Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Geelhoed 8 päivänä helmikuuta 2001. - Moccia Irme SpA, Ferriera Lamifer SpA ja Ferriera Acciaieria Casilina SpA vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Muutoksenhaku - Terästeollisuuden tuki - Terästeollisuuden rakenneuudistus. - Yhdistjayt asiat C-280/99 P saakka C-282/99 P.



Oikeustapauskokoelma 2001 sivu I-04717



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1. Käsiteltävinä olevat yhdistetyt asiat koskevat valituksia, jotka ovat esittäneet Moccia Irme SpA (jäljempänä Moccia), Ferriera Lamifer SpA (jäljempänä Lamifer) ja Ferriera Acciaieria Casilina SpA (jäljempänä Casilina). Valittajat vaativat yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 12.5.1999 antaman tuomion, jolla hylättiin kanteet, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaadittiin kumoamaan tietyistä Italian suunnittelemista tukitoimenpiteistä osana Italian yksityisen terästeollisuuden rakenneuudistusohjelmaa 30 päivänä heinäkuuta 1996 tehty komission päätös 96/678/EHTY (jäljempänä päätös 96/678/EHTY) ja 18.12.1996 tehty komission päätös 97/258/EHTY (jäljempänä päätös 97/258/EHTY).

I Asiaa koskeva yhteisön lainsäädäntö

2. Seuraavassa esitellään asiaa koskevat yhteisön oikeussäännöt sellaisina kuin ne on esitetty valituksenalaisessa tuomiossa.

3. EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa määrätään seuraavaa:

"Hiilen ja teräksen yhteismarkkinoille soveltumattomina pidetään sekä sen vuoksi poistetaan ja kielletään tässä sopimuksessa määrätyin edellytyksin yhteisössä:

- -

c) valtioiden muodossa tai toisessa myöntämä tuki tai avustukset taikka määräämät erityismaksut;

- - ."

4. Komissio teki perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla terästeollisuudelle myönnettävää tukea koskevista yhteisön säännöistä päätöksen N:o 257/80/EHTY. Tästä päätöksestä käytetään yleisesti nimeä "ensimmäinen terästukisäännöstö". Sen perusteluiden I osan toisen kappaleen mukaan perustamissopimuksessa määrätyllä, jäsenvaltioiden myöntämiä tukia ja avustuksia koskevalla kiellolla tarkoitetaan ainoastaan toimenpiteitä, joita käytetään puhtaasti kansallisen terästeollisuuspolitiikan keinoina, eikä kieltoa sovelleta tukiin, joiden tarkoituksena on yhteisön politiikan toteuttaminen, johon kuuluu terästeollisuuden rakenneuudistus, joka oli päätöksen N:o 257/80/EHTY päämäärä.

5. Ensimmäinen terästukisäännöstö korvattiin myöhemmin useilla toisiaan seuranneilla säännöstöillä, joissa on kulloinkin määritelty terästeollisuudelle myönnettäviä valtiontukia koskeva järjestelmä vahvistamalla perusteet, joiden mukaista jäsenvaltion rahoittamaa terästukea muodossa tai toisessa voidaan pitää yhteisön tukena ja siten yhteismarkkinoiden asianmukaisen toiminnan kannalta soveltuvana.

6. Uudet tällä alalla myönnettäviin valtiontukiin sovellettavat määräykset, jotka olivat voimassa 1.1.1992-31.12.1996, annettiin vuonna 1991 terästeollisuudelle myönnettävää tukea koskevista yhteisön säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1991 tehdyssä komission päätöksessä N:o 3855/91/EHTY (jäljempänä viides terästukisäännöstö tai viides säännöstö).

7. Viidennen terästukisäännöstön tässä tapauksessa merkitykselliset määräykset ovat seuraavat:

- 4 artiklan 2 kohta:

"Sellaisille yrityksille myönnettävää tukea, jotka lopettavat EHTY-terästeollisuustuotantonsa lopullisesti, voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvana, jos nämä yritykset:

- - -

- ovat valmistaneet säännöllisesti EHTY-terästuotteita tämän tuen ilmoittamispäivään saakka - -."

- 6 artiklan 1 kohta:

"Komissiolle on annettava tieto 2-5 artiklassa tarkoitetun tuen myöntämistä tai muuttamista koskevista suunnitelmista niin ajoissa, että se voi esittää huomautuksensa. - - "

- 6 artiklan 4 kohta:

"Jos komissio pyydettyään asianosaisilta lausunnot toteaa, että jokin tuki ei ole tämän päätöksen määräysten mukainen, se ilmoittaa päätöksestään asianomaiselle jäsenvaltiolle. - - "

- 6 artiklan 6 kohta:

"Kaikki 4 ja 5 artiklassa tarkoitetut yksittäiset tapaukset on ilmoitettava komissiolle. - - "

II Asiaa koskeva kansallinen lainsäädäntö

8. Italian hallitus toteutti vuoden 1994 alussa 14.2.1994 annetulla asetuksella (decreto-legge) nro 103 terästeollisuuden rakenneuudistussuunnitelman kiireisiä täytäntöönpanotoimenpiteitä. Italian hallitus ilmoitti vuoden 1994 helmikuussa kyseisistä toimenpiteistä komissiolle viidennen terästukisäännöstön 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

9. Kyseinen säädös saatettiin uudelleen voimaan 14.4.1994 annetulla asetuksella (decreto-legge) nro 234 ja uudemman kerran 20.6.1994 annetulla asetuksella (decreto-legge) nro 396, joka muutettiin lopullisesti 3.8.1994 annetuksi Italian yksityisen terästeollisuuden rakenneuudistusta koskevaksi laiksi nro 481 (Gazzetta Ufficiale di Repubblica Italiana nro 183, 6.8.1994, s. 12; jäljempänä laki nro 481/94).

10. Lain nro 481/94 1 §:n 1 momentissa säädetään terästeollisuuslaitosten sulkemistuesta, jonka saamisen edellytyksenä on kyseisten laitosten hävittäminen tietyssä määräajassa. Kyseisen 1 §:n 3 momentissa säädetään, että tukihakemukset on tehtävä ennen 30.7.1994, kun taas laitokset on hävitettävä ennen 31.3.1995. Tuki on maksettava kokonaisuudessaan ennen 31.12.1996. Lain 1 §:n 4 momentin nojalla sen täytäntöönpanon tekniset yksityiskohdat määritellään Italian teollisuus-, kauppa- ja käsiteollisuusministerin päätöksellä.

11. Mainitun ministerin 12.10.1994 tekemän päätöksen nro 683 (jäljempänä päätös nro 683/94) - jonka luonnos ilmoitettiin komissiolle vuoden 1994 elokuussa - 1 §:n 1 momentissa säädetään, että asianomaisten yritysten on lain nro 481/94 1 §:ssä tarkoitetun tuen saamiseksi täytettävä muun muassa seuraava edellytys:

"e) ne ovat ennen 14.2.1994 annetun asetuksen nro 103 antamista säännöllisesti tuottaneet - - tuotannon, josta sellainen valantehnyt asiantuntija, joka on asiantuntijarekisteriin merkitty alan erityistuntija ja jonka yhtiön kotipaikan tuomioistuin on tähän tehtävään määrännyt, on antanut laissa tarkoitetun lausunnon."

12. Teollisuus-, kauppa- ja käsiteollisuusministeri "ilmoitti tuista EU:n komissiolle ennakollista hyväksymistä varten" kyseisen päätöksen 2 §:n 4 momentin mukaisesti.

III Komission lupa

13. Komissio antoi 12.12.1994 tekemällään päätöksellä lähtökohtaisen luvan kyseiselle tukijärjestelmälle velvoittaen kuitenkin viidennen terästukisäännöstön 6 artiklan 6 kohdan mukaisesti, että kaikki yksittäiset soveltamistapaukset oli ilmoitettava sille ennakolta.

14. Komissio ilmoitti, että se asettaisi kussakin tapauksessa luvan antamisen ehdoksi tiettyjen edellytysten täyttämisen. Tuotannon säännöllisyyttä koskeva edellytys, josta määrätään viidennen terästukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa, oli se, että yrityksen oli tukea saadakseen vuoden 1993 alusta vuoden 1994 helmikuuhun saakka, jolloin 14.2.1994 annetusta asetuksesta nro 103 ilmoitettiin komissiolle, ollut pidettävä yllä tuotantotoimintaa keskimäärin vähintään yhdessä vuorossa eli vähintään kahdeksan tuntia päivässä viitenä päivänä viikossa.

15. Komissio täsmensi lisäksi, että Italian viranomaiset saattoivat kuitenkin objektiivisin perustein osoittaa, että yritys, joka ei täyttänyt edellä mainittua edellytystä, oli tuottanut säännöllisesti EHTY-terästuotteita.

IV Tosiseikat

16. Italian hallitus ilmoitti 8.9.1995 ja 11.3.1996 viidennen terästukisäännöstön 6 artiklan 6 kohdan mukaisesti komissiolle lain nro 481/94 nojalla lopullisen sulkemisen perusteella maksettavasta tuesta, jota tulisivat saamaan muun muassa Moccia, Casilina ja Lamifer, jotka ovat teräksen ja/tai kuumavalssattujen tuotteiden valmistamiseen erikoistuneita yrityksiä.

17. Kyseiset yritykset ilmoittivat vuodelle 1993 seuraavat tuotantoluvut:

- Moccian osalta tuotantokapasiteetti, joka vastasi 280 000 tonnia raakaterästä/vuosi ja 165 000 tonnia kuumavalssattuja tuotteita/vuosi, ja todellinen tuotanto, joka oli määrältään 0 tonnia/vuosi

- Lamiferin osalta tuotantokapasiteetti, joka vastasi 154 560 tonnia/vuosi, ja todellinen tuotanto, joka oli määrältään 23 542 tonnia/vuosi (15,2 prosenttia tuotantokapasiteetista)

- Casilinan osalta tuotantokapasiteetti, joka vastasi 80 000 tonnia kuumavalssattuja tuotteita/vuosi, ja todellinen tuotanto, joka oli määrältään 11 356 tonnia (14,2 prosenttia kapasiteetista).

18. Yhteensä 43 Italiassa toimivaa EHTY-terästeollisuusyritystä haki tukea lain nro 481/94 perusteella.

19. Komissio ilmoitti 15.9.1995 ja 12.6.1996 päivätyillä kirjeillä Italian hallitukselle päätöksestään aloittaa viidennen terästukisäännöstön 6 artiklan 4 kohdassa määrätty menettely sellaisten tukien osalta, joita oli aiottu myöntää muun muassa valittajina oleville yrityksille.

20. Komissio ilmoitti kirjeissään, että sen saamien tietojen mukaan yksikään asianomaisista yrityksistä, erityisesti valittajista, ei ollut vuoden 1993 alusta 28.2.1994 saakka pitänyt yllä keskimäärin tuotantoa yhdessä päivittäisessä vuorossa eli vähintään kahdeksan tuntia päivässä viitenä päivänä viikossa. Komissio katsoi näin ollen, että kyseiset yritykset eivät voineet väittää valmistaneensa terästuotteita viidennen terästukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetulla tavalla säännöllisesti.

21. Komissio totesi päätöksessä 96/678/EHTY perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla yhteismarkkinoille soveltumattomiksi sellaiset valtiontuet, jotka Italian tasavalta suunnitteli myöntävänsä muun muassa Moccialle ja Casilinalle.

22. Komissio teki päätöksessä 97/258/EHTY saman toteamuksen muun muassa Lamiferin osalta.

V Asian käsittely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa

23. Moccia ja Casilina nostivat 19.10.1996 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen toimittamillaan kannekirjelmillä kanteet, jotka kirjattiin numeroilla T-164/96 ja T-166/96. Lamifer nosti 18.4.1997 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, joka kirjattiin numerolla T-122/97.

24. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtajan 18.12.1998 antamalla määräyksellä asiat yhdistettiin tuomion antamista varten.

25. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteet 12.5.1999 antamassaan tuomiossa (jäljempänä valituksenalainen tuomio) ja velvoitti valittajat vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan yhteisvastuullisesti komission oikeudenkäyntikulut.

VI Valitusperusteet

26. Moccia vetoaa valituksenalaisen tuomion osalta kolmeen valitusperusteeseen:

- EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan rikkominen ja sen virheellinen soveltaminen - ristiriitaiset ja riittämättömät perustelut - harkintavallan väärinkäyttö

- viidennen tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan rikkominen ja virheellinen soveltaminen

- syrjintäkiellon periaatteen loukkaaminen.

27. Casilina ja Lamifer vetoavat valituksenalaisen tuomion osalta neljään valitusperusteeseen:

- EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan rikkominen, perustamissopimuksen 95 artiklan rikkominen sekä perustelujen puuttuminen sen osalta, että kyseisessä määräyksessä tarkoitettua poikkeusta ei ole sovellettu tässä tapauksessa

- viidennen säännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan rikkominen

- 12.12.1994 tehdyn lupapäätöksen rikkominen ja sen virheellinen ja perustelematon soveltaminen

- harkintavallan väärinkäyttö.

