17

Tässä tilanteessa Juzgado de Primera Instancia n.o 4 de Castelló de la Plana on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) a) Kun otetaan huomioon periaate unionin oikeuden ensisijaisuudesta Euroopan unionin toimivaltaan kuuluvilla aloilla ja erityisesti kulutusluottoja ja kulutusluottosopimuksia koskeva sääntelykehys, onko kansallinen tuomioistuin velvollinen arvioimaan viran puolesta, onko Tribunal Supremon ylimpänä tuomioistuimena vahvistama oikeuskäytäntö, joka koskee kansallisen säännöstön eli [kiskonnasta annetun lain] tulkintaa ja soveltamista, siltä osin kuin mainittu oikeuskäytäntö koskee sekä jatkuvaa luottoa koskevan kulutusluottosopimuksen pätemättömyyttä että tällaisen sopimuksen ’pääasiallisen kohteen’ määrittämistä ja tarjotun palvelun hinta‑laatusuhteen asianmukaisuutta, yhteensopiva unionin oikeuden kanssa? Vai riippuuko päinvastoin, kuten Tribunal Supremo katsoo, velvollisuus arvioida mainittua yhteensopivuutta unionin oikeuden ja direktiivien kanssa kantajan vaatimuksesta (osapuolten määräämisperiaate), sillä seurauksella, että jos kantaja kansallisen säännöksen nojalla vaatii ainoastaan tai pääasiallisesti sen toteamista, että kulutusluotto on pätemätön, koska siihen liittyy kiskontaa, on katsottava, että unionin oikeuden ensisijaisuus ja sen yhdenmukaistamisvaikutus ’eivät ole asian kannalta merkityksellisiä’, vaikka Tribunal Supremon oikeuskäytäntö, jonka se on vahvistanut mainittua kiskonnasta annettua lakia tulkitessaan ja soveltaessaan, koskee kansallisen tuomioistuimen ratkaistavana olevan asian kohteena olevan kulutusluoton pääkohteen määrittelyä ja hinta‑laatusuhteen asianmukaisuutta? b) Joka tapauksessa, kun otetaan huomioon kulutusluottoja ja kulutusluottosopimuksia sääntelevän unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate ja yhdenmukaistava vaikutus ja se, että Tribunal Supremo on toistuvasti todennut useissa tuomioissaan, että koska direktiivin [93/13] 4 artiklan 2 kohdan yhdenmukaistettuun sääntöön sisältyvä ’poissulkeminen’ on pantu täysimääräisesti täytäntöön Espanjan oikeudessa, kansallinen tuomioistuin ei voi harjoittaa hintojen tuomioistuinvalvontaa, sillä Espanjan oikeusjärjestykseen tai [kiskonnasta annettuun lakiin] ei sisälly säännöstä, jossa säädettäisiin yleisesti tällaisesta hintojen tuomioistuinvalvonnasta tai sallittaisiin se, ja kun otetaan lisäksi huomioon se, ettei ole arvioitu, puuttuuko sopimusehdolta, jossa vahvistetaan kulutusluoton hinta, mahdollisesti läpinäkyvyys, onko direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohdan vastaista, että kansallinen tuomioistuin kansallisen säännöksen eli mainitun [kiskonnasta annetun lain] nojalla ja sopimuksen pätemättömäksi toteamista koskevan normaalin toimivaltansa ulkopuolella harjoittaa uuden toimivallan nojalla ’tuomioistuinvalvontaa’ sopimuksen pääkohteen osalta, jolloin se määrittää yleisesti joko kulutusluoton hinnan pääomalle maksettavan koron (nimelliskoron) perusteella tai kulutusluoton kustannukset luoton todellisen vuosikoron perusteella? c) Onko edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon EUT‑sopimuksessa vahvistettu sääntely‑ ja yhdenmukaistamiskehys erityisesti sisämarkkinoiden toimintaa koskevan unionin toimivallan alalla SEUT 120 artikla yhdessä avoimen markkinatalouden ja osapuolten sopimusvapauden periaatteen kanssa esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin harjoittaa valvontaa, jossa vahvistetaan yleisesti kulutusluoton hinta tai kustannukset, vaikka kansallisessa oikeudessa ei nimenomaisesti säädetä tällaisesta valvonnasta? 2) Kun otetaan huomioon unionin oikeuden ensisijaisuus unionin toimivaltaan kuuluvan yhdenmukaistamisen alalla erityisesti kulutusluottoja ja kulutusluottosopimuksia koskevien direktiivien yhteydessä sekä se, että oikeusvarmuuden periaate on välttämätön edellytys kulutusluottojen sisämarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle ja tehokkuudelle, onko mainittu oikeusvarmuuden periaate esteenä kulutusluottojen sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan osalta sille, että Tribunal Supremo rajoittaa luoton todellista vuosikorkoa, joka kulutusluottosopimuksessa voidaan yleisesti vahvistaa kuluttajalle, tarkoituksena torjua kiskontaa, käyttäen perusteita, jotka eivät ole objektiivisia tai täsmällisiä vaan ainoastaan likimääräisiä, jolloin kunkin kansallisen tuomioistuimen harkintavaltaan jätetään tämän rajan konkreettinen määrittely sen ratkaistessa sen käsiteltävänä olevaa asiaa?”