ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Myös asetuksella N:o 878/2011 on muutettu asetuksen N:o 442/2011 5 artiklan 1 kohdassa säädettyjä yleisiä luetteloon merkitsemisen kriteerejä, jotta lisätoimenpiteet koskisivat – kuten asetuksen N:o 878/2011 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa todetaan – henkilöitä ja yhteisöjä, jotka hyötyvät nykyisestä hallinnosta tai tukevat sitä. Asetuksella N:o 878/2011 Anbouban nimi on lisätty asetuksen N:o 442/2011 liitteeseen II. Hänen merkitsemiselleen kyseisessä liitteessä olevaan luetteloon ilmoitetaan samat perusteet kuin päätöksen 2011/522 liitteessä.
1

Komissio vaatii kanteellaan unionin tuomioistuinta toteamaan, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 7.12.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/88/EU (EUVL L 326, s. 1; jäljempänä arvonlisäverodirektiivi), 96–99, 110 ja 114 artiklan, luettuna yhdessä mainitun direktiivin liitteiden II ja III sekä direktiivin 2006/112 täytäntöönpanotoimenpiteistä 15.3.2011 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 282/2011 (EUVL L 77, s. 1) kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska se on soveltanut alennettua 3 prosentin arvonlisäverokantaa digitaalisten (tai sähköisten) kirjojen luovuttamiseen.
29

Kúria (Unkarin ylimmän asteen tuomioistuin) on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [toisen direktiivin] 25 artiklan säännöksiä, joissa määritetään, kenellä on asiavaltuus, sovellettava asiassa, jossa on kyse mainitun direktiivin voimassaolon aikana tehdystä hallinnollisesta päätöksestä, vai onko vireillä olevassa oikeudenkäynnissä otettava huomioon sen aikana voimaan tulleen [kolmannen direktiivin] 41 artiklan säännökset ja etenkin sen 54 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan säännös, jonka mukaan kyseisiä säännöksiä on sovellettava 3.11.2011 alkaen? 2) Jos [kolmatta] direktiiviä on sovellettava, voidaanko kyseisen direktiivin 41 artiklan 17 kohdassa tarkoitettuna osapuolena, jota päätös koskee, pitää sellaista toimiluvan saanutta myyjää, jolla on käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen taloudellinen intressi valittaa päätöksestä, jolla on hyväksytty verkkosääntö tai määritetty sen sisältö, vai onko vain verkonhaltijaa, jolla on oikeus panna vireille säännön hyväksymistä koskeva menettely, pidettävä tällaisena osapuolena? 3) Jos [toista] direktiiviä on sovellettava, kuuluuko käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisen verkkosäännön hyväksyminen tai muuttaminen kapasiteetinjakoon liittyvien hakemusten tutkimista koskevilta osiltaan [toisen] direktiivin 25 artiklan 5 ja 6 kohdassa tarkoitettuihin tapauksiin? 4) Jos kyse on [toisen] direktiivin 25 artiklan 6 kohdassa tarkoitetusta tapauksesta, voidaanko kyseisenä osapuolena, jota asia koskee, pitää sellaista toimiluvan saanutta myyjää, jolla on käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen taloudellinen intressi valittaa päätöksestä, jolla on hyväksytty verkkosääntö tai määritetty sen sisältö, vai onko vain verkonhaltijaa, jolla on oikeus panna vireille säännön hyväksymistä koskeva menettely, pidettävä tällaisena osapuolena? 5) Miten on tulkittava [toisen] direktiivin 25 artiklan 11 kohtaa, jonka mukaan 5 ja 6 kohdassa tarkoitetut valitukset eivät rajoita [unionin] oikeuden ja kansallisen lainsäädännön mukaisen muutoksenhakuoikeuden käyttöä, jos edellisiin kysymyksiin annettavista vastauksista seuraisi, että kansallisessa oikeudessa asetetaan valituksen tekemiselle ankarampia edellytyksiä kuin direktiivin säännöksissä tai [unionin] oikeudessa?”
7

