ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Ruotsalainen sähkösertifikaattijärjestelmä on kansallinen tukijärjestelmä, jossa jäsenvaltiossa sijaitsevat sähköntoimittajat ja tietyt sähkön käyttäjät velvoitetaan ostamaan sähkösertifikaatteja, jotka vastaavat tiettyä osaa niiden myynnistä tai käytöstä, ilman, että niillä on velvollisuutta ostaa myös sähköä samasta lähteestä. Ruotsin valtio jakaa sähkösertifikaatteja, ja sähkösertifikaatit ovat todiste siitä, että on tuotettu tietty määrä uusiutuvaa sähköä. Uusiutuvista lähteistä saadun sähkön tuottajat saavat sähköntuotannostaan saamiensa tulojen lisäksi lisätuloja myymällä sähkösertifikaatteja. Onko uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä sekä direktiivien 2001/77/EY ja 2003/30/EY muuttamisesta ja myöhemmästä kumoamisesta 23.4.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/28/EY (1) 2 artiklan k alakohtaa ja 3 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että niissä sallitaan se, että jäsenvaltio voi soveltaa edellä mainitun kaltaista kansallista tukijärjestelmää, johon ainoastaan kyseisen valtion maantieteellisellä alueella sijaitsevat tuottajat voivat kuulua ja jonka seurauksena kyseiset tuottajat saavat taloudellista etua tuottajiin, joille ei voida myöntää sähkösertifikaatteja, nähden?
2)

Onko 27.1.2003 annetun direktiivin 4 artiklan 2 kohdan säännöksiä tulkittava, tarvittaessa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 168 artiklan valossa, siten, että niiden mukaan on sallittua pitää voimassa tai ottaa käyttöön sellaisia kansallisia säännöksiä, joiden perusteella on perusteltua poiketa joko kokonaan tai osittain 6.11.2001 annetun direktiivin säännöksistä ja erityisesti niistä, joiden mukaan lääkkeiden kaupan pitäminen edellyttää ainoastaan ennakkoon myönnettävää markkinoille saattamista koskevaa lupaa, koska kyseisten kansallisten säännösten mukaan veriplasmaan, jonka valmistuksessa on käytetty teollista prosessia, sovelletaan tiukempaa järjestelmää kuin mitä lääkkeisiin sovelletaan, ja mikäli vastaus on myönteinen, millä edellytyksillä ja missä määrin?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 26/35

Kanne 19.11.2012 — Euroopan komissio v. Saksan liittotasavalta

(Asia C-525/12)

2013/C 26/67

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: E. Manhaeve ja G. Wilms)

Vastaaja: Saksan liittotasavalta

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että

— todetaan, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut yhteisön vesipolitiikan puitteista 23.10.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY ja erityisesti sen 2 artiklan 38 kohdan ja 9 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut tulkinnan, jonka johdosta tietyt palvelut jäävät käsitteen ”vesipalvelut” soveltamisen ulkopuolelle

— Saksan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komission näkemyksen mukaan vesipalvelut kattavat pinta- tai pohjaveden oton, patoamisen, varastoinnin, käsittelyn ja jakelun myös vesivoiman avulla tapahtuvaa sähkön tuottamista, vesiliikennettä ja tulvasuojelua varten. Lisäksi myös oma käyttö kuuluu komission mukaan vesipalveluihin.

Vastaaja soveltaa käsitettä ”vesipalvelut” direktiivin 2000/60 9 artiklan vastaisesti. Vastaaja jättää patoamisen, vesivoiman avulla tapahtuvan sähkön tuottamisen, vesiliikenteen ja tulvasuojelun kaltaiset vesipalvelut tässä direktiivissä tarkoitettujen vesipalvelujen soveltamisalan ulkopuolelle. Komission mukaan näin ahdas tulkinta ei ole yhteensopiva direktiivin 2000/60 kanssa, sillä hävitetään kyseisen direktiivin 9 artiklan tehokas vaikutus ja vaarannetaan direktiivin tavoitteiden saavuttaminen.

