ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (Irlanti) on esittänyt 11.8.2021 – K.M. v. Director of Public Prosecutions

(Asia C-493/21)

(2021/C 401/07)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal

Pääasian asianosaiset

Valittaja: K.M.

Vastapuoli: Director of Public Prosecutions

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Edellytetäänkö asetuksen (1) 89 ja/tai 90 artiklassa sekä perusoikeuskirjan ja unionin oikeuden mukaisissa oikeasuhteisuutta koskevissa vaatimuksissa, että rangaistuksen määräävällä tuomioistuimella on harkintavaltaa mukauttaa, muuntaa tai lieventää saaliiden ja pyydysten menetetyiksi tuomitsemista koskevan määräyksen ulottuvuutta erityisesti kun otetaan huomioon asetuksen N:o 1224/2009 89 ja 90 artiklassa tarkoitetut seikat?

2) Kun otetaan huomioon automaattisesta pakollisesta kaikkien saaliiden ja pyydysten menetetyiksi tuomitsemisesta seuraava mahdollinen vaikutus kapteenin elantoon, voidaanko (2) 28 §:n 5 momentin b kohdan kaltaista kansallisen lainsäädännön säännöstä, joka ei mahdollista sitä, että kansallinen tuomioistuin tutkii vaikutukset henkilön oikeuteen ansaita elantonsa, kun hänet on valamiehistömenettelyssä tehdyn syytteeseenpanon perusteella todettu syyllistyneen kyseisen pykälän ja asetuksen vastaiseen rikkomukseen (paitsi tarkasteltaessa, minkä suuruista sakkoa saatettaisiin pitää asianmukaisena), pitää asetuksen, perusoikeuskirjan ja unionin oikeuden sanamuodon mukaisena, kun otetaan huomioon kapteenin perusoikeus harjoittaa ammattiaan?

(1) Yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, asetusten (EY) N:o 847/96, (EY) N:o 2371/2002, (EY) N:o 811/2004, (EY) N:o 768/2005, (EY) N:o 2115/2005, (EY) N:o 2166/2005, (EY) N:o 388/2006, (EY) N:o 509/2007, (EY) N:o 676/2007, (EY) N:o 1098/2007, (EY) N:o 1300/2008 ja (EY) N:o 1342/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1627/94 ja (EY) N:o 1966/2006 kumoamisesta 20.11.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1224/2009 (EUVL 2009, L 343, s. 1).

(2) vuoden 2006 merikalastusta ja merialueiden lainkäyttövaltaa koskevan lain
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu käsite ”sopimusta koskeva asia” kattaa korvauskanteen, jonka perintäyhtiö, joka on lentokuljetussopimukseen nähden ulkopuolinen taho, on nostanut myöhemmin matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (2) perusteella, vaikka kyseinen yhtiö ei ole osoittanut tulleensa alkuperäisen sopimuskumppanin tilalle kaikkien hänen oikeuksiensa ja velvollisuuksiensa osalta?
C 382/18

Valitus, jonka Ryanair DAC on tehnyt 16.7.2021 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu kymmenes jaosto) asiassa T-628/20, Ryanair v. komissio (Espanja; Covid-19), 19.5.2021 antamasta tuomiosta

(Asia C-441/21 P)

(2021/C 382/24)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Ryanair DAC (edustajat: V. Blanc, E. Vahida ja F.-C. Laprévote, avocats, S. Rating, abogado, ja I. G. Metaxas-Maranghidis, dikigoros)

Muut osapuolet: Euroopan komissio, Espanjan kuningaskunta ja Ranskan tasavalta

Vaatimukset

— valituksenalainen tuomio on kumottava

— valtiontuesta SA.57659 (2020/N) – Espanja – COVID-19: pääomitusrahasto – 31.7.2020 annettu komission päätös C(2020) 5414 final on SEUT 263 ja SEUT 264 artiklan mukaisesti kumottava ja

— komissio on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Ryanairille aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja ensimmäisessä oikeusasteessa esiintyneet ja tässä valitusasteessa (mahdollisesti) esiintyvät väliintulijat on velvoitettava vastaamaan omista kuluistaan.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksensa tueksi valittaja vetoaa kuuteen valitusperusteeseen.

