ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

sen hyväksyminen, että ne osakkeenomistajat, jotka harjoittavat tämän yhtiön määräysvallassa olevien yhtiöiden harjoittaman toiminnan kanssa kilpailevaa toimintaa, hankkivat sellaisen lukumäärän tavallisia osakkeita, joka ylittää 10 prosenttia osakepääomasta sekä sellaisten päätösten tekeminen, jotka liittyvät tämän yhtiön politiikkoja koskevien yleisten tavoitteiden ja perusperiaatteiden hyväksymiseen sekä osakkuuksien hankkimiseen yhtiöissä tai konserneissa ja hankinta- ja luovutuspolitiikkaan liittyvien yleisten periaatteiden määrittämiseen siinä tapauksessa, että yhtiökokouksen ennakkolupaa edellytetään. Se seikka, että valtio omistaa nämä etuoikeutetut osakkeet, joilla sille valtiolle annetaan yhtiön johtamisessa sellaista vaikutusvaltaa, joka ei ole perusteltavissa sen tästä yhtiöstä omistaman osuuden laajuudella, on omiaan saamaan muista jäsenvaltioista peräisin olevat sijoittajat luopumaan suorista sijoituksista tähän yhtiöön, koska ne eivät voi osallistua tämän yhtiön johtamiseen ja määräysvallan käyttämiseen omistusosuuksiensa arvon mukaisessa suhteessa. Samoin kyseessä olevien erityisosakkeiden valtionomistuksesta voi aiheutua se, että portfoliosijoitukset tähän yhtiöön ovat vähemmän houkuttelevia, koska asianomaisen valtion mahdollinen kieltäytyminen puoltamasta merkittävää päätöstä, jota kyseisen yhtiön elimet ehdottavat sen vuoksi, että ne katsovat sen vastaavan yrityksen etuja, on omiaan heikentämään kyseisen yhtiön osakkeiden arvoa ja näin ollen vähentämään houkuttavuutta investoida kyseisenlaisiin osakkeisiin. EY 58 artiklalla sallituista poikkeuksista on todettava, että yleisen turvallisuuden asettamia vaatimuksia on muun muassa poikkeuksena pääomien vapaan liikkuvuuden perusperiaatteesta tulkittava suppeasti siten, etteivät jäsenvaltiot voi kukin yksipuolisesti määritellä näiden vaatimusten ulottuvuutta ilman Euroopan unionin toimielinten valvontaa. Yleiseen turvallisuuteen voidaan siis vedota vain, kun kyse on yhteiskunnan perustavanlaatuista etua uhkaavasta todellisesta ja riittävän vakavasta vaarasta. Kyseisen rajoituksen suhteellisuusperiaatteen mukaisuudesta on todettava, että epävarmuudella, joka aiheutuu siitä, ettei kansallisessa laissa eikä asianomaisen yhtiön yhtiöjärjestyksessä aseteta minkäänlaisia edellytyksiä sille, missä olosuhteissa kyseisiä erityisvaltuuksia voidaan käyttää, loukataan vakavasti pääomien vapaata liikkuvuutta, koska sillä annetaan kansallisille viranomaisille näiden valtuuksien käytön suhteen niin vapaaharkintainen liikkumavara, ettei sitä voida pitää oikeasuhteisena tavoiteltuihin päämääriin nähden. (ks. 6, 7, 60, 61 ja 72–78 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Tiettyjä tukijärjestelmiä koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä – Tilatukijärjestelmä – Tukioikeuksien siirtäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 1782/2003 46 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annettua asetusta N:o 1782/2003 on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sopimukselle, joka koskee tukioikeuksien lopullista siirtämistä ja jonka nojalla luovutuksensaaja on tukioikeuksien haltijana velvollinen aktivoimaan tukioikeudet ja siirtämään luovuttajalle ilman mitään aikarajoitusta kaikki hänelle tällä perusteella maksetut tuet tai osan niistä, jos tällaisen sopimuksen päämääränä ei ole antaa luovuttajalle mahdollisuutta pitää hallussaan osaa niistä tukioikeuksista, jotka hän on muodollisesti siirtänyt, vaan määrittää tukioikeuksien tämän osan arvon perusteella kaikkien tukioikeuksien siirrolle sovittu hinta.

