JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MACIEJ SZPUNAR

12 päivänä syyskuuta 2019 ( 1 )

Asia C-513/18

Autoservizi Giordano Società cooperativa

vastaan

Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

(Ennakkoratkaisupyyntö – Commissione tributaria provinciale di Palermo (Palermon maakunnallinen verotuomioistuin, Italia))

Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi 2003/96/EY – Energiatuotteiden ja sähkön verotus – 7 artiklan 2 ja 3 kohta – Jäsenvaltioiden oikeus soveltaa ammattitarkoitukseen käytettävään dieselpolttoöljyyn alennettua valmisteverokantaa – Ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoöljyn käsite – Säännöllinen tai satunnainen matkustajien kuljetus – Linja-autojen vuokraus kuljettajineen – Välitön oikeusvaikutus

I Johdanto

1. Tässä ennakkoratkaisupyynnössä unionin tuomioistuinta pyydetään tulkitsemaan energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY ( 2 ) 7 artiklaa. Kyseisen artiklan 1 kohdassa vahvistetaan moottoripolttoaineisiin sovellettavat vähimmäisverotasot, sen 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat tietyin edellytyksin tehdä eron ammattitarkoitukseen ja muuhun kuin ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoaineen verotuksessa, ja tätä varten sen 3 kohdassa määritellään ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoaineen käsite.

2. Unionin tuomioistuimen on määritettävä, voivatko jäsenvaltiot tämän säännöksen nojalla tehdä eron paitsi ammattitarkoitukseen ja muuhun kuin ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoöljyn myös ammattitarkoitukseen säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa ja ammattitarkoitukseen satunnaisessa matkustajien kuljetuksessa käytettävän dieselpolttoöljyn välillä.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

3. Direktiivin 2003/96 johdanto-osan 3, 5, 9, 11, 15, 20, 24 ja 28 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(3) Sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja yhteisön muiden politiikkojen tavoitteiden toteutuminen edellyttävät, että useimpien energiatuotteiden osalta, sähkö, maakaasu ja hiili mukaan luettuina, vahvistetaan verotuksen vähimmäistasot yhteisön tasolla. – – (5) Kansallisissa verotasoissa nykyisin esiintyviä eroja voidaan tasoittaa vahvistamalla asianmukaiset yhteisön vähimmäisverotasot. – – (9) Jäsenvaltioille on jätettävä tarvittava joustovara niiden kansallisiin olosuhteisiin mukautetun politiikan määrittelemistä ja täytäntöönpanoa varten. – – (11) Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen täytäntöönpanon yhteydessä tehtävät verojärjestelyt ovat kunkin jäsenvaltion päätettävissä. – – – – (15) Tietyissä olosuhteissa tai pysyvillä ehdoilla olisi annettava mahdollisuus soveltaa samaan tuotteeseen eriytettyjä kansallisia verotasoja edellyttäen, että yhteisön vähimmäisverotasoja ja sisämarkkina- ja kilpailusääntöjä noudatetaan. – – (20) Jäsenvaltioille voi olla tarpeen tehdä ero ammattitarkoitukseen ja muuhun kuin ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoaineen välillä. Jäsenvaltiot voivat käyttää tätä mahdollisuutta muuhun kuin ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoaineen verotuksen ja bensiinin verotuksen välisen eron pienentämiseen. – – (24) Jäsenvaltioiden on syytä antaa soveltaa eräitä muita vapautuksia tai alhaisempia verotasoja, kun se ei haittaa sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa eikä saa aikaan kilpailun vääristymiä. – – (28) Tietyt verovapautukset tai veronalennukset voivat osoittautua välttämättömiksi erityisesti siitä syystä, ettei yhteisön tasolla ole toteutettu laajempaa yhdenmukaistamista, tai kansainvälisen kilpailukyvyn menettämiseen liittyvien riskien vuoksi taikka sosiaalisista tai ympäristöön liittyvistä syistä.”

4. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Verotasot, joita jäsenvaltioiden on sovellettava 2 artiklassa tarkoitettuihin energiatuotteisiin ja sähköön, eivät saa olla tässä direktiivissä säädettyjä vähimmäisverotasoja alempia.”

5. Direktiivin 7 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Moottoripolttoaineisiin sovellettavat vähimmäisverotasot vahvistetaan 1 päivästä tammikuuta 2004 ja 1 päivästä tammikuuta 2010 liitteessä I olevan taulukon A mukaisesti. Viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2012 neuvosto päättää yksimielisesti Euroopan parlamenttia kuultuaan komission kertomuksen ja ehdotuksen perusteella dieselöljyyn sovellettavista vähimmäisverotasoista 1 päivänä tammikuuta 2013 alkavalle uudelle kaudelle. 2. Jäsenvaltiot voivat tehdä eron ammattitarkoitukseen ja muuhun kuin ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoaineen välillä edellyttäen, että yhteisön vähimmäistasoja noudatetaan ja että ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoöljyn verokanta ei laske 1 päivänä tammikuuta 2003 voimassa olevan kansallisen verotason alle poiketen siitä, mitä tässä direktiivissä säädetään tätä käyttötarkoitusta koskevista poikkeuksista. 3. ’Ammattitarkoitukseen käytettävällä dieselpolttoöljyllä’ tarkoitetaan seuraaviin tarkoituksiin käytettävää dieselöljyä: a) tavaroiden kuljetus joko toisen henkilön tai omaan lukuun yksinomaan maanteiden tavaraliikenteeseen tarkoitetulla moottoriajoneuvolla tai ajoneuvoyhdistelmällä, jonka suurin sallittu paino kuormattuna on vähintään 7,5 tonnia; b) säännöllinen tai satunnainen matkustajien kuljetus moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/156/ETY määritelmän mukaisella M2- tai M3-luokkaan kuuluvalla moottoriajoneuvolla.[ ( 3 )] 4. Poiketen siitä, mitä 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot, jotka ottavat käyttöön yksinomaan maanteiden tavaraliikenteeseen tarkoitettuja moottoriajoneuvoja tai ajoneuvoyhdistelmiä koskevan tienkäyttömaksujärjestelmän, voivat soveltaa näissä ajoneuvoissa käytettävään dieselöljyyn alennettua verokantaa, joka on alempi kuin 1 päivänä tammikuuta 2003 voimassa oleva kansallinen verotaso, kunhan kokonaisverorasitus pysyy jotakuinkin samana ja edellyttäen, että yhteisön vähimmäistasoja noudatetaan ja että 1 päivänä tammikuuta 2003 voimassa oleva ajoaineena käytettävän dieselöljyn verotaso on vähintään kaksi kertaa niin korkea kuin 1 päivänä tammikuuta 2004 sovellettava vähimmäisverotaso.”

