ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Yhteisön säännöstö - Asiallinen soveltamisala - Soveltamisalaan kuuluvat ja soveltamisalan ulkopuolelle jäävät etuudet - Erotteluperusteet - Sopeutumisraha, jota myönnetään kaivosalan työntekijöille Saksassa näiden irtisanomisajankohdasta alkaen siihen asti, kun he saavuttavat oikeuden vanhuuseläkkeeseen - Soveltamisalan ulkopuolelle jääminen

(Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 4 artiklan 1 ja 2 kohta)

Tiivistelmä

Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 4 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, ettei niissä tarkoiteta sellaisia etuuksia kuin sopeutumisrahan myöntämisestä kivihiilikaivosalan työntekijöille annettujen vuosien 1971 ja 1988 saksalaisten ohjesääntöjen mukaisia etuuksia, jotka jäsenvaltio on myöntänyt harkinnanvaraisina kansallisina avustuksina työntekijöille näiden irtisanomisajankohdasta alkaen siihen asti, kun he saavuttavat eläkkeeseen oikeuttavan iän.

Näillä etuuksilla, joita ei ole mainittu edellä mainitussa 4 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti lueteltujen sosiaaliturvaetuuksien joukossa, ei nimittäin ole olennaisten ominaispiirteidensä eikä erityisesti tavoitteidensa eikä myöntämisedellytystensä osalta sellaisia ominaisuuksia, joiden avulla voitaisiin todeta, että näillä etuuksilla on riittävä yhteys johonkin tässä luettelossa mainituista vakuutustapahtumista. Vaikka näillä etuuksilla toisaalta onkin tiettyjä yhtäläisyyksiä vanhuusetuuksien kanssa niiden laskentatavan ja niiden tiettyjen tavoitteiden osalta, nämä etuudet eroavat kuitenkin vanhuusetuuksista siten, että niillä pyritään työllisyyspoliittiseen tavoitteeseen ja että ne rahoitetaan julkisista varoista; vaikka toisaalta kyseisiä etuuksia myönnetään ilman työtä oleville työntekijöille, ne eroavat työttömyysetuuksista siten, että niiden suuruus määrätään vanhuuseläkkeitä koskevien säännösten mukaisesti ja siten että etuuden saajan ei ole ilmoittauduttava työnhakijaksi eikä pysyteltävä työmarkkinoiden käytettävissä tai pidättäydyttävä tekemästä sellaista epäitsenäistä tai itsenäistä ansiotyötä, josta saadut tulot ylittävät tietyn ylärajan.
2)

Kuudennen neuvoston direktiivin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kun valmistaja myy myyntikampanjan yhteydessä tuotteita ”valmistajan hintaan” suoraan vähittäiskauppiaalle, kun näiden tuotteiden pakkauksiin on painettu tietyn summan suuruinen palautuskuponki, jonka asiakas voi esittää valmistajalle kupongissa ilmoitettua maksua vastaan osoittaessaan ostaneensa jonkun näistä tuotteista ja täyttäessään muut kuponkiin painetut ehdot, ja kun asiakas ostaa tällaisen tavaran vähittäiskauppiaalta, esittää kupongin valmistajalle ja saa kupongissa ilmoitetun summan suuruisen palautuksen, veron peruste on valmistajan myyntihinta vähennettynä kupongissa ilmoitetulla summalla, joka on palautettu. Näitä säännöksiä on tulkittava näin myös silloin, jos valmistaja on luovuttanut tuotteet ensin tukkukauppiaalle sen sijaan, että se olisi luovuttanut ne suoraan vähittäiskauppiaalle.
23

Belgian hallitus väittää edelleen, että käytännössä komission tarkoittama tilanne voidaan jakaa kahteen tapaustyyppiin. Ensimmäisessä nuori ei ole vielä suorittanut opintojaan, vaan suorittaa ne myöhemmin Belgiassa (kuten Deakin tapauksessa), eli nuori täyttää kysymyksessä olevan edellytyksen ja saa siten oikeuden työmarkkinatukeen. Toisessa nuori on jo suorittanut opintonsa kotimaassaan, ja hänellä on mahdollisesti opintojensa perusteella oikeus työttömyysavustukseen kyseisessä maassa. Jos hänellä on tämä oikeus, hänen tilanteeseensa sovelletaan asetusta N:o 1408/71 ja erityisesti sen 67 artiklaa. Jos hänellä ei ole tätä oikeutta kotimaassaan, tuskin voidaan olettaa, että Belgian hallitus myöntää hänelle tämän avustuksen pelkästään sen vuoksi, että hän on muuttanut Belgiaan. Belgian hallituksen mukaan on vähintäänkin paradoksaalista olettaa, että kysymys on työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoittamisesta, kun Belgia ei myönnä sellaisia oikeuksia, joita työntekijöiden lapsilla ei olisi ollut kotimaassaan. Tällöin on jälleen kysymys em. asiassa Kuyken tarkoitetusta tilanteesta.
2