On totta, että jäsenvaltioilla on tietty harkintavalta, jonka mukaisesti ne voivat direktiivin 2000/60 9 artiklan perusteella jättää vesipalvelut kustannusten kattamisen ulkopuolelle. Ne voivat ensinnäkin ottaa huomioon kustannusten kattamisen sosiaaliset, ympäristöön kohdistuvat ja taloudelliset vaikutukset samoin kuin kyseisen alueen tai alueiden maantieteelliset olot ja ilmasto-olot. Lisäksi jäsenvaltio voi direktiivin 2000/60 9 artiklan 4 kohdan nojalla päättää olla soveltamatta kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan säännöksiä vesihinnoittelupolitiikan ja vesipalveluista aiheutuvien kustannusten kattamisen osalta. Edellytyksenä sille on, että kyseessä on olemassa oleva käytäntö jäsenvaltiossa, eikä päätös ei vaaranna tämän direktiivin tarkoitusta eikä sen tavoitteiden saavuttamista.

Tämä harkintavalta ylitetään kuitenkin huomattavasti silloin, kun vesipalvelut suljetaan pois sellaisessa merkittävässä laajuudessa kuin vastaaja on tehnyt.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 26/25

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 5.11.2012 — Dixons Retail Plc v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Asia C-494/12)

2013/C 26/48

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Dixons Retail Plc

Vastaaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 14 artiklan 1 kohtaa tulkittava niin, että sitä voidaan soveltaa, kun tavaroiden fyysinen luovutus on toteutettu petoksella siten, että luovutuksensaaja on tietoisesti suorittanut maksun kortilla, jota hänellä ei ole lupaa käyttää?

2) Kun tavaroiden fyysinen luovutus on toteutettu vilpillisesti korttia käyttäen, onko kyseessä 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu aineellisen omaisuuden omistajalle kuuluvan määräämisvallan siirto?

3) Onko 73 artiklaa tulkittava niin, että sitä voidaan soveltaa, kun tavaroiden luovuttaja saa maksun sellaisen sopimuksen perusteella, jonka mukaan kolmas osapuoli suorittaa korttitapahtumista tällaisen maksun siitä huolimatta, että tavaroiden luovutuksensaaja tietää, ettei hänellä ole lupaa käyttää korttia?

4) Kun kolmas osapuoli suorittaa maksun tavaroiden luovuttajan kanssa tekemänsä sopimuksen nojalla sen perusteella, että luovuttajalle on esitetty kortti, jota tavaroiden luovutuksensaajalla ei ole lupaa käyttää, onko kolmannelta osapuolelta saatua maksua pidettävä 73 artiklassa tarkoitettuna vastikkeena liiketoimista?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1).
2)

