JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JULIANE KOKOTT

16 päivänä tammikuuta 2014 ( 1 )

Asia C‑237/12

Euroopan komissio

vastaan

Ranskan tasavalta

”Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivi 91/676/ETY — Vesien suojeleminen maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta — Kaudet, joina karjanlantaa voidaan levittää maahan — Lietelantasäiliöiden tilavuus — Maahan levittämisen rajoittaminen — Kielto käyttää lannoitteita maahan jyrkillä rinteillä taikka roudassa olevilla tai lumipeitteisillä mailla”

Sisällysluettelo

I Johdanto II Asiaa koskevat unionin oikeussäännöt III Asian käsittely ja asianosaisten vaatimukset IV Asian tarkastelu A Oikeudellinen perusta B Ajallisesti relevantit Ranskan oikeussäännöt C Nitraattidirektiivin liitteissä olevien kohtien täytäntöönpanoon sovellettava arviointiperuste D Ensimmäinen kanneperuste – Kaudet, joina lannoitteita voidaan levittää 1. Kanneperusteen osat, joita ei ole kiistetty aineellisesti 2. Tyypin II lannoitteiden levitys yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle 3. Tyypin III lannoitteiden levitys yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle E Toinen kanneperuste – Lietelannan säilytyskapasiteetti 1. Tarvittavan varastointikapasiteetin määrittämistä koskevien tarkkojen sääntöjen puuttuminen 2. Katettavien enimmäisvarastointiaikojen kesto 3. Varastointi pellolla F Kolmas kanneperuste – Tasapainoinen lannoitus G Neljäs kanneperuste – Ylärajan, joka on vuodessa 170 kg typpeä hehtaaria kohti, noudattamisen varmistaminen 1. Lypsylehmät 2. Muut tuotantoeläimet H Viides kanneperuste – Käyttö maahan jyrkillä rinteillä I Kuudes kanneperuste – Roudassa olevat tai lumipeitteiset maat V Oikeudenkäyntikulut VI Ratkaisuehdotus

I Johdanto

1. Nitraattidirektiivillä ( 2 ) on suuri merkitys Euroopan unionin vesien laadulle. Direktiivi koskee typpipitoisten lannoitteiden, erityisesti karjanlannan, levitystä maataloudessa. Direktiivillä pyritään siihen, etteivät maanviljelijät levittäisi maahan enempää typpeä kuin mitä viljelykasvit kulloinkin tarvitsevat. Jos tämä määrä ylitetään, on vaarana, ettei typpi mene viljelykasvien käyttöön vaan leviää ympäristöön.

2. Tässä yhteydessä merkitystä ei ole typellä sellaisenaan, sillä sitä tunnetusti esiintyy suurina määrinä ilmassa, vaan tietyillä viljelykasvien kasvuunsa tarvitsemilla typpiyhdisteillä, erityisesti nitraatilla. Näitä typen muotoja kutsutaan mineralisoituneiksi. Karjanlanta sisältää mineralisoituneen typen lisäksi myös suuria osuuksia orgaanista typpeä esimerkiksi proteiineina ja aminohappoina. Pieneliöiden on mineralisoitava orgaaninen typpi, ennen kuin viljelykasvit voivat hyödyntää sitä.

3. Nitraatti, jota viljelykasvit eivät käytä, voi pilata vesiä. Se liukenee veteen ja voi joutua suotoveden mukana pohjaveteen tai pintavesiin. Pintavedet voivat lisäksi likaantua pintavalumaveteen sisältyvästä nitraatista. Tämän pilaantumisreitin kautta voi kulkeutua myös orgaanista typpeä, joka mineralisoituu vasta vesistöön joutuessaan.

4. Nitraatti toimii pintavesissä lannoitteen tavoin ja edistää siten erityisesti tiettyjen levien kasvua. Nämä voivat heikentää veden laatua ja vesistöjen biologista monimuotoisuutta. Lisäksi vallalle saattavat päästä myrkkyjä erittävät levälajit. Pohjaveden nitraattikuormitus voi heikentää erityisesti juomaveden laatua.

5. Komissio kylläkin on äskettäin todennut kertomuksessaan pintavesien laadun parantuneen, mutta pohjaveden osalta ei ollut juurikaan havaittavissa muutoksia. ( 3 ) Tämä koskee myös Ranskaa, jossa vuodesta 2000 lähtien yli 10 prosentissa kaikista seuranta-asemista pohjaveden nitraattiarvo on ollut yli 50 mg/l. Pintavesissä tämä on selvästi harvinaisempaa, ja lisäksi on havaittavissa selvä suuntaus, että ongelmalliset mittaustulokset vähentyvät. ( 4 ) Joka tapauksessa on vielä paljon tehtävää, jotta vesien nitraattikuormitus pienenisi.

6. Tämän vuoksi nitraattidirektiivi ei ole ensimmäistä kertaa unionin tuomioistuimen käsiteltävänä. Tämä oikeudenkäynti on kuitenkin uusi vaihe sen täytäntöönpanossa. Kun aikaisemmissa oikeudenkäynneissä pyrittiin pääasiallisesti siihen, että jäsenvaltiot ylipäänsä ryhtyvät säädettyihin toimenpiteisiin, nyt komissio puuttuu voimakkaasti täytäntöönpanotoimenpiteiden laatuun.

7. Tässä yhteydessä kysymys on osittain vaikeista teknisistä kysymyksistä eli kausista, joina lannan levitys on kiellettyä, tämän edellyttämästä lannan varastointikapasiteetista, siitä, millä ehdoilla ja missä määrin lantaa saa levittää, sekä sen levittämisestä rinteille ja roudassa oleville tai lumipeitteisille maille.

II Asiaa koskevat unionin oikeussäännöt

8. Nitraattidirektiivin tavoitteista säädetään sen 1 artiklassa seuraavaa: ”Tämän direktiivin tavoitteena on: — maatalouslähteistä peräisin olevien nitraattien suoraan tai välillisesti aiheuttaman vesien pilaantumisen vähentäminen ja — estää vastaisuudessa tällainen pilaantuminen.”

9. Jäsenvaltioiden on tässä tarkoituksessa annettava nitraattidirektiivin 4 artiklan mukaan hyvän maatalouskäytännön ohjeet, jotka eivät ole sitovia ja joissa on vähintään liitteessä II olevassa A kohdassa tarkoitetut määräykset, ja 3 artiklan mukaan yksilöitävä erityissuojelua tarvitsevat herkät vyöhykkeet, jotka määritellään 5 artiklassa tarkemmin seuraavasti: ”1 Jäsenvaltioiden on 1 artiklassa määriteltyjen tavoitteiden saavuttamiseksi laadittava toimintaohjelmia määriteltyjä pilaantumisalttiita vyöhykkeitä varten – –. 2 – – 3 Toimintaohjelmassa on otettava huomioon: a) saatavilla olevat tieteelliset ja tekniset tiedot pääasiallisesti siitä, mitkä ovat maataloudesta ja muista lähteistä peräisin olevien typpimäärien osuudet, b) ympäristöolosuhteet kyseisen jäsenvaltion asianomaisilla alueilla. 4 Toimintaohjelmat toteutetaan neljän vuoden kuluessa niiden laatimisesta, ja niissä on oltava seuraavat pakolliset toimenpiteet: a) liitteessä III tarkoitetut toimenpiteet, b) ne toimenpiteet, joista jäsenvaltiot ovat määränneet 4 artiklan mukaisesti laadituissa hyvän maatalouskäytännön ohjeissa, lukuun ottamatta niitä, jotka on korvattu liitteessä III tarkoitetuilla toimenpiteillä. 5 – – 6 – – 7 Jäsenvaltioiden on tarkasteltava uudelleen toimintaohjelmiaan joka neljäs vuosi ja tarvittaessa muutettava niitä, mukaan lukien kaikki 5 kohdan mukaisesti toteutetut lisätoimenpiteet. Niiden on ilmoitettava komissiolle kaikista toimintaohjelmiin tehdyistä muutoksista.”

10. Kyse on tarkemmin seuraavista liitteissä II ja III säädetyistä toimenpiteistä: ”Liite II Hyvän maatalouskäytännön ohjeet A. Hyvissä maatalouskäytännön ohjeissa, joiden tavoitteena on vähentää nitraattien aiheuttamaa pilaantumista ja joissa otetaan huomioon yhteisön eri alueilla vallitsevat olosuhteet, olisi, sikäli kuin ne liittyvät asiaan, oltava seuraavat seikat kattavia sääntöjä: 1) kaudet, joina lannoitteiden levitys maahan ei ole aiheellista, 2) lannoitteiden käyttö maahan jyrkillä rinteillä, 3) lannoitteiden käyttö maahan soisilla, tulvineilla, roudassa olevilla tai lumipeitteisillä mailla, 4) – –, 5) lietelantasäiliöiden tilavuus ja rakenne, erityisesti toimenpiteet, joilla estetään vesien pilaantuminen sen seurauksena, että karjanlantaa tai säiliörehun kaltaisten varastoitujen kasviainesten puristemehua valuu ja imeytyy pohja- ja pintaveteen, 6) keinolannoitteiden ja karjanlannan maahan levittämistä koskevat menettelyt, erityisesti levityksen määrä ja tasaisuus, jotta ravintoaineiden pääsy veteen voitaisiin pitää hyväksyttävällä tasolla, B. – –” ”Liite III Toimenpiteet, jotka on sisällytettävä 5 artiklan 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin toimintaohjelmiin 1 Toimenpiteissä on oltava sääntöjä, jotka koskevat: 1) kausia, joina tietynlaisten lannoitteiden levitys maahan on kielletty, 2) lietelantasäiliöiden tilavuutta; tämän tilavuuden on oltava suurempi kuin se, joka tarvitaan lannan säilytykseen koko sinä pisimpänä aikana, jona lannan levitys maahan pilaantumisalttiilla vyöhykkeellä on kielletty, paitsi jos toimivaltaiselle viranomaiselle voidaan osoittaa, että todellisen säilytystilavuuden mahdollisesti ylittävästä lantamäärästä huolehditaan tavalla, joka ei aiheuta haittaa ympäristölle, 3) lannoitteiden maahan levittämisen rajoittamista hyvän maatalouskäytännön mukaisesti ottaen huomioon asianomaisen pilaantumisalttiin vyöhykkeen ominaisuudet, erityisesti: a) maaperän tilan, laadun ja kaltevuuden, b) ilmasto-olosuhteet, sademäärän ja kastelun, c) pellon käytön ja maatalouskäytännöt, mukaan lukien vuoroviljelyjärjestelmät, joka perustuu seuraavien seikkojen väliseen tasapainoon: i) viljelykasvien ennakoitu typen tarve, ja ii) viljelykasvien maaperästä ja lannoituksesta saama typen määrä, joka vastaa: — maaperässä olevan typen määrää hetkellä, jona viljelykasvit alkavat käyttää sitä merkittävässä määrin (jäljelle jäävät määrät talven lopussa), — maaperässä olevan orgaanisen typen nettomineralisaation tuloksena muodostuvaa typen määrää, — karjanlannasta peräisin olevien typpiyhdisteiden saantia, — keinolannoitteista ja muista lannoitteista peräisin olevien typpiyhdisteiden saantia. 2. Näillä toimenpiteillä varmistetaan, että jokaisella tilalla tai jokaisessa karjankasvatusyksikössä maahan kunakin vuonna käytetyn karjanlannan määrä, mukaan lukien eläinten itsensä levittämä määrä, ei ylitä tiettyä hehtaarikohtaista määrää. Tämä hehtaarikohtainen määrä on lantamäärä joka sisältää 170 kg typpeä. – – 3. Jäsenvaltiot voivat laskea 2 kohdassa tarkoitetut määrät eläinmäärien perusteella.”

