YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

26 päivänä kesäkuuta 1996

Asia T-91/95

Lieve de Nil ja Christiane Impens

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Henkilöstö — Uudelleenarviointia koskeva sisäinen kilpailu — Kumoamistuomion täytäntöönpanotoimet — EY:n perustamissopimuksen 176 artikla — Uudet kokeet — Tointa ei voida takautuvasti luokitella uudelleen — Aineellisen vahingon ja henkisen kärsimyksen korvaaminen”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-959

Aihe:

Kanne, jossa molemmat kantajat vaativat yhtäältä kumoamaan 15.6.1994 tehdyn neuvoston päätöksen ja tarpeellisilta osiltaan 9.6.1994 tehdyn neuvoston päätöksen, joilla päätöksillä neuvosto ensin nimenomaisesti ja sitten hiljaisesti hylkäsi korvausvaatimuksen, joka koski sen vahingon korvaamista, joka oli aiheutunut siitä, että neuvosto oli riittämättömällä tavalla pannut täytäntöön yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-22/91, Raiola-Denti ym. vastaan neuvosto (Kok. 1993, s. II-69), 11.2.1993 antaman tuomion, sekä kumoamaan 4.1.1995 tehdyn neuvoston päätöksen, jolla se nimenomaisesti hylkäsi myöhemmin tehdyn valituksen ja toisaalta neuvoston velvoittamista korvaamaan kummallekin kantajalle näille aiheutunut aineellinen vahinko 500000 Belgian frangilla (BEF) ja henkinen kärsimys symbolisesti 1 eculla.

Lopputulos:

Päätösten kumoaminen ja neuvoston velvoittaminen korvaamaan aiheutunut aineellinen vallinko ja henkinen kärsimys. Kanteen hylkääminen muilta osin.

Tuomion lyhennelmä

Neuvosto julkaisi 26.10.1990 sisäistä kilpailua B/228 koskevan kilpailuilmoituksen, jolla se asetti haettavaksi viisitoista palkkaluokkaan b 5 kuuluvaa apulaishallintoavustajan tointa ja johon kilpailuun osallistumalla palkkaluokkaan C 1 kuuluvien virkamiesten oli mahdollista saada toimensa uudelleen arvioiduiksi tähän palkkaluokkaan.

Kantajat, jotka tuolloin olivat palkkaluokkaan C 1 kuuluvia neuvoston virkamiehiä, saivat 4.12.1990 päivätyn henkilökohtaisen ilmoituksen siitä, että heidät oli hyväksytty kilpailun kokeisiin. Valintalautakunnan jätettyä merkitsemättä kantajat tätä kilpailua koskevaan sopivien hakijoiden luetteloon kantajat nostivat 13.4.1991 yhdessä muiden asianosaisten kanssa kanteen muun muassa niiden valintalautakunnan tekemien päätösten kumoamiseksi, ”jotka oli tehty kilpailun kokeisiin hyväksymistä koskevien päätösten jälkeen”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi asiassa T-22/91, Raiola-Denti ym. vastaan neuvosto (Kok. 1993, s. II-69), 11.2.1993 antamassaan tuomiossa, että kokeet eivät olleet sujuneet kilpailua B/228 koskevan kilpailuilmoituksen mukaisesti, koska valintalautakunta oli rikkonut tätä ilmoitusta ja toiminut siten, että pidettäväksi määrätty kielitaitokoe oli käynyt merkityksettömäksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi tämän vuoksi ”ne toimenpiteet, joihin oli ryhdytty niiden päätösten tekemisen jälkeen, joilla hakijat oli hyväksytty sisäisen kilpailun B/228 kokeisiin-----”.

Neuvosto päätti tämän tuomion perusteella yhtäältä pysyttää voimassa kilpailun B/228 läpäisseitä hakijoita koskevat uudelleenarvioinnit 1.1.1991 lukien ja toisaalta 1.9.1993 julkaistulla ilmoituksella asettaa sisäisessä kilpailussa B/228 a haettavaksi laiusi palkkaluokkaan B 5 kuuluvaa apulaishallintoavustajan tointa, jotka oli tarkoitus täyttää arvioimalla uudelleen palkkaluokkaan C 1 kuuluvia toimia; kilpailuun B/228 a saivat osallistua ne hakijat, jotka oli hyväksytty kilpailun B/228 kokeisiin 4.12.1990 päivätyllä henkilökohtaisella ilmoituksella. Kilpailun B/228 a kokeiden luonne ja niissä käytetyt arviointimenetelmät olivat samanlaiset kilpailun B/228 kanssa.

Kilpailussa B/228 a hakijoina olleet kantajat kirjattiin kokeiden päätyttyä sopivien hakijoiden luetteloon ja heidän toimensa luokiteltiin uudelleen palkkaluokkaan B 5 1.1.1994 lukien.