Jos kysymykseen 1 annettavan vastauksen mukaan jäsenvaltioiden myöntämien passien ja matkustusasiakirjojen turvatekijöitä ja biometriikkaa koskevista vaatimuksista 13.12.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2252/2004 (EUVL L 385, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksen (EY) N:o 2252/2004 muuttamisesta 28.5.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 444/2009 (EUVL L 142, s. 1), 1 artiklan 2 kohta on pätevä, onko asetuksen 4 artiklan 3 kohtaa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklan, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 8 artiklan 2 kappaleen sekä yksityisyysdirektiivin (1) 7 artiklan f alakohdan, kun näitä luetaan yhdessä direktiivin 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, valossa tulkittava siten, että kun jäsenvaltiot soveltavat asetusta, niiden on taattava lailla, että asetuksen perusteella kerättyjä ja tallennettuja tietoja ei saada kerätä, käsitellä ja käyttää muuhun tarkoitukseen kuin asiakirjan myöntämistä varten?
4)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Koskeeko rautatieliikenteen sektorin työnantajaa, jolla on noin 40 000 työntekijää sekä moniportainen rakenteeltaan hierarkkinen ja alueellisesti kattava organisaatio, unionin oikeuden perusteella, sellaisena kuin se on nykytilassaan, sekä erityisesti yhdenvertaista kohtelua koskevan unionin oikeuden yleisen periaatteen ja/tai työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevan syrjintäkiellon horisontaalisen vaikutuksen perusteella huolehtimisvelvollisuus, jonka perusteella sen on ilmoitettava työntekijöilleen ja työntekijöiden edustajille myös sanomalehdissä julkaistuista Euroopan unionin tuomioistuimen tuomioista, joiden perusteella työnantajan siihen saakka noudattama aikaisempien työskentelykausien huomioon ottamista koskeva käytäntö vaikuttaa unionin oikeuden vastaiselta ja jotka saattavat johtaa muun muassa palkan taannehtivaan maksamiseen?
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 1260/1999 (1) 30 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että sitä, aiheutuuko käyttöoikeussopimuksesta huomattavia tuloja käyttöoikeuden luovuttajalle ja perusteetonta etua konsessionhaltijalle, voidaan arvioida vasta kun on ensin selvitetty, onko rakennelmaan kohdistunut huomattavia muutoksia? Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, a) koskeeko kyseinen säännös ainoastaan fyysisiä muutoksia — siten, että toteutettu rakennelma ei vastaa rahoitettavaksi hyväksyttyä hanketta — vai koskeeko se myös toiminnallisia muutoksia, ja mikäli näin on, onko kyseessä huomattava muutos silloin, kun rakennelmaa käytetään ”myös” — mutta ei pääasiallisesti — muihin toimintoihin kuin niihin, jotka on mainittu ilmoituksessa ja/tai hakemuksessa saada osallistua rahoitukseen? Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, b) sovelletaanko kyseistä säännöstä tapauksissa, joissa julkista rahoitusta käytetään sellaisten töiden toteuttamiseen, joiden hallinnointi on taloudellisesti merkityksellistä, ainoastaan töiden toteuttamisvaiheessa, vai koskeeko velvollisuus noudattaa julkisia hankintoja koskevia sääntöjä myös hallinnointia koskevan käyttöoikeussopimuksen tekemistä?
1)

Mitä tarkoitetaan Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20.9.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 (1), sellaisena kuin se on muutettuna 19.1.2009 annetulla neuvoston asetuksella 74/2009 (2), 51 artiklan 1 kohdassa, neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 7.12.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1975/2006 (3) 23 artiklassa ja yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 796/2004 (4) 67 artiklan 1 kohdassa olevalla ilmaisulla ”tahallinen noudattamatta jättäminen”? Riittääkö sen toteamiseksi, että kansallisen Beleidsregels normenkader randvoorwaarden Gemeenschappelijk Landbouwbeleidin 8 §:n 2 momentin c kohdassa tarkoitettua pitkäaikaista ja pysyvää politiikkaa ei ole noudatettu?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 287/27

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luxemburg) on esittänyt 20.7.2012 — Caisse nationale des prestations familiales v. Ulrike Wiering ja Markus Wiering

(Asia C-347/12)

2012/C 287/52

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Caisse nationale des prestations familiales

Vastapuolet: Ulrike Wiering ja Markus Wiering

Ennakkoratkaisukysymys

Kun lasketaan erotusetuutta, joka työskentelyvaltion toimivaltaisen laitoksen on sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (1), sellaisena kuin se on muutettuna, 1 artiklan u alakohdan i alakohdan, 4 artiklan 1 kohdan h alakohdan ja 76 artiklan sekä asetuksen N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72 (2) 10 artiklan b alakohdan i alakohdan mukaisesti maksettava, onko samanlaisina perhe-etuuksina otettava huomioon kaikki siirtotyöläisen perheelle asuinvaltiossa maksettavat etuudet eli nyt käsiteltävässä asiassa Saksan lainsäädännön mukaiset etuudet Elterngeld ja Kindergeld?

(1) EYVL L 149, s. 2.

