ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (muutoksenhakujaosto)

5 päivänä maaliskuuta 2008

Asia T-414/06 P

Philippe Combescot

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Muutoksenhaku – Henkilöstö – Virkamiehet – Kanteen tutkimatta jättäminen virkamiestuomioistuimessa – Kanteen nostamisen määräajat

Aihe: Valitus, jossa vaaditaan Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa F-114/05, Combescot vastaan komissio, 19.10.2006 antaman tuomion (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) kumoamista

Ratkaisu: Valitus hylätään. Philippe Combescot vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Valitus – Määräajat – Valituksen nimenomainen hylkäämispäätös, joka on tehty vastauksen antamiselle asetetun määräajan kuluessa mutta jota ei ole annettu tiedoksi

(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta ja 91 artiklan 3 kohta)

Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklalla käyttöön otetussa muutoksenhakujärjestelmässä sen jälkeen, kun 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vastauksen antamiselle asetettu neljän kuukauden määräaika on päättynyt, sitä, ettei kyseisessä määräajassa tehtyä nimenomaista hylkäämispäätöstä ole annettu tiedoksi, on pidettävä implisiittisenä hylkäämispäätöksenä, jonka seurauksena alkaa kulua kolmen kuukauden määräaika kanteen nostamista varten.

Tämä päätelmä on täysin valituksen tekemisen ja kanteen nostamisen määräaikojen tavoitteen mukainen, koska niillä pyritään turvaamaan yhteisöjen toimielimissä oikeusvarmuus, joka on välttämätön yhteisöjen toimielinten moitteettomalle toiminnalle, välttämällä se, että yhteisön toimenpiteet, joilla on oikeusvaikutuksia, voitaisiin asettaa kyseenalaiseksi rajoittamattomaksi ajaksi. Nämä määräajat kuuluvat oikeusjärjestyksen perusteisiin (ordre public), eivätkä asianosaiset ja tuomioistuin voi määrätä niistä.

Tällaisella päätelmällä ei loukata millään tavalla virkamiehen oikeutta oikeussuojaan eikä hänen puolustautumisoikeuksiaan, jotka turvataan riittävästi ja joita suojataan asianmukaisesti virkamiehellä olevalla mahdollisuudella nostaa kanne hänelle vastaisesta toimesta kolmen kuukauden kuluessa valituksen hiljaisesta hylkäämispäätöksestä.

(ks. 39, 43 ja 44 kohta)

Viittaukset: asia 79/70, Müllers v. TSK, 7.7.1971 (Kok. 1971, s. 689, 18 kohta); asia 40/71, Richez-Parise v. komissio, 17.2.1972 (Kok. 1972, s. 73, 6 kohta) ja asia 227/83, Moussis v. komissio, 12.7.1984 (Kok. 1984, s. 3133, 12 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun liike-elämässä käytettävän merkin haltija – Edellytykset – Merkin käyttö liike-elämässä – Merkin paikallinen vaikutusalue – Arviointiperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 4 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Viraston päätökset – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Hyvän hallinnon periaate – Viraston aikaisempi päätöskäytäntö

3. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun liike-elämässä käytettävän merkin haltija – Sana- ja kuviomerkki BUD – Nimitykset ”bud”

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 4 kohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 4 kohdassa asetetulla edellytyksellä merkin, jonka vaikutusalue on laajempi kuin paikallinen, käytöstä liike-elämässä pyritään rajoittamaan merkkien välisiä ristiriitoja estämällä se, että aikaisempi oikeus, joka ei ole riittävän ilmeinen eli tärkeä ja merkityksellinen liike-elämässä, voisi estää uuden yhteisön tavaramerkin rekisteröimisen. Tällainen väitteentekomahdollisuus on varattava merkeille, jotka ovat todellisuudessa olemassa merkityksellisillä markkinoillaan. Jotta merkki, johon väitteen tueksi vedotaan, voi estää uuden merkin rekisteröimisen, sitä on pitänyt tosiasiassa käyttää riittävän merkittävällä tavalla liike-elämässä ja sen maantieteellisen laajuuden on oltava laajempi kuin paikallinen, mikä edellyttää silloin, kun kyseisen merkin suoja-aluetta voidaan pitää muuna kuin paikallisena, sitä, että merkkiä on pitänyt käyttää kyseisen alueen merkittävällä osalla. Jotta voidaan selvittää, onko tilanne tällainen, on otettava huomioon se, kuinka pitkään ja kuinka laajasti kyseistä merkkiä on käytetty erottavana merkkinä adressaattien eli ostajien ja kuluttajien sekä tavarantoimittajien ja kilpailijoiden kannalta. Tässä yhteydessä merkityksellisenä on pidettävä muun muassa merkin käyttöä mainoksissa ja liikekirjeenvaihdossa. Lisäksi liike-elämässä käyttöä koskevaa edellytystä on arvioitava erikseen kunkin alueen osalta, jolla oikeutta, johon väitteen tueksi vedotaan, suojataan. Lopuksi on osoitettava, että kyseessä olevaa merkkiä on käytetty liike-elämässä ennen yhteisön tavaramerkin rekisteröimistä koskevan hakemuksen jättämispäivää.

