VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

28 päivänä syyskuuta 2011

Asia F-9/10

AC

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

Henkilöstö – Ylennys – Vuoden 2009 ylennyskierros – Ansioiden vertailu – Ilmeinen arviointivirhe

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa AC vaatii olennaisilta osin kumoamaan neuvoston päätös, jolla hänet jätettiin merkitsemättä palkkaluokkaan AD 13 ylennettävien virkamiesten luetteloon vuoden 2009 ylennyskierroksella.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kantaja vastaa kaikista oikeudenkäyntikuluista.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

2. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

3. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

4. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

5. Virkamiehet – Ylennys – Ylentämättä jääneen ehdokkaan tekemä valitus

(Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toinen kohta, 45 artikla ja 90 artiklan 2 kohta)

6. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

7. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

8. Virkamiehet – Hallinnolle kuuluva huolenpitovelvollisuus

(EY 21 artiklan kolmas kohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 4 kohta)

1. Hallinnon huomattavaa harkintavaltaa ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailussa rajoittaa tarve suorittaa kyseinen arviointi huolellisesti ja puolueettomasti, yksikön etujen mukaisesti ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudattaen. Käytännössä tutkinta on suoritettava yhdenvertaisuuden varmistavalla tavalla ja vertailukelpoisia tietolähteitä käyttäen.

(ks. 14 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-132/03, Casini v. komissio, tuomio 15.9.2005, 53 kohta

2. Kun otetaan huomioon toimielimen valinnanvapaus toteuttaa henkilöstösääntöjen 45 artiklan tavoitteet oman henkilöstönsä organisoimista ja johtamista koskevien tarpeiden mukaisesti, sillä ei ole velvollisuutta ottaa käyttöön erityistä arviointi- ja ylennysjärjestelmää.

(ks. 16 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-435/04, Simões Dos Santos v. SMHV, tuomio 14.2.2007, 132 kohta

3. Nimittävällä viranomaisella on henkilöstösääntöjen 45 artiklan nojalla tehtävän ylennyspäätöksen yhteydessä huomioon otettavien ansioiden arvioinnissa ja vertailussa laaja harkintavalta, ja unionin tuomioistuinten valvonnan on kyseisellä alalla rajoituttava kysymykseen siitä, kun otetaan huomioon se, millä tavalla ja millä perusteilla hallinto on voinut ratkaisuunsa päätyä, onko hallinto pysynyt kohtuuden rajoissa ja onko se syyllistynyt ilmeiseen harkintavaltansa väärinkäyttöön. Unionin tuomioistuimet eivät näin ollen voi korvata nimittävän viranomaisen arviointia virkamiesten ansioista omallaan.

Tässä yhteydessä on todettava, että lainsäätäjän nimittävälle viranomaiselle ylennysasioissa jättämän harkintavallan tehokkaan vaikutuksen turvaaminen edellyttää, ettei tuomioistuin voi kumota päätöstä pelkästään siitä syystä, että se katsoo olevan olemassa seikkoja, jotka synnyttävät nimittävän viranomaisen arviointia koskevia perusteltuja epäilyjä tai jopa osoittavat arviointivirheen. Kumoaminen ilmeisen arviointivirheen vuoksi on mahdollinen ainoastaan, jos asiakirja-aineistosta ilmenee, että nimittävä viranomainen on ylittänyt kyseisen harkintavallan rajat.

Niinpä unionin tuomioistuinten tehtävänä ei ole tutkia yksityiskohtaisesti uudelleen ylennyskelpoisia ehdokkaita koskevia kaikkia asiakirjoja sen varmistamiseksi, että se on samaa mieltä nimittävän viranomaisen päätelmästä, sillä tällaisen arvioinnin tekemällä se ylittäisi sille kuuluvan laillisuusvalvontatehtävän ja korvaisi nimittävän viranomaisen arvioinnin ehdokkaiden ansioista omallaan.

(ks. 22–24 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: em. asia Casini v. komissio, tuomion 52 kohta

4. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa jätetään toimielimille tietty harkintavalta päättää, mitä seikkoja ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailussa otetaan huomioon, sillä siinä ei tältä osin esitetä tyhjentävää luetteloa. Kun henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa määrätään, että ”nimittävä viranomainen ottaa erityisesti huomioon virkamiehistä tehdyt arvioinnit, virkamiesten tehtäviensä hoitamisessa käyttämät muut kielet kuin ne, joiden perusteellinen taito on osoitettu – –, sekä soveltuvin osin virkamiesten hoitamien vastuullisten tehtävien tason”, siinä täsmennetään ilmaisua ”erityisesti” käyttämällä kolme tärkeintä ansioiden vertailussa huomioon otettavaa seikkaa. Siinä ei kuitenkaan suljeta pois muiden sellaisten seikkojen huomioon ottamista, jotka myös voivat ilmentää ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita. Tätä toteamusta ei horjuta se, että nimittävä viranomainen voi ylennysasioissa ottaa vain toissijaisesti – jos ylennyskelpoisten virkamiesten ansiot ovat henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen kolmen nimenomaisen seikan osalta samat – huomioon ehdokkaiden iän ja heidän palvelusaikansa palkkaluokassa tai yksikössä. Ikä tai palvelusaika ei nimittäin sinällään voi ilmentää ylennettäväksi ehdolla olevan henkilön ansioita. Tästä syystä kyseiset seikat voidaan ottaa huomioon ainoastaan eron tekemiseksi yhtä ansioituneiden ehdokkaiden välillä.

