ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset - Tutkittavaksi ottaminen - Velvollisuus esittää yhteisöjen tuomioistuimelle riittävästi yksityiskohtaista tietoa asiaan liittyvistä tosiseikoista ja lainsäädännöstä

(EY:n perustamissopimuksen 177 artikla (josta on tullut EY 234 artikla))

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Sijoittautumisvapaus - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Muu ensivakuutus kuin henkivakuutus - Direktiivi 73/239/ETY - Vakuutusyrityksille asetettu kielto harjoittaa muuta kuin vakuutusliikkeeseen liittyvää liiketoimintaa - Ulottuvuus - Tällaisten yritysten toteuttama sellaisten yksiköiden perustaminen, jotka ovat erillisiä oikeushenkilöitä ja jotka harjoittavat liiketoimintaa - Hyväksymisedellytykset - Vastaavan säännöksen välitön oikeusvaikutus

(Neuvoston direktiivin 73/239/ETY 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Jotta yhteisön oikeutta voitaisiin tulkita siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen, sen on määriteltävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiasiat ja oikeudelliset seikat tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat. Nämä edellytykset koskevat erityisesti tiettyjä aloja, kuten kilpailua, joille on luonteenomaista tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monimutkaisuus. Ennakkoratkaisupyynnöissä annetut tiedot eivät ole tarpeen ainoastaan sen vuoksi, että yhteisöjen tuomioistuin voi niiden perusteella antaa asian ratkaisun kannalta hyödyllisiä vastauksia, vaan myös siksi, että jäsenvaltioiden hallituksilla ja tietyillä muilla osapuolilla on niiden perusteella mahdollisuus esittää huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että kyseiset osapuolet voivat käyttää tätä mahdollisuuttaan, ottaen huomioon se, että edellä mainitun artiklan mukaan ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi näille osapuolille.

( ks. 42-43 kohta )

2. Muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun ensimmäisen direktiivin 73/239/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/49/ETY, jonka mukaan vakuutusyritykset rajoittavat liiketoimintansa vakuutusliikkeeseen ja siitä välittömästi johtuvaan liiketoimintaan harjoittamatta muita kaupallisia liiketoimia, 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ei kielletä sitä, että pelkästään vakuutusliikettä harjoittavat keskinäiset yhtiöt perustavat laitoksen, joka on keskinäisten yhtiöiden muodostaman liiton kaltainen erillinen oikeushenkilö, joka harjoittaa liiketoimintaa, mikäli kyseisten keskinäisten yhtiöiden tällaiseen laitokseen sijoittama pääoma ei ylitä niiden vapaasti käytettävissä olevia varoja ja niiden vastuu rajoittuu kyseiseen pääomaan.

Edellä mainittu säännös on riittävän täsmällinen ja ehdoton, jotta kyseiseen säännökseen voidaan vedota kansallisessa tuomioistuimessa viranomaista vastaan ja jotta tällaisen säännöksen kanssa ristiriidassa olevaa kansallista oikeussääntöä ei saa soveltaa.

( ks. 64 ja 70 kohta sekä tuomiolauselman 1-2 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtoverot - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen - Kansallista lainsäädäntöä, jonka nojalla työnantaja voi vähentää arvonlisäverotuksessa tietyn prosenttiosuuden korvauksesta, jonka se maksaa työntekijälle yksityisen ajoneuvon käyttämisestä liiketoimintaa varten, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 18 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

$$Jäsenvaltio ei noudata jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisia velvoitteitaan, kun se sallii sen, että arvonlisäverovelvollinen työnantaja vähentää arvonlisäverotuksessa osan korvauksesta, jonka se maksaa työntekijälle yksityisauton käyttämisestä liiketoimintaa varten.

Kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan sanamuodon mukaan verovelvollisella on oikeus vähentää arvonlisävero, joka on maksettu tavarasta tai palvelusta, jonka verovelvolliselle on luovuttanut tai suorittanut toinen verovelvollinen. Tämän säännöksen perusteella työntekijää, joka käyttää ajoneuvoaan työnantajansa liiketoimintaa varten, ei kuitenkaan voida katsoa kuudennessa arvonlisäverodirektiivissä eikä siis sen 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetuksi verovelvolliseksi, eikä tältä osin ole merkityksellistä, että työnantaja korvaa tällaisesta käytöstä aiheutuneet kustannukset. Sitä, että työntekijä käyttää ajoneuvoaan työnantajansa liiketoimintaa varten, ei voida myöskään katsoa kuudennessa arvonlisäverodirektiivissä tarkoitetuksi työnantajalle tehdyksi tavaroiden luovutukseksi. Näin ollen sellaista päätelmää, että työntekijälle kuuluva ajoneuvo ja tämän ajoneuvon kuluttama polttoaine olisi "luovutettu" verovelvolliselle työnantajalle kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla, ei voida tehdä pelkästään sen perusteella, että työnantaja korvaa osittain tällaiseen käyttöön liittyvät ajoneuvo- ja polttoainekustannukset.

Koska kahden verovelvollisen välillä ei tapahdu mitään tavaroiden luovutusta tai palvelujen suoritusta ja koska näin ollen ei ole mahdollista toimittaa laskua tai laskuna toimivaa asiakirjaa, kansallisessa asetuksessa sallittu arvonlisäveron vähennys on katsottava kuudennen arvonlisäverodirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyjen vähennysoikeutta koskevien vaatimusten vastaiseksi.

( ks. 44, 46-48 ja 75-77 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Kantelujen tutkiminen - Asian käsittelyn lopettamisesta tehtyjen päätösten perustelut - Perusteluvelvollisuuden laajuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 3 artikla)

2. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Kantelujen tutkiminen - Asian tutkintaan liittyvän yhteisön edun huomioon ottaminen - Arviointiperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 17 3 artikla)

Tiivistelmä

1. Kun komissio hylkää sille asetuksen N:o 17 3 artiklan perusteella tehdyn kantelun, sen on ilmaistava selvästi hylkäämispäätöksensä syyt ja perusteltava riittävän täsmällisesti ja yksityiskohtaisesti erityisesti arviointinsa siitä, onko kantelun tutkimista soveliasta jatkaa vai ei, siten, että yhteisöjen tuomioistuinten on mahdollista tehokkaasti valvoa tapaa, jolla komissio on käyttänyt harkintavaltaansa määritellä asioiden tärkeysjärjestystä. Mikään ei sen sijaan velvoita sitä viittaamaan päätöksessään nimenomaisesti yhteisön edun käsitteeseen.

( ks. 54 kohta )

2. Vaikka komission on harkintavaltaansa käyttäessään otettava huomioon kaikki merkitykselliset oikeudelliset seikat ja tosiseikat ja sen on etenkin huolellisesti tutkittava kaikki ne tosiasiaperusteet ja oikeusperusteet, jotka kantelijat saattavat sen tietoon, jotta se voisi päättää kilpailusääntöjen rikkomisesta tehtyä kantelua koskevista jatkotoimenpiteistä, niiden arviointiperusteiden lukumäärää, joita komissio voi käyttää, ei sitä vastoin ole syytä rajoittaa, eikä toisaalta ole myöskään syytä edellyttää komissiolta sitä, että se nimenomaisesti käyttäisi tiettyjä arviointiperusteita, koska kanteluun liittyvän yhteisön edun arviointi perustuu kunkin yksittäisen asian olosuhteisiin.

( ks. 57-58 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus Sijoittautumisvapaus Itsenäiset kauppaedustajat Direktiivi 86/653/ETY Säännökset, joilla taataan kauppaedustajalle tiettyjä oikeuksia edustussopimuksen lakkaamisen jälkeisen ajan osalta Alueellinen soveltamisala Kyseisiä säännöksiä sovelletaan kauppaedustajaan, joka harjoittaa toimintaansa jäsenvaltioissa Kolmanteen maahan sijoittautunut päämies Edustussopimus, johon on sovittu sovellettavan tämän maan lakia Tällaisen lainvalinnan vaikutuksettomuus

(Neuvoston direktiivin 86/653/ETY 17, 18 ja 19 artikla)

Tiivistelmä

$$Jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta annetun direktiivin 86/653/ETY 17 ja 18 artiklaa, joilla taataan kauppaedustajalle tiettyjä oikeuksia edustussopimuksen lakkaamisen jälkeisen ajan osalta, on sovellettava, jos kauppaedustaja on harjoittanut toimintaansa jäsenvaltiossa, vaikka päämies on sijoittautunut kolmanteen maahan ja vaikka sopimusehdon mukaan sopimukseen sovellettava laki on tämän kolmannen maan laki.