III Asian käsittely ja asianosaisten vaatimukset

11. Komissio alkoi tutkia Ranskan säännöksiä vuonna 2009 ja lähetettyään virallisen huomautuksen osoitti Ranskalle 28.10.2011 perustellun lausunnon, jossa se asetti unionin oikeuden mukaisten velvoitteiden täyttämiselle määräajan, joka päättyi 28.12.2011. Koska Ranskan vastaus ei hälventänyt komission epäilyjä, komissio nosti nyt käsiteltävän kanteen 16.5.2012.

12. Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin 1. toteaa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohdan ja liitteessä II olevan A kohdan 1, 2, 3 ja 5 alakohdan sekä liitteessä III olevan 1 kohdan 1, 2 ja 3 alakohdan ja 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole varmistanut kaikkien direktiivin liitteissä II ja III lueteltujen vaatimusten asianmukaista ja täysimääräistä täytäntöönpanoa, ja 2. velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

13. Ranskan tasavalta vaatii, että unionin tuomioistuin 1. hylkää komission kanteen ja 2. velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

14. Asianosaiset ovat esittäneet kirjallisia lausumia, ja niiden suulliset lausumat kuultiin 7.11.2013 pidetyssä istunnossa.

IV Asian tarkastelu

A Oikeudellinen perusta

15. Nitraattidirektiivin 1 artiklan mukaan direktiivin tavoitteena on vähentää maatalouslähteistä peräisin olevien nitraattien suoraan tai välillisesti aiheuttamaa vesien pilaantumista ja estää vastaisuudessa tällainen pilaantuminen.

16. Tätä tarkoitusta varten jäsenvaltioiden on määriteltävä muun muassa pilaantumisalttiit vyöhykkeet, joilla nitraatti aiheuttaa pilaantumista tai voi aiheuttaa pilaantumista, jollei suojelutoimenpiteitä toteuteta. Jäsenvaltioiden on 5 artiklan 1 kohdan nojalla laadittava toimintaohjelmia näitä vyöhykkeitä varten.

17. Tässä asiassa on kysymys tällaisista toimintaohjelmista. Toimintaohjelmat koskevat noin puolta Ranskan valtion alueesta. ( 5 )

18. Nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdan mukaan toimintaohjelmissa on oltava pakollisina toimenpiteinä liitteessä III tarkoitetut toimenpiteet ja hyvän maatalouskäytännön ohjeissa määrätyt toimenpiteet. Hyvän maatalouskäytännön ohjeissa olisi 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan oltava vähintään liitteessä II olevassa A kohdassa tarkoitetut määräykset.

B Ajallisesti relevantit Ranskan oikeussäännöt

19. Komissio on oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä ja kanteessa arvostellut erityisesti 10.1.2001 annettua asetusta nro 2001-34 ( 6 ) ja 6.3.2001 tehtyä päätöstä, ( 7 ) jotka koskivat kansallisia toimintaohjelmia vesien suojelemiseksi maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta, sekä eräiden departementtien toimintaohjelmia.

20. Ranska vetoaa kuitenkin yksinomaan uudempiin säädöksiin, erityisesti 19.12.2011 tehtyyn päätökseen, ( 8 ) ja myös komissio lausuu näistä säännöksistä.

21. Tässä yhteydessä on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä. Unionin tuomioistuin ei pääsääntöisesti voi ottaa huomioon sen jälkeen tapahtuneita muutoksia. ( 9 )

22. Komissio asetti 28.10.2011 lähettämässään perustellussa lausunnossa Ranskalle viimeisen määräajan, joka päättyi 28.12.2011.

23. Edellä mainittu 19.12.2011 tehty päätös tuli voimaan ennen tämän määräajan päättymistä, joten se on lähtökohtaisesti otettava huomioon tässä asiassa. ( 10 ) Päätöksen 2 §:n II momentissa mainitaan kuitenkin useita säännöksiä, jotka tulivat voimaan vasta 1.9.2012 eli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päätyttyä. Lisäksi tiettyjä säännöksiä on noudatettava vasta 1.7.2016 lukien eli vielä myöhemmästä ajankohdasta. Näitä kahta säännösten ryhmää ei siten voida ottaa huomioon tässä asiassa.

24. On vielä tarkasteltava, voiko komissio riitauttaa 19.12.2011 tehdyn päätöksen loput säännökset. Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely ei kylläkään koskenut niitä, mutta ei voida vaatia, että perustellussa lausunnossa ja kannekirjelmässä mainittujen kansallisten säännösten pitäisi kaikissa tapauksissa vastata toisiaan täydellisesti. Kun lainsäädäntöä on muutettu tämän menettelyn eri vaiheiden välillä, riittää, että oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä riitautetulla lainsäädännöllä käyttöön otettu järjestelmä on kokonaisuudessaan pysytetty niillä uusilla toimenpiteillä, joita jäsenvaltio on toteuttanut perustellun lausunnon antamisen jälkeen ja jotka riitautetaan kanteessa. ( 11 )

25. Unionin tuomioistuin on katsonut myös, että kanne voidaan ottaa tutkittavaksi, kun siinä riitautetaan uusia kansallisia toimenpiteitä, joilla otetaan käyttöön poikkeuksia perustellun lausunnon kohteena olevaan järjestelmään, jolloin siis väitteen kohteena olevaa noudattamatta jättämistä korjataan osittain. Se, ettei kannetta voitaisi tällaisessa tapauksessa ottaa tutkittavaksi, voisi antaa jäsenvaltiolle mahdollisuuden estää jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely siten, että se aina perustellun lausunnon tiedoksi saatuaan muuttaa lainsäädäntöään hieman ja pitää näin toisaalta edelleen voimassa arvostelun kohteena olevan lainsäädännön. ( 12 )

26. Tämä ei sitä vastoin voi koskea väitteitä, jotka ovat uusia perustellussa lausunnossa esitettyihin väitteisiin nähden ja jotka koskevat kansallisia toimenpiteitä, jotka on toteutettu perustellun lausunnon jälkeen sen tilanteen korjaamiseksi, josta perustellussa lausunnossa esitetyissä väitteissä on kyse. ( 13 )

27. Kannekirjelmässä esitettyjen väitteiden tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä on tämän vuoksi kulloinkin tutkittava sen selvittämiseksi, missä laajuudessa unionin tuomioistuin voi ottaa ne huomioon.

C Nitraattidirektiivin liitteissä olevien kohtien täytäntöönpanoon sovellettava arviointiperuste

28. Ranska vastustaa useita väitteitä vetoamalla siihen, että nitraattidirektiivissä jätetään jäsenvaltioiden päätettäväksi, mitä sääntöjä on annettava liitteissä II ja III olevien yksittäisten kohtien täytäntöön panemiseksi. Ranskan mukaan komissio voi siten riitauttaa vain ilmeisen soveltumattomat säännökset.

29. Väite on sikäli aiheellinen, että liitteissä olevat riidanalaiset kohdat on muotoiltu melko avoimiksi. Jäsenvaltioiden on annettava säännöksiä tai sääntöjä määrätyistä seikoista, mutta pelkästä sanamuodosta ei aina voi päätellä tarkasti, millainen sisältö täytäntöönpanosäännöillä on oltava. Nitraattidirektiivissä annetaan näin ollen jäsenvaltioille täytäntöönpanoa koskevaa harkintavaltaa. ( 14 )

30. Tämä harkintavalta on kuitenkin rajoitettua, ja ennen kaikkea sitä rajoittaa nitraattidirektiivin 1 artiklassa asetettu tavoite, joka on maatalouslähteistä peräisin olevien nitraattien aiheuttaman vesien tämänhetkisen pilaantumisen vähentäminen ja tällaisen pilaantumisen estäminen vastaisuudessa. ( 15 ) Direktiivillä pyritään siten saavuttamaan SEUT 191 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa asetettu ympäristön laadun parantamista koskeva tavoite ja toteuttamaan SEUT 191 artiklan 2 kohdan mukainen ennalta ehkäisemisen periaate.

31. Kun jäsenvaltiot päättävät tarvittavista toimenpiteistä toimintaohjelmissa, niiden on lisäksi nitraattidirektiivin 5 artiklan 3 kohdan mukaan – ja myös SEUT 191 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuin tavoin – otettava huomioon saatavilla olevat tieteelliset ja tekniset tiedot. ( 16 )

32. Komissio voi siten arvostella kaikkia kansallisten toimintaohjelmien puutteita, jotka estävät maatalouslähteistä peräisin olevien nitraattien aiheuttaman vesien pilaantumisen tehokasta vähentämistä ja ennalta ehkäisemistä. Tässä yhteydessä komission on tukeuduttava erityisesti parhaaseen saatavilla olevaan tieteelliseen tietämykseen.

33. Käsiteltävässä asiassa merkitystä on tältä osin ennen kaikkea kolmella tutkimuksella. Komissio vetoaa nimenomaisesti vuonna 2001 julkaistuun tutkimukseen, ( 17 ) joka on tehty sen toimeksiannosta, sekä vuonna 2007 julkaistuun tieteelliseen artikkeliin, ( 18 ) jota se ei kylläkään ole esittänyt mutta jonka sisältöä Ranska ei myöskään ole kyseenalaistanut. Komissio on lisäksi julkaissut internetsivuillaan uudemman vuonna 2011 tehdyn tutkimuksen, ( 19 ) joka on samaten tehty sen toimeksiannosta. Viimeksi mainittua tutkimusta ei tosin voida ottaa huomioon Ranskan kannalta kielteisenä seikkana, koska asianosaiset eivät vetoa siihen. Koska komissio kuitenkin selvästi pitää sitä relevanttina, on katsottava, että siinä dokumentoidaan vuoden 2001 tutkimukseen nähden ajantasainen tieteellinen tietämys. Tämän vuoksi se lähtökohtaisesti soveltuu osoittamaan komission tieteellisesti perustellut väitteet vääriksi tai ainakin asettamaan ne oikeisiin mittasuhteisiin.

34. Ranska voi lisäksi osoittaa vastaavat moitteet vääriksi erityisesti esittämällä uutta tai parempaa tieteellistä tietoa. Kyseinen jäsenvaltio esittää tässä tarkoituksessa useita asiakirjoja.

35. Lopuksi on korostettava myös sitä, että on välttämätöntä panna nitraattidirektiivi täytäntöön tavalla, jota maanviljelijät voivat käytännössä soveltaa. Unionin tuomioistuin on todennut luontodirektiivin ( 20 ) täytäntöönpanosta, että kun on kyse direktiivistä, jossa vahvistetaan monimutkaisia ja teknisiä sääntöjä ympäristöoikeuden alalla, jäsenvaltioiden on erityisesti huolehdittava siitä, että niiden lainsäädäntö, jonka tarkoituksena on varmistaa tämän direktiivin täytäntöönpano, on selvä ja täsmällinen. ( 21 ) Kuten käsiteltävä asia osoittaa, nitraattidirektiivin säännökset ovat samalla tavalla monimutkaisia ja teknisiä. Niitä eivät sitä paitsi käytännössä sovella pääasiallisesti virkamiehet, joilla on oltava tarvittava asiantuntemus, vaan maanviljelijät. Tämän vuoksi ne on pantava täytäntöön niin tarkasti ja täsmällisesti, että niiden soveltaminen on mahdollista myös ilman ympäristötieteellistä koulutusta. ( 22 )

D Ensimmäinen kanneperuste – Kaudet, joina lannoitteita voidaan levittää

36. Ensimmäisessä kanneperusteessa on viisi osaa, jotka koskevat kausia, joina lannoitteita voidaan levittää. Nitraattidirektiivin liitteessä II olevan A kohdan 1 alakohdan mukaan hyvän maatalouskäytännön ohjeissa olisi, sikäli kuin ne liittyvät asiaan, oltava sääntöjä kausista, joina lannoitteiden levitys maahan ei ole aiheellista. Myös nitraattidirektiivin liitteessä III olevan 1 kohdan 1 alakohdan mukaan toimintaohjelmissa on oltava sääntöjä, jotka koskevat kausia, joina tietynlaisten lannoitteiden levitys maahan on kielletty.