VII Valitusperusteiden arviointi

28. Toisaalta Moccian ja toisaalta Casilinan ja Lamiferin esittämät valitusperusteet koskevat olennaisilta osiltaan valituksenalaisen tuomion eri kohtia. Vaikka tuomion valituksenalaiset kohdat ovat samat, valitusperusteiden perustana olevat väitteet poikkeavat kuitenkin toisistaan. Tarkastelen näin ollen valitusperusteita seuraavassa esitettävässä järjestyksessä.

A Moccian ensimmäinen valitusperuste: EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan rikkominen ja sen virheellinen soveltaminen

29. Moccia vetosi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa useiden muiden kantajien kanssa tähän perusteeseen päätöksen 96/678/EHTY osalta. Moccia väitti, että yrityksen lopullinen sulkeminen ei luonteensa vuoksi voi vääristää kilpailua ja että se ei näin ollen voi kuulua EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa määrätyn tiukan kiellon soveltamisalaan.

30. Moccian mukaan ei näin ollen ole aihetta soveltaa viidettä säännöstöä sulkemistukiin. Moccia toteaa, että kyseisessä säännöstössä nimittäin määrätään EHTY:n perustamissopimuksen 95 artiklan perusteella perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa olevaan yleiseen kieltoon kohdistuvasta poikkeuksesta. Jos myönnetään, että kyseistä kieltoa ei sovelleta riidanalaiseen sulkemistukeen, 95 artiklan nojalla annettuja säännöksiä - tässä tapauksessa viidettä säännöstöä - ei myöskään ole sovellettava kyseiseen tukeen. Vaikka kyseisiä säännöksiä olisi sovellettava, niitä on Moccian mukaan kuitenkin sovellettava joustavasti.

31. Ne perustelut, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vedonnut tuomionsa 75-91 kohdassa hylätäkseen kyseisen perusteen, ovat Moccian mukaan ristiriitaiset, koska niissä todetaan, että perustamissopimuksen 4 artiklan tarkoituksena on taata tavanomaiset kilpailun edellytykset, mutta ei kuitenkaan ottanut kyseistä väitettä huomioon 4 artiklan c alakohdassa tarkoitetun tukia koskevan kiellon tulkinnassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myös virheellisesti jättänyt ilmoittamatta, miksi se omaksui näin tiukan tulkinnan, joka Moccian mukaan poistaa tietyissä tapauksissa kyseiseltä säännöltä kaiken järkevän merkityksen.

32. Tämä valitusperuste, joka koskee erityisesti niitä perusteluja, joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt valituksenalaisen tuomion 82-84 kohdassa, ei nähdäkseni voi menestyä. Näkemykseni tueksi esittelen ensin tuomion mainitut kohdat ja luettelen sitten ne väitteet, jotka tukevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tässä tapauksessa omaksumaa oikeudellista kantaa.

"82 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että perustamissopimuksen 4 artiklan tavoite on, kuten edellä on mainittu, varmistaa tavanomaisten kilpailun edellytysten syntyminen, ylläpitäminen ja noudattaminen (edellä 81 kohdassa mainittu asia De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. korkea viranomainen, Kok. 1961, s. 43; Kok. Ep. I, s. 80). Kyseisen määräyksen c alakohdassa kielletään valtioiden muodossa tai toisessa myöntämä tuki ja avustukset. Tätä sanamuotoa ei ole perustamissopimuksen 4 artiklan a, b ja d alakohdassa, ja sillä annetaan näin ilmaistulle kiellolle epätavanomaisen laaja ulottuvuus (em. tuomio, Kok. 1961, s. 42; Kok. Ep. I, s. 80). Tällä tavalla ilmaistu kielto on muotoiltu erityisen ankaraksi, koska se kohdistuu hiilen ja teräksen yhteismarkkinoiden toimintaan suoraan vaikuttaviin toimenpiteisiin, joita sellaisinaan pidetään kyseisten yhteismarkkinoiden luomisen edellytysten vastaisena. Tämän vuoksi tukien on katsottava olevan soveltumattomia yhteismarkkinoille ilman, että olisi tarpeen osoittaa tai edes tutkia, onko kilpailun edellytyksiä haitattu tai voiko näin mahdollisesti käydä (ks. julkisasiamies M. Lagrangen em. asiassa De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. korkea viranomainen esittämä ratkaisuehdotus, Kok. 1961, s. 59 ja 76; Kok. Ep. I, s. 69).

83 EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan järjestelmä eroaa näin ollen EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta) järjestelmästä. Ensiksi mainitussa kielletään yleisesti ja ehdottomasti kaikki tuet, koska ne ovat luonnostaan hiilen ja teräksen yhteismarkkinoiden luomisen edellytysten vastaisia. Toisessa järjestelmässä tuki kielletään sitä vastoin ainoastaan silloin, kun se vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa.

84 Tästä seuraa, että sulkemistuki, jonka jäsenvaltio myöntää EHTY-terästeollisuusyritykselle, kuuluu perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa olevan kiellon soveltamisalaan ilman, että on tarpeen osoittaa, että kilpailun edellytyksiä on tosiasiassa haitattu. Viidettä säännöstöä, jonka tarkoituksena on poiketa kyseisestä kiellosta, voidaan näin ollen soveltaa tällaiseen tukeen."

33. EHTY:n perustamissopimuksen rakenteen ja perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan ja 67 ja 95 artiklan välisten suhteiden ymmärtämiseksi on muistettava, että kyseisen sopimuksen tarkoituksena on hiilikaivos- ja terästeollisuusalaan rajoittuvien osittaisten yhteismarkkinoiden luominen. Tällaisilla osittaisilla yhteismarkkinoilla toimijoiden välinen kilpailu voi häiriintyä kolmella tavalla. Häiriöt voivat ensinnäkin aiheutua kansantalouksien makroekonomisen kehityksen eroista. Tällaiset häiriöt voivat ilmetä esimerkiksi hintoihin ja palkkoihin perustuvan inflaatiokehityksen eroavaisuuksina. Toiseksi, kilpailuun liittyvät suhteet ovat herkkiä jäsenvaltioiden toteuttamien yleisten toimenpiteiden välisille eroille; tällaiset toimenpiteet, kuten esimerkiksi yhtiöveron muutos, eivät toki vaikuta yksinomaan hiili- ja teräsalalla, mutta niillä on kuitenkin vaikutusta myös mainituilla aloilla. Kolmanneksi, kyseisiin suhteisiin vaikuttavat sellaiset kansalliset toimenpiteet, jotka on kohdistettu erityisesti ja yksinomaisesti hiili- ja teräsalaan; kyseeseen voivat tällöin tulla kustannuksia nimenomaisesti vähentävät toimenpiteet (avustukset tai muut valtiontuet) tai kustannuksia nimenomaisesti lisäävät toimenpiteet.

34. EHTY:n perustamissopimuksessa määrätään kahdesta selvästi toisistaan erottuvasta toimintamallista, joihin voidaan tukeutua sellaisia kilpailun vääristymiä vastaan, jotka johtuvat toisaalta jäsenvaltioiden makrotalouspolitiikan ja yleisen talouspolitiikan eroista ja toisaalta eroista valtioiden sellaisissa toimenpiteissä, jotka koskevat erityisesti hiili- ja teräsaloja. Ensiksi mainittujen kahden vääristymien ryhmän osalta, jotka perustuvat sellaisiin poliittisiin toimenpiteisiin, jotka kuuluvat edelleen lähtökohtaisesti jäsenvaltioiden toimivaltaan, EHTY:n perustamissopimuksen 67 artiklassa määrätään yhteensovittamismahdollisuudesta, joka perustuu sellaisten suositusten antamiseen, joiden perusteella valtio voi toteuttaa epäasianmukaisen tilanteen korjaavia toimenpiteitä "omalla" hiili- ja teräsalallaan. Kyseiset toimenpiteet voidaan niiden sisältö ja seuraukset huomioon ottaen kohdistaa joko sen valtion hiili- ja terästeollisuuteen, joka toteuttaa kyseiset toimenpiteet, tai muiden valtioiden hiili- ja terästeollisuuteen. Viimeksi mainitun vääristymien ryhmän osalta, joka perustuu sellaisiin kansallisiin erityistoimenpiteisiin, jotka koskevat yksinomaan hiili- ja terästeollisuutta, EHTY:n perustamissopimuksessa määrätään ehdottomasta 4 artiklan c alakohtaan sisältyvästä kiellosta.

35. Tämä EHTY:n perustamissopimuksen laatijoiden käyttöön ottama erilainen kohtelu perustuu siihen, että nimenomaan kansalliset erityistoimenpiteet, jotka koskevat yksinomaan hiili- ja terästeollisuutta, ovat omiaan haittaamaan hiilen ja teräksen yhteismarkkinoiden toimintaa ja vääristämään kyseisillä markkinoilla vallitsevia kilpailun edellytyksiä. Perustamissopimuksen laatijat katsovat, että jo tällaisten toimenpiteiden olemassaolo merkitsee kilpailusuhteiden vääristämistä. EHTY:n perustamissopimuksessa jäsenvaltiot ovat lisäksi luopuneet siitä toimivallastaan, joka koskee hiilen ja teräksen yhteismarkkinoiden luomista ja toimintaa. Tähän toimivaltaan sisältyvät myös sellaiset hiili- ja teräsmarkkinoita koskevat erityistoimenpiteet, jotka toteutetaan yrityksille myönnettävän valtiontuen muodossa.

36. Jäsenvaltiot ovat sitä vastoin säilyttäneet toimivaltansa muilla aloilla, kuten verotuksessa, sosiaaliturvassa ja yleisessä talouspolitiikassa. Eri jäsenvaltioiden kansallisessa politiikassa olevista eroista aiheutuvien seurausten rajoittamiseksi tarvitaan sellaista poliittista yhteensovittamista, joka ulottuu niille aloille, joiden osalta jäsenvaltiot eivät ole luopuneet toimivallastaan, mutta joilla voi kuitenkin syntyä yhteisön markkinoihin kohdistuvia kilpailun vääristymiä.

37. EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa mainittuihin toimenpiteisiin kohdistuvasta kiellosta voidaan poiketa ainoastaan perustamissopimuksen 95 artiklassa määrätyn poikkeuksen perusteella ja ottaen huomioon kyseiseen määräykseen sisältyvät tiukat aineelliset ja menettelylliset edellytykset.

38. Ei ole hämmästyttävää, että yhteisöjen tuomioistuimen vanhin oikeuskäytäntö liittyy sellaisiin oikeudellisiin kysymyksiin, jotka koskevat 4 artiklan c alakohdan ulottuvuutta ja sovellettavuutta sekä kyseisen määräyksen soveltamisalaa suhteessa EHTY:n perustamissopimuksen 67 artiklan soveltamisalaan. Se tuntuva rajoitus, joka 4 artiklan c alakohdassa on kohdistettu jäsenvaltioiden toimivaltaan, on saanut aikaan sen, että kyseisen määräyksen soveltaminen on ollut lukuisten ristiriitojen aihe.

39. Yhdistetyissä asioissa 7/54 ja 9/54, Groupement des industries sidérurgiques luxembourgeoises vastaan korkea viranomainen, antamassaan tuomiossa, jossa oli kyse muuhun kuin kotitalouskäyttöön tarkoitettuun kiinteään polttoaineeseen kohdistuvasta maksusta, yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kyseistä maksua sovellettiin samalla tavalla kaikkiin teollisuuden toimijoihin ja sen ei näin ollen voitu katsoa koskevan erityisesti ja yksinomaan hiili- ja teräsalaa. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi tämän vuoksi, ettei ollut syytä soveltaa EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohtaa vaan 67 artiklaa.

40. Muutama vuosi tämän jälkeen yhteisöjen tuomioistuin joutui asiassa 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg vastaan korkea viranomainen, ottamaan kantaa julkisista varoista rahoitettuun, kaivostyöläisille maksettuun saksalaiseen kaivoslisään, jota myönnettiin saksalaisten hiilikaivosten hyväksi. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että tällaista avustusta oli pidettävä EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa tarkoitettuna erityisenä avustuksena ja että se oli näin ollen kielletty. Kyseinen tuomio on merkityksellinen myös nyt käsiteltävänä olevan asian kannalta, koska se on lähtökohta avustuksen aineellisen käsitteen laajalle määrittelylle, jota yhteisöjen tuomioistuin on kehittänyt myöhemmässä oikeuskäytännössään, ja koska kyseisessä tuomiossa on selvennetty ja rajattu asianmukaisemmin toisaalta EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan ja toisaalta 67 artiklan soveltamisalaa. Yhteisöjen tuomioistuin on näin ollen nimenomaisesti hylännyt Saksan hallituksen väitteen, jonka mukaan 67 artiklassa täsmennettäisiin 4 artiklan c alakohdassa ilmaistun kiellon soveltamista, toteamalla, että kyseisten määräysten soveltamisalat eroavat toisistaan.

41. Edellä mainittu oikeuskäytäntö osoittaa, että EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa ilmaistuun tukia koskevaan kieltoon kohdistuu ainoastaan kaksi rajoitusta:

- toimenpiteen on oltava "valtion myöntämä tuki tai avustus"

- toimenpiteen on kohdistuttava erityisesti ja yksinomaan hiili- ja teräsalaan.