Nämä kysymykset on esitetty riita-asiassa, jossa kantajana on tanskalainen yhtiö A/S Frederiksen & Co. ja vastaajana Tanskan veroministeriö Skatteministeriet ja joka koskee sellaisen korottoman lainan tuloverotusta, jonka tämä yhtiö on antanut yhdelle tytäryhtiöistään.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Vientituet - Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastosta (EMOTR) maksettavan rahoituksen edellytykset - Tuen myöntäminen yhteisön säännösten mukaisesti - Vienti-ilmoituksen esittäminen kirjallisena ennen tavaroiden vientiä yhteisön tullialueen ulkopuolelle

(Komission asetuksen N:o 3665/87 3 artiklan 5 ja 6 kohta; neuvoston direktiivin 81/177/ETY 2 artikla)

2 Maatalous - EMOTR - Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen - Kieltäytyminen ottamasta vastattavaksi menoja, jotka ovat aiheutuneet yhteisön säännöstön virheellisestä soveltamisesta - Asianomaisen jäsenvaltion kiistäminen - Todistustaakka

3 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus - EMOTR:sta rahoitettuja menoja koskevien tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä tehty päätös

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla)

Tiivistelmä

1 EMOTR:sta rahoitetaan vain "yhteisön sääntöjen mukaisesti" yhteisten markkinajärjestelyjen yhteydessä myönnetyt vientituet. Direktiivin 81/177/ETY 2 artiklasta ja asetuksen N:o 3665/87 3 artiklan 5 ja 6 kohdasta seuraa vienti-ilmoitusta koskevien vaatimusten osalta, että vienti-ilmoitus on tehtävä kirjallisesti erityisesti sen tarkistamiseksi, vastaavatko viejän antamat tiedot vietäväksi esitettyjä tavaroita, ja että vienti-ilmoitus on jätettävä ennen kuin tavarat viedään yhteisön tullialueelta.

2 Silloin kun komissio kieltäytyy hyväksymästä EMOTR:sta maksettavaksi tiettyjä menoja sillä perusteella, että ne ovat aiheutuneet jäsenvaltion yhteisön lainsäädännön vastaisesta menettelystä, jäsenvaltion on näytettävä, että evätyn rahoituksen saamisen edellytykset ovat täyttyneet. Tätä sääntöä sovelletaan myös vientitukien osalta, kun komissio katsoo yksiköidensä tekemien tarkastusten perusteella, että kysymyksessä oleva jäsenvaltio ei ole tehnyt tarpeellisia tarkastuksia ennen kyseisten tavaroiden vientiä yhteisön tullialueelta.

3 Perustamissopimuksen 190 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuuden laajuus riippuu kyseessä olevan toimen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, jossa toimi on tehty.