(ks. 50 kohta ja tuomiolauselma)
Jäsenvaltion kansalainen, joka on ollut työssä toisessa jäsenvaltiossa, jossa hänen lapsensa osallistuu koulutukseen, voi vedota vanhempana, joka on tämän lapsen tosiasiallinen huoltaja, oikeuteen oleskella vastaanottavassa jäsenvaltiossa pelkästään työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun asetuksen N:o 1612/68, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2434/92, 12 artiklan nojalla joutumatta täyttämään Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 ja 93/96 kumoamisesta annetussa direktiivissä 2004/38 säädettyjä edellytyksiä.

On nimittäin niin, että asetuksen N:o 1612/68 12 artiklassa siirtotyöläisen lapselle tunnustettu oikeus saada parhaat mahdolliset edellytykset osallistua koulutukseen vastaanottavassa jäsenvaltiossa merkitsee väistämättä sitä, että tällä lapsella on oltava oikeus sen henkilön läsnäoloon, joka on hänen tosiasiallinen huoltajansa, ja näin ollen sitä, että tämän henkilön on voitava oleskella lapsen kanssa kyseisessä jäsenvaltiossa lapsen opintojen ajan. Kyseistä artiklaa on sovellettava itsenäisesti suhteessa unionin oikeuden säännöksiin, joilla säännellään nimenomaisesti oleskeluoikeuden käyttöä toisessa jäsenvaltiossa koskevia edellytyksiä. Direktiivin 2004/38 voimaantulo ei ole kyseenalaistanut tällaista kyseisen 12 artiklan itsenäisyyttä suhteessa saman asetuksen 10 artiklaan, joka on nyt kumottu. Tästä on todettava, että kyseisen direktiivin johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan direktiivin tarkoituksena on erityisesti yksinkertaistaa ja tehostaa kaikkien unionin kansalaisten oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ja oleskeluun. Jos asetuksen N:o 1612/68 12 artiklan soveltaminen edellyttäisi mainitun direktiivin 7 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttymistä, siirtotyöläisten lasten oikeuteen oleskella vastaanottavassa jäsenvaltiossa opintojen aloittamiseksi tai jatkamiseksi siellä sekä vanhemman, joka on heidän tosiasiallinen huoltajansa, oleskeluoikeuteen sovellettaisiin edellytyksiä, jotka olisivat tiukempia kuin ne, joita heihin sovellettiin ennen kyseisen direktiivin voimaantuloa.

(ks. 39, 53, 54, 60 ja 61 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/43, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/105, 4 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että siinä ei sallita sitä, että jäsenvaltio kieltäytyy hyväksymästä Euroopan komission luonnosta yhteisön tärkeinä pitämien alueiden luetteloksi yhden tai useamman alueen osalta muilla kuin luonnonsuojelullisilla perusteilla.

Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/43, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/105, 6 artiklan 3 ja 4 kohtaa on tulkittava siten, että joen suiston liikenneväylien jatkuvasti toteutettavien kunnostamistoimenpiteiden, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia ja jotka hyväksyttiin kansallisen lainsäädännön mukaisesti jo ennen kuin mainitun direktiivin täytäntöönpanolle säädetty määräaika päättyi, osalta on tehtävä – siltä osin kuin ne muodostavat hankkeen ja ovat omiaan vaikuttamaan kyseiseen alueeseen merkittävästi – arviointi niiden vaikutuksista kyseiselle alueelle edellä mainittujen säännösten mukaisesti, jos kunnostamistoimenpiteitä jatketaan sen jälkeen, kun alue on otettu yhteisön tärkeinä pitämien alueiden luetteloon kyseisen direktiivin 4 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti.

