ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Tiettyjä tukijärjestelmiä koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä

(Neuvoston asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohta; komission asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Naudanlihatuotannon voimaperäistämissuuntauksen hillitsemistä koskevan tavoitteen saavuttamiseksi erityispalkkion myöntämisen edellytyksenä on, että on noudatettava naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklassa säädettyä eläintiheyttä, joka ilmaistaan tilalla pidettävien eläinten ja kyseisellä tilalla niiden ruokintaan käytettävän rehualan välisenä suhteena, jolloin varmistetaan, että kyseinen pinta-ala riittää takaamaan näiden eläinten ruokinta-tarpeet.

Tämän osalta asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että rehualaksi ilmoitetun palstan voidaan katsoa olevan ”käytettävissä”, jos se on yksinomaan tarkoitettu kyseisellä tilalla pidettyjen eläinten ruokintaan koko kalenterivuoden ajan, ja toisaalta jos sitä on todella voitu käyttää niiden ruokintaan vähintään seitsemän kuukautta tämän saman kalenterivuoden aikana kansallisessa lainsäädännössä vahvistetusta päivästä lukien 1.1. ja 31.3. välisenä aikana, vaikka näitä eläimiä ei olisi pidetty kyseisellä palstalla keskeytyksettä erityisesti väliaikaisen tulvimisen vuoksi.

(ks. 28, 29 ja 38 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Maatalous – Yhteiset markkinajärjestelyt – Vientituet – Vaihteleva tuki

(Komission asetus N:o 3665/87)

2. Euroopan yhteisöjen omat varat – Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta annettu asetus

(Neuvoston asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan 2 alakohta)

Tiivistelmä

1. Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä asetuksen N:o 3665/87 perusteella lopullisesti maksettujen vaihtelevien vientitukien peruuttamista ja takaisinperimistä koskevassa menettelyssä mainittujen vientitukien perusteettomaksi toteamisen tukena on oltava kansallisen oikeuden sääntöjen mukaisesti esitetyt todisteet viejän väärinkäytöksestä.

Mainittuihin todisteisiin kuuluu yhtäältä joukko objektiivisesti arvioitavia seikkoja, joista ilmenee, että yhteisön säännöstön tavoitetta ei ole saavutettu huolimatta siitä, että tämän säännöstön edellytyksiä on muodollisesti noudatettu, ja toisaalta ne edellyttävät subjektiivista tekijää, joka muodostuu tahdosta saada yhteisön säännöstöstä johtuva etuus luomalla keinotekoisesti sen saamiseksi vaadittavat edellytykset. Tällaisen subjektiivisen tekijän olemassaolo voidaan osoittaa muun muassa todisteilla siitä, että viejän, joka on tuen saaja, ja tuotteen sellaisessa kolmannessa maassa, joka on muu kuin tuontimaa, olevan maahantuojan välillä vallitsee salainen yhteisymmärrys.

Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tarkastaa kansallisten todistelusäännösten mukaisesti, ovatko tällaisen vilpillisen menettelyn muodostavat tekijät olemassa pääasiassa, kuitenkaan rajoittamatta yhteisön oikeuden tehokkuutta.

(ks. 33, 34 ja 38 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta annetun asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti väärinkäytös on jatkuva tai toistuva, kun sen tekee yhteisön taloudellinen toimija, joka saa taloudellisia etuja joukosta samankaltaisia liiketoimia, joilla rikotaan samaa yhteisön säännöstä. Sillä, että väärinkäytös koskee verrattain pientä osaa kaikista tiettynä ajanjaksona toteutetuista liiketoimista ja että liiketoimet, joiden osalta väärinkäytös on todettu, koskevat aina eri toimituseriä, ei ole tältä osin merkitystä.

(ks. 41, 42 ja 44 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Viisumit, turvapaikka ja maahanmuutto – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus – Kolmannen valtion kansalaisten, joilta ei vaadita viisumia, liikkumista koskevat edellytykset

(Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappale)

Tiivistelmä

Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaletta on tulkittava siten, että kyseiseen määräykseen sisältyvä käsite ”ensimmäinen alueelletulo” tarkoittaa paitsi aivan ensimmäistä tuloa kyseisen sopimuksen sopimuspuolten alueelle myös myöhemmin tapahtuvaa ensimmäistä tuloa tälle alueelle sen jälkeen, kun kuuden kuukauden ajanjakso tästä aivan ensimmäisestä alueelletulosta lukien on päättynyt, sekä lisäksi kaikkia muita ensimmäisiä alueelletuloja, jotka tapahtuvat sen jälkeen, kun uusi kuuden kuukauden ajanjakso edeltävästä ensimmäisestä alueelletulopäivästä lukien on päättynyt. Kyseisessä määräyksessä sallitaan siten se, että kolmannen valtion kansalaiset, joilta ei vaadita viisumia, voivat oleskella Schengen-alueella korkeintaan kolmen kuukauden ajan kuuden kuukauden pituisten peräkkäisten ajanjaksojen sisällä edellyttäen, että kukin näistä ajanjaksoista alkaa tällaisella ensimmäisellä alueelletulolla.

