ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Onko päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäistä kohtaa tulkittava siten, että oleskeluluvan uusimista on pidettävä tässä säännöksessä annettuna lupana muuttaa laillisille työmarkkinoille kuuluvan turkkilaisen työntekijän luokse, jos kyseinen perheenjäsen on asunut tämän määräyksen mukaisesti hyväksytystä maahanmuutostaan lähtien keskeytyksettä yhdessä tämän turkkilaisen työntekijän kanssa, joka kuitenkin kuuluu uudelleen jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille vasta oleskeluluvan uusimisajankohtana väliaikaisen poissaolon jälkeen?
—

ratkaisemaan asian lopullisesti hyväksymällä PT Musim Masin unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämät vaatimukset, kumoamaan valittajalle lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta tiettyjen Intiasta, Indonesiasta ja Malesiasta peräisin olevien rasva-alkoholien ja niiden seosten tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 8.11.2011 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EY) N:o 1138/2011 (1) ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1138/2011 muuttamisesta 11.12.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1241/2012 (2);
—

oikeusriita on ratkaistava lopullisesti ja on hyväksyttävä kantajan tässä oikeusasteessa esittämät vaatimukset eli 15.11.2013 annetun päätöksen 2013/661/YUTP (1) 1 artikla ja 15.11.2013 annetun täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1154/2013 (2) 1 artikla on kumottava siltä osin kuin niissä viitataan IOEC:hen tai ne voivat koskea sitä, ja on määrättävä, että sen nimi poistetaan edellä mainittujen säädösten liitteistä
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 320/23

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court of the United Kingdom (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 5.8.2015 – Secretary of State for Work and Pensions v. Tolley (edesmenneen Tolleyn puolesta hänen henkilökohtainen edustajansa)

(Asia C-430/15)

(2015/C 320/32)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Secretary of State for Work and Pensions

Vastapuoli: Tolley (edesmenneen Tolleyn puolesta hänen henkilökohtainen edustajansa)

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko Yhdistyneen kuningaskunnan vammaisavustuksen hoito-osa asianmukaisesti luokiteltu työkyvyttömyysetuudeksi eikä rahalliseksi sairausetuudeksi asetusta N:o 1408/71 (1) sovellettaessa?

2) i) Lakkaako henkilö, joka ei enää ole Yhdistyneen kuningaskunnan kansallisen lainsäädännön nojalla oikeutettu Yhdistyneen kuningaskunnan vammaisavustukseen toiseen jäsenvaltioon muuton vuoksi ja joka on lopettanut työnteon ennen tätä muuttoa mutta on edelleen vakuutettu vanhuuden varalta Yhdistyneen kuningaskunnan sosiaaliturvajärjestelmässä, kuulumasta Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön piiriin asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan mukaisesti? ii) Kuuluuko tämä henkilö joka tapauksessa edelleen Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön piiriin asetuksen liitteessä VI olevan Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan jakson 19 kohdan c alakohdan valossa? iii) Jos hän on lakannut kuulumasta Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön piiriin 13 artiklan 2 kohdan f alakohdassa tarkoitetuin tavoin, onko Yhdistyneellä kuningaskunnalla velvollisuus vai pelkästään mahdollisuus liitteessä VI olevan 20 kohdan nojalla soveltaa häneen asetuksen III osaston 1 luvun säännöksiä?

3) i) Onko [tuomiossa C-543/02, Dodl ja Oberhollenzer] vahvistettu palkatun työntekijän laaja määritelmä sovellettavissa asetuksen 19–22 artiklaan nähden, kun henkilö on lopettanut työnteon ennen muuttoaan toiseen jäsenvaltioon, huolimatta III osaston 1 luvussa tehdystä erosta palkattuihin työntekijöihin ja itsenäisiin ammatinharjoittajiin yhtäältä ja työttömiin toisaalta? ii) Jos se on sovellettavissa, onko kyseisellä henkilöllä oikeus etuuden maastavientiin joko 19 tai 22 artiklan nojalla? Estääkö 22 artiklan 1 kohdan b alakohta sen, että hakijan oikeus vammaisavustuksen hoito-osaan poistuisi kansallisessa lainsäädännössä asetetun asumisedellytyksen vuoksi, kun asuinpaikka muutetaan toiseen jäsenvaltioon?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 337/2