Jos otettaessa huomioon muun muassa kyseisten ylläpitotöiden toistuvuus, luonne ja toteuttamisedellytykset niiden voidaan katsoa muodostavan yhden toimenpiteen erityisesti, kun niiden tarkoituksena on joen liikenneväylän tietyn syvyyden ylläpitäminen säännöllisten ja tätä tarkoitusta varten tarpeellisten ruoppausten avulla, näiden ylläpitotöiden voidaan katsoa muodostavan yhden direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun hankkeen.

(ks. 50 ja 51 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan j alakohtaa on tulkittava niin, että opetuspalvelut, joita diplomi-insinööri suorittaa yksityisoikeudellisen yhdistyksen muodossa toimivassa koulutuslaitoksessa jatko-opiskelijoille, joilla on jo vähintään arkkitehdin tai insinöörin yliopisto- tai ammattikorkeakoulututkinto tai samanarvoinen koulutus, ja joihin liittyvät opintokurssit päättyvät loppukokeeseen, voidaan katsoa tässä säännöksessä tarkoitetuiksi ”– – koulu- tai yliopisto-opetuksen tueksi annettaviksi – – oppitunneiksi”. Tällaisiin oppitunteihin voidaan lukea myös muu kuin varsinainen opetustoiminta, jos tällainen toiminta pääasiallisesti toteutetaan koulu- tai yliopisto-opetuksen tueksi opettajan ja oppilaiden tai opiskelijoiden välillä tapahtuvan tietojen ja taitojen välityksen yhteydessä. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on tarvittaessa tutkittava, voidaanko kaikki kyseinen opetukseen liittyvä toiminta katsoa kyseisessä säännöksessä tarkoitetuiksi ”koulu- tai yliopisto-opetuksen” tueksi annettaviksi ”oppitunneiksi”.

(ks. 38 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Yhdistetyt asiat C-410/08–C-412/08

Swiss Caps AG

vastaan

Hauptzollamt Singen

(Finanzgericht Baden-Württembergin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Yhteinen tullitariffi — Yhdistetty nimikkeistö — Tariffiluokittelu — Nimikkeet 1515, 1517, 2106 ja 3004 — Gelatiinikapselit — Kala-, vehnänalkio- ja mustakuminaöljyt — Pakkauspäällyksien ja pakkausaineiden käsite”

Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 17.12.2009 I ‐ 11993

Tuomion tiivistelmä

Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Ravintolisät, jotka koostuvat gelatiinikapseleihin pakatuista kasvi- ja eläinöljyistä ja vitamiineista

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liite I; komission asetus N:o 3513/1992; komission asetus N:o 2388/2000; komission asetus N:o 438/2007)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2388/2000, sisältyvää yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että

— ravintolisiksi tarkoitetut elintarvikevalmisteet, jotka ovat sellaisten kapseleiden muodossa, joiden sisällä on 600 mg kylmäpuristettua, tiivistettyä kalaöljyä ja 22,8 mg E-vitamiinitiivistettä ja joiden kuori koostuu 212,8 mg:sta liivatetta, 77,7 mg:sta glyserolia ja 159,6 mg:sta puhdistettua vettä

— ravintolisiksi tarkoitetut elintarvikevalmisteet, jotka ovat sellaisten kapseleiden muodossa, joiden sisällä on 580 mg vehnänalkioöljyä ja joiden kuori koostuu 250 mg:sta tärkkelysrakeita

— ravintolisiksi tarkoitetut elintarvikevalmisteet, jotka ovat sellaisten kapseleiden muodossa, joiden sisällä on 500 mg kylmäpuristettua mustakuminaöljyä, 38,7 mg soijaöljyä, 18,8 mg E-vitamiinia, 16 mg voirasvaa, 10 mg lesitiiniä, 8,2 mg vahaa, 8 mg kalsiumpantotenaattia, 0,2 mg foolihappoa ja 0,11 mg biotiinia ja joiden kuori koostuu 313,97 mg:sta liivateliuosta (47,3 % liivatetta, 17,2 % glyseriiniä ja 35,5 % vettä), 4,30 mg:sta tahnaa, joka koostuu 50-prosenttisesti titaanidioksidista ja 50-prosenttisesti glyseriinistä, ja 1,73 mg:sta tahnaa, joka koostuu 25-prosenttisesti kinoliininkeltaisesta ja 75-prosenttisesti glyseriinistä,

kuuluvat yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2106.