37. Ranska vetoaa sitä vastoin pelkästään 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevaan I kohtaan, joka sisältää useimpiin kanneperusteen osiin nähden uusia säännöksiä. Päätös on kylläkin tullut voimaan ennen 28.12.2011, mutta päätöksen 2 §:n II momentin mukaan relevantteja sääntöjä sovellettiin vasta 1.9.2012 lukien, kuten Ranska myöntää. Ne eivät siten määrittäneet oikeustilaa kyseessä olevana aikana.

38. Tästä seuraa, että asiassa relevantti on 6.3.2001 tehdyn päätöksen mukainen aikaisemmin voimassa ollut sääntely. Siinä erotetaan samalla tavalla kuin uusissa säännöissä yhtäältä eri viljelykasvit ja toisaalta eri lannoitetyypit. Viljelykasveista erotetaan keväällä ja syksyllä kylvettävät peltokasvit ja yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetyt nurmet. Lannoiteluokituksen tyyppiin I kuuluu lähinnä kiinteä lanta, tyyppiin II sitä vastoin lähinnä nestemäinen lanta eli lietelanta tai lantavesi. Tyyppi III sisältää esimerkiksi keinolannoitteet.

1. Kanneperusteen osat, joita ei ole kiistetty aineellisesti

39. Komissio väittää, ettei Ranska ole noudattanut näitä velvoitteitaan, koska se — ei ole lainkaan kieltänyt tyypin I lannoitteiden levitystä syksyllä kylvettäville peltokasveille ja yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle — on kieltänyt tyypin I lannoitteiden levityksen keväällä kylvettäville peltokasveille vain heinä- ja elokuussa — on kieltänyt tyypin II lannoitteiden levityksen syksyllä kylvettäville peltokasveille vain 1.11.–15.1. eikä ole lainkaan kieltänyt tyypin III lannoitteiden levitystä niille 15.1. jälkeen — on kieltänyt tyypin II lannoitteiden levityksen keväällä kylvettäville peltokasveille vain 15.1. saakka.

40. Siitä, että kieltoja ei asetettu lainkaan, komissio toteaa, että nitraattidirektiivin liitteessä II olevan A kohdan 1 alakohdan ja liitteessä III olevan 1 kohdan 1 alakohdan mukaan jäsenvaltiot ovat lähtökohtaisesti velvollisia säätämään tällaisista kielloista. Sille, ettei kieltoja ole asetettu, on tämän vuoksi esitettävä oikeuttamisperusteita.

41. Olemassa olevien kieltojen riittämättömyyttä koskevan väitteensä yhteydessä komissio toteaa, ettei mitään lannoitteita saa levittää kasvukauden päättymisen jälkeen tai ennen sen alkamista.

42. Ranska ei kuitenkaan yritä esittää kieltojen puuttumiselle oikeuttamisperusteita tai perustella moitittujen kieltojen kestoa. Se tyytyy väitteissään selvittämään tai puolustamaan 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevassa I osassa lannoitteiden levittämiselle asetettua vähimmäiskieltoa.

43. Näin tehdessään Ranska ei kiistä sitä, että ennen vuotta 2011 olemassa olleet säännökset olivat riittämättömiä. Koska uudet säännöt eivät kuitenkaan olleet vielä voimassa asiassa kyseessä olevana aikana, nämä kanneperusteiden osat ovat perusteltuja.

44. Siltä osin kuin komissio arvostelee uusia sääntöjä, ( 23 ) sen väite on kuitenkin hylättävä jo siitä Ranskan aiheellisesti esiin tuomasta syystä, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan ja kanteen nostamisajankohtana voimassa olleen unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan c alakohdan (josta on tullut työjärjestyksen 120 artiklan c alakohta) vastaisesti näitä moitteita ei voida päätellä kannekirjelmästä vaan vain perustellun lausunnon liitteestä. ( 24 )

45. Tällä on tässä asiassa erityisen suuri merkitys, koska komissio tyytyy kannekirjelmässään arvostelemaan tiettyjä kieltoaikoja riittämättömiksi ja tuo vain tässä liitteessä esiin, mitä kieltoaikoja se pitää asianmukaisina. Viimeksi mainitulla väitteellä kuitenkin muutetaan kanteen kohdetta, minkä vuoksi se olisi pitänyt esittää selvästi tunnistettavassa muodossa jo kannekirjelmässä (ja oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä). Komission vastaukseen sisältyvät vastaavat toteamukset on vastauksen jättämisajankohtana voimassa olleen työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdan (josta on tullut työjärjestyksen 127 artiklan 1 kohta) mukaan esitetty myöhässä.

46. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, ettei käsiteltävä kanneperuste koskisi 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevaa I osaa. Ranska on nimittäin esittänyt uudet säännöt, jotka koskevat lannoitteiden levitystä nurmelle, vain epätäydellisesti. Sääntöihin sisältyy poikkeus, joka koskee tyypin I laimean karjanlannan levitystä nurmelle tiettyyn rajaan saakka, joka on 20 kg typpeä hehtaaria kohti kieltokaudella 15.12.–15.1. ( 25 ) Jos maanviljelijät kuitenkin levittäisivät joka kuukausi maahan näin paljon typpeä, vuotuinen typpimäärä olisi 240 kg eli selvästi nitraattidirektiivin liitteessä III olevassa 2 kohdassa sallittua suurempi. Kun otetaan huomioon tämä erittäin pitkälle menevä poikkeus, on katsottava, että 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevalla I osalla muutetaan aikaisempaa oikeustilaa vain vähän, siltä osin kuin on kysymys tyypin I karjanlannan levittämisestä nurmelle. Kyseinen sääntely on siten tämän oikeudenkäynnin kohteena, siltä osin kuin siinä sallitaan tyypin I karjanlannan ympärivuotinen levitys nurmelle. ( 26 )

47. Ranska on siten rikkonut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohtaa sekä liitteessä II olevan A kohdan 1 alakohtaa ja liitteessä III olevan 1 kohdan 1 alakohtaa, koska — 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä ei ole lainkaan kielletty tyypin I lannoitteiden levitystä syksyllä kylvettäville peltokasveille — 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevassa I osassa rajoitetaan tyypin I lannoitteiden levitystä yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle vain vähäisessä määrin — 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä on kielletty tyypin I lannoitteiden levitys keväällä kylvettäville peltokasveille vain 1.7.–31.8. — 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä on kielletty tyypin II lannoitteiden levitys syksyllä kylvettäville peltokasveille vain 1.11.–15.1. ja — 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä on kielletty tyypin III lannoitteiden levitys syksyllä kylvettäville peltokasveille ja tyypin II lannoitteiden levitys keväällä kylvettäville peltokasveille vain 15.1. saakka.

2. Tyypin II lannoitteiden levitys yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle

48. Komissio vaatii, että Ranskan on kiellettävä tyypin II lannoitteiden levitys nurmelle viimeistään 15.9. alkaen eikä vasta 15.11. alkaen, kuten 6.3.2001 ja 19.12.2011 tehdyissä päätöksissä säädetään. Komissio toteaa, että viljelykasvit alkavat kasvaa ja näin ollen käyttää typpeä vasta, kun ulkolämpötila on vähintään 5 celsiusastetta. Lisäksi orgaaninen typpi mineralisoituu eli muuttuu viljelykasveille käyttökelpoiseen muotoon matalissakin lämpötiloissa. Jotta vaara typen huuhtoutumisesta torjuttaisiin, lannoittaa saisi enintään 15 päivää ennen kasvukauden loppua. Komissio täydentää vastauksessaan, että tyypin II lannoitteiden mineraalityppipitoisuus on erittäin suuri. Vesien pilaantumisen vaara on siten erittäin suuri.

49. Ranskan käsityksen mukaan huomioon on otettava muitakin näkökohtia. Sen väitteet ja perustelut koskevat kuitenkin pääasiallisesti tyypin I lannoitteita, joilla ei ole merkitystä nyt käsiteltävän moitteen kannalta.

50. Tyypin II lannoitteista Ranska toteaa melko yleisluonteisesti, ettei niihin sisältyvä orgaaninen typpi mineralisoidu niin nopeasti, kuin komissio olettaa. Sen takaamiseksi, että kasvukauden alkaessa on käytettävissä riittävästi mineralisoitunutta typpeä, on järkevää, että lannoitteet levitetään jo edellisen syksyn lopussa.

51. Ranska ei kuitenkaan kiistä komission paikkansapitävää väitettä, jonka mukaan näissä lannoitteissa on melko paljon jo mineralisoitunutta typpeä. Syksyllä tapahtuva levitys kasvattaa siten riskiä, että mineralisoitunut typpi huuhtoutuu talven aikana ja aiheuttaa vesien pilaantumista sen sijaan, että viljelykasvit käyttäisivät sen.

52. Syksyllä tapahtuvaa levitystä ei voida osoittaa perustelluksi myöskään vetoamalla typen puutteeseen (faim d’azote), joka johtuu siitä, että pieneliöt immobilisoivat typpeä. On pikemminkin pelättävä, että suuri osa syksyllä levitetystä typestä on kevääseen mennessä joko immobilisoitunut tai huuhtoutunut. Immobilisaation riskiä voidaan torjua vain siten, että lannoitteet levitetään mahdollisimman lähellä kasvukautta.

53. Tästä seuraa, että Ranska on rikkonut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohtaa sekä liitteessä II olevan A kohdan 1 alakohtaa ja liitteessä III olevan 1 kohdan 1 alakohtaa, koska 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevassa I osassa ei kielletä tyypin II lannoitteiden levitystä yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle jo 15.9. alkaen.

3. Tyypin III lannoitteiden levitys yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle

54. Komissio vaatii, että on kiellettävä myös helmikuussa tapahtuva tyypin III lannoitteiden levitys nurmelle vuoristoalueilla, joilla lämpötila jää kyseisenä aikana alle 5 celsiusasteen. Sen enempää 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä kuin 19.12.2011 tehdyssä päätöksessä ei oteta huomioon näitä alueita.

55. Tämän väitteen paikkansapitävyys ilmenee siitä, että viljelykasvit eivät kasva matalissa lämpötiloissa eivätkä tämän vuoksi käytä typpeä. Unionin tuomioistuin on lisäksi jo todennut, että nitraattidirektiivin liitteessä II olevassa A kohdassa tarkoitettujen sääntöjen merkitystä on arvioitava objektiivisilla perusteilla, kuten kunkin alueen geologisilla ja ilmastoa koskevilla ominaisuuksilla. ( 27 ) Liitteessä III olevan 1 kohdan 1 alakohdan mukaisten vaatimusten osalta tämä ilmenee jo 5 artiklan 3 kohdan b alakohdasta. Se, että vuoristoalueilla lämpötilat ovat pidempään alempia, on tämän vuoksi otettava huomioon levityskieltoja säädettäessä.

