Asia C‑322/11

K

(Korkeimman hallinto-oikeuden esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — SEUT 63 ja SEUT 65 artikla — Pääomien vapaa liikkuvuus — Jäsenvaltion verolainsäädäntö, jonka mukaan toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön myynnistä syntynyttä tappiota ei saada vähentää verotusjäsenvaltiossa syntyneistä arvopapereiden luovutusvoitoista”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.11.2013

Pääomien ja maksujen vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Tulovero – Jäsenvaltion verolainsäädäntö, jonka mukaan toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön luovutuksesta syntynyttä tappiota ei saada vähentää verotusjäsenvaltiossa verotettavista irtaimesta omaisuudesta saatavista luovutusvoitoista – Sallittavuus – Oikeuttamisperusteet – Verotusvallan tasapainoinen jako jäsenvaltioiden välillä – Tarve taata jäsenvaltion verojärjestelmän johdonmukaisuus – Oikeasuhteisuus

(SEUT 63 ja SEUT 65 artikla)

SEUT 63 ja SEUT 65 artikla eivät ole esteenä jäsenvaltion verosäännöstölle, jonka mukaan tässä jäsenvaltiossa asuva ja siellä yleisesti verovelvollinen henkilö ei saa vähentää toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön luovutuksesta syntynyttä tappiota ensin mainitussa jäsenvaltiossa verotettavista irtaimesta omaisuudesta saatavista luovutusvoitoista, vaikka tämä olisi ollut tietyin edellytyksin mahdollista, mikäli kiinteistö olisi sijainnut ensin mainitussa jäsenvaltiossa.

On totta, että tällainen erilainen kohtelu kiinteistön sijaintipaikan perusteella on omiaan aiheuttamaan sen, että verovelvolliset ovat vähemmän halukkaita tekemään kiinteistösijoituksia toiseen jäsenvaltioon, ja on näin ollen SEUT 63 artiklassa lähtökohtaisesti kielletty pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus.

Koska kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen ja verotusvaltion verolainsäädännön soveltaminen yhdessä johtaa kuitenkin siihen, että kyseinen valtio ei käytä mitään verotusvaltaa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän omaisuuden luovutusvoittoon, se, että kieltäydytään myöntämästä oikeutta vähentää kyseisen kiinteistön luovutustappioita, mahdollistaa symmetrian säilyttämisen voittojen verottamisoikeuden ja tappioiden vähentämismahdollisuuden välillä. Lisäksi kun otetaan huomioon kyseessä olevalla verosäännöstöllä tavoiteltu päämäärä ja koska kyseessä on sama verovelvollinen ja sama vero, yhtäältä myönnetty veroetu eli pääomasijoituksesta aiheutuneiden tappioiden huomioon ottaminen ja toisaalta kyseisestä sijoituksesta saatujen voittojen verottaminen ovat suorassa yhteydessä toisiinsa. Näin ollen kyseinen lainsäädäntö voidaan oikeuttaa yleisen edun mukaisilla pakottavilla syillä, jotka koskevat tarvetta taata verotusvallan tasapainoinen jako jäsenvaltioiden välillä ja taata verojärjestelmän johdonmukaisuus, ja sillä voidaan saavuttaa kyseiset tavoitteet.

Sillä seikalla, että tappio saattaisi olla lopullinen, ei ole vaikutusta kyseisen verosäännöstön oikeasuhteisuuteen, jos jäsenvaltion, jonka alueella kiinteistö sijaitsee, lainsäädännössä ei säädetä mahdollisuudesta ottaa huomioon kiinteistön myynnistä aiheutuneita tappioita. Pääomien vapaata liikkuvuutta ei näet voida ymmärtää siten, että jäsenvaltio olisi pakotettu laatimaan verosääntönsä jonkin toisen jäsenvaltion verosäännöt huomioon ottaen varmistaakseen kaikissa tilanteissa verotuksen, joka poistaa kaikki kansallisista verosäännöstöistä johtuvat eroavuudet, koska päätökset, jotka verovelvollinen tekee sijoittamisesta ulkomaille, voivat tapauksen mukaan olla enemmän tai vähemmän edullisia tai epäedullisia tällaiselle verovelvolliselle.