Kantajat esittivät 9.2.1994 Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 1 kohtaan perustuvan hakemuksen, jossa kantajat vaativat korvaamaan kilpailun B/228 valintalautakunnan tekemästä sääntöjenvastaisesta päätöksestä heille aiheutuneen aineellisen vahingon ja henkisen kärsimyksen kantajien arvion mukaan 500000 BEF:lla, koska he katsoivat, että neuvosto ei tästä uudelleenluokittelusta huolimatta ollut tosiasiallisesti korvannut sitä vahinkoa, joka kantajille oli aiheutunut siitä, että kilpailun B/228 valintalautakunta oli kieltäytynyt kirjaamasta kantajia tätä kilpailua koskevaan sopivien hakijoiden luetteloon, josta oli ollut seurauksena se, ettei kantajien toimia ollut luokiteltu uudelleen 1.1.1991 alkavin vaikutuksin. Lisäksi kantajat vaativat kaikkien oikeudenkäyntiä edeltävän uuden menettelyn aikana aiheutuneiden kulujen korvaamista.

Neuvosto hylkäsi tämän hakemuksen ensin hiljaisesti ja sitten nimenomaisella hylkäävällä päätöksellä, joka annettiin kantajille tiedoksi 15.6.1994.

Kantajat valittivat 6.9.1994 tästä hylkäävästä päätöksestä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan perusteella.

Nimittävä viranomainen teki 4.1.1995 päätöksen, jolla se nimenomaisesti hylkäsi valituksen.

Pääasia

Sen toimielimen, jonka toimenpiteen yhteisöjen tuomioistuimet ovat kumonneet, on perustamissopimuksen 176 artiklassa määrättyä velvollisuutta noudattaessaan määritettävä ne toimenpiteet, jotka ovat tarpeen kumoamistuomion täytäntöönpanemiseksi ja sen on tällöin harkintavaltaansa käyttäessään otettava huomioon niin tuomiolauselma, tuomion perustelut kuin yhteisön oikeuden säännökset. Jos kumoamistuomiota täytäntöönpantaessa ilmenee erityisiä vaikeuksia, kyseinen toimielin voi täyttää perustamissopimuksen 176 artiklaan perustuvan velvollisuutensa tekemällä sellaisia päätöksiä, jotka ovat omiaan kohtuullisesti korvaamaan asianomaisille aiheutuneen vahingon. Nyt esillä olevan kaltaisessa asiassa asianomaisen toimielimen on taattava se, että virkamiesten yhdenvertaista kohtelua ja heidän yhdenvertaisia uralla etenemismahdollisuuksiaan koskevia periaatteita noudatetaan (34 ja 35 kohta).

Viittaukset: asia 15/63, Lassalle v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 4.3.1964 (Kok. 1964, s. 57); asia 17/68, Reinarzv. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 6.5.1969 (Kok. 1969, s. 61); asia 48/70, Bernardi v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 16.3.1971 (Kok. 1971, s. 175, 27 kohta); yhdistetyt asiat 97/86, 193/86, 99/86 ja 215/86, Asteris ym. v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 26.4.1988 (Kok. 1988, s. 2181); asia C-412/92 P, parlamentti v. Meskens, yhteisöjen tuomioistuin 9.8.1994 (Kok. 1994, s. I-3757, 28 kohta); asia T-84/91, Meskens v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 8.10.1992 (Kok. 1992, s. II-2335, 80 kohta); asia T-43/91, Hoyer v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinl 7.3.1994(Kok. H. 1994, s. II-297, 64 kohta); asia T-508/93, Mancini v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-761); asia T-506/93, Moat v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 21.2.1995 (Kok. H. 1995, s. II-147, 37 kohta).

Koska neuvosto oli kieltäytynyt luokittelemasta kantajia uudelleen takautuvasti 1.1.1991 lukien, kuten se on menetellyt kilpailun B/228 läpäisseiden hakijoiden kohdalla, se on aiheuttanut sen, että kantajat ovat menettäneet mahdollisuutensa tulla ylennetyiksi henkilöstösäännöissä määrätyissä määräajoissa myöhemmin palkkaluokkaan B 4 ja tämän jälkeen palkkaluokkaan B 3 ja edetä urallaan samoin edellytyksin kuin kilpailun B/228 läpäisseet hakijat, jotka kaikki olivat edenneet urallaan ja tulleet ylennetyiksi, ja joista kolme tällä hetkellä oli ylennyskelpoisia palkkaluokkaan B 2 ja kolme muuta palkkaluokkaan B 3. Itse asiassa, jos kantajat olisi tammikuussa 1991 luokiteltu uudelleen palkkaluokkaan B 5, heidät olisi voitu heinäkuussa 1991 mahdollisesti ylentää palkkaluokkaan B 4 ja 1.7.1993 palkkaluokkaan B 3, jolloin heidän nettopalkkansa olisi ylittänyt heille tuolloin tosiasiallisesti maksetun palkan (38 kohta).