56. Ranska ei kiistä komission vakuuttavaa väitettä.

57. Ranska on näin ollen rikkonut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohtaa sekä liitteessä II olevan A kohdan 1 alakohtaa ja liitteessä III olevan 1 kohdan 1 alakohtaa, koska 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevassa I osassa ei kielletä tyypin III lannoitteiden levitystä yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle vuoristoalueilla jo helmikuussa, kun lämpötila jää näillä alueilla alle 5 celsiusasteen.

E Toinen kanneperuste – Lietelannan säilytyskapasiteetti

58. Toisella kanneperusteellaan komissio moittii lietelannan säilytystä koskevaa Ranskan säännöstöä.

59. Nitraattidirektiivin liitteessä II olevan A kohdan 5 alakohdan mukaan hyvän maatalouskäytännön ohjeissa olisi oltava sääntöjä lietelantasäiliöiden tilavuudesta ja rakenteesta, erityisesti toimenpiteistä, joilla estetään vesien pilaantuminen sen seurauksena, että karjanlantaa tai säiliörehun kaltaisten varastoitujen kasviainesten puristemehua valuu ja imeytyy pohja- ja pintaveteen, sikäli kuin tämä seikka liittyy asiaan. Myös nitraattidirektiivin liitteessä III olevan 1 kohdan 2 alakohdan mukaan toimintaohjelmissa on oltava sääntöjä, jotka koskevat lietelantasäiliöiden tilavuutta. Tämän tilavuuden on oltava suurempi kuin se, joka tarvitaan lannan säilytykseen koko sinä pisimpänä aikana, jona lannan levitys maahan pilaantumisalttiilla vyöhykkeellä on kielletty, paitsi jos toimivaltaiselle viranomaiselle voidaan osoittaa, että todellisen säilytystilavuuden mahdollisesti ylittävästä lantamäärästä huolehditaan tavalla, joka ei aiheuta haittaa ympäristölle.

60. Komissio moittii Ranskaa siitä, ettei tarkkoja sääntöjä siitä, miten tarvittava kapasiteetti lasketaan todennettavasti, ole olemassa. Laskelmissa huomioon otettavat tietyt ajanjaksot ovat liian lyhyitä, eikä kiinteän lannan varastointia pellolla saisi sallia.

1. Tarvittavan varastointikapasiteetin määrittämistä koskevien tarkkojen sääntöjen puuttuminen

61. Komission käsityksen mukaan ei riitä, että Ranskan lainsäädännössä kylläkin toistetaan abstraktisti tavoitteet, joihin tarvittavaa varastointikapasiteettia koskevilla säännöksillä pyritään, mutta ei säädetä konkreettisesti, miten yksittäisten tilojen tarvitsema varastointikapasiteetti lasketaan. Sen enempää maanviljelijät kuin valvontaviranomaiset eivät pysty selvittämään tarvittavaa kapasiteettia.

62. Ranska ei kiistä konkreettisen sääntelyn tarpeellisuutta mutta vastustaa komission väitettä toteamalla, että tarvittavat arviointiperusteet ovat 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä II olevan II osan 1 kohdassa. Varastointikapasiteetin on katettava kaudet, joina lannan levitys on kiellettyä, ja se lasketaan DEXEL-menetelmällä (Diagnostic Environnement de l’Exploitation d’Elevage – Karjatalouden ympäristödiagnostiikka).

63. Tämä sääntö tuli virallisesti voimaan välittömästi päätöksen julkaisemisen yhteydessä. Ranskan esittämien sellaisten tietojen mukaan, joiden paikkansapitävyyttä ei ole kiistetty, sääntö oli heti sovellettavissa olemassa olleiden levityskieltoaikojen perusteella. Tämän mukaan sääntö oli jo voimassa, kun perustellussa lausunnossa asetettu määräaika päättyi 28.12.2011, ja se on otettava huomioon tässä asiassa.

64. Komissio väittää kuitenkin, ettei myöskään DEXEL-menetelmä ole riittävän selvä, koska siinä ei määrätä mitään yksinkertaisia arviointiperusteita kertyvän lannan määrittämiselle. Se pikemminkin sisältää monimutkaisen sääntökokonaisuuden, jota valtuutettujen asiantuntijoiden on sovellettava jokaiseen tilaan.

65. Ei kuitenkaan voida todeta, että asiantuntijoiden käyttäminen ei soveltuisi tarvittavan varastointikapasiteetin toteamiseen tai että se olisi estetty nitraattidirektiivissä. Eräs komission tutkimuskin itse asiassa osoittaa, että tarvittavan varastointikapasiteetin tarkka määrittäminen on erittäin monimutkainen tehtävä, ( 28 ) joka saattaa hyvinkin vaatia asiantuntijoiden osallistumista.

66. Lisäksi komissio on jo oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä arvostellut sitä, että DEXEL-menetelmällä päädytään liian pieniin varastointikapasiteetteihin. Vastauksessaan komissio sallitulla tavalla konkretisoi arvostelua toteamalla, ettei mitään turvallisuusmarginaaleja ole määrätty ja että menetelmä ottaa varastointikapasiteettia määritettäessä huomioon myös tilan välttämättömät taloudelliset ja maataloustieteelliset edellytykset.

67. Se, että turvallisuusmarginaali on välttämätön, ilmenee nitraattidirektiivin liitteessä III olevan 1 kohdan 2 alakohdan sanamuodosta. Sen mukaan lietelantasäiliöiden tilavuuden on oltava suurempi kuin se, joka tarvitaan lannan säilytykseen koko pisimpänä kyseeseen tulevana aikana.

68. Ranska toteaa kuitenkin aiheellisesti, että 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevan II osan 1 kohdan 3 alakohdassa säädetään vähimmäisturvallisuusmarginaalista. Säännöksen mukaan huomioon on otettava ilmastoriskit eli riski siitä, että on enemmän kausia, joiden aikana lantaa ei saa levittää esimerkiksi sen vuoksi, että maa on roudassa. Komission kanneperusteen tämä osa on näin ollen perusteeton.

69. Välttämättömistä taloudellisista ja maataloustieteellisistä edellytyksistä on todettava, ettei missään nitraattidirektiivin säännöksessä säädetä, että tällaisten välttämättömien edellytysten vuoksi voi olla perusteltua poiketa direktiivin vaatimuksista. Jollei tila pysty hankkimaan tarvittavaa varastointikapasiteettia eikä muutoinkaan osoittamaan, että lannasta huolehditaan tavalla, joka ei aiheuta haittaa ympäristölle, sen on pikemminkin pienennettävä eläinmääräänsä vastaavasti.

70. Niiden DEXEL-menetelmää koskevan asiakirjan ( 29 ) kohtien perusteella, joihin komissio viittaa, ei voida kuitenkaan olettaa, että välttämättömät taloudelliset ja maataloustieteelliset edellytykset ohjaisivat menetelmää tarvittavaa varastointikapasiteettia vahvistettaessa. Niillä pikemminkin pyritään siihen, että nitraattidirektiivin vaatimukset täytettäisiin ilman tarpeettomia kustannuksia.

71. Arvostella voidaan enintään sitä, että menetelmässä määrätään tarvittavan varastointikapasiteetin rakentamista edeltävistä siirtymätoimenpiteistä ja täten hyväksytään nitraattidirektiivin vastainen lannan levitys, niin kauan kuin riittävää varastointikapasiteettia ei ole valmiina. Ei ole kovinkaan realistista vaatia, etteivät maanviljelijät levitä lantaa, vaikka heidän varastonsa ovat jo täynnä, mutta jos jäsenvaltiot hyväksyvät tällaisen toiminnan, ne rikkovat nitraattidirektiiviä. Niiden on pikemminkin huolehdittava siitä, että maanviljelijät hätätapauksissa varastoivat ylimääräisen lannan muualle tai huolehtivat siitä asianmukaisesti. Kanne ei kuitenkaan kohdistu tähän seikkaan.

72. Kanneperusteen tämä osa on näin ollen perusteeton.

2. Katettavien enimmäisvarastointiaikojen kesto

73. Komissio väittää toisen kanneperusteen toisessa osassa nimenomaisesti, että varastointikapasiteettia laskettaessa päädytään liian lyhyisiin enimmäisvarastointiaikoihin.

74. Väite on perusteltu jo senkin vuoksi, että 19.12.2011 tehdyn päätöksen 2 §:n I momentin 2 kohdan mukaan uusia levityskieltoja on käytettävä tarvittavaa varastointikapasiteettia koskevien laskelmien perustana vasta kolmen vuoden kuluttua viidennen toimintaohjelman antamisesta ja viimeistään 1.7.2016 alkaen. Koska levityskiellot ovat toistaiseksi vielä liian lyhyitä, ( 30 ) on väistämätöntä, etteivät säädetyt varastointikapasiteetit vielä kata tarvetta.

75. Komissio menee kuitenkin vielä pidemmälle. Sen mukaan aikojen on oltava vähintään kuusi kuukautta Bretagnen, Ala-Normandian, Ylä-Normandian, Picardien, Champagne-Ardennen, Lorrainen, Alsacen, Poitou-Charentesin, Franche-Comtén, Île-de-Francen, Rhône-Alpesin, Auvergnen, Burgungin, Pays de la Loiren, Nord-Pas-de-Calais’n ja Keski-Ranskan alueiden kaikissa departementeissa ja vähintään viisi kuukautta Languedoc-Roussillonin, Akvitanian, Midi-Pyrénées’n ja Côte d’Azurin alueiden departementeissa. Komissio tukeutuu näitä aikoja perustellakseen vuonna 2001 julkaistuun tutkimukseen. ( 31 )

76. Ranska vastustaa komission väitteitä vetoamalla siihen, että vaatimukset ovat liian erittelemättömiä. Sen mukaan on useita tekijöitä, jotka on otettava huomioon ja joiden perusteella voidaan päätyä eri aikoihin.

77. On korostettava kahta näistä tekijöistä eli ensinnäkin kiinteän lannan tai kuivikelannan (fumier compact pailleux), joka määritellään Ranskassa tyypin I lannoitteeksi, käsittelyä ja toiseksi nurmen merkitystä.

78. Ranska esittää eräästä tutkimuksesta laaditun yhteenvedon, jonka asiasisältöä komissio ei kiistä ja josta ilmenee, että eri lantalajit ja erityisesti kuivikelanta aluksi sitovat enemmän mineraalityppeä kuin luovuttavat sitä. ( 32 ) Vesien pilaantumisen riski on tämän vuoksi pienempi, vaikka lantaa levitettäisiin melko kauan ennen kasvukauden alkua. Komission julkaiseman uudemman tutkimuksen tulokset ovat samansuuntaisia. ( 33 )

79. Lisäksi nurmi ilmeisesti voi käyttää typpeä hyväkseen selvästi pidempiä aikoja kuin muut viljelykasvit. Komission julkaiseman vuonna 2011 tehdyn tutkimuksen mukaan ajanjaksot, joiksi lannan varastointikapasiteetti on varmistettava, ovat nurmen osalta selvästi lyhemmät kuin muiden viljelykasvien osalta, eli ne ovat Ranskassa kahdesta kuuteen kuukautta sen mukaan, mikä alue on kyseessä. ( 34 ) Tutkimuksella on merkitystä tässä asiassa, koska siinä saatetaan ajan tasalle tieteelliset toteamukset, jotka esitettiin komission mainitsemassa vuonna 2001 julkaistussa tutkimuksessa.

