Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annettua kuudetta direktiiviä 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että arvonlisäveron vähennyksen oikaisemisen johdosta maksettavat summat kannetaan muulta kuin vähennyksen tehneeltä verovelvolliselta.

Arvonlisäveron vähennyksen oikaisemisen johdosta maksettavien summien maksamiseen velvollisen henkilön osoittaminen ei nimittäin merkitse kuudennen direktiivin 13 artiklan C kohdan jälkimmäisessä alakohdassa ja 20 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”yksityiskohtaista sääntöä” vaan – kuten tämän direktiivin 21 artiklasta ilmenee – tällä samalla direktiivillä käyttöön otetun yhteisen arvonlisäverojärjestelmän aineellista sääntöä.

Tältä osin kuudennen direktiivin 20 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että jos verovelvollisen tekemä arvonlisäveron vähennys oikaistaan, kyseisen verovelvollisen on maksettava oikaisemisen johdosta maksettavat summat. Päinvastainen tulkinta ei sopisi yhteen direktiivin vähennysten oikaisemista koskevien tavoitteiden kanssa.

Tässä yhteydessä on huomattava, että kuudennen direktiivin 21 artiklan 1 kohdan a alakohdassa jäsenvaltioille annettua mahdollisuutta määrätä muu henkilö kuin verovelvollinen yhteisvastuulliseksi veron maksamisesta ei voida tulkita siten, että siinä annettaisiin mahdollisuus määrätä kyseiselle henkilölle itsenäinen veronmaksuvelvollisuus.

Lisäksi on niin, että tapauksissa, jotka koskevat kiinteän omaisuuden peräkkäisiä luovutuksia, siitä, että yksi kyseessä olevista verovelvollisista ei ole luovutuksen, jossa tämä verovelvollinen on ollut mukana, yhteydessä noudattanut kuudennen direktiivin 13 artiklan C kohdan jälkimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja valintaoikeuden käyttöä koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä, ei voi seurata, että mainittu verovelvollinen velvoitetaan maksamaan verovelka, joka johtuu siitä, että oikaistaan arvonlisäveron vähennys, jonka toinen verovelvollinen on tehnyt kyseisistä luovutuksista yhden, jossa ensin mainittu verovelvollinen ei ole ollut mukana, osalta. On nimittäin niin, että vaikka jäsenvaltiot voivat mainitun säännöksen mukaisesti rajoittaa valintaoikeuden laajuutta ja niiden on säädettävä valintaoikeuden käyttöä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, ne eivät voi kyseistä mahdollisuutta käyttäessään asettaa verovelvolliselle velvoitteita, joilla ylitetään se, mikä on unionin arvonlisävero-oikeuden perusteella sallittua.

Samoin on todettava, että siltä osin kuin yhtäältä kiinteän omaisuuden luovutus luovuttajan ja ostajan välillä on vapautettu arvonlisäverosta taannehtivasti ja toisaalta kyseistä luovutusta koskeva ostajan maksama ja vähentämä arvonlisävero on peruutettu, ostaja ei saa kuudennen direktiivin 20 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua ”perusteetonta hyötyä”. Niinpä ostaja ei voi mainitun säännöksen perusteella olla velvollinen maksamaan arvonlisäveroa, joka on maksettava siksi, että oikaistaan vähennys, jonka kyseinen luovuttaja on tehnyt sellaisen toisen liiketoimen yhteydessä, jossa sama ostaja ei ole ollut mukana, eli tämän luovuttajan alun perin toteuttaman kyseisen kiinteän omaisuuden hankinnan yhteydessä.

Päätöksen 88/498 tarkoituksena on se, että kiinteän omaisuuden luovutuksen yhteydessä tätä luovutusta koskevan arvonlisäveron maksaa ja vähentää yksi ja sama verovelvollinen eli kyseisen omaisuuden ostaja.

(ks. 32, 36, 37, 39, 40, 42, 44, 45 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)