Lisäksi ”ensimmäisen alueelletulon” käsitteellä ei täten tulkittuna suinkaan viedä toimivaltaisilta kansallisilta viranomaisilta mahdollisuutta määrätä yhteisön oikeutta noudattaen seuraamuksia kolmannen valtion kansalaiselle, jonka oleskelu Schengen-alueella on ylittänyt kolmen kuukauden enimmäisajan edeltävien kuuden kuukauden sisällä, vaikka sen tarkastuksen ajankohtana, jonka kohteeksi hän joutui, hänen oleskelunsa tällä alueella ei ylitä kolmea kuukautta viimeisimmästä ensimmäisestä alueelletulopäivästä lukien.

(ks. 29, 31 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksu

(Neuvoston asetuksen N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 590/85, 7 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 1546/88 7 artiklan ensimmäisen kohdan 2, 3 ja 4 alakohta)

2. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksu

(Neuvoston asetuksen N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 590/85, 7 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 1546/88 7 artiklan ensimmäisen kohdan 4 alakohta)

Tiivistelmä

1. Maidon tuontimaksun soveltamisesta annetun asetuksen N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 590/85, 7 artiklan 1 kohtaa ja mainitun lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 1546/88 7 artiklan ensimmäisen kohdan 2, 3 ja 4 alakohtaa on tulkittava siten, että silloin, kun vuokralle annettu tilan osa palautuu vuokranantajalle, tälle ei voi palautua tilan osaan kuuluva viitemäärä, jos vuokranantaja ei ole maidontuottaja, ei aio harjoittaa tällaista toimintaa eikä myöskään vuokrata tilaa kellekään maidontuottajalle

(ks. 24 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Maidon tuontimaksun soveltamisesta annetun asetuksen N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 590/85, 7 artiklan 1 kohta ja mainitun lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 1546/88 7 artiklan ensimmäisen kohdan 4 alakohta ovat esteenä sille, että viitemäärä jäisi maanvuokrasopimuksen päättyessä vuokraajalle, mikäli vuokrasuhde on irtisanottu vapaaehtoisesti.

(ks. 28 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus N:o 44/2001

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili‑ ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tähän säännökseen voidaan vedota sellaisen kanteen yhteydessä, joka on nostettu jossakin jäsenvaltiossa sellaista vastaajaa vastaan, jonka kotipaikka on tässä jäsenvaltiossa, ja tämän sellaista kanssavastaajaa vastaan, jonka kotipaikka on jossakin toisessa jäsenvaltiossa, myös silloin kun tämä kanne ei nostamishetkelläänkään täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä ensiksi mainitun vastaajan osalta kansallisen lainsäädännön nojalla, kuten sellaisen säännön nojalla, jossa suljetaan pois velkojan mahdollisuus nostaa itsenäinen kanne konkurssissa olevaa velallista vastaan. Yhtäältä kyseiseen säännökseen ei sisälly lainkaan nimenomaista viittausta kansallisten sääntöjen soveltamiseen eikä edellytystä, jonka mukaan useita vastaajia vastaan nostetun kanteen olisi nostamishetkellään täytettävä tutkittavaksi ottamisen edellytykset kansallisen lainsäädännön nojalla kaikkien vastaajien osalta. Toisaalta koska 6 artiklan 1 kohta ei kuulu säännöksiin, joissa säädetään nimenomaisesti kansallisten sääntöjen soveltamisesta ja jotka ovat siis tällaisen soveltamisen oikeudellisena perustana, kyseistä säännöstä ei ole tulkittava niin, että sen soveltaminen saattaisi riippua kansallisten sääntöjen vaikutuksista. Kyseistä säännöstä ei kuitenkaan voida tulkita siten, että kantaja voisi sen nojalla nostaa kanteen useita vastaajia vastaan ainoastaan saadakseen jonkin vastaajista pois tämän kotipaikan tuomioistuimen tuomiovallan piiristä.