Direktiivin 89/105 6 artiklan 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Seuraavia säännöksiä sovelletaan, jos kansallinen sairausvakuutusjärjestelmä korvaa lääkkeen vasta, kun toimivaltaiset viranomaiset ovat päättäneet sisällyttää asianomaisen lääkkeen kansallisen sairausvakuutusjärjestelmän korvaamien lääkkeiden luetteloon. 1) Jäsenvaltion on huolehdittava, että päätös hakemuksesta, jonka se, jolla on markkinoille saattamista koskeva lupa, on esittänyt asianomaisessa jäsenvaltiossa vahvistettujen vaatimusten mukaisesti ja joka koskee lääkkeen sisällyttämisestä sairausvakuutusjärjestelmien korvaamien lääkkeiden luetteloon, tehdään ja toimitetaan hakijalle 90 päivän määräajan kuluessa siitä, kun hakemus vastaanotettiin. Jos tässä artiklassa tarkoitettu hakemus voidaan tehdä ennen kuin toimivaltaiset viranomaiset ovat sopineet valmisteesta 2 artiklan mukaisesti veloitettavasta hinnasta, tai jos päätös lääkkeen hinnasta ja päätös sen sisällyttämisestä sairausvakuutusjärjestelmän korvaamien valmisteiden luetteloon tehdään yhdessä hallinnollisessa menettelyssä, pidennetään määräaikaa edelleen 90 päivällä. Hakijan on toimitettava toimivaltaisille viranomaisille riittävät tiedot. Jos hakemuksen perusteeksi esitetyt tiedot ovat riittämättömät, keskeytyy määräajan kuluminen ja toimivaltaisten viranomaisten on viipymättä annettava hakijalle tieto vaadittavista täydentävistä tiedoista. Jos jäsenvaltio ei salli tässä artiklassa tarkoitetun hakemuksen esittämistä ennen kuin toimivaltaiset viranomaiset ovat sopineet valmisteesta 2 artiklan mukaisesti veloitettavasta hinnasta, tulee asianomaisen jäsenvaltion varmistaa, että näihin kahteen menettelyyn käytettävä kokonaisaika ei ole 180 päivää pidempi. Tätä määräaikaa voidaan pidentää 2 artiklan mukaisesti tai sen kuluminen voidaan keskeyttää tämän alakohdan ensimmäisen alakohdan säännösten mukaisesti. 2) Päätöksessä siitä, että lääkettä ei sisällytetä sairausvakuutusjärjestelmän korvaamien lääkkeiden luetteloon, on oltava puolueettomien ja todennettavissa olevien arviointiperusteiden mukaiset perustelut, mukaan lukien ne asiantuntijoiden lausunnot tai suositukset, joihin päätös perustuu. Lisäksi hakijalle tulee ilmoittaa voimassa olevan lainsäädännön mukaiset muutoksenhakumahdollisuudet sekä määräajat muutoksenhaulle. 3) Ennen 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua päivämäärää jäsenvaltioiden on julkaistava asiaan soveltuvassa julkaisussa ja toimitettava komissiolle ne arviointiperusteet, jotka toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon päättäessään lääkkeen sisällyttämisestä luetteloihin.”
Huumausaineiden lähtöaineista 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 273/2004 2 artiklan a alakohtaa ja yhteisön ja kolmansien maiden välisen huumausaineiden lähtöaineiden kaupan valvontaa koskevista säännöistä 22.12.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 111/2005 2 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 12.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1901/2006, 1 artiklan 2 alakohdassa määritellyn kaltaista lääkettä ei voida sellaisenaan pitää ”luokiteltuna aineena”, vaikka se sisältäisi asetuksen N:o 273/2004 liitteessä I ja asetuksen N:o 111/2005 liitteessä tarkoitettua ainetta, jota on helppo käyttää tai uuttaa yksinkertaisilla tai taloudellisesti kannattavilla tavoilla.
2

Tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Staatssecretaris van Financiën (valtiovarainasioista vastaava valtiosihteeri) sekä X ja jossa on kyse Alankomaiden veroviranomaisten kieltäytymisestä vähentää tämän verovelvollisen X tuloista tiettyjä kuluja, jotka liittyvät hänen asuntonsa, joka on Belgiassa sijaitseva linna, joka on suojeltu tämän jäsenvaltion historiallisista monumenteista annetun lainsäädännön nojalla, kunnossapitoon, pelkästään sillä perusteella, että kyseistä linnaa ei ole suojeltu Alankomaiden kuningaskunnan historiallisista monumenteista annetun lainsäädännön nojalla.
16

