ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/34

Valitus, jonka Euroopan yhteisöjen komissio on tehnyt 12.9.2007 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (neljäs laajennettu jaosto) asiassa T-196/02, MTU Friedrichshafen GmbH v. Euroopan yhteisöjen komissio, 22.11.2007 antamasta tuomiosta

(Asia C-520/07 P)

(2008/C 22/62)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: K. Gross ja B. Martenczuk)

Muu osapuoli: MTU Friedrichshafen GmbH

Vaatimukset

— Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-196/02, MTU Friedrichshafen GmbH v. Euroopan yhteisöjen komissio, 12.9.2007 antama valituksenalainen tuomio on kumottava

— asiassa on annettava lopullinen tuomio ja kanne on hylättävä perusteettomana

— pääasian valittaja on velvoitettava korvaamaan tästä valituksesta johtuvat oikeudenkäyntikulut sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa asiassa T-196/02 aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki virheen, kun se katsoi, ettei tosiasiallista tuensaajaa ollut mahdollista määrittää saatavilla olevien tietojen perusteella. Tosiasiallisen tuensaajan määrittäminen on tavallisesti keskeinen osa komission päätöksiä, joissa määrätään sääntöjenvastaisia tukia takaisinperittäviksi. Tosiasiallisen tuensaajan määrittäminen on nimittäin välttämätöntä, jotta sääntöjenvastainen tuki voidaan tehokkaaksi periä takaisin. Näin ollen tosiasiallisen tuensaajan määrittämisen toteaminen mahdottomaksi ei ole asetuksen (EY) N:o 659/1999 13 artiklan 1 kohdan mukaista.

Toiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki virheen, kun se katsoi, että komission päätös perustui pelkkään oletukseen, mikä ei täyttänyt edellytystä, jonka mukaan päätös on tehtävä saatavilla olevien tietojen perusteella. Yhtäältä saatavilla olevien tietojen perusteella tehtävältä päätökseltä ei edellytetä ehdotonta varmuutta. Toisaalta komission päätös perustui SKL-M:n selvitysmiehen toimittamiin tietoihin, jotka koskivat taitotiedon kehityskuluja. Komissiolla oli näin ollen riittävästi tietoja, joiden perusteella se saattoi todeta, että taitotiedon luovutuksesta MTU:lle koituu kyseiselle yritykselle etua.
3b)

Onko merkityksellistä, ovatko tiedot tulleet ilmi edellä mainitun kolmen vuoden ajanjakson aikana vai vasta kyseisen ajanjakson päättymisen jälkeen? Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on tietojen ilmi tulemisen jälkeen mahdollisesti tehtävä (tarkempia) tutkimuksia ennen kuin ne voivat ryhtyä päätöksentekoon. Jos vastaus on myöntävä, missä mielessä merkityksellistä?
86.

Se, että asianomainen henkilö oleskelee vapaaehtoisesti pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion alueella, ( 33 ) on vielä viimeinen poikkeus säännöstä, jonka mukaan edelleen luovuttamiselle on saatava täytäntöönpanojäsenvaltion suostumus. Tämän poikkeuksen nojalla erityissääntö ei sido eurooppalaisen pidätysmääräyksen antanutta jäsenvaltiota, eikä se ole velvollinen pyytämään täytäntöönpanojäsenvaltion suostumusta edelleen luovuttamiselle, jos asianomainen henkilö on jäänyt sen alueelle 45 päivän ajaksi, ( 34 ) vaikka hän olisi voinut vapaasti poistua sieltä tai palata sinne ja hänellä olisi ollut oikeus menetellä näin. Tässä tilanteessa on sallittua katsoa, että kyseinen henkilö on näin menetellessään implisiittisesti hyväksynyt sen, että hän on alistunut varauksitta tämän jäsenvaltion tuomiovaltaan. ( 35 )
82.