(ks. 27 ja 30–33 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Jäsenvaltioilla oleva mahdollisuus pitää voimassa vapautuksia, joihin liittyy edeltävässä vaiheessa maksetun veron palauttaminen

(Neuvoston direktiivin 77/388 28 artiklan 2 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Se seikka, että tietyt tavarat luovutetaan yhtenä luovutuksena, joka sisältää yhtäältä pääasiallisen tavaran, jonka osalta jäsenvaltion lainsäädännössä on säädetty sellaisesta jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna yhteisen arvonlisäverojärjestelmän täydentämisestä ja direktiivin 77/388 muuttamisesta annetulla direktiivillä 92/77 (ALV-kantojen lähentäminen), 28 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesta vapautuksesta, johon liittyy maksetun veron palauttaminen, ja toisaalta tavaroita, joiden on mainitussa lainsäädännössä säädetty jäävän kyseisen vapautuksen soveltamisalan ulkopuolelle, ei estä kyseessä olevaa jäsenvaltiota perimästä yleisen verokannan mukaista arvonlisäveroa vapautuksen soveltamisalan ulkopuolelle kuuluvien tavaroiden luovutuksesta.

Vaikka yhden luovutuksen verotusta koskevasta oikeuskäytännöstä kyllä ilmenee, että tällaiseen luovutukseen sovelletaan lähtökohtaisesti yhtä ainoaa arvonlisäverokantaa, siinä ei kuitenkaan kielletä kyseisen luovutuksen eri osatekijöiden verottamista erikseen, silloin kun ainoastaan tällainen verotus täyttää edellytykset, joiden täyttymistä kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan a alakohdassa vaaditaan, jotta vapautusta, johon liittyy maksetun veron palauttaminen, voidaan soveltaa.

(ks. 24 ja 27 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Palvelujen suoritukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan ensimmäinen luetelmakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa vahvistetaan sellaisten palvelujen suorituspaikaksi, jotka koskevat kulttuuri-, taide-, urheilu-, tiede-, kasvatus-, viihde- tai vastaavaa toimintaa, mukaan lukien tällaisen toiminnan järjestäjän harjoittama toiminta sekä tällaisen toiminnan mahdolliset liitännäiset palvelut, palvelujen tosiasiallinen suorituspaikka. Tätä säännöstä on tulkittava siten, että messujen tai näyttelyn järjestäjän näytteillepanijoille tarjoama palvelukokonaisuus liittyy tässä säännöksessä tarkoitettuihin palvelujen suorituksiin.

Kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa mainittujen eri palvelujen suoritusten yhteisten piirteiden alkuperä on nimittäin kyseisten suoritusten, jotka sisältävät useita palveluja, monitahoisuudessa, kuten myös siinä seikassa, että mainitut palvelut toimitetaan tavanomaisesti useille vastaanottajille eli henkilöille, jotka osallistuvat monin eri tavoin kulttuuri-, taide-, urheilu-, tiede-, kasvatus- tai viihdetoimintaan. Näiden eri palvelujen suoritusten yhteisenä tekijänä on samoin se, että ne suoritetaan yleensä tiettynä aikana järjestettävien tilaisuuksien yhteydessä, ja paikka, jossa nämä monitahoiset palvelut tosiasiallisesti suoritetaan, on periaatteessa helppo todeta, koska mainitut tilaisuudet järjestetään määrätyissä tiloissa. Näyttelyn tai messujen tarkoituksena on teemasta riippumatta toimittaa usealle vastaanottajalle periaatteessa yhdessä paikassa ja tiettynä aikana erilaisia monitahoisia palveluja, joiden päämääränä on muun muassa esitellä tietoja, tavaroita tai tapahtumia olosuhteissa, jotka soveltuvat niiden markkinoimiseen vierailijoille.

Näin ollen on katsottava, että näyttelyn tai messujen on katsottava voivan liittyä kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa mainittuun vastaavaan toimintaan.