(2) EYVL L 74, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 311/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court of the United Kingdom (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 30.7.2012 — Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue ja Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Asia C-362/12)

2012/C 311/05

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation

Vastaajat: Commissioners of Inland Revenue ja Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Jos verovelvollinen voi jäsenvaltion lainsäädännön mukaan valita kahdesta vaihtoehtoisesta perusteesta kanteelle, jolla vaaditaan palautettavaksi SEUT 49 ja SEUT 63 artiklan vastaisesti kannettuja veroja, ja kun näistä perusteista yhdessä on toista pidempi kanneaika, onko tehokkuusperiaatteen, oikeusvarmuuden periaatteen ja luottamuksensuojan periaatteen mukaista se, että jäsenvaltio antaa lainsäädäntöä, jolla pidempää kanneaikaa rajoitetaan ilman ennakkoilmoitusta ja taannehtivasti siitä hetkestä alkaen, jolloin ehdotetusta uudesta lainsäädännöstä ilmoitettiin julkisesti?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 295/19

Valitus, jonka Pi-Design AG, Bodum France ja Bodum Logistics A/S ovat tehneet 16.7.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-331/10, Yoshida Metal Industry Co. Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), 8.5.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-337/12 P)

2012/C 295/33

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Pi-Design AG, Bodum France ja Bodum Logistics A/S (edustaja: Advocate H. Pernez)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Yoshida Metal Industry Co. Ltd

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion

— julistaa mitättömäksi yhteisön tavaramerkin 1 371 244

Toissijaisesti

— palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja velvoittaa tämän palauttamaan asian valituslautakuntaan, jos sen päätös kumotaan

— velvoittaa YOSHIDA METAL INDUSTRY CO. LTD:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajat väittävät, että valituksenalainen tuomio on kumottava, koska unionin yleinen tuomioistuin rikkoi yhteisön tavaramerkkiasetuksen 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohtaa soveltamalla virheellisiä kriteerejä kyseessä olevan merkin olennaisten ominaispiirteiden yksilöimisessä ja vääristämällä sille esitettyjä todisteita.
—

Puolan tasavalta on velvoitettava SEUT 260 artiklan 3 kohdan mukaisesti maksamaan uhkasakko, jonka määrä on 67 314,24 euroa päivässä tässä asiassa annettavan tuomion julistamispäivästä lukien, koska se on jättänyt noudattamatta velvoitettaan ilmoittaa direktiivin 2008/98/EY täytäntöönpanotoimista
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko kappaleiden valmistaminen yksityiseen käyttöön (tietoyhteiskuntadirektiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohta) ja väliaikainen tai satunnainen kappaleen valmistaminen (tietoyhteiskuntadirektiivin 5 artiklan 1 kohta) sallittua vain silloin, jos alkuperäiskappaleesta on valmistettu kappaleita, sitä on levitetty tai se on saatettu yleisön saataviin laillisesti?
—

Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen 27.3.2012 antama tuomio on kumottava kokonaisuudessaan, ja SMHV:n toisen valituslautakunnan 8.7.2010 ja 19.7.2010 tiedoksi annettu päätös on näin ollen pysytettävä, koska se on täysin yhteisön tavaramerkistä annetussa asetuksessa (1) ja erityisesti sen 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, joka on ainoa väitekirjelmässä vedottu säännös, säädetyn järjestelmän mukainen
—

Komission 2.7.2008 tekemän alun perin riitautetun päätöksen nimeltä ”toimenpiteistä C 16/2004 (ex NN 29/2004, CP 71/2002 ja CP 133/2005), jotka Kreikka on toteuttanut Hellenic Shipyardsin hyväksi”, 1 artiklan 2 kohta, 2, 3, 5 ja 6 artiklan, 8 artiklan 2 kohta, 9 artikla, 11–16 artikla sekä 18 ja 19 artikla on kumottava.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 217/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 14.5.2012 — Fastweb SpA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni ym.

(Asia C-229/12)

2012/C 217/18

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Fastweb SpA

Vastapuolet: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM) ym.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko alaa koskevia yhteisön säännöksiä, erityisesti direktiivin 2002/20 (1) säännöksiä, tulkittava siten, että ne ovat esteenä edellä esitetyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle ja etenkin vuonna 2005 annetulle laille nro 266, sellaisena kuin sitä konkreettisesti sovelletaan sääntelyvaiheessa?