Asetuksessa N:o 2201/2003 säädetään samankaltaisista muodollisuuksista, joita sovelletaan menettelyyn luvattomasti poisviedyn lapsen palauttamiseksi ja menettelyyn tapaamisoikeuden toteuttamisen turvaamiseksi. Erityisesti tämän asetuksen 57 artiklan 3 kohdasta seuraa, että keskusviranomaisten antama apu on maksutonta. Mainitun asetuksen 41 artiklan mukaan tapaamisoikeus, joka on myönnetty jäsenvaltiossa annetussa täytäntöönpanokelpoisessa tuomiossa, on tunnustettava ja on pantavissa täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa ilman, että on tarpeen julistaa se täytäntöönpanokelpoiseksi, ja ilman, että on mahdollista kiistää sen tunnustamista. Asetuksen N:o 2201/2003 42 artiklassa säädetään asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa tarkoitettujen lapsen palauttamista edellyttävien tuomioiden analogisesta tunnustamisesta. Tämän asetuksen 57 artiklan 2 kohdan mukaan viestinnässä jäsenvaltioiden keskusvirastoille voidaan käyttää muuta kuin viimeksi mainittujen kieltä. Lopulta asetuksen 50 artiklassa säädetään, että jos siinä jäsenvaltiossa, jossa tuomio on annettu, hakijalle on myönnetty kokonaan tai osittain maksuton oikeusapu tai vapautus kulujen tai maksujen suorittamisesta, on hänelle myös saman asetuksen 41, 42 ja 48 artiklassa tarkoitetussa luvattomasti poisviedyn lapsen palauttamista koskevassa menettelyssä ja tapaamisoikeuden toteuttamista koskevassa menettelyssä myönnettävä maksuton oikeusapu tai vapautus kulujen tai maksujen suorittamisesta niin laajalti kuin se on mahdollista täytäntöön panevan jäsenvaltion lain mukaan.
40.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberster Gerichtshofin (Itävalta) ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta 27.4.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679 (yleinen tietosuoja-asetus) 15 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että siinä säädetyn rekisteröidyn tiedonsaantioikeuden on välttämättä ulotuttava, jos rekisteröity sitä pyytää, hänen henkilötietojaan sisältävien ilmoitusten nimenomaisia vastaanottajia koskeviin tietoihin. Tällaista oikeutta saada tutustua tietoihin voidaan rajoittaa koskemaan vain vastaanottajaryhmien tietoja, jos on aineellisesti mahdotonta yksilöidä rekisteröityä koskevia henkilötietoja sisältävien ilmoitusten nimenomaisia vastaanottajia tai jos rekisterinpitäjä osoittaa, että rekisteröidyn pyynnöt ovat asetuksen 2016/679 12 artiklan 5 kohdassa tarkoitetulla tavalla ilmeisen perusteettomia tai kohtuuttomia.
37.

SEUT 325 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava ennaltaehkäiseviä ja tehokkaita toimenpiteitä suojatakseen unionin taloudellisia etuja laittomalta toiminnalta. Niiden on erityisesti toteutettava samat toimenpiteet suojatakseen unionin taloudellisia etuja petolliselta menettelyltä kuin ne toteuttavat suojatakseen omia taloudellisia etujaan petolliselta menettelyltä. ( 9 ) Jäsenvaltioiden on taattava unionin omien varojen tehokas kantaminen. Tässä yhteydessä niiden on myös perittävä omat varat, jotka ovat petoksen vuoksi jääneet pois unionin talousarviosta. ( 10 )
62.

Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybėsin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY 137 artiklan mukaan jäsenvaltio voi asettaa luovuttajan tekemän pätevän verovapautuksesta luopumisen edellytykseksi sen, että hankkija on rekisteröity verovelvollinen. Tämän ”muodollisen” edellytyksen noudattaminen ei loukkaa neutraalisuuden periaatetta eikä ole suhteeton. 2) Luovuttajan tekemä vähennysten oikaisu, joka on oikeudellinen seuraus tämän ”muodollisuuden” noudattamatta jättämisestä, perustuu arvonlisäverodirektiivissä säädettyyn luovutuksen verovapautukseen. Tätä päätelmää ei horjuta myöskään se, että ensinnäkin hankkija rekisteröitiin kuukautta myöhemmin, toiseksi hän on käyttänyt luovutuksen kohdetta verollisiin liiketoimiin ja kolmanneksi kyse ei ole petoksesta.
1)

Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY 15 artiklaa, kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/33/EU 9 artiklaa ja kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 28 artiklaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 6 ja 47 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka tehtävänä on valvoa kolmannen maan kansalaisen säilöönoton tai säilössäpidon lainmukaisuutta, on tarkistettava merkityksellisiksi katsomiensa tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella, että niitä yleisiä ja abstrakteja sääntöjä on noudatettu, joissa vahvistetaan säilöönoton ja säilössäpidon edellytykset ja yksityiskohtaiset säännöt, riippumatta kolmannen maan kansalaisen kanteensa tueksi esittämistä perusteista ja perusteluista. Nämä samat säännökset ovat esteenä sellaiselle kansalliselle menettelysäännölle, jonka vaikutuksena on estää asianomaista tuomioistuinta suorittamasta viran puolesta tällaista tarkistusta ja vapauttamasta kolmannen maan kansalaista, vaikka se toteaisi, että tällainen säilöönotto on unionin oikeuden vastainen.
74.

Sikäli kuin viimeksi mainitut eivät ole kyseisenä ajankohtana vielä tehneet lopullista päätöstä, tämä estää kaksinkertaisen verotuksen. Jos on jo tehty lopullinen päätös, joka unionin tuomioistuimen tulkinnan vastaisesti johtaa vastaavaan kaksinkertaiseen verottamiseen, tämä on unionin oikeuden vastaista. Jos – mahdollisesti unionin tuomioistuimen ennakkoratkaisun antamisen jälkeen – osoittautuu, että arvonlisäveroa on jo maksettu perusteettomasti toisessa jäsenvaltiossa, asianomaisella on näin ollen oikeus liikaa maksetun arvonlisäveron palauttamiseen. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että oikeus saada takaisin sellaiset verot, jotka jäsenvaltio on kantanut unionin oikeuden vastaisesti, seuraa niistä oikeuksista, joita yksityisille on annettu unionin oikeussäännöillä, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on näitä oikeussääntöjä tulkinnut, ja täydentää näitä oikeuksia. Kyseisellä jäsenvaltiolla on siten lähtökohtaisesti velvollisuus palauttaa unionin oikeuden vastaisesti kannetut verot. ( 24 )
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Oberster Gerichtshofin (ylin tuomioistuin, Itävalta) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin vastataan seuraavasti:

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 45 ja 46 artiklaa on tulkittava siten, että vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuin, jonka käsiteltävänä on täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeva hakemus, voi hyväksyä sen sillä perusteella, että ratkaisu ja tämän asetuksen 53 artiklassa tarkoitettu todistus, jotka alkuperäjäsenvaltion tuomioistuin on antanut, ovat vastaanottavan jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteiden vastaisia, jos oikeudellinen virhe, johon on vedottu, merkitsee sellaisen oikeussäännön ilmeistä rikkomista, jota pidetään olennaisen tärkeänä unionin oikeusjärjestyksessä ja siten kyseisen valtion oikeusjärjestyksessä. Tällainen on virhe, joka vaikuttaa kyseisen asetuksen 2 artiklan a alakohdan ja 39 artiklan, joissa edellytetään, että tuomio, jonka täytäntöönpanoa vaaditaan, on annettu jäsenvaltiossa, soveltamiseen.

Kun vastaanottavan valtion tuomioistuin selvittää, onko vastaanottavan valtion oikeusjärjestyksen perusteita mahdollisesti loukattu ilmeisellä tavalla, koska unionin oikeuden aineellista sääntöä tai muotovaatimusta ei ole noudatettu, sen on otettava huomioon, että ellei ole erityisiä seikkoja, joiden vuoksi on lian vaikeaa tai mahdotonta käyttää alkuperäjäsenvaltion oikeussuojakeinoja, yksityisten on käytettävä kaikki tässä jäsenvaltiossa käytettävissä olevat oikeussuojakeinot estääkseen tällaisen loukkaamisen aiemmassa vaiheessa.
Päätöksen 2007/533 45 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään, että SIS II:een tämän päätöksen mukaisesti tallennettuja, esineitä koskevia kuulutuksia säilytetään sen ajan, joka on tarpeen niihin tarkoituksiin, joita varten ne on tallennettu, ja enintään kymmenen vuotta, jos kuulutukset tehdään takavarikointia tai rikosprosessin todisteena käyttämistä varten. Jälkimmäisen kuulutusluokan osalta Sirene-käsikirjan 8.4 kohdassa todetaan, että kuulutukset on poistettava paitsi silloin, kun kuulutuksen voimassaolo on päättynyt (b alakohta) tai kun kuulutuksen tehneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on päättänyt poistaa sen (c alakohta), myös silloin, kun ”esine on takavarikoitu tai on toteutettu vastaava toimenpide sen jälkeen, kun tarvittava lisätietojen jatkovaihto on toteutettu SIRENE-toimistojen välillä tai esineestä tulee toisen oikeudellisen tai hallinnollisen menettelyn kohde”, ( 21 ) ja mainitaan esimerkkinä vilpittömässä mielessä tehtyä hankintaa koskeva tuomioistuinmenettely, riidanalainen omistusoikeus tai todisteita koskeva oikeudellinen yhteistyö. Toisin sanoen kuulutus on poistettava, jos esinettä koskee pyynnön saaneessa jäsenvaltiossa oikeudenkäynti, joka on pantu vireille sen omistusoikeutta koskevan kiistan vuoksi, kuten käsiteltävässä asiassa.
57.

