Vaikka unionin yleisen tuomioistuimen on valvottava sitä, että yritykselle sen osallistumisesta unionin kilpailusääntöjen rikkomiseen määrätyn sakon määrän laskemisessa otetaan asianmukaisesti huomioon tämän rikkomisen kesto ja yrityksen osallistuminen siihen, on kuitenkin niin, ettei rikkomisen kesto ole ainoa eikä välttämättä tärkein seikka, joka komission ja/tai unionin yleisen tuomioistuimen on otettava huomioon sakon laskemisessa.

Vastakkainen tulkinta tarkoittaisi nimittäin yleisesti sitä, että yritysseuraannon tapauksissa yhtiö, joka on alun perin osallistunut rikkomiseen siihen suoraan osallistuneen tytäryhtiön emoyhtiönä ja joka siirtää tämän tytäryhtiön toiselle yritykselle, saa mahdollisesti hyväkseen tälle viimeksi mainitulle yritykselle myönnetyn sakon alennuksen, joka perustuu viimeksi mainitun komission kanssa tekemään yhteistyöhön, vaikka mainittu yhtiö ei olisi itse myötävaikuttanut kyseisen rikkomisen paljastumiseen eikä käyttänyt tämän yhteistyön aikana ratkaisevaa vaikutusvaltaa entisessä tytäryhtiössään.

Pelkästään yritykselle, joka on tehnyt yhteistyötä tämän toimielimen kanssa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon mukaisesti, voidaan tämän tiedonannon nojalla myöntää alennus siitä sakosta, joka olisi määrätty ilman tätä yhteistyötä. Tätä alennusta ei voida laajentaa yhtiöön, joka oli osan kyseisen rikkomisen ajasta osa yrityksen muodostamaa taloudellista kokonaisuutta mutta joka ei ollut enää yrityksen osa sillä hetkellä, kun yritys teki yhteistyötä komission kanssa.

Siitä, että unionin tuomioistuimet loukkaavat Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan mukaista velvollisuuttaan ratkaista niiden käsiteltäväksi saatetut asiat kohtuullisessa ajassa, on määrättävä seuraamus unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun vahingonkorvauskanteen yhteydessä, koska tällainen kanne merkitsee tehokasta korjauskeinoa. Tästä seuraa, että vaatimusta, jolla pyritään saamaan korvausta siitä aiheutuneesta vahingosta, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole antanut tuomiota kohtuullisessa ajassa, ei voida saattaa suoraan unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi valituksen yhteydessä, vaan se on esitettävä erillisenä unionin yleisessä tuomioistuimessa.

Kun otetaan huomioon tarve varmistaa unionin oikeuden kilpailusääntöjen noudattaminen, unionin tuomioistuin ei voi pelkästään sillä perusteella, ettei tuomiota ole annettu kohtuullisessa ajassa, antaa valittajalle mahdollisuutta kyseenalaistaa sille määrätyn sakon suuruus, kun valittajan kaikki valitusperusteet, jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen esittämiä toteamuksia kyseisen sakon suuruudesta ja siitä toiminnasta, josta sakko on määrätty seuraamukseksi, on hylätty.

Tutkiessaan vaatimusta, jolla pyritään saamaan korvausta siitä aiheutuneesta vahingosta, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole antanut tuomiota kohtuullisessa ajassa, unionin yleisen tuomioistuimen on siis, ratkaisemalla asia sen oikeudenkäynnin, jonka kestoa on arvosteltu, taustalla olevan asian ratkaisseesta kokoonpanosta poikkeavassa kokoonpanossa, arvioitava sekä vahingon, johon on vedottu, todellisuutta että kyseisen vahingon ja riidanalaisen tuomioistuinmenettelyn kohtuuttoman keston välistä syy-yhteyttä ja tutkittava tässä tarkoituksessa esitettyjä todisteita.

Tältä osin unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyn oikeudenkäynnin kesto, joka on yli kuusi vuotta ja jota ei voida perustella millään tähän oikeudenkäyntiasiaan liittyvillä olosuhteilla, olipa kyse oikeudenkäyntiasian monimutkaisuudesta, siitä, miten asianosaiset ovat menetelleet, tai oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvistä seikoista, merkitsee sellaisen oikeussäännön riittävän ilmeistä rikkomista, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, ja se on näin ollen peruste tällaiselle kanteesta erilliselle vahingonkorvausvaatimukselle.

(ks. 116–119 ja 123 kohta)