EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(yhden tuomarin kokoonpano)

20 päivänä heinäkuuta 2016

Charlotte Adriaen

vastaan

Euroopan komissio

”Henkilöstö — Virkamiehet — Henkilöstösääntöjen 45 artikla — Vuoden 2014 ylennyskierros — Henkilöstösääntöjen 45 artiklan yleiset täytäntöönpanosäännökset — Pääjohtajien ja osastopäälliköiden ylennettäväksi ehdotetuista virkamiehistä laatimat luettelo — Kantajan nimen jättäminen pois — Mahdollisuus riitauttaa ylennettäviksi ehdotetuista virkamiehistä laadittu luettelo pariteettikomiteassa — Ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailu — Sekakomitean antamat lausunnot — Perusteluvelvollisuus”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Charlotte Adriaen ja 12 muuta kantajaa, joiden nimet luetellaan liitteessä, vaativat virkamiestuomioistuinta kumoamaan Euroopan komission nimittävän viranomaisen päätökset, jotka annettiin 14.11.2014 tiedoksi tämän toimielimen henkilöstölle ja joilla kantajat jätettiin ylentämättä korkeampaan palkkaluokkaan vuoden 2014 ylennyskierroksella.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. Charlotte Adriaen ja 12 muuta kantajaa, joiden nimet luetellaan liitteessä, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja heidät velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Kumoamiskanne voidaan ottaa tutkittavaksi vain siltä osin kuin kantajalla on intressi riidanalaisen toimen kumoamiseen. Tällainen intressi edellyttää, että toimen kumoamisesta itsestään voi seurata asianomaiseen kohdistuvia oikeusvaikutuksia tai, toisin sanottuna, että kanteen lopputulos voi tuottaa sen nostaneelle asianosaiselle jotakin hyötyä. Näin ollen virkamiehen tai toimihenkilön kanneoikeus ei voi perustua yleiseen etuun tai toimielinten etuun, vaan hän voi vedota kumoamiskanteen tueksi ainoastaan hänelle henkilökohtaisesti vastaisiin seikkoihin. (ks. 25 ja 26 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: määräys 8.3.2007, Strack v. komissio (C-237/06 P, EU:C:2007:156, 64 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 26.2.2013, Labiri v. ETSK (F-124/10, EU:F:2013:21, 56 kohta); määräys 22.4.2015, ED v. ENISA (F-105/14, EU:F:2015:33, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja määräys 16.12.2015, Bärwinkel v. neuvosto (F-118/14, EU:F:2015:154, 41 ja 58 kohta)