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Judecătoria Balş (Romania) on esittänyt 28.5.2015 – SC Casa Noastră SA v. Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul Transportului ISCTR

(Asia C-245/15)

(2015/C 337/03)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Judecătoria Balş

Pääasian asianosaiset

Kantaja: SC Casa Noastră SA

Vastaaja: Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul Transportului ISCTR

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Missä määrin asetuksen N:o 1073/2009 (1) 2 artiklan 3 kohdassa käytettyä ilmaisua ”järjestäjästä riippumatta” voidaan tulkita siten, että talouden toimija voi järjestää säännöllisen liikennepalvelun kuljettaakseen omia työntekijöitään työpaikalle ja sieltä pois?

2) Missä määrin asetuksen N:o 561/2006 (2) 3 artiklan a alakohdassa käytettyä ilmaisua ”säännöllisessä henkilöliikenteessä käytettävät ajoneuvot, kun kyseisen liikennereitin pituus on enintään 50 kilometriä”, voidaan tulkita siten, että sitä sovelletaan työntekijöihin kuljetettaessa heitä työpaikalle ja sieltä pois?

(1) Kansainvälisen linja-autoliikenteen markkinoille pääsyä koskevista yhteisistä säännöistä ja asetuksen (EY) N:o 561/2006 muuttamisesta 21.10.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:0 1073/2009 (EUVL L 300, s. 88).

(2) Tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 561/2006 (EUVL L 102, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 302/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 6.7.2015 – María Pilar Planes Bresco v. Comunidad Autónoma de Aragón

(Asia C-333/15)

(2015/C 302/26)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Supremo

Pääasian asianosaiset

Valittaja: María Pilar Planes Bresco

Vastapuoli: Comunidad Autónoma de Aragón

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (1) 43 ja 44 artiklaa tulkittava siten, että kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan mitkään sellaiset pysyvien laidunten pinta-alat, jotka viljelijä on ilmoittanut ja jotka ylittävät pinta-alat, jotka otettiin aikanaan huomioon määritettäessä hänelle kuuluvia normaaleja oikeuksia, eivät ole tukikelpoisia hehtaareja, ja jonka mukaan näiden pinta-alojen sisällyttäminen tukikelpoisiin hehtaareihin ja siten peltojen korvaaminen laitumilla edellyttää sitä, että laitumia käytetään tosiasiallisesti karjanhoitoon sinä kalenterivuonna, jolta hän vaatii tukioikeuksia, on ristiriidassa niiden kanssa? Ja mikäli edellä mainittuun kysymykseen vastataan kieltävästi:

2) Onko 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 29 artiklaa tulkittava siten, että kun sen mukaan tukijärjestelmistä ei makseta tukea edunsaajille, ”joiden osalta on osoitettu, että he ovat keinotekoisesti luoneet kyseisten tukien saamiseen vaaditut edellytykset saadakseen hyötyä kyseisen tukijärjestelmän tavoitteiden vastaisesti”, jäsenvaltioilla ei ole oikeutta hyväksyä yleisesti sovellettavia säännöksiä, joilla pienennetään (pysyvien laidunten) ”tukikelpoisten hehtaarien” määrää, kuvaamalla yleisiä tilanteita, joissa oletetaan edunsaajan luoneen keinotekoisesti edellytykset saadakseen tuen, ilman että osoitetaan konkreettisesti ja tietyn viljelijän osalta, millaista toimintaa kyseinen viljelijä on harjoittanut ja miten hän on menetellyt?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71, (EY) N:o 1254/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1782/2003 (EUVL L 270, s. 1).
2)

