Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Euroopan keskuspankin työntekijät – Edustaminen – Henkilöstökomitea – Kuuleminen

(Euroopan keskuspankin päätöksen N:o 3/2004 4 artiklan 4 kohta; Euroopan keskuspankin henkilöstön palvelussuhteen ehtojen 45 ja 46 artikla)

2. Virkamiehet – Euroopan keskuspankin työntekijät – Edustaminen – Henkilöstökomitea – Kuuleminen

(Euroopan keskuspankin henkilöstön palvelussuhteen ehtojen 45 ja 46 artikla)

3. Virkamiehet – Kanne – Kumoamistuomio – Vaikutukset – Velvollisuus ryhtyä täytäntöönpanotoimiin

(EY 233 artikla)

1. Euroopan keskuspankin henkilöstön palvelussuhteen ehtojen 46 artiklan nojalla henkilöstökomiteaa kuullaan ennen muutosten tekemistä näihin palvelussuhteen ehtoihin ja henkilöstösääntöihin ja niihin liittyviin kysymyksiin, joihin kuuluvat palkkakysymykset. Koska EKP:n johtokunnan ja henkilöstökomitean välisiä suhteita koskeva yhteisymmärrysmuistio perustuu erityisesti tähän artiklaan, siinä konkretisoituu henkilöstökomitean oikeus tulla kuulluksi ja siinä määrätään erityisesti noudatettavasta menettelystä, jonka lähtökohtana on EKP:n velvoite toimittaa sille täydelliset tiedot. Työntekijöiden oikeus saada tietoja ja tulla kuulluiksi on yleinen työoikeudellinen periaate, jonka valossa yhteisymmärrysmuistion määräyksiä on tulkittava.

Henkilöstökomiteaan kohdistuvan EKP:n tiedonantovelvoitteen laajuutta on arvioitava lähdetietojen laadun mukaan. Kun kysymys on kolmansien antamista tiedoista, joita on tarkoitus käyttää EKP:n henkilöstön vuosittaisiin yleisiin palkantarkistuksiin ja jotka koskevat palkankorotusprosentteja ja henkilöstömääriä kansallisissa keskuspankeissa, yhteisön toimielimissä ja tietyissä kansainvälisissä järjestöissä, EKP voi noudattaa sen asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi tehdyn päätöksen N:o 3/2004 4 artiklan 4 kohdassa vahvistettua asiakirjan laatijaan perustuvaa sääntöä ja olla ilmoittamatta lähdetietoja kaikille henkilöstökomitean jäsenille. EKP täyttää tiedonantovelvoitteensa, kun se antaa oikeuden tutustua näihin tietoihin henkilöstökomitean asianmukaisesti valtuuttamille edustajille tämän ehdotuksen mukaisesti.

(ks. 58–60, 64, 65, 67 ja 68 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑192/99, Dunnett ym. v. EIP, 6.3.2001 (Kok. 2001, s. II‑813, 105 kohta).

2. Euroopan keskuspankin henkilöstön vuosittaisia yleisiä palkantarkistuksia koskevassa henkilöstökomitean kuulemismenettelyssä ei ole lainvastaista se, että ylimääräisiä kokouksia on järjestetty tätä kuulemista varten asianmukaisesti valtuutettujen henkilöstökomitean edustajien eikä henkilöstökomitean koko kokoonpanon kanssa, kun henkilöstökomitealle ilmoitetaan kyseisten kokousten tuloksista ja kun sen ja EKP:n väliset suhteet perustuvat vahvaan keskinäiseen luottamukseen ja avoimeen kommunikaatioon, minkä perusteella saattaa olla perusteltua, että tietyt kokoukset ovat epävirallisia.

(ks. 77–81 kohta)

3. Jos kumoamistuomion täytäntöönpanoon liittyy erityisiä vaikeuksia, asianomainen toimielin voi tehdä minkä tahansa päätöksen, jolla voidaan korvata oikeudenmukaisella tavalla haitta, joka kumotusta päätöksestä on aiheutunut asianomaisille henkilöille. Tässä yhteydessä hallinto voi käydä vuoropuhelua heidän kanssaan pyrkien sopimukseen, jolla heille annetaan kohtuullinen korvaus lainvastaisuudesta, jonka kohteena he ovat olleet.

Pantaessa täytäntöön tuomio, jossa Euroopan keskuspankin henkilöstön palkantarkistusmenettely todettiin lainvastaiseksi tietyn vuoden osalta sen vuoksi, että henkilöstökomiteaa ei ollut kuultu sääntöjenmukaisesti ja riittävällä tavalla, kohtuullisena ja oikeudenmukaisena ratkaisuna on pidettävä kompromissia, jonka mukaan kuuleminen ulotetaan seuraaviin vuosiin, joiden osalta sitä ei myöskään ole tapahtunut, ja tästä kuulemisesta johtuvat palkankorotukset ulotetaan koko henkilöstöön eikä ainoastaan kantajiin, vaikka erityiset vaikeudet estäisivät tekemästä todettuja korotuksia taannehtivasti.

(ks. 121 ja 132–136 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑91/95, De Nil ja Impens v. neuvosto, 26.6.1996 (Kok. H. 1996, s. I‑A‑327 ja II‑959, 34 kohta); asia T‑81/96, Apostolidis ym. v. komissio, 10.7.1997 (Kok. H. 1997, s. I‑A‑207 ja II‑607, 42 kohta) ja asia T‑177/97, Simon v. komissio, 10.5.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑75 ja II‑319, 23 kohta).