42. Miten edellä esitetty analyysi vaikuttaa Moccian esittämään valitusperusteeseen?

43. Ensinnäkin on täysin selvää, että myös riidanalainen sulkemistuki kuuluu 4 artiklan c alakohdassa ilmaistun ehdottoman kiellon alaan. Kyse on kiistattomasti kansallisesta tuesta, ja se, että se on tarkoitettu yksinomaan EHTY:n hiili- ja terästeollisuudelle, mainitaan nimenomaisesti Italian laissa nro 481/94. Näin ollen ei ole epäilystä siitä, että 4 artiklan c alakohtaa on sovellettava riidanalaiseen tukeen.

44. Toiseksi on todettava, että 4 artiklan c alakohdan soveltaminen ei edellytä sen näyttämistä, että kielletyt tuet vaikuttaisivat yhteisön markkinoihin. Perustamissopimuksen laatijat ovat nimittäin määränneet, että tukien oletetaan vaikuttavan kyseisiin markkinoihin.

45. Kolmanneksi, perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla tehdyn päätöksen, kuten viidennen säännöstön, aineellinen soveltamisala ulottuu kaikkiin sellaisiin valtiontuen muotoihin, jotka kuuluvat EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa määrätyn kiellon alaan, riippumatta niiden luonteesta tai ulottuvuudesta: 4 artiklan c alakohdassa kielletyt toimenpiteet voidaan sallia ainoastaan 95 artiklan nojalla tehdyllä nimenomaisella päätöksellä. Sulkemistuki ei tältä osin ole poikkeus.

46. Nämä toteamukset riittävät sellaisinaan sen päätelmän tekemiseen, että valituksenalaisen tuomion 82-84 kohdassa esitetyt perustelut ovat asianmukaiset EHTY:n perustamissopimuksen sanamuodot ja rakenne huomioon ottaen ja että kyseisiä perusteluja koskeva valitusperuste on hylättävä.

47. Totean lisäksi sen, että Moccia on sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että valitusasteessa väittänyt, että jos EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohtaa sovellettaisiin vähemmän kirjaimellisesti ja "talouselämän käytäntöön mukautetulla tavalla", sitä ei sovellettaisi sulkemistukiin, koska kyseisellä tukimuodolla ei käytännössä ja määritelmällisesti ole juurikaan vaikutusta kilpailusuhteisiin.

48. Tämä kanta ei nähdäkseni ole perusteltu. Tällöin jätetään nimittäin ottamatta huomioon se, että viidennessä säännöstössä määrätyn sulkemistuen tarkoituksena on palauttaa kysynnän ja tarjonnan rakenteellinen tasapaino yhteisön hiili- ja teräsmarkkinoilla. Tällaisen toimenpiteen osalta voidaan näin ollen varauksetta todeta, että se vaikuttaa yhteisön markkinoiden toimintaan 4 artiklan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Tällaisen vaikutuksen puuttuminen merkitsisi sitä paitsi sitä, että sulkemistuella ei olisi mitään merkitystä politiikan välineenä.

49. Lisäksi varsin homogeenisilla tuotemarkkinoilla, kuten raakateräksen ja kuumavalssattujen tuotteiden markkinoilla, kaikki toimenpiteet, joiden tarkoituksena on vähentää tarjontaa rajoittamalla tuotantokapasiteettia, ovat luonnostaan omiaan vaikuttamaan näillä markkinoilla vallitseviin suhteisiin ja siten markkinoiden toimintaan. Kyseisten toimenpiteiden taloudellisen vaikutuksen kannalta ne ovat verrattavissa sellaisiin järjestelyihin, joiden tarkoituksena on rajoittaa tuotantoa. Tällaisten toimenpiteiden seuraukset eivät koske ainoastaan jäljelle jäävien tuottajien välisiä kilpailusuhteita vaan myös markkinoilla vallitsevia, kysyntään ja tarjontaan liittyviä suhteita. Näiden vaikutusten takia sulkemistuki tai investointien purkamiseen tarkoitettu tuki kuuluu, aivan kuten investointi- tai perustamistukikin, 4 artiklan c alakohdassa määrätyn kiellon alaan. Vaikka Moccian näkemyksellä voi olla jonkinlaista periaatteellista merkitystä, sillä ei kuitenkaan ole tosiasioihin liittyvää perustaa.

50. Katson näin ollen, että kyseinen valitusperuste on hylättävä.

B Moccian toinen valitusperuste: viidennen tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan rikkominen ja virheellinen soveltaminen

51. Tämä valitusperuste koskee erityisesti valituksenalaisen tuomion 153-158 kohtaa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumoaa kyseisissä kohdissa näkemyksen, jonka mukaan komissio olisi soveltanut virheellisesti viidennen tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettua säännöllistä tuotantoa koskevaa edellytystä, koska se on jättänyt tuen ulkopuolelle sellaiset yritykset, joiden tuotanto viiteajanjaksona ei ollut riittävää mutta joilla kuitenkin oli tuotantokapasiteettia.

52. Tärkeimmät seikat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa ovat seuraavat:

- perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa kielletään valtiontuet

- tukia koskeva kielto on sääntö, ja viides säännöstö on ainoastaan poikkeus, jota on näin ollen tulkittava suppeasti

- tästä seuraa, että kyseisen säännöstön 4 artiklan 2 kohdan toista luetelmakohtaa on arvioitava "vieläkin tiukemmin" (153 kohta)

- kyseinen edellytys, jonka mukaan sulkemistukea hakevan yrityksen on täytynyt tuottaa säännöllisesti EHTY-tuotteita, osoittaa, että viidennen säännöstön tarkoituksena ei ole tuotantokapasiteetin vähentäminen sulkemalla "mikä tahansa yritys"

- kyseisen edellytyksen tavoite on se, että tukia myönnetään ainoastaan sellaisille yrityksille, joilla on huomattava asema markkinoilla ja joiden sulkeminen aiheuttaa tuntuvan vähennyksen "todellisessa terästeollisuustuotannossa" (154 kohta)

- hyväksyessään säännöllistä tuotantoa koskevan edellytyksen yhteisön lainsäätäjä halusi vahvistaa sulkemistukien tehokasta vaikutusta

- kyseisellä tuella taataan se, että sulkemisilla on riittävän tuntuvia vaikutuksia paitsi laitosten purkamisen osalta myös nykyisen tuotantomäärän vähentämisen osalta (155 kohta)

- kyseinen tavoite on toteutettu, koska sulkemistuki on johtanut kuumavalssattujen tuotteiden tuotannon todelliseen vähenemiseen yli viidellä miljoonalla tonnilla (156 kohta)

- kantajien viiteparametriksi ehdottamaa vaihtoehtoa eli pelkkää tuotantokykyä käyttämällä olisi selvästi jätetty täyttämättä edellä mainittu edellytys kiinnittämättä vähäisintäkään huomiota todelliseen ja siten myöskään säännölliseen tuotantoon

- kyseisen perusteen soveltaminen olisi näin ollen ollut ristiriidassa tavoitellun vaikutuksen eli todellisen tuotannon vähentämisen kanssa (157 kohta)

- tästä seuraa, että hylätessään "tuotantokykyä" koskevan perusteen komissio ei ole ilmeisesti jättänyt noudattamatta perustamissopimuksen määräyksiä tai sen soveltamista koskevaa oikeussääntöä tai käyttänyt harkintavaltaansa väärin (158 kohta).

53. Moccian mukaan edellä esitetyt perustelut johtuvat virheellisestä oikeudellisesta käsityksestä, joka perustuu viidennen tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan tarpeettoman tiukkaan tulkintaan. Kyseisen säännöksen tarkoituksena on Moccian mukaan välttää se, että vanhentuneet laitokset, joita ei ole käytetty pitkään aikaan ja joilla ei näin ollen voi olla mitään merkitystä tuotannon vähentämistä yhteisön tasolla koskevan tavoitteen kannalta, otettaisiin tästä huolimatta huomioon sulkemistukea myönnettäessä. Moccia toteaa, että jos kyseisiä määräyksiä tulkittaisiin asianmukaisesti ja järkevästi, myös sellaiset yritykset kuin Moccia, jotka ovat juuri uudenaikaistaneet tuotantolaitoksiaan ja jotka eivät käynnissä olleen lisärakentamisen takia ole olleet toiminnassa viiteajanjaksona, voitaisiin kuitenkin ottaa huomioon sulkemistukea myönnettäessä.

54. Komissio tukeutuu vastauskirjelmässään kaikkiin niihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa esitettyihin perusteluihin, jotka on mainittu edellä.

55. Kuten olen jo Moccian ensimmäistä valitusperustetta ja EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan ja 95 artiklan välisiä suhteita tarkastellessani todennut, 95 artiklassa tarkoitettuja 4 artiklan c alakohdassa ilmaistuun yleiseen kieltoon kohdistuvia poikkeuksia on luonnostaan tulkittava suppeasti.

56. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittaa perusteluissaan asiaa koskevaan viimeaikaiseen oikeuskäytäntöönsä vahvistaakseen perustellusti suppeaa tulkintaa koskevan periaatteen 95 artiklan nojalla tehtyjen päätösten kuten viidennen tukisäännöstön osalta.

57. Yhteisön lainsäätäjä on itse korostanut sitä, että suppea tulkinta on suotavaa, toteamalla viidennen tukisäännöstön perusteluiden I osassa seuraavaa: "Näin laadittu täsmällinen järjestelmä, joka nyt koskee kahdentoista jäsenvaltion koko aluetta - - ."

58. Tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan tulkintaa on näin ollen tarkasteltava ottaen huomioon sekä se yleinen periaate, että 95 artiklan nojalla määrättyjä poikkeuksia, jotka kohdistuvat 4 artiklan c alakohdassa määrättyyn, tukia koskevaan yleiseen kieltoon, on tulkittava suppeasti, että viidennen tukisäännöstön perustelut, joissa esitetään kyseisessä säännöstössä sallittuja tukia koskeva rajoittava määritelmä.

59. Moccian pitäisi näin ollen esittää erittäin raskaita tosiseikkoihin perustuvia väitteitä, jotta se voisi perustella 4 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan laajemman tulkinnan.

60. Kyseisen säännöksen sanamuoto - "ovat valmistaneet säännöllisesti EHTY-terästuotteita tämän tuen ilmoittamispäivään saakka" - ei jätä juurikaan epäselvyyttä sen osalta, mihin yrityksiin sitä voidaan soveltaa: säännös koskee sellaisia yrityksiä, jotka tuen ilmoittamispäivänä olivat aktiivisesti ja huomattavassa määrin mukana tuotantoprosessissa.

61. Viidennen tukisäännöstön perusteluiden I osa on myös selvä: "- - ja rahoitustuki, jolla pyritään vähiten kilpailukykyisten yritysten kaiken EHTY-toiminnan lopulliseen lakkauttamiseen". Ilmaisua "kilpailukykyiset yritykset" on vaikea tulkita muuten kuin siten, että sillä vahvistetaan se olettama, että säännöstön 4 artiklan 2 kohdassa sallittua sulkemistukea voidaan myöntää ainoastaan sellaisille yrityksille, joilla on säännöllistä tuotantoa. Yrityksiä, jotka ovat lopettaneet tuotantonsa tai jotka tuottavat enää vain vähäisen osan kapasiteetistaan, voidaan tuskin pitää "kilpailukykyisinä".

62. Riidanalaisen poikkeuksen tavoite eli ylituotannon vähentäminen EHTY:n alueella merkitsee myös toiminnallista perustelua sille, että kyseinen toimenpide rajataan yrityksiin, joilla on "säännöllistä" tuotantoa. Kyseisten yritysten poistuminen vaikuttaa suoraan kokonaistarjontaan ja tavoiteltu vaikutus tuntuu heti markkinasuhteissa. Kyseisen sallitun poikkeuksen välitön ja tehokas vaikutus ei toteutuisi ollenkaan tai ainoastaan hyvin vähäisessä määrin, jos poikkeusta olisi sovellettava myös sellaisiin yrityksiin, joilla ei ole tuotantoa tai joiden tuotanto ei ole mitenkään huomattavaa. Mainitun 4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa rajoitetaan näin ollen asianmukaisesti ja oikeasuhtaisesti sulkemistuen henkilöllistä soveltamisalaa. Tätä kantaa tukee valituksenalaisen tuomion 156 kohdassa mainittu, sulkemistuen soveltamiseen Italiassa liittyvä tulos, eli tuotannon vähentyminen noin viidellä miljoonalla tonnilla vuodessa.

63. Valitusperuste on näin ollen hylättävä.

C Moccian kolmas valitusperuste: syrjintäkiellon periaatteen loukkaaminen ja harkintavallan väärinkäyttö

64. Kolmas valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 227-233 kohtaa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää kyseisissä kohdissa perusteettomana Moccian väitteen, jonka mukaan sulkemistuella syrjitään sellaisia yrityksiä, joilla on ainoastaan yksi laitos, suhteessa sellaisiin yrityksiin, joilla on useita laitoksia.