Onko direktiivin 2000/35 2 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että luonnollista henkilöä pidetään yrityksenä ja että maksuviivästykseen johtanut oikeustoimi on edellä mainitussa säännöksessä tarkoitettu kaupallinen toimi, jos kysymys on oikeustoimesta, joka ei kuulu kyseisen luonnollisen henkilön rekisteröidyn toiminnan alaan mutta on saanut alkunsa toiminnasta, joka voisi luonteensa puolesta olla taloudellista toimintaa, ja tästä oikeustoimesta on laadittu lasku, ja
1)

Edellyttääkö yhteisön oikeus ja erityisesti tehokkuusperiaate sitä, että tietyissä olosuhteissa ja erityisesti nyt käsiteltävän tuomion 38 kohdassa selostetuissa olosuhteissa kansallinen vanhentumisaika, esimerkiksi valtion kirjanpitoa koskevien konsolidoitujen lakien 100 §:ssä säädetty vanhentumisaika, jota sovelletaan yksityisen Belgian valtiolle esittämään vahingonkorvausvaatimukseen, joka perustuu siihen, että lainsäätäjä on rikkonut EY:n perustamissopimuksen 43 artiklaa (josta on tullut SEUT 49 artikla), alkaa kulua vasta, kun kyseinen rikkominen on todettu, vai taataanko tehokkuusperiaatteen riittävä toteutuminen kyseisissä olosuhteissa sillä, että kyseisellä yksityisellä on mahdollisuus keskeyttää vanhentuminen haastemiehen tiedoksiantamalla toimella tai asiakirjalla?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 294/32

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht München (Saksa) on esittänyt 15.6.2015 – MIS Medical Imaging Systems GmbH v. Hauptzollamt München

(Asia C-288/15)

(2015/C 294/39)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht München

Pääasian asianosaiset

Kantaja: MIS Medical Imaging Systems GmbH

Vastaaja: Hauptzollamt München

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhdistetyn nimikkeistön (1) alanimikkeeseen 6211 33 10 00 0 ”työssä ja ammatissa käytettävät vaatteet” luokittelemisen kannalta ratkaiseva yksinomaan tavaran ulkomuoto tai käyttötarkoitus, vai onko yleisten tulkintasääntöjen 3 säännön b alakohtaa sovellettaessa otettava huomioon, mikä tavara antaa tavaroille niiden olennaisen luonteen?

(1) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2658/87, annettu 23 päivänä heinäkuuta 1987, tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista (EYVL L 256, s. 1) sellaisena kuin se on muutettuna 9 päivänä lokakuuta 2012 tehdyllä komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 927/2012 (EUVL L 304, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 279/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour du travail de Bruxelles (Belgia) on esittänyt 10.6.2015 – Office national de l'emploi (ONEm) ja M v. M, Office national de l'emploi (ONEm) ja Caisse Auxiliaire de Paiement des Allocations de Chômage (CAPAC)

(Asia C-284/15)

(2015/C 279/27)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour du travail de Bruxelles

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Office national de l'emploi (ONEm) ja M

Vastaajat: M, Office national de l'emploi (ONEm) ja Caisse Auxiliaire de Paiement des Allocations de Chômage (CAPAC)