(1) Sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista (valtuutusdirektiivi) 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY (EYVL L 108, s. 21).
1)

Onko kansallista järjestelmää, joka on esitetty sähkömarkkinoiden järjestämistä koskevassa 17.7.2000 annetussa Flanderin asetuksessa, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuotannon edistämisestä 5.3.2004 tehdyllä Flanderin hallituksen päätöksellä, jota on muutettu 25.2.2005 tehdyllä Flanderin hallituksen päätöksellä, jossa — jakelu- tai välitysverkkoon liitetyille loppuasiakkaille sähköä toimittavien toimittajien on esitettävä valvontaviranomaiselle vuosittain tietty määrä vihreitä todistuksia (em. asetuksen 23 §); — Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits en Gasmarkt (VREG) määrää jakelu- tai välitysverkkoon liitetyille loppuasiakkaille sähköä toimittaville toimittajille hallinnollisen sakon, jos toimittaja ei ole toimittanut riittävää määrää vihreitä todistuksia sille määrätyn, vihreitä todistuksia koskevan kiintiövelvoitteen täyttämiseksi (em. asetuksen 37 §:n 2 momentti); — sääntelyviranomainen ei voi tai halua ottaa huomioon norjalaisia ja alankomaalaisia alkuperätakuita, koska Flanderin hallitus, joka on tunnustanut tällaisten todistusten toimittamiseen liittyvän samanarvoisuuden tai vastaavuuden (em. asetuksen 25 § ja 5.3.2004 tehdyn päätöksen 15 §:n 1 momentti), ei ole antanut asiaa koskevia määräyksiä, ilman että sääntelyviranomainen konkreettisesti arvioi samanarvoisuutta tai vastaavuutta; — tosiasiallisesti koko 17.7.2000 annetun asetuksen voimassaoloaikana kiintiövelvoitteen täyttämisen arvioinnissa otettiin huomioon vain Flanderin hallintoalueella tuotetun vihreän sähkön todistukset, eikä jakelu- tai siirtoverkkoon liitetyille loppuasiakkaille sähköä toimittavilla toimittajilla ollut mahdollisuutta osoittaa, että toimitetut alkuperätakuut täyttivät tällaisten todistusten hyväksymistä koskevan edellytyksen samanlaisten tai vastaavien takuiden olemassaolosta, pidettävä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 34 artiklan ja ETA-sopimuksen 11 artiklan ja/tai ensiksi mainitun sopimuksen 36 artiklan ja ETA-sopimuksen 13 artiklan mukaisena?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 194/14

Kanne 26.4.2012 — Euroopan komissio v. Bulgarian tasavalta

(Asia C-198/12)

2012/C 194/23

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: T. Scharf, O. Beynet, S. Petrova)

Vastaaja: Bulgarian tasavalta

Vaatimukset

Euroopan komissio vaatii, että unionin tuomioistuin

— toteaa, että Bulgarian tasavalta ei ole noudattanut asetuksen (EY) N:o 715/2009 (1) 14 artiklan 1 kohdan ja 16 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan b alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut kaikkien markkinaosapuolten käytettäväksi maksimikapasiteettia eli toisin sanoen palveluja, jotka mahdollistavat kaasun kuljetuksen vastakkaiseen suuntaan

— velvoittaa Bulgarian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Tällä kannekirjelmällä komissio vaatii unionin tuomioistuinta toteamaan, että Bulgarian tasavalta ei ole noudattanut asetuksen (EY) N:o 715/2009 14 artiklan 1 kohdan ja 16 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan b alakohdan, joilla korvataan asetuksen (EY) N:o 1775/2005, joka on kumottu, 4 artiklan 1 kohta ja 5 artiklan 1 ja 2 kohta, mukaisia velvoitteitaan.