Direktiivin 1719 artiklassa, jotka ovat pakottavia säännöksiä, säädetyn järjestelmän tavoitteena on nimittäin suojata kauppaedustajien osalta sijoittautumisvapautta ja vääristymätöntä kilpailua sisämarkkinoilla, minkä vuoksi näitä säännöksiä on sovellettava, kun kyseinen tilanne liittyy läheisesti yhteisöön.

( ks. 21 ja 2426 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Maatalous - Yhteinen maatalouspolitiikka - Tiettyjä tukijärjestelmiä koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä - Jäsenvaltion tietokonepohjainen tietokanta - Toimivaltainen viranomainen ilmoittaa uudelle viljelijälle tuen aikaisemman hakijan antamia tietoja - Edellytykset

(Komission asetuksen N:o 3508/92 3 artiklan 1 kohta ja 9 artikla)

2. Maatalous - Yhteinen maatalouspolitiikka - Tiettyjä tukijärjestelmiä koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä - Toimivaltainen viranomainen kieltäytyy antamasta tietoja, jotka ovat tarpeen tukihakemuksen säännönmukaisuuden varmistamiseksi - Seuraamusten määräämistä antamatta jätettyjen tietojen perusteella ei voida hyväksyä

(Komission asetuksen N:o 3887/92 9 artikla)

Tiivistelmä

1. Tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä annetun asetuksen N:o 3508/92 3 artiklan 1 kohdassa ja 9 artiklassa, kun niitä tarkastellaan yhdessä yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden kanssa, sallitaan se, että toimivaltaiset viranomaiset kyseisten henkilöiden intressejä punnittuaan antavat aikaisempina vuosina viljeltyihin peltokasveihin liittyviä tietoja, jotka peltokasvien viljelyalan tuen aikaisempi hakija on antanut tai jotka on annettu hänen lukuunsa, uudelle viljelijälle, joka tarvitsee niitä voidakseen hakea tällaista tukea samoille alueille ja joka ei voi saada niitä muualta.

( ks. 39 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta )

2. Kun toimivaltainen viranomainen kieltäytyy antamasta pyydettyjä tietoja, sillä ei ole oikeutta määrätä tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan perusteella seuraamuksia hakijalle, käyttäen perusteena niitä tietoja, joita se ei pyynnöistä huolimatta ole tälle antanut.

( ks. 47 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Määrälliset rajoitukset - Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet - Trikloorietyleenin ammattimaista käyttöä koskeva kielto ja kieltoon liittyvä poikkeusjärjestelmä - Perusteltavuus - Kansanterveyden suojelu

(EY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artikla (joista on muutettuina tullut EY 28 ja EY 30 artikla))

Tiivistelmä

$$Kansallinen lainsäädäntö, jossa asetetaan trikloorietyleenin ammattimaista käyttöä koskeva periaatteellinen kielto ja säädetään järjestelmästä, jossa myönnetään yksittäisiä poikkeuksia tietyin edellytyksin, on perustamissopimuksen 30 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) tarkoitettu määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide, joka on perusteltu perustamissopimuksen 36 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 30 artikla) nojalla ihmisten terveyden suojelemista koskevilla syillä.

Kun otetaan huomioon viimeaikainen alan lääketieteellinen tutkimustyö mutta myös se, että tutkimuksen tässä vaiheessa on vaikeaa määritellä, missä ratkaisevassa pisteessä trikloorietyleenille altistuminen merkitsee vakavaa vaaraa ihmisen terveydelle, ei ole ilmeistä, että tällaisella lainsäädännöllä ylitettäisiin se, mikä on tavoiteltuun päämäärään nähden välttämätöntä. Järjestelmä, jossa myönnetään yksittäisiä poikkeuksia tietyin edellytyksin, on asianmukainen ja oikeasuhteinen, koska sen perusteella on mahdollista parantaa työntekijöiden suojelua siten, että samalla otetaan kuitenkin huomioon yritysten toiminnan jatkuvuuden vaatimukset.