Erityisesti EMOTR:sta rahoitettuja menoja koskevien tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä tehtyjen päätöksien valmistelun osalta päätöksen, jolla ei ole hyväksytty EMOTR:sta maksettavaksi osaa ilmoitetuista menoista, perusteluja on pidettävä riittävinä, kun se jäsenvaltio, jolle tämä päätös on osoitettu, on osallistunut kiinteästi päätöksen valmisteluun ja näin ollen tuntee ne syyt, joiden vuoksi komissio ei ole katsonut kyseisen summan kuuluvan EMOTR:n vastattavaksi.
Asetuksen N:o 714/89 7 artiklan 1 kohtaa, jonka päämääränä on välttää se, että samasta eläimestä maksetaan naudanlihantuottajille palkkio kahteen kertaan, on tulkittava siten, että vaatimus erityisestä täydentävästä merkinnästä, josta on säädetty palkkion maksamisen jälkeen toiseen jäsenvaltioon lähetettävien eläinten osalta, koskee ainoastaan niitä eläimiä, jotka on tunnistettu sellaisen merkintäjärjestelmän mukaisesti, jota sovelletaan sekä niiden nautaeläinten osalta, joista maksetaan erityispalkkio, että muihin tarkoituksiin. Tällöin niiden jäsenvaltioiden viranomaisten, joihin nämä nautaeläimet on lähetetty, on näet mahdotonta tietää, liittyykö eläimessä oleva merkintä erityispalkkion maksamiseen vai muuhun seikkaan. Sitä vastoin sen jäsenvaltion viranomaiset, joihin eläimet on lähetetty, voivat tunnistaa ne eläimet, joissa on jo sellainen erityinen merkintä, jota käytetään vain erityispalkkiojärjestelmän yhteydessä ja joka on mainitun säännöksen ensimmäisen alakohdan mukainen.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Telepäätelaitteet - Direktiivi 91/263/ETY - Täytäntöönpano jäsenvaltioissa - Kansalliset säännökset, joissa ainoastaan toistetaan telepäätelaitteiden tyyppihyväksynnän vastavuoroisen tunnustamisen ensimmäisestä vaiheesta annetun direktiivin 86/361/ETY teksti, eivät ole riittävä täytäntöönpano

(Neuvoston direktiivit 86/361/ETY ja 91/263/ETY)

2 Toimielinten säädökset, päätökset ja toimet - Direktiivit - Täytäntöönpano jäsenvaltioissa - Direktiivin pakottavia säännöksiä vastaava kansallinen käytäntö ei ole riittävä täytäntöönpano - Valmisteilla oleva kansallinen säädös ei ole riittävä täytäntöönpano

(EY:n perustamissopimuksen 189 artiklan kolmas kohta)

Tiivistelmä

3 Telepäätelaitteita ja niiden vaatimustenmukaisuuden vastavuoroista tunnustamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 91/263/ETY saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä ei riitä se, että kansallisessa säädöksessä ainoastaan toistetaan telepäätelaitteiden tyyppihyväksynnän vastavuoroisen tunnustamisen ensimmäisestä vaiheesta annetun direktiivin 86/361/ETY teksti. Direktiivien 86/361/ETY ja 91/263/ETY välillä on olennaisia eroja, mikä aiheuttaa sen, että jäsenvaltio ei voi vedota siihen, että se on pannut jälkimmäisen direktiivin täytäntöön saattamalla ensiksi mainitun direktiivin osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Esimerkiksi direktiivi 91/263/ETY edustaa direktiiviin 86/361/ETY verrattuna myöhempää vaihetta telepäätelaitteiden tyyppihyväksynnän täydellisessä vastavuoroisessa tunnustamisessa, sen soveltamisala on laajempi kuin direktiivin 86/361/ETY, siinä säädetään vaatimuksista, jotka telepäätelaitteiden on täytettävä ja joita ei ole mainittu direktiivissä 86/361/ETY olevassa olennaisten vaatimusten luettelossa, ja direktiivillä 91/263/ETY otettiin käyttöön EY-merkintäjärjestelmä sellaisten päätelaitteiden osalta, jotka vastaavat direktiivin vaatimuksia; tästä järjestelmästä ei säädetty direktiivissä 86/361/ETY.

4 Sillä, että noudatettu käytäntö vastaa direktiivissä asetettua pakottavaa suojatasoa, ei voida perustella sitä, ettei direktiiviä ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä niin täsmällisillä, selvillä ja yksiselitteisillä säännöksillä, että yksityiset voivat saada niiden perusteella selville oikeutensa ja velvollisuutensa. Valmisteilla olevan kansallisen säädöksen perusteella ei myöskään voida olla varmoja siitä, että direktiivi todellakin saatetaan osaksi kansallista oikeusjärjestystä.$
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka - Naisten ja miesten tasa-arvoinen kohtelu sosiaaliturvan alalla - Direktiivin 79/7/ETY asiallinen soveltamisala - Iäkkäille henkilöille myönnettävät alennukset julkisen liikenteen matkalippujen hinnoista - Alennukset, jotka eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivin 79/7/ETY 3 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta soveltamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että direktiivin soveltamisalaan ei kuulu sen kaltainen järjestelmä, jonka perusteella tietyille henkilöryhmille ja erityisesti tietyille iäkkäille henkilöille myönnetään alennuksia julkisen liikenteen matkalippujen hinnoista.