80. Ei ole tarpeen tutkia Ranskan muita väitteitä yksitellen vaan voidaan todeta, että kiinteät kuuden tai viiden kuukauden ajat, jotka komissio haluaa täytäntöön pantaviksi, eivät ole perusteltuja koko Ranskan osalta.

81. Ajat ovat siten todennäköisesti liian pitkiä tilalle, joka harjoittaa Etelä-Ranskassa laajaperäiseen laiduntamiseen perustuvaa karjataloutta. Sitä vastoin pohjoisessa toimivan voimaperäisen lihotustilan, joka käyttää maitaan pelkästään rehuntuotantoon, on käytettävä tarvittavaa varastointikapasiteettia koskevan laskelman perustana mahdollisesti jopa pidempiä aikoja.

82. Ranska on näin ollen rikkonut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohtaa, liitteessä II olevan A kohdan 5 alakohtaa ja liitteessä III olevan 1 kohdan 2 alakohtaa, koska 19.12.2011 tehdyn päätöksen 2 §:n I momentin 1 ja 2 kohdan sekä liitteessä I olevan II osan mukaan lannan varastointikapasiteetti lasketaan liian lyhyiden levityskieltojen perusteella. Muilta osin kanneperusteen tämä osa on perusteeton.

3. Varastointi pellolla

83. Toisen kanneperusteen viimeisessä osassa komissio arvostelee sitä, että melkein kaikissa Ranskan toimintaohjelmissa sallitaan kuivikelannan varastointi pellolla kymmeneksi kuukaudeksi ilman, että niitä pitäisi eristää maasta tai peittää. Tämän johdosta nitraattia voi päästä pohjaveteen ja voimakkaalla sateella myös pintavesiin. Komissio arvostelee ensimmäisen kerran vasta vastauksessaan sitä, ettei Ranskan lainsäädännössä säädettyjä varastoinnin edellytyksiä voida valvoa.

84. Ranska väittää ensinnäkin aiheellisesti, että perustellussa lausunnossa komissio vielä piti muutaman viikon kestävää väliaikaista varastointia sallittuna. ( 35 ) Kanneperusteen tämä osa voidaan siten ottaa tutkittavaksi vain siltä osin, kuin komissio arvostelee pidempään kuin muutaman viikon kestävää varastointia.

85. Myös siltä osin kuin on kysymys näiden edellytysten noudattamisen valvottavuudesta, komission vastauksessa esitetyllä arvostelulla laajennetaan oikeudenkäynnin kohdetta. Arvostelu ei nimittäin kohdistu suoraan sallitun käytännön aiheuttamiin pilaantumisriskeihin vaan riskiin siitä, että kyse on kielletystä lannan varastoinnista pellolla, mitä ei ole aikaisemmin käsitelty.

86. Sitä vastoin siltä osin kuin komissio arvostelee kannekirjelmässä varastoinnin edellytyksiä eli puuttuvaa eristämistä maasta ja puuttuvaa peittämistä, komission väite sisältyi – Ranskan käsityksen vastaisesti – ainakin implisiittisesti oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä esitettyyn väitteeseen, joka koski liian pitkään kestävää pellolla varastointia. Nämä edellytykset ovat nimittäin tunnusomaisia tähän käytäntöön liittyvälle vesien pilaantumisen riskille. Väite voidaan siten ottaa tutkittavaksi.

87. Ranska vetoaa kylläkin sääntelyyn, jota alettiin 19.12.2011 tehdyn päätöksen 2 §:n II momentin mukaan soveltaa vasta perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päätyttyä, eli päätöksen liitteessä I olevan II osan 2 kohtaan. Ranskan esittämistä tiedoista, joiden paikkansapitävyyttä ei ole kyseenalaistettu, ilmenee kuitenkin, että nämä sääntelyt vastaavat jo aikaisemmin voimassa ollut neljättä toimintaohjelmaa. Ne voidaan näin ollen ottaa huomioon tässä asiassa.

88. Sääntelyillä pienennetään vesien pilaantumisen riskiä, koska kuivikelantaa on ensin esivarastoitava vähintään kaksi kuukautta, jotta mahdolliset nitraattipitoiset nesteet pääsevät valumaan ulos. Jäljelle jäävässä melko kuivassa lannassa ei tässä vaiheessa synny juurikaan nitraattiylijäämää, koska pieneliöt jälleen käyttävät mineralisoituneen typen. ( 36 )

89. Myös Ranskan esittämien tietojen mukaan mikrobit käyttävät mineralisoitunutta typpeä kuitenkin vain rajallisen ajan, pääasiallisesti syksyllä ja talvella. ( 37 ) Koska lantaa saadaan kuitenkin varastoida jopa kymmenen kuukautta, on katsottava, että lämpimämpinä vuodenaikoina syntyy jälleen mineralisoituneen typen ylijäämää. Sillä, ettei lantaa ole pakko eristää maasta ja peittää, on merkitystä viimeistään tällöin. Peittämättömään kuivikelantaan voi nimittäin sateella kertyä jälleen vettä, johon liukenee mineralisoitunutta typpeä, jonka se kuljettaa pohjaveteen tai pintavesiin.

90. Ranska on näin ollen rikkonut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohtaa, liitteessä II olevan A kohdan 5 alakohtaa ja liitteessä III olevan 1 kohdan 2 alakohtaa, koska 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevan II osan 2 kohdassa sallitaan kuivikelannan varastointi pellolle jopa kymmenen kuukauden ajan ilman, että olisi säädetty, että lanta on eristettävä maasta ja peitettävä.

F Kolmas kanneperuste – Tasapainoinen lannoitus

91. Unionin tuomioistuin on jo todennut, että nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohdan a alakohdan ja sen kanssa yhdessä luettavan, direktiivin liitteessä III olevan 1 kohdan 3 alakohdan mukaan toimintaohjelmiin sisällytettävissä toimenpiteissä on oltava sääntöjä lannoitteiden maahan levittämisen rajoittamisesta, joka perustuu viljelykasvien ennakoidun typen tarpeen ja viljelykasvien maaperästä ja lannoituksesta saaman typen määrän väliseen tasapainoon. ( 38 ) Tällainen nitraattidirektiivin liitteessä III olevan 1 kohdan 3 alakohdan tulkinta saa sitä paitsi vahvistuksen direktiivin tavoitteesta, jonka mukaan direktiivillä pyritään säätämään sellaisista tarpeellisista keinoista, joiden avulla yhteisössä voidaan suojella vesiä maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta. ( 39 )

92. Komissio väittää, että vaikka Ranskan säännöksissä toistetaan nämä periaatteet, niissä ei kuitenkaan panna näitä täytäntöön välittömästi sovellettavana sääntelynä. On otettava käyttöön luotettava laskentamenetelmä ja vahvistettava välttämättömät parametrit, joiden avulla maanviljelijät voivat laskea, millaisia lantamääriä he voivat levittää. Näiden parametrien on erityisesti otettava huomioon kyseessä oleva peltokasvi, kyseessä olevaan lantatyyppiin sisältyvän typen tehokkuus ja maaperässä jo oleva typpi.

93. Ranska esittää tätä kanneperustetta vastaan varsinaisesti kaksi väitettä, joista ensimmäisen mukaan nitraattidirektiivissä ei vaadita mitään tämäntyyppistä tarkkaa sääntelyä ja toisen mukaan 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevan III osan 1 kohta soveltuu varmistamaan tasapainoisen lannoittamisen jopa paremmin kuin komission vaatimukset.

94. Ensimmäisestä väitteestä on todettava, että unionin tuomioistuin on jo viitannut siihen, että nitraattidirektiivin liitteessä III olevan 1 kohdan 3 alakohta on pantava täytäntöön tarkasti. ( 40 ) Tarvittavaa tarkkuusastetta määritettäessä ratkaiseva merkitys on oltava sääntelyn adressaateilla. Näiden on pystyttävä toteamaan, mitä velvollisuuksia heillä on. Jos kyseessä olevat säännöt kohdistuvat maanviljelijöihin, näiden on pystyttävä käytettävissään olevien keinojen avulla arvioimaan luotettavasti, millaisia lantamääriä he saavat levittää.

95. Tässä yhteydessä voidaan jättää ratkaisematta, voidaanko nämä velvollisuudet täyttää vain komission järjestelmällä.

96. Ranskan mainitsemat säännökset eivät täyttäneet näitä vaatimuksia jo senkään vuoksi, ettei niitä voitu perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä vielä lainkaan soveltaa maanviljelijöihin. Kyseisen 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevan III osan 1 kohdan c alakohtaa, jossa vahvistetaan maanviljelijöiden velvollisuudet, nimittäin sovellettiin päätöksen 2 §:n II momentin mukaan vasta 1.9.2012 lähtien.

97. Kyseisen 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevan III osan 1 kohdan a ja b alakohdan mukainen järjestelmä kylläkin oli kyseessä olevana ajankohtana voimassa, mutta sitä ei kuitenkaan voitu vielä soveltaa. Edellä mainittu a alakohta edellyttää nimittäin täytäntöönpanosäännösten antamista eli menetelmän toimintakuvauksen laatimista ja menetelmään sisällytettävien parametrien määrittämistä. Alueiden on b alakohdan mukaan vahvistettava nämä kullekin peltokasville ja nurmelle. Komission tietojen mukaan nämä sääntelyt tulivat voimaan vasta asiassa merkityksellisen määräajan päätyttyä eli 1.9.2012.

98. Siltä osin kuin komissio arvostelee vasta vastauksessaan näiden alueellisten sääntelyjen ja 19.12.2011 tehdyn päätöksen tiettyjen yksityiskohtaisten sääntelyjen aineellisia puutteita, se yrittää laajentaa oikeudenkäynnin kohdetta. Väitettä ei tämän vuoksi voida ottaa tutkittavaksi.

99. Siltä osin kuin on lopuksi kysymys 6.3.2001 tehdyn päätöksen liitteessä olevan 2 kohdan 3 alakohtaan sisältyvistä vanhoista sääntelyistä, joita asiassa merkityksellisenä aikana vielä sovellettiin maanviljelijöihin, on todettava, että niissä pelkästään vaadittiin, että maanviljelijöiden on lannoitettava tasapainoisesti, siten kuin nitraattidirektiivin liitteessä III olevan 1 kohdan 3 alakohdassa tarkoitetaan.

100. Ymmärrän Ranskan näistä säännöistä esittämän väitteen siten, että maanviljelijöiden on niiden mukaan itse päätettävä jokaisen yksittäisen lohkon osalta, millainen lannoitus on sallittua. Tätä ratkaisua on sen mukaan pidettävä parempana kuin tiettyjen parametrien vahvistamista, koska sen johdosta paikalliset olosuhteet pystytään ottamaan täysin huomioon.

101. Teoriassa tämä lähestymistapa ennustaa optimaalista lannoitusta. Käsiteltävä asia osoittaa kuitenkin, että sallittavan lannoituksen määrittäminen on erittäin monimutkainen hanke. Ei ole selvää, että kaikki maanviljelijät pystyvät selviämään tästä tehtävästä ilman konkreettisia ohjeita. ( 41 ) Lisäksi väärinkäytösten vaara on suuri, jollei ole olemassa helposti tarkastettavia arviointiperusteita. Myös Ranska on uusilla säännöillään luopunut tästä lähestymistavasta ja korvannut sen alueellisilla täytäntöönpanosäännöillä.

102. Ranska on näin ollen rikkonut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohtaa ja liitteessä III olevan 1 kohdan 3 alakohtaa, koska se ei ole 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä vahvistanut tasapainoista lannoitusta koskevia riittävän täsmällisiä sääntöjä.