( ks. 35, 45-46 ja 49 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Maito ja maitotuotteet - Maidon lisämaksu - Lisämaksusta vapautettujen viitemäärien myöntäminen - Tuottajat, jotka ovat pidättäytyneet toimituksista kaupan pitämisestä luopumista tai tuotannon muuttamista koskevan palkkiojärjestelmän mukaisesti - Erityisviitemäärää ei voida myöntää lopullisesti tuottajalle, jolla on alkuperäinen viitemäärä mutta joka ei itse ole käyttänyt väliaikaista erityisviitemäärää tilansa olemassa olevan maidontuotannon lisäämiseen

(Neuvoston asetuksen N:o 857/84 3 a artiklan 3 kohdan ensimmäinen virke, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1639/91)

Tiivistelmä

$$Maidon lisämaksun soveltamista maito- ja maitotuotealalla koskevista yleisistä säännöistä annetun asetuksen N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1639/91, 3 a artiklan 3 kohdan ensimmäistä virkettä on erityisviitemäärän myöntämisjärjestelmää ohjaavien periaatteiden valossa tulkittava siten, että alkuperäistä viitemäärää hallussaan pitävälle tuottajalle, joka saa tämän määrän lisäksi väliaikaisen erityisviitemäärän, ei voida myöntää lopullisesti tätä erityisviitemäärää, jos hän - muita vaadittavia edellytyksiä huomioon ottamatta - ei ole itse käyttänyt sitä tilansa olemassa olevan maidontuotannon lisäämiseen. Näin on silloin, kun tämä tuottaja antaa alkuperäisen viitemääränsä vuokralle ja tuottaa maitoa ainoastaan väliaikaisen erityisviitemääränsä perusteella.

( ks. 40 kohta ja tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtoverot - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen - Sellaisista luovutetuista tavaroista ja suoritetuista palveluista maksetun veron vähentäminen, jotka on tarkoitettu käytettäviksi verotettaviin liiketoimiin liittyviin investointeihin - Tilanne, jossa näiden tavaroiden tai palvelujen toimittamisen jälkeen, mutta ennen kuin kyseisiin liiketoimiin on ryhdytty, lakia muutetaan siten, että kyseisellä verovelvollisella ei ole enää oikeutta luopua näiden liiketointen verovapaudesta - Vähennysoikeuden kannalta merkityksetön seikka - Luottamuksensuoja - Oikeusvarmuus

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 17 artikla)

Tiivistelmä

$$Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 17 artiklaa on tulkittava siten, että siitä huolimatta, että arvonlisävero on vahvistettu jälkitarkastusta koskevin varauksin, verovelvollisen oikeus vähentää eräiden vuokrausta koskevien liiketoimien toteuttamiseksi saamistaan tavaroista tai palveluista suoritettu arvonlisävero säilyy, kun näiden tavaroiden tai palvelujen toimittamisen jälkeen, mutta ennen kuin kyseisiin liiketoimiin on ryhdytty, lakia muutetaan siten, että kyseisellä verovelvollisella ei ole enää oikeutta luopua näiden liiketointen verovapaudesta. Luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden kanssa on näet ristiriidassa se, että tällainen lainmuutos vie verovelvolliselta taannehtivasti vähennysoikeuden, jonka se on saanut.

( ks. 47 ja 53 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Kosmeettiset valmisteet - Pakkaukset ja merkinnät - Direktiivi 76/768/ETY - Toimenpiteet sellaista mainontaa vastaan, jolla yhdistetään kosmeettisiin valmisteisiin ominaisuuksia, joita niillä ei ole - Lifting-nimityksellä varustetun kosmeettisen tuotteen maahantuontia tai markkinointia koskeva kielto - Kiellon hyväksyttävyyden edellytys - Nimityksen harhaanjohtavuus - Kansallisen tuomioistuimen arviointi asiasta

(EY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artikla (joista on muutettuina tullut EY 28 ja EY 30 artikla); neuvoston direktiivin 76/768/ETY 6 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

$$Kosmeettisia valmisteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 76/768/ETY 6 artiklan 3 kohdassa on asetettu velvollisuus, jonka mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kosmeettisten valmisteiden selosteissa, esillepanossa ja mainostamisessa ei käytetä tekstiä, nimiä, tavaramerkkejä, kuvia eikä figuratiivisia tai muita merkkejä, jotka yhdistäisivät näihin valmisteisiin ominaisuuksia, joita niillä ei ole. Tässä säännöksessä määritellään toisaalta näin kuluttajien suojelemiseksi ja hyvän kauppatavan takaamiseksi tarkoitetut toimenpiteet, jotka kuuluvat pakottaviin vaatimuksiin, joiden nojalla perustamissopimuksen 30 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) tarkoitettua tavaroiden vapaata liikkuvuutta voidaan rajoittaa, ja toisaalta tämän säännöksen tavoitteena on ihmisten terveyden suojelu perustamissopimuksen 36 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 30 artikla) tarkoitetulla tavalla, koska näiden tuotteiden ominaisuuksia koskevat harhaanjohtavat tiedot voivat vaikuttaa kansanterveyteen.