65. Moccia on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa väittänyt, että kun komissio hyväksyi Italian tukijärjestelmän, se hyväksyi samalla hiljaisesti lain nro 481/94 täytäntöönpanosta annetun ministerin päätöksen 1 §:n 2 momentin. Kyseisessä säännöksessä "tuotantolaitos" määritellään "tuotantokykyiseksi yksiköksi". Moccian mukaan tästä seuraa, että tapauksessa, jossa useita laitoksia omistavan yrityksen laitoksista suljetaan yksi, sulkemistukea voidaan myöntää yhden laitoksen osalta edellyttäen, että se on tuotantokykyinen, kun taas yritys, jolla on ainoastaan yksi laitos, voi saada tukea ainoastaan, jos se osoittaa tuottaneensa tuen ilmoittamispäivänä säännöllisesti EHTY-tuotteita. Moccia päättelee tämän perusteella, että säännöllistä tuotantoa koskevaa edellytystä ei sovelleta ensiksi mainittuun ryhmään kuuluviin yrityksiin, kun sitä taas sovelletaan viimeksi mainittuun ryhmään kuuluviin yrityksiin. Moccian mukaan kyseessä on näin ollen syrjintä kahdenlaisten yritysten välillä.

66. Kyseinen väite kumotaan valituksenalaisessa tuomiossa seuraavalla tavalla:

- ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toistaa ensin suureksi osaksi ministerin päätöksen 1 §:n 1 ja 2 momentin tekstin, minkä jälkeen se toteaa, että kyseisen päätöksen 1 §:n 1 momentissa mainitaan ne edellytykset, jotka terästeollisuusyrityksen on täytettävä, jotta sille voitaisiin myöntää sulkemistukea. Yksi näistä edellytyksistä on se, että yrityksellä on ollut säännöllistä tuotantoa (228 ja 229 kohta)

- ministerin päätöksen 1 §:n 2 momentissa määritellään tuotantolaitoksen käsite, joka toistuu päätöksen 4 §:ssä, jossa määrätään oikeudellisesta uudelleenjärjestelystä, joka useita tuotantolaitoksia omistavan yrityksen on toteutettava silloin, kun yksi tai useampia kyseisistä laitoksista puretaan sulkemistuen saamisen jälkeen (230 kohta)

- ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päättelee tästä, että kyseisillä kahdella lainkohdalla on eri tarkoitus. "Erityisesti on todettava, että säädöksen 1 §:n 2 momentin tarkoituksena ei varsinaisesti ole säätää poikkeusta saman pykälän 1 momentissa säädettyihin edellytyksiin, jotka terästeollisuusyritysten on täytettävä sulkemistuen saamiseksi. Säädöksen 1 §:n 2 momentissa käytetystä sanamuodosta ei varsinkaan seuraa sitä, että yrityksen, joka aikoo sulkea yhden tuotantolaitoksistaan, ei olisi täytettävä säädöksen 1 §:n 1 momentin e kohdassa määriteltyä säännöllistä tuotantoa koskevaa edellytystä." (231 kohta)

- ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmentää perustelujaan seuraavasti: "Edellä mainituista lainkohdista - - seuraa - - se, että sulkemistukea voidaan myöntää paitsi silloin kun yritys suljetaan kokonaan, myös silloin kun useita tuotantolaitoksia omaavan yrityksen tuotantolaitoksista suljetaan erikseen yksi. Viimeksi mainitussa tilanteessa tukea voidaan myöntää kyseiselle yritykselle ainoastaan silloin kun toisaalta kyseisellä laitoksella on erikseen tarkasteltuna ollut säännöllistä tuotantoa ja kun toisaalta tuotanto on syntynyt itsenäisesti ja täydellisesti tällä laitoksella, mikä edellyttää sitä, että laitoksessa on täydellinen valssaamon tai raakateräksen tuotantoprosessi." (232 kohta).

- ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päättää perustelunsa seuraavasti: "Täytäntöönpanosäädöksen 1 §:n 2 momentilla, jossa ei suinkaan poiketa säännöllistä tuotantoa koskevasta edellytyksestä niiden tukien arvioimisessa, joita yritys hakee, kun yksi sen tuotantolaitoksista suljetaan, pyritään varmistamaan se, että kyseisen laitoksen säännölliseksi oletettu tuotanto ei rajoitu ainoastaan osaan täydellistä valssaamon tai raakateräksen tuotantoprosessia." (233 kohta).

67. Moccian mukaan kyseiset perustelut ovat riittämättömät, koska niissä kieltäydytään hiljaisesti mutta perusteettomasti pitämästä tuotantolaitoksen määritelmää erityissääntönä. Toisaalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perusteluihin sisältyy Moccian mukaan looginen ristiriita. Tuomiossa todetaan, että kun tuotantolaitos suljetaan, sen on täytettävä paitsi säännöllistä tuotantoa koskeva edellytys, myös tuotantokykyä koskeva edellytys. Jos laitoksella on säännöllistä tuotantoa, on kuitenkin ilmeistä, että se on myös tuotantokykyinen. Tämä perustelu on Moccian mukaan ristiriitainen.

68. Komissio toteaa perustellusti, että tämä valitusperuste merkitsee tosiasiassa vetoamista valituksenalaisen tuomion perustelujen puutteellisuuteen. Tämän takia olen edellä 66 kohdassa toistanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion kyseiset kohdat.

69. Tätä valitusperustetta on riittävää tarkastella yleisluonteisesti.

On selvää, että ministerin päätökseen oli tarpeen sisällyttää erityissäännös sellaisten yritysten osalta, joilla on useita laitoksia ja jotka hakevat sulkemistukea yhden laitoksen sulkemisen perusteella.

Sen välttämiseksi, että lainsäädäntöä ei sovellettaisi sellaisten laitosten sulkemiseen, joilla on ainoastaan liitännäistä tai tuotantoa tukevaa toimintaa, ministerin päätöksessä oli määriteltävä "kokonaiset" tuotantolaitokset, jotka voitaisiin ottaa huomioon sulkemistukea myönnettäessä. Tällä ministerin päätöksen 1 §:n 2 momenttiin sisältyvällä määritelmällä ei laajenneta eikä supisteta mitenkään 1 §:n 1 momentissa säädettyä säännöllistä tuotantoa koskevaa edellytystä. Ne perustelut, jotka on toistettu edellä ja joiden perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sen päätelmän, ettei Moccian näkemys ole perusteltu, vastaavat tätä analyysiä ja johtavat samaan lopputulokseen. Kyse ei näin ollen voi olla perustelujen puutteellisuudesta.

70. Valitusperusteen alussa mainittua harkintavallan väärinkäyttöä ei ole täsmennetty eikä perusteltu valituksessa. Väitettä ei näin ollen voida ottaa tutkittavaksi. Muilta osin viittaan niihin seikkoihin, joita esitän tarkastellessani Casilinan ja Lamiferin esittämää neljättä valitusperustetta.

71. Katson näin ollen, että kyseinen valitusperuste on hylättävä, koska se on ilmeisen perusteeton.

D Casilinan ja Lamiferin ensimmäinen valitusperuste: EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan rikkominen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perustelujen puutteellisuus tukisäännöstön väitetyn lainvastaisuuden osalta; perustamissopimuksen 95 artiklan rikkominen sekä perustelujen puuttuminen sen osalta, että kyseisessä määräyksessä tarkoitettua poikkeusta ei ole sovellettu tässä tapauksessa

72. Tämän valitusperusteen ensimmäisessä osassa Casilina ja Lamifer väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohtaa rinnastamalla virheellisesti sulkemistuen kyseisessä artiklassa kiellettyyn avustukseen ja jättämällä tutkimatta, onko tukisäännöstön se osa, jossa kyseinen sulkemistuki sallitaan, lainvastainen vai ei. Komission mukaan valitusperusteen kyseinen osa on jätettävä tutkimatta. Komission mukaan valittajat eivät nimittäin ole ensimmäisessä oikeusasteessa väittäneet, ettei sulkemistukeen sovelleta 4 artiklan c alakohdassa tarkoitettua kieltoa, eivätkä ne ole myöskään vedonneet viidennen tukisäännöstön väitettyyn lainvastaisuuteen. Kuten valituksenalaisen tuomion 75-91 kohdasta ilmenee, tällaisia väitteitä ovat esittäneet ainoastaan Moccia asiassa T-174/96 ja Sidercamuna asiassa T-130/97.

73. Komission mukaan tätä päätelmää vahvistaa kyseisen tuomion 41 kohta, josta ilmenee, etteivät valittajat ole vedonneet vähäisimpäänkään väitteeseen, joka olisi kohdistettu suoraan viidenteen säännöstöön. Valittajat eivät sitä paitsi ole valitusasteessa mitenkään riitauttaneet valituksenalaisen tuomion kyseistä kohtaa.

74. Komissio toteaa yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön tukeutuen, että valitusasteessa ei voida vedota sellaiseen perusteeseen, johon ei ole vedottu jo ensimmäisessä oikeusasteessa. Siinäkään tapauksessa, että asiat on yhdistetty tuomion antamista varten, asianosainen ei voi valitusasteessa esittää sellaista perustetta, johon se ei ole itse vedonnut ensimmäisessä oikeusasteessa vaan johon ovat vedonneet muut asianosaiset.

75. Tämä oikeudenkäyntiväite perustuu vahvoihin seikkoihin. Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin todennut useissa asioissa - viimeksi asiassa Petrides vastaan komissio antamassaan tuomiossa -, että työjärjestyksen 113 artiklan 2 kohdan ja 116 artiklan 1 kohdan nojalla on kiellettyä vedota valitusasteessa sellaisiin perusteisiin, joita ei ole esitetty ensimmäisessä oikeusasteessa.

76. Nähdäkseni asia ei voi olla toisin silloin, kun sellaisen asian asianosainen, joka on ensimmäisessä oikeusasteessa yhdistetty muihin asioihin, vetoaa valitusasteessa sellaiseen perusteeseen, jota se ei ole itse esittänyt ensimmäisessä oikeusasteessa vaan jonka ovat esittäneet muut asianosaiset. Silloin, kun asiat yhdistetään tuomion antamista varten, kullakin asianosaisella on edelleen vastuu niistä perusteista, joihin se vetoaa riitauttaakseen seikkoja tai puolustautuakseen. Koska tämä pitää paikkansa niiden oikeudenkäyntien osalta, jotka käydään ainoastaan yhdessä oikeusasteessa - kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korostanut asiassa Buchmann vastaan komission antamassaan tuomiossa -, pitää se sitäkin suuremmalla syyllä paikkansa valitusasteessa, jossa oikeudenkäynnin luonne on itsessään ristiriidassa sen kanssa, että yhteisöjen tuomioistuin joutuisi ratkaisemaan oikeusriidan, joka olisi laajempi kuin se, jonka kyseinen asianosainen on saattanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tutkittavaksi. Tarkoituksena on välttää se, että kukin asianosainen toistaisi omissa nimissään muiden esittämät perusteet, mikä tekisi oikeudenkäynnistä sekavan.

77. Casilina ja Lamifer ovat suullisessa käsittelyssä riitauttaneet komission tekemän oikeudenkäyntiväitteen todeten, että niiden ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämä vaatimus koski päätöksen 96/678/EHTY, 12.12.1994 tehdyn päätöksen ja "kaikkien edeltäneiden, liitännäisten tai johdettujen toimien" kumoamista. Tämän perusteella myös niiden valitukset on kohdistettu viidenteen tukisäännöstöön - tai sen tiettyihin osiin - jonka pätevyyden ne haluavat riitauttaa riidanalaisella valitusperusteella. Casilinan ja Lamiferin mukaan kyseistä perustetta ei näin ollen voida pitää mitenkään "uutena" vaan sellaisen perusteen kehittelynä, johon on vedottu jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

78. Esitetyt väitteet ovat mielestäni virheellisiä. Valittajien vaatimuksia voidaan toki tulkita siten, että ne koskevat myös viidennen tukisäännöstön pätevyyttä, mutta ne eivät kuitenkaan ole erityisesti vedonneet tämän pätevyyden osalta mihinkään kanneperusteeseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 41 kohdassa seuraavaa: "On totta, että kyseisissä asioissa yhtään väitettä ei ole kohdistettu suoraan viidenteen säännöstöön, sillä viides säännöstö on päinvastoin peruste, johon vedoten 12.12.1994 tehdyn päätöksen, päätöksen 96/678/EHTY ja päätöksen 97/258/EHTY lainmukaisuus on riitautettu." Koska valittajat eivät ole mitenkään ottaneet kantaa tähän ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamukseen - eivätkä ole esittäneet sen osalta valitusperustetta -, valittajat eivät mielestäni voi väittää, että ne olisivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa riitauttaneet viidennen tukisäännöstön lainmukaisuuden.

79. Näin ollen katson, että kyseisen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta.

80. Tarkasteltaessa - täysin toissijaisesti - sitä, onko valitusperusteen kyseinen osa perusteltu, viittaan niihin toteamuksiin, jotka koskevat Moccian ensimmäistä valitusperustetta. Vaikka Casilinan ja Lamiferin väitteissä painotetaan hieman eri seikkoja, väitteet perustuvat kuitenkin siihen, että sulkemistuet eivät määritelmällisesti voi haitata yhteisön hiili- ja teräsmarkkinoiden toimintaa ja että ne eivät näin ollen kuulu EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan soveltamisalaan. Kyseiset yritykset päättelevät tästä, että sulkemistuelle ei ole saatava EHTY:n perustamissopimuksen 95 artiklan mukaista komission lupaa ja että näin ollen sulkemistukea koskevat viidennen terästukisäännöstön säännökset ovat lainvastaisia.