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko sosiaaliturva-asetuksen N:o 1408/71 (1) 67 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy sellaisten työskentelykausien yhteenlaskemisesta, jotka ovat edellytyksenä osa-aikatyöstä saatavan palkkatulon täydentämiseen tarkoitettua työttömyyskorvausta koskevan oikeuden saamiselle, kun henkilölle ei ole kertynyt tätä työtä edeltävältä ajalta kyseisessä jäsenvaltioissa täyttyneitä vakuutus- tai työskentelykausia?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko sosiaaliturva-asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 3 kohta yhteensopiva erityisesti — SEUT 48 artiklan kanssa siltä osin kuin kyseisen asetuksen 67 artiklan 3 kohdassa työskentelykausien yhteenlaskemiselle asetettu ehto on luonteeltaan sellainen, että se rajoittaa työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ja heidän pääsyään tiettyihin osa-aikatöihin — SEUT 45 artiklan kanssa, koska siinä määrätään, että ”kaikki kansalaisuuteen perustuva jäsenvaltioiden työntekijöiden syrjintä työsopimusten tekemisessä sekä palkkauksessa ja muissa työehdoissa poistetaan” ja että työntekijöillä on oikeus ”hakea tosiasiallisesti tarjottua työtä” (osa-aikatyö mukaan luettuna) toisesta jäsenvaltiosta ja ”liikkua tässä tarkoituksessa vapaasti jäsenvaltioiden alueella” sekä oleskella siellä ”työn tekemiseksi tämän valtion kotimaisten työntekijöiden työsuhdetta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti” — Euroopan unionin perusoikeuskirjan 15 artiklan 2 kohdan kanssa, koska siinä vahvistetaan, että ”jokaisella unionin kansalaisella on vapaus hakea työtä, tehdä työtä – – missä tahansa jäsenvaltiossa”?

(1) Neuvoston asetus (EY) N:o 1408/71, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä, sellaisena kuin se on muutettuna ja saatettuna ajan tasalle 2 päivänä joulukuuta 1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL L 28, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 29 päivänä kesäkuuta 1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98 (EYVL L 209, s. 1; jäljempänä sosiaaliturva-asetus N:o 1408/71).
(a)

Ensimmäinen osa: Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja laiminlyönyt perusteluvelvollisuuden erityisesti nojautuessaan olettamaan, jonka mukaan yritysten, joille julkinen valta lakiin tai asetukseen perustuvia velvoitteita, on aina automaattisesti myös vastattava näistä velvoitteista aiheutuvista kuluista eikä julkinen valta saa millään tavoin puuttua asiaan riippumatta tämän toimenpiteen tarkoituksesta ja sen liittymisestä julkisten viranomaisten toimivaltuuksien käyttöön. Koska tämä olettama on hylättävä, unionin yleinen tuomioistuin ei ole millään tavoin selittänyt, minkä vuoksi BSE-seulontatestien kustannukset olisivat yritysten talousarviota normaalisti rasittavia maksuja. Unionin yleinen tuomioistuin on myös laiminlyönyt Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklassa, luettuna yhdessä 53 artiklan kanssa, vahvistetun perusteluvelvollisuuden erityisesti siksi, ettei se ole tarkastellut kantajan mainitsemia perusteluja ja ennakkotapauksia tai että se on sivuuttanut niiden merkityksen.
1.

Ensimmäisellä valitusperusteellaan valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on oikeudellisesti virheellisesti jättänyt ottamatta huomioon komission harkintavallan. Takausten tukiarvon määrittely on taloudellisesti monimutkainen kysymys, jossa komissiolla on harkintavaltaa. Komissio on käyttänyt tätä harkintavaltaansa monivuotisen päätöskäytäntönsä aikana siitä lähtökohdasta, että se on laskenut Saksan osavaltioiden takausten tukiarvon Saksan viranomaisten antamien tietojen mukaisesti 0,5 prosentin takausarvon perusteella. Vuoden 2000 takaustiedonannon myöhäisempi julkaiseminen ei voi muuttaa mitään tältä osin.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 213/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 12.3.2015 – Max-Heinz Feilen v. Finanzamt Fulda

(Asia C-123/15)

(2015/C 213/23)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Max-Heinz Feilen