G Neljäs kanneperuste – Ylärajan, joka on vuodessa 170 kg typpeä hehtaaria kohti, noudattamisen varmistaminen

103. Kanneperuste koskee menetelmää, jota Ranskassa on käytetty sen varmistamiseen, että nitraattidirektiivin liitteessä III olevan 2 kohdan mukaista ylärajaa, joka on vuodessa 170 kg typpeä hehtaaria kohti, noudatetaan. Liitteessä III olevassa 3 kohdassa sallitaan, että määrät määritetään eläinmäärien perusteella. Ranskassa käytetään tätä menetelmää, sillä eri eläinlajeille on vahvistettu typpimäärät, jotka sisältyvät vuoden aikana levitettyyn yhden eläinyksilön lantaan.

104. Sillä, että sallitut typpimäärät määritetään eläinmäärien perusteella, on selvästikin tarkoitus helpottaa ylärajan soveltamista. Maanviljelijöiden ei tarvitse tutkia, kuinka paljon typpeä he tosiasiallisesti levittävät. Niin kauan kuin heidän eläintensä määrä ei ylitä lannoitettujen maa-alueiden absorptiokapasiteettia, tämän vaatimuksen täyttämiseksi päinvastoin riittää, että lanta levitetään tasaisesti.

105. Komissio väittää kuitenkin, että levitettyyn lantaan sisältyvät typpimäärät, jotka Ranska ottaa huomioon eri eläinlajien osalta, ovat liian pieniä.

106. Ranska kylläkin vetoaa myös tämän kanneperusteen yhteydessä perusteettomasti uusiin, 19.12.2011 tehtyyn päätökseen sisältyviin sääntelyihin eli sen liitteeseen II, jota päätöksen liitteessä I olevan V osan ja päätöksen 2 §:n II momentin mukaan sovelletaan vasta vuoden 2012 syksystä alkaen. Tällä on kuitenkin merkitystä vain lypsylehmien typpipäästöarvoja arvioitaessa, koska muiden tuotantoeläinten arvot on pidetty ennallaan.

1. Lypsylehmät

107. Komissio tukeutuu lypsylehmien typpipäästöarvoja koskevassa arvostelussaan kahteen tieteellisesti perusteltuun väitteeseen. Huomioon ei ensinnäkään oteta lehmien maidontuotantoa. Maidontuotannon kasvaessa erittyy nimittäin myös enemmän typpeä. Toiseksi komissio arvostelee sitä, että käytettävä niin sanottu haihtumiskerroin on liian suuri.

108. Ranska ei riitauta maidontuotantoon perustuvia komission väitteitä eikä etenkään niiden tieteellistä perustaa. Komission kanta saa päinvastoin tukea 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä II olevasta B kohdasta. Tässä ei vahvisteta yhtä ainoaa typpipäästöarvoa vaan eri arvoja, jotka riippuvat maidontuotannosta. Kanneperusteen tämä osa on näin ollen perusteltu.

109. Komission toista, niin sanottuja haihtumiskertoimia koskevaa väitettä on selitettävä. Kerroin mahdollistaa sen, että eritetystä typpimäärästä pystytään vähentämään osa, joka haihtuu ilmaan ennen lannan levitystä. Vähennys on johdettu unionin tuomioistuimen tuomiosta, jossa todettiin, että vuotuista 170 kg:n ylärajaa sovellettaessa merkitystä on typellä, jonka lanta sisältää levitysajankohtana. Levityksen aikana tapahtuvaa typen haihtumista ei näin ollen saa ottaa huomioon vähennyksenä. ( 42 ) Komissio ei kuitenkaan kyseenalaista sitä, että tässä yhteydessä huomioon voidaan ottaa typpi, joka on haihtunut ennen levitystä eli karjasuojassa ja lannan varastoinnin aikana.

110. Ranska käyttää tämän vähennyksen tekemiseen haihtumiskerrointa. Ennen 19.12.2011 tehtyä päätöstä lypsylehmien kerroin oli 30 prosenttia. Ranska siis oletti, että 30 prosenttia karjasuojassa eritetystä typestä vapautuu ilmaan joko karjasuojassa tai lannan varastoinnin aikana. Komissio vetoaa kuitenkin vuonna 2007 julkaistuun tieteelliseen artikkeliin, ( 43 ) josta ilmenevä kerroin on vain 24 prosenttia.

111. Ranskan esittämässä kirjallisuuskatsauksessa vahvistetaan tämä arvo. ( 44 ) Tämän mukaisesti 19.12.2011 tehty päätös ei enää perustu 30:n vaan 25 prosentin kertoimeen.

112. Ranska on näin ollen rikkonut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohtaa ja liitteessä III olevia 2 ja 3 kohtaa, koska 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä ei ole otettu lypsylehmien typpipäästöarvoa vahvistettaessa asianmukaisesti huomioon maidontuotannon eroja ja siinä on tukeuduttu liian suureen haihtumiskertoimeen.

113. Siltä osin kuin komissio arvostelee 1.9.2012–31.8.2013 voimassa ollutta siirtymäsääntelyä, on todettava, ettei sääntely ollut oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn kohteena. Väitettä ei siten voida ottaa tutkittavaksi.

2. Muut tuotantoeläimet

114. Siltä osin kuin on kysymys muista tuotantoeläimistä, komission arvostelu koskee vain niiden haihtumiskertoimia, jotka olivat samat ennen 19.12.2011 tehtyä päätöstä ja sen jälkeen. Sikojen osalta komissio on kuitenkin peruuttanut kanteensa.

115. Tässä yhteydessä komissio myöntää muiden nautaeläinten kuin lypsylehmien osalta, että Ranskan ensimmäinen väite pitää paikkansa, sillä kannekirjelmässä on näitä moitteita konkretisoitaessa tapahtunut laskuvirhe, jonka johdosta moitittujen kerrointen seuraukset on esitetty virheellisesti. Komissio ei kiistä myöskään Ranskan väitettä, jonka mukaan sama virhe on tapahtunut myös esitettäessä kerrointen seurauksia muiden tuotantoeläinten osalta. Laskuvirhe ei kuitenkaan sellaisenaan vie pohjaa väitteeltä, jonka mukaan on käytetty liian suuria kertoimia.

116. On lisäksi viitattava siihen, että komissio mainitsee eräässä taulukossa muiden nautaeläinten osalta virheellisesti, että käytettävä kerroin on 30 prosenttia, vaikka se tosiasiallisesti käyttää 21 prosentin kerrointa. ( 45 ) Tämän johdosta Ranska saattaa olla siinä virheellisessä käsityksessä, ettei komissio enää kyseenalaista Ranskan kertoimia. ( 46 ) Komission ilmeiselle kirjoitusvirheelle ei kuitenkaan voida antaa tällaista merkitystä, koska asiayhteys ja konkreettisesti mainitut arvot osoittavat, että komissio edelleen pitää lähtökohtana pienempää kerrointa.

117. Ranska väittää vielä, että moititut kertoimet on määritetty paremmalla menetelmällä kuin arvot, joihin komissio vetoaa. Komission noudattamat arvot on johdettu typpimääristä, joita karjasuojista ja lantavarastoista siirtyy ympäristön ilmaan. Ranskan käyttämät arvot pohjautuivat sitä vastoin vertailuun eritetyn typen ja sen typen välillä, joka lannassa on jäljellä, kun se siirtyy karjasuojasta tai varastosta levitykseen.

118. Komissio ei kylläkään kiistä tätä ensi arviolta uskottavaa väitettä nimenomaisesti, mutta se kiistää sen vähintäänkin implisiittisesti, koska se pitäytyy noudattamissaan arvoissa.

119. Ranskan kantaa kohtaan herää epäilyjä sen vuoksi, ettei Ranskan esittämässä kirjallisuuskatsauksessa ole havaittavissa mitään järjestelmällistä preferenssiä, vaan siinä todetaan, että kaikki kirjallisuudessa esitetyt arvot perustuvat kokeisiin, joissa otetaan huomioon vain kulloinkin tutkitut konkreettiset karjankasvatuksen olosuhteet. ( 47 ) Lisäksi siinä korostetaan havaittujen arvojen suurta vaihteluväliä ja todetaan, että Ranskan käyttämät kertoimet ovat hyvin lähellä kirjallisuudessa mainittuja arvoja. ( 48 ) Lopuksi siinä otetaan huomioon myös komission mainitsema tutkimus sitä kyseenalaistamatta.

120. Kun tarkastellaan vielä Ranskan esittämiä asiakirjoja, joissa ensi kertaa yksilöidään nautaeläimiin vielä tälläkin hetkellä sovellettavat haihtumiskertoimet, havaitaan, että kyse on pelkästään lypsylehmien erittämän typen haihtumista koskevaan, tuolloin olemassa olleeseen kirjallisuuteen perustuvasta keskiarvosta. ( 49 ) Ei ole havaittavissa, että menetelmästä olisi käyty mitään keskustelua.

121. Tämän vuoksi ei voida katsoa, että kerrointen määrittämiseen liittyisi joitakin menettelyllisiä erimielisyyksiä, jotka saattaisivat komission tämän kanneperusteen tieteellisen perustan kyseenalaiseksi.

122. Suurempaa painoa voi olla Ranskan väitteellä, jonka mukaan tieteellisillä tutkimuksilla saadut tiedot osoittavat, että on suuria eroja sen välillä, miten nitraatti haihtuu karjasuojissa ja varastoinnin aikana. Tämä vaihteluväli puhuu sitä vastaan, että jotakin tiettyä arvoa pidettäisiin ainoana paikkansapitävänä haihtumiskertoimena. Tämä voitaisiin ymmärtää niin, että jäsenvaltioilla on lähtökohtaisesti vapaus vahvistaa haihtumiskerroin, joka sijoittuu tieteellisissä tutkimuksissa saatujen eri tulosten asettamiin rajoihin.

123. Tämäntyyppinen liikkumavara olisi kuitenkin yhteensoveltumaton ennalta ehkäisemisen periaatteen kanssa, jota on noudatettava nitraattidirektiiviä sovellettaessa ( 50 ) ja siten myös tämän liitteessä III olevaa 2 ja 3 kohtaa täytäntöön pantaessa. Eläinkohtaisesti vahvistetuilla päästömäärillä on näin ollen varmistettava ehdottomasti, ettei 170 kg:n ylärajaa rikota. Tämä onnistuu vain, jos nämä määrät vahvistetaan niin pieniksi, että tosiasiallisten haihtumisarvojen vaihteluvälistä riippumatta nitraattia ei missään tapauksessa levitetä enempää kuin 170 kg.

124. Muussa tapauksessa on vaarana, että ilmasto-olosuhteiden tai yleisten käytäntöjen perusteella tietyillä alueilla ilmaan haihtuu ennen levitystä koko ajan vähemmän typpeä kuin haihtumiskertoimia vahvistettaessa on oletettu. Näillä alueilla typpeä levitetään maahan siis vuodessa enemmän kuin 170 kg hehtaaria kohti. Tämä voi aiheuttaa vesien pilaantumista, joka on estettävä toimintaohjelmilla.

125. Haihtumiskertoimet, joita tarvitaan vahvistettaessa päästömääriä, joita nitraattidirektiivin liitteessä III olevan 2 ja 3 kohdan mukaisen eläinmäärään perustuvan ylärajan käyttäminen edellyttää, voidaan tämän vuoksi vahvistaa vain tieteellisesti todennettavissa olevan pienimmän haihtumisen perusteella.

