Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 25 artiklassa asetetaan nimittävälle viranomaiselle kielto ratkaista kurinpidolliselta kannalta lopullisesti asianomaisen virkamiehen tilanne lausumalla tosiseikoista, jotka ovat samanaikaisesti rikossyytteen kohteena, niin kauan kuin rikosoikeudenkäynnissä annettu ratkaisu ei ole tullut lopulliseksi. Tässä artiklassa ei siis myönnetä tälle viranomaiselle, jonka tehtävänä on ratkaista lopullisesti sellaisen virkamiehen tilanne, jota vastaan on pantu vireille kurinpitomenettely, harkintavaltaa siltä osin, lykkääkö se asian käsittelyä kyseisen virkamiehen tilanteen osalta, kun tämä virkamies on syytettynä rikostuomioistuimessa.

Henkilöstösääntöjen IX liitteessä olevalla 25 artiklalla on kaksi tarkoitusta. Yhtäältä kyseisellä artiklalla pyritään siihen, että asianomaisen virkamiehen asemaa häntä vastaan vireillä olevassa rikosoikeudenkäynnissä ei heikennetä sellaisten tekojen vuoksi, jotka ovat lisäksi kurinpitomenettelyn kohteena hänen toimielimessään. Toisaalta kurinpitomenettelyn keskeyttäminen rikosoikeudellisen menettelyn päättymistä odotettaessa mahdollistaa sen, että kurinpitomenettelyssä otetaan huomioon rikostuomioistuimen lainvoimaisessa tuomiossaan toteamat tosiseikat. Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 25 artiklassa vahvistetaan nimittäin periaate, jonka mukaan rikosoikeudenkäynti määrää kurinpitomenettelyä, mikä on perusteltua erityisesti sen vuoksi, että kansallisilla rikostuomioistuimilla on laajemmat tutkintavaltuudet kuin nimittävällä viranomaisella. Näin ollen silloin, kun samat tosiseikat voivat täyttää sekä rikoksen että virkamiehelle henkilöstösääntöjen mukaan kuuluvien velvollisuuksien rikkomisen tunnusmerkistön, rikostuomioistuimen rikosoikeudenkäynnissä toteamat tosiseikat sitovat hallintoa. Kun viimeksi mainittu on todennut tosiseikkojen olemassaolon käsiteltävänä olevassa tapauksessa, hallinto voi tämän jälkeen luokitella ne oikeudellisesti kurinpitotoimien käsitteen kannalta ja tutkia erityisesti, merkitsevätkö ne henkilöstösääntöihin perustuvien velvoitteiden noudattamatta jättämistä.

Lisäksi kyseisen virkamiehen on toimitettava nimittävälle viranomaiselle tiedot, jonka perusteella tämä voi arvioida, käsitelläänkö tosiseikkoja, joista virkamiestä arvostellaan, samanaikaisesti häntä vastaan aloitetussa rikosoikeudellisessa menettelyssä. Tämän velvollisuuden täyttääkseen virkamiehen on pääsääntöisesti osoitettava, että häntä vastaan oli nostettu syyte, samaan aikaan kuin häneen kohdistui kurinpitomenettely. Ainoastaan silloin, kun tällainen syyte on nostettu, on nimittäin mahdollista yksilöidä tosiseikat, joihin syyte perustuu, ja verrata näitä tosiseikkoihin, joiden vuoksi kurinpitomenettely on pantu vireille ja todeta, ovatko ne samanlaiset.

(ks. 66–70 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 19.3.1998, Tzoanos v. komissio (T-74/96, EU:T:1998:58, 32–34 kohta); tuomio 21.11.2000, A v. komissio (T-23/00, EU:T:2000:273, 37 kohta); tuomio 30.5.2002, Onidi v. komissio (T-197/00, EU:T:2002:135, 81 kohta); tuomio 13.3.2003, Pessoa e Costa v. komissio (T-166/02, EU:T:2003:73, 45 kohta); tuomio 10.6.2004, François v. komissio (T-307/01, EU:T:2004:180, 75 kohta)ja tuomio 8.7.2008, Franchet ja Byk v. komissio (T-48/05, EU:T:2008:257, 341 ja 342 kohta)