Vastapuoli: Finanzamt Fulda

Ennakkoratkaisukysymys

Onko pääomien vapaa liikkuvuus, josta määrätään SEUT 63 artiklan 1 kohdassa yhdessä SEUT 65 artiklan kanssa, esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan tiettyyn veroluokkaan kuuluvien henkilöiden saadessa omaisuutta kuoleman johdosta tapahtuvalla saannolla perintöveroa alennetaan, jos jäämistöön sisältyy omaisuutta, joka on jo siirtynyt tähän veroluokkaan kuuluville henkilöille saantoa edeltäneiden kymmenen vuoden aikana, ja tästä aikaisemmasta saannosta on määrätty perintövero kyseisessä jäsenvaltiossa, mutta jonka mukaan veronalennus ei ole mahdollinen, jos aikaisemmasta saannosta on kannettu perintövero toisessa jäsenvaltiossa?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: 2.1. Onko valtioksi, jossa vahinko aiheutuu (Rooma II -asetuksen 4 artiklan 1 kohta), katsottava mikä tahansa valtio, johon vastaajana olevan elinkeinonharjoittajan liiketoiminta suuntautuu, niin että kanteen kohteena olevia ehtoja on arvioitava tuomioistuinmaan lain mukaan, jos kanteen nostamiseen oikeutettu elin riitauttaa sen, että tällaisia ehtoja käytetään kyseissä valtiossa asuviin kuluttajiin kohdistuvassa liiketoiminnassa? 2.2. Liittyykö asia selvästi läheisemmin (Rooma II -asetuksen 4 artiklan 3 kohta) sen valtion lakiin, jossa vastaajana olevalla elinkeinonharjoittajalla on kotipaikka, jos sen sopimusehdoissa määrätään, että elinkeinonharjoittajan tekemiin sopimuksiin on sovellettava tämän valtion lakia? 2.3. Johtaako tällainen lainvalintalauseke muulla perusteella siihen, että kanteen kohteena olevia sopimuslausekkeita on arvioitava sen valtion lain mukaisesti, jossa vastaajana olevalla elinkeinonharjoittajalla on kotipaikka?
—

kantaja ensimmäisessä oikeusasteessa on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut vaihtoehtoisesti — asia on palautettava unionin yleiselle tuomioistuimelle uudelleen ratkaistavaksi — ensimmäisessä oikeusasteessa käytyyn oikeudenkäyntiin ja muutoksenhakuun liittyvistä oikeudenkäyntikuluista on päätettävä myöhemmin.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 198/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Raad van State (Alankomaat) on esittänyt 26.3.2015 – J. H. Dees-Erf v. Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

(Asia C-146/15)

(2015/C 198/30)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Raad van State

Pääasian asianosaiset

Valittaja: J. H. Dees-Erf

Vastapuolet: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu ja Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (KLM)

Ennakkoratkaisukysymys

Velvoittaako matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (EUVL L 46) 16 artikla, kun otetaan huomioon, että Alankomaiden oikeudessa annetaan mahdollisuus nostaa kanne siviilituomioistuimessa matkustajille unionin oikeuden nojalla asetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ja 7 artiklasta johtuvien oikeuksien turvaamiseksi, kansalliset viranomaiset ryhtymään täytäntöönpanotoimiin, jotka antavat perustan sille, että 16 artiklan perusteella nimetty elin ryhtyy erikseen jokaisessa yksittäisessä tapauksessa, jossa asetuksen 5 artiklan 1 momentin c alakohtaa ja 7 artiklaa rikotaan, hallinto-oikeudellisiin täytäntöönpanotoimiin, joiden tarkoituksena on taata erikseen jokaisessa yksittäisessä tapauksessa matkustajan oikeus korvaukseen?
1)