Hallinnolla on tietty harkintavalta päättää, millaisen merkityksen se antaa kullekin henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa mainituista kolmesta ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailussa huomioon otettavasta seikasta, eivätkä kyseisen artiklan säännöksillä suljeta pois mahdollisuutta määrittää kyseisten seikkojen keskinäinen painoarvo, jos se on perusteltua.

(ks. 25 ja 65 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F-53/08, Bouillez ym. v. komissio, tuomio 5.5.2010, 50 kohta

5. Nimittävä viranomainen ei ole velvollinen perustelemaan ylennyspäätöksiään sellaisille ehdokkaille, joita ei ole ylennetty, ja sama pätee mainitun viranomaisen päätöksiin hylätä ehdokkuus. Nimittävän viranomaisen on kuitenkin perusteltava päätöksensä, jolla ylentämättä jääneen ehdokkaan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla tekemä valitus on hylätty, koska tällaisen päätöksen perustelujen katsotaan olevan samat kuin sen päätöksen perustelut, joihin valitus oli kohdistettu.

(ks. 29 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-6/96, Contargyris v. neuvosto, tuomio 29.5.1997, 147 kohta

6. Kun otetaan huomioon henkilöstösääntöjen 45 artiklan sanamuoto ”ansioita verratessaan nimittävä viranomainen ottaa erityisesti huomioon – – tehtävie[n] hoitamisessa käyt[etyt] muut kielet”, mainitun artiklan vastaista ei ole ottaa virkamiesten ansioiden arvioinnissa huomioon kieliä, joiden käyttäminen tuottaa yksikön todelliset vaatimukset huomioon ottaen riittävän merkittävän lisäarvon, jotta se on tarpeen yksikön sujuvan toiminnan kannalta.

(ks. 61 kohta)

7. Tuomioistuimiin sovellettuna puolueettomuusvaatimus on kaksiosainen. Yhtäältä tuomioistuimen on oltava subjektiiviselta kannalta puolueeton eli yhdelläkään sen jäsenistä ei saa olla ennakolta määritettyä kantaa tai henkilökohtaisia ennakkoluuloja, ja jäsenten oletetaan olevan henkilökohtaisesti puolueettomia, kunnes toisin todistetaan. Toisaalta tuomioistuimen on oltava objektiiviselta kannalta puolueeton eli annettava riittävät takeet, jotta kaikki perustellut epäilykset voidaan tältä osin sulkea pois.

On kuitenkin huomattava, että koska toimielinten virkamiesten ylennysmenettely ei ole oikeudellinen vaan hallinnollinen menettely, toimielintä ei voida pitää ”tuomioistuimena”. Niinpä toimielimiltä ei voida edellyttää ”tuomioistuimelle” kyseisessä oikeuskäytännössä asetettujen kaikkien vaatimusten noudattamista, kun ne ylennysmenettelyssä vertailevat ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita.

Vaikka unionin tuomioistuimet ovat hyväksyneet, että hallinnolle voidaan asettaa ”puolueettomuusvelvollisuus”, on joka tapauksessa muistettava, että ylennyspäätökset tehdään muun muassa sen ennakkotuntemuksen perusteella, joka ylennyskelpoisten virkamiesten esimiehille on muodostunut virkamiesten ansioista näiden virkasuhteen aikana. Näissä asioissa ei siis ole niinkään kyse kaikenlaisten ennakkoon määritettyjen – mukaan lukien kielteisten – kantojen poissulkemisesta vaan sen varmistamisesta, että ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailu on objektiivista siten, että yhtäältä voidaan välttää mielivalta ja syrjintä sekä toisaalta varmistaa kaikkien ylennettäväksi ehdolla olevien henkilöiden yhdenvertainen kohtelu.

(ks. 113–115 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C-308/07 P, Gorostiaga Atxalandabaso v. parlamentti, tuomio 19.2.2009, 46 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-74/96, Tzoanos v. komissio, tuomio 19.3.1998, 339 kohta ja asia T-282/03, Ceuninck v. komissio, tuomio 10.6.2008, 73 kohta

8. Toimielinten on huolenpitovelvollisuutensa nojalla annettava virkamiehelle osoitettu yksittäispäätös kielellä, jonka virkamies hallitsee perusteellisesti. Niinpä se, että hallinnon yhdelle virkamiehistään osoittamat asiakirjat on laadittu muulla kielellä kuin kyseisen virkamiehen äidinkielelle tai hän valitsemallaan ensimmäisellä vieraalla kielellä, ei merkitse mainitun virkamiehen oikeuksien loukkaamista, jos hän hallitsee hallinnon käyttämän kielen siten, että hän saa tosiasiallisesti ja helposti tiedon kyseessä olevien asiakirjojen sisällöstä.

Tällaista päätelmää ei horjuta väite, jonka mukaan virkamiehellä on EY 21 artiklan kolmannen kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 4 kohdan perusteella oikeus saada vastaukset lähettämiinsä kirjeisiin kirjeenvaihdossa alun perin käytetyllä kielellä.

(ks. 116 ja 119 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-197/98, Rudolph v. komissio, tuomio 23.3.2000, 46 kohta ja asia T-95/04, Lavagnoli v. komissio, tuomio 17.5.2006, 48 kohta

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T-205/07, Italia v. komissio, tuomio 3.2.2011, 54 ja 55 kohta