B Italian oikeus

6. Dieselpolttoöljyn valmisteverokanta vahvistetaan energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY täytäntöönpanosta 2.2.2007 annetun asetuksen nro 26 (decreto legislativo n. 26 – Attuazione della direttiva 2003/96/CE che ristruttura il quadro comunitario per la tassazione dei prodotti energetici e dell’elettricità) ( 4 ) 6 §:ssä. Tuotannosta ja kulutuksesta kannettavista veroista ja niihin liittyvistä rikosoikeudellisista ja hallinnollisista seuraamuksista annettujen säännösten koonnoksesta 26.10.1995 annetun asetuksen nro 504 (decreto legislativo n. 504 – Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi e relative sanzioni penali e amministrative) ( 5 ) 24 ter §:ssä, jonka otsikko on ”Ammattitarkoitukseen käytettävä dieselöljy”, säädetään lisäksi seuraavaa: ”1. Moottoripolttoaineena ammattitarkoitukseen käytettävästä dieselöljystä maksetaan valmisteveroa ja siihen sovelletaan tämän koonnoksen liitteenä olevan taulukon A 4 bis kohdassa tähän käyttöön tarkoitettua verokantaa. 2. Moottoripolttoaineena ammattitarkoitukseen käytettävällä dieselöljyllä tarkoitetaan ajoneuvoissa – lukuun ottamatta euro 2 -luokkaa tai sitä alempia luokkia – käytettävää dieselöljyä, jota käyttää ajoneuvon omistaja tai jota käytetään muilla perusteilla, joilla varmistetaan yksinomainen käyttö, seuraavissa tarkoituksissa: a) Tavarankuljetus ajoneuvoilla, joiden enimmäispaino kuormattuna on vähintään 7,5 tonnia, kun sitä harjoittavat: – – b) henkilökuljetus, jota harjoittavat: 1) paikalliset julkisyhteisöt tai julkiset yritykset, jotka harjoittavat [paikallisen julkisen liikennepalvelun tehtävien siirtämisestä alueille ja paikallisyhteisöille 15.3.1997 annetun lain nro 59 4 § :n 4 momentin nojalla] 19.11.1997 annetussa asetuksessa nro 422[ ( 6 )] ja asiaa koskevissa alueellisissa täytäntöönpanolaeissa tarkoitettua kuljetustoimintaa, 2) yritykset, jotka tarjoavat [alueiden välisten valtion toimivaltaan kuuluvien maantieliikennepalvelujen uudelleenjärjestelystä] 21.11.2005 annetussa asetuksessa nro 285[ ( 7 )] tarkoitettuja alueiden välisiä valtion toimivaltaan kuuluvia liikennepalveluja; 3) yrityksiin, jotka tarjoavat 19.11.1997 annetussa asetuksessa nro 422 tarkoitettuja paikalliseen tai alueelliseen toimivaltaan kuuluvia liikennepalveluja; 4) yritykset, jotka harjoittavat [kansainvälisen linja-autoliikenteen markkinoille pääsyä koskevista yhteisistä säännöistä ja asetuksen (EY) N:o 561/2006 muuttamisesta] 21.10.2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1073/2009 ( 8 ) tarkoitettua säännöllistä autoliikennettä yhteisön sisällä. 3. Ammattitarkoitukseen käytettävänä dieselöljynä pidetään myös dieselöljyä, jota käytetään henkilökuljetukseen, jota harjoittavat julkisen palvelun alaan kuuluvaa köysirataliikennettä harjoittavat julkisyhteisöt tai yritykset. 4. Ammattitarkoitukseen käytettävään dieselöljyyn sovellettavasta suuremmasta valmisteverosta aiheutuvan verorasituksen palautus määräytyy liitteessä I tarkoitetun moottoripolttoaineena käytettävän dieselöljyn valmisteverokannan ja tämän pykälän 1 momentissa tarkoitetun valmisteverokannan välistä erotusta vastaavan määrän perusteella. Palautuksen saamiseksi edellä 2 ja 3 momentissa tarkoitettujen oikeussubjektien on esitettävä asianmukainen ilmoitus Agenzia delle Dogane e dei Monopolin [tulli- ja monopoliviranomainen, Italia] alaiselle toimivaltaiselle yksikölle kuukauden kuluessa kunkin sen neljännesvuoden pituisen jakson päättymisestä, jonka aikana ammattitarkoitukseen käytetty dieselöljy on kulutettu. – –”

III Tosiseikat, oikeudenkäyntimenettely ja ennakkoratkaisukysymykset

7. Pääasian kantajana oleva Autoservizi Giordano Società cooperativa on yritys, joka harjoittaa matkustajien kuljetusta antamalla vuokralle linja-autoja kuljettajineen.