Unionin tuomioistuin on myös ottanut yleisesti kantaa oikeuteen saada korvausta pitämättömistä lomista: tässä yhteydessä se on tulkinnut direktiivin 2003/88 ( 31 ) 7 artiklan 2 kohtaa ja täsmentänyt, että ”silloin, kun työsuhde on päättynyt ja kun palkallisen vuosiloman pitäminen ei näin ollen todellisuudessa enää ole mahdollista, direktiivin 2003/88 7 artiklan 2 kohdassa säädetään, että työntekijällä on oikeus rahalliseen korvaukseen, jotta estetään se, että työntekijä ei voisi edes rahallisessa muodossa käyttää tätä oikeutta kyseisen mahdottomuuden vuoksi”. ( 32 )
46.

Tämän osoittaa seuraava esimerkki, jossa emoyhtiö saa verottomasti 66,66:n suuruisen osingon emoyhtiöltä. Tämän on pitänyt maksaa ulkomailla voitostaan, jonka määrä on 100, juuri 33,33:n suuruinen yhteisövero (eli ulkomailla on voimassa sama yhteisöverokanta kuin Ranskassa). Emoyhtiö saa nyt – joskin ajallisesti viipeellä – taannehtivasti unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella hyvityksen, jonka suuruus on 33,33, ja voisi nyt jakaa tytäryhtiön voiton täysimääräisesti (eli 100) osakkaille. Yhteisöverorasite on täysin neutralisoitu. Kun se jakaa tämän 100, osakas saisi kuitenkin ilman irtaimen omaisuuden tuotosta pidätettävää veroa emoyhtiön tasolla 100 ja 50 prosentin hyvityksen, eli tasan 150. Tytäryhtiön voitto, josta ei pidä uudelleenjaon yhteydessä kantaa veroa kahteen kertaan, oli kuitenkin vain 100, ja se kasvaa ilman pidätystä nyt 150:een. Tämän erikoisen lopputuloksen (osingon edelleenjako korottaa osinkoja) estää vasta irtaimen omaisuuden tuotosta pidätettävä vero.
84.

Ennen kaikkea unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, joka koskee syytetyn oikeutta puitepäätöksen 2005/214 mukaiseen riittävään tiedonsaantiin, on noudatettu samankaltaista lähestymistapaa. Tuomiossa CJIB unionin tuomioistuin totesi, että jäsenvaltioiden viranomaisilla on tiettyä harkintavaltaa päättäessään tavasta, jolla tiedot on toimitettava. Ratkaisevaa on se, että ”tiedoksianto on tehokas ja puolustautumisoikeuksien käyttö taataan”, ( 50 ) ja kansallisen tuomioistuimen asiana on tarkastaa tämä kussakin yksittäistapauksessa. ( 51 )
2.

Tästä useille Euroopan parlamentin entisille jäsenille tai heidän oikeudenomistajilleen osoitetusta ilmoituksesta on nostettu useita kanteita, jotka unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt tutkimatta sillä perusteella, että niiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Unionin tuomioistuimelle on tehty valituksia näistä ratkaisuista, jotka on annettu samana päivänä analogisin muotoiluin. ( 5 )
9.