(ks. 47 kohta)

2. Ks. tuomion teksti.

(ks. 53 kohta)

3. Ks. tuomion teksti.

(ks. 55–57, 64 ja 66 kohta)
Avainsanat



Avainsanat

Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Asetus, jolla otetaan käyttöön polkumyyntitulli – Useiden yritysten osalta käyttöönotetut erilaiset tullit – Kanteen tutkittavaksi ottaminen rajoittuu yksittäisen yrityksen osalta asetuksen niihin säännöksiin, jotka koskevat yrityksen tuotannosta peräisin olevaa tuontia (EY 230 artiklan neljäs kohta; SEUT 263 artiklan neljäs kohta; neuvoston asetus N:o 85/2006) (ks. 27–29 kohta)

2. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Vähimmäistuontihinnan perusteella lasketun vaihtuvan tullin käyttöönotto – Vähimmäisviitehinnan määrittäminen alhaisemman tullin sääntöä noudattaen niin, että siinä verrataan vähimmäistuontihintaa, jossa ei ole polkumyyntiä, ja vahinkoa aiheuttamatonta vähimmäistuontihintaa – Laillisuus (Neuvoston asetuksen N:o 384/96 9 artiklan 4 kohta; neuvoston asetuksen N:o 85/2006 1 artiklan 5 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1225/2009 9 artiklan 4 kohta) (ks. 39–42 kohta)

3. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Kiinteän tullin käyttöönottaminen – Määrittäminen alhaisemman tullin sääntöä noudattaen niin, että siinä verrataan keskimääräistä painotettua polkumyyntimarginaalia ja keskimääräistä painotettua vahinkomarginaalia – Virheellinen vertailu väärin lasketun keskimääräisen painotetun polkumyyntimarginaalin takia – Lainvastaisuus (Neuvoston asetuksen N:o 384/96 9 artiklan 4 kohta; neuvoston asetuksen N:o 85/2006 1 artiklan 5 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1225/2009 9 artiklan 4 kohta) (ks. 45–49, 52, 55 ja 58 kohta)

4. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Kiinteän tullin käyttöönotto – Laskeminen vähimmäistuontihinnan perusteella – Tämän hinnan määrittäminen käyttämällä vähimmäistuontihintaa, jossa ei ole polkumyyntiä, ja ottamalla huomioon tuotantokustannukset kyseisessä kolmannessa maassa – Kansallisessa valuutassa ilmaistujen tuotantokustannusten muuttaminen euromääräisiksi – Keskimääräisen muuntokurssin käyttäminen kyseisen tuotantosyklin kannalta soveltumattoman ajanjakson aikana – Lainvastaisuus (Neuvoston asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 5 kohta ja 9 artiklan 4 kohta; neuvoston asetuksen N:o 85/2006 1 artiklan 5 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 5 kohta ja 9 artiklan 4 kohta) (ks. 75 ja 79–82 kohta)
Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa menettelyssä edellyttää sitä, että asianomaisella yrityksellä on hallinnollisen menettelyn kuluessa ollut mahdollisuus tehdä hyödyllisellä tavalla tunnetuksi näkökantansa sitä vastaan esitettyjen tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksellisyydestä sekä niistä asiakirjoista, jotka komissio on ottanut huomioon perustamissopimuksen rikkomista koskevan väitteensä tueksi. Samoin kun otetaan huomioon väitetiedoksiannon merkitys, siinä on yksiselitteisesti täsmennettävä se oikeushenkilö, jolle sakot mahdollisesti määrätään, ja väitetiedoksianto on osoitettava kyseiselle oikeushenkilölle. On myös tärkeää, että väitetiedoksiannossa ilmaistaan, missä ominaisuudessa yritystä syytetään väitetyistä tosiseikoista.