Edellä mainittujen säännösten kanssa ei näin ollen ole ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään nimessään ilmaisun "lifting" sisältävän kosmeettisen tuotteen tuonti ja markkinointi, jos nyt esillä olevan asian kaltaisissa olosuhteissa kyseinen nimi johtaa harhaan valistuneen, kohtuullisen tarkkaavaisen ja harkitsevan keskivertokuluttajan, joka arvioi tuotteella olevan ominaisuuksia, joita sillä ei ole.

Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tällaisen kuluttajan todennäköisten odotusten perusteella todeta, onko tuotteen nimi mahdollisesti harhaanjohtava. Yhteisön oikeuden kanssa ei ole ristiriidassa, että kansallinen tuomioistuin voi kyseisen nimen harhaanjohtavuuden arvioinnin yhteydessä erityisiä vaikeuksia kohdattuaan turvautua arviointinsa selkeyttämiseksi kansallisessa lainsäädännössä säädetyin edellytyksin mielipidemittauksiin taikka asiantuntijalausuntoihin. (ks. 24, 25 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus - Rajoitukset - Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan vain tietyillä elimillä on oikeus urheilukilpailujen vedonlyöntien keräämiseen - Perustelut - Kuluttajansuoja ja yhteiskuntajärjestyksen suojaaminen

(EY:n perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla))

Tiivistelmä

$$Kansallisella lainsäädännöllä, jolla tietyille elimille annetaan yksinoikeus kerätä urheilukilpailujen vedonlyöntejä ja jolla näin suoraan tai välillisesti estetään elinkeinonharjoittajia, joiden kotipaikka on jossakin toisessa jäsenvaltiossa, itse keräämästä vedonlyöntejä, rajoitetaan palvelujen tarjoamisen vapautta, vaikka tätä lainsäädäntöä sovellettaisiinkin erotuksetta.

Koska kyseessä olevalla lainsäädännöllä ei syrjitä kansalaisuuden perusteella, tämä rajoitus voidaan kuitenkin perustella kuluttajansuojaa ja yhteiskuntajärjestyksen suojaamista koskevilla tavoitteilla. Joskin on totta, että kyseessä olevalla lainsäädännöllä ei kielletä ehdottomasti vedonlyöntien keräämistä urheilutapahtumissa vaan annetaan oikeus tähän toimintaan tietyille elimille tietyillä edellytyksillä, sen määrittäminen, minkä laajuista suojaa jäsenvaltio haluaa alueellaan antaa arpajaisten ja muiden rahapelien osalta, on osa jäsenvaltioiden harkintavaltaa. Kullekin jäsenvaltiolle kuuluu nimittäin sen määrittäminen, onko tavoiteltuun päämäärään nähden tarpeellista, että tällainen toiminta kielletään kokonaan tai osittain, vai onko tätä toimintaa ainoastaan rajoitettava ja säädettävä toiminnan valvomiseksi tarpeellisista, enemmän tai vähemmän tiukoista valvontajärjestelyistä. Näin ollen sillä seikalla, että tietty jäsenvaltio on ottanut käyttöön erilaisen suojajärjestelmän kuin jokin toinen jäsenvaltio, ei ole merkitystä arvioitaessa kyseisten säännösten välttämättömyyttä ja oikeasuhtaisuutta. Niitä on arvioitava ottaen huomioon ainoastaan kyseisen jäsenvaltion tavoittelemat päämäärät ja se suojan taso, jonka nämä jäsenvaltiot haluavat turvata.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Sosiaalipolitiikka - Euroopan sosiaalirahasto - Ammatillisten koulutushankkeiden rahoittamiseen myönnetty tuki - Tuen väärinkäyttö - Yhteisön oikeudessa asetettujen seuraamusten luonne - Seuraamukset eivät ole rikosoikeudellisia

(Neuvoston asetuksen N:o 2950/83 6 artikla)

2 Jäsenvaltiot - Velvoitteet - Velvoite määrätä seuraamuksia yhteisön oikeuden rikkomisesta - Soveltamisala

(EY:n perustamissopimuksen 5 artikla (josta on tullut EY 10 artikla))

Tiivistelmä

1 Euroopan sosiaalirahaston myöntämän tuen väärinkäyttöä ei ole yhteisön oikeudessa luonnehdittu rikosoikeudellisesti rangaistavaksi teoksi.