(ks. 31, 53, 55, 67–69, 71, 80, 81 ja 83 kohta sekä tuomiolauselma)

Asia C‑322/11

K

(Korkeimman hallinto-oikeuden esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — SEUT 63 ja SEUT 65 artikla — Pääomien vapaa liikkuvuus — Jäsenvaltion verolainsäädäntö, jonka mukaan toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön myynnistä syntynyttä tappiota ei saada vähentää verotusjäsenvaltiossa syntyneistä arvopapereiden luovutusvoitoista”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.11.2013

Pääomien ja maksujen vapaa liikkuvuus — Rajoitukset — Verolainsäädäntö — Tulovero — Jäsenvaltion verolainsäädäntö, jonka mukaan toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön luovutuksesta syntynyttä tappiota ei saada vähentää verotusjäsenvaltiossa verotettavista irtaimesta omaisuudesta saatavista luovutusvoitoista — Sallittavuus — Oikeuttamisperusteet — Verotusvallan tasapainoinen jako jäsenvaltioiden välillä — Tarve taata jäsenvaltion verojärjestelmän johdonmukaisuus — Oikeasuhteisuus

(SEUT 63 ja SEUT 65 artikla)

SEUT 63 ja SEUT 65 artikla eivät ole esteenä jäsenvaltion verosäännöstölle, jonka mukaan tässä jäsenvaltiossa asuva ja siellä yleisesti verovelvollinen henkilö ei saa vähentää toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön luovutuksesta syntynyttä tappiota ensin mainitussa jäsenvaltiossa verotettavista irtaimesta omaisuudesta saatavista luovutusvoitoista, vaikka tämä olisi ollut tietyin edellytyksin mahdollista, mikäli kiinteistö olisi sijainnut ensin mainitussa jäsenvaltiossa.

On totta, että tällainen erilainen kohtelu kiinteistön sijaintipaikan perusteella on omiaan aiheuttamaan sen, että verovelvolliset ovat vähemmän halukkaita tekemään kiinteistösijoituksia toiseen jäsenvaltioon, ja on näin ollen SEUT 63 artiklassa lähtökohtaisesti kielletty pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus.

Koska kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen ja verotusvaltion verolainsäädännön soveltaminen yhdessä johtaa kuitenkin siihen, että kyseinen valtio ei käytä mitään verotusvaltaa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän omaisuuden luovutusvoittoon, se, että kieltäydytään myöntämästä oikeutta vähentää kyseisen kiinteistön luovutustappioita, mahdollistaa symmetrian säilyttämisen voittojen verottamisoikeuden ja tappioiden vähentämismahdollisuuden välillä. Lisäksi kun otetaan huomioon kyseessä olevalla verosäännöstöllä tavoiteltu päämäärä ja koska kyseessä on sama verovelvollinen ja sama vero, yhtäältä myönnetty veroetu eli pääomasijoituksesta aiheutuneiden tappioiden huomioon ottaminen ja toisaalta kyseisestä sijoituksesta saatujen voittojen verottaminen ovat suorassa yhteydessä toisiinsa. Näin ollen kyseinen lainsäädäntö voidaan oikeuttaa yleisen edun mukaisilla pakottavilla syillä, jotka koskevat tarvetta taata verotusvallan tasapainoinen jako jäsenvaltioiden välillä ja taata verojärjestelmän johdonmukaisuus, ja sillä voidaan saavuttaa kyseiset tavoitteet.

Sillä seikalla, että tappio saattaisi olla lopullinen, ei ole vaikutusta kyseisen verosäännöstön oikeasuhteisuuteen, jos jäsenvaltion, jonka alueella kiinteistö sijaitsee, lainsäädännössä ei säädetä mahdollisuudesta ottaa huomioon kiinteistön myynnistä aiheutuneita tappioita. Pääomien vapaata liikkuvuutta ei näet voida ymmärtää siten, että jäsenvaltio olisi pakotettu laatimaan verosääntönsä jonkin toisen jäsenvaltion verosäännöt huomioon ottaen varmistaakseen kaikissa tilanteissa verotuksen, joka poistaa kaikki kansallisista verosäännöstöistä johtuvat eroavuudet, koska päätökset, jotka verovelvollinen tekee sijoittamisesta ulkomaille, voivat tapauksen mukaan olla enemmän tai vähemmän edullisia tai epäedullisia tällaiselle verovelvolliselle.

(ks. 31, 53, 55, 67–69, 71, 80, 81 ja 83 kohta sekä tuomiolauselma)