Nimittävällä viranomaisella on henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa säädettyä ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailua varten laaja harkintavalta. Hallintoviranomaiselle täten tunnustettua laajaa harkintavaltaa rajoittaa kuitenkin se, että asiakirja-aineistoja on vertailtava huolellisesti ja puolueettomasti yksikön edun ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti. Käytännössä tämä vertailu on suoritettava yhdenvertaisin perustein, ja siinä on käytettävä toisiinsa verrattavissa olevia tietolähteitä ja tietoja. Tältä osin toimielimen eri yksiköiden virkamiesten arvioinnit ovat keskenään hyvin erilaisia, ja nämä erot aiheuttavat vaikeuksia, kun nimittävän viranomaisen on vertailtava kaikkien asianomaisten virkamiesten ansioita yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudattaen. Näin ollen velvollisuus suorittaa ansioiden vertailu tasapuolisesti ja vertailukelpoisten tietolähteiden ja tietojen perusteella henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukaisesti edellyttää menettelyä tai menetelmää, jolla voidaan poistaa eri arvioijien tekemistä arvioinneista seuraavan subjektiivisuuden vaikutus henkilöstösääntöjen 43 artiklan mukaisesti laadituissa kertomuksissa, jotka on otettava huomioon henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan nojalla. Nimittävällä viranomaisella on kuitenkin toimivalta suorittaa ansioiden vertailu sopivimmaksi katsomansa menettelyn tai menetelmän avulla. Toimielin ei nimittäin ole velvollinen ottamaan käyttöön erityistä arviointi- ja ylennysjärjestelmää, kun otetaan huomioon laaja harkintavalta, joka sillä on henkilöstösääntöjen 45 artiklan tavoitteiden täytäntöönpanossa omien organisointi- ja henkilöstöhallinnon tarpeidensa mukaisesti. (ks. 42–45 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 1.7.1976, de Wind v. komissio (62/75, EU:C:1976:103, 17 kohta) ja tuomio 21.4.1983, Ragusa v. komissio (282/81, EU:C:1983:105, 9 ja 13 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 15.9.2005, Casini v. komissio (T-132/03, EU:T:2005:324, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio 19.10.2006, Buendía Sierra v. komissio (T-311/04, EU:T:2006:329, 169 kohta) ja tuomio 14.2.2007, Simões Dos Santos v. SMHV (T-435/04, EU:T:2007:50, 132 kohta) Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 15.1.2014, Stols v. neuvosto (T-95/12 P, EU:T:2014:3, 29 ja 32 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 14.7.2011, Praskevicius v. parlamentti (F-81/10, EU:F:2011:120, 53 kohta); tuomio 18.3.2015, Ribeiro Sinde Monteiro v. EUH (F-51/14, EU:F:2015:11, 41 kohta, valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T-278/15 P); tuomio 3.6.2015, Gross v. EUH (F-78/14, EU:F:2015:52, 44 kohta, valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T-472/15 P); tuomio 22.9.2015, Silvan v. komissio (F-83/14, EU:F:2015:106, 24 kohta, valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T-698/15 P); tuomio 15.12.2015, Bonazzi v. komissio (F-88/15, EU:F:2015:150, 50 ja 62 kohta) ja tuomio 2.3.2016, Loescher v. neuvosto (F-84/15, EU:F:2016:29, 56 kohta)