Ensimmäinen valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen hylätessään valittajan väitteen, jonka mukaan syrjintäkiellon periaatetta on perusteettomasti loukattu.

Toinen valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja selvästi ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla siltä osin kuin kyse on valittajan väitteestä, jonka mukaan sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta on loukattu.

Kolmas valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja selvästi ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla hylätessään valittajan väitteen vertailun suorittamatta jättämisestä.

Neljäs valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja ilmeisen arviointivirheen tuen luokittelussa tukiohjelmaksi.

Viides valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja selvästi ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla siltä osin kuin kyse on siitä, ettei komissio aloittanut muodollista tutkintamenettelyä.

Kuudes valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja selvästi ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla siltä osin kuin kyse on siitä, ettei komissio ole esittänyt perusteluja.
—

henkilön, joka on luovutettu pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon ja josta kolmas jäsenvaltio on myöhemmin antanut eurooppalaisen pidätysmääräyksen tätä luovuttamista edeltäneiden rikosten perusteella, on voitava käyttää oikeuttaan tulla kuulluksi pyynnöstä, joka koskee puitepäätöksen 2002/584/YOS 28 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun suostumuksen antamista edelleen luovuttamiseen, pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa tämän jäsenvaltion oikeusviranomaisessa kolmannen jäsenvaltion antaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevassa menettelyssä, vai siten, että
—

rikkonut asetuksen N:o 575/2013 (1) 4 artiklan 1 kohdan 94 kohtaa, kun se on lisännyt ylivelkaantumisriskin määritelmään kriteerejä, joita siinä ei ole, ja rikkonut asetuksen N:o 575/2013 tiettyjen vastuiden jättämistä vähimmäisomavaraisuusasteen laskemisen ulkopuolelle koskevaa 429 artiklan 14 kohtaa riistäen EKP:lta sille tässä artiklassa annetun harkintavallan.
2)

Toissijaisesti: onko asetuksen N:o 604/2013 3 artiklan 2 kohtaa tulkittava Euroopan unionin perusoikeuskirjan 19 ja 47 artiklan ja asetuksen N:o 604/2013 27 artiklan valossa siten, että tuomioistuin voi katsoa, että jäsenvaltio, jonka pitäisi suorittaa 18 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukainen siirto, on toimivaltainen [käsittelemään kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen], mikäli todetaan, että a) turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevassa jäsenvaltiossa saatetaan rikkoa palauttamiskiellon periaatetta palauttamalla hakija tämän alkuperämaahan, missä hakija joutuisi kuolemanvaaraan tai alttiiksi epäinhimilliselle ja halventavalle kohtelulle b) hakijan siirtäminen toiseen asetuksen N:o 604/2013 III luvussa esitettyjen perusteiden mukaisesti määritettyyn jäsenvaltioon on mahdotonta?
1)

