Toiseksi velkojien intressien suojaamisesta rajatylittävän sulautumisen yhteydessä on todettava, että direktiivin 2005/56 johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta ja 4 artiklasta ilmenee, että rajatylittävään sulautumiseen osallistuvaan yhtiöön sovelletaan muun muassa sen velkojien suojan osalta edelleen niitä kansallisia säännöksiä ja muodollisuuksia, joiden alainen yhtiö on ja joita sovellettaisiin jäsenvaltion sisällä tapahtuvan sulautumisen yhteydessä. Tästä seuraa, että toissijaisen velkakirjalainan merkitsemisen tapauksessa säännökset, joilla säännellään sulautuneen yhtiön velkojien, jotka toimivat tällaisen velkakirjalainan merkitsijöinä, suojaa, ovat sen kansallisen lainsäädännön säännöksiä, jonka alainen kyseinen yhtiö oli ennen sulautumista.

Ensinnäkin pääomayhtiöiden rajatylittävistä sulautumisista annetun direktiivin 2005/56 2 artiklan 2 alakohdan a alakohdassa tarkoitetun absorptiosulautumisen vaikutuksen osalta kyseisen direktiivin 14 artiklan 2 kohdan a alakohdasta nimittäin ilmenee, että rajatylittävällä sulautumisella on siitä päivästä, jona kyseinen sulautuminen tulee voimaan, alkaen se vaikutus, että sulautuvan yhtiön kaikki varat ja velat siirtyvät vastaanottavalle yhtiölle. Absorptiosulautuminen merkitsee siis sitä, että vastaanottava yhtiö hankkii sulautuvan yhtiön kokonaan ilman velvoitteiden lakkaamista, jonka likvidaatiomenettely olisi aiheuttanut, ja tästä aiheutuu – ilman, että velat uudistetaan – se, että vastaanottava yhtiö tulee sulautuvan yhtiön sijaan kaikkien sulautuvan yhtiön tekemien sopimusten osapuoleksi. Näin ollen lakia, jota näihin sopimuksiin sovellettiin ennen sulautumista, sovelletaan yhä tämän sulautumisen jälkeen.

Unionin oikeutta on tulkittava siten, että yhtäältä laki, jota sovelletaan rajatylittävän absorptiosulautumisen jälkeen toissijaista velkakirjalainaa koskevan sopimuksen kaltaisen sulautuneen yhtiön tekemän lainasopimuksen tulkintaan, velvoitteiden täyttämiseen ja raukeamisen muotoihin, on se laki, jota tähän sopimukseen sovellettiin ennen tätä sulautumista, ja toisaalta säännökset, joilla säännellään sulautuneen yhtiön velkojien suojaa, ovat sen kansallisen lainsäädännön säännöksiä, jonka alainen kyseinen yhtiö oli.

Koska sulautuvan yhtiön ennen sulautumista toissijaisen velkakirjalainan merkitsemistä vastaan liikkeeseen laskemissa arvopapereissa ei anneta niiden haltijoille laajempia oikeuksia kuin pelkkä oikeus saatavien ja sovittujen korkojen takaisinmaksuun, ne eivät lähtökohtaisesti kuulu direktiivin 78/855 15 artiklan soveltamisalaan, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.

Perustamissopimuksen 54 artiklan 3 kohdan g alakohdan nojalla osakeyhtiöiden sulautumisesta annetun kolmannen direktiivin 78/855, sellaisena kuin se oli muutettuna direktiivillä 2009/109, 15 artiklaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä annetaan oikeuksia sellaisten muiden arvopaperien kuin osakkeiden, joihin liittyy erityisiä oikeuksia, haltijoille muttei tällaisten arvopaperien liikkeeseenlaskijayhtiölle.

Kyseisessä säännöksessä nimittäin säädetään, että sellaisten muiden arvopaperien kuin osakkeiden haltijoille, joihin liittyy erityisiä oikeuksia, on annettava vastaanottavassa yhtiössä ainakin vastaavat oikeudet kuin heillä oli sulautuvassa yhtiössä, jollei näiden arvopaperien haltijoiden kokous, kun kansallisessa lainsäädännössä on säännökset tällaisesta kokouksesta, tai kukin näiden arvopaperien haltija erikseen hyväksy näiden oikeuksien muuttamista taikka jollei heillä ole oikeutta saada vastaanottava yhtiö ostamaan takaisin heidän arvopaperinsa. Kyseisen säännöksen tarkoituksena on siis suojata sellaisten muiden arvopaperien kuin osakkeiden, joihin liittyy erityisiä oikeuksia, haltijoiden intressejä, ja siinä annetaan oikeuksia näiden arvopaperien haltijoille muttei niiden liikkeeseenlaskijalle. Näissä olosuhteissa kansallinen lainsäädäntö, jossa annetaan tällaisten arvopaperien liikkeeseenlaskijalle oikeus päättää yksipuolisesti oikeussuhde, joka sitoo sen näiden arvopaperien haltijoihin, ja suorittaa näiden haltijoiden saamiset kokonaan, ei vastaa direktiivin 78/855 15 artiklan sanamuotoa ja tavoitetta eikä näin ollen ei voida katsoa, että kyseisellä lainsäädännöllä pannaan kyseinen artikla täytäntöön.

(ks. 68–71 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)