Saman asetuksen 34 §:n 1 momentissa nimetään henkilöt, joilla on valtuudet osallistua julkisiin hankintamenettelyihin, ja se on sanamuodoltaan seuraavanlainen: ”Ellei nimenomaisesti säädetyistä rajoituksista muuta johdu, julkisiin hankintamenettelyihin voivat osallistua seuraavat henkilöt: a) yksittäiset elinkeinonharjoittajat, mukaan luettuina käsityöläiset, kaupalliset yhtiöt ja osuustoiminnalliset yhtiöt b) tuotanto- ja työosuuskuntien välillä muodostetut konsortiot – – ja käsityöyhtiöiden konsortiot – – c) pysyvät konsortiot, myös siviililain 2615 ter §:ssä tarkoitettujen konsortioyhtiöiden muodossa toimivat, jotka on muodostettu yksittäisten elinkeinonharjoittajien (mukaan luettuna käsityöläiset), kaupallisten yhtiöiden tai tuotanto‑ ja työosuuskuntien välillä 36 §:n säännösten mukaisesti d) tilapäiset kilpailijoiden ryhmittymät, jotka koostuvat edellä a, b ja c kohdassa mainituista toimijoista – – e) siviililain 2602 §:ssä tarkoitetut kilpailijoiden väliset tavanomaiset konsortiot, jotka on muodostettu tämän momentin a, b ja c kohdassa tarkoitettujen henkilöiden välillä, myös silloin, kun ne toimivat siviililain 2615 ter §:ssä tarkoitetun yhtiön muodossa – – e bis) 10.2.2009 annetun asetuksen nro 5 3 §:n 4 ter momentissa tarkoitettuun verkostosopimukseen liittyneet yritysryhmittymät f) henkilöt, jotka ovat tehneet 23.7.1991 annetussa asetuksessa nro 240 tarkoitettua eurooppalaista taloudellista etuyhtymää (ETEY) koskevan sopimuksen – – f bis) edellä 3 §:n 22 momentissa tarkoitetut, toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneet taloudelliset toimijat, jotka on perustettu kyseessä olevassa jäsenvaltiossa voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti.”
8

Kuudennen direktiivin 22 artiklan, sellaisena kuin se ilmenee kyseisen direktiivin 28 h artiklasta, otsikkona on ”Sisäisen järjestelmän velvoitteet”, ja siinä säädetään seuraavaa: ”– – 2. a) Verovelvollisen on pidettävä riittävän yksityiskohtaista kirjanpitoa arvonlisäveron soveltamisen ja veroviranomaisen suorittaman tarkastuksen mahdollistamiseksi. b) – – Verovelvollisen on pidettävä rekisteriä aineista, jotka toisessa jäsenvaltiossa arvonlisäverotunnistuksen saanut toinen verovelvollinen tai joku muu tämän lukuun on lähettänyt tai kuljettanut verovelvolliselle tästä toisesta jäsenvaltiosta tälle toiselle verovelvolliselle toimitettavaa valmistussopimukseen perustuvaa työtä varten. – – 4. a) Verovelvollisen on tehtävä ilmoitus jäsenvaltion vahvistamassa määräajassa. – – b) Ilmoituksessa on esitettävä kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen syntyneen verosaatavan määrän ja suoritettavien vähennysten määrän toteamiseksi, mukaan lukien tarvittaessa tähän veroon ja näihin vähennyksiin liittyvien liiketoimien sekä vapautettujen liiketoimien kokonaisarvo, jos se on tarpeen veron määräytymisperusteen toteamiseksi. c) Ilmoituksessa on myös esitettävä: – – — toisaalta sellaisten 28 a artiklan 1 ja 6 kohdassa tarkoitettujen tavaroiden yhteisöhankintojen arvonlisäveroton kokonaisarvo, joiden osalta verosaatavan syntyminen on alkanut. – – 8. Jäsenvaltiot voivat säätää muista arvonlisäveron kannon oikean toimittamisen varmistamiseksi ja petosten estämiseksi välttämättöminä pitämistään velvollisuuksista, jollei verovelvollisten suorittamien jäsenvaltion sisäisten ja jäsenvaltioiden välisten liiketoimien yhdenvertaisen kohtelun noudattamisesta muuta johdu ja jos nämä velvollisuudet eivät aiheuta rajanylitykseen liittyviä muodollisuuksia jäsenvaltioiden välisessä kaupassa. – –”
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteeseen I, sellaisena kuin se on muutettuna 13.10.2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2388/2000, 6.8.2001 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2031/2001, 1.8.2002 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1832/2002 ja 11.9.2003 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1789/2003, sisältyvää yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset tuotteet, jotka on liitetty tietokoneeseen, jossa on ”MAC OS 9” ‑käyttöjärjestelmä tai uudempi käyttöjärjestelmä, on luokiteltava kaiuttimina yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8518 22 90.
10

AMG:n 84 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa: ”1. Jos ihmisille tarkoitetun lääkkeen, joka on luovutettu kuluttajalle lääkelain soveltamisalalla ja joka on luvanvarainen tai vapautettu luvasta asetuksella, käyttö aiheuttaa henkilön kuoleman tai vähäistä merkittävämpää vahinkoa hänen keholleen tai terveydelleen, lääkeyritys, joka on saattanut lääkkeen markkinoille tämän lain soveltamisalalla, on velvollinen korvaamaan vahinkoa kärsineelle tästä aiheutuneen vahingon. Korvausvelvollisuus on olemassa vain, jos 1) lääkkeellä on ohjeen mukaisesti käytettynä haitallisia vaikutuksia, jotka ylittävät lääketieteellisten tutkimustulosten perusteella hyväksyttävän tason, tai 2) vahinko on syntynyt sellaisten pakkausmerkintöjen tai ‑selosteiden tai käyttöohjeiden seurauksena, jotka eivät ole lääketieteellisten tutkimustulosten mukaisia. 2. Jos käytetty lääke on yksittäistapauksen olosuhteissa omiaan aiheuttamaan vahingon, oletetaan, että kyseinen lääke on aiheuttanut vahingon. Sitä, onko lääke omiaan aiheuttamaan vahingon, arvioidaan yksittäistapauksessa käytetyn lääkkeen koostumuksen ja annostuksen, sen ohjeiden mukaisen käytön laadun ja keston, vahingon ilmenemistä koskevan ajallisen yhteyden, vahingon kokonaiskuvan ja vahinkoa kärsineen käytönaikaisen terveydentilan sekä kaikkien muiden seikkojen perusteella, jotka yksittäistapauksessa tukevat tai eivät tue vahingon aiheutumista. – –”
Ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinperäisten tuotteiden virallisen valvonnan järjestämistä koskevista erityissäännöistä 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 854/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1791/2006, säännöksiä on tulkittava siten, että ne eivät lähtökohtaisesti ole esteenä sille, että toimivaltainen viranomainen määrittää eläinten teurastuksen ajankohdan virkaeläinlääkärin nimittämiseksi valvomaan teurastusta ja kieltäytyy lähettämästä tällaista eläinlääkäriä teurastamon määrittäminä päivinä ja kellonaikoina, ellei ole objektiivisesti arvioiden välttämätöntä, että teurastukset tehdään tällaisena päivänä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
63

Vaikka unionin yleinen tuomioistuin on nyt käsiteltävässä tapauksessa tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on ottanut tutkittavaksi unionin sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen lainvastaisesta toimesta perustuvan kanneperusteen, johon kantajat, jotka ovat valittajina asiassa C‑12/13 P, ovat vedonneet, mainittu virhe ei ole omiaan johtamaan valituksenalaisen tuomion kumoamiseen, koska unionin yleinen tuomioistuin on joka tapauksessa hylännyt mainitun kanneperusteen perusteettomana valituksenalaisen tuomion 55–66 kohdassa.
73

Vielä on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuin voi SEUT 267 artiklassa sille myönnetyn unionin oikeuden tulkintaa koskevan toimivallan puitteissa tulkita yleisiä kriteerejä, joita unionin lainsäätäjä on käyttänyt kohtuuttoman sopimusehdon käsitteen määrittelemiseksi (ks. vastaavasti määräys Pohotovosť, C-76/10, EU:C:2010:685, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). On kuitenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana ratkaista kyseisten perusteiden avulla kysymys tietyn sopimusehdon konkreettisesta luokittelusta esillä olevan asian olosuhteet huomioon ottaen. Tästä seuraa, että unionin tuomioistuimen on esitettävä ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle vain ne seikat, jotka kyseisen tuomioistuimen tulee ottaa huomioon kyseisen sopimusehdon kohtuuttomuutta arvioidessaan (tuomio Aziz, EU:C:2013:164, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio Kásler ja Káslerné Rábai, EU:C:2014:282, 45 kohta ja määräys Sebestyén, C-342/13, EU:C:2014:1857, 25 kohta).
22