Estääkö päätöksen N:o 1/80 (1) 13 artiklaan sisältyvä standstill-lauseke säätämästä ja soveltamasta kansallisia oikeussääntöjä, joiden mukaan aviopuolisoiden perheenyhdistämisen edellytykseksi asetetaan se, että elleivät erityiset syyt puolla vaatimuksesta poikkeamista, avio- tai avopuolison, joka on assosiaatiosopimuksen ja päätöksen N:o 1/80 soveltamisalaan kuuluva turkkilainen työntekijä, on läpäistävä kohdejäsenvaltion virallisen kielen koe käsiteltävän asian kohteena olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa turkkilainen työntekijä on saanut luvan oleskella pysyvästi kyseisessä unionin jäsenvaltiossa sellaisten aiemmin voimassa olleiden sääntöjen perusteella, joihin ei sisältynyt vaatimusta kohdejäsenvaltion kielen kokeen läpäisemisestä?
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (1) (Bryssel IIa -asetus) 2 artiklan 11 alakohtaa lapsen luvattomasta poisviemisestä tulkittava siten, että kysymys on säännöksessä tarkoitetun kaltaisesta tilanteesta, kun lapsen toinen vanhempi on ilman toisen vanhemman suostumusta vienyt lapsen pois asuinpaikkavaltiostaan toiseen, asian käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon viranomaisen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 (2) (Dublin III -asetus) perusteella antaman siirtopäätöksen perusteella?
C 242/2

Valitus, jonka Dermavita Co. Ltd on tehnyt 18.1.2021 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-643/19, Dermavita v. EUIPO – Allergan Holdings France (JUVEDERM ULTRA), 18.11.2020 antamasta tuomiosta

(Asia C-26/21 P)

(2021/C 242/03)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Dermavita Co. Ltd (edustaja: D. Todorov, advokat)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Allergan Holdings France SAS

Unionin tuomioistuin (valituslupajaosto) on 4.5.2021 antamallaan määräyksellä jättänyt valitusluvan myöntämättä ja määrännyt Dermavita Co. Ltd:n vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Obvodní soud pro Prahu 1 (Tšekki) on esittänyt 26.3.2021 – Správa železnic, státní organizace v. České dráhy a.s., PKP CARGO INTERNATIONAL, a.s., PDV RAILWAY a.s. ja KŽC Doprava, s.r.o.

(Asia C-221/21)

(2021/C 242/14)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Obvodní soud pro Prahu 1

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Správa železnic, státní organizace

Vastaajat: České dráhy a.s., PKP CARGO INTERNATIONAL, a.s., PDV RAILWAY a.s. ja KŽC Doprava, s.r.o.

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Täyttääkö siviiliprosessilain nro 99/1963, sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä siviiliprosessilaki), viidennen osan kaltainen kansallinen lainsäädäntö vaatimukset sääntelyelimen päätösten saattamisesta tuomioistuimen tutkittavaksi yhtenäisestä eurooppalaisesta rautatiealueesta 21.11.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/34/EU (1) (jäljempänä direktiivi 2012/34) 56 artiklan 10 kohdan mukaisesti?

2) Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, voidaanko direktiivin 2012/34 56 artiklan 10 kohtaa tulkita siten, että sääntelyelimen päätösten käsittely tuomioistuimessa voidaan päättää tekemällä siviiliprosessilain 99 §:n mukainen sovinto tuomioistuimessa?

3) Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, sallitaanko direktiivin 2012/34 55 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa yhden ainoan kansallisen rautatiealan sääntelyelimen perustamista koskevissa vaatimuksissa kyseisen direktiivin 56 artiklan 2, 6, 11 ja 12 kohdan mukaisen sääntelyelimen toiminnan ja sen 57 artiklan 2 kohdan mukaisen yhteistyön toteuttamisen osalta sellainen mahdollisuus, että sääntelyelimen päätökset voitaisiin korvata pääasian menettelyssä sellaisten yksittäisten yleisten tuomioistuinten tuomioilla, joita sääntelyelimen toteamat tosiseikat eivät sido ratkaisun antamisessa?