Komission päätöksen ei kuitenkaan tarvitse välttämättä vastata täsmällisesti väitetiedoksiantoa. Puolustautumisoikeuksia on todettava loukatun vain, jos lopullisessa päätöksessä asetetaan asianomaisten yritysten vastuulle väitetiedoksiannossa tarkoitetuista rikkomisista poikkeavia rikkomisia tai jos siinä esitetään väitetiedoksiannosta poikkeavia tosiseikkoja. Tästä ei ole kyse siinä tapauksessa, että väitetiedoksiannon ja lopullisen päätöksen väliset erot eivät koske muita menettelytapoja kuin sellaisia, joista yritykset jo olivat esittäneet huomautuksensa, eivätkä siten liity mihinkään uuteen väitteeseen.

Komissio ei täytä velvollisuuksiaan, jos se ei ilmoita väitetiedoksiannossa, missä asemassa yritystä moititaan kilpailusääntöjen rikkomisesta, ja jos yritys ei voi väitetiedoksiannon perusteella ennakoida, että komissio aikoo lopullisessa päätöksessään pitää sitä syyllisenä kilpailusääntöjen rikkomiseen sen vuoksi, että se oli ollut välittömästi mukana kartellin toiminnassa, ja emoyhtiönä sen olettaman perusteella, jonka mukaan se vaikutti ratkaisevasti tytäryhtiönsä toimintaan ja joka kyseessä olevan yrityksen olisi kumottava. Jos yritys ei väitetiedoksiannon perusteella voi tutustua sen välillistä osallistumista kartellin toimintaan koskevaan moitteeseen, sille ei anneta mahdollisuutta puolustautua hallinnollisen menettelyn kuluessa asianmukaisesti kyseistä moitetta vastaan.

Pelkästään sen, että yhtäältä komissio on väitetiedoksiannossa yleisesti maininnut, että se pitää emoyhtiöitä vastuullisina tytäryhtiöidensä menettelystä, ja toisaalta sen, että yritys tiesi, että se oli tytäryhtiönsä 100-prosenttisesti omistava emoyhtiö, perusteella ei voida katsoa, että komissio on täyttänyt velvollisuutensa ilmoittaa väitetiedoksiannossa, missä ominaisuudessa yritystä moititaan väitetyistä tosiseikoista.

(ks. 22, 23 ja 29–31 kohta)
Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdassa sallitaan uusiin perusteisiin vetoaminen asian käsittelyn kuluessa tietyin edellytyksin, tätä määräystä ei kuitenkaan missään tapauksessa voida tulkita siten, että kantaja saa sen nojalla esittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa uusia vaatimuksia ja näin muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta.

Kun kyseessä on vahingonkorvauskanne, vastaajana olevan toimielimen toimi tai toiminta, joka on aiheutuneeksi väitetyn vahingon perusteena, kuuluu vahingonkorvauskanteen kohteeseen ja on täsmennettävä kannekirjelmässä. Samasta syystä tällaisen kanteen vaatimukset on ymmärrettävä siten, että ne viittaavat sellaisen vahingon korvaamiseen, jonka väitetään aiheutuneen kanteessa mainitusta toimesta tai toiminnasta.

(ks. 36 ja 38 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki

–

Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen

–

Suhteelliset hylkäysperusteet

–

Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten

–

Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 34 ja 43 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kanne SMHV:n toisen valituslautakunnan 10.1.2006 tekemästä päätöksestä (asia R 217/2004-2), joka koskee Antonio Segura Sánchezin ja Esotrade, SA:n välistä väitemenettelyä

Asian tiedot

>lt>1

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Asia T-339/06

Helleenien tasavalta

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Maatalous — Viinin yhteinen markkinajärjestely — Viiniviljelmien rakenneuudistuksen ja uusiin lajikkeisiin siirtymisen toteuttamiseksi myönnettävät tuet — Asetus (EY) N:o 1493/1999 — Jäsenvaltioille myönnettyjen määrärahojen lopullinen jako — Päätös 2006/669/EY — Asetuksen (EY) N:o 1227/2000 16 artiklan 1 kohdassa säädetyn määräajan pakottavuus — Lojaalin yhteistyön, vilpittömän mielen ja hyvän hallinnon periaatteet sekä suhteellisuus- ja tehokkuusperiaatteet”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 11.12.2008 II ‐ 3527