8. Se haki Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ufficio di Palermolta (tulli- ja monopoliviranomainen – Palermon toimipaikka, Italia) asetuksen nro 504/1995 24 ter §:ssä ammattitarkoitukseen käytettävälle dieselöljylle säädettyä valmisteverokannan alennusta vuoden 2017 kolmannelle neljännekselle. Hakemus hylättiin pääasian kantajalle 1.12.2017 tiedoksi annetulla päätöksellä sillä perusteella, että sen harjoittama linja-autojen vuokraaminen kuljettajineen ei kuulunut mihinkään asetuksen nro 504/1995 24 ter §:ssä mainituista kuljetustoiminnan ryhmistä.

9. Autoservizi Giordano nosti tästä hylkäyspäätöksestä kanteen Commissione tributaria provinciale di Palermossa (Palermon maakunnallinen verotuomioistuin, Italia), joka on pyytänyt ennakkoratkaisua.

10. Kanteensa tueksi Autoservizi Giordano väittää, että alennettu valmisteverokanta perustuu direktiivin 2003/96 7 artiklan välittömään soveltamiseen ja että asetuksen nro 504/1995 24 ter §:llä käyttöön otettua rajoitusta on pidettävä mielivaltaisena ja lainvastaisena, koska kyseinen etu myönnettiin ainoastaan tietyille yksiköille, joihin ei ollut sisällytetty yrityksiä, jotka antavat linja-autoja vuokralle kuljettajineen.

11. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ufficio di Palermo sitä vastoin väittää, että direktiivin 2003/96 7 artiklaa ei voida soveltaa suoraan, koska siinä annetaan jäsenvaltioille harkintavaltaa valmisteverokannan alennuksen myöntämisessä.

12. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että Italiassa suhtautumistavat pääasian kantajan nostaman kaltaisiin kanteisiin vaihtelevat. Tietyt maakunnalliset verotuomioistuimet ovat jättäneet soveltamatta asetuksen nro 504/1995 24 ter §:ää sillä perusteella, että kyseisen säännöksen soveltamisala on suppeampi kuin direktiivin 2003/96 7 artiklan soveltamisala, kun taas toinen maakunnallinen verotuomioistuin on päinvastoin soveltanut asetuksen nro 504/1995 24 ter §:ää sillä perusteella, että mahdollisuus soveltaa alennettua verokantaa kuuluu jäsenvaltioiden harkintavaltaan.

13. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo myös esiin, että direktiivin 2003/96 7 artiklan 3 kohdan b alakohdassa viitataan ”säännölliseen tai satunnaiseen matkustajien kuljetukseen”, kun taas asetuksen nro 504/1995 24 ter §:ssä, jossa ammattitarkoitukseen käytettävää dieselöljyä koskeva valmisteverokannan alennus myönnetään yksinomaan tietyille yrityksille, suljetaan tosiasiallisesti niiden edunsaajien joukosta, jotka voivat saada valmisteverokannan alennuksen, pääasian kantajan kaltaiset yksityisen henkilöliikenteen harjoittajat, jotka antavat linja-autoja vuokralle kuljettajineen.

14. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa siten selvittää, voivatko yksityiset oikeussubjektit vedota suoraan direktiivin 2003/96 7 artiklaan vaatiakseen valmisteverokannan alennusta ja aiheettomasti maksamiensa valmisteverojen palautusta. Se myös korostaa, että Italian lainsäädäntöä on vaikea pitää yhteensopivana tämän säännöksen kanssa.

15. Tässä tilanteessa Commissione tributaria provinciale di Palermo on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko direktiivin [2003/96] 7 artiklaa tulkittava siten, että sen soveltamisalaan kuuluvat kaikki julkiset tai yksityiset yritykset ja oikeussubjektit, jotka toimivat linja-autoliikenteen alalla, mukaan lukien ne, jotka antavat vuokralle linja-autoja kuljettajineen, ja onko mainittu säännös esteenä direktiivin kansalliselle täytäntöönpanosäännökselle siltä osin kuin siinä ei sisällytetä ammattitarkoitukseen dieselöljyä käyttävien oikeussubjektien ryhmään myös niitä, jotka antavat vuokralle linja-autoja kuljettajineen? 2) Seuraako jäsenvaltioille myönnetystä harkintavallasta, johon viitataan edellä mainitun direktiivin [2003/96] 7 artiklan 2 kohdassa, se, että säännös, jolla satunnaisissa henkilökuljetuksissa käytettävä dieselöljy sisällytetään ammattitarkoitukseen käytettävään dieselöljyyn, ei ole ehdoton eikä sillä ole välitöntä oikeusvaikutusta? 3) Onko direktiivin [2003/96] 7 artikla sisällöltään yhtäältä tarpeeksi täsmällinen ja toisaalta ehdoton niin, että yksityiset voivat vedota siihen suoraan asianomaisen jäsenvaltion viranomaisiin nähden?”

IV Asian tarkastelu

A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

16. Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään kansallinen tuomioistuin lähinnä pyytää unionin tuomioistuinta tulkitsemaan direktiivin 2003/96 7 artiklaa määrittääkseen yhtäältä, sovelletaanko tätä säännöstä kaikkiin matkustajien kuljetuksen alalla toimiviin julkisiin tai yksityisiin yrityksiin ja oikeussubjekteihin, ja toisaalta, onko tämä säännös esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoöljyn käsitteeseen ei sisällytetä satunnaisessa matkustajien kuljetuksessa käytettävää dieselöljyä.