81. Valittajat viittaavat näkemyksensä tueksi yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa Groupement des industries sidérurgiques luxembourgeoises vastaan korkea viranomainen annettuun tuomioon ja erityisesti julkisasiamies Roemerin mainituissa asioissa esittämään ratkaisuehdotukseen. Valittajat päättelevät kyseisen tuomion perusteella, että 4 artiklan c alakohdassa ilmaistun kiellon ulottuvuus rajoittuu sellaisiin tukiin, joilla annetaan keinotekoisia kilpailuetuja.

82. Nähdäkseni - ja voin tältä osin tukeutua julkisasiamies Lagrangen edellä mainitussa asiassa De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg vastaan korkea viranomainen esittämään ratkaisuehdotukseen - yhdistetyissä asioissa Groupement des industries sidérurgiques luxembourgeoises vastaan korkea viranomainen oli ennen kaikkea kysymys siitä, voitiinko erityismaksua, jota erotuksetta sovellettiin Luxemburgin koko teollisuuteen, pitää EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdassa tarkoitettuna erityismaksuna. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kyse ei ollut 4 artiklan c alakohdassa tarkoitetusta erityismaksusta, joten siihen ei voitu soveltaa EHTY:n perustamissopimuksen 67 artiklaa. Käsiteltävänä olevassa asiassa, jossa on kyse yksinomaan terästeollisuudelle myönnettävästä tuesta, yhdistetyissä asioissa Groupement des industries sidérurgiques luxembourgeoises vastaan korkea viranomainen annettu tuomio ei mitenkään voi tukea käsitystä, jonka mukaan 4 artiklan c alakohtaa ei voida soveltaa.

83. Väite siitä, että riidanalaisella sulkemistuella ei voi olla mitään vaikutusta yhteisön markkinoiden toimintaan, on kumottu edellä täysin perusteettomana.

84. Ensimmäisen valitusperusteen tätä osaa koskevat toissijaiset päätelmät johtavat näin ollen siihen, että se on mielestäni hylättävä perusteettomana.

85. Komissio on vaatinut myös ensimmäisen valitusperusteen toisen osan tutkimatta jättämistä; toinen osa koskee EHTY:n perustamissopimuksen 95 artiklan rikkomista ja perustelujen puutteellisuutta kyseisen määräyksen soveltamatta jättämisen osalta.

86. Kyseinen valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 259 ja 260 kohtaa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää kyseisissä kohdissa Sidercamunan asiassa T-130/97 esittämän kanneperusteen, jonka mukaan komissio olisi syrjinyt kyseistä yritystä kohtelemalla sitä eri tavalla kuin vastaavanlaisia tapauksia aikaisemmin.

Tuomiosta ei ilmene, että Casilina ja Lamifer olisivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vedonneet samaan tai vastaavanlaiseen kanneperusteeseen.

87. Kyseisen oikeudenkäyntiväitteen tarkastelussa viittaan edellä 79-83 kohdassa esittämääni analyysiin ja totean, että myös ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on jätettävä tutkimatta.

88. Minun on lisäksi ja jälleen toissijaisesti todettava, että kyseinen valitusperuste on perusteeton.

89. Sidercamuna, joka on ollut kantajana ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, on kanneperusteensa tueksi väittänyt, että komissio oli virheellisesti jättänyt käyttämättä sitä mahdollisuutta, joka sille on varattu EHTY:n perustamissopimuksen 95 artiklassa ja joka koskee sellaisen erityispäätöksen tekemistä, jolla voidaan poiketa terästeollisuuden tukisäännöstön yleissäännöistä. Koska komissio oli tehnyt tällaisia päätöksiä aikaisemmin, se oli Sidercamunan mukaan kohdellut toisiinsa rinnastettavissa olevia tilanteita eri tavalla Sidercamunan vahingoksi.

90. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi tämän kanneperusteen todeten, ettei Sidercamuna ollut mitenkään osoittanut, että sen tapauksessa olisi ollut sellaisia erityisiä olosuhteita, joiden perusteella ja ottaen huomioon EHTY:n perustamissopimuksen 2-4 artiklan tavoitteet komission olisi pitänyt tehdä Sidercamunaa koskeva erityispäätös.

91. Ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa Casilina ja Lamifer arvostelevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on tulkinnut EHTY:n perustamissopimuksen 95 artiklaa virheellisellä tavalla, koska se on jättänyt tutkimatta, oliko komissio velvollinen tutkimaan, missä määrin italialaista sulkemistukea olisi kaikesta huolimatta voitu myöntää valittajille yksittäisperustein.

92. Tämä näkemys on virheellinen. EHTY:n perustamissopimuksen 95 artiklan soveltamista koskevassa viimeaikaisessa oikeuskäytännössä on todettu, että kun komissio toteaa, että kansallinen tuki ei täytä tukisäännöstön edellytyksiä, se voi kuitenkin sallia kyseisen tuen tiettyjen yritysten osalta yksittäisperustein, jos EHTY:n perustamissopimuksen 2, 3 ja 4 artiklassa tarkoitettujen tavoitteiden toteuttaminen sitä edellyttää. Tämä vahvistetaan valituksenalaisen tuomion 58 kohdassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin perustellusti asettanut valituksenalaisen tuomion 259 kohdassa edellytykseksi sen, että kyseisen poikkeuksen soveltamiseen vetoavien yritysten olisi pitänyt osoittaa, että oli olemassa sellaisia erityisiä olosuhteita, joiden perusteella komissio olisi ollut velvollinen toteamaan, että tällaisen erityispäätöksen antaminen oli tarpeen.

93. Valituksenalaisen tuomion 259 kohdassa oleva toteamus siitä, että Sidercamuna ei ole osoittanut erityisten olosuhteiden olemassaoloa, on tosiseikkoja koskeva toteamus. Tällaista toteamusta ei voida riitauttaa valitusasteessa. Valittajan väite, jonka mukaan riidanalaiset tuet täyttävät valittajan osalta 95 artiklan erityistä soveltamista koskevat edellytykset, on myös tosiseikkoja koskeva väite. Koska tämä väite on esitetty ensimmäisen kerran valitusasteessa, myös se on jätettävä tutkimatta.

94. Vaikka oletettaisiin, että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa voitaisiin joiltakin osin ottaa tutkittavaksi, sitä on näin ollen kuitenkin pidettävä perusteettomana.

E Casilinan ja Lamiferin toinen valitusperuste: viidennen tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan rikkominen ja virheellinen soveltaminen

95. Toisessa valitusperusteessaan valittajat arvostelevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on virheellisesti hyväksynyt sen, että komissio on käyttänyt enimmäistuotantokapasiteettia koskevaa perustetta arvioidessaan viidennen tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun säännöllisen tuotannon olemassaoloa (valituksenalaisen tuomion 136-139 kohta). Lisäksi valittajat arvostelevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että tämä on hyväksynyt sen, että viiteajanjaksoksi, jota on käytetty määritettäessä yrityksen asemaa markkinoilla, on valittu ainoastaan vuosi 1993 (118-127 kohta ja 128-133 kohta).

96. Valittajat katsovat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt hyväksyä niiden kanta ja arvioida viidennessä tukisäännöstössä edellytettyä "säännöllistä tuotantoa" niiden todellisen tuotannon perusteella laskettuna pidemmältä viiteajanjaksolta, joka olisi alkanut 1.1.1991 eikä 1.1.1993.

97. Komissio huomauttaa, että tässä valitusperusteessa tosiasiassa toistetaan ne väitteet, jotka esitettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja jotka tämä hylkäsi. Komissio katsoo, että valitusperuste on ristiriidassa EHTY:n perustamissopimuksen 32 d artiklan ja EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan kanssa, koska siinä vaaditaan tosiseikkojen tutkimista uudelleen valitusasteessa. Toisaalta valitusperuste ei täytä kyseisen perussäännön 51 artiklan ensimmäisen kohdan ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaista täsmällisyyttä koskevaa edellytystä. Komission mukaan myös kyseinen valitusperuste on näin ollen jätettävä tutkimatta.

98. On todettava, että kyseisen valitusperusteen muotoilu ja perustelut jättävät toivomisen varaa, koska nähdäkseni valitusperuste koskee arviointia, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sellaisten tosiseikkojen kuin valittajien vuosina 1991-1993 toteuttaman tuotannon perusteella, ja koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudellista arviointia ei ole riitautettu nimenomaisesti vaan ainoastaan implisiittisesti.

99. Komissio on tältä osin oikeassa kun se toteaa, että kyseisen valitusperusteen tueksi esitetyissä väitteissä toistetaan suureksi osaksi se tosiseikkoja koskeva kuvaus, jonka perusteella valittajat riitauttivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa päätökset 96/678/EHTY ja 97/258/EHTY. Pitää myös paikkansa, että valittajien väitteet ovat epätäsmällisiä, koska niissä ei selvästi todeta, mitkä valituksenalaisen tuomion kohdat ovat ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa. Jos tosiseikkoja koskeva osuus jätetään tutkimatta ja jos tarkastellaan niiden yhteydessä esitettyjä väitteitä, jää tosiasiassa jäljelle seuraava ehdotus:

"Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut viidennen tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toista luetelmakohtaa virheellisesti katsoessaan, että kun komissio sovelsi säännöstössä tarkoitettua säännöllistä tuotantoa koskevaa edellytystä, se saattoi käyttää arviointiperusteena enimmäistuotantoa ja viiteajanjaksona aikaa, joka kului 1.1.1993 alkaen tuen ilmoittamiseen asti"

tai toissijaisesti:

"Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio on tältä osin perusteltu epäselvästi".

Näin muotoiltuna valitusperuste nähdäkseni täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset.

100. Sen arvioimiseksi, onko valitusperuste hyväksyttävä, on ensiksi viitattava viidenteen tukisäännöstöön. On muistettava, että kyseisen säännöstön perusteluiden mukaan sulkemistuki on tarkoitettu kilpailukykyisille yrityksille eli sellaisille yrityksille, jotka ovat teräsmarkkinoiden rakenteellisista ongelmista huolimatta kyenneet pitämään toiminnassa huomattavan osan tuotantokapasiteetistaan. Sen määrittämiseksi, mitä on pidettävä huomattavana tuotantokapasiteettina, on joka tapauksessa määriteltävä täsmällisemmin kyseinen tuotantokapasiteetti. Sen jälkeen on mahdollista tutkia, mitä on pidettävä huomattavana osana tästä kapasiteetista.

101. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toki valituksenalaisessa tuomiossa todennut, että komissiolla on tietty harkintavalta arviointiperusteiden valinnassa, mutta huomauttanut lisäksi, että enimmäistuotantokapasiteetti on hyväksyttävä peruste sen arvioimiseksi, onko säännöllistä tuotantoa koskeva edellytys täytetty. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa 138 kohdassa, tällainen peruste mahdollistaa sen, että tukea ei myönnetä "yrityksille, jotka siitä huolimatta, että ne ovat peruuttamattomassa kriisitilanteessa, ovat kuitenkin onnistuneet pysymään markkinoilla muutaman vuoden ajan tuotantomäärillä, jotka ovat täysin marginaalisia".

102. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti voinut tehdä kyseisen päätelmän ottaen huomioon viidennen tukisäännöstön sanamuodon ja ulottuvuuden; kyseisen säännöstön tarkoituksena ei ole ensisijaisesti tuotantokapasiteetin hävittäminen vaan käytössä olevan kapasiteetin poistaminen markkinoilta. Tämän takia valituksenalaisen tuomion kyseiseen osaan kohdistettu valitusperuste - niiltä osin kuin se on otettava tutkittavaksi - on perusteeton.

103. Väitteet, jotka valittajat ovat esittäneet sen määritelmän osalta, jonka komissio on tehnyt viiteajanjaksosta, jakautuvat kahteen osaan. Valittajien mukaan komission olisi ensinnäkin pitänyt viitata päivämäärään 1.1.1991, joka mainitaan viidennen tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa. Toiseksi valittajat toteavat, että viiteajanjakson riittämätön pituus ei mahdollista sen toteamista, onko yrityksen asema markkinoilla ollut huomattava. Nämä väitteet toistuvat valituksessa, mutta tällä kertaa ne on kohdistettu niihin perusteluihin, joilla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kyseiset väitteet perusteettomina.

104. Myös tältä osin komission tekemää viiteajanjakson rajaamista koskevaa valintaa on arvioitava tukisäännöstön sanamuoto ja ulottuvuus huomioon ottaen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on 120-127 kohdassa todennut, miksi komissio ei ollut velvollinen pitämään viiteajanjakson alkuna päivämäärää 1.1.1991, seuraavasti:

- 4 artiklan 2 kohdasta, jossa mainitaan sulkemistuen saamisen edellytykset, ilmenee, että kuhunkin kyseisissä säännöksissä mainituista kolmesta edellytyksestä liittyy oma ajallinen rajoituksensa:

- ensimmäisessä luetelmakohdassa edellytetään, että yritys on tullut oikeushenkilöksi ennen 1.1.1991

- toisessa luetelmakohdassa edellytetään, että säännöllinen tuotanto on jatkunut "tuen ilmoittamispäivään saakka"

- kolmannessa luetelmakohdassa edellytetään, että kyseiset yritykset eivät ole muuttaneet tuotantonsa ja laitostensa rakennetta "1 päivän tammikuuta 1991 jälkeen" (121 ja 122 kohta)

- jos yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut vahvistaa 1.1.1991 päivämääräksi, josta alkaen toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun edellytyksen täyttymistä on arvioitava, se olisi ilmaissut tämän (123 kohta)

- ensimmäisellä ja kolmannella luetelmakohdalla ja toisaalta tämän kohdan toisella luetelmakohdalla on eri tavoitteet. Kahden ensiksi mainitun ilmeisenä tarkoituksena on ehkäistä mahdolliset petokset (se, että asianomaiset voisivat perustaa yhtiön, laajentaa tuotantorakennettaan tai suurentaa laitoksiaan yksinomaan tuen saamiseksi). Toisessa luetelmakohdassa asetetun edellytyksen päätavoite on sitä vastoin "sen varmistaminen, että sulkemistukien myöntämisellä on tuotantoa tuntuvasti vähentävä vaikutus, mikä edellyttää sitä, että tukia myönnetään ainoastaan yrityksille, joilla on niiden sulkemishetkellä ollut tietynsuuruista tuotantoa" (124 kohta)

- ei ole ratkaisevaa syytä myöntää, että tuotannon säännöllisyyttä on arvioitava 1.1.1991 alkaen (126 kohta).