Tuomion tiivistelmä

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen viinialalla myönnettävä tuki – Jäsenvaltioille myönnettyjen määrärahojen lopullinen jako

(Neuvoston asetuksen N:o 1493/1999 14 artiklan 1 ja 2 kohta; komission asetuksen N:o 1227/2000 16 artiklan 1 kohta)

Viinin yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 1493/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tuotantokyvyn osalta annetun asetuksen N:o 1227/2000 16 artiklan 1 kohdan sanamuodosta sekä lainsäädännön, jonka osa asetus on, systematiikasta ja tarkoituksesta ilmenee selvästi, että määräaika, josta kyseisessä artiklassa säädetään, on pakottava. Määräajan, jonka kuluessa jäsenvaltioiden on ilmoitettava 30. päivään kesäkuuta asti toteutuneet ja tilitetyt menot sekä asianomainen kokonaispinta-ala ja joksi on säädetty 10. päivä heinäkuuta, pakottavuus saa vahvistusta tämän määräajan tehtävästä, jona on asetuksen N:o 1493/1999 14 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyjen määrärahojen tehokkaan määrittelyn mahdollistaminen, jotta alustavat määrärahat mukautetaan muun muassa todellisten menojen perusteella.

Kyseisen määräajan pakottavuus saa vahvistusta myös menoja ja asianomaisia pinta-aloja koskevan ilmoituksen tarkoituksesta, ja nämä menot liittyvät kuluvaan varainhoitovuoteen. Kyseinen päivämäärä, eli 10. päivä heinäkuuta, liittyy saman vuoden 15. päivään lokakuuta ja se on määritetty, jotta komissiolla on tarpeeksi aikaa tehdä ja julkaista ennen 15. lokakuuta päätös asetuksen N:o 1493/1999 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta määrärahojen lopullisesta jaosta. Jotta jäsenvaltiot voivat suorittaa viimeiset maksut, jotka liittyvät asetuksen N:o 1227/2000 16 artiklan 1 kohdan nojalla ilmoitettuihin menoihin, ennen kuluvan varainhoitovuoden päättymistä ja saada komissiolta niiden osalta korvauksen ennen varainhoitovuoden päättymistä kyseisen varainhoitovuoden osalta käytettävissä olevien budjettikohtien mukaisesti, kyseessä olevien säännösten tehokas vaikutus edellyttää, että päätös määrärahojen lopullisesta jaosta jäsenvaltioittain varainhoitovuonna tehdään ennen kyseisen varainhoitovuoden päättymistä, eli ennen 15. lokakuuta.

(ks. 25, 28–31 ja 35 kohta)
189

Asetusten N:o 3370/85 ja N:o 3371/85 8 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan a alakohdan mukaan näiden asetusten soveltamista koskevissa yksityiskohtaisissa soveltamissäännöissä vahvistetaan muun muassa sellaisten vuoden 1985 liittymisasiakirjan 86 ja 254 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden varastot, joiden määrät ylittävät tavanomaisen siirtovaraston. Tästä syystä Espanjassa ja Portugalissa 1.3.1986 olevia sokerialan tuotevarastoja koskevista yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 28.2.1986 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 579/86 (EYVL L 57, s. 21), jolla asetuksia N:o 3370/85 ja N:o 3371/85 sovelletaan sokerialalla, 2 artiklassa ei vahvisteta komission Espanjan kuningaskunnalle ja Portugalin tasavallalle myöntämiä ylijäämiä vaan näiden valtioiden tavanomainen siirtovarasto sinä päivänä, jona ne liittyivät yhteisöön. Viimeksi mainittujen valtioiden on tämän jälkeen asetuksen N:o 579/86 3 ja 4 artiklan perusteella laskettava ylijäämänsä. Tätä varten niiden on luetteloitava niiden alueella vuoden 1986 liittymisen ajankohtana vapaassa liikkeessä olevat varastot sellaisten toimijoiden antamien ilmoitusten perusteella, joiden hallussa on vähintään kolme tonnia sokeria tai isoglukoosia, ja nämä ilmoitukset on annettava ennen ajankohtaa 13.3.1986 toimivaltaisille viranomaisille. Kyseisten valtioiden on tämän jälkeen varmistettava, että luetteloidun määrän ja komission vahvistaman tavanomaisen siirtovaraston välinen erotus viedään ennen ajankohtaa 1.1.1998 yhteisön ulkopuolelle.
3