Tältä osin GWB:n 104 ja 106 §:n, joissa säännellään julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyviä muutoksenhakumenettelyjä Vergabekammerneissa, perusteella on ilmeistä, että nämä elimet, joilla on yksinomainen toimivalta käsitellä ensimmäisenä oikeusasteena talouden toimijoiden ja hankintaviranomaisten välisiä oikeusriitoja, täyttävät, kun kyseessä on tämän toimivallan käyttö, edellä 21 kohdassa mainitut kriteerit (ks. analogisesti julkisten hankintojen valvontaelimistä tuomio HI, EU:C:2002:379, 26 ja 27 kohta ja tuomio Forposta (aikaisemmin Praxis) ja ABC Direct Contact, EU:C:2012:801, 18 kohta).
21

Tässä yhteydessä on huomautettava, että unionin tuomioistuin on todennut nojautumalla muun muassa tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen (EYVL 1972, L 299, s. 32), joka on korvattu asetuksella N:o 44/2001, valmisteluasiakirjoihin, että viimeksi mainittua asetusta ja asetusta N:o 1346/2000 on tulkittava siten, että kyseisissä säädöksissä vahvistettujen oikeussääntöjen päällekkäisyydet ja lainaukot vältetään. Kanteet, jotka on asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan suljettu viimeksi mainitun asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle siltä osin kuin niissä on kyse ”konkurssi[sta], akordi[sta] tai muihin niihin rinnastettavi[sta] menettelyi[stä]”, kuuluvat siis asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan. Vastaavasti kanteet, jotka eivät kuulu asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, kuuluvat asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalaan (tuomio F-Tex, C‑213/10, EU:C:2012:215, 21, 29 ja 48 kohta).
35

Kaiken edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2003/96 24 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua tavanomaisten polttoainesäiliöiden käsitettä on tulkittava siten, että sillä ei suljeta pois polttoainesäiliöitä, jotka on kiinnitetty hyötyajoneuvoihin ja jotka on tarkoitettu näiden ajoneuvojen suoraan polttoaineen syöttämiseen, kun nämä polttoainesäiliöt on asentanut muu henkilö kuin valmistaja, mikäli tällaiset säiliöt mahdollistavat polttoaineen suoran käytön sekä voimanlähteenä että tarvittaessa kuljetuksen aikana jäähdytysjärjestelmän ja muiden järjestelmien käyttämiseksi.
4

Kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/83/EY (EUVL L 304, s. 12 ja oikaisu EUVL 2005, L 204, s. 24) 14 artiklassa säädetään seuraavaa: ”– – 4. Jäsenvaltiot voivat peruuttaa, lakkauttaa tai jättää uusimatta valtion elimen, hallinnollisen elimen, tuomioistuimen tai lainkäyttöelimen pakolaiselle myöntämän aseman, kun: a) on perusteltua syytä olettaa, että hän on vaaraksi sen jäsenvaltion turvallisuudelle, jossa hän on; b) hän on yhteiskunnalle vaarallinen kyseisessä jäsenvaltiossa, koska hänet on lainvoiman saaneella tuomiolla tuomittu erityisen törkeästä rikoksesta. 5. Jäsenvaltiot voivat 4 kohdassa kuvatuissa tilanteissa päättää olla myöntämättä asemaa pakolaiselle, jos tällaista päätöstä ei ole vielä tehty. 6. Henkilöillä, joihin sovelletaan 4 ja 5 kohtaa, on Geneven yleissopimuksen 3, 4, 16, 22, 31, 32 ja 33 artiklassa määrätyt tai niitä vastaavat oikeudet silloin, kun he ovat jäsenvaltiossa.”
Näin ollen toiseen kysymykseen on vastattava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, täyttyvätkö jäsenvaltion vastuun syntymisen edellytykset. Samoin siltä osin, merkitseekö pääasiassa kyseessä oleva kansallinen sääntely unionin oikeuden ”riittävän ilmeistä” rikkomista, kyseisen tuomioistuimen on otettava huomioon muun muassa se, että unionin tuomioistuin ei vielä ole ratkaissut kysymystä siitä, onko lainmukaista ottaa huomioon sukupuolen mukaan keskimääräiseen elinajanodotteeseen perustuva tekijä määritettäessä lakisääteisen sosiaaliturvajärjestelmän nojalla maksettavaa ja direktiivin 79/7 soveltamisalaan kuuluvaa etuutta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on niin ikään otettava huomioon unionin lainsäätäjän jäsenvaltioille antama mahdollisuus, joka ilmenee direktiivin 2004/113 5 artiklan 2 kohdasta ja direktiivin 2006/54 9 artiklan 1 kohdan h alakohdasta. Mainitun tuomioistuimen on lisäksi otettava huomioon, että unionin tuomioistuin on 1.3.2011 (C-236/09, EU:C:2011:100) katsonut, että mainituista säännöksistä ensimmäinen on pätemätön, koska se on miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastainen.
14