105. Valituksenalaisen tuomion perustelut, jotka olen edellä tiivistetysti esittänyt, ovat yhteensopivia sekä viidennen tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan sanamuodon ja ulottuvuuden kanssa että perusteluja koskevien edellytysten kanssa. Valittajien niiden osalta esittämät väitteet on näin ollen väistämättä hylättävä.

106. Tärkein niistä väitteistä, joita valittajat ovat esittäneet valituksenalaisen tuomion niiden kohtien osalta, joissa hylätään niiden väite siitä, että komission käyttämä 1.1.1999 alkanut viiteajanjakso oli liian lyhyt, perustuu siihen, että valittajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt ottamatta huomioon, että "säännöllistä tuotantoa" koskevaa edellytystä on tarkasteltava ajallisesti ja että sillä viitataan tuotannon tiettyyn tasoon useiden vuosien aikana. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen jättänyt tuomiossaan virheellisesti ottamatta huomioon sen, että vuotta 1993 ei voida perustellusti käyttää viitevuotena, koska kyseisenä aikana esiintyi tuotantoa vähentänyt epäedullinen suhdanne. Valittajat katsovat lopuksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa virheellisesti valittajien väitteen, joka koski komission päätöstä 89/467/ETY. Valittajat toteavat halunneensa korostaa näkemyksellään sitä, että yritysten markkinaosuuksien vaihtelut vuodesta toiseen eivät välttämättä heijasta niiden taloudellisen aseman muutoksia markkinoilla; viimeksi mainittuja muutoksia on valittajien mukaan arvioitava dynaamisesta näkökulmasta. Tällainen dynaaminen näkökulma edellyttää valittajien mukaan pidempää viiteajanjaksoa kuin se, jota komissio on soveltanut tässä asiassa.

107. Onko komissio käyttänyt lainmukaisesti sitä harkintavaltaa, joka sille on myönnetty viidennen tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa, kun se on määrittänyt viiteajanjakson kestoa? Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vastannut tähän kysymykseen myöntävästi tuomion 127-133 kohdassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on pitänyt tältä osin ratkaisevina seikkoina seuraavia:

- sen varmistamiseksi, että sulkemistuella on huomattava vaikututus markkinoihin, oli vahvistettava ajanjakso, joka oli mahdollisimman lähellä yleisen järjestelmän ilmoittamispäivämäärää, siten, että tukia myönnettäisiin ainoastaan sellaisille yrityksille, jotka todellisuudessa toimivat kyseisellä hetkellä (129 kohta)

- toisaalta oli välttämätöntä, että ajanjakso oli riittävän pitkä, jotta voitaisiin tarkistaa, voitiinko kyseisen yrityksen asemaa markkinoilla pitää riittävän huomattavana (129 kohta)

- sellaisten yritysten sulkeminen, joilla oli ollut tuotantoa vuosina 1991-1992 mutta ei enää lainkaan tai huomattavasti vähemmän tuotantoa vuodesta 1993 tuen ilmoittamishetkeen saakka, ei olisi mitenkään edistänyt tavoiteltua tuotannon vähentämistä tai olisi edistänyt sitä ainoastaan hyvin vähäisissä määrin (130 kohta)

- vastaavasti pidemmän viiteajanjakson soveltaminen niihin yrityksiin, joilla oli huomattava asema markkinoilla vuonna 1993 mutta joilla ei ollut riittävästi tuotantoa vuosina 1991-1992, olisi suljettu tukien ulkopuolelle, tavoiteltua tuotannon vähenemistä ei olisi saatu aikaan (130 kohta)

- sulkemistuen tulokseen (tuotannon väheneminen yli viidellä miljoonalla tonnilla) viitaten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että komission tekemä tuotannon säännöllisyyden arviointiin käytettävää ajanjaksoa koskeva valinta on tehnyt mahdolliseksi paitsi sen, että suljettavaksi tarkoitetun yrityksen asemaa markkinoilla on arvioitu oikein, myös sen, että Italian hallituksen asettamat tuotannon vähentämistä koskevat tavoitteet on käytännössä saavutettu (131 kohta)

- ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tekee sen päätelmän, "ettei ole osoitettu, että vahvistaessaan tällä tavalla sen ajanjakson pituuden, jolta tuotannon säännöllisyyttä on arvioitava, komissio olisi ilmeisesti jättänyt noudattamatta perustamissopimuksen määräyksiä tai sen soveltamista koskevaa oikeussääntöä tai käyttänyt harkintavaltaansa väärin" (133 kohta).

108. Edellä tiivistetysti esitetyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamukset osoittavat, että komission piti viiteajanjaksoa määrittäessään yhdistää kaksi tavoitetta, eli sulkemistukien mahdollisimman suuri vaikutus teräksen ja siitä johdettujen tuotteiden todelliseen tuotantoon ja asianomaisten yritysten markkina-aseman merkittävyyden huolellinen arviointi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että tuloksena ollut viiteajanjakson kestoa koskeva valinta on ollut hyväksyttävissä säännöstön 4 artiklan 2 kohdan teksti ja ulottuvuus huomioon ottaen.

109. Valittajat eivät valitusperusteensa tueksi esitä mitään väitettä, jolla kyseisen ratkaisun asianmukaisuus asetettaisiin kyseenalaiseksi.

110. Valittajien väite, joka koskee Italiassa vuonna 1993 vallinnutta heikkoa suhdannetta, on tosiseikkoja koskeva väite, joten se on jätettävä tutkimatta. Vaikka oletettaisiin, että kyseinen väite olisi otettava tutkittavaksi, se olisi perusteeton. Viidennessä tukisäännöstössä määrätyillä toimenpiteillä oli tarkoitus vastata rakenteelliseen kriisiin, johon terästeollisuusala oli ajautunut 1970-luvun alusta alkaen. Kyseisten toimenpiteiden toteuttaminen ja soveltaminen ei voi riippua suhdannevaihteluista, jotka esiintyvät paljon lyhyemmillä ajanjaksoilla. Tällainen riippuvuus olisi tässä tapauksessa johtanut siihen, että sulkemistukea olisi myönnetty myös sellaisille yrityksille, jotka ovat haavoittuvaisempia heikon suhdanteen vallitessa ja siten vähemmän kilpailukykyisiä. Tällainen mahdollisuus on kuitenkin nimenomaisesti suljettu pois viidennen tukisäännöstön perusteluissa.

111. En voi myöskään olla valittajien kanssa samaa mieltä siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi virheellisesti hylännyt niiden väitteen, joka koski päätöstä 89/467/ETY (tuomion 132 kohta). Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, tämä päätös koskee elokuvien levittämistä ja näillä markkinoilla ilmenevien taloudellisten valtasuhteiden kehittymistä. Tämän päätöksen perusteella ei voida esittää yhtään väitettä sen viiteajanjakson arvioinnin osalta, josta on kyse tässä tapauksessa, joka puolestaan koskee terästeollisuuden alalla myönnettävää sulkemistukea; tuotemarkkinoiden, kaupallisten rakenteiden ja poliittisten tavoitteiden ominaispiirteet ovat nimittäin liian erilaiset.

112. Katson näin ollen, että niiltä osin kuin Casilinan ja Lamiferin esittämä toinen valitusperuste voidaan ottaa tutkittavaksi, se on hylättävä perusteettomana.

F Casilinan ja Lamiferin kolmas valitusperuste: 12.12.1994 tehdyn komission päätöksen rikkominen ja virheellinen soveltaminen

113. Casilina ja Lamifer arvostelevat tässä valitusperusteessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on rikkonut 12.12.1994 tehtyä komission päätöstä ja soveltanut sitä virheellisesti eli esittämättä asianmukaisia perusteluja. Valittajat muistuttavat, että komissio oli kyseisessä päätöksessä suostunut arvioimaan tukihankkeita ottaen huomioon sellaisten yritysten erityiset olosuhteet, jotka voitiin ottaa huomioon. Valittajat olivat tätä varten toimittaneet tietoja, jotka koskivat niiden tuotannon kehitystä vuosina 1991-1993 ja erityisiä ongelmia, joita ne olivat mainittuna ajanjaksona kohdanneet. Komissio on kuitenkin päätöksissään 96/678/EHTY ja 97/258/EHTY hylännyt ne arviointiperusteet, joita Italian hallitus ehdotti muun muassa valittajien erityisen aseman huomioon ottamiseksi. Komissio katsoi, ettei kyseisillä perusteilla voitu näyttää toteen viidennen terästeollisuuden tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan mukaista säännöllistä tuotantoa. Komission mukaan ehdotetut arviointiperusteet olisivat pikemminkin tukeneet näkemystä pienimmästä mahdollisesta tuotannon tasosta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi ne kanneperusteet, joihin valittajat vetosivat mainitun päätöksen osalta (272-283 kohta).

114. Valittajat katsovat, ettei niillä ole muuta vaihtoehtoa kuin vedota uudelleen tähän väitteeseen, jonka mukaan komissio on perustellut päätöksensä riittämättömästi tai liian yleisin sanamuodoin. Valittajat väittävät, että niitä on näin ollen räikeästi estetty puolustamasta etujaan, koska ne eivät ole voineet kohdistaa kyseisiin päätöksiin yksityiskohtaista kritiikkiä. Valittajat arvostelevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta myös siitä, että se on jättänyt ottamatta huomioon sellaiset erityiset olosuhteet, joissa Lamifer joutui toimimaan, tukeutuen riittämättömiin perusteluihin (180-182 kohta), ja siitä, että se on virheellisesti katsonut, että valssaamot toimivat tavallisesti keskeytyksettä kolmessa kahdeksan tunnin päivittäisessä vuorossa (140-145 kohta).

115. Kyseisen valitusperusteen ensimmäinen osa, joka koskee valituksenalaisen tuomion niitä kohtia, joissa hylätään valittajien esittämät päätöksiä 96/678/EHTY ja 97/258/EHTY koskevat väitteet, aiheuttaa epätäsmällisyydellään hieman hämmennystä. Mikäli ymmärrän oikein, valittajat väittävät, että komission olisi kyseisten päätösten perusteluissa pitänyt kiinnittää tarkemmin huomiota niihin näkemyksiin ja väitteisiin, jotka sen tietoon oli saatettu. Koska näin ei ole tapahtunut, valittajia on tuntuvasti estetty toteuttamasta etujaan oikeudellisesti. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole valittajien mukaan ottanut tätä seikkaa riittävästi huomioon. Valittajat eivät kuitenkaan täsmällisesti ilmoita, millä tavalla tuomion vastaavat kohdat olisivat tältä osin riittämättömiä. Valittajien väitteiden tämä osa voitaisiin sellaisenaan jättää tutkimatta. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ei nimittäin riitä, että toistetaan ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt perusteet tai esitetään perustelematon väite siitä, että oikeutta on rikottu. Valitusperusteen tämän osan voidaan katsoa sisältävän valituksenalaisen tuomion 272-280 kohdan perusteluja koskevan väitteen vain näkemällä suurta vaivaa ja tarkastelemalla kyseiseen osaan sisältyviä väitteitä toisella tavalla. Tulkitsemme valitusperusteen kyseistä osaa jäljempänä tällä tavalla.

116. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EHTY:n perustamissopimuksen 5 artiklan toisen alakohdan neljännestä luetelmakohdasta ja 15 artiklan toisesta alakohdasta johtuva perusteluvelvollisuus merkitsee sitä, että perustelujen on oltava yhteensopivia kyseisen toimenpiteen luonteen kanssa ja että niistä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä kyseisen toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa, ja että yhteisöjen tuomioistuimet voivat harjoittaa valvontavaltaansa. Perusteluissa ei kuitenkaan tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia. Perusteluja tarkasteltaessa on otettava huomioon toimenpiteen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt. Yleisesti sovellettaviksi tarkoitettujen toimenpiteiden osalta komission on päätöksensä perusteluissa mainittava se kokonaistilanne, joka on johtanut päätöksen tekemiseen, sekä ne yleiset tavoitteet, jotka päätöksellä pyritään saavuttamaan.