(1) EUVL 2012, L 343, s. 32.
1)

Voidaanko asetuksen N:o 726/2004 (1) 12 artiklan 12 kohdan (entinen asetuksen N:o 2309/1993 (2) 12 artikla[n 2 kohta]) ja komission Notice to Applicants -ohjeen 2 luvun 2.3 kohdan valossa pääasian kohteena olevan Precedexin kaltaista lääkettä, jolle on kansallisten säännösten perusteella annettu myyntilupa yhdessä jäsenvaltiossa ennen kyseisen valtion liittymistä unioniin mutta sen jälkeen, kun CPMP oli antanut siitä samojen kliinisten tietojen perusteella kielteisen päätöksen asetuksen N:o 2309/1993 nojalla, käyttää direktiivin 2001/83 (3) 10 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja vertailulääkkeenä ja sen 6 artiklan [1 kohdan] mukaisen yleisen myyntiluvan perusteena, jos kansallista myyntilupaa ei ole päivitetty uudella kliinisellä dokumentaatiolla tai asianmukaisella asiantuntijakertomuksella myyntiluvan antaneen jäsenvaltion unioniin liittymisen jälkeen?
3)

Jos edellä esitettyyn toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko asetuksen N:o 604/2013 27 artiklaa tulkittava yhdessä sen johdanto-osan 18 ja 19 perustelukappaleen sekä 4 artiklan kanssa siten, että tilanteessa, jossa 4 artiklassa säädettyjen velvoitteiden laiminlyönti on todettu, tehokkaan oikeussuojan vaatimus velvoittaa tuomioistuimen selvittämään laiminlyönnin merkityksen niiden seikkojen valossa, joihin muutoksenhakija on vedonnut, ja antaa mahdollisuuden pysyttää siirtopäätöksen aina, kun esiin ei ole tullut perusteita, joiden vuoksi olisi tehtävä uusi, sisällöltään erilainen siirtopäätös?
2)

Unionin tuomioistuinta pyydetään ratkaisemaan seuraavat kysymykset: a) Ovatko SEUT 56 artiklassa tarkoitettu palvelujen tarjoamisen vapauden periaate sekä, jos niiden katsotaan soveltuvan nyt tarkasteltavaan asiaan, direktiiveistä 2006/123/EY (2) ja 2000/31/EY (3) johdettavat vastaavat periaatteet esteenä sellaiselle kansalliselle toimenpiteelle, jolla Italiassa toimivat kiinteistönvälittäjät – mukaan lukien siis Italiaan sijoittautumattomat toimijat, jotka tarjoavat palvelujaan verkossa – velvoitetaan keräämään niiden välityksellä tehtyjä lyhytkestoisia vuokrasopimuksia koskevia tietoja ja ilmoittamaan ne sitten verohallinnolle palvelun käyttäjien maksettaviksi kuuluvien välittömien verojen kantamiseen liittyvien päämäärien vuoksi? b) Ovatko SEUT 56 artiklassa tarkoitettu palvelujen tarjoamisen vapauden periaate sekä, jos niiden katsotaan soveltuvan nyt tarkasteltavaan asiaan, direktiiveistä 2006/123/EY ja 2000/31/EY johdettavat vastaavat periaatteet esteenä sellaiselle kansalliselle toimenpiteelle, jolla Italiassa toimivat kiinteistönvälittäjät – mukaan lukien siis Italiaan sijoittautumattomat toimijat, jotka tarjoavat palvelujaan verkossa – siinä tapauksessa, että ne ovat osallisina niiden välityksellä tehtyjen lyhytkestoisten vuokrasopimusten maksuvaiheessa, velvoitetaan suorittamaan kyseisistä maksuista veronpidätys ja tilittämään vero sitten verottajalle palvelun käyttäjien maksettaviksi kuuluvien välittömien verojen kantamiseen liittyvien päämäärien vuoksi? c) Mikäli vastaus edeltäviin kysymyksiin on myöntävä, voidaanko SEUT 56 artiklassa tarkoitettua palvelujen tarjoamisen vapauden periaatetta sekä, jos niiden katsotaan soveltuvan nyt tarkasteltavaan asiaan, direktiiveistä 2006/123/EY ja 2000/31/EY johdettavia vastaavia periaatteita kuitenkin unionin oikeuden mukaisesti rajoittaa edellä a ja b kohdassa kuvattujen kaltaisilla kansallisilla toimenpiteillä sillä perusteella, että palvelun käyttäjien maksettaviksi kuuluvien välittömien verojen kantaminen olisi muutoin tehotonta? d) Voidaanko SEUT 56 artiklassa tarkoitettua palvelujen tarjoamisen vapauden periaatetta sekä, jos niiden katsotaan soveltuvan nyt tarkasteltavaan asiaan, direktiiveistä 2006/123/EY ja 2000/31/EY johdettavia vastaavia periaatteita kuitenkin unionin oikeuden mukaisesti rajoittaa kansallisella toimenpiteellä, jolla Italiaan sijoittautumattomat kiinteistönvälittäjät velvoitetaan nimeämään veroedustaja, joka on velvollinen Italiaan sijoittautumattoman välittäjän nimissä ja lukuun täyttämään edellä b kohdassa kuvattujen kansallisten toimenpiteiden mukaiset velvoitteet, kun otetaan huomioon, että palvelun käyttäjien maksettaviksi kuuluvien välittömien verojen kantaminen olisi muutoin tehotonta?
1)

Onko toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmän (SIS II) perustamisesta, toiminnasta ja käytöstä 12.6.2007 tehdyn neuvoston päätöksen 2007/533/YOS 39 artiklaa ja etenkin sen 3 kohtaa tulkittava siten, että siinä asetetaan velvollisuus kieltää sellaisten esineiden rekisteröinti, joista on tehty kuulutus Schengenin tietojärjestelmässä, huolimatta siitä, ettei kuulutus ole enää merkityksellinen (ajoneuvo on löydetty; rikosoikeudenkäynti jäsenvaltiossa, josta ajoneuvo löydettiin, on päätetty, koska kyseisessä jäsenvaltiossa ei ole tapahtunut rikosta; asiasta on ilmoitettu kuulutuksen tehneelle jäsenvaltiolle, mutta se ei ole ryhtynyt toimenpiteisiin kuulutuksen poistamiseksi järjestelmästä)?
4)

Jos ensimmäiseen ja toiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettavassa vastauksessa todetaan, että sähköntuottajille myönnetty tuki on SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, onko kyseisessä määräyksessä tarkoitetun valtiontukien valvonnan yhteydessä katsottava, että kantajan vaatimus korvauksen saamiseksi vahingosta, joka sille on aiheutunut siitä, että sen lakiin perustuva oikeus saada tuottamastaan sähköstä korkeampi hinta ei kaikilta osin ole toteutunut, on hakemus uuden valtiontuen maksatuksesta vai hakemus sen valtiontuen osan maksatuksesta, joka on aikaisemmin jäänyt saamatta?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Cazalla de la Sierra (Espanja) on esittänyt 4.12.2020 – Caixabank SA / ZN, SD, AH

(Asia C-657/20)

(2021/C 88/17)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Cazalla de la Sierra

Pääasian asianosaiset

Hakija: Caixabank SA

Vastapuolet: ZN, SD ja AH

Ennakkoratkaisukysymykset

Direktiivissä 93/13 (1) säädettyjen oikeuksien ja Euroopan unionin tuomioistuimen 14.3.2013 ja 26.3.2019 antamissa tuomioissa, jotka koskevat ennenaikaista erääntymistä koskevan sopimusehdon soveltamisen edellyttämän maksuvelvollisuuden laiminlyönnin riittävää vakavuutta lainan kestoon ja lainan määrään nähden, vahvistettujen perusteiden johdosta ovat nousseet esiin seuraavat kysymykset:

Onko maksuvelvollisuuden laiminlyönnin oltava samanaikaisesti vakava sekä lainan määrään että lainan kestoon nähden, vai riittääkö, että se on sitä vain jompaankumpaan näistä mainituista perusteista nähden?

Jos molemmat perusteet (lainan kesto ja lainan määrä) on otettava huomioon ja katsottava, että niiden on täytyttä samanaikaisesti ja niitä on arvioitava yhdessä, on epäselvää, edellytetäänkö kansallisessa lainsäädännössä (lain 5/24 24 §: kiinnelainasopimukset) ja kansallisessa oikeuskäytännössä (Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin) tuomio nro 463/19) molempien perusteiden tutkimista.

Jos molempien perusteiden (lainan kesto ja lainan määrä) on täytyttävä samanaikaisesti ja niitä on arvioitava yhdessä, on epäselvää, miten on ratkaistava tilanteet, joissa vakava laiminlyönti on tapahtunut vain lainan määrään nähden lain 5/19 24 §:ssä tarkoitetun lainapääoman 3 prosentin maksulaiminlyönnin vuoksi, mutta vakavaa laiminlyöntiä ei ole tapahtunut lainan kestoon nähden, niiden ainoiden ajallisten viittausten mukaan, joista on säädetty lain 5/19 24 §:ssä, koska tapahtunut maksulaiminlyönti on alle 12 erää.

(1) Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29).
2.

Asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa alun perin suunniteltu lento peruutetaan poikkeuksellisen olosuhteen vuoksi, se, että lentoliikenteen harjoittaja uudelleenreitittää matkustajan lennolle, jolla matkustaja saapuu lopulliseen määräpaikkaansa alun perin suunniteltua saapumispäivää seuraavana päivänä, on kohtuudella edellytettävä toimenpide, joka vapauttaa tämän yrityksen sillä asetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukaan olevasta korvausvelvollisuudesta, jollei sitten ollut niin, että olisi ollut muu mahdollisuus uudelleenreitittämiseen sen itsensä tai minkä tahansa muun lentoliikenteen harjoittajan suorittamalle suoralle tai jatkolennon sisältävälle lennolle, joka olisi saapunut määränpäähän vähemmän viivästyneenä kuin kyseessä olevan lentoliikenteen harjoittajan seuraava lento, paitsi jos kyseinen lentoliikenteen harjoittaja osoittaa, että tällainen uudelleenreitittäminen olisi ollut sille kestämätön uhraus sen yrityksellä asianomaisena ajankohtana olevaan kapasiteettiin nähden, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava.
Valitus, jonka Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne) ja Friends of the Irish Environment CLG ovat tehneet 2.7.2020 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-141/19, Sabo ym. v. parlamentti ja neuvosto, 6.5.2020 antamasta tuomiosta

(Asia C-297/20 P)

(2021/C 72/11)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne) ja Friends of the Irish Environment CLG (edustajat: R. Smith ja C. Day, Solicitors, P. Lockley ja B. Mitchell, Barristers ja D. Wolfe QC)

Muut osapuolet: Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

Unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) hylkäsi 14.1.2021 antamallaan määräyksellä valituksen selvästi perusteettomana ja velvoitti valittajat vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
5)

Onko SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja yleistä periaatetta, joka koskee oikeutta saattaa asiansa etukäteen laillisesti perustetun tuomioistuimen käsiteltäväksi, tulkittava siten, että jäsenvaltion ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen on hylättävä sellaisen asian asiakirja-aineiston siirtämistä koskeva pyyntö, jossa se on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön unionin tuomioistuimelle, jos tällaisen pyynnön on esittänyt henkilö, joka on nimitetty tuomarin virkaan sellaisen kansallisen lainsäädännön nojalla ja olosuhteissa, joiden johdosta tuomioistuin ei täytä puolueettomuuden ja riippumattomuuden vaatimuksia eikä ole laillisesti perustettu tuomioistuin, ilman että sen olisi ensin päätettävä asiassa C-508/19 esitetyssä ennakkoratkaisupyynnössä tai unionin tuomioistuimen tuomiossa A. K. ym. (C-585/18, C-624/18 ja C-625/18, EU:C:2019:982) tarkoitettu menettely?