(ks. 32 kohta ja tuomiolauselma)
Se, että kansalaisuuteen perustuva syrjintä, joka kielletään EY:n perustamissopimuksen soveltamisalalla EY 12 artiklan perusteella, puolestaan sallittaisiin Euratomin perustamissopimuksen soveltamisalalla, olisi ristiriidassa sekä perustamissopimusten päämäärän että niiden johdonmukaisuuden kanssa. Vaikka tämä periaate vahvistetaan nimenomaisesti vain EY 12 artiklassa, se on yleinen periaate, jota sovelletaan myös Euratomin perustamissopimuksen yhteydessä.

Kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää koskevan kiellon periaate Euratomin perustamissopimuksen soveltamisalalla on esteenä sellaisen jäsenvaltion säännöstön soveltamiselle, jonka perusteella yritystä, jolla on edellytetyt hallinnolliset luvat toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan ydinvoimalan käyttämiseksi, vastaan voidaan nostaa kanne tästä laitoksesta peräisin olevan ja naapurikiinteistöihin kohdistuvan haitallisen vaikutuksen lopettamiseksi tai sen vaaran torjumiseksi, kun taas yrityksiä, jotka omistavat jäsenvaltiossa, jossa oikeuspaikka on, sijaitsevan teollisuuslaitoksen ja jotka ovat saaneet siellä hallinnollisen luvan, vastaan ei voida nostaa tällaista kannetta, vaan niitä vastaan voidaan nostaa yksinomaan vahingonkorvauskanne naapurikiinteistölle aiheutuneiden vahinkojen vuoksi.

(ks. 90, 91 ja 139 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
EY 43 ja EY 49 artikla ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan maassa asuvalla verovelvollisella on oikeus yhtäältä siihen, että verovuoden aikana maksettujen sosiaalivakuutusten määrä vähennetään veron perusteesta, ja toisaalta siihen, että hänen maksettavanaan olevaa tuloveroa alennetaan mainitun ajanjakson aikana maksettujen sairausvakuutusmaksujen perusteella, vain silloin, kun nämä vakuutusmaksut on maksettu jäsenvaltiossa, jossa verotus tapahtuu, ja näitä etuuksia ei myönnetä silloin, kun mainitut vakuutusmaksut on maksettu muussa jäsenvaltiossa, vaikka näitä vakuutusmaksuja ei ole vähennetty tässä muussa jäsenvaltiossa.

Tällainen säännöstö johtaa erilaiseen kohteluun maassa asuvien verovelvollisten välillä. Verovelvollinen, joka asuu jäsenvaltiossa, jossa verotus suoritetaan, mutta joka harjoittaa taloudellista toimintaansa muussa jäsenvaltiossa, jossa hän kuuluu pakollisen sosiaali- ja sairausvakuutuksen piiriin, ei voi vähentää maksamiaan vakuutusmaksuja veronsa perusteesta eikä vähentää hänellä verotusvaltiossa maksettavana olevaa veroaan näiden vakuutusmaksujen perusteella, ja häntä kohdellaan täten epäedullisemmin kuin sellaista verovelvollista, joka asuu kyseisessä valtiossa mutta harjoittaa taloudellista toimintaansa ainoastaan tämän valtion rajojen sisäpuolella ja joka maksaa pakollisia sosiaali- ja sairausvakuutusmaksuja toimivaltaiselle kansalliselle viranomaiselle. Mitä tulee heidän tulojensa verottamiseen siinä jäsenvaltiossa, jossa verotus suoritetaan, on todettava, että maassa asuvien verovelvollisten tilanteet eivät ole objektiivisesti erilaisia siten, että tällainen erilainen kohtelu voitaisiin selittää vakuutusmaksujen suorittamispaikan perusteella, koska he ovat yleisesti verovelvollisia kyseisessä jäsenvaltiossa. Näin ollen heidän tulojensa verotus olisi suoritettava tässä jäsenvaltiossa samojen periaatteiden mukaan ja siten samojen veroetujen perusteella. Tässä tilanteessa se, että maassa asuvalle verovelvolliselle kieltäydytään myöntämästä kyseessä olevia veroetuja, voi saada kyseisen verovelvollisen luopumaan EY 43 ja EY 49 artiklassa tarkoitettujen sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden käyttämisestä, ja se muodostaa täten näiden vapauksien rajoituksen.

(ks. 66–71 ja 74 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/35, 1 artiklan 2 kohdassa ja 10 a artiklassa tarkoitetuilla siihen yleisöön kuuluvilla, jota asia koskee, on oltava oikeus hakea muutosta päätökseen, jolla jäsenvaltion oikeuslaitokseen kuuluva elin on ratkaissut hanketta koskevan lupahakemuksen, siitä riippumatta, millainen osa niillä on ollut hakemuksen käsittelyssä, kun ne ovat osallistuneet tässä elimessä toimitettuun menettelyyn ja esittäneet tässä yhteydessä kantansa.

Direktiivin 85/337 10 a artiklassa tarkoitettu muutoksenhakuoikeus ei riipu siitä, onko muutoksenhaun kohteena oleva päätös tai toimi hallintoviranomaisen vai lainkäyttöviranomaisen tekemä. Osallistuminen ympäristöä koskeviin päätöksentekomenettelyihin kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa ja 6 artiklan 4 kohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti on erillinen oikeus, jonka päämäärät eroavat tuomioistuimelle osoitettavan muutoksenhaun päämääristä, sillä viimeksi mainittua keinoa voidaan näet tarvittaessa käyttää tässä menettelyssä tehdyn päätöksen riitauttamiseksi. Menettelyyn osallistuminen ei näin ollen vaikuta siihen, millä edellytyksillä tätä muutoksenhakuoikeutta käytetään.

(ks. 38 ja 39 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Yhdistetyt asiat C-261/08 ja C-348/08

María Julia Zurita García ja Aurelio Choque Cabrera

vastaan

Delegado del Gobierno en la Región de Murcia

(Tribunal Superior de Justicia de Murcian esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Viisumi-, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka — Ulkorajojen ylittämistä koskevat toimenpiteet — EY 62 artiklan 1 alakohta ja 2 alakohdan a alakohta — Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus — 6 b ja 23 artikla — Asetus (EY) N:o 562/2006 — 5, 11 ja 13 artikla — Oleskelun kestoa koskeva olettama — Kolmansien maiden kansalaiset, jotka oleskelevat laittomasti jäsenvaltion alueella — Kansallinen lainsäädäntö, jonka perusteella voidaan määrätä tapauksesta riippuen joko sakko tai karkottaminen”

Julkisasiamies J. Kokottin ratkaisuehdotus 19.5.2009 I ‐ 10145

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 22.10.2009 I ‐ 10160

Tuomion tiivistelmä

Viisumi-, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka – Jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittäminen – Valvonnassa sovellettavia vaatimuksia ja menettelyjä koskevat yhteiset säännöt – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus – Liikkumista rajojen yli koskeva yhteisön säännöstö – Henkilö, joka oleskelee laittomasti jäsenvaltion alueella – Tämän jäsenvaltion ei ole pakko tehdä karkottamispäätöstä

(Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2133/2004, 6 b ja 23 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 562/2006 11 artikla)

Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten velvollisuudesta leimata järjestelmällisesti kolmansien maiden kansalaisten matkustusasiakirjat heidän ylittäessään jäsenvaltioiden ulkorajat sekä tämän vuoksi tapahtuvasta Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen määräysten ja yhteisen käsikirjan muuttamisesta annetulla asetuksella N:o 2133/2004, 6 b ja 23 artiklaa sekä henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä annetun asetuksen N:o 562/2006 (Schengenin rajasäännöstö) 11 artiklaa on tulkittava siten, että kun kolmannen maan kansalainen oleskelee jäsenvaltion alueella laittomasti sen vuoksi, ettei hän täytä tai ei enää täytä kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavia oleskelun kestoa koskevia ehtoja, tämän jäsenvaltion ei ole pakko tehdä päätöstä, jolla hänet määrätään karkotettavaksi.

(ks. 66 kohta ja tuomiolauselma)
Koska yhteisön oikeudessa ei sen nykytilassa vahvisteta yleisiä perusteita toimivallan jakamiseksi jäsenvaltioiden välillä, kun on kyse kaksinkertaisen verotuksen poistamisesta Euroopan yhteisössä, EY 56 artikla ei ole esteenä kahdenväliselle verosopimukselle, jonka nojalla jäsenvaltioon sijoittautuneen yhtiön toisessa jäsenvaltiossa asuvalle osakkeenomistajalle jakamia osinkoja voidaan verottaa näissä molemmissa jäsenvaltioissa ja jossa ei määrätä, että sillä jäsenvaltiolla, jossa osakkeenomistaja asuu, on ehdoton velvollisuus estää tästä aiheutuva oikeudellinen kaksinkertainen verotus.

Jäsenvaltioon sijoittautuneen yhtiön jossain toisessa jäsenvaltiossa asuvalle osakkeenomistajalle jakamiin osinkoihin voi nimittäin kohdistua oikeudellinen kaksinkertainen verotus silloin, kun molemmat jäsenvaltiot päättävät käyttää verotusvaltaansa ja kantaa mainituista osingoista veron osakkeenomistajalta. Haitat, joita saattaa aiheutua siitä, että eri jäsenvaltiot käyttävät samanaikaisesti verotusvaltaansa, eivät ole EY:n perustamissopimuksessa kiellettyjä rajoituksia, kunhan tämä verotusvallan käyttö ei ole syrjivää.

Jos silloin, kun sekä jäsenvaltio, josta osingot maksetaan, että jäsenvaltio, jossa osakkeenomistaja asuu, voivat verottaa näitä osinkoja, katsottaisiin, että tämän kaksinkertaisen verotuksen estäminen on väistämättä sen jäsenvaltion tehtävänä, jossa osakkeenomistaja asuu, tämä merkitsisi sitä, että jäsenvaltiolle, josta osingot maksetaan, myönnettäisiin etuoikeus verottaa tämänkaltaisia tuloja. Vaikka tällainen toimivaltojen jakotapa noudattaakin muun muassa kansainvälistä verokäytäntöä, sellaisena kuin se ilmenee Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) laatimasta tuloa ja varallisuutta koskevasta malliverosopimuksesta, on selvää, että yhteisön oikeudessa ei sen nykytilassa vahvisteta tällaisen tilanteen osalta yleisiä perusteita toimivallan jakamiseksi jäsenvaltioiden välillä, kun on kyse kaksinkertaisen verotuksen poistamisesta yhteisössä. Näin ollen vaikka jäsenvaltio ei voi vedota kahdenväliseen sopimukseen välttyäkseen sille perustamissopimuksen nojalla kuuluvien velvollisuuksien noudattamiselta, se seikka, että sekä jäsenvaltio, josta osingot maksetaan, että jäsenvaltio, jossa osakkeenomistaja asuu, voivat verottaa näitä osinkoja, ei näin ollen merkitse sitä, että viimeksi mainitulla jäsenvaltiolla on yhteisön oikeuden nojalla velvollisuus estää ne haitat, joita näiden kahden jäsenvaltion välillä tällä tavoin jaetun toimivallan käytöstä aiheutuu.

(ks. 26, 27 ja 32–35 kohta sekä tuomiolauselma)
EY 234 artiklaan perustuvassa yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun esitetyt kysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuimen on tämän vuoksi lähtökohtaisesti ratkaistava ne.

Yhteisöjen tuomioistuimen on oman toimivaltaisuutensa arvioimiseksi poikkeustapauksissa tutkittava ne olosuhteet, joiden vallitessa kansallinen tuomioistuin esitti ennakkoratkaisukysymyksen. Kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vastaamisesta kieltäytyminen on mahdollista vain, jos on ilmeistä, että pyydetyllä yhteisön oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.

(ks. 34 kohta)