117. Pidän asianmukaisena sitä, että ensiksi tarkastellaan, missä tosiasiallisessa ja oikeudellisessa asiayhteydessä riidanalaiset päätökset tehtiin ja mitkä olivat ne yleiset poliittiset tavoitteet, joihin niillä pyrittiin. Tämän jälkeen on mahdollista tutkia, selvisivätkö perusteluista niille, joita asia koskee, toimenpiteen syyt ja voivatko yhteisöjen tuomioistuimet perustelujen perusteella harjoittaa valvontavaltaansa.

118. Kun Italian hallitus 8.9.1995 ja 11.3.1996 esitti komissiolle ne tapaukset, joihin se halusi soveltaa sulkemistukia - joita koskeva periaate oli hyväksytty 12.12.1994 tehdyllä päätöksellä - koskevaa lainsäädäntöä, näihin tapauksiin sisältyi myös tiettyjä tapauksia, kuten Casilina ja Lamifer, jotka eivät täyttäneet kyseisessä päätöksessä vahvistettua perustetta, jonka avulla voitiin arvioida, täyttyikö säännöllistä tuotantoa koskeva edellytys. Italian hallitus ehdotti esityksessään muita "objektiivisia perusteita", joiden avulla voitiin sen mukaan todeta, täyttivätkö kyseiset yritykset säännöllistä tuotantoa koskevan edellytyksen.

119. Komissio katsoi tämän perusteella, että oli syytä aloittaa terästukisäännöstön 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu menettely 15.12.1995 ja 2.2.1996 päivätyillä kirjeillä. Komissio kehotti tässä yhteydessä Italian hallitusta esittämään komissiolle huomautuksensa, kun taas muille jäsenvaltioille ja niille, joita asia koski, ilmoitettiin menettelyn aloittamisesta julkaisemalla sitä koskeva ilmoitus. Asianosaiset, mukaan lukien Casilina ja Lamifer, toimittivat huomautuksensa Italian viranomaisille ja komissiolle.

120. Riidanalaisten päätösten perusteluiden II osan mukaan Italian hallitus reagoi menettelyn aloittamiseen vetoamalla uudelleen "objektiivisiin perusteisiin", joiden avulla Italian hallituksen mukaan myös sellaiset yritykset, joilla ei viiteajanjaksona ollut tuotantoa tai joilla oli tuolloin hyvin vähän tuotantoa, saattoivat kuitenkin täyttää tukisäännöstön 4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun säännöllistä tuotantoa koskevan edellytyksen.

121. Ehdotettujen objektiivisten perusteiden tarkoituksena oli ottaa huomioon se, että tiettyjen yritysten viiteajanjakson aikaisen vähäisen tai olemattoman tuotannon syynä ei voitu pitää sitä, että kyseiset yritykset olisivat halunneet poistua terästeollisuusmarkkinoilta, eikä sitä, että niiden laitokset olisivat olleet vanhanaikaisia tai että ne eivät olleet kilpailukykyisiä, vaan pikemminkin epäedullisia suhdanteita ja niihin liittyviä taloudellisia vaikeuksia.

Kyseiset yritykset olivat Italian hallituksen mukaan ilmaisseet tahtonsa selvitä kriisistä muun muassa säilyttämällä henkilöstönsä, järjestämällä koulutusta ja pyytämällä viranomaisten tukea rakenneuudistukseen. Myös muista seikoista, kuten sähkösopimusten voimassapidosta, ilmenee Italian hallituksen mukaan se, että viiteajanjakson vähäinen tai olematon tuotanto johtui yksinomaan epäedullisesta suhdanteesta ja että kyseiset yritykset, joilla oli hyvät tuotantolaitokset, aikoivat jatkaa säännöllistä toimintaa tilaisuuden tullen ja palauttaa siten asemansa markkinoilla.

122. Lyhyesti sanottuna Italian hallitus tuki näillä perusteilla säännöllistä tuotantoa koskevan edellytyksen sellaista tulkintaa, jonka mukaan kyseinen edellytys täyttyi, jos kyettiin osoittamaan, että säännöllinen tuotanto oli ollut mahdollista. Komission 12.12.1994 päivätyssä kirjeessään vahvistama peruste, joka koski sellaista tuotantoa, jota harjoitettiin keskimäärin yhdessä (kahdeksan tunnin) vuorossa viitenä päivänä viikossa, merkitsi sitä vastoin sitä, että viiteajanjaksona oli ollut säännöllistä tuotantoa.

Kyseisten kahden päätöksen perusteluiden III osassa komissio hylkäsi Italian hallituksen ehdottamat korvaavat perusteet. Tässä yhteydessä komissio totesi ensiksi, miksi viidennen terästukisäännöstön säännöksiä, joissa sallitaan tietyt tukimuodot sulkemistuet mukaan lukien, on tulkittava suppeasti. Tämän jälkeen komissio totesi, että 12.12.1994 tehdyn päätöksen nojalla oli mahdollista hyväksyä muitakin perusteita, joskin sillä edellytyksellä, että ne osoittavat, että viiteajanjaksona on harjoitettu säännöllistä tuotantoa. Italian hallituksen ehdottomat perusteet eivät komission mukaan kuitenkaan täytä kyseistä edellytystä; niillä voidaan ainoastaan osoittaa, että kyseiset yritykset kykenivät mainittuna aikana tuottamaan EHTY-tuotteita. Koska tuen ilmoittamiseen asti toteutetun tuotannon säännöllisyyttä koskevan edellytyksen laajentavaa tulkintaa ei sallittu, Italian hallituksen esittämiä vaihtoehtoisia perusteita ei voitu hyväksyä. Komissio päätti analyysinsä toteamalla, miksi Italian hallituksen esittämä epäedullista suhdannetta koskeva väite ei kestänyt tarkastelua: asianomaisten tuotteiden kokonaistuotanto Italian ja Euroopan markkinoilla oli viiteajanjaksona vähentynyt ainoastaan niukasti tai hyvin niukasti. Tällä laskulla ei näin ollen voida sellaisenaan selittää kyseisten yritysten erittäin vähäistä tuotantoa.

123. Nämä perustelut, joista olen tässä esitellyt tietyt pääasialliset kohdat, ovat niiden kahden riidanalaisen päätöksen perustana, joissa komissio on todennut, että tiettyjä Italian hallituksen esittämiä tapauksia, Lamiferin ja Casilinan tapaukset mukaan lukien, ei voitu ottaa huomioon sulkemistukea myönnettäessä.

124. Tutkiessaan kahden päätöksen perusteluja niitä koskevat edellä esitetyt edellytykset huomioon ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin saattoi näin ollen valituksenalaisen tuomion 274-280 kohdassa perustellusti todeta, että kyseiset perustelut täyttivät sekä selkeyttä että valvottavuutta koskevat edellytykset ja että niissä oli riittävän täsmällisesti ilmaistu oikeudellinen ja tosiasiallinen asiayhteys. Perusteluissa kuvataan tarkasti tosiasiallinen asiayhteys, jossa sulkemistukea olisi sovellettava, eli ylitarjontaan liittyvä teräsmarkkinoiden rakenteellinen ongelma, ja niissä esitetään vakuuttavasti viidennen tukisäännöstön tavoite tältä osin. Perusteluissa oikeutetaan näin ollen se päätelmä, että kyseisessä säännöstössä sallitaan sulkemistuen myöntäminen ainoastaan silloin, kun sen avulla on mahdollista poistaa markkinoilta yrityksiä, joilla on viiteajanjaksona ollut todellista ja säännöllistä tuotantoa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 273-280 kohdassa esittämä arvio riidanalaisten päätösten perusteluista on asianmukainen. Yhdyn tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kantaan.

125. Väitettä siitä, että komission olisi päätöksissään pitänyt ottaa kantaa valittajien erityisiin väitteisiin, ei voida hyväksyä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 274-276 kohdassa perustellusti, että viidennen tukisäännöstön 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa tutkintamenettelyssä komission oli ainoastaan tutkittava, oliko Italian hallitus onnistunut objektiivisin perustein osoittamaan, että valittajat, jotka eivät lähtökohtaisesti täyttäneet pääasiallista perustetta, olivat kuitenkin tuottaneet säännöllisesti EHTY-terästuotteita. Yhdistetyissä asioissa Belgia vastaan komissio annettu tuomio ei jätä tältä osin sijaa epäilykselle.

126. Se, että valittajat ovat komission kehottamina edellä mainitun 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti esittäneet sille huomautuksensa, ei anna niille oikeutta saada komissiolta perusteltua vastausta. Näiden huomautusten tarkoituksena oli nimittäin antaa komissiolle tietoja sitä päätöstä varten, joka sen oli tehtävä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tältä osin tekemä arvio on nähdäkseni näin ollen asianmukainen.

127. Minun on näin ollen todettava, että kaikki valitusperusteen kyseiseen osaan sisältyvä arvostelu, joka koskee riidanalaisten päätösten perusteluja ja valituksenalaisen tuomion vastaavia kohtia, on perusteetonta.

128. Kyseisen valitusperusteen toisessa osassa valittajat väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 140-146 kohdassa virheellisesti katsonut, että enimmäistuotantokapasiteettia koskevaa perustetta, joka perustuu olettamaan kolmessa päivittäisessä vuorossa toteutettavasta jatkuvasta tuotannosta, voitiin soveltaa myös kuumavalssattujen tuotteiden tuotantoon. Valittajat toistavat ensimmäisessä oikeusasteessa esittämänsä väitteet ja esittävät lisätodisteena komission tilastotoimiston kyselylomakkeen 2-20 EHTY. Valittajien mukaan kyseisestä asiakirjasta ilmenee, että valssaamojen tuotantonopeus on pienempi kuin terässulattojen, joten komission soveltama peruste, joka vastaa vähintään 25 prosentin suuruista tuotantoa enimmäistuotantokapasiteetista, on johtanut epäoikeudenmukaiseen tulokseen niiden yritysten kannalta, joilla on valssaamoja.

129. Jos valitusperusteen tätä osaa pidetään ainoastaan ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyjen väitteiden toistamisena, se on jätettävä tutkimatta. Kyseinen osa on nähdäkseni myös aineellisesti perusteeton, koska se perustuu kokonaisuudessaan tosiseikkoihin, sellaisina kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ne esitellyt.

130. Tätä arviota ei muuta se, että oikeudenkäyntiaineistoon lisätään uusia asiakirjoja, joista valittajien mukaan ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut tosiseikkoja virheellisesti. Kyselylomake on ensinnäkin esitetty ensimmäisen kerran valitusasteessa uutena todisteena. Sitä ei näin ollen voida hyväksyä, koska yhteisöjen tuomioistuimen valitusasteessa harjoittama valvonta rajoittuu ainoastaan oikeudellisiin seikkoihin. Toiseksi, vaikka kyselylomake hyväksyttäisiin, olisi kuitenkin todettava, ettei siitä ilmene mitään uutta tietoa terässulattojen ja valssaamojen välisten tuotantonopeuksien erojen kannalta. Kolmanneksi kyseisen uuden todisteen esittäminen vahvistaa entisestään sitä, että kyseistä valitusperustetta on pidettävä tosiseikkoihin perustuvana valitusperusteena.

131. Toissijaisesti on todettava, että vaikka valitusperusteen kyseisen osan olisi katsottava viittaavan valituksenalaisen tuomion perustelujen puutteellisuuteen, se olisi kuitenkin ilmeisen perusteeton. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelut on olennaisilta osiltaan esitetty tuomion 141 kohdassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa kyseisessä kohdassa, että valssaamojen työn järjestäminen muulla tavalla kuin kolmeen päivittäiseen vuoroon merkitsee poikkeamista optimaalisesta tehokkuudesta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tukeutuu tältä osin erityisesti Lamiferin esittämään asiantuntijakertomukseen, jossa vahvistetaan, että valssaamot toimivat normaalisti kolmessa työvuorossa, erityisesti lämpöprosessin tehokkuuteen liittyvien syiden takia eli uunin jäähdyttämiseksi tarvittavan kaasun valtavan kulutuksen välttämiseksi. Erityisesti tämän toteamuksen perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on voinut tehdä sen päätelmän, ettei ollut osoitettu, että komissio olisi päättäessään siitä, että enimmäistuotantokapasiteetti oli myös valssaamojen osalta laskettava kolmen päivittäisen vuoron perusteella, ilmeisesti jättänyt noudattamatta perustamissopimuksen määräyksiä tai sen soveltamista koskevaa oikeussääntöä taikka käyttänyt harkintavaltaansa väärin.

132. Kolmannen valitusperusteen viimeisessä osassa tyydytään toistamaan ensimmäisessä oikeusasteessa esitetty väite, jonka mukaan komissio on virheellisesti jättänyt ottamatta huomioon Lamiferin erityisen tilanteen viiteajanjakson aikana. Nähdäkseni valitusperusteen tämäkin osa, joka koskee valituksenalaisen tuomion 179-181 kohtaa, on jätettävä tutkimatta.

133. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion kyseisessä osassa, että Lamiferin väite, jonka mukaan siltä oli ympäristösyistä kielletty öisin tapahtuva tuotantotoiminta, on paikkansapitämätön. Niissä paikallisviranomaisten toimenpiteissä, joihin Lamifer viittaa, asetettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan Lamiferille ainoastaan velvollisuus mukauttaa laitoksensa melupäästöjen pitämiseksi hyväksyttävissä rajoissa. Tällainen tosiseikkoja koskeva toteamus ei voi olla valituksen kohteena.