(ks. 23–25 ja 29 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – EAY:n, UNICE:n ja CEEP:n tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus – Direktiivi 1999/70

(Neuvoston direktiivin 1990/70 liitteessä olevan 1 lausekkeen b kohta ja 5 lauseke)

Tiivistelmä

Määräaikaisesta työstä tehtyä puitesopimusta, joka on Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta annetun direktiivin 1999/70 liitteenä, on tulkittava siten, että lähtökohtaisesti sen kanssa ristiriidassa ei ole kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan tilanteissa, joissa on kyse julkisen sektorin työnantajan käyttämistä perättäisistä määräaikaisista työsopimuksista tai työsuhteista johtuvista väärinkäytöksistä, mainittuja työsopimuksia tai työsuhteita ei voida muuttaa toistaiseksi voimassa oleviksi, vaikka tällaisesta muuttamisesta säädetään yksityissektorin työnantajan kanssa tehtyjen työsopimusten tai työsuhteiden osalta, jos mainittuun säännöstöön sisältyy muita tehokkaita toimenpiteitä, joilla estetään se, että julkishallinto väärinkäyttää perättäisiä määräaikaisia sopimuksia, ja tarvittaessa määrätään seuraamuksia tällaisesta väärinkäytöstä.

(ks. 57 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Televiestintäala – Yleispalvelu ja käyttäjien oikeudet – Direktiivi 2002/22

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22 30 artiklan 2 kohta)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Televiestintäala – Sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen sääntelyjärjestelmä – Direktiivi 2002/21

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21 4 artikla)

Tiivistelmä

1. Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu numeron siirrettävyyteen liittyvän yhteenliittämisen hinnoittelu kattaa siirrettyjen numeroiden tietoliikennekustannukset ja matkapuhelinoperaattoreille numeroiden siirtopyyntöjen täytäntöönpanon yhteydessä aiheutuvat kustannukset.

Kyseinen artikla ei estä antamasta kansallista toimea, jolla määritetään tietty kustannusten laskutapa ja jossa vahvistetaan etukäteen teoreettisen kustannusmallin avulla ne enimmäishinnat, jotka aikaisempi operaattori voi vaatia uudelta operaattorilta käyttöönottokustannuksina, jos nämä hinnat vahvistetaan kustannusten perusteella siten, että tilaajia ei estetä käyttämästä siirtomahdollisuutta.

(ks. 30 ja 37 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)

2. Sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun direktiivin 2002/21 4 artiklaa on tulkittava siten, että muutoksenhakuelimellä, jonka tehtävänä on tutkia kansallisen sääntelyviranomaisen päätöksestä tehty muutoksenhakupyyntö, on oltava käytettävissään kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta se voi päättää muutoksenhaun perusteltavuudesta, mukaan lukien ne luottamukselliset tiedot, jotka kyseiset viranomaiset ovat ottaneet huomioon muutoksenhaun kohteena olevaa päätöstä tehdessään. Tämän elimen tehtävänä on kuitenkin taata kyseisten tietojen luottamuksellinen käsittely samalla kun se noudattaa tehokasta oikeussuojaa koskevia vaatimuksia ja varmistaa riidan osapuolten puolustautumisoikeuden kunnioittamisen.

(ks. 43 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Perustamissopimuksen määräykset – Soveltamisala

(EY 43 artikla)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Verolainsäädäntö

(EY 43 artikla)

3. Yhteisön oikeus – Yksityisten oikeudet – Jäsenvaltio on loukannut yksityisten oikeuksia

Tiivistelmä

1. Sellainen yhteisön jäsenvaltion kansalainen, joka kotipaikkansa siirron jälkeen asuu jossakin jäsenvaltiossa ja omistaa kaikki yhtiöosuudet yhtiöistä, joiden kotipaikka on jossakin toisessa jäsenvaltiossa, voi vedota EY 43 artiklaan.

(ks. 30 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. EY 43 artiklaa on tulkittava siten, että sen vastainen on sellainen jäsenvaltion säätämä järjestelmä, jossa omaisuuden arvonnousua verotetaan siinä tapauksessa, että verovelvollisen verotuksellinen kotipaikka siirretään pois kyseisestä jäsenvaltiosta, sikäli kuin tämän veron maksunlykkäyksen myöntäminen edellyttää vakuuksien asettamista ja jossa ei täysin oteta huomioon arvonalennuksia, jotka aiheutuvat asianomaisen kotipaikan siirron jälkeen ja joita ei ole otettu huomioon vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

(ks. 55 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)

3. Yhteisön oikeuden vastaisesti vaaditun vakuuden asettamisesta mahdollisesti aiheutuva rajoitus ei poistu taannehtivasti pelkästään tämän vakuuden vapauttamisella. Sen säädöksen muodolla, jonka nojalla vakuus on vapautettu, ei ole merkitystä tässä arvioinnissa. Silloin kun jäsenvaltiossa on säädetty viivästyskorosta sisäisen oikeuden vastaisesti vaaditun vakuuden palauttamisen yhteydessä, nämä korot tulevat maksettaviksi myös yhteisön oikeuden rikkomistapauksessa. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava yhteisöjen tuomioistuimen antamien suuntaviivojen mukaisesti ja vastaavuusperiaatetta sekä tehokkuusperiaatetta noudattaen, onko kyseisen jäsenvaltion korvattava vahinko, joka on aiheutunut velvollisuudesta asettaa tällainen vakuus.