Bundesfinanzhofilla on epäilyksiä sen suhteen, onko direktiivin 92/12 9 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että valmisteverovelvollinen on kuka tahansa henkilö, joka pitää jäsenvaltiossa kaupallisiin tarkoituksiin hallussaan valmisteveron alaisia tuotteita, jotka on luovutettu kulutukseen toisessa jäsenvaltiossa, vai onko kyseistä säännöstä tulkittava suppeasti siten, että valmisteveroa on velvollinen maksamaan ainoastaan se henkilö, jolla ensimmäisen kerran on kyseisessä jäsenvaltiossa tuotteet hallussaan kaupallisiin tarkoituksiin.
31

Tässä yhteydessä on muistutettava, että sovellettava direktiivi on lähtökohtaisesti direktiivi, joka on voimassa sillä hetkellä, jolloin hankintaviranomainen valitsee noudatettavan menettelytyypin ja päättää lopullisesti siitä, onko velvollisuutta järjestää kilpailu ennen julkista hankintaa koskevan sopimuksen antamista (tuomio komissio v. Alankomaat, C-576/10, EU:C:2013:510, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Sen sijaan direktiivin, jonka täytäntöönpanon määräaika on päättynyt kyseisen hetken jälkeen, säännöksiä ei ole sovellettava (ks. vastaavasti tuomio komissio v. Ranska, C-337/98, EU:C:2000:543, 41 ja 42 kohta).
2)

Asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 648/2005, 203 artiklan 3 kohdan neljättä luetelmakohtaa on tulkittava pääasiassa kysymyksessä olevissa olosuhteissa siten, että silloin, kun tavara on siirretty pois tullivalvonnasta, henkilö, joka on valtuutettuna lähettäjänä asettanut tavaran yhteisön ulkoiseen passitusmenettelyyn, on tullivelallinen tämän säännöksen nojalla.
14

Asetuksen 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Tavarantoimittajien velvollisuudet”, säädetään seuraavaa: ”1. Tavarantoimittajien on varmistettava, että a) kukin televisio on varustettu painetulla merkillä, joka on ulkoasultaan ja sisällöltään liitteen V mukainen; – – 3. Merkin ulkoasu määritellään liitteessä V, ja sitä sovelletaan seuraavan aikataulun mukaisesti: a) Marraskuun 30. päivästä 2011 lähtien markkinoille saatettavat televisiot: i) energiatehokkuusluokka A, B, C, D, E, F tai G: merkin on oltava liitteessä V olevan 1 kohdan mukainen tai tavarantoimittajien niin halutessa mainitussa liitteessä olevan 2 kohdan mukainen; ii) energiatehokkuusluokka A+: merkin on oltava liitteessä V olevan 2 kohdan mukainen; iii) energiatehokkuusluokka A++: merkin on oltava liitteessä V olevan 3 kohdan mukainen; iv) energiatehokkuusluokka A+++: merkin on oltava liitteessä V olevan 4 kohdan mukainen. b) Tammikuun 1 päivästä 2014 lähtien markkinoille saatettavien, energiatehokkuusluokkaan A+, A, B, C, D, E tai F kuuluvien televisioiden merkin on oltava liitteessä V olevan 2 kohdan mukainen tai tavarantoimittajien niin halutessa mainitussa liitteessä olevan 3 kohdan mukainen. c) Tammikuun 1 päivästä 2017 lähtien markkinoille saatettavien, energiatehokkuusluokkaan A++, A+, A, B, C, D tai E kuuluvien televisioiden merkin on oltava liitteessä V olevan 3 kohdan mukainen tai tavarantoimittajien niin halutessa mainitussa liitteessä olevan 4 kohdan mukainen. d) Tammikuun 1 päivästä 2020 lähtien markkinoille saatettavien, energiatehokkuusluokkaan A+++, A++, A+, A, B, C tai D kuuluvien televisioiden merkin on oltava liitteessä V olevan 4 kohdan mukainen.”