Toisaalta etuus, joka muodostuu alennuksista julkisen liikenteen matkalippujen hinnoista, ei anna suoraan ja todellisesti turvaa jonkin tässä säännöksessä luetellun tapahtuman varalta, eikä se seikka, että etuuden saaja vanhuutensa vuoksi on tosiasiallisesti jossakin tässä artiklassa tarkoitetuista tilanteista, ole riittävä peruste sille, että tämän etuuden voitaisiin sellaisenaan katsoa kuuluvan direktiivin soveltamisalaan.

Toisaalta sen perusteella, että direktiivin 79/7/ETY 1 artiklassa tarkoitetaan sosiaaliturvan lisäksi kaikkia muita sosiaalisen suojelun muotoja, joista on säädetty 3 artiklassa, ja että 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa viitataan siinä lueteltujen tapausten varalta turvaa antaviin lakisääteisiin järjestelmiin täsmentämättä, että näiden järjestelmien on kuuluttava sosiaaliturvan alaan, ei voida päätellä, että sosiaalinen suojelu kokonaisuudessaan, ja siten kyseisten alennusten kaltaiset toimenpiteet, kuuluvat direktiivin soveltamisalaan. Ottaen huomioon, että direktiivin 79/7/ETY otsikon, sen eri perustelukappaleiden sekä sen 1 artiklan sanamuoto on selkeä ja että näissä kaikissa täsmennetään, että direktiivin tarkoituksena on miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittainen toteuttaminen sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä, 3 artiklassa olevaa viittausta muihin sosiaalisen suojelun muotoihin ei voida tulkita muutoin kuin siten, että sillä tarkoitetaan sosiaalihuoltoa, joka yleensä ei sisälly sosiaaliturvan alaan mutta joka kuuluu direktiivin soveltamisalaan 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella siltä osin kuin sillä täydennetään a alakohdassa tarkoitettuja järjestelmiä tai korvataan ne.
Kun assosiaationeuvosto, joka on perustettu assosiaatiosopimuksella ja jonka tehtävänä on taata kyseisen sopimuksen määräysten toimeenpano, on antanut määräyksiä, niiden on yhteisön ja kolmansien maiden väliseen sopimukseen sisältyvien määräysten tavoin katsottava olevan välittömästi sovellettavissa siinä tapauksessa, että — ottaen huomioon näiden määräysten sanamuoto, aihe ja luonne — ne sisältävät sellaisen selkeän ja täsmällisen velvoitteen, jota ei täytäntöönpanon tai vaikutusten osalta ole asetettu riippuvaiseksi mistään myöhemmästä toimenpiteestä.

Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta turkkilaisiin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä tehty ETY—Turkki-assosiaationeuvoston päätös nro 3/80 ei täytä näitä edellytyksiä.

Päätöksessä nro 3/80 viitataan asetukseen (ETY) N:o 1408/71, jolla pyritään yhteensovittamaan jäsenvaltioiden erilaiset lainsäädännöt yhteisön sisällä ja jonka soveltamiseksi käytännössä oli tarpeen ryhtyä täytäntöönpanotoimiin antamalla asetus (ETY) N:o 574/72; samalla tavoin kyseistä päätöstä oli tarkoitus myöhemmin täydentää ja saattaa se voimaan yhteisössä neuvoston toimenpiteellä.

Tästä seuraa, että koska neuvosto ei ole ryhtynyt päätöksen täytäntöönpanon edellyttämiin lisätoimenpiteisiin, tämän päätöksen 12 ja 13 artiklalla ei ole välitöntä oikeusvaikutusta jäsenvaltioiden alueella, eikä yksityisillä näin ollen ole oikeutta vedota näihin artikloihin kansallisissa tuomioistuimissa.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus - Lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Pääoman hankinnasta kannettavat välilliset verot - Maksu, joka kannetaan yrityksen rekisteröinnistä ja jolla tietyissä tapauksissa rekisteröidään samalla yrityksen omistava pääomayhtiö ilman velvollisuutta lisämaksujen suorittamiseen - Tällaisen maksun hyväksyttävyys

(Neuvoston direktiivin 69/335/ETY 10 artiklan c kohta)

Tiivistelmä

Pääomanhankinnasta kannettavista välillisistä veroista annetun direktiivin 69/335/ETY 10 artiklan c kohtaa, jossa kielletään kantamasta pääomanhankintaveroa vastaavia muita veroja rekisteröinnistä tai muista toiminnan aloittamiseen liittyvistä muodollisuuksista, joita saatetaan edellyttää yhtiöltä sen oikeudellisen muodon vuoksi, on tulkittava siten, että sen vastainen ei ole sellainen maksu, joka on maksettava vuosittain yrityksen rekisteröimisestä kauppa- ja teollisuuskamarissa, vaikka tämä toimenpide merkitsee myös yrityksen omistavan pääomayhtiön rekisteröintiä, kun tähän muodollisuuteen ei liity kyseisen maksun korotusta.