Kantaja eli Danjaq, LLC teki 26.4.2002 väitteen hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin rekisteröintiä vastaan ja vetosi yhtäältä asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdan c alakohdassa (joista on tullut asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 2 kohdan c alakohta) tarkoitettuun sekaannusvaaraan yleisesti tunnettujen aikaisempien tavaramerkkien Dr. No ja Dr. NO kanssa ja toisaalta asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 4 kohdan (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta) perusteella aikaisempiin rekisteröimättömiin tavaramerkkeihin sekä aikaisempiin merkkeihin Dr. No ja Dr. NO, joita käytetään elinkeinotoiminnassa osoittamaan elokuvia, DVD:itä, videoita, sarjakuvia, musiikkiäänitteitä, kirjoja, julisteita ja elokuviin liittyviä pienoismalleja (action figures).
1

EY 12, EY 230, EY 236, EY 290 ja EY 314 artiklassa, sellaisina kuin ne olivat voimassa nyt esillä olevaa asiaa koskevana aikana, määrätään seuraavaa: ”12 artikla Kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kiellettyä tämän sopimuksen soveltamisalalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän sopimuksen erityismääräysten soveltamista. Neuvosto voi 251 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen toteuttaa sääntelyn tällaisen syrjinnän kieltämiseksi. – – 230 artikla Yhteisön tuomioistuin tutkii Euroopan parlamentin ja neuvoston yhdessä antamien säädösten sekä neuvoston, komission ja EKP:n säädösten laillisuuden, suosituksia ja lausuntoja lukuun ottamatta, samoin kuin Euroopan parlamentin sellaisten säädösten laillisuuden, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin. Tässä tarkoituksessa yhteisön tuomioistuimella on toimivalta ratkaista jäsenvaltion, Euroopan parlamentin, neuvoston tai komission kanne, jonka perusteena on toimivallan puuttuminen, olennaisen menettelymääräyksen rikkominen, tämän sopimuksen tai sen soveltamista koskevan oikeussäännön rikkominen taikka harkintavallan väärinkäyttö. Yhteisön tuomioistuimella on samoin edellytyksin toimivalta ratkaista tilintarkastustuomioistuimen ja EKP:n oikeuksiensa turvaamiseksi nostamat kanteet. Luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi samoin edellytyksin nostaa kanteen hänelle osoitetusta päätöksestä tai päätöksestä, joka siitä huolimatta, että se on annettu asetuksena tai toiselle henkilölle osoitettuna päätöksenä, koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen. Tässä artiklassa tarkoitettu kanne on pantava vireille kahden kuukauden kuluessa säädöksen julkaisemisesta tai siitä, kun se on annettu kantajalle tiedoksi, taikka jollei säädöstä ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kahden kuukauden kuluessa siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon. – – 236 artikla Yhteisön tuomioistuimella on toimivalta ratkaista yhteisön ja sen henkilöstön väliset riidat henkilöstösäännöissä määrätyin tai palvelussuhteen ehdoista johtuvin rajoituksin ja edellytyksin. – – 290 artikla Neuvosto vahvistaa yksimielisesti yhteisön toimielimissä käytettäviä kieliä koskevan sääntelyn, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön tuomioistuimen perussäännön määräysten soveltamista. – – 314 artikla Tämä sopimus, joka on laadittu yhtenä kappaleena hollannin, italian, ranskan ja saksan kielellä, ja jonka jokainen teksti on yhtä todistusvoimainen, talletetaan Italian tasavallan hallituksen arkistoon, ja tämä hallitus toimittaa oikeaksi todistetun jäljennöksen siitä muiden allekirjoittajavaltioiden hallituksille. Tämä sopimus on liittymissopimusten nojalla todistusvoimainen myös englannin, espanjan, iirin, kreikan, latvian, liettuan, maltan, portugalin, puolan, ruotsin, slovakin, sloveenin, suomen, tanskan, tšekin, unkarin ja viron kielellä laadittuina toisintoina.”
75

