FI Euroopan unionin virallinen lehti C 328/5

Valitus, jonka Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG, Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG, Deutsche Saatveredelung AG, Ernst Benary, Samenzucht GmbH, Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH, Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG, Klemm + Sohn GmbH & Co. KG, KWS Saat AG, Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG, Nordsaat Saatzuchts GmbH, Peter Franck-Oberaspach, P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH, Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG, Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG, Strube Research GmbH & Co. KG, Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR ja W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG ovat tehneet 24.7.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-559/14, Ackermann Saatzucht ym. v. parlamentti ja neuvosto, 18.5.2015 antamasta määräyksestä

(Asia C-408/15 P)

(2015/C 328/05)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG, Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG, Deutsche Saatveredelung AG, Ernst Benary, Samenzucht GmbH, Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH, Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG, Klemm + Sohn GmbH & Co. KG, KWS Saat AG, Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG, Nordsaat Saatzuchts GmbH, Peter Franck-Oberaspach, P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH, Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG, Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG, Strube Research GmbH & Co. KG, Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR ja W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (edustajat: avocat P. de Jong, advocat P. Vlamminck ja advocat B. Van Vooren)

Muut osapuolet: Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— toteaa, että unionin yleinen on tehnyt asiassa T-559/14 antamassaan määräyksessä oikeudellisen virheen, kun se on katsonut, että geenivarojen saantia ja saatavuutta sekä niiden käytöstä saatavien hyötyjen oikeudenmukaista ja tasapuolista jakoa koskevan Nagoyan pöytäkirjan määräysten noudattamistoimenpiteistä käyttäjille unionissa 16.4.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 511/2014 (1) ei koskenut valittajia erikseen

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-559/14 antaman määräyksen kokonaisuudessaan ja toteaa, että riidanalainen asetus koskee valittajia suoraan ja erikseen, ja ottaa näin ollen valituksen tutkittavaksi

— palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäinen valitusperuste – Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että riidanalainen asetus ei koskenut valittajia erikseen. Valittajat väittävä, että asetus koskee niitä SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla erikseen, kahden kansainvälisen sopimuksen, joiden osapuoli unioni on (uusien kasvilajikkeiden suojaamista koskeva kansainvälinen yleissopimus ja biologista monimuotoisuutta koskevaan yleissopimukseen liittyvä Nagoyan pöytäkirja) välillä on oikeudellinen ristiriita; ensimmäisellä näistä sopimuksista pannaan täytäntöön Euroopan unionin perusoikeuskirjan 13 artikla, joka koskee tieteellisen tutkimuksen vapautta. Tämän jälkeen molemmat yleissopimukset saatettiin osaksi unionin lainsäädäntöä kahdella suoraan sovellettavalla asetuksella, joista aikaisemmalla asetuksella 2100/94 tunnustetaan valittajille kuuluva tutkimuksen vapautta koskeva perusoikeus ja jälkimmäisellä asetuksella 511/2014 rajoitetaan sitä tuntuvasti. Kummassakaan asetuksessa ei edellytetä jäsenvaltioilta lainsäädännöllisiä toimenpiteitä eikä edes sallita niitä unionin oikeuden nojalla, eikä unionin tasolla voida antaa täytäntöönpanosäädöksiä tai delegoituja säädöksiä.

Tätä oikeudellista taustaa vasten valittajat väittävät, että toimi koskee niitä SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla erikseen (ja suoraan), koska seuraavat edellytykset täyttyvät: valittajat kuuluvat ”erityiset oikeudelliset tunnusmerkit” täyttävien henkilöiden oikeudelliseen luokkaan (joilla on rajaton oikeus kasviainekseen liittyvään tietämykseen; ns. kasvinjalostajia koskeva poikkeus), mikä ei käy ilmi itse riidanalaisesta asetuksesta vaan toisesta suoraan sovellettavasta asetuksesta, joka ei myöskään edellytä kansallisia täytäntöönpanotoimia. Riidanalainen asetus on ristiriidassa ylemmänasteisten säännösten ja erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 13 artiklan ja kansainvälisen yleissopimuksen, jonka sopimuspuoli EU on, kanssa. Oikeudellinen luokka on suljettu ja ehdoton, joten toimi ei koske valittajia erikseen sosioekonomisesti vaan oikeudellisesti, sillä kyse on yhdestä perustavanlaatuisesta kasvinjalostajia koskevasta poikkeuksesta, eikä ”samankaltaisia” oikeuksia loukata.

Toinen valitusperuste – Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se ei ole ottanut kantaa siihen, oliko unionin lainsäätäjän otettava huomioon erityisesti valittajien tilanne ylemmänasteisten nimenomaisten säännösten perusteella siltä osin kuin riidanalainen asetus pakottaa valittajat sopimussuhteeseen, jolla rikotaan ylemmänasteisia oikeussääntöjä ja erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 13 artiklaa.

Kolmas valitusperuste – Valittajat väittävät, että tutkimatta jättäminen johtaisi Euroopan unionin oikeussuojajärjestelmän puutteellisuuteen, mikä on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan vastaista. Yhtäältä kasvinjalostajien oikeus perustuu suoraan yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista annettuun asetukseen, jolla Euroopan unioni on pannut täytäntöön Euroopan unionin perusoikeuskirjan 13 artiklan ja sille UPOV-yleissopimuksen nojalla kuuluvat kansainväliset velvoitteensa. Toisaalta riidanalaisessa asetuksessa 511/2014 säädetään suoraan sovellettavasta asianmukaisesta huolellisuudesta, ja tällä asetuksella puolestaan on pantu täytäntöön Nagoyan pöytäkirja, jonka sopimuspuoli EU on. Kummassakaan tapauksessa ei edellytetä täytäntöönpanotoimia unionin toimielimiltä (sääntelytoimien muodossa) eikä jäsenvaltioilta kansallisen lainsäädännön osalta, eikä tämä ole edes oikeudellisesti sallittua unionin oikeuden nojalla. Näin ollen SEUT 267 artiklan nojalla ei voida tosiasiallisesti suorittaa laillisuusvalvontaa eikä tule olemaan SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuja sääntelytoimia. Valittajat katsovat, että kun sovelletaan tuomion Inuit (C-583/11 P) 92 kohdan mukaista arviointiperustetta, joka liittyy riidanalaisen toimen täytäntöönpanoon, ainoa mahdollinen johtopäätös on, että tässä oikeusasteessa SEUT 263 artiklan nojalla nostettava suora kanne on ainoa mahdollinen ja asianmukainen oikeussuojakeino laillisuusvalvonnan toteuttamiseksi.

(1) EUVL L 150, s. 59.