6

Asian taustalla olevat tosiseikat on esitetty valituksenalaisen tuomion 4–16 kohdassa seuraavalla tavalla: ”4 Kantaja on yhteenliittymä, jossa ovat mukana Italian valtio, Campanian alue, Napolin maakunta ja useita kuntia. Se on julkisoikeudellinen oikeushenkilö. Se perustettiin 29.7.1971 annetulla Italian lailla nro 578 tavoitteena säilyttää ja kunnostaa arkkitehtoniset kokonaisuudet, jotka muodostuvat 1700-luvulta peräisin olevista Ville vesuviane -rakennuksista ja niitä ympäröivistä alueista (puistot, puutarhat ja lisärakennukset). 5 Kantajan toimittamien tietojen mukaan, joita komissio ei ole riitauttanut, Italian valtio teki vuonna 1986 kantajan pyynnöstä komissiolle hakemuksen EAKR:n taloudellisen tuen myöntämisestä infrastruktuuri-investointiin, jonka kohteena oli Villa Favoritan alapuiston, Villa Ruggieron puutarhan ja Villa Campolieton arkkitehtonisen kompleksin kunnostamista koskeva yhtenäinen järjestelmä. Näistä Ville Vesuniane -rakennuksista ensimmäiseksi mainittu kuuluu Italian valtion omistamaan alueeseen. Kaksi jälkimmäistä ovat kantajan omaisuutta. 6 Komissio myönsi 18.12.1986 tehdyllä päätöksellä K(86) 2029/120, joka oli osoitettu Italian tasavallalle, enintään 7,5 miljardin Italian liiran (ITL) suuruisen EAKR:n tuen (nro 86/05/04/054), joka on 50 prosenttia tukikelpoisista menoista, infrastruktuuri-investointiin, joka koskee edellä mainittua järjestelmää Villa Campolieton, Villa Favoritan ja Villa Ruggieron kunnostamiseksi matkailutarkoituksiin (jäljempänä myöntämispäätös). 7 Kyseisessä päätöksessä kantaja mainitaan sekä tuensaajana (kolmas perustelukappale ja 3 artikla) että hakemuksesta ja hankkeen toteuttamisesta vastaavana tahona (päätöksen liite). Päätöksen liitteessä olevan aikataulun mukaan kyseisen hankkeen toteuttamiseen liittyvien menojen tukikelpoisuusajanjakso alkoi vuoden 1987 tammikuussa ja päättyi vuoden 1990 kesäkuussa. Mainitun päätöksen 4 artiklassa todetaan, että komissio voi vähentää EAKR:n tuen määrää tai peruuttaa sen, jos kyseisessä päätöksessä mainittuja ehtoja, mukaan lukien hankkeen toteuttamisen aikatauluun liittyvät ehdot, ei noudateta. Tässä tapauksