YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

19 päivänä syyskuuta 1996

Asia T-386/94

Alain-Pierre Allo

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Ns. toisen vaiheen ylennysmenettely palkkaluokkaan A3 — Kumoamiskanne — Henkilökansio — Arviointikertomusten puuttuminen — Vahingonkorvauskanne”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-1161

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan yhtäältä kumoamaan 30.5.1994 tehty komission päätös, jolla laadittiin luettelo virkamiehistä, jotka voidaan ylentää palkkaluokkaan A 3 niin sanotussa toisen vaiheen ylennysmenettelyssä, ja toisaalta korvaamaan kantajalle aiheutunut aineellinen ja aineeton vallinko.

Lopputulos:

Komissio velvoitetaan maksamaan kantajalle vahingonkorvauksena 10000 Belgian frangia (BEF) aineettomasta vahingosta.

Tuomion lyhennelmä

Keskijohdon virkojen täyttämisestä 19.7.1988 tehdyssä komission päätöksessä luotiin niin sanottu toisen vaiheen (seconde filière) erityinen ylennysmenettely palkkaluokkaan A 3.

Kyseisen päätöksen 4 kohta on sanamuodoltaan seuraava:

”Joka vuosi komission henkilöstöasioista vastaava jäsen määrittää kuuden päivän menettelyssä palkkaluokan A 3 virkojen määrän niiden virkamiesten osalta, joita ei ole ylennetty päätöksen edellä olevan 3 kohdan perusteella ja joista muodostetaan varallaoloreservi palkkaluokkaan A 3 ylentämistä varten.

Tämän varallaoloreservin käyttämiseksi neuvoa-antava nimityskomitea laatii, pääjohtajia ja yksikön päälliköitä kuullen, ainakin kerran vuodessa lausunnon ylennettävistä virkamiehistä, jotka erityisesti olisi otettava huomioon tehtäessä ylennyksiä palkkaluokkaan A 3. Näin laadittavan luettelon perusteella ylennysmahdollisuudet kasvavat 50 prosentilla varallaoloreserviin nähden.

Kabinettipäälliköiden suorittaman arvioinnin jälkeen ylennyspäätökset tekee näissä tapauksissa henkilöstöstä ja hallinnosta vastaava komission jäsen niiden komission jäsenten suostumuksella, joita asia koskee, ja kuuden päivän menettelyä noudattaen.”*

Neuvoa-antava nimityskomitea laati 16.12.1993 luettelon kuudestatoista virkamiehestä, jotka erityisesti olisi otettava huomioon niin sanotussa toisen vaiheen menettelyssä vuoden 1993 ylennyskierroksella. Tässä suhteessa se ottaa huomioon vain ne nimet, jotka mainitaan luettelossa ”virkamiehistä, joilla on etusija * — Virallisen käännöksen puuttuessa tässä ja jäljempänä lyhennelmässä esitetyt lainaukset 19.7.1988 tehdystä komission päätöksestä suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa. ylennettäessä palkkaluokkaan A3”; tämän luettelon ovat laatineet pääjohtajat ja yksikköjen päälliköt, ja siihen sisältyy 69 virkamiehen nimet.

Henkilöstöstä ja hallinnosta vastaava komission jäsen päätti 30.5.1994 laatia luettelon niistä kahdestatoista virkamiehestä, jotka voitaisiin ottaa huomioon tehtäessä ylennyksiä toisen vaiheen menettelyssä (riidanalainen päätös). Kyseinen päätös annettiin henkilöstön tietoon 3.6.1994 julkaistussa lehtisessä Hallinnollisia tiedotuksia nro 847.

Kantaja on komission pakkaluokan A 4 virkamies. Hän oli ylennyskelpoinen palkkaluokkaan A 3 riidanalaisten seikkojen tapahtumahetkellä. Hänen nimeänsä ei ollut mainittu pääjohtajien ja yksikön päälliköiden laatimassa luettelossa, neuvoa-antavan nimityskomitean lausunnossa eikä riidanalaisessa päätöksessä.