(ks. 67 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta tehty yleissopimus – Yksinomainen toimivalta – Esineoikeutta kiinteään omaisuuteen koskevat riita-asiat – Käsite

(27.9.1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn yleissopimuksen, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuonna 1996 tehdyllä yleissopimuksella, 16 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisen määräyksen soveltamisalaan ei kuulu kanne, jonka tavoitteena on estää haitat, jotka vaikuttavat tai voivat vaikuttaa kantajan omistamaan maaomaisuuteen ja jotka aiheutuvat ionisoivasta säteilystä, joka on peräisin kyseisen maaomaisuuden sijaintivaltion naapurivaltion alueella sijaitsevasta ydinvoimalasta. Sen sopimusvaltion tuomioistuinten yksinomainen toimivalta, jossa kiinteistö sijaitsee, ei nimittäin koske kaikkia esineoikeutta kiinteään omaisuuteen koskevia kanteita vaan ainoastaan kanteita, jotka kuuluvat tämän yleissopimuksen soveltamisalaan ja joilla pyritään vahvistamaan kiinteän omaisuuden laajuus ja koostumus, omistus‑ ja hallintaoikeus taikka muut kiinteään omaisuuteen kohdistuvat esineoikeudet sekä turvaamaan näiden oikeuksien haltijoille heidän oikeusasemansa perusteella syntyneet oikeudet. Sitä vastoin vaikka immissioita koskevan kieltokanteen, joka on mahdollisesti preventiivinen kieltokanne, perusteena on kiinteään omaisuuteen kohdistuvan esineoikeuden loukkaus, tällaisessa kanteessa ei ole kyse asiasta, joka koskee esineoikeutta kiinteään omaisuuteen, koska sillä, että tämä oikeus on esineoikeus ja että se liittyy kiinteään omaisuuteen, on tässä yhteydessä ainoastaan toissijainen merkitys. Siten se, että kyseessä oleva oikeus on esineoikeus ja että se liittyy kiinteään omaisuuteen, ei vaikuta ratkaisevasti pääasian luonteeseen, joka olisi oleellisilta osin sama, vaikka oikeus, jonka suojaamista väitetyiltä haitoilta vaaditaan, olisi luonteeltaan toisenlainen, kuten esimerkiksi oikeus fyysiseen koskemattomuuteen tai oikeus irtaimeen omaisuuteen.

Myöskään Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan taustalla olevat hyvään oikeudenkäyttöön liittyvät näkökohdat eivät koske tällaista kannetta, eivätkä ne näin ollen ole esteenä sille, että tämä kanne jää kyseisen määräyksen soveltamisalan ulkopuolelle.

(ks. 27, 30, 31, 34 ja 35 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Euroopan yhteisöjen omat varat – Tuonti- tai vientitullien kantaminen jälkitullauksin tai niiden peruuttaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 220 artiklan 2 kohdan b alakohta; komission asetuksen N:o 2454/93 871 artikla)

Tiivistelmä

Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1677/98, 871 artiklaa on tulkittava siten, että kantamatta jääneiden tullien kantamis- tai peruuttamismenettelyn yhteydessä kansallisilla tulliviranomaisilla ei ole velvollisuutta saattaa asiaa komission ratkaistavaksi, jos niiden kokema epävarmuus, joka liittyy siihen, koskevatko yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdassa mainitut perusteet kyseistä tapausta, poistuu, vaikka se tapahtuisi sen jälkeen, kun kyseiset tulliviranomaiset ovat ilmoittaneet aikomuksestaan saattaa asia komission ratkaistavaksi, tai jos epävarmuus liittyy siihen, kirjataanko tileihin jälkikäteen tulleja, joita ei ole kannettu, koska vilpittömässä mielessä toiminut maahantuoja ei ole ilmoittanut maksuista, jotka olisi pitänyt sisällyttää maahantuotujen tavaroiden tullausarvoon.

(ks. 46 kohta ja tuomiolauselma)