Ylennyspäätökset ja henkilöstösääntöjen 45 artiklassa säädetty ansioiden vertailu kuuluvat vain nimittävän viranomaisen vastuulle. Tältä osin ensimmäiseksi, vaikka henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa asetetaan nimittävälle viranomaiselle velvollisuus vertailla kaikkien ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita ennen ylennyspäätösten tekemistä, hallinnollisten yksiköiden eri hierarkkiset tasot voivat kuitenkin avustaa sitä hierarkkisten hallinnollisten rakenteiden toiminnan periaatteiden mukaisesti. Näin ollen nimittävä viranomainen voi päättää, että ylennyskelpoisten virkamiesten asiakirjojat tutkitaan alustavasti jokaisella pääosastolla, vaikka tällainen alustava tutkiminen ei voi korvata ansioiden vertailua, joka ylennyskomitean on suoritettava alustavan tutkimisen jälkeen, silloin kun siitä on päätetty, ja joka nimittävän viranomaisen on tämän jälkeen joka tapauksessa suoritettava voidakseen tehdä ylennyskierroksen päätteeksi päätöksen ylentämisestä tai ylentämättä jättämisestä; henkilöstösäännöissä säädetään nimenomaisesti vain tästä viimeksi mainitusta ansioiden vertailusta. Komission antamissa yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä säädetyn ylennysmenettelyn yhteydessä ei voida hyväksyä, että nimittävä viranomainen tyytyy tarkastelemaan niiden virkamiesten ansiot, jotka sijoittuvat parhaiten pääosastojen ja eri yksiköiden tasolla vahvistetuissa luetteloissa. Kun toimielimen jokaisella pääosastolla määritellään, ketkä ovat ylennyskelpoisia virkamiehiä, joita tässä vaiheessa on ehdotettava nimittävälle viranomaiselle ylennettäviksi, se, että virkamiehet, joita pääjohtajat ja osastopäälliköt eivät ole kyseisessä vaiheessa ehdottaneet ylennettäviksi, käyttävät heillä yleisten täytäntöönpanosäännösten mukaisesti olevaa oikeuttaan valittaa näistä ylennetyksi ehdottamatta jättämistä koskevista päätöksistä ylennyskomitealle, mahdollistaa kuitenkin näiden virkamiesten ansioiden vertailun tässä pariteettikomiteassa siten, että vertailu suoritetaan paitsi heidän pääosastoillaan, myös koko toimielimen tasolla. Toiseksi nimittävä viranomainen voi ylentämistä koskevissa asioissa tekemiensä päätösten valmisteluvaiheessa kuulla ylennyskomitean kaltaista neuvoa-antavaa pariteettikomiteaa, ja se voi näin ollen päättää, että sitä avustaa toinen elin, joka myös on pariteettikomitea ja jonka antamat perustelua lausuntoa koskevat ehdotukset se voi ottaa huomioon. Valituksia tehdessään ylennyskelpoisilla virkamiehillä, joita heidän pääjohtajansa ja yksikönpäällikkönsä eivät ehdottaneet ylennettäviksi, on ollut muutoksenhakumenettelyn yhteydessä tilaisuus kiinnitää nimittävän viranomaisen huomio omaan tilanteeseensa vaatimalla nimittävää viranomaista arvioimaan yksityiskohtaisesti näiden virkamiesten valitusten, perusteluja lausuntoja koskevien ehdotusten ja tarvittaessa ylennyskomitean suositusten perusteella heidän tilanteitaan kaikkien ylennyskelpoisten virkamiesten sen ansioiden vertailun yhteydessä, joka suoritetaan ylennysmenettelyn päätteeksi viimeisenä ylennyspäätösten tekemistä varten. (ks. 48–51 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 4.2.1987, Bouteiller v. komisiso (324/85, EU:C:1987:59, 11 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 30.11.1993, Tsirimokos v. parlamentti (T-76/92, EU:T:1993:106, 17 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 22.9.2015, Silvan v. komissio (F-83/14, EU:F:2015:106, 48 ja 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T-698/15 P) ja tuomio 15.12.2015, Bonazzi v. komissio (F-88/15, EU:F:2015:150, 83 ja 89 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Vaikka nimittävä viranomainen ei ole velvollinen perustelemaan ylennyksiä koskevissa asioissa tekemiään päätöksiä, se on sitä vastoin velvollinen esittämään tämän päätöksen perustelut yksilöidyllä tavalla valituksen perusteella tekemässään päätöksessä. Tässä yhteydessä perustelujen riittävyyttä arvioidaan sen tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevan asiayhteyden kannalta, jossa riidanalainen päätös tehtiin. Koska nimittävä viranomainen suorittaa ylentämiset henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukaisesti valitsemalla, on riittävää, että valituksen hylkäämisen perusteluissa viitataan siihen, että virkamiehen yksittäistapauksessa on sovellettu ylentämistä koskevia lainmukaisia ja henkilöstösääntöjen mukaisia edellytyksiä. Kun lisäksi on kyse useita virkamiehiä koskevan menettelyn yhteydessä tehdyn päätöksen perusteluista, nimittävää viranomaista ei voida vaatia esittämään valituksen hylkäämispäätöksen yhteydessä perusteluita, jotka koskevat muita seikkoja kuin valituksessa esitettyjä väitteitä ja esimerkiksi selittämään muun muassa, mistä syistä ylennyskelpoiset virkamiehet olivat valituksen tehnyttä virkamiestä ansioituneempia. Valituksen hylkämisen perusteluissa on nimittäin käsiteltävä vain sitä, täyttyvätkö henkilöstösäännöissä menettelyn sääntöjenmukaisuudelle asetetut lailliset edellytykset, jolloin nimittävä viranomainen ei joudu paljastamaan ylentämättä jääneelle virkamiehelle hänestä ja muista ylennyskelpoisista virkamiehistä tekemäänsä vertailua eikä selventämään yksityiskohtaisesti sitä tapaa, jonka avulla se katsoi, että tietyt virkamiehet on ylennettävä. (ks. 61–63 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio 15.12.2015, Bonazzi v. komissio (F-88/15, EU:F:2015:150, 96–98 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)