Tällaisen maksun peruste ei näet ole yrityksen omistavan yhtiön rekisteröinti vaan yrityksen itsensä rekisteröinti; tällainen maksu on riippumaton sen yksikön oikeudellisesta muodosta, joka omistaa maksun kohteena olevan yrityksen. Siten riidanalainen maksu ei liity niihin muodollisuuksiin, joita pääomayhtiöiltä voidaan edellyttää niiden oikeudellisen muodon vuoksi.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijät - Yhdenvertainen kohtelu - Sosiaaliset edut - Käsite

(Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta)

2 Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijät - Yhdenvertainen kohtelu - Jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan tämän jäsenvaltion kansalaisten täydentävää eläkevakuutusta koskevien vakuutusmaksujen työnantajan ja työntekijän osuuden maksamista jatketaan siltä ajalta, kun heidän työsuhteestaan johtuvien velvoitteiden täyttäminen on keskeytynyt varusmiespalveluksen suorittamisen vuoksi - Tällainen etu ei kuulu asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan soveltamisalaan, koska siitä on säädetty varusmiespalveluksesta aiheutuvien seurausten hyvittämiseksi - Muiden jäsenvaltioiden kansalaisilla ei ole oikeutta vaatia tällaista etua

(Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 1 ja 2 kohta)

Tiivistelmä

3 Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina sosiaalisina etuina on pidettävä kaikkia - työsuhteeseen liittyviä tai siitä riippumattomia - etuja, jotka yleisesti myönnetään kotimaisille työntekijöille sen perusteella, että he ovat työntekijöitä, tai ainoastaan kyseisessä jäsenvaltiossa asumisen perusteella ja joiden myöntäminen myös sellaisille työntekijöille, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, on omiaan helpottamaan heidän liikkuvuuttaan yhteisössä.

4 Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että kun tietyssä jäsenvaltiossa työskentelevä työntekijä, joka on toisen jäsenvaltion kansalainen, suorittaa tässä toisessa jäsenvaltiossa varusmiespalvelustaan, jonka ajaksi hänen julkisen sektorin työsuhteesta johtuvien velvoitteiden täyttäminen keskeytyy, tällä työntekijällä ei ole oikeutta siihen, että hänen täydentävää eläkevakuutusta koskevien vakuutusmaksujen työnantajan ja työntekijän osuuksien maksamista työskentelyvaltiossa toimivaan eläkekassaan jatketaan varusmiespalveluksen suorittamisen ajan vastaavalla tavalla, kuin jos hän työskentelisi edelleen, vaikka työskentelyvaltio antaa vastaavilla edellytyksillä tällaisen oikeuden omille kansalaisilleen.

Täydentävää eläkevakuutusta koskevien vakuutusmaksujen maksamisen jatkamista jäsenvaltion kansalaisten osalta sen ajan, kun työsuhteesta johtuvien velvoitteiden täyttäminen on keskeytynyt, on pidettävä etuna, jonka kyseinen jäsenvaltio antaa varusmiespalvelusta suorittaville kansalaisilleen hyvittääkseen heille osaksi tästä palveluksesta aiheutuvat seuraukset. Vakuutusmaksujen maksamisen jatkaminen ei ole lainsäädäntöön tai sopimukseen perustuva työnantajan velvollisuus, joka koskisi edellä mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja työ- ja palvelussuhteen ehtoja, eikä sitä voida pitää etuna, joka myönnetään kotimaisille työntekijöille sen perusteella, että he ovat työntekijöitä, tai ainoastaan kyseisessä jäsenvaltiossa asumisen perusteella, eli saman artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna sosiaalisena etuna.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus - Rajoitukset - Palveluita tarjoaville rakennusalan yrityksille asetettu velvollisuus maksaa työnantajamaksuja valtiossa, jossa palveluita tarjotaan, vaikka ne maksavat työnantajamaksuja myös sijoittautumisvaltiossa, ei ole sallittu eikä perusteltu

