Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Yhteisöjen tuomioistuinten toimivalta – Vaatimukset toimielimen velvoittamiseksi toimimaan tietyllä tavalla – Tutkimatta jättäminen

(EY 230 ja EY 233 artikla)

2. Ympäristö – Otsonikerroksen suojelu – Otsonikerrosta heikentävistä aineista annettu asetus N:o 2037/2000

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2037/2000 3, 4, 6 ja 7 artikla)

3. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Perusoikeudet – Ammatin harjoittamisen vapaus – Rajoitukset – Edellytykset

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 2037/2000)

4. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Luottamuksensuoja – Edellytykset

5. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Oikeusvarmuus – Yhteisön säännöstö

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2037/2000 7 artikla)

Tiivistelmä

1. EY 230 artiklaan perustuvan kumoamiskanteen yhteydessä yhteisöjen tuomioistuinten toimivalta rajoittuu riidanalaisen toimen laillisuusvalvontaan, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi toimivaltansa puitteissa velvoittaa yhteisöjen toimieliminä toimimaan tietyllä tavalla. Jos riidanalainen toimi kumotaan, asianomaisen toimielimen on EY 233 artiklan nojalla toteutettava kumoamiskanteen johdosta annetun tuomion täytäntöönpanotoimenpiteet. Tästä seuraa, että vaatimus, jolla pyritään siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin velvoittaa komission tiettyihin toimenpiteisiin, on jätettävä tutkimatta.

(ks. 56 ja 57 kohta)

2. Tulkinta, jonka komissio hyväksyi 1.1.2005 käyttöön otetun uuden järjestelmän puitteissa otsonikerrosta heikentävistä aineista annetun asetuksen N:o 2037/2000 3, 4, 6 ja 7 artiklasta jättämällä myöntämättä tuontikiintiöitä tuojille ja rajoittamalla metyylibromidin tuontia tapauskohtaisesti ja estämällä tällä tavoin varastojen muodostumisen tuojille, antaa tehokkaan vaikutuksen näille säännöksille ja varmistaa niiden yhdenmukaisen soveltamisen, joka vastaa kyseisen asetuksen, jolla otsonikerroksen suojelemiseksi pyritään rajoittamaan muun muassa metyylibromidin tuotantoa ja käyttöä, systematiikkaa ja tavoitteita.

Ensinnäkin kyseisen asetuksen 7 artiklan sanamuodossa komissiolle jätetään valinnan tekeminen sen osalta, mitkä yritysluokat tämän saman asetuksen 2 artiklassa mainittujen yritysluokkien joukossa saavat tuontikiintiöitä tämän säännöksen perusteella. Tästä seuraa, että kyseisessä 7 artiklassa ei velvoiteta komissiota myöntämään tuontikiintiöitä tuojille.

Toiseksi saman asetuksen 3 ja 4 artiklan mukaisesti metyylibromidin käyttö ja markkinoille saattaminen vuonna 2005 on rajoitettu yksinomaan kriittisiin käyttötarkoituksiin. Näistä säännöksistä ilmenee, että metyylibromidia on oltava käytössä yhteisössä yksinomaan, kun on kyse nimenomaisesta kriittisestä käyttötarpeesta.

Kolmanneksi kahden luvan myöntäminen kuhunkin tuontiin, ensiksi käyttäjälle ja sitten tuojalle, mikä vahvistetaan komission käyttöön ottamassa järjestelmässä, on asianomaisen asetuksen 6 artiklan 1 kohdan mukaista, koska tässä säännöksessä ei täsmennetä tuontilupien saajia eikä kuhunkin tuontiin myönnettävien lupien määrää. Lisäksi tämän asetuksen 6 ja 7 artikla ovat toisiaan täydentäviä säännöksiä siten, että nämä kaksi artiklaa koskevat yhdessä yhteisöön tuotavien valvottavien aineiden määrien valvontaa ja rajoittamista.

Lopuksi kun otetaan huomioon asetuksen N:o 2037/2000 3 ja 4 artiklassa säädetyt metyylibromidin tuotannon, käytön ja markkinoille saattamisen rajoitukset, kyseisen asetuksen systematiikasta seuraa, että sen 6 ja 7 artiklalla pyritään varmistamaan se, että metyylibromidin tuonti ei ylitä nimenomaisesti yksilöityjä välttämättömiä kriittisiä käyttötarpeita.

Näin ollen komission 1.1.2005 lähtien käyttöön ottama uusi järjestelmä merkitsee asetuksen N:o 2037/2000 3, 4, 6 ja 7 artiklan laillista täytäntöönpanoa, joka on näiden säännösten mukainen.

