekin tuotteelle sitä koskevan yhteisen markkinajärjestelyn kriteerien ja tavoitteiden perusteella”; siten sokerin osalta ”normaalin siirtovaraston käsite” olisi määritettävä sokerin yhteisen markkinajärjestelyn kriteerien ja tavoitteiden perusteella. Sokerivarastojen hävittämistä koskevat yhteisön säännökset kuuluvat näin ollen sokerin yhteisen markkinajärjestelyn piiriin.

Asetuksessa N:o 3771/85 (8) säädettiin liittymisasiakirjan 258 artiklan 3 kohdan perusteella ”liittymisasiakirjan 254 artiklan soveltamista koskevat yleiset säännöt”, määritettiin ”Portugalissa vapaassa vaihdannassa olevien tuotteiden” käsite, todettiin, että ”soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt” vahvistetaan maatalousmarkkinoiden yhteistä markkinajärjestelyä koskevissa asetuksissa säädetyn menettelyn mukaan” ja säädettiin, että ”yksityiskohtaiset säännöt – – koskevat muun muassa – – ylijäämätuotteiden myyntiä” ja että näissä soveltamista koskevissa yksityiskohtaisissa säännöissä ”voidaan säätää – – maksusta, joka peritään, mikäli joku, jota asia koskee, ei noudata ylijäämätuotteiden myyntitapoja koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä”.

Komissio antoi Portugalissa 1.3.1986 olevia sokerialan tuotteiden varastoja koskevista yksityiskohtaisista säännöistä asetuksen N:o 579/86 asetuksen N:o 3771/85 ja sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 1785/81 perusteella. Se, että sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä annettu asetus on yksi asetuksen N:o 579/86 oikeusperustoista osoittaa, että viimeksi mainitussa asetuksessa säädetyt yksityiskohtaiset säännöt ja näin ollen edellä mainittu määrä kuuluvat sokerin yhteisen markkinajärjestelyn piiriin.

Edellä mainittu 785 078,50 euron suuruinen määrä voidaan luokitella päätöksen 85/257 2 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa tarkoitetuksi yhteisöjen ”omaksi varaksi”, koska kyseessä on tulo, joka on peräisin ”muista sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä säädetyistä maksuista”, jotka liittyvät Portugalin tasavallalle sen liittyessä perustettuun erityiseen järjestelmään, eli kyseessä on määrä, joka Portugalin viranomaisten olisi pitänyt periä asetuksen N:o 579/86 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla.

Asetuksen N:o 3771/85 1 artiklassa säädetään, että siinä ”vahvistetaan liittymisasiakirjan 254 artiklan soveltamista koskevat yleiset säännöt” ja sen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan toisessa luetelmakohdassa täsmennetään, että ”tuotteita, jotka ovat vapaassa vaihdannassa Portugalissa, ovat – – tuotteet – – jotka on tuotu Portugaliin, joita koskevat tuontimuodollisuudet on toteutettu, joita koskevat tullit ja erääntyneet vaikutukseltaan vastaavat maksut on peritty Portugalissa ja joita ei ole vapautettu kokonaan tai osittain näistä tulleista tai maksuista”. Asetuksen N:o 3771/85 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan toinen luetelmakohta koskee kaikkia ”Portugaliin tuotuja tuotteita”, mukaan luettuna muista jäsenvaltioista peräisin olevat tuotteet.

Näin ollen Tanskasta peräisin oleva sokeri olisi voitu ja se olisi pitänyt ottaa huomioon laskettaessa Portugalissa 1.3.1986 vapaassa vaihdannassa olevien tuotteiden määrää. Portugalin viranomaiset katsovat, että vaikka Tanskan katsottaisiin käsiteltävän asian olosuhteissa olevan kolmas maa, ”tuontiasiakirjalla nro 246” tuodun sokerin määrää (796 821 kg) ei pitäisi ottaa huomioon näitä varastoja laskettaessa, koska niiden mukaan kyseinen sokeri ei ollut 1.3.1986 vapaassa vaihdannassa.