(EY:n perustamissopimuksen 59 ja 60 artikla)

Tiivistelmä

Perustamissopimuksen 59 ja 60 artiklan vastaista on, että jäsenvaltio velvoittaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen rakennusalan yrityksen, joka toteuttaa tilapäisesti töitä ensin mainitussa jäsenvaltiossa, maksamaan toimialauskollisuutta tai sääolosuhteista johtuvaa työttömyyttä koskevia työnantajamaksuja työntekijöistä, jotka on siirretty toiseen valtioon näiden töiden tekemistä varten, kun tällä yrityksellä on jo velvollisuus maksaa sijoittautumisvaltiossa vastaavanlaisia työnantajamaksuja samoista työntekijöistä samoilta ajanjaksoilta.

Tällainen velvollisuus rajoittaa palvelujen tarjoamisen vapautta, vaikka sitä sovellettaisiin erotuksetta kotimaisiin ja sellaisiin muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin yrityksiin, jotka käyttävät palvelujen tarjoamisen vapautta, jos maksuvelvollisuudella kahdessa jäsenvaltiossa vaikutetaan jälkimmäisten kilpailuasemaan. Tällaista rajoittamista voitaisiin tosin perustella rakennusalan työntekijöiden sosiaaliturvaan liittyvillä, yleistä etua koskevilla syillä, mutta vain siinä tapauksessa, että kyseisiä työntekijöitä ei suojella jo samalla tai tähän olennaisesti rinnastettavalla tavalla työnantajan sijoittautumisvaltiossa.

Kansallisen tuomioistuimen asiana on arvioida, suojellaanko kyseisiä työntekijöitä jo, kyseisten kahden jäsenvaltion palkkatyöntekijöiden suojelua koskevien lainsäädäntöjen teknisistä eroista huolimatta, heidät palkanneen yrityksen sijoittautumisvaltion lainsäädännössä sellaisella työnantajamaksuilla rahoitettavalla järjestelyllä, jolla heille varmistetaan vastaavanlainen suoja kuin siinä valtiossa, jossa palvelut toteutetaan. Jos kansallinen tuomioistuin toteaa, että näin ei ole, ei kyseessä oleva palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittaminen ole sallittua.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotusta koskevat oikeussäännöt - Lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtoverot - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Kuudennen direktiivin 4 artiklassa tarkoitettu taloudellinen toiminta - Kannattavuusselvitys, jonka teettää taloudellisen toiminnan aloittamista suunnitteleva yhtiö - Verovelvollisuutta ei voida jälkikäteen poistaa petos- ja väärinkäytöstapauksia lukuun ottamatta

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 4 artikla)

Tiivistelmä

Ensimmäisiäkin yrityksen tarpeista aiheutuneita investointimenoja voidaan pitää jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 4 artiklassa tarkoitettuun taloudelliseen toimintaan kuuluvina, ja veroviranomaisten on tässä yhteydessä otettava huomioon yrityksen ilmoitus siitä, että se aikoo ryhtyä harjoittamaan arvonlisäverollista toimintaa.

Jos viranomaiset ovat hyväksyneet verovelvolliseksi sellaisen yhtiön, joka on ilmoittanut aikovansa aloittaa taloudellisen toiminnan, jossa se tekee verollisia liiketoimia, kannattavuusselvityksen teettäminen suunnitellusta toiminnasta voidaan katsoa edellä mainitussa säännöksessä tarkoitetuksi taloudelliseksi toiminnaksi, silloinkin kun selvityksellä pyritään selvittämään, onko suunniteltu toiminta kannattavaa. Oikeusvarmuuden ja sen periaatteen vuoksi, että arvonlisäverotuksen on kohdeltava yrityksiä neutraalisti verorasituksen suhteen, petoksia ja väärinkäytöksiä lukuun ottamatta kyseiseltä yhtiöltä ei voida poistaa taannehtivasti verovelvollisen asemaa, jos selvityksen tulosten perusteella on päätetty olla aloittamatta varsinaista toimintaa ja asettaa yritys selvitystilaan, jolloin suunnitellussa taloudellisessa toiminnassa ei ole tehty verollisia liiketoimia.