Mainitun direktiivin III luvun, joka sisältää direktiivin 15–22 artiklat, otsikko on ”Jätehuolto”. Tässä luvussa olevassa 16 artiklassa, jonka otsikko on ”Omavaraisuus- ja läheisyysperiaatteet”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on toteuttava asiamukaiset toimenpiteet, yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden kanssa silloin kun tämä on tarpeen tai suositeltavaa, perustaakseen yhtenäisen ja riittävän jätteiden loppukäsittelylaitosten sekä yksityisistä kotitalouksista kerätyn ja muilta tuottajilta samaan kuljetukseen kerätyn sekalaisen yhdyskuntajätteen hyödyntämistä suorittavien laitosten verkoston. Laitosverkostoa perustettaessa on otettava huomioon paras käytettävissä oleva tekniikka. Asetuksesta [N:o 1013/2006] poiketen jäsenvaltiot voivat verkostoaan suojellakseen rajoittaa jätteen siirtoja maahan käsiteltäväksi hyödyntämislaitoksiksi katsottavissa jätteenpolttolaitoksissa, jos on osoitettu, että tällaisten siirtojen seurauksena kotimaista jätettä olisi loppukäsiteltävä tai että jätettä olisi käsiteltävä tavalla, joka ei ole yhdenmukainen jäsenvaltioiden jätehuoltosuunnitelmien kanssa. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tällaisista päätöksistä komissiolle. Jäsenvaltiot voivat myös rajoittaa lähtevien jätteiden siirtoja asetuksessa [N:o 1013/2006] säädetyistä ympäristönsuojelusyistä. 2. Verkoston on oltava siten suunniteltu, että [unioni] tulee kokonaisuudessaan omavaraiseksi jätteen loppukäsittelyn sekä 1 kohdassa tarkoitetun jätteen hyödyntämisen suhteen ja että jäsenvaltiot voivat kukin erikseen päästä lähemmäksi mainittua tavoitetta ottaen kuitenkin huomioon maantieteelliset olosuhteet tai tiettyihin jätelajeihin erikoistuneiden laitosten tarpeen. 3. Verkoston avulla on oltava myös mahdollista loppukäsitellä jätteitä tai hyödyntää 1 kohdassa tarkoitetut jätteet jossakin lähimmistä asianmukaisista laitoksista sopivimpien menetelmien ja teknologioiden avulla siten, että varmistetaan korkeatasoinen ympäristön ja kansanterveyden suojelu. – –”
11.

Jätevesidirektiivin liitteessä I olevassa D kohdassa vahvistetaan tarkkailun ja tulosten arvioinnin toteutusmallit. Kyseisen kohdan 3 kohdan mukaan näytteiden vuotuinen vähimmäismäärä on määriteltävä puhdistamojen koon mukaan ja näytteet on otettava säännöllisin väliajoin. Puhdistamoissa, joiden kapasiteetti on 2 000–9 999 avl, on otettava vähintään 12 näytettä ensimmäisen vuoden aikana. Seuraavina vuosina on otettava neljä näytettä, jos näytteet ovat ensimmäisenä vuonna jätevesidirektiivin mukaisia. Jos yksi näyte neljästä ei täytä vaatimuksia, seuraavana vuonna on otettava 12 näytettä. Puhdistamoissa, joiden kapasiteetti on 10 000–49 000 avl, on otettava vähintään 12 näytettä.
116.

Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunalul Bucureștin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1. Arvonlisäverodirektiiviä on tulkittava siten, että arvonlisäverodirektiivin 168 artiklan a alakohdan mukainen vähennysoikeus syntyy perusteensa osalta jo, kun verosaatava syntyy (arvonlisäverodirektiivin 167 artikla), ja vähennysoikeus syntyy määränsä osalta vasta, kun hallussa on lasku (arvonlisäverodirektiivin 178 artiklan a alakohta). Molempien edellytysten täyttyminen määrittää ajanjakson, jona vähennysoikeutta on vaadittava. Vähennysoikeuden edellyttämässä laskussa ei kylläkään tarvitse olla kaikkia arvonlisäverodirektiivin 226 artiklassa lueteltuja muotoseikkoja. Arvonlisäverodirektiivissä ei kuitenkaan säädetä vähennysoikeudesta ilman laskun hallussapitoa. 2. Palautusdirektiivin 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu oikea palautusajanjakso on se, jona verovelvollisella oli hallussaan tällainen lasku. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on selvittää, milloin näin oli kantajan tapauksessa. 3. Laskun (yhteisymmärryksessä tai yksipuolisesti tehdyllä) mitätöimisellä ei ole mitään vaikutusta jo syntyneeseen vähennysoikeuteen ja ajanjaksoon, jona sitä on vaadittava. 4. Unionin oikeus on esteenä kansallisille säännöksille, joiden mukaan palautusdirektiivin 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu palautusajanjakso määräytyy pelkästään arvonlisäverodirektiivin 167 artiklan mukaisen verosaatavan syntymisen perusteella. Lisäksi on oltava hallussa lasku, josta ilmenee arvonlisäverorasite, mutta laskussa ei tarvitse olla kaikkia arvonlisäverodirektiivin 226 artiklassa lueteltuja muotoseikkoja.
187.