Kantajien omaa urakehitystä koskevat odotukset ja kilpailun B/228 läpäisseiden hakijoiden vastaavat odotukset olivat epäsuhteessa keskenään. Järjestäessään kilpailua B/228 a neuvosto olisi voinut ennakolta ottaa huomioon sen, että tämän kilpailun läpäisseiden hakijoiden uudelleenluokittelut olisivat tulleet voimaan samana ajankohtana kuin kilpailun B/228 läpäisseiden hakijoiden. Koska neuvosto ei ennakolta ollut ottanut huomioon tällaista mahdollisuutta, sen olisi pitänyt kantajien tätä koskevia hakemuksia käsitellessään peruuttaa 1.1.1994 alkavaa uudelleenluokittelua koskevat päätökset ja luokitella asianomaisten ura uudelleen yhdenvertaisen kohtelun vuoksi siten, että näille olisi voitu taata ikälisien kertyminen ura-alueella B samalla tavoin, kuin se tällä ura-alueella oli taattu kilpailun B/228 läpäisseiden hakijoiden osalta (39 kohta).

Viittaukset: asia 9/81, Williams v. tilintarkastustuomioistuin.yhteisöjen tuomioistuin 6.10.1982 (Kok. 1982, s. 3301); asia 190/82, Blomefield v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 1.12.1983 (Kok. 1983, s. 3981).

Tämä ratkaisu ei merkinnyt sitä, että kantajilla oli jo tässä vaiheessa oikeus tulla kirjatuiksi kilpailun B/228 soveltuvien hakijoiden luetteloon (40 kohta).

Takautuvuutta koskevassa vaatimuksessa ei ole kysymys kantajien oletetusta menestyksestä kilpailussa B/228 eikä heidän kirjaamisestaan vastaavaan soveltuvien hakijoiden luetteloon, vaan siitä, millaisia vaikutuksia aiheutuu siitä, että he tosiasiallisesti menestyivät kilpailussa B/228 a (41 kohta).

Nämä kaksi kilpailua eivät olleet erillisiä. Itse asiassa kilpailu B/228 oli vielä meneillään ilman, että sitä olisi millään tavoin päätetty eikä nimittävä viranomainen ollut vielä nimittänyt 4.12.1990 annetulla ilmoituksella kokeisiin hyväksyttyjä hakijoita virkaan; tästä seuraa, että neuvosto on todellisuudessa vain aloittanut kilpailun B/228 uudelleen niiden hakijoiden osalta, joita edeltäneiden kokeiden perusteella ei ollut kirjattu tätä kilpailua koskevaan soveltuvien hakijoiden luetteloon. Kilpailuja B/228 ja B/228 a koskevien kilpailuilmoitusten perusteella järjestetyt kilpailut läpäisseitä hakijoita on tämän vuoksi pidettävä yhden ja saman kilpailun läpäisseinä hakijoina ja tästä syystä heidän uudelleenluokittelustaan aiheutuvien valloitusten on oltava samat (42 kohta).

Koska neuvosto perustamissopimuksen 176 artiklaa rikkoen kieltäytyi ryhtymästä sellaisiin toimenpiteisiin, joilla tällainen yhdenvertainen kohtelu olisi voitu taata, sen on korvattava tästä rikkomisesta tosiasiallisesti aiheutuneet vahingot (44 ja 45 kohta).

Kantajien mukaan heidän oikeutensa saada vahinko korvatuksi perustuu siihen tosiasiaan, että heitä ei ole luokiteltu uudelleen ura-alueelle B samaan aikaan kun kilpailun B/228 läpäisseet hakijat, sillä he ovat joka tapauksessa menettäneet mahdollisuuden tulevaisuudessa edetä urallaan kilpailussa B/228 menestyneisiin hakijoihin verrattavalla tavalla (47 kohta).

Kantajille on aiheutunut henkistä kärsimystä siitä, että he ovat pitkän aikaa olleet epävarmoja uransa kehittymisestä. Nyt käsiteltävässä asiassa esille tulleille erityisille seikoille on tässä suhteessa ollut ominaista se, että kilpailuilmoituksen B/228 perusteella järjestettyjen kokeiden kulku on ollut huomattavan säännönvastaista, kantajien oikeutta olettaa näiden kokeiden kulun olevan säännönmukaista on vakavasti loukattu ja että neuvosto on kieltäytynyt asettamasta kantajia yhdenvertaiseen asemaan niiden virkatovereiden kanssa, jotka oli luokiteltu uudelleen 1.1.1991 lukien, sellaisena ajankohtana, jolloin kantajat olivat jo läpäisseet kilpailuilmoituksen B/228 a perusteella järjestetyt kokeet (48-50 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi ex œquo et bono kummallekin kantajalle aiheutuneen aineellisen vahingon ja henkisen kärsimyksen 500000 BEF:n suuruiseksi (51 kohta).

Viittaukset asia T-82/91, Latham v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.2.1994 (Kok. H. 1994. s. II-61); asia T-3/92, Latham v. kom.ssto, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-83).

Ratkaisu:

Ne 9. ja 15.6.1994 tehdyt neuvoston päätökset, joilla hylättiin kantajien 9.2.1994 esittämät vahingonkorvausvaatimukset, sekä 4.1.1995 tehty neuvoston päätös, jolla hylättiin kantajien 6.9.1994 tekemä valitus, kumotaan.

Neuvosto velvoitetaan korvaamaan molemmille kantajille aiheutunut aineellinen vahinko ja henkinen kärsimys 500000 BEF:lla.

Muilta osin kanne hylätään.