Komissio korostaa, että koska sen käsiteltävänä on suuri määrä hakemuksia ja kun otetaan huomioon sen käytössä olevat rajoitetut budjettivarat, sen on oltava tiukka ja suljettava pois tietyt hankkeet, jotka voisivat olla oikein hyviä mutta joiden laatu on kuitenkin alhaisempi kuin hyväksyttyjen hankkeiden. Vaikka hylkääminen ei tältä osin merkitsekään suoritetun työn laadun arviointia, pieninkin virhe, epäjohdonmukaisuus tai epätarkkuus voi vaikuttaa lopulliseen valintaan vertailevassa tarkastelussa. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että suppeat perustelut ovat asiassa riittävät ja että kaikenlaisia täydentäviä tietoja on mahdollista toimittaa kanteen nostamiseen saakka. Komissio ei voi hyväksyä sitä, että hankkeen innovatiivisuutta koskevat täydentävät tiedot katsotaan uusiksi seikoiksi, koska kyseiset tiedot ilmenevät hakijan oppaan teknis-rahoituksellisen liitteen sanamuodosta. Lisäksi se väittää, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä yhteisön viranomaisille on annettu laaja harkintavalta, kun niiden on tehtäviensä yhteydessä suoritettava monitahoisia arviointeja, kuten asia on rakennerahastojen osalta. Siten yhteisöjen tuomioistuinten on rajoituttava tutkimaan tosiseikkojen paikkansapitävyyttä ja arvioimaan niitä oikeudellisesti. Niiden on erityisesti tarkistettava, että kyseisten viranomaisen toiminnassa ei ole tehty ilmeistä virhettä tai käytetty harkintavaltaa väärin tai että kyseiset viranomaiset eivät ole selvästi ylittäneet harkintavaltansa rajoja.
8

Henkilöstösääntöjen liitteessä XIII olevassa 12 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Viittaukset henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen tehtäväryhmien AST ja AD palkkaluokkiin 1 päivän toukokuuta 2004 ja 30 päivän huhtikuuta 2006 välisenä aikana ovat seuraavat: — AST 1 – AST 4: C*1 – C*2 ja B*3 – B*4 — AD 5 – AD 8: A*5 – A*8 — AD 9, AD 10, AD 11, AD 12: A*9, A*10, A*11, A*12. 2. Henkilöstösääntöjen 5 artiklan 3 kohtaa ei sovelleta virkamiehiin, jotka on otettu palvelukseen ennen 1 päivää toukokuuta 2004 julkaistuista, kilpailujen perusteella laadituista soveltuvien hakijoiden luetteloista. 3. Ennen 1 päivää toukokuuta 2006 soveltuvien hakijoiden luetteloon otetut sekä 1 päivän toukokuuta 2004 ja 1 päivän toukokuuta 2006 välisenä aikana palvelukseen otetut virkamiehet luokitellaan: — kilpailuilmoituksessa julkaistuun palkkaluokkaan, kun luettelo on laadittu ura-aluetta A*, B* tai C* varten — seuraavan taulukon mukaisesti, kun luettelo on laadittu ura-aluetta A, LA, B tai C varten: — Kilpailun ura-alue Palkkaluokka palvelukseen otettaessa A8/LA8 A*5 A7/LA7 ja A6/LA6 A*6 A5/LA5 ja A4/LA4 A*9 A3/LA3 A*12 A2 A*14 A1 A*15 B5 ja B4 B*3 B3 ja B2 B*4 C5 ja C4 C*1 C3 ja C2 C*2”
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 13.6.2007 – Grether vastaan SMHV – Crisgo (FENNEL)

(asia T-167/05)

Yhteisön tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus kuviomerkin FENNEL rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisempi yhteisön sanamerkki FENJAL – Suhteellinen hylkäysperuste – Sekaannusvaaran puuttuminen – Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta, 73 artiklan toinen virke ja 74 artiklan 1 kohta

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 72 ja 74 kohta)

Aihe

SMHV:n neljännen valituslautakunnan 14.10.2004 tekemän päätöksen (asia R 250/2002-4), joka koskeee Grether AG:n ja Crisgo (Thailand) Co., Ltd:n välistä väitemenettelyä, kumoamista koskeva vaatimus

Asian tiedot

Yhteisön tavaramerkin hakija: Crisgo (Thailand) Co., Ltd Haettu yhteisön tavaramerkki: Kuviomerkki FENNEL luokkaan 3 kuuluvia tavaroita varten – hakemus nro 903922 Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Grether AG Tavaramerkki- tai merkkioikeus, johon väitemenettelyssä on vedottu: Yhteisön sanamerkki FENJAL luokkaan 3 kuuluvia tavaroita varten Väiteosaston ratkaisu: Väitteen hylkääminen Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen hylkääminen





Ratkaisu

Kanne hylätään.