126. Jos jäsenvaltiot kuitenkin haluavat, että maanviljelijöillä on aina mahdollisuus käyttää sallittu enimmäismäärä täysin loppuun, ne eivät voi vahvistaa sallittuja levitysmääriä eläinmääriin perustuvalla yksinkertaisella luokittelulla. Jokaiseen luokitteluun on nimittäin liityttävä riittävä varmuusmarginaali sen estämiseksi, että yläraja ylitettäisiin tietyissä tapauksissa.

127. Koska komission vaatimat pienet haihtumiskertoimet perustuvat pääasiallisesti vuonna 2007 julkaistuun tieteelliseen artikkeliin, ( 51 ) jota Ranska ei ole osoittanut virheelliseksi esittämällä parempia tietoja, ne ovat näin ollen relevantteja tämän kanneperusteen yhteydessä.

128. Ranskan muihin tuotantoeläinlajeihin soveltamat haihtumiskertoimet ovat kuitenkin selvästi suurempia kuin ne, jotka ovat komission esittämien tietojen mukaan sallittuja, niin että muiden nautojen kerroin on 30 eikä 21 prosenttia, siipikarjan 60 eikä 30 prosenttia, lampaiden ja vuohien 30 eikä 9,5 prosenttia, hevosten 30 eikä 13 prosenttia ja kanien 60 eikä 45 prosenttia.

129. Ranska on näin ollen rikkonut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohtaa ja liitteessä III olevia 2 ja 3 kohtaa, koska se on 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä II vahvistanut muiden nautojen kuin lypsylehmien sekä siipikarjan, lampaiden, vuohien, hevosten ja kanien päästöarvot liian suurten haihtumiskerrointen perusteella.

H Viides kanneperuste – Käyttö maahan jyrkillä rinteillä

130. Nitraattidirektiivin liitteessä II olevan A kohdan 2 alakohdan mukaan hyvän maatalouskäytännön ohjeissa olisi, sikäli kuin ne liittyvät asiaan, oltava sääntöjä lannoitteiden käytöstä maahan jyrkillä rinteillä. Myös liitteessä III olevan 1 kohdan 3 alakohdan a alakohdan mukaan maaperän kaltevuus on otettava huomioon.

131. Viidennellä kanneperusteella komissio arvostelee sitä, että Ranska kylläkin kieltää lannoitteiden käytön maahan tällaisilla rinteillä, mutta se ei ole säätänyt sallitusta kaltevuudesta. Pelloilla lannoitteiden käyttö maahan pitäisi kieltää kaltevuuden ollessa 8 prosenttia tai enemmän ja nurmella se on sallittua 15 prosentin kaltevuuteen saakka.

132. Ranska katsoo sitä vastoin, ettei kaltevuudesta ole säädettävä. On pikemminkin useita muita tekijöitä, joilla on samaten merkitystä vesien pilaantumisriskin kannalta. Yleisesti ilmaistu kielto, jonka asettamissa rajoissa maanviljelijät voivat ottaa nämä tekijät huomioon, on tämän vuoksi riittävä.

133. Komissio ei kyseenalaista muiden tekijöiden merkitystä mutta esittää tutkimuksen, jonka mukaan riski on huomattava jo 5 prosentin kaltevuudesta alkaen ja jossa suositellaan lannoitusta vain 7 prosentin kaltevuuteen saakka. Käytettäessä soveltuvia laitteita tai vuoristoalueilla lannoittaa voidaan 10 prosentin kaltevuuteen saakka. Lietelantaa eli nestemäistä lantaa saisi kuitenkin joka tapauksessa käyttää maahan vain 7 prosentin kaltevuuteen saakka. ( 52 )

134. Ranska ei esitä mitään tieteellisiä argumentteja riitauttaakseen nämä suositukset. Tätä voidaan tulkita niin, ettei komission väitettä ole osoitettu paikkansapitämättömäksi. Koska toimintaohjelmien on perustuttava parhaaseen saatavilla olevaan tieteelliseen tietämykseen, Ranska ei näin ollen ole antanut riittäviä sääntöjä lannoitteiden käytöstä maahan jyrkillä rinteillä.

135. Komission internetissä julkaisemassa uudemmassa tutkimuksessa kuitenkin suositellaan pidättymistä pintalannoituksesta vain kesannoilla, joiden kaltevuus ylittää 8 prosenttia, ja tämä koskee erityisesti yli 100 metriä pitkiä rinteitä. Vasta kun kaltevuus on 15 prosenttia tai enemmän, suositellaan täydellistä lannoituskieltoa. Molemmat suositukset ovat voimassa ennen kaikkea pintavesistöjen läheisyydessä. ( 53 )

136. Viittauksella 100 metriä ylittävään rinteen pituuteen pelkästään havainnollistetaan erityisiä riskejä sellaisten rinteiden osalta, joiden kaltevuus ylittää 8 prosenttia. Sitä ei siten ole pidettävä välttämättömänä edellytyksenä siihen, että jäsenvaltiolla on velvollisuus säätää kiellosta.

137. Ensi arviolta voitaisiin olettaa, että pintavesistöjen lähistöä koskee sama kuin rinteen pituutta. Tutkimuksessa kuitenkin mainitaan riskeinä, joita liittyy lannoitteiden käyttöön maahan jyrkillä rinteillä, vain pintavesien pilaantuminen. Lannoitteiden käyttö kaltevilla alueilla on tutkimuksen mukaan ongelmallista sen vuoksi, että lanta tai jo veteen liuenneet typpiyhdisteet voivat kulkeutua valuvan veden mukana alas rinnettä. Jos siellä on pintavesiä, nämä voivat pilaantua suoraan.

138. Pohjaveteen kohdistuvat erityiset riskit, jotka aiheutuvat lannan käytöstä maahan kaltevilla alueilla, ovat kylläkin mahdollisia, mutta niitä ei mainita sen enempää tutkimuksessa kuin komission väitteissä. Komissio ei näin ollen ole näyttänyt toteen, että kaltevia rinteitä koskevat käyttökiellot ovat välttämättömiä siinä tapauksessa, ettei lähistöllä ole pintavesiä.

139. Ranskan säännöt, jotka koskevat lannan käyttöä maahan pintavesien läheisyydessä ja sisältyvät 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevaan VI osaan, eivät kuitenkaan tee tästä kanneperusteesta aiheetonta. On ensinnäkin todettava, että myös nämä säännöt tulivat päätöksen 2 §:n II momentin mukaan voimaan vasta 1.9.2012 eli asiassa merkityksellisen määräajan päätyttyä, eikä niitä siten voida ottaa huomioon tässä asiassa. Toiseksi ei voida todeta, että niissä säädetyillä etäisyyksillä torjuttaisiin haitallisten aineiden leviämisen riski jyrkillä rinteillä. Etäisyyksiä nimittäin sovelletaan lähialueiden kaltevuudesta riippumatta, joten ne on myös objektiivisesti laskettu aivan liian niukoiksi. Suojaetäisyydet ovat nimittäin vain 2–35 metriä. Näillä etäisyyksillä ei pystytä estämään nitraatin suoraa pääsyä rinteiden juurella sijaitseviin vesiin.

140. Ranska on siten rikkonut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohtaa sekä liitteessä II olevan A kohdan 2 alakohtaa ja liitteessä III olevan 1 kohdan 3 alakohdan a alakohtaa, koska se ei kiellä pintavesien läheisyydessä tapahtuvaa lannan käyttöä maahan rinteillä, joiden kaltevuus on yli 15 prosenttia, sekä lannan pintalevitystä kesannoille, joiden kaltevuus on 8–15 prosenttia. Muilta osin kanneperuste on hylättävä.

I Kuudes kanneperuste – Roudassa olevat tai lumipeitteiset maat

141. Nitraattidirektiivin liitteessä II olevan A kohdan 3 alakohdan mukaan toimintaohjelmissa olisi oltava sääntöjä lannoitteiden käytöstä maahan roudassa olevilla tai lumipeitteisillä mailla. Liitteessä III olevan 1 kohdan 3 alakohdan b alakohdan mukaan huomioon on otettava ilmasto-olosuhteet.

142. Kuudennella kanneperusteella komissio arvostelee sitä, että 6.3.2001 tehdyn päätöksen liitteessä olevan 2.5 kohdan 3 alakohdan mukaan maanviljelijät saavat tietyin edellytyksin käyttää tyyppien I ja III lannoitteita roudassa olevaan maahan. Sama koskee tyypin I lannoitteiden käyttöä lumipeitteiseen maahan. Jos maa 24 tunnin sisällä sulaa ja jäätyy uudelleen, kaikkien lannoitteiden käyttö on sallittua.

143. Ranska sitä vastoin katsoo, ettei nitraattidirektiivissä säädetä ehdottomasta kiellosta, joka koskisi lannoitteiden käyttöä roudassa olevilla tai lumipeitteisillä mailla.

144. Nitraattidirektiiville asetetut tavoitteet ja tämänhetkinen tieteellinen tieto rajoittavat kuitenkin myös tältä osin täytäntöönpanoa koskevaa harkintavaltaa. ( 54 ) Komission esittämästä tutkimuksesta ilmenee, ettei roudassa olevien tai lumipeitteisten maiden lannoittamista saa milloinkaan sallia, koska siitä aiheutuu merkittäviä pohjaveteen ja pintavesiin kohdistuvia riskejä. ( 55 ) Samassa tutkimuksessa tähdennetään, että juuri maan jäätymisen ja sulamisen vaihtelu edistää typen mineralisaatiota. Syntyvät typpiyhdisteet ovat vesiliukoisia ja voivat siten myötävaikuttaa erityisesti pohjaveden pilaantumiseen, koska viljelykasvit eivät vastaavissa matalissa lämpötiloissa vielä käytä typpeä. ( 56 )

145. Ranska ei kiistä tätä tieteellisesti perusteltua väitettä.

146. Komission uudemmassa tutkimuksessa kylläkin harkitaan levityskiellon lieventämistä sellaisten kuivien roudassa olevien maiden osalta, joilla liikkuminen aiheuttaa erityisen tiivistymisriskin. ( 57 ) Ranskan tekemät poikkeukset eivät kuitenkaan kohdistu tällaiseen tapaukseen.

147. Ranska on siten rikkonut nitraattidirektiivin 5 artiklan 4 kohtaa ja liitteessä II olevan A kohdan 3 alakohtaa ja liitteessä III olevan 1 kohdan 3 alakohdan b alakohtaa, koska se sallii 6.3.2001 tehdyn päätöksen liitteessä olevan 2.5 kohdan 3 alakohdassa lannoitteiden käytön mailla, jotka 24 tunnin sisällä vuorotellen sulavat ja jäätyvät uudelleen, sekä mahdollistaa sen, että tyyppien I ja III lannoitteiden käyttö roudassa olevilla mailla ja tyypin I lannoitteiden käyttö lumipeitteisillä mailla sallitaan tietyin edellytyksin.