Onko SEUT 49 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan a) toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevilta yhtiöilta, joilla on kiinteä toimipaikka Belgiassa, kannetaan veroa, jos ne päättävät jakaa voittoja, joita ei ole sisällytetty yhtiön lopulliseen verotettavaan tulokseen, riippumatta siitä, onko voittoa ohjattu Belgiassa sijaitsevasta kiinteästä toimipaikasta päätoimipaikkaan, kun taas toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevilta yhtiöiltä, joilla on belgialainen tytäryhtiö, ei kanneta tämän kaltaista veroa, jos ne päättävät jakaa voittoja, joita ei ole sisällytetty yhtiön lopulliseen verotettavaan tulokseen, riippumatta siitä, onko tytäryhtiö jakanut osinkoa; b) toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevilta yhtiöilta, joilla on kiinteä toimipaikka Belgiassa, kannetaan veroa niiden käyttäessä Belgiassa saadun voiton täysimääräisesti varauksiin, jos ne päättävät jakaa voittoja, joita ei ole sisällytetty yhtiön lopulliseen verotettavaan tulokseen, kun taas belgialaisilta yhtiöiltä ei kanneta tämän kaltaista veroa niiden käyttäessä voiton täysimääräisesti varauksiin?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Ratkaistaanko kysymys siitä, jääkö kuntayhtymän perustaminen ja siihen liittyvä tehtävien siirtäminen kyseiselle kuntayhtymällä poikkeuksellisesti julkisia hankintoja koskevan unionin oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle, niiden periaatteiden perusteella, jotka unionin tuomioistuin on vahvistanut julkisen yksikön ja siihen nähden oikeudellisesti erillisen henkilön välillä tehtyjen sopimusten osalta ja joiden mukaan julkisia hankintoja koskevaa unionin oikeutta ei sovelleta, kun yksiköllä on tähän henkilöön vastaava määräysvalta kuin sillä on omiin yksikköihinsä ja kun mainittu henkilö harjoittaa pääosaa toiminnastaan sen omistavan yksikön tai sen omistavien yksikköjen kanssa (ks. vastaavasti mm. tuomio Teckal, C-107/98, (3) 50 kohta), vai onko sitä vastoin sovellettava periaatteita, jotka unionin yleinen tuomioistuin on vahvistanut sellaisen julkisten yksikköjen välisen yhteistyön aloittamisesta tehtyjen sopimusten osalta, jolla varmistetaan niille yhteisen julkisen palvelun tehtävän suorittaminen (tästä tuomio Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce ym., C-159/11, (4) 34 kohta)?
2)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, missä laajuudessa kansallisen tuomioistuimen on sallittua kustannuslähtöisen hintojen sääntelytoimenpiteen arvioinnin yhteydessä a. tutkia puitedirektiivin 8 artiklan 3 kohdan valossa kansallisen sääntelyviranomaisen väite, jonka mukaan sisämarkkinoiden kehittymistä edistetään sen pohjalta, missä laajuudessa sisämarkkinoiden toimintaan todellisuudessa vaikutetaan? b. tutkia, onko hintojen sääntelytoimenpide puitedirektiivin 8 artiklan ja käyttöoikeusdirektiivin 13 artiklan tavoitteisiin ja sääntelyperiaatteisiin nähden i) oikeasuhteinen; ii) asianmukainen; iii) oikeasuhteisesti sovellettu ja perusteltu? c. vaatia kansalliselta sääntelyviranomaiselta, että tämä osoittaa riittävän uskottavasti, että i) puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan tavoite, jonka mukaan kansallisten sääntelyviranomaisten on edistettävä kilpailua sähköisten viestintäverkkojen ja sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamisessa, toteutuu todellisuudessa ja käyttäjille koituu todellisuudessa mahdollisimman paljon hyötyä valinnanvaran lisääntymisestä, hintojen alentumisesta ja laadun parantumisesta; ii) puitedirektiivin 8 artiklan 3 kohdan tavoite, jonka mukaan on vaikutettava sisämarkkinoiden kehittymiseen, toteutuu todellisuudessa; ja iii) puitedirektiivin 8 artiklan 4 kohdan tavoite, jonka mukaan on edistettävä kansalaisten etuja, toteutuu todellisuudessa? d. ottaa puitedirektiivin 16 artiklan 3 kohdan ja käyttöoikeusdirektiivin 8 artiklan 2 ja 4 kohdan valossa hintojen sääntelytoimenpiteen asianmukaisuutta arvioitaessa huomioon, että toimenpide on asetettu markkinoilla, joilla sääntelyn alaisilla yrityksillä on huomattava markkinavoima, mutta että valitussa muodossa (puhdas BULRIC) edistetään yhtä puitedirektiivin tavoitteista – eli loppukäyttäjien etuja – muilla markkinoilla, jotka eivät kuulu sääntelyn piiriin?