Tässä yhteydessä on huomattava, että tällainen luonnehdinta voi ensi arviolta viitata oikeudelliseen tilanteeseen, jossa on kyse ristiriidasta oikeusvarmuuden periaatteen kanssa. Tämä periaate on nimittäin yleensä esteenä unionin aineellisen oikeuden sääntöjen taannehtivalle soveltamiselle, mikä on sallittua ainoastaan, jos niiden sanamuodosta, tarkoituksesta tai systematiikasta käy selvästi ilmi, että niille on annettava taannehtiva vaikutus. ( 86 ) On kuitenkin selvää, että FFT pitää komission markkinaehtoperiaatteen soveltamista eräässä mielessä taannehtivana pelkästään sillä perusteella, että se merkitsee kansallisten veroviranomaisten kyseisten yritysten kanssa jo tekemien verosopimusten tutkimista. Tällä soveltamisella ei ole mitään yhteyttä taannehtivuuteen, minkä lisäksi kyse on tyypillisestä tilanteesta, jossa komissio toteuttaa sille annettua valtiontukien valvontatehtävää. Kun yrityksen hyväksi on toteutettu valtion taloudellinen tukitoimenpide ilmoittamatta siitä etukäteen komissiolle, komissio voi tutkia tällaisen toimenpiteen SEUT 107 ja SEUT 108 artiklan nojalla.
70.

Samalla tavoin on ymmärrettävä adjektiivi ”kohtuuton”, jolla asetuksen N:o 1069/2009 14 artiklan d alakohdassa luonnehditaan riskiä, joka ihmisten tai eläinten terveydelle aiheutuu luokkaan 3 kuuluvasta aineksesta, joka on tarkoitettu rehun tai orgaanisten lannoitteiden ja maanparannusaineiden valmistukseen ja joka on muuttunut hajoamisen tai pilaantumisen takia. ( 33 ) Kyseisen aineksen homeen tai mädän aiheuttamasta muuttumisesta, jonka vuoksi mainittu aines ei ole ihmisravinnoksi kelpaavaa ja/tai ei ole täysin vaaratonta ihmisten tai eläinten terveydelle, on näin ollen seurattava tällaisten eläimistä saatavien sivutuotteiden, jotka on alun perin luokiteltu luokkaan 3 kuuluviksi asetuksen N:o 1069/2009 10 artiklan a ja f alakohdan nojalla, uudelleenluokittelu luokkaan 2 kyseisen asetuksen 9 artiklan h alakohdan nojalla, mikäli asianomaiseen ainekseen ei sisälly luokkaan 1 kuuluvaa ainesta.
110.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan unionin tuomioistuimelle, että se vastaisi Tribunal Supremon kysymykseen seuraavasti: Se, että direktiivin 2001/24/EY 3 artiklan 2 kohdassa säädetyllä tavalla tunnustetaan jäsenvaltiossa toteutettu tervehdyttämistoimenpide, jolla muutetaan taannehtivasti aineellista oikeustilaa ja joka on toisessa jäsenvaltiossa vireillä olevan oikeudenkäynnin kohteena, ei saa johtaa tässä oikeudenkäynnissä siihen, että asianosainen, jonka haitaksi kyseinen muutos vaikuttaa, häviää väistämättä asian ja joutuu korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut. Tällainen lopputulos tekee kanteen nostamisesta sellaisenaan riskialtista ja on omiaan saamaan kantajan pidättäytymään vetoamasta oikeuksiinsa tuomioistuimessa, mikä on näin ollen ristiriidassa perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa.