ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Onko direktiivin 89/552/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36/EY, 18 ja 18 a artiklaa tulkittava siten, että teleostoslähetyksen ohjelmapaikoille asetetun pakollisen 15 minuutin pituisen vähimmäiskeston ylittyessä jokaista myöhempää teleostoslähetystä, vaikka se kestäisi yli kolme mutta vähemmän kuin 15 minuuttia, on pidettävä ”teleostosesityksenä”, ja että siihen on sovellettava mainontaan sovellettavia tuntirajoja?
2)

Onko jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY 15 artiklan 5 ja 6 kohtaa tulkittava siten, että direktiivissä säädettyjen määräaikojen, jotka koskevat säilöönottoa erityiseen säilöönottolaitokseen maastapoistamista varten, osalta huomioon ei oteta aikaa, jona jäsenvaltiosta poistamista koskevan päätöksen täytäntöönpanoa on lykätty nimenomaisen säännöksen nojalla sillä perusteella, että vireillä on kyseistä päätöstä koskeva muutoksenhakumenettely, vaikka asianomainen on asunut tämän menettelyn aikana tässä samassa erityisessä säilöönottolaitoksessa, jos hänellä ei ollut voimassaolevaa henkilöllisyystodistusta ja jos on näin ollen epäselvyyttä hänen henkilöllisyydestään tai jos hänellä ei ole toimeentuloonsa tarvittavia varoja tai vielä jos hän käyttäytyy aggressiivisesti?
9)

Jos tällainen käyttö kuuluu tavaramerkkidirektiivin 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja yhteisön tavaramerkkiasetuksen 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisalaan ja jää tavaramerkkidirektiivin 7 artiklan 1 kohdan ja yhteisön tavaramerkkiasetuksen 13 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle jo pelkästään sillä perusteella, että mainonta tai myyntitarjous kohdistetaan kuluttajille alueella, jolla tavaramerkki on voimassa: a) muodostuuko tällainen käyttö tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8.6.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY (jäljempänä direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä) 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta ”palvelun vastaanottajan toimittamien tietojen tallentamisesta” tai sisältääkö se sen? b) jos käyttö ei muodostu yksinomaan sähköisestä kaupankäynnistä annetun direktiivin 14 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvista toiminnoista mutta sisältää tällaisia toimintoja, onko sähköisen markkinapaikan hallinnoija vapautettu vastuusta siltä osin kuin käyttö muodostuu tällaisesta toiminnasta, ja mikäli näin on, voidaanko tällaisesta käytöstä määrätä maksettavaksi vahingonkorvausta tai muuta korvausta siltä osin kuin sitä ei ole vapautettu vastuusta? c) jos sähköisen markkinapaikan toimijalla on tieto siitä, että tavaroita on mainostettu, tarjottu myyntiin ja myyty sen verkkosivuilla siten, että rekisteröityjä tavaramerkkejä on loukattu, ja että tällaisten rekisteröityjen tavaramerkkien loukkaukset todennäköisesti jatkuvat mainonnan, myyntitarjousten ja samojen tai samanlaisten tavaroiden myynnillä verkkosivujen samojen tai samanlaisten käyttäjien toimesta, merkitseekö tämä sähköisestä kaupankäynnistä annetun direktiivin 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”tosiasiallista tietoa” tai ”tiedossa” olemista?
2)

Mikäli ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kieltävästi, onko kyseessä palveluja koskeva käyttöoikeussopimus silloin, jos julkiseen palveluun liittyvä liiketoiminnallinen riski on vähäinen, koska a) lain mukaan palvelujen käyttömaksujen on perustuttava liiketaloudellisten periaatteiden mukaan kilpailukykyisiin kustannuksiin, jotka vastaavat sääntöjenmukaisesta palvelujen suorittamisesta, taloudellisesta ja säästäväisestä liikkeenjohdosta sekä tehokkaasta organisaatiosta koituvia kustannuksia, ja b) käyttömaksut peritään maksukykyisiltä sosiaalivakuutuslaitoksilta ja c) sopimuksen saajalle on varmistettu tietynlainen yksinoikeus palvelun hyödyntämiseen sopimuksessa vahvistetulla alueella, mutta sopimuksen saaja ottaa tämän vähäisen riskin kokonaan itselleen?
1)

a) Onko EY 56 ja EY 43 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle verotusjärjestelmälle, jossa osinkojen taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen poistamiseksi i) oikeutetaan emoyhtiö vähentämään pidätyksestä, joka sen on maksettava jakaessaan edelleen osakkeenomistajilleen tytäryhtiöidensä maksamia osinkoja, näiden osinkojen jakamiseen liittyvä yhtiöveron hyvitys, mikäli osingot ovat peräisin Ranskassa sijaitsevasta tytäryhtiöstä, ii) mutta jossa tätä mahdollisuutta ei ole, jos nämä osingot ovat peräisin toisessa Euroopan yhteisöjen jäsenvaltiossa sijaitsevasta tytäryhtiöstä, kun tällainen järjestelmä ei tässä tapauksessa oikeuta yhtiöveron hyvitykseen, joka liittyy kyseisen tytäryhtiön jakamiin osinkoihin, sillä perusteella, että tällaisella järjestelmällä sellaisenaan loukataan emoyhtiön osalta pääomien vapaan liikkuvuuden tai sijoittautumisoikeuden periaatteita? b) Mikäli vastaus on kielteinen, kysytään, onko kyseisiä artikloja tulkittava siten, että ne ovat kuitenkin esteenä tällaiselle järjestelmälle, kun olisi otettava huomioon myös osakkeenomistajien tilanne, sillä perusteella, että kun otetaan huomioon pidätyksen maksaminen, emoyhtiöiden tytäryhtiöiltään saamien ja edelleen jakamien osinkojen määrä on erilainen riippuen siitä, sijaitsevatko nämä tytäryhtiöt Ranskassa vai toisessa Euroopan yhteisön jäsenvaltiossa, joten tällä järjestelmällä voi olla ehkäisevä vaikutus osakkeenomistajien emoyhtiöön sijoittamisen kannalta ja näin ollen se voi haitata tämän yhtiön pääoman keräämistä ja saada yhtiön mahdollisesti luopumaan pääoman antamisesta muissa jäsenvaltioissa kuin Ranskassa sijaitseville tytäryhtiöille tai luopumaan tällaisten tytäryhtiöiden perustamisesta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 193/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice in Northern Ireland, Queen’s Bench Division (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 19.5.2009 — Seaport (NI) Limited v. Department of the Environment for Northern Ireland

(Asia C-182/09)

2009/C 193/05

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice in Northern Ireland, Queen’s Bench Division

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Seaport (NI) Limited

Vastaaja: Department of the Environment for Northern Ireland

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Mikä on sen toimivallan laajuus, joka jäsenvaltioilla on tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 2001/42/EY (1) 13 artiklan 3 kohdan nojalla päättää siitä, että sellaisen suunnitelman ympäristöarvioinnin tekeminen ei ole mahdollista, jonka ensimmäinen virallinen valmisteluasiakirja valmistui ennen 21.7.2004, ja mitkä ovat ne seikat, jotka kansalliset viranomaiset voivat tapauskohtaisesti ottaa huomioon tällaisen päätöksen tehdessään?

2) Voiko jäsenvaltion kansallinen viranomainen sen jälkeen, kun se teki vuonna 2004 päätöksen siitä, että suunnitelman oli mahdollista olla direktiivissä 2001/42 asetettujen vaatimusten mukainen (ja kun se on pysynyt tässä kannassa tämän jälkeen ja kansallisessa tuomioistuimessa) harkita tätä päätöstä uudelleen ja päättää marraskuussa 2007, että kyseisen suunnitelman ei ole mahdollista olla direktiivissä 2001/42 asetettujen vaatimusten mukainen?

3) Tarkoittaako edellä 2 kysymyksessä kuvattu päätösmenettely sitä, että on tehty taannehtiva päätös siitä, että ympäristöarvioinnin tekeminen ei ole mahdollista, ja jos näin on, onko tällainen taannehtiva päätöksenteko direktiivin 2001/42 13 artiklan 3 kohdan mukaista ja jos on, millä edellytyksillä?

4) Olivatko seikat, jotka kansallinen viranomainen otti tässä asiassa huomioon, kun se teki 6.11.2007 päätöksen siitä, että Draft North Area Plan -suunnitelmaluonnoksen ympäristöarvioinnin tekeminen ei ole mahdollista, seikkoja, jotka sillä oli direktiivin 2001/42 13 artiklan 3 kohdan mukaan oikeus ottaa huomioon tällaista päätöstä tehdessään?

(1) EYVL L 197, s. 30.
1.

Onko jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 28 b artiklan F kohdan 1 alakohtaa tulkittava siten, että a) ihmiseltä otettava rustoaines (”Biopsat”), joka luovutetaan yritykselle solujen lisäämistä varten ja joka palautetaan implanttina asianomaiselle potilaalle, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettua ”irtainta aineellista omaisuutta”, b) nivelrustosolujen irrottaminen rustoaineksesta ja siihen liittyvä solujen lisääminen merkitsevät kyseisessä tarkoitettuja irtaimeen aineelliseen omaisuuteen liittyviä ”työsuorituksia”, c) palvelu on suoritettu vastaajalle tämän ”arvonlisäveronumeroa käyttäen” jo silloin, jos palvelu suoritetaan palvelun suorittajan lukuun, ilman että sen käyttämisestä on tehty nimenomaista kirjallista sopimusta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 153/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Bíróság (Unkarin tasavalta) on esittänyt 8.4.2009 — József Uzonyi v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

(Asia C-133/09)

2009/C 153/40

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Fővárosi Bíróság

Pääasian asianosaiset

Kantaja: József Uzonyi

Vastaaja: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

Ennakkoratkaisukysymys

Seuraako asetuksen N:o (EY) 1782/2003 (1) 143 b a artiklan 1 kohdassa 31.12.2006 asti voimassa olleesta säännöksestä, jonka mukaan ”tukea myönnetään objektiivisin ja syrjimättömin perustein”, että siltä osin kuin on kyse yhtenäisen pinta-alatuen perusteella maksettavasta, erillisestä oikeudesta sokeritukeen, maataloustuottajia ei olisi saatu kohdella eri tavoin sen perusteella ovatko ne (itse) välittömästi vai (tuottajayhtymän välityksellä) välillisesti toimittaneet sokerijuurikkaat jalostettavaksi?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71, (EY) N:o 1254/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1782/2003 (EUVL L 270, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 90/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 13.2.2009 – Association of the British Pharmaceutical Industry v. Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency

(Asia C-62/09)

2009/C 90/24

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Association of the British Pharmaceutical Industry

Vastaaja: Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency

Ennakkoratkaisukysymykset

Estääkö direktiivin 2001/83/EY (1) 94 artiklan 1 kohta julkista elintä, joka on osa kansallista terveydenhuoltojärjestelmää, käyttämästä, kun se pyrkii vähentämään lääkkeisiin käytettäviä kokonaismenojaan, järjestelmää, jossa tarjotaan taloudellisia kannustimia lääkäreiden vastaanotoille (jotka puolestaan voivat antaa taloudellista hyötyä lääkkeen määräävälle lääkärille) kannustinjärjestelmän mukaisen sellaisen erikseen nimetyn lääkkeen määräämiseksi, joka on

a) eri reseptilääke kuin lääkärin potilaalle aiemmin määräämä lääke tai

b) eri reseptilääke kuin lääke, joka olisi muuten voitu määrätä potilaalle kannustinjärjestelmän puuttuessa,

kun tällainen eri reseptilääke kuuluu potilaan tietyn sairauden hoitoon käytettävien lääkkeiden kanssa samaan terapeuttiseen luokkaan?

(1) Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/83/EY (EYVL L 311, s. 67).
—

Valituksen kohteena oleva määräys on riittämättömästi perusteltu, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole vastannut kantajan kanteensa 92 ja 93 kohdassa esittämiin väitteisiin, joiden mukaan siitä, että yhteisön alueella ei ollut valmistajan valtuuttamaa edustajaa, vaikka direktiivissä edellytettiin tällaista edustajaa, aiheutui, että ilmoitetun laitoksen ei ollut mahdollista suorittaa vaatimusten mukaisuuden arviointia, eikä komission väitteeseen, jonka mukaan sitä ei ollut pyydetty toimimaan suojamenettelyssä, koska portugalilainen viranomainen, Infarmed, ei ole toiminut lääkinnällisistä laitteista 14.6.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/42/ETY (1), sellaisena kuin se on muutettuna in vitro-diagnostiikkaan tarkoitetuista lääkinnällisistä laitteista 27.10.1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/79/EY (2), 14 b artiklan mukaisesti;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 82/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hof van Beroep te Gent (Belgia) on esittänyt 8.1.2009 — Erotic Center BVBA v. Belgian valtio

(Asia C-3/09)

(2009/C 82/20)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hof van Beroep te Gent

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Erotic Center BVBA

Vastaaja: Belgian valtio

Ennakkoratkaisukysymys

Onko suljettavasta tilasta koostuva koppi, jossa on paikka vain yhdelle henkilölle ja jossa tämä henkilö voi katsoa elokuvia televisioruudusta maksua vastaan siten, että hän käynnistää itse elokuvan projisoinnin kolikon heittämisellä ja jossa hän voi valita useasta elokuvasta ja jossa hän voi maksamansa ajan kuluessa jatkuvasti muuttaa näytettävästä elokuvasta tekemäänsä valintaa, katsottava 17.5.1997 annetun neuvoston kuudennen arvonlisäverodirektiivin N:o 77/388/ETY (1) liitteessä H olevassa 7 ryhmässä (josta on tullut 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (2) liitteessä III oleva nro 7) tarkoitetuksi elokuvateatteriksi?

(1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — annettu direktiivi (EYVL L 145, s. 1).

(2) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annettu direktiivi (EUVL L 347, s. 1).
—

On todettava, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisön oikeuden ja erityisesti palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen 22.12.1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4055/86 (1) 1 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa yleishyödyllisten satamien taloudellisesta järjestelmästä ja palvelujen tarjoamisesta 26.11. annetun lain N:o 48/2003 (Ley 48/2003, de 26 de noviembre, de régimen económico y de prestación de servicios de los puertos de interés general), erityisesti sen 24 §:n 5 momentin ja 27 §:n 1, 2 ja 4 momentin, joissa säädetään satamamaksujen alennuksista ja vapautuksista
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 82/9

Valitus, jonka Matthias Rath on tehnyt 12.11.2008 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-373/06, Matthias Rath v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto, 8.9.2008 antamasta määräyksestä

(Asia C-488/08)

(2009/C 82/16)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Matthias Rath (edustajat: Rechtsanwalt S. Ziegler, Rechtsanwalt C. Kleiner ja Rechtsanwalt F. Dehn)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vaatimukset

— Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen seitsemännen jaoston asiassa T-373/06 8.9.2008 antama määräys on kumottava

— Ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset on hyväksyttävä

— Harmonisointivirasto ja väliintulija on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisella määräyksellä vahvistanut ensimmäisen valituslautakunnan päätöksen, jonka mukaan valittajan hakeman sanamerkin ”EPICAN” ja aikaisemman yhteisön sanamerkin ”EPIGRAN” välillä on sekaannusvaara ravintolisiin ja muuhun kuin lääkinnälliseen käyttöön tarkoitettuihin dieettiravintoaineisiin nähden.

Valittaja nojautuu valituksessaan asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomiseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sen mukaan tavaroiden ja merkkien samankaltaisuutta arvioidessaan ottanut perustaksi väärät tosiseikat. Jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi arvioinut tosiseikkoja asianmukaisesti, sen olisi pitänyt tulla siihen tulokseen, että kyseessä olevien merkkien välillä ei ole sekaannusvaaraa. Näin on erityisesti siitä syystä, että kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti todennut, kuluttajien tarkkaavaisuusaste riidan kohteena olevien tavaroiden osalta on suuri.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 220/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal in Northern Ireland (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 16.10.2008 — Seaport Investments Ltd v. Department of the Environment for Northern Ireland

(Asia C-454/08)

2009/C 220/30

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal in Northern Ireland

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Seaport Investments Ltd

Vastaaja: Department of the Environment for Northern Ireland

Yhteisöjen tuomioistuin (kuudes jaosto) jätti 20.9.2009 antamallaan määräyksellä ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 69/16

Kanne 25.9.2008 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Saksan liittotasavalta

(Asia C-424/08)

(2009/C 69/27)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: B. Schima ja A. Sipos)

Vastaaja: Saksan liittotasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 9.12.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY 11 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska Saksan toimivaltaiset viranomaiset eivät ole laatineet kaikkien kyseisen direktiivin 9 artiklassa tarkoitettujen tuotantolaitosten osalta ulkoisia pelastussuunnitelmia.

— Saksan liittotasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Direktiivin 96/82/EY 11 artiklan 1 kohdan c alakohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot varmistavat, että tähän tarkoitukseen nimetyt viranomaiset laativat kaikkien tämän direktiivin 9 artiklassa tarkoitettujen tuotantolaitosten osalta ulkoisen pelastussuunnitelman niistä toimista, joihin ryhdytään tuotantolaitoksen ulkopuolella. Näistä ulkoisista pelastussuunnitelmista on ilmettävä paitsi tuotantolaitoksen sisäisiä ja tuotantolaitoksen ulkopuolella tapahtuvia pelastustoimia koskevat tiedot, myös tiedot siitä, miten väestölle annetaan tarkkoja tietoja onnettomuudesta ja millaista käyttäytymistä väestön pitäisi noudattaa. Ulkoiseen pelastussuunnitelmaan on sisällyttävä myös esimerkiksi tiedot siitä, millä tavoin tiedotetaan muiden jäsenvaltioiden pelastusviranomaisille sellaisen suuronnettomuuden sattuessa, jolla voi olla vaikutuksia yli valtion rajojen.

Käsiteltävänä olevassa kanteessa vaaditaan sen toteamista, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut direktiivin 96/82/EY 11 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole laatinut kaikkien tämän direktiivin 9 artiklassa tarkoitettujen tuotantolaitosten osalta ulkoisia pelastussuunnitelmia.
7)

Siinä tapauksessa, että katsotaan, että toimenpiteet, jotka otettiin käyttöön presidentin asetuksella 164/2004, eivät ole tehokkaita ja että on sovellettava kyseistä asetusta edeltänyttä lakisääteistä järjestelmää (lain 2112/1920 8 §:n 3 momenttia) kansallisen oikeuden yhteisön oikeuden mukaista tulkintaa koskevan velvollisuuden nojalla, onko yhteisön oikeuden kanssa sopusoinnussa se, että kansallisen oikeusjärjestyksen ylemmänasteisia oikeussääntöjä (perustuslain 103 §:n 8 momenttia) tulkitaan siten, että niissä ehdottomasti kielletään muuttamasta määräaikaisia sopimuksia toistaiseksi voimassa oleviksi, vaikka ilmenee, että todellisuudessa näistä sopimuksista on väärinkäytösluonteisesti sovittu käyttäen oikeudellisena perusteena säännöstä, joka koskee ylimääräisten ja väliaikaisten yleisten tarpeiden kattamista, vaikka näillä sopimuksilla katettiin julkiseen sektoriin kuuluvan työnantajan pysyviä ja jatkuvia tarpeita (näin Areios Pagosin täysistuntopäätökset 19/2007 ja 20/2007), kun on mahdollista tehdä myös sellainen tulkinta, jonka mukaan kyseinen kielto on rajattava koskemaan vain sellaisia määräaikaisia työsopimuksia, joista todellisuudessa sovittiin tilapäisten, odottamattomien, kiireellisten tai ylimääräisten tarpeiden kattamiseksi, mutta ei myös tapausta, jossa sopimuksista todellisuudessa sovittiin pysyvien ja jatkuvien tarpeiden kattamiseksi (näin Areios Pagosin täysistuntopäätös 18/2006)?
1)

Onko toisen direktiivin (1) 11 artiklan 4 kohtaa ja kuudennen direktiivin (2) 17 artiklan 6 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltio, joka on halunnut käyttää näissä artikloissa annettua mahdollisuutta soveltaa ostoihin sisältyvän veron vähennysoikeuden poissulkevia säännöksiä sellaisten kulujen osalta, joita kuvataan ”yksityisten kuljetusmahdollisuuksien tarjoamiseksi”, on täyttänyt edellytyksen, jonka mukaan tällaiset tavarat ja palvelut on mainittava riittävän täsmällisesti?
—

Le Carbone Lorrainen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät vaatimukset on hyväksyttävä ja komission 3.12.2003 tekemällä päätöksellä asiassa C 38/359 — Sähköiset ja mekaaniset hiili- ja grafiittituotteet (1) Carbone Lorrainelle määräämää sakkoa on alennettava EY 229 artiklan, yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ja neuvoston asetuksen N:o 17/62 (2) 17 artiklan, josta on tullut neuvoston asetuksen N:o 1/2003 (3) 31 artikla, perusteella
—

2/A ensisijaisesti: 2/A.1) valituksen kohteena oleva päätös on kumottava; 2/A.2) laskelma N:o 58 on kumottava tarvittavilta osin; 2/A.3) päätös, jolla hylättiin valitus, on kumottava tarvittavilta osin; 2/A.4) vastapuoli on velvoitettava suorittamaan 324,09 euroa tai yhteisöjen tuomioistuimen asianmukaiseksi ja kohtuulliseksi katsoma suurempi tai pienempi määrä; 2/A.5) vastapuoli on velvoitettava suorittamaan valittajalle esillä olevaan asiaan soveltuvien säännösten mukaisesti hänelle kuuluva, vielä korvaamatta oleva osa 28.9.2005 pidetystä lääkärintarkastuksesta aiheutuneista kuluista; 2/A.6) vastapuoli on velvoitettava suorittamaan valittajalle viivästyskorkoa edellä tämän valituksen 2/A.4 ja 2/A.5 kohdissa mainituille määrille, ja korko on laskettava asiaa koskevissa asiakirjoissa todettujen alkamis- ja päättymispäivien mukaisesti; 2/A.7) vastapuoli on velvoitettava korvaamaan valittajalle kaikki oikeudenkäyntikulut; tai
—

kumoaa asetuksen N:o 1954/2003 15 artiklan siltä osin kuin asetusten 685/95 (3) ja 2027/95 (4) kumoaminen: a) poistaa (i) yhteisöltä toimivallan määrittää pyyntiponnistus paitsi pyyntikohteena olevien lajien ja ICES-/CECAF-alueiden osalta myös käytettävien pyydysten tyypin osalta ja (ii) määrittää vuosittainen enimmäispyyntiponnistus, siten kuin se oli toteutettu asetuksella N:o 2027/95; b) poistaa (i) toimivallan määrittää vuosittainen enimmäispyyntiponnistus alueittain syvänmerenlajien osalta (esim. asetuksessa N:o 2347/2002 tarkoitetut pohjakalalajit) ja (ii) määrittää tämän pyyntiponnistuksen, joka oli toteutettu asetuksella N:o 2027/95; c) poistaa espanjalaisia aluksia koskevan kiellon päästä pyytämään tonnikalaa ja sen lähilajeja Azoreiden vesille
1)

Onko yhdistetyn nimikkeistön (tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/98 (1) — yhdistetty nimikkeistö liite I) nimikettä 1517 tulkittava siten, että siihen on luokiteltava valmisteet, jotka koostuvat vain yhdestä — tiivistetystä — öljystä tai rasvasta, johon on lisätty pelkästään E-vitamiinia, ja jota ei ole muilta osin käsitelty?