Euroopan sosiaalirahaston tehtävistä tehdyn päätöksen 83/516/ETY soveltamisesta annetun asetuksen N:o 2950/83 6 artiklasta ilmenee, että seuraamukset, joita on säädetty ESR:n myöntämän tuen käyttämisestä tukipäätöksessä vahvistettujen ehtojen vastaisesti, eivät ole rikosoikeudellisia.

2 EY:n perustamissopimuksen 5 artiklassa (josta on tullut EY 10 artikla) jäsenvaltiot velvoitetaan toteuttamaan kaikki aiheelliset toimenpiteet yhteisön oikeuden soveltamisen ja tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi, minkä vuoksi niiden on tehokkaasti sanktioitava menettelyt, jotka loukkaavat yhteisön taloudellisia etuja silloin kun yhteisön oikeudessa ei ole säädetty erityistä seuraamusta sen säännösten rikkomisesta tai jos siinä viitataan tältä osin kansallisiin lakeihin, asetuksiin ja hallinnollisiin määräyksiin. Näin myös silloin kun yhteisön oikeudessa on säädetty tietyistä seuraamuksista, mutta siinä ei vahvisteta tyhjentävästi, minkälaisia seuraamuksia jäsenvaltiot voivat säätää. Näissä tapauksissa kansalliset seuraamukset voivat olla rikosoikeudellisia, vaikka yhteisön oikeudessa säädetään vain yksityisoikeudellisesta seuraamuksesta.

Kansallisten viranomaisten vahvistaman seuraamuksen on oltava vastaavanlainen kuin kansallisessa oikeudessa vastaavanlaatuisen ja vakavuudeltaan samanlaisen rikkomisen varalta säädetty seuraamus, tehokas ja oikeassa suhteessa rikkomisen vakavuuteen sekä ennaltaehkäisevä.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Liikenne - Meriliikenne - Jäsenvaltion ja kolmannen maan välinen lastinjakosopimus - Asetuksen N:o 4055/86 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöhemmin tehtävä sopimus - Käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 4055/86 3 ja 4 artikla sekä 5 artiklan 1 kohta)

2 Liikenne - Meriliikenne - Jäsenvaltion ja kolmannen maan välinen lastinjakosopimus - Velvollisuus mukauttaa ennen asetuksen N:o 4055/86 voimaantuloa voimassa ollut sopimus - Mukautuksen määräaika

(Neuvoston asetuksen N:o 4055/86 4 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1 Jäsenvaltion ja kolmannen maan välinen merenkulkusopimus, joka on tullut voimaan vasta 1.1.1987 jälkeen, jolloin palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen annettu neuvoston asetus N:o 4055/86 tuli voimaan, ja joka sisältää sopimuspuolten välisiä lastinjakojärjestelyjä, on tämän asetuksen 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöhemmin tehtävä sopimus. Sitä vastoin ennen kyseistä päivämäärää voimaan tulleisiin sopimuksiin sovelletaan kyseisen asetuksen 3 ja 4 artiklan säännöksiä.

2 Sen päivän määrittämisen osalta, josta lähtien jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä tehty lastinjakosopimus olisi ollut mukautettava, palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen annetun asetuksen N:o 4055/86 4 artiklan 1 kohdassa tehdään ero toisaalta käyttäytymissääntöjen alaan kuuluvan liikenteen ja toisaalta kyseisten sääntöjen soveltamisalaan kuulumattoman liikenteen välillä. Kyseisessä asetuksessa annetaan vain viimeksi mainitun liikenteen osalta jäsenvaltioille 1.1.1993 päättyvä määräaika säädetyn mukauttamisen toteuttamiseksi. Käyttäytymissääntöjen alaan kuuluvalle liikenteelle ei ole myönnetty määräaikaa sopimuksen mukauttamiseksi.