17. Tältä osin on muistutettava, että direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 kohdassa sallitaan jäsenvaltioiden tehdä ero ammattitarkoitukseen ja muuhun kuin ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoöljyn välillä mutta edellytetään, että ne jäsenvaltiot, jotka tekevät tämän eron, eivät yhtäältä poikkea direktiivissä säädetyistä verotuksen vähimmäistasoista ja että ne toisaalta eivät laske ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoöljyn verokantaa 1.1.2003 voimassa olleen kansallisen verotason alle.

18. Direktiivin 2003/96 7 artiklan 3 kohdassa unionin lainsäätäjä vahvisti ammattitarkoitukseen käytettävälle dieselpolttoöljylle sen eri käyttötarkoituksiin perustuvan määritelmän. Tämän määritelmän mukaan ammattitarkoitukseen käytettävällä dieselpolttoöljyllä tarkoitetaan dieselöljyä, jota käytetään tavaroiden kuljetukseen joko toisen henkilön tai omaan lukuun tietyillä ajoneuvoilla, ja dieselöljyä, jota käytetään säännölliseen tai satunnaiseen matkustajien kuljetukseen tietyillä ajoneuvoilla.

19. Näin ollen unionin tuomioistuinta pyydetään yhtäältä määrittämään direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 kohdan soveltamisala sen ratkaisemiseksi, sovelletaanko sitä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen yritykseen eli linja-autoliikenteen alalla toimivaan yksityiseen yritykseen, joka antaa vuokralle linja-autoja kuljettajineen. ( 9 )

20. Toisaalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, tarkoittaako jäsenvaltioille direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 kohdassa annettu mahdollisuus tehdä ero ammattitarkoitukseen ja muuhun kuin ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoöljyn välillä sitä, että ne myös voivat matkustajien kuljetuksen alalla myöntää säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle valmisteverokannan alennuksen myöntämättä kuitenkaan tätä alennusta satunnaisessa matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle. ( 10 )

21. Ensinnäkin direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 kohdan soveltamisalasta on todettava, kuten komissio on perustellusti korostanut, että unionin lainsäätäjä määritteli ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoöljyn käsitteen viittaamalla dieselöljyn käyttötarkoituksiin eli tietyillä ajoneuvoilla tapahtuvaan tavaroiden tai matkustajien kuljetukseen eikä viittaamalla dieselöljyä käyttävien yritysten julkiseen tai yksityiseen luonteeseen.

22. Näin ollen direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 kohtaa voidaan mielestäni matkustajien kuljetuksen alalla soveltaa pääasian kantajan kaltaisiin julkisiin ja yksityisiin yrityksiin, edellyttäen kuitenkin, että dieselöljyä käytetään direktiivin 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti tavaroiden tai matkustajien kuljetustoiminnassa.

23. Toiseksi, siltä osin kuin on kyse jäsenvaltioiden mahdollisuudesta myöntää matkustajien kuljetuksen alalla valmisteverokannan alennus säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle myöntämättä kuitenkaan tätä alennusta satunnaisessa matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle, olen direktiivin 2003/96 7 artiklan sanamuodon, asiayhteyden ja tavoitteiden perusteella sitä mieltä, ( 11 ) että kyseisestä säännöksestä ilmenee tällainen mahdollisuus.

24. Direktiivin 2003/96 7 artiklan 3 kohdan b alakohdan sanamuoto antaa viitteitä tähän suuntaan, sillä unionin lainsäätäjä on matkustajien kuljetusta määritellessään käyttänyt tai-rinnastuskonjunktiota, ( 12 ) joka ilmaisee lähtökohtaisesti vaihtoehtoa. ( 13 )

25. Tämän säännöksen sanamuoto vaikuttaa siis ensi näkemältä viittaavan siihen, että matkustajien kuljetuksen alalla ammattitarkoitukseen käytettävää dieselöljyä, jolle on myönnetty valmisteverokannan alennus, voidaan käyttää joko säännöllisessä tai satunnaisessa matkustajien kuljetuksessa ja että jäsenvaltioilla näin ollen on tältä osin laaja harkintavalta.

26. Olen kuitenkin komission kanssa samaa mieltä siitä, että direktiivin 2003/96 7 artiklan 3 kohdan sanamuoto ei ole täysin selvä, koska tai-konjunktiolla voidaan ilmaista paitsi vaihtoehtoa myös lisäystä joukkoon tai kumulatiivisuutta.

27. Koska kyseisellä konjunktiolla voi kielitieteellisesti tarkasteltuna olla joko vaihtoehtoinen tai kumulatiivinen merkitys, sitä on tulkittava siinä asiayhteydessä, jossa sitä on käytetty, ja kyseessä olevan toimen tavoitteiden valossa. ( 14 )

28. Mielestäni direktiivin 2003/96 systematiikasta ja tarkoituksesta seuraa kiistatta, että jäsenvaltiot voivat sen 7 artiklan 2 ja 3 kohdan nojalla päättää olla myöntämättä valmisteverokannan alennusta muulle kuin säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle.

29. Tässä yhteydessä on syytä aluksi muistuttaa, että unionin lainsäätäjä ei direktiivillä 2003/96 pyrkinyt toteuttamaan energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevien sääntöjen täydellistä yhdenmukaistamista vaan niiden vähimmäistason yhdenmukaistamisen. ( 15 ) Kilpailun vääristymisen ja protektionistisen tai syrjivän kansallisen verotuksen välttämiseksi ( 16 ) direktiivissä 2003/96 vahvistetaan verotuksen vähimmäistasot mutta jätetään jäsenvaltioille vapaus soveltaa korkeampaa verokantaa.

30. Tässä yhteydessä on myös tuotava esiin, että jäsenvaltioilla olevan harkintavallan laajuutta arvioitaessa merkityksellisiä ovat useat tämän direktiivin säännökset.

31. Jäsenvaltioiden mahdollisuudesta soveltaa eriytettyjä verokantoja, verovapautuksia tai veronalennuksia nimittäin säädetään kyseisen direktiivin 7 artiklan 2 kohdan lisäksi sen 5, 14, 15, 16, 17 ja 19 artiklassa. ( 17 )

32. Näistä säännöksistä, luettuina yhdessä direktiivin 2003/96 johdanto-osan 10, 15, 24 ja 28 perustelukappaleen kanssa, ( 18 ) ilmenee, ettei unionin lainsäätäjä suinkaan jättänyt huomiotta sitä, että valmisteveroilla on jäsenvaltioille erittäin suuri merkitys, koska ne ovat tärkeä kannustin tiettyjen julkisten politiikkojen edistämisessä ja rahoittamisessa.

33. Mielestäni direktiivin 2003/96 systematiikasta siis ilmenee, että siinä jätetään jäsenvaltioille erittäin laaja harkintavalta kansallisten näkökohtien tai erityispiirteiden huomioon ottamiseksi.

34. Tätä arviointia tukee myös direktiivin 2003/96 17 artiklan tulkinta.

35. Kyseisen säännöksen mukaan jäsenvaltiot voivat soveltaa sähkön kulutukseen verohuojennuksia muun muassa energiaintensiivisten yritysten hyväksi edellyttäen, että tässä direktiivissä säädettyjä verotuksen vähimmäistasoja noudatetaan keskimäärin kunkin yrityksen osalta.

36. Unionin tuomioistuin, jolta tiedusteltiin, onko direktiivin 2003/96 17 artiklan 1 kohta esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään sähkönkulutusta koskevista verohuojennuksista ainoastaan sellaisille tässä säännöksessä tarkoitetuille energiaintensiivisille yrityksille, jotka toimivat valmistusteollisuuden alalla, vastasi kyseisen säännöksen sanamuodon ja direktiivin tavoitteiden perusteella, että näin ei ole. ( 19 )

37. Jos unionin tuomioistuin on katsonut, että jäsenvaltiot voivat ”soveltaa valikoivasti” ( 20 ) mahdollisuutta myöntää veronalennuksia energiaintensiivisten yritysten hyväksi, en näe, miksi tilanne olisi toinen direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun alennetun valmisteverokannan kohdalla.

38. Kuten direktiivin 2003/96 17 artiklassa, myös sen 7 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioilla on mahdollisuus, muttei velvollisuutta, soveltaa alennettua valmisteverokantaa tiettyjen toimintojen hyväksi.

39. Direktiivin 2003/96 tavoitteista on muistutettava, että yhtäältä unionin tuomioistuimella on jo ollut tilaisuus korostaa, että tämän direktiivin johdanto-osan 9 ja 11 perustelukappaleesta käy ilmi, että direktiivillä annetaan jäsenvaltioille tietty harkintavalta kansallisiin olosuhteisiin mukautetun politiikan määrittelemisessä ja täytäntöönpanossa ja että mainitun direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä tehtävät järjestelyt ovat kunkin jäsenvaltion päätettävissä. ( 21 )

40. Toisaalta unionin tuomioistuin on korostanut, että kun direktiivillä 2003/96 säädetään energiatuotteiden ja sähkön yhdenmukaistetusta verotusjärjestelmästä, sillä pyritään direktiivin johdanto-osan 2–5 ja 24 perustelukappaleesta ilmenevän mukaisesti edistämään sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa energia-alalla välttämällä muun muassa kilpailun vääristymistä. ( 22 )

41. Koska unionin lainsäätäjä on direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 kohdassa nimenomaisesti edellyttänyt, että verotuksen vähimmäistasoja noudatetaan, sen toteamisella, että jäsenvaltiot voivat soveltaa säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa käytettävään dieselöljyyn alennettua valmisteverokantaa myöntämättä kuitenkaan tätä samaa kohtelua satunnaisessa matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle, ei suinkaan loukata tätä tavoitetta vaan annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus toteuttaa kansallisiin erityispiirteisiinsä soveltuvaa politiikkaa erityisesti liikenteen ja alueiden kulkuyhteyksien alalla.

42. Direktiivin 2003/96 tavoitteiden tarkastelu siis tukee tulkintaa, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat sen 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn mahdollisuuden nojalla säätää säännöllisen ja satunnaisen matkustajien kuljetuksen eriytetystä kohtelusta siten, että valmisteverokannan alennus myönnetään ainoastaan säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle.

43. Tähän direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 ja 3 kohdan tulkintaan ei vaikuta tämän 7 artiklan tarkoitus.

44. Unionin lainsäätäjä näyttää nimittäin lisänneen ( 23 ) tämän säännöksen tarjotakseen jäsenvaltioille mahdollisuuden tehdä eron ammattitarkoitukseen käytettävän dieselöljyn ja muuhun kuin ammattitarkoitukseen käytettävän dieselöljyn välillä valmisteverotuksessa ja pienentämään muuhun kuin ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoaineen verotuksen ja bensiinin verotuksen välistä eroa. ( 24 )

45. Katson edellä esitetyn perusteella, että direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että tämän säännöksen nojalla jäsenvaltiot voivat matkustajien kuljetuksen alalla soveltaa alennettua valmisteverokantaa säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa käytettävään dieselöljyyn myöntämättä kuitenkaan samaa verokannan alennusta satunnaisessa matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle.

46. Tätä mahdollisuutta ei kuitenkaan voida käyttää mielivaltaisesti, ja sen käyttämisessä on mielestäni noudatettava unionin oikeuden periaatteita ( 25 ) ja erityisesti yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. ( 26 )

47. Nähdäkseni pääasiassa kyseessä olevan Italian lainsäädännön tapauksessa on tehty juuri näin, koska katson komission kannasta poiketen, että säännöllisen ja satunnaisen matkustajien kuljetuksen ominaisuudet ovat erilaiset ja että kummallakin vastataan erityisiin tarpeisiin, joten jäsenvaltio voi hyvin varata valmisteverokannan alennuksen pelkästään säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa käytetylle dieselöljylle.

48. Säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa liikennepalvelu tapahtuu lähtökohtaisesti määrätyin väliajoin ja ennalta määritetyllä reitillä, kun taas satunnaista kuljetusta tarjotaan johonkin erityiseen tarpeeseen, johon kyseisellä palvelulla vastataan. ( 27 )

49. Lisäksi säännöllinen matkustajien kuljetus on erottamaton osa liikennepolitiikkaa, koska sillä voidaan esimerkiksi parantaa kulkuyhteyksiä alueille.

50. Edellä esitetyn perusteella katson, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan matkustajien kuljetuksen alalla sekä julkisiin että yksityisiin yrityksiin edellyttäen, että nämä yritykset harjoittavat matkustajien kuljetusta direktiivin 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ja että jäsenvaltiot voivat direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn mahdollisuuden nojalla soveltaa säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa käytettävään dieselöljyyn alennettua valmisteverokantaa myöntämättä kuitenkaan tätä samaa kohtelua satunnaisessa matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle.

B Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys

51. Toisella ja kolmannella kysymyksellään, jotka on mielestäni tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähinnä tiedustelee, onko direktiivin 2003/96 7 artiklalla välitön oikeusvaikutus. Ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen ehdottamani vastauksen valossa kyseisen säännöksen välittömästä oikeusvaikutuksesta ei ole tarpeen lausua. ( 28 ) Esitän siis seuraavat seikat ainoastaan toissijaisesti ja täydellisyyden vuoksi siltä varalta, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen eri tavalla kuin ehdotan.

52. Korostan aluksi, että jos jäsenvaltio päättää olla käyttämättä direktiivin 2003/96 7 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta, tällä säännöksellä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta.

53. Siinä tapauksessa, että jäsenvaltio on käyttänyt tätä mahdollisuutta ja pannut direktiivin 2003/96 7 artiklan täytäntöön virheellisesti, muistutan, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee yhtäältä, että säännös on riittävän täsmällinen, jotta yksityinen voi vedota siihen ja tuomioistuin sitä soveltaa, jos siinä säädetään sanamuodoltaan yksiselitteisestä velvoitteesta, ja toisaalta, että säännös on ehdoton, jos siinä säädetään velvollisuus, johon ei ole liitetty mitään ehtoja ja jonka täytäntöönpano tai vaikutukset eivät riipu sen enempää unionin toimielinten kuin jäsenvaltioidenkaan toimista. ( 29 )

54. Ensimmäisestä edellytyksestä on todettava, että direktiivin 2003/96 7 artiklassa säädetään selvästi, että jäsenvaltiot voivat myöntää valmisteverokannan alennuksen ainoastaan säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle, ja edellytetään yksiselitteisesti, että verotuksen vähimmäistasoja noudatetaan, että ammattitarkoitukseen käytettävän dieselpolttoöljyn verokanta ei laske 1.1.2003 voimassa olleen kansallisen verotason alle ja että kyseistä liikennettä harjoitetaan tietyillä ajoneuvoluokilla.

55. Toisesta edellytyksestä unionin tuomioistuin on jo todennut, että se, että direktiivin säännös antaa jäsenvaltioille valinnanvapauden, ei välttämättä sulje pois sitä, että yksityisille näin myönnettyjen oikeuksien sisältö voitaisiin määrittää riittävän täsmällisesti pelkästään direktiivin säännösten perusteella. ( 30 )

56. Nyt käsiteltävässä tapauksessa pitää paikkansa, että direktiivin 2003/96 7 artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus soveltaa alennettua valmisteverokantaa ja rajoittaa tämä etu koskemaan ainoastaan tiettyihin tarkoituksiin käytettävää dieselöljyä, joten tämän säännöksen ehdottomuudesta voidaan olla eri mieltä.

57. Vaikka Italian lainsäätäjä on käyttänyt tätä mahdollisuutta ja kyseisessä säännöksessä annettua harkintavaltaa, tämä harkintavalta ei kuitenkaan vaikuta sen velvollisuuden täsmällisyyteen ja ehdottomuuteen, jonka mukaan kyseistä mahdollisuutta ei saa soveltaa mielivaltaisesti ja jonka mukaan unionin lainsäätäjän asettamia edellytyksiä on noudatettava.

58. Näin ollen ehdotan, että toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan siten, että jos pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö on 2003/96 7 artiklan 2 ja 3 kohdan vastainen, tällä säännöksellä on silloin välitön oikeusvaikutus, joten siihen voidaan vedota suoraan valmisteverokannan alennuksen saamiseksi ammattitarkoitukseen käytettävälle dieselpolttoöljylle.

V Ratkaisuehdotus

59. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Commissione tributaria provinciale di Palermon esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY 7 artiklan 2 ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan matkustajien kuljetuksen alalla sekä julkisiin että yksityisiin yrityksiin edellyttäen, että nämä yritykset harjoittavat matkustajien kuljetusta direktiivin 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ja että jäsenvaltiot voivat direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn mahdollisuuden nojalla soveltaa säännöllisessä matkustajien kuljetuksessa käytettävään dieselöljyyn alennettua valmisteverokantaa myöntämättä kuitenkaan tätä samaa kohtelua satunnaisessa matkustajien kuljetuksessa käytettävälle dieselöljylle. 2) Jos pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö on 2003/96 7 artiklan 2 ja 3 kohdan vastainen, tällä säännöksellä on silloin välitön oikeusvaikutus, joten siihen voidaan vedota suoraan valmisteverokannan alennuksen saamiseksi ammattitarkoitukseen käytettävälle dieselpolttoöljylle.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) EYVL 2003, L 283, s. 51.

( 3 ) EYVL 1970, L 42, s. 1. Direktiivi 70/156 kumottiin puitteiden luomisesta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen sekä tällaisiin ajoneuvoihin tarkoitettujen järjestelmien, osien ja erillisten teknisten yksiköiden hyväksymiselle 5.9.2007 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2007/46/EY (puitedirektiivi) (EUVL 2007, L 263, s. 1). Direktiivissä 2007/46 annetaan M2- tai M3-luokkaan kuuluvista ajoneuvoista sama määritelmä kuin direktiivissä 70/156. Näillä tarkoitetaan ajoneuvoja, joissa on kuljettajan istuimen lisäksi istuimet yli kahdeksalle matkustajalle ja joiden suurin massa on enintään 5 tonnia (M2-luokka) tai yli 5 tonnia (M3-luokka).

( 4 ) GURI nro 68, 23.3.2007, s. 5.

( 5 ) GURI nro 279, 29.11.1995, s. 5, jäljempänä asetus nro 504/1995. Tämä säännös lisättiin kiireellisistä verotusta ja taloutta koskevista toimenpiteistä 22.10.2016 annetun asetuksen nro 193 (decreto-legge n. 193 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili, GURI nro 249, 24.10.2016, s. 1), joka on ollut voimassa 3.12.2016 lähtien ja joka myöhemmin muunnettiin kiireellisistä verotusta ja taloutta koskevista toimenpiteistä annetun asetuksen nro 193 laiksi muuntamisesta ja siihen tehtävistä muutoksista 1.12.2016 annetuksi laiksi nro 225 (legge n. 225 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili, GURI nro 282, 2.12.2016, s. 1), 4 ter §:n 1 momentin f kohdalla.

( 6 ) Decreto legislativo n. 422 – Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59, GURI nro 287, 10.12.1997, s. 4.

( 7 ) Decreto legislativo n. 285 – Riordino dei servizi automobilistici interregionali di competenza statale, GURI nro 6, 9.1.2006, s. 12.

( 8 ) EUVL 2009, L 300, s. 88.

( 9 ) Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee, että pääasian kantaja on yksityinen yritys.

( 10 ) Kuten Italian hallituksen huomautuksista ilmenee, direktiivin 2003/96 7 artiklan saattaminen osaksi Italian lainsäädäntöä johtaa käytännössä siihen, että 7 artiklassa säädettyä alennettua valmisteverokantaa sovelletaan säännölliseen matkustajien kuljetukseen, joka muodostuu valtiolliseen, alueelliseen ja paikalliseen toimivaltaan kuuluvista reittiliikennepalveluista, ja että tämä alennus näin ollen evätään satunnaisen henkilöliikenteen, mukaan lukien henkilöliikenteen, jossa annetaan vuokralle linja-autoja kuljettajineen, harjoittajilta.

( 11 ) Muistutan, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeussäännön ulottuvuuden määrittämiseksi on otettava huomioon samanaikaisesti sen sanamuoto, asiayhteys ja tavoitteet (ks. tuomio 3.4.2014, Kronros Titan ja Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service, C-43/13 ja C-44/13, EU:C:2014:216, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; ks. direktiivin 2003/96 verovapautuksia koskevien säännösten osalta myös tuomio 7.3.2018, Cristal Union, C-31/17, EU:C:2018:168, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 12 ) Direktiivin 2003/96 espanjankielisessä versiossa unionin lainsäätäjä on käyttänyt u-konjunktiota, saksankielisessä versiossa ilmausta ”oder”, englanninkielisessä versiossa ilmausta ”whether”, italiankielisessä versiossa rinnastuskonjunktiota ”o” ja puolankielisessä versiossa ilmausta ”lub”.

( 13 ) Ks. Le Nouveau Petit Robert – Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française, Dictionnaires Le Robert, Paris, 1996, s. 1555. Ks. oikeuskäytännöstä erityisesti tuomio 6.10.2009, GlaxoSmithKline Services ym. v. komissio ym. (C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P ja C-519/06 P, EU:C:2009:610, 55 kohta).

( 14 ) Ks. tuomio 12.7.2005, komissio v. Ranska (C-304/02, EU:C:2005:444, 83 kohta) ja tuomio 14.5.2019, M ym. (pakolaisaseman peruuttaminen) (C-391/16, C-77/17 ja C-78/17, EU:C:2019:403, 102 kohta).

( 15 ) Ks. direktiivin 2003/96 johdanto-osan toinen, kolmas ja neljäs perustelukappale ja 4 artiklan 1 kohta. Ks. myös julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotus X (C-426/12, EU:C:2014:446, 55 kohta).

( 16 ) Ks. vastaavasti tuomio 1.3.2007, Jan De Nul (C-391/05, EU:C:2007:126, 18–23 kohta).