Kyseiset velvoitteet ovat seuraavat:

— velvollisuus taata kaikille markkinaosapuolille maksimikapasiteetti eli toisin sanoen palvelut, jotka mahdollistavat kaasun kuljetuksen vastakkaiseen suuntaan, asetuksen (EY) N:o 715/2009 14 artiklan 1 kohdan ja 16 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan b alakohdan mukaisesti. Bulgarian viranomaisten mukaan edellä mainitun velvoitteen taata maksimikapasiteetti noudattamatta jättäminen johtuu siitä, että kauttakulkujärjestelmän ja Bulgarian tasavallan kansallisen kaasunkuljetusjärjestelmän välillä ei ole fyysistä liitäntää, sekä niitä koskevien oikeussääntöjen välisistä eroista. Bulgarian viranomaiset esittävät toisena perusteluna edellä mainitun velvoitteen noudattamatta jättämiselle sellaisen kolmen tällä hetkellä voimassa olevan hallitustenvälisen sopimuksen olemassaolon, jotka tehtiin vuosina 1986 ja 1989 Bulgarian tasavallan ja Neuvostoliiton hallituksen välillä. Komissio väittää, että jos OOO Gazpromin ja Bulgartransgaz EAD:n välillä edellä mainittujen kansainvälisten sopimusten perusteella 27.4.1998 tehty kauppasopimus on esteenä maksimikapasiteetin käyttöön saattamista koskevan velvoitteen täytäntöönpanolle, Bulgarian on SEUT 351 artiklan 2 kohdan mukaisesti käytettävä kaikki aiheelliset keinot tällaisen mahdollisen unionin oikeuden määräysten kanssa olevan ristiriidan poistamiseksi.

(1) Maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä ja asetuksen (EY) N:o 1775/2005 kumoamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 715/2009 (EUVL L 211, s. 36)
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen on vastattava myöntävästi: Millainen homoseksuaalinen toiminta kuuluu direktiivin soveltamisalaan ja voiko tämä johtaa, jos kyse on tällaiseen toimintaan kohdistuvista vainoksi katsottavista teoista ja jos muut edellytykset täyttyvät, pakolaisaseman myöntämiseen? Tämä kysymys sisältää seuraavat alakysymykset: a) Voidaanko homoseksuaalisesti suuntautuneiden ulkomaalaisten odottaa pitävän suuntautumisensa alkuperämaassaan salassa kaikilta välttyäkseen vainolta? b) Jos edelliseen kysymykseen on vastattava kieltävästi, voidaanko homoseksuaalisesti suuntautuneilta ulkomaalaisilta odottaa pidättyväisyyttä suuntautumisensa toteuttamisessa alkuperämaassaan välttyäkseen vainolta, ja jos voidaan, missä määrin? Voidaanko homoseksuaaleilta odottaa tältä osin pidemmälle menevää pidättyväisyyttä kuin heteroseksuaaleilta? c) Jos tässä yhteydessä voidaan erottaa toisistaan suuntautumisen ydinalueen ilmaiseminen ja muu ilmaiseminen, mitä tarkoitetaan suuntautumisen ydinalueella ja miten se voidaan määrittää?
2)

Voidaanko sellaisten rahastojen, joiden kotipaikka on unionin ulkopuolisessa jäsenvaltiossa, ja rahastojen, joiden kotipaikka on Euroopan unionin jäsenvaltiossa, erilaista kohtelua, josta säädetään yhteisöveron alalla myönnettävää henkilökohtaista vapautusta koskevassa kansallisessa lainsäädännössä, pitää oikeutettuna EY 58 artiklan 1 kohdan a alakohdan valossa luettuna yhdessä EY 58 artiklan 3 kohdan kanssa (joista on tullut SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohta luettuna yhdessä SEUT 65 artiklan 3 kohdan kanssa)?
2)

Ovatko SEUT 49 artikla, SEU 3 artikla, SEUT 3, SEUT 4, SEUT 5 ja SEUT 6 artikla, SEUT 101 ja SEUT 102 artikla sekä asetus (ETY) N:o 2454/1992 ja asetus (EY) N:o 12/1998 esteenä 26.10.1993 annetun Lazion aluelain nro 58 5 ja 10 §:n soveltamiselle, siltä osin kuin niissä säädetään seuraavaa: ”– — Käyttäjä on haettava tai palvelu on aloitettava luvan myöntäneen kunnan alueelta” ja ”– –käyttäjä on haettava tai palvelu on aloitettava aina luvan myöntäneen kunnan alueelta mihin tahansa määränpäähän ja kuljettajan suostumuksella kunnan alueen ulkopuolelle”?