(ks. 74, 77–80 ja 83 kohta)

3. Elinkeinovapaus ei ole ehdoton oikeus, vaan sitä on tarkasteltava ottaen huomioon sen yhteiskunnallinen tehtävä. Näin ollen elinkeinovapauden käyttämistä voidaan rajoittaa, kunhan rajoitukset palvelevat yleisen edun mukaisia yhteisön tavoitteita eikä niillä puututa perusoikeuksiin tavoitellun päämäärän kannalta suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin suojattujen oikeuksien keskeistä sisältöä.

Tämän osalta komission 1.1.2005 käyttöön ottamalla uudella järjestelmällä otsonikerrosta heikentävistä aineista annetun asetuksen N:o 2037/2000 täytäntöönpanon yhteydessä yksinomaan muutetaan olosuhteita, joissa metyylibromidin maahantuontia harjoitetaan, eikä se merkitse sitä, että tämän valvottavan aineen tuojien pitäisi päättää toimintansa. Jos oletetaan, että sitä voitaisiin pitää rajoituksena, yhteisön tavoittelema yleinen etu on otsonikerroksen suojelu. Mahdollinen rajoitus on joka tapauksessa perusteltu sillä, että kyseessä on asetuksen soveltaminen sen mukaisesti, mitä ei voida pitää suhteettomana eikä tapana, jota ei voida hyväksyä, tai tämän oikeuden keskeisen sisällön loukkauksena, koska kyseiset tuojat voivat edelleen harjoittaa aikaisempaa taloudellista toimintaansa.

(ks. 87 ja 88 kohta)

4. Huolellinen ja harkitseva taloudellinen toimija, joka voi ennakoida sellaisen yhteisön toimenpiteen toteuttamisen, joka voi vaikuttaa sen etuihin, ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen, kun tämä toimenpide toteutetaan. Kukaan ei myöskään voi vedota kyseisen periaatteen loukkaamiseen, jollei hallinto ole antanut sille nimenomaisia vakuutteluja. Komission aikaisempi hallintokäytäntö, joka on saatettu yleisön tietoon, voi päinvastaisten toteamusten puuttuessa puolestaan synnyttää perustellun luottamuksen samojen sääntöjen soveltamiseen erityisesti, kun asianomaisen yhteisön toimielimen tiedonannot eivät eroa aiemmista.

Näitä periaatteita ei kuitenkaan voida soveltaa, kun komission niille yrityksille, jotka toivat otsonikerrosta heikentäviä valvottavia aineita Euroopan unioniin vuonna 2005, osoittaman ilmoituksen sanamuoto eroaa edeltävän vuoden ilmoituksesta muun muassa siinä olevalla viittauksella otsonikerrosta heikentävistä aineista annetun asetuksen N:o 2037/2000 3 artiklan 2 kohdan ii alakohtaan, josta ilmenee, että vuonna 2005 tuontikiintiöitä ei enää myönnetä komission aikaisemman käytännön vaan tämän säännöksen mukaan.

(ks. 103, 105 ja 106 kohta)

5. Oikeusvarmuuden periaate on yhteisön oikeuden perusperiaate, joka edellyttää erityisesti, että säännösten on oltava selviä ja täsmällisiä, jotta oikeussubjektit voivat ilman epäselvyyttä saada tiedon oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan ja ryhtyä asianmukaisiin toimenpiteisiin. Koska tietynasteinen epävarmuus oikeussäännön merkityksestä ja ulottuvuudesta on kuitenkin erottamaton osa oikeussääntöä, on selvitettävä, onko kyseessä oleva oikeussääntö niin epäselvä, että se estää sen, että oikeussubjektit voisivat poistaa riittävän varmasti mahdolliset epäilyt tämän säännön ulottuvuudesta tai merkityksestä.

Tässä yhteydessä lähinnä otsonikerrosta heikentävistä aineista annetun asetuksen N:o 2037/2000 säännösten mutta myös komission niille yrityksille, jotka toivat otsonikerrosta heikentäviä valvottavia aineita Euroopan unioniin vuonna 2005, osoittaman kyseistä asetusta koskevan ilmoituksen sanamuodon valossa väitetty tuontikiintiön myöntämisestä kieltäytyminen tai tuojille myönnettyjen tuontikiintiöiden korvaaminen käyttäjille myönnetyin kiintiöin 1.1.2005 lähtien eivät tulleet yllätyksenä kyseessä oleville tuojille. Tästä seuraa, että kyseinen asetus tai kyseinen ilmoitus eivät estäneet sitä, että oikeussubjektit saattoivat poistaa riittävän varmasti mahdolliset epäilyt tämän asetuksen 7 artiklan, joka koskee kolmansista maista peräisin olevien valvottavien aineiden tuontikiintiöitä, ulottuvuudesta tai merkityksestä.

(ks. 108 ja 109 kohta)