V Oikeudenkäyntikulut

148. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut, että Ranskan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska viimeksi mainittu on – myös komission peruuttama kanneperusteen osa ja tutkimatta jätettävä väite huomioon ottaen – hävinnyt asian olennaisilta osin, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

VI Ratkaisuehdotus

149. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti: 1) Ranskan tasavalta ei ole noudattanut vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta 12.12.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/676/ETY 5 artiklan 4 kohtaa sekä liitteessä II olevan A kohdan 1, 2, 3 ja 5 alakohtaa ja liitteessä III olevan 1 kohdan 1, 2 ja 3 alakohtaa, 2 kohtaa ja 3 kohtaa, koska — pilaantumisalttiilla vyöhykkeillä täytäntöön pantavasta kansallisesta toimintaohjelmasta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttaman vesien pilaantumisen vähentämiseksi 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä ei ole lainkaan kielletty tyypin I lannoitteiden levitystä syksyllä kylvettäville peltokasveille — pilaantumisalttiilla vyöhykkeillä täytäntöön pantavasta kansallisesta toimintaohjelmasta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttaman vesien pilaantumisen vähentämiseksi 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevassa I osassa rajoitetaan tyypin I lannoitteiden levitystä yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle vain vähäisessä määrin — 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä on kielletty tyypin I lannoitteiden levitys keväällä kylvettäville peltokasveille vain 1.7.–31.8. — 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä on kielletty tyypin II lannoitteiden levitys syksyllä kylvettäville peltokasveille vain 1.11.–15.1. — 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä on kielletty tyypin III lannoitteiden levitys syksyllä kylvettäville peltokasveille ja tyypin II lannoitteiden levitys keväällä kylvettäville peltokasveille vain 15.1. saakka — 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevassa I osassa ei kielletä tyypin II lannoitteiden levitystä yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle jo 15.9. alkaen — 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevassa I osassa ei kielletä tyypin III lannoitteiden levitystä yli kuusi kuukautta aikaisemmin kylvetylle nurmelle vuoristoalueilla jo helmikuussa, kun lämpötila jää näillä alueilla alle viiden asteen — 19.12.2011 tehdyn päätöksen 2 §:n I momentin 1 ja 2 kohdan sekä liitteessä I olevan II osan mukaan lannan varastointikapasiteetti lasketaan liian lyhyiden levityskieltojen perusteella — 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevan II osan 2 kohdassa sallitaan kuivikelannan varastointi pellolle jopa kymmenen kuukauden ajan ilman, että olisi säädetty, että lanta on eristettävä maasta ja peitettävä — 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä ei ole vahvistettu tasapainoista lannoitusta koskevia riittävän täsmällisiä sääntöjä — 6.3.2001 tehdyssä päätöksessä ei ole otettu lypsylehmien typpipäästöarvoa vahvistettaessa asianmukaisesti huomioon maidontuotannon eroja ja siinä on tukeuduttu liian suureen haihtumiskertoimeen — 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä II vahvistetaan muiden nautojen kuin lypsylehmien sekä siipikarjan, lampaiden, vuohien, hevosten ja kanien päästöarvot liian suurten haihtumiskerrointen perusteella — pintavesien läheisyydessä tapahtuvaa lannan käyttöä maahan rinteillä, joiden kaltevuus on yli 15 prosenttia, sekä lannan pintalevitystä kesannoille, joiden kaltevuus on 8–15 prosenttia, ei kielletä — 16.3.2001 tehdyn päätöksen liitteessä olevan 2.5 kohdan 3 alakohdassa sallitaan lannoitteiden käyttö mailla, jotka 24 tunnin sisällä vuorotellen sulavat ja jäätyvät uudelleen, sekä mahdollistetaan se, että tyypin I ja III lannoitteiden käyttö roudassa olevilla mailla ja tyypin I lannoitteiden käyttö lumipeitteisillä mailla sallitaan tietyin edellytyksin. 2) Kanne hylätään muilta osin. 3) Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: saksa.

( 2 ) Vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta 12.12.1991 annettu neuvoston direktiivi 91/676/ETY (EYVL L 375, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna eräiden perustamissopimuksen 251 artiklassa määrätyn menettelyn soveltamisalaan kuuluvien säädösten mukauttamisesta neuvoston päätökseen 1999/468/EY valvonnan käsittävän sääntelymenettelyn osalta 22.10.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1137/2008 (EYVL L 311, s. 1).

( 3 ) Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta annetun neuvoston direktiivin 91/676/ETY täytäntöönpanosta, laadittuna jäsenvaltioiden vuosia 2008–2011 koskevien kertomusten perusteella (COM(2013) 683 final).

( 4 ) Commission staff working document accompanying the Report on the implementation of Council Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources based on Member State reports for the period 2008–2011, SWD(2013) 405 lopullinen, osa ¾, s. 41.

( 5 ) Alaviitteessä 4 mainittu komission valmisteluasiakirja SWD(2013) 405 lopullinen, s. 17.

( 6 ) JORF 13.1.2001, s. 655.

( 7 ) JORF 25.3.2001, s. 4712.

( 8 ) JORF 21.12.2011, s. 21556.

( 9 ) Asia C-235/04, komissio v. Espanja, tuomio 28.6.2007 (Kok., s. I-5415, 52 kohta); asia C‑150/11, komissio v. Belgia, tuomio 6.9.2012, 43 kohta ja asia C‑286/12, komissio v. Unkari, tuomio 6.11.2012, 41 kohta.

( 10 ) Vastaavasti asia C-221/03, komissio v. Belgia, tuomio 22.9.2005 (Kok., s. I-8307, 24 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 11 ) Asia 45/64, komissio v. Italia, tuomio 1.12.1965 (Kok., s. 1126, 1137 ja 1138); asia C-105/91, komissio v. Kreikka, tuomio 17.11.1992 (Kok., s. I-5871, 13 kohta) ja edellä alaviitteessä 10 mainittu asia komissio v. Belgia, tuomion 39 kohta.

( 12 ) Asia C-203/03, komissio v. Itävalta, tuomio 1.2.2005 (Kok., s. I-935, 30 kohta) ja edellä alaviitteessä 10 mainittu asia komissio v. Belgia, tuomion 40 kohta.

( 13 ) Edellä alaviitteessä 10 mainittu asia komissio v. Belgia, tuomion 41 kohta.

( 14 ) Asia C-322/00, komissio v. Alankomaat, tuomio 2.10.2003 (Kok., s. I-11267, 46 kohta). Ks. pilaantumisalttiiden alueiden yksilöinnistä asia C-293/97, Standley ym., tuomio 29.4.1999 (Kok., s. I-2603, 37 ja 39 kohta).

( 15 ) Edellä alaviitteessä 14 mainittu asia komissio v. Alankomaat, tuomion 46 kohta.

( 16 ) Ks. asia C-60/05, WWF Italia ym., tuomio 8.6.2006 (Kok., s. I-5083, 27 kohta); asia C-334/04, komissio v. Kreikka, tuomio 25.10.2007 (Kok., s. I-9215, 32 kohta) ja asia C-418/04, komissio v. Irlanti, tuomio 13.12.2007 (Kok., s. I-10947, 63 kohta).

( 17 ) Environmental Resources Management, Evaluation des programmes d’action élaborés par les États membres (2001), kannekirjelmän liite A-10.

( 18 ) Gac, A., Béline, F., Bioteau, T. ja Maguet, K., ”A French inventory of gaseous emissions (CH4, N20, NH3) from livestock manure management using a mass-flow approach”, Livestock Science, 2007, nro 112, s. 252–260.

( 19 ) DLO-Alterra Wageningen UR ym., Recommendations for establishing Action Programmes under Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources (http://ec.europa.eu/environment/water/water-nitrates/pdf/study4.zip).

( 20 ) Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/43/ETY (EYVL L 206, s. 7).

( 21 ) Asia C-6/04, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 20.10.2005 (Kok., s. I-9017, 26 kohta); asia C-508/04, komissio v. Itävalta, tuomio 10.5.2007 (Kok., s. I-3787, 73 kohta) ja edellä alaviitteessä 16 mainittu asia komissio v. Irlanti, tuomion 219 kohta.

( 22 ) Ks. 28.1.2010 esittämäni ratkaisuehdotus asiassa C-526/08, komissio v. Luxemburg, tuomio 29.6.2010 (Kok., s. I-6151, ratkaisuehdotuksen 99 kohta).

( 23 ) Kannekirjelmän 108 kohdan viimeinen virke.

( 24 ) Kannekirjelmän liitteiden s. 446.

( 25 ) Ks. 19.12.2011 tehdyn päätöksen liitteessä I olevan I osan alaviite 7.

( 26 ) Ks. edellä 25 kohta.

( 27 ) Edellä alaviitteessä 14 mainittu asia komissio v. Alankomaat, tuomion 136 kohta.

( 28 ) Ks. alaviitteessä 19 mainittu vuonna 2011 tehty tutkimus, B osa, ”Farming practices in relation to water pollution risks”, s. 46.

( 29 ) Http://www.inst-elevage.asso.fr/IMG/pdf/Dexel_Methode_et_referentiel.pdf, s. 63.

( 30 ) Ks. edellä 36 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 31 ) Mainittu edellä alaviitteessä 17.

( 32 ) Vastineen liite 3, s. 93.

( 33 ) Ks. edellä alaviitteessä 19 mainittu vuonna 2011 tehty tutkimus, B osa, ”Farming practices in relation to water pollution risks”, s. 43.

( 34 ) Edellä alaviitteessä 19 mainittu tutkimus, D osa, ”Recommendations for Measures”, s. 47.

( 35 ) Ks. kannekirjelmän liitteiden s. 392 ja 394.

( 36 ) Ks. edellä 78 kohta.

( 37 ) Ks. vastineen liite 3, s. 97.

( 38 ) Edellä alaviitteessä 14 mainittu asia komissio v. Alankomaat, tuomion 71 kohta.

( 39 ) Edellä alaviitteessä 14 mainittu asia komissio v. Alankomaat, tuomion 73 kohta.

( 40 ) Asia C-266/00, komissio v. Luxemburg, tuomio 8.3.2001 (Kok., s. I-2073, 30 kohta).

( 41 ) Ks. edellä 35 kohta.

( 42 ) Asia C-161/00, komissio v. Saksa, tuomio 14.3.2002 (Kok., s. I-2753, 46 kohta).

( 43 ) Mainittu edellä alaviitteessä 18.

( 44 ) Vastineen liite 5, s. 101 ja sitä seuraavat sivut.

( 45 ) Kantajan vastauksen 132 kohta.

( 46 ) Vastaajan vastauksen 171 kohta.

( 47 ) Vastineen liite 5, s. 103.

( 48 ) Vastineen liite 5, s. 103 ja sitä seuraavat sivut.

( 49 ) CORPEN, Estimation des flux d’azote, de phosphore et de potassium associés aux bovins allaitants et aux bovins en croissance et à l’engrais, issus des troupeaux allaitants et laitiers et à leur système fourrager, 2001, s. 6, jossa viitataan lypsylehmien arvoihin, jotka ilmenevät tutkimuksesta CORPEN, Estimation des flux d’azote, de phosphore et de potassium associés aux vaches laitières et à leur système fourrager, 1999, s. 5.

( 50 ) Ks. edellä 30 kohta.

( 51 ) Mainittu edellä alaviitteessä 18.

( 52 ) Edellä alaviitteessä 17 mainittu vuonna 2001 julkaistu tutkimus, s. 18.

( 53 ) Edellä alaviitteessä 19 mainittu vuonna 2011 julkaistu tutkimus, D osa, ”Recommendations for Measures”, s. 54 ja 55.

( 54 ) Ks. edellä 30 ja 31 kohta.

( 55 ) Edellä alaviitteessä 17 mainittu vuonna 2001 julkaistu tutkimus, s. 16.

( 56 ) Edellä alaviitteessä 17 mainittu vuonna 2001 julkaistu tutkimus, s. 17.

( 57 ) Edellä alaviitteessä 19 mainittu vuonna 2011 julkaistu tutkimus, D osa, ”Recommendations for Measures”, s. 55 ja 56.