Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Kilpailusääntöjen rikkominen – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Taloudellinen kokonaisuus – Arviointiperusteet

(EY 81 artikla)

2. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Kilpailusääntöjen rikkominen – Vastuuseen joutuminen – Tilanne, jossa oikeussubjekti, joka vastasi yrityksen toiminnasta silloin, kun kilpailusääntöjä rikottiin, on lakannut olemasta

(EY 81 artiklan 1 kohta)

3. Oikeudenkäyntimenettely – Uusien perusteiden esittäminen käsittelyn kuluessa – Edellytykset – Uuden perusteen käsite

(Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohta)

4. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Päätös, joka ei vastaa väitetiedoksiantoa – Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Erityistapauksessa, jossa emoyhtiö omistaa kokonaan rikkomiseen syyllistyneen tytäryhtiönsä, vallitsee kumottavissa oleva olettama, jonka mukaan kyseisellä emoyhtiöllä on ratkaiseva vaikutus tytäryhtiönsä käyttäytymiseen.

Näissä olosuhteissa riittää, että komissio osoittaa, että emoyhtiö omistaa tytäryhtiön täysin, voidakseen olettaa, että emoyhtiö vaikuttaa ratkaisevasti tytäryhtiön liiketoimintapolitiikkaan. Tämän perusteella komissio voi katsoa, että emoyhtiö on yhteisvastuussa sen tytäryhtiölle määrätyn sakon maksamisesta, ellei emoyhtiö, jonka asiana on kumota tämä olettama, esitä riittäviä todisteita sen osoittamiseksi, että tytäryhtiö toimii itsenäisesti markkinoilla.

(ks. 49 ja 50 kohta)

2. Kilpailusääntöjä rikkoneen yksikön oikeudellisesta tai organisatorisesta muuttamisesta ei välttämättä seuraa, että syntyisi uusi yritys, joka vapautuisi edellisen yksikön kilpailunvastaisia menettelytapoja koskevasta vastuusta, mikäli nämä kaksi yksikköä ovat taloudelliselta kannalta samat.

Kilpailusääntöjen tehokas täytäntöönpano voi nimittäin edellyttää, että kilpailusääntöjen rikkominen luetaan niitä rikkoneen yrityksen uuden toiminnan harjoittajan syyksi tilanteessa, jossa sitä voidaan tosiasiallisesti pitää alkuperäisen toiminnan harjoittajan seuraajana.

Niin sanottua ”taloudellisen jatkuvuuden” kriteeriä sovelletaan erityisolosuhteissa, kuten siinä tapauksessa, että yrityksen toiminnasta vastuussa oleva oikeushenkilö on oikeudellisesti lakannut olemasta kilpailusääntöjen rikkomisen jälkeen, tai tapauksessa, jossa konsernissa toteutetaan sisäinen uudelleenjärjestely, alkuperäisen ja uuden toiminnan harjoittajan välisten rakenteellisten yhteyksien perusteella, jos alkuperäinen toiminnan harjoittaja ei välttämättä lakkaa olemasta oikeussubjekti, muttei enää harjoita mainittua taloudellista toimintaa kyseisillä markkinoilla.

Yritys ei voi pätevästi vedota siihen, että huolimatta sulautumisestaan erään sellaisen yhtiön kanssa, joka muodosti kilpailusääntöjen rikkomista vastaavan taloudellisen yksikön, se ei ollut tosiasiassa ottanut haltuunsa niitä aineellisia ja inhimillisiä tekijöitä, jotka olivat osallisina kilpailusääntöjen rikkomisessa. Silloin, kun kyseinen yritys lakkaa olemasta sen vuoksi, että ostaja on sulauttanut sen, ostajalle siirtyvät sen varat ja velat, mukaan lukien yhteisön oikeuden rikkomisesta aiheutuva vastuu. Tässä tapauksessa ostajan voidaan katsoa olevan vastuussa siitä, että sulautunut yritys on rikkonut kilpailusääntöjä.

(ks. 56–58, 61 ja 62 kohta)

3. Asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu asian käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin. Peruste, jolla laajennetaan aikaisemmin – nimenomaisesti tai implisiittisesti – kannekirjelmässä esitettyä perustetta ja jolla on läheinen yhteys tähän perusteeseen, on kuitenkin otettava tutkittavaksi.

(ks. 73 kohta)

4. Asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyllistä taetta sovelletaan puolustautumisoikeuksien noudattamisen periaatteeseen, jonka mukaan komission yritykselle, jolle se aikoo määrätä seuraamuksen kilpailusääntöjen rikkomisesta, osoittamaan väitetiedoksiantoon on sisällytettävä tätä yritystä vastaan esitetyt olennaiset seikat, kuten sen tekemäksi väitetyt teot, niiden oikeudellinen luonnehdinta ja todistusaineisto, johon komissio tukeutuu, jotta tämä yritys voisi esittää hyödyllisesti perustelunsa sitä vastaan käydyssä hallinnollisessa menettelyssä.

Väitetiedoksiantoon sisältyvien tosiseikkojen oikeudellinen luonnehdinta voi jo tiedoksiannon luonteen vuoksi kuitenkin olla vain väliaikainen, eikä komission myöhempää päätöstä voida kumota pelkästään sillä perusteella, että näistä tosiseikoista tehdyt lopulliset päätelmät eivät täsmällisesti vastaa tätä väliaikaista luonnehdintaa. Täsmentäessään tätä luonnehdintaa lainmukaisesti lopullisessa päätöksessään komission on voitava antaa enemmän merkitystä aikaisemmin toissijaisina pitämilleen seikoille, edellyttäen kuitenkin, että se perustaa päätöksensä ainoastaan sellaisiin seikkoihin, joista asianomaisilla on ollut tilaisuus esittää näkemyksensä, ja että kyseisille yrityksille on annettu hallinnollisen menettelyn kuluessa niiden puolustuksen kannalta tarpeelliset tiedot. Komission on kuultava väitetiedoksiannon adressaatteja ja tarvittaessa otettava huomioon huomautukset, joilla ne vastaavat komission esittämiin väitteisiin, ja muutettava tarkasteluaan nimenomaan niiden puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseksi.

Päätös, joka perustuu olennaisiin seikkoihin, joiden osalta kyseinen yritys ei ole kyennyt puolustautumaan, on kumottava riippumatta siitä, voidaanko yrityksen katsoa olevan vastuussa muiden seikkojen perusteella.

(ks. 79–81 ja 87 kohta)