YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

26 päivänä helmikuuta 2003

Asia T-145/01

Benito Latino

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Ammattitauti — Lääketieteellisen lautakunnan lausunnon sääntöjenmukaisuus — Sairauden osoittaminen ammattitaudiksi — Tieteellinen epävarmuus — Sen menettelyn sääntöjenmukaisuus, joka edeltää asian saattamista lääketieteellisen lautakunnan käsiteltäväksi”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-337

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan komission 10.8.2000 tekemä päätös, jolla hylätään kantajan vaatimus hänen nivelrikkosairautensa tunnustamisesta ammattitaudiksi ja velvoitetaan hänet korvaamaan hänen lääketieteelliseen lautakuntaan nimeämänsä lääkärin palkkio ja muut lisäkulut sekä puolet tähän lautakuntaan kuuluvan kolmannen lääkärin palkkiosta ja muista lisäkuluista.

Ratkaisu:

Komission 10.8.2000 tekemä päätös kumotaan siltä osin kuin siinä velvoitetaan kantaja korvaamaan hänen lääketieteelliseen lautakuntaan nimeämänsä lääkärin palkkio ja lisäkulut sekä puolet kolmannen lääkärin palkkiosta ja lisäkuluista. Kanne hylätään muilta osin. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Mikäli sairaus voi johtua useista syistä (monisyinen sairaus), virkamiehen sairauden alkuperän määrittäminen ammattitaudiksi ei edellytä, että sairauden pääasiallinen tai merkityksellisin syy on tehtävien hoitaminen yhteisöjen palveluksessa. Kun sairaus on aiheutunut useista syistä - ammatillisista ja ammattiin liittymättömistä - jotka ovat kaikki myötävaikuttaneet sairauden puhkeamiseen, lääketieteellisen lautakunnan tehtävänä on määrittää, onko työtehtävien hoitamisella välitön yhteys virkamiehen sairauteen, olipa tämän seikan merkitys ammattiin liittymättömiin tekijöihin nähden arvioitaessa mikä tahansa. Kun kyse on monisyisestä sairaudesta, jonka ammatista johtuvaa alkuperää on yksittäistapauksessa vaikea, tai poikkeuksellisia tilanteita lukuun ottamatta jopa mahdoton osoittaa nykyisellä tieteellisellä tietämyksellä, lääketieteellinen lautakunta voi tarvittaessa ottaa huomioon sellaisen epidemologisen tutkimuksen tulokset, joka saattaa tilastollisten tietojen perusteella osoittaa, onko tietyn ammatin harjoittamisen ja kyseessä olevan sairauden puhkeamisen, pahenemisen tai sen etenemisen kiihtymisen välillä yleensä syy-yhteyttä, ja jos on, niin missä määrin. Lääketieteellinen lautakunta voi oikeudellisesti pätevästi perustaa ratkaisunsa kyseisenlaisen asianmukaisin menetelmin suoritetun tutkimuksen tuloksiin päätyäkseen yksittäistapauksessa sellaiseen johtopäätökseen, että kyseinen syy-yhteys on kaiken todennäköisyyden mukaan olemassa. Tällainen lääketieteellinen johtopäätös on riittävä, jotta voidaan todeta oikeudellisesti pätevästi, että syy-yhteys on olemassa tapaturma- ja ammattitauti vakuutusta koskevien sääntöjen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Yleisten näyttöä koskevien säännösten mukaan näyttöä voidaan esittää kaikin keinoin ja muun muassa vetoamalla sellaisiin vakavasti otettaviin, täsmällisiin ja johdonmukaisiin tekijöihin, jotka osoittavat yksittäistapauksessa, että vammojen ammatillinen alkuperä on objektiivisesti arvioituna todennäköinen ja tilanteen voidaan kohtuudella olettaa lähtökohtaisesti olevan näin. (ks. 50 - 52 kohta) Viittaukset: asia T-4/96, S v. yhteisöjen tuomioistuin. 9.7.1997 (Kok. 1997, s. II-1125, 79 ja 80 kohta).

Lääketieteellisen lautakunnan jäseninä olevien lääkäreiden palkkioiden ja muiden lisäkulujen osalta tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevien määräysten 23 artiklan 2 kohdan viimeisessä alakohdassa säädetään, että poikkeustapauksissa nimittävä viranomainen voi nimeämänsä lääkärin lausunnon saatuaan tehdä päätöksen siitä, että toimielin vastaa kaikista palkkioista ja muista lisäkuluista. Tällä säännöksellä annetaan hallinnolle laaja harkintavalta. Kuitenkin tilanteessa, jossa kyseessä olevan taudin alkuperä on tieteellisesti epävarma ja jossa lääketieteellisen lautakunnan mukaan ei voida sulkea pois mahdollisuutta taudin ammatillisesta alkuperästä ja se on jopa ”todennäköinen”, huolenpitovelvollisuus -jonka mukaan toimivaltaisen viranomaisen on otettava huomioon yksikön edun lisäksi myös kyseessä olevan virkamiehen etu - edellyttää, että toimivaltainen viranomainen harkitsee mahdollisuutta soveltaa edellä mainittua säännöstä kyseisen virkamiehen eduksi. Kun toimielin jättää hankkimatta lääketieteelliseen lautakuntaan nimeämänsä lääkärin lausunnon tästä asiasta ennen kuin se päättää määrätä virkamiehen maksettavaksi tämän määräämän lääkärin palkkion ja muut lisäkulut sekä puolet kolmannen lääkärin palkkiosta ja muista lisäkuluista, se rikkoo velvollisuuksia, joita sille aiheutuu huolenpitovelvollisuudesta virkamieheen nähden sekä loukkaa hyvän hallinnon periaatetta. (ks. 92 ja 93 kohta)