Komissio ei yhdy tähän näkemykseen, koska Tribunal Tributário de Segunda Instância on katsonut 26.3.1996 antamassaan ratkaisussa, että tosiseikkojen perusteella oli käynyt ilmi, että kyseinen sokeri oli tulliselvitetty 27.2.1986 ja että tuolloin oli myönnetty lupa sen luovuttamiseksi vapaaseen vaihdantaan ja kulutukseen.

Päätöksessä 85/257 sekä päätöksissä, joilla se on myöhemmin korvattu, samoin kuin asetuksessa N:o 1552/89, jossa määritetään edellytykset, joilla ”omat varat” luovutetaan komission käyttöön, ei edellytetä komission käyttöön luovuttamiseksi, että ne olisi kirjattava yhteisön talousarvioon. Liittymisasiakirjan 371 ja 372 artiklan tavoitteena on mukauttaa päätöksen 85/257 soveltaminen Portugalin liittymisestä johtuvaan erityiseen tilanteeseen, eivätkä ne ole esteenä sille, että asetuksen N:o 579/86 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetystä määrästä peräisin olevat tulot eli käsiteltävässä asiassa 785 078,50 euron suuruinen määrä luokitellaan omiksi varoiksi.

Jonkin määrän luokittelu yhteisöjen omaksi varaksi perustuu yhteisön lainsäädäntöön ja erityisesti päätökseen 85/257, eikä jäsenvaltioiden omaksumalla luokittelulla ole merkitystä.

Oikeuskäytännön mukaan ei ole tarpeen osoittaa, että omien varojen menetys on aiheutunut kansallisten viranomaisten virheestä. Riittää, kun todetaan, että Supremo Tribunal Administrativon lainvoimaisen ratkaisun jälkeen on katsottu, että velallisella ei ollut velvollisuutta maksaa maksuja ja että tämä seikka johtuu suoraan siitä, että Portugalin viranomaiset ovat toimineet liian myöhään vuonna 1990. Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän komission kannan asiassa C-392/02, komissio vastaan Tanska, 15.11.2005 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-9811).

Supremo Tribunal Administrativon ratkaisussa vahvistetaan, että komission kanta on oikeudellisesti asianmukainen, koska velan määrää ei ole ilmoitettu velalliselle ajoissa eli kolmen vuoden kuluessa, että maksun periminen ei näin ollen ollut mahdollista, ja että näin ollen omia varoja ei voitu luovuttaa komission käyttöön.

(1) Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisehdoista ja perustamissopimusten mukautuksista tehty asiakirja (EYVL 1985, L 302, s. 23)

(2) Yhteisöjen omien varojen järjestelmästä 7.5.1985 tehty neuvoston päätös 85/257/ETY (EYVL L 128, s. 15)

(3) Espanjassa ja Portugalissa 1.3.1986 olevia sokerialan tuotteiden varastoja koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 28.7.1986 annettu komission asetus (ETY) N:o 579/86 (EYVL L 57, s. 21)

(4) Tuonti- tai vientitullien maksamisvelvoitteen sisältävään tullimenettelyyn ilmoitetuista tavaroista velalliselta kantamatta jääneiden tuonti- tai vientitullien kantamisesta jälkitullauksin 24.7.1979 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1697/79 (EYVL L 197, s. 1)

(5) Yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annettu neuvoston asetus (ETY, Euratom) N:o 1552/89 (EYVL L 155, s. 1)

(6) Kok., s. I-7511

(7) Kiintiötä suuremman tuotannon soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerialalla 14.9.1981 annettu komission asetus (ETY) N:o 2670/81 (EYVL L 262, s. 14)

(8) Portugalissa olevista maataloustuotteiden varastoista annettu neuvoston asetus N:o 3771/85 (EYVL L 362, s. 21)