( 17 ) Usempiin näistä mahdollisuuksista, paitsi tietysti verovapautuksiin, on liitetty velvollisuus noudattaa direktiivissä 2003/96 säädettyjä verotuksen vähimmäistasoja (ks. direktiivin 5, 7 ja 17 artikla).

( 18 ) Tästä on muistutettava, että unionin lainsäätäjä mainitsi direktiivin 2003/96 johdanto-osan yhdeksännessä perustelukappaleessa nimenomaisesti, että ”jäsenvaltioille on jätettävä tarvittava joustovara niiden kansallisiin olosuhteisiin mukautetun politiikan määrittelemistä ja täytäntöönpanoa varten”.

( 19 ) Ks. tuomio 18.1.2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C-189/15, EU:C:2017:17, 25–52 kohta).

( 20 ) Unionin tuomioistuimen käyttää arvonlisäveroalalla ilmausta ”valikoiva soveltaminen”, jolla tarkoitetaan jäsenvaltioiden mahdollisuutta soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa johonkin sellaisten palvelujen, joihin ne voivat soveltaa tällaista verokantaa, ryhmään liittyviin konkreettisiin ja erityisiin osatekijöihin (ks. tästä ratkaisuehdotukseni Regards Photographiques (C-145/18, EU:C:2019:184, 30 kohta)). Vaikka valmisteverojen ja arvonlisäveron välinen rinnastus jää väistämättä vajaaksi, tässä se mielestäni toimii, koska unionin tuomioistuin tunnustaa, että jäsenvaltiot voivat varata valmisteveron alennuksen, joka niillä on mahdollisuus säätää, ainoastaan tietyille yrityksille tai toiminnoille.

( 21 ) Ks. tuomio 18.1.2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C-189/15, EU:C:2017:17, 50 kohta).

( 22 ) Ks. tuomio 7.3.2018, Cristal Union (C-31/17, EU:C:2018:168, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) sekä tuomio 27.6.2018, Turbogás (C-90/17, EU:C:2018:498, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 23 ) Tämä säännös ei sisältynyt komission alkuperäiseen ehdotukseen, vaan se lisättiin siihen lainsäädäntömenettelyn kuluessa: ks. ehdotus neuvoston direktiiviksi energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta (KOM(97) 30 lopull.).

( 24 ) Kuten direktiivin 2003/96 johdanto-osan 20 perustelukappaleesta ja direktiivin 2003/96 hyväksymisen johdosta 27.10.2003 julkaistusta komission lehdistotiedotteesta (asiakirja IP/03/1456, saatavana internetosoitteesta http://europa.eu/rapid/press-release_IP-03-1456_fr.htm) ilmenee.

( 25 ) Myös jäsenvaltioiden direktiivin 2003/96 26 artiklan mukaisesti myöntämiä tukia koskevia sääntöjä (ks. tuomio 18.1.2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C-189/15, EU:C:2017:17, 51 kohta).

( 26 ) Ks. analogisesti tuomio 9.11.2017, AZ (C-499/16, EU:C:2017:846, 29 ja 30 kohta).

( 27 ) Vaikka itse direktiivissä 2003/96 ei määritellä säännöllistä ja satunnaista kuljetusta tai liikennettä, huomautan kuitenkin, että asetuksen N:o 1073/2009 2 artiklan 2 ja 4 kohdan mukaan ”säännöllisellä liikenteellä” tarkoitetaan liikennettä, jolla huolehditaan henkilöliikenteestä määrätyin väliajoin määrätyllä reitillä ja jolla matkustajia otetaan kyytiin ja jätetään kyydistä ennalta vahvistetuissa pysähdyspaikoissa, ja ”satunnaisliikenteellä” liikennettä, joka ei sisälly säännöllisen liikenteen määritelmään, säännöllinen erityisliikenne mukaan luettuna, ja jolle on erityisesti ominaista, että siinä on kyse asiakkaan tai liikenteenharjoittajan omasta aloitteesta muodostetun ryhmän kuljettamisesta.

( 28 ) Näillä kysymyksillä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, onko direktiivin 2003/96 7 artiklalla välitön oikeusvaikutus niin, että pääasian kantajan kaltainen liikenteenharjoittaja, joka käyttää dieselöljyä ammattitarkoitukseen satunnaisessa matkustajien kuljetuksessa, voi tämän säännöksen nojalla vaatia aiheettomasti maksamiensa valmisteverojen palautusta. Vaikka yksityiset oikeussubjektit voivat kansallisissa tuomioistuimissa vedota sisällöltään ehdottomiin ja riittävän täsmällisiin direktiivin säännöksiin jäsenvaltiota vastaan, jos jäsenvaltio ei ole saattanut direktiiviä osaksi kansallista oikeusjärjestystä määräajassa tai jos direktiivi on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä virheellisesti (ks. erityisesti tuomio 17.7.2008, Flughafen Köln v. Bonn, C-226/07, EU:C:2008:429, 23 kohta ja määräys 5.2.2015, Jednrostka Innrowacyjnro-Wdrożeniowa Petrol, C-275/14, ei julkaistu, EU:C:2015:75, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), käsiteltävässä asiassa ei tule esiin kysymys siitä, voidaanko direktiivin 2003/96 7 artiklaan vedota, koska ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen ehdottamastani vastauksesta ilmenee yksiselitteisesti, että Italian tasavalta ei ole pannut kyseistä säännöstä täytäntöön virheellisesti.

( 29 ) Ks. määräys 5.2.2015, Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol (C-275/14, ei julkaistu, EU:C:2015:75, 34 ja 36 kohta).

( 30 ) Ks. tuomio 17.7.2008, Flughafen Köln v. Bonn (C-226/07, EU:C:2008:429, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).