Kantaja teki 28.7.1994 valituksen, jossa vaadittiin yhtäältä riidanalaisen päätöksen kumoamista ja toisaalta vahingonkorvausta. Tämä valitus hylättiin epäsuorasti, koska komissio ei antanut vastaustaan Euroopan yhteisöjen virkamiehiin ja muihin toimenhaltijöihin sovellettavien henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan mukaisessa neljän kuukauden määräajassa.

Vastaaja ilmoitti kantajalle 19.12.1994, eli esillä olevan kanteen nostamisen jälkeen, 16.12.1994 tehdystä nimenomaisesta hylkäyspäätöksestä.

Kumoamisvaatimukset

Ensimmäinen ja kolmas peruste, jotka molemmat koskevat henkilöstösääntöjen 26 ja 45 artiklan rikkomista sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, luottamuksensuojan periaatteen sekä puolustautumisoikeuksia koskevan periaatteen loukkaamista

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii ensiksi väitteet, joilla kantaja yleisesti kiisti riidanalaisen menettelyn lainmukaisuuden, ja tämän jälkeen väitteet, joilla kantaja kiisti hänen erityisen tilanteensa tarkastelun lainmukaisuuden (28 kohta).

Riidanalaisen menettelyn yleinen lainmukaisuus

Mitä tulee neuvoa-antavan nimityskomitean siihen päätökseen, että se rajoittaa arvionsa pääjohtajien ja yksikön päälliköiden laatimaan luetteloon, johon oli otettu ehdolle 69 virkamiestä, toimielimillä on henkilöstösääntöjen perusteella valta toteuttaa 45 artiklan 1 kohdassa edellytetty ansioiden vertailu tarkoituksenmukaisimmaksi katsomaansa menettelyä tai menetelmää noudattaen (29 kohta).

Viittaukset: asia 62/75, De Wind v. komissio, 1.7.1976 (Kok. 1976, s. 1167, 17 kohta); asia T-557/93, Rasmussen v. komissio, 13.7.1995 (Kok. H. 1995, s. II-603, 20 kohta).

Esillä olevassa asiassa on selvää, että toteuttaessaan niiden virkamiesten ansioiden vertailun, jotka voitaisiin ylentää toisen vaiheen menettelyssä, komission on pitänyt ottaa huomioon sekä asianomaisten henkilöiden suuri määrä että myös se seikka, että tällaiset henkilöt toimivat noin 40:ssä eri yksikössä tai pääosastossa (30 kohta).

Ylennyskelpoisten virkamiesten hakemusten tutkiminen ennakolta kullakin komission pääsosastolla, jolla he toimivat, ei estä henkilöstösääntöjen 45 artiklassa tarkoitettua ehdokkaiden ansioiden kattavaa vertailua, vaan sitä vastoin se kuuluu hyvän hallinnon periaatteeseen. Pääjohtajan osallistuminen mahdollistaa näet yhtäältä sen, että silloin otetaan huomioon hänen pääosastonsa erityispiirteet, jotka hän tuntee eri esimiesten kanssa käymiensä neuvottelujen perusteella, ja toisaalta sen, että eri henkilöiden laatimia ylennyskelpoisten virkamiesten arviointikertomuksia tarkastellaan yhtenäisesti (31 kohta).

Viittaukset: em. asia Rasmussen v. komissio, 21 ja 22 kohta.

Toisen vaiheen menettelyn laillisuutta ei saata kyseenalaiseksi se seikka, että pääjohtajien ja yksikön päälliköiden luetteloa ei ole julkistettu eivätkä asianomaiset ole siten voineet esittää huomautuksiaan ennen neuvoa-antavan nimityskomitean lausuntoa ja nimittävän viranomaisen päätöstä. Ylennysmenettelyn yhteydessä kuultuja esimiesten lausuntoja ei tarvitse antaa asianomaisille hakijoille tiedoksi, koska niihin sisältyy ainoastaan hakijoiden pätevyyden ja ansioiden vertailu, joka perustuu tosiseikkoihin, jotka on mainittu hakijoiden henkilöstökansiossa tai jotka on annettu asianomaisille tiedoksi (33 kohta).

Viittaukset: asia T-496/93, Allo v. komissio, 8.6.1995 (Kok. H. 1995, s. II-405, 76 kohta).

Kantajan erityistilanteen tarkastelun lainmukaisuus

Koska pääjohtajien ja yksikön päälliköiden ”etusijaluettelolla” on ratkaiseva merkitys, on tarkastettava erityisesti ne olosuhteet, joissa pääjohtaja suoritti alaisensa, kantajan ansioiden vertailun (37 kohta). Arviointikertomus on välttämätön tekijä arvioinnissa joka kerta, kun esimies arvioi virkamiehen uraa.

Ylennysmenettely on sääntöjenvastainen, jos arviointikertomuksista yksi tai useampi on laadittu hallinnosta johtuvasta syystä olennaisesti myöhässä. Kuitenkin poikkeuksellisissa olosuhteissa esimiehet voivat pyrkiä etsimään muita seikkoja, joilla arviointikertomuksen puuttuminen voitaisiin korjata (38 kohta).

Viittaukset: em. asia Rasmussen v. komissio, 30-32 kohta.

Silloin kun on olemassa riittävän yhtäpitäviä todisteita kantajan väitteiden tueksi siitä, ettei hakemuksia ole todellisuudessa verrattu, vastaajana olevan toimielimen asiana on objektiivisilla seikoilla, jotka voivat joutua laillisuusvalvonnan kohteeksi, näyttää toteen, että se on kunnioittanut ylennyskelpoisille virkamiehille henkilöstösääntöjen 45 artiklassa myönnettyjä takeita ja että se on tehnyt mainitun vertailun (39 kohta).

Viittaukset: asia T-25/90, Schönherr v. talous- ja sosiaalikomitea, 30.1.1992 (Kok. 1992, s. II-63, 25 kohta); em. asia Rasmussen v. komissio, 33 kohta.

Esillä olevassa riidanalaisessa menettelyssä kantajan henkilöstökansiossa oleva viimeisin arviointikertomus liittyi vuosien 1987/1989 ylennyskierrokseen. Se seikka, että kantajan vuosien 1989/1991 ylennyskierrokseen liittyvä arviointikertomus puuttui silloin, kun poliittisten ulkosuhteiden pääosaston (PO IA) pääjohtaja tutki hakijoiden ansioita, johtuu suurelta osin komission menettelystä. Ainakaan komissio ei ole esittänyt mitään seikkaa tai väitettä, josta voitaisiin päätellä, että PO IA:n pääjohtaja olisi pyrkinyt etsimään muita seikkoja, joilla vuosia 1989/1991 koskevan arviointikertomuksen puuttuminen olisi voitu korjata (41 -44 kohta).

Toinen peruste, joka koskee henkilöstösääntöjen 25 artiklan rikkomista

Kun yhteisöjen tuomioistuinten on tutkittava viran puolesta, onko toimielin täyttänyt perusteluvelvollisuutensa, kantajan ei voida katsoa menettäneen oikeuttaan vedota perusteluvelvollisuuden täyttämättä jättämiseen vain sillä perusteella, ettei hän ole esittänyt kyseistä seikkaa oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä (53 kohta).

Viittaukset: asia T-534/93, Grynberg ja Hall v. komissio, 14.7.1994 (Kok. H. 1994, s. II-595,59 kohta); asia T-562/93, Obst v. komissio, 19.10.1995 (Kok. H. 1995, s. II-737, 89 kohta).

Vaikka nimittävän viranomaisen ei tarvitse perustella ylennyspäätöksiä hakijoille, joita ei ole ylennetty, sen on sitä vastoin perusteltava hakijan, jota ei ole ylennetty, henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla tekemän valituksen hylkäävä päätös, ja näiden perustelujen on oltava yhdenmukaisia sen päätöksen perustelujen kanssa, josta valitus tehtiin (56 kohta).

Viittaukset:asia C-115/92P, parlamenttiv. Volger, 9.12.1993(Kok. 1993, s. I-6549,22 kohta).

Esillä olevassa asiassa huomioon ei voida ottaa 16.12.1994 tehtyä, kantajan valituksen hylkäävää päätöstä, siltä osin kuin kyseinen päätös on tehty esillä olevan kanteen nostamisen jälkeen, eikä päätös siten voi täyttää tehtäväänsä kantajan tai tuomioistuimen osalta (57 kohta).

Viittaukset: asia T-52/90, Volger v. parlamentti, 12.2.1992 (Kok. 1992, s. II-121, 40 ja 41 kohta).

Hallinnollisten tiedotusten numeron 847 ei voida katsoa sisältävän riidanalaisen, päätöksen riittävää perustelua. Yhtäältä yleistä ja pelkästään menettelyä koskevaa perustelua ei voida pitää riittävänä, jos hakijalle ei anneta tiedoksi sitä henkilökohtaista ja asiaankuuluvaa perustetta, jolla hakija hylättiin. Toisaalta kyseisessä tiedotteessa, jossa ei viitata pääjohtajien ja yksikön päälliköiden laatimaan luetteloon, ei missään tapauksessa voida katsoa esitettävän moitteetonta tiivistelmää noudatetusta menettelystä (58 kohta).

Viittaukset: asia T-16/94, Benecos v. komissio, 17.5.1995 (Kok. H. 1995, s. II-335,35 kohta).

Todettujen sääntöjenvastaisuuksien seuraukset

Kun tehtyjen ylennysten kumoaminen merkitsee kohtuutonta seuraamusta tapahtuneesta sääntöjenvastaisuudesta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi yhtäältä hylätä kumoamiskanteen ja toisaalta velvoittaa vastaajana olevan toimielimen korvaamaan sen aineettoman vahingon, jonka asianomainen on kärsinyt hallinnon tekemän virkavirheen vuoksi. Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti on näet syytä sovittaa yhteen sääntöjenvastaisuudesta kärsineiden kantajien sekä kolmansien edut, ja tämän vuoksi ottaa huomioon sekä tarve vahvistaa uudelleen kantajille kuuluvat oikeudet että turvata kolmansien perusteltu luottamus (60 kohta).

Viittaukset: asia 24/79, Oberthür v. komissio, 5.6.1980 (Kok. 1980, s. 1743, 13 ja 14 kohta); asia C-242/90P, komissio v. Albani ym., 6.7.1993 (Kok. 1993, s. I-3839, 14 kohta); asia T-68/91, Barbi v. komissio, 10.7.1992 (Kok. 1992, s. II-2127, 36, 43 ja 44 kohta); yhdistetyt asiat T-18/92 ja T-68/92, Coussios v. komissio, 23.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-171, 105 kohta) ja yhteisöjen tuomioistuimen valituksen johdosta vahvistama tuomio, asia Cl 19/94 P, Coussios v. komissio, 1.6.1995 (Kok. 1995, s. I-1439).

Lisäksi ylennyspäätöksen kumoamiseksi ei riitä se, että hakijoiden ansioiden vertailussa yhden hakijan henkilöstökansio on ollut sääntöjenvastainen tai puutteellinen, erityisesti arviointikertomuksen puuttumisen vuoksi, paitsi jos osoitetaan, että tällä seikalla on voinut olla ratkaiseva merkitys ylennysmenettelyssä (61 kohta).