134. Lisäksi ne perustelut, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt todetessaan, että Lamiferin kanneperuste on hylättävä, koska sitä ei ole voitu tukea väitetyillä tosiseikoilla, ovat asianmukaisia. Toissijaisesti minun on näin ollen todettava, että myös kolmannen valitusperusteen kyseinen osa on perusteeton.

G Casilinan ja Lamiferin neljäs valitusperuste: harkintavallan väärinkäyttö epäyhdenvertainen kohtelu huomioon ottaen

135. Casilinan ja Lamiferin neljännen valitusperusteen sanamuoto on nähdäkseni omiaan aiheuttamaan sekaannusta. Jos valitusperuste olisi ymmärrettävä kirjaimellisesti, se ei selvästikään täyttäisi tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä. EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan mukaan valituksen perusteena voi olla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen puuttuva toimivalta, asian käsittelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunut oikeudenkäyntivirhe, joka on hakijan etujen vastainen, tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunut yhteisön oikeuden rikkominen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi EHTY:n perustamissopimuksen 33 artiklan nojalla käsitellä kanteita, joissa vaaditaan komission päätösten kumoamista "harkintavallan väärinkäytön" perusteella. Tämä voi olla perusteena myös sellaisille valituksille, joissa vaaditaan kumoamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio. "Harkintavallan väärinkäyttöä" koskevaa väitettä ei sitä vastoin voida kohdistaa suoraan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen.

136. Kyseisen valitusperusteen tarkempi tarkastelu osoittaa kuitenkin, että valittajien tosiasiallinen väite koskee valituksenalaisen tuomion sitä kohtaa, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut ja hylännyt ne kanneperusteet, joissa valittajat arvostelivat komissiota syrjintäkiellon rikkomisesta. Valittajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut yhteisön oikeutta, koska se on määritellyt virheellisesti ne tosiseikat, joihin valittajat vetosivat ensimmäisessä oikeusasteessa. Valitusperuste voidaan ottaa tutkittavaksi, kun se muotoillaan tällä tavalla.

137. Casilina ja Lamifer ovat ensimmäisessä oikeusasteessa väittäneet, että komission olisi pitänyt myöntää niille sama säännöllistä tuotantoa koskevaan edellytykseen kohdistuva poikkeus kuin kahdelle muulle yritykselle eli OLS:lle ja Dianolle. Kyseisten yritysten tuotanto viiteajanjaksona oli 21 prosenttia niiden enimmäistuotantokapasiteetista. OLS:n osalta komissio totesi päätöksen 96/678/EHTY perusteluiden III osassa, että kyseinen yritys uudisti vuoden 1993 ensimmäisellä kolmanneksella putkien renkaiden valssaamon sähkö- ja elektronisia osia tuottaakseen siellä betonirenkaita. Myöhemmin OLS aloitti uudelleen säännöllisen tuotannon. Ilman mainittua tekniseen syyhyn perustuvaa keskeytystä OLS:n tuotanto olisi ollut vähintään 28 prosenttia sen enimmäistuotantokapasiteetista. Tämän perusteella komissio katsoi, että OLS harjoitti säännöllistä tuotantoa sulkemishetkellään.

138. Päätöksen 97/258/EHTY perusteluiden III osan mukaan Dianon oli viiteajanjaksona useaan otteeseen keskeytettävä valssaamonsa toiminta huoltotöiden takia. Ilman objektiivista teknistä tarvetta tuotannon hetkittäiseen keskeyttämiseen Dianon tuotanto olisi viiteajanjaksona ollut 31 prosenttia sen enimmäistuotantokapasiteetista toteutuneen 21 prosentin tuotannon sijaan. Tämän perusteella komissio katsoi, että Diano täytti sulkemishetkellään säännöllistä tuotantoa koskevan edellytyksen.

139. Casilinan todellinen tuotanto viiteajanjaksona oli 14,2 prosenttia enimmäistuotantokapasiteetista. Casilina väittää, että se oli kyseisenä ajanjaksona pakotettu keskeyttämään toimintansa seitsemän kuukauden ajaksi, koska valssausaihioita ei ollut saatavissa hintaan, joka olisi ollut kohtuullinen lopputuotteen hintaan nähden. Lamiferin tuotanto viiteajanjaksona oli 15,2 prosenttia sen enimmäistuotantokapasiteetista. Lamifer vetosi paikallisviranomaisten edellä mainittuihin toimenpiteisiin, joilla siltä oli sen mukaan kielletty kaikki yöaikaan tapahtuva tuotanto.

140. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi Casilinan ja Lamiferin esittämän syrjintää koskevan väitteen vedoten seuraaviin perusteisiin:

- Casilinan ja Lamiferin tuotanto on viiteajanjaksona ollut ainoastaan 14,2 ja 15,2 prosenttia niiden enimmäistuotantokapasiteetista (207 kohta)

- koska viidennen säännöstön tiukassa järjestelmässä säännöllistä tuotantoa koskevan edellytyksen tarkoituksena on varmistaa se, että sulkemistuilla on mahdollisimman tehokas vaikutus markkinoihin mahdollisimman tehokkaan vähennyksen aikaansaamiseksi terästeollisuustuotantoon, se, että Casilina ja Lamifer jätettiin tukien ulkopuolelle, oli täysin perusteltua, sillä Casilinan ja Lamiferin tuotanto oli 10,8 ja 9,8 prosenttia pienempi kuin edellytetty 25 prosentin kynnys (208 kohta)

- tästä seurasi, että toisaalta OLS:n ja Dianon - joiden tuotanto oli 4 prosenttia edellytettyä vähimmäistuotantoa pienempi - ja toisaalta valittajien välinen erilainen kohtelu perustui näin ollen objektiivisiin tosiasiallisiin perusteisiin, jotka vastasivat niitä tavoitteita, joihin komission oli pyrittävä politiikassaan (209 kohta)

- se, että OLS:n ja Dianon tuotanto ei ole täyttänyt 25 prosentin perustetta, on lisäksi perusteltu riidanalaisissa päätöksissä välttämättömillä huoltotöillä (210 kohta)

- tästä seuraa, että ne syyt, joiden takia OLS:n ja Dianon tuotanto keskeytettiin, on asianmukaisesti näytetty, ne johtuvat objektiivisesta aiheesta, ne rajoittuvat ajallisesti ja ne voidaan perustella tuotannon jatkamista koskevalla vaatimuksella ja halulla pysyä markkinoilla (212 kohta)

- Lamiferin tuotannon keskeyttämisen väitettyä syytä ei sitä vastoin ole asianmukaisesti näytetty toteen. Yhtäkään niistä syistä, joita Lamifer on esittänyt, ei sitä paitsi voida perustella tuotannon jatkamista koskevalla vaatimuksella, puhumattakaan tuotannon tehokkuuden parantamisesta (213 kohta)

- Lamiferin esittämän oikeuttamisperusteen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittaa tuomionsa 181 kohtaan, jossa se toteaa, että esitetty syy on asiallisesti paikkansapitämätön (211 kohdan viimeinen alakohta)

- edellä esitettyjen seikkojen perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että toisaalta OLS:n ja Dianon ja toisaalta Casilinan ja Lamiferin erilainen kohtelu on näin ollen perusteltua myös tuotannon keskeytysten syiden osalta.

141. Casilina ja Lamifer väittävät, että niiden tapauksessa epäedullinen suhdanne oli vähimmäistuotantokynnyksen saavuttamisen kannalta objektiivinen este, joka oli verrattavissa OLS:n ja Dianon teknisiin esteisiin. Ilman kyseistä suhdannetta molemmat yritykset olisivat helposti ylittäneet 25 prosenttia enimmäistuotantokapasiteetistaan. Lamifer vetoaa jälleen siihen, ettei se voinut harjoittaa tuotantotoimintaa yöllä, millä oli epäsuotuisa vaikutus sen kokonaistuotantoon.

Lamifer viittaa vielä siihen ristiriitaan, joka seuraa siitä, että Diano, jonka todellinen tuotanto vuonna 1993 oli 16 807 tonnia, sai sulkemistukea, kun taas Lamifer jäi tuen ulkopuolelle huolimatta siitä, että todellinen tuotanto samana vuonna oli 23 542 tonnia.

142. Valituksenalainen tuomio osoittaa nähdäkseni sen, että toisaalta OLS:n ja Dianon ja toisaalta Casilinan ja Lamiferin välinen erilainen kohtelu perustuu tietynasteisiin objektiivisiin eroihin, jotka liittyvät sellaisiin tavoitteisiin, joihin komission on viidennellä tukisäännöstöllä pyrittävä. Nämä erot perustuvat siihen erotukseen, joka yrityksillä on 25 prosentin kynnykseen enimmäistuotantokapasiteetista ja joka OLS:lla ja Dianolla on huomattavasti pienempi (4 prosenttia) kuin Casilinalla ja Lamiferilla (10,8 ja 9,8 prosenttia), sekä niiden perustelujen luonteeseen, joita on esitetty kyseisten erotusten selittämiseksi. Kahdessa ensimmäisessä tapauksessa on kyse objektiivisesti todettavista teknisistä ja kestoltaan rajoitetuista syistä, jotka ilmentävät tahtoa jatkaa tuotantotoimintaa ja pysyä markkinoilla. Kahdessa viimeksi mainitussa tapauksessa esitetyt perustelut ovat paikkansapitämättömiä (kuten Lamiferin väitetyn yöllä harjoitettavaa tuotantotoimintaa koskevan kiellon tapauksessa) tai tuntuvat liittyvän taloudelliseen kyvyttömyyteen jatkaa tuotantoa silloin, kun raaka-aineiden hinnat saavuttavat tietyn tason (kuten Casilinan tapauksessa).

143. Lamiferin osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin saattoi heti todeta, että perustelu sille, että tuotantokynnystä ei ollut noudatettu, oli riittämätön, koska kyseinen perustelu oli tosiasiassa olematon. Casilinan osalta taas esitetty perustelu oli luonnostaan riittämätön. Se, että tietty yritys ei tietyssä tilanteessa kykene harjoittamaan tuotantotoimintaa vaikka muut vastaavanlaiset yritykset kykenevät siihen, on osoitus subjektiivisesta esteestä, joka lisäksi kuvaa hyvin Casilinan kilpailukyvyn puuttumista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin saattoi näin ollen perustellusti katsoa, että Casilinan esittämä väite oli riittämätön eikä lisäksi ilmentänyt minkäänlaista tahtoa jatkaa tuotantoa ja pysyä markkinoilla.

144. Väite, jonka kyseiset kaksi valittajaa ovat esittäneet valitusasteessa ja jonka mukaan niiden alueella vallinnut epäedullinen suhdanne on yhtä objektiivinen perustelu kuin "tarve toteuttaa huoltotöitä" Dianon ja OLS:n tapauksissa, on yksinkertaisesti perusteeton. Epäedullinen suhdanne oli objektiivinen tosiseikka kaikkien sellaisten yritysten osalta, joille saatettaisiin myöntää sulkemistukea. Se, että erotuksena suuresta osasta muita sellaisia yrityksiä, joille sulkemistukea voitiin myöntää, kyseinen suhdanne esti valittajia saavuttamasta sitä tuotantokynnystä, jonka perusteella ne olisivat täyttäneet säännöllistä tuotantoa koskevan edellytyksen, on osoitus subjektiivisesta kilpailukyvyn puutteesta, joka on valittajien omaa syytä. Koska viidennen tukisäännöstön perusteluiden II osassa todetaan, että ainoastaan kilpailukykyiset yritykset voivat saada sulkemistukea, valittajien väite on pikemminkin omiaan vahvistamaan kuin horjuttamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittamaa arviointia.

145. Lamiferin väitettä siitä, että sen todellinen tuotanto viiteajanjaksona oli suurempi kuin Dianon tuotanto, ei myöskään voida hyväksyä. Enimmäistuotantokapasiteetin perusteella laskettavan 25 prosentin kynnyksen tarkoituksena oli se, että ainoastaan sellaiset yritykset, joilla viiteajanjaksona oli ollut tuotantokapasiteettiinsa nähden säännöllistä tuotantoa, saattoivat saada sulkemistukea. Se, että yrityksistä pienin eli Diano on täyttänyt kyseisen perusteen paremmin kuin Lamifer, joka on huomattavasti suurempi yritys, on osoitus erilaisesta kyvystä pysyä markkinoilla silloin, kun olosuhteet muuttuvat vaikeiksi. Kyseisten yritysten väliset absoluuttiset tuotantoerot eivät sitä vastoin tarjoa minkäänlaista viitettä tämän seikan osalta.

146. Näin ollen on todettava, että Casilinan ja Lamiferin neljäs valitusperuste on hylättävä perusteettomana.

VIII Oikeudenkäyntikulut

147. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan mukaan yhteisöjen tuomioistuin päättää oikeudenkäyntikuluista silloin, kun valitus on perusteeton. Koska valittajien tekemä valitus ei voi menestyä, valittajat on työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, millä tarkoitetaan sitä, että niiden on yhteisvastuullisesti korvattava komission kulut.

IX Ratkaisuehdotus

148. Näillä perusteilla ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

a) hylkää valitukset kokonaisuudessaan

b) velvoittaa valittajat vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan yhteisvastuullisesti komission kulut.