Kun kansallisella toimenpiteellä asetetaan asianomaisessa jäsenvaltiossa laillisesti asuvan turkkilaisen työntekijän ja hänen alaikäisen lapsensa välisen perheenyhdistämisen edellytykseksi se, että lapsella on tai voi olla kyseiseen jäsenvaltioon riittävä liityntä hänen onnistuneen kotoutumisensa mahdollistamiseksi, tilanteessa, jossa lapsi ja hänen toinen vanhempansa asuvat alkuperävaltiossa tai muussa valtiossa ja perheenyhdistämishakemus tehdään yli kahden vuoden kuluttua ajankohdasta, jona asianomaisessa jäsenvaltiossa asuva vanhempi on saanut toistaiseksi voimassa olevan oleskeluluvan tai pysyvään oleskeluun mahdollistavan oleskeluluvan, tällainen toimenpide on ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa tarkoitettu ”uusi rajoitus”.

Tällainen rajoitus ei ole perusteltu.

On nimittäin niin, että kansallinen säännöstö, jolla vaikeutetaan perheenyhdistämistä tiukentamalla asianomaisessa jäsenvaltiossa työntekijöinä asuvien Turkin kansalaisten alaikäisten lasten ensimmäiselle tulolle kyseisen jäsenvaltion alueelle asetettuja edellytyksiä verrattuina edellytyksiin, joita sovellettiin päätöksen N:o 1/80 tullessa voimaan, ja joka siis voi vaikuttaa näiden kansalaisten taloudellisen toiminnan harjoittamiseen kyseisellä alueella, on mainitun päätöksen 13 artiklassa tarkoitettu ”uusi rajoitus” sille, että kyseiset Turkin kansalaiset käyttävät työntekijöiden vapaata liikkuvuutta kyseisessä jäsenvaltiossa.

Tällainen rajoitus on kielletty paitsi, jos se kuuluu kyseisen päätöksen 14 artiklassa tarkoitettujen rajoitusten alaan tai se on perusteltavissa yleistä etua koskevalla pakottavalla syyllä, sillä voidaan taata laillisesti tavoitellun päämäärän toteutuminen, eikä sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen päämäärän saavuttamiseksi.

Vaikka päämäärä, jossa on kyse kolmansien valtioiden kansalaisten onnistuneen kotoutumisen takaamisesta kyseessä olevassa jäsenvaltiossa, voi olla yleistä etua koskeva pakottava syy, vaatimusta esittää näyttö riittävästä liitynnästä ei kuitenkaan sovelleta lasten sellaisen henkilökohtaisen tilanteen – kuten heidän ikänsä tai heidän ja asianomaisen jäsenvaltion välisten siteiden – mukaan, joka voi vaikuttaa kielteisesti heidän kotoutumiseensa asianomaiseen jäsenvaltioon, vaan sellaisen kriteerin mukaan, josta ilmenee suoralta kädeltä, ettei se liity mahdollisuuksiin saavuttaa tällainen kotoutuminen; kyseessä nimittäin on aika, joka kuluu siitä, kun asianomaiselle vanhemmalle on myönnetty asianomaisessa jäsenvaltiossa lopullinen oleskelulupa, ajankohtaan, jona perheenyhdistämishakemus tehdään; toisaalta kyseinen vaatimus saattaa johtaa siihen, että aivan samankaltaisissa henkilökohtaisissa tilanteissa olevia lapsia kohdellaan perheenyhdistämishakemuksen tekemisajankohdan mukaan keskenään eri tavalla.

Tässä yhteydessä on huomattava, että siltä osin kuin on erityisesti kyse asianomaisen lapsen henkilökohtaisen tilanteen arvioinnista, kansallisten viranomaisten on tukeuduttava tässä arvioinnissa riittävän täsmällisiin, objektiivisiin ja syrjimättömiin kriteereihin, jotka on tutkittava tapauskohtaisesti ja jotka johtavat sellaiseen perusteltuun päätökseen, johon sisältyy tehokas muutoksenhakumahdollisuus, jotta voitaisiin estää hallintokäytäntö, jossa hakemukset hylätään systemaattisesti.

(ks. 50, 51, 56, 61 ja 65–67 kohta sekä tuomiolauselma)