Viittaukset: em. asia Allo v. komissio, 71 kohta; em. asia Rasmussen v. komissio, 31 kohta.

Siltä osin kuin riidalaisen päätöksen kumoaminen merkitsisi yksittäisten, toisen vaiheen menettelyssä vuoden 1993 ylennyskierroksen osalta tehtyjen ylennyspäätösten kumoamista, kysymyksessä olisi kohtuuton seuraamus todettujen sääntöjenvastaisuuksien takia (63 kohta).

Kantaja ei ole näet näyttänyt toteen, että riidanalaiseen menettelyyn liittyy säännömukainen virhe, joka vaikuttaisi menettelyn lainmukaisuuteen yleisesti, ja ainoat todetut virheet liittyvät hänen henkilökohtaisen tilanteensa tutkimiseen (64 kohta).

Esillä olevassa asiassa ei ole todennäköistä, että riidanalaisen menettelyn uudelleen aloittamisella päädyttäisiin kantajan ylentämiseen, kun otetaan huomioon yhtäältä täytettävissä olevien virkojen valtainen lukumäärä (enintään kaksitoista) suhteessa ylennyskelpoisten palkkaluokan A 4 virkamiesten määrään, ja toisaalta se, että kantajan henkilöstökansion tarkempi tutkiminen olisi osoittanut tiettyjä heikkouksia hänen ihmissuhteissaan (65 kohta).

Näissä olosuhteissa vertauskuvallisen 10000 BEF: n vahingonkorvaus kantajalle menettelyvirheestä ja perustelujen puutteesta aiheutuneesta aineettomasta vahingosta muodostaa korvauksen, joka sovittaa parhaiten yhteen kantajan edut että yksikön vaatimukset.

Vahingonkorvausvaatimukset

Kantaja ei ole näyttänyt toteen aineellista vahinkoa, jónica hän väittää kärsineensä (73 kohta).

Aineettoman vahingon osalta komissio on velvoitettava korvaamaan kantajan kärsimä se aineeton vahinko, joka johtuu erityisesti siitä, että kantajan arviointikertomus ei ole ollut käytettävissä riidanalaisessa menettelyssä (74 kohta).

Arviointikertomuksen puuttuminen virkamiehen henkilöstökansiosta saattaa aiheuttaa hänelle aineetonta vahinkoa, jos se on voinut vaikuttaa hänen uraansa ja myös jos tämä seikka on aiheuttanut hänelle hänen tulevaisuuttaan koskevaa epävarmuutta tai huolestuneisuutta (76 kohta).

Viittaukset: em. asia Allo v. komissio, 89 kohta.

Esillä olevassa asiassa kantaja ei voi kuitenkaan vedota siihen, että hänen vuosien 1989/1991 ylennyskierrosta koskevan arviointikertomuksensa puuttuminen olisi aiheuttanut hänelle edellä mainitun kaltaista hänen tulevaisuuttaan koskevaa epävarmuutta tai huolestuneisuutta, koska hän oli itse pyytänyt edeltävän arviointikertomuksen uudistamista ilman muutoksia (77 kohta).

Vuosien 1991/1993 arviointikertomuksen osalta on todettava, että se neljän kuukauden viive, jonka jälkeen kyseinen arviointikertomus laadittiin, ei ole siinä määrin kohtuuton, että se olisi voinut aiheuttaa kantajalle epävarmuutta tai huolestuneisuutta (78 kohta).

Siten vahingonkorvausvaatimus on hylättävä siltä osin kuin se koskee aineellisen vahingon olemassaoloa ja sen aineettoman vahingon olemassaoloa, joka ei liity esillä olevassa tuomiossa jo korvattavaksi määrättyyn aineettomaan vahinkoon (79 kohta).

Ratkaisu:

1) Komissio velvoitetaan maksamaan kantajalle vahingonkorvauksena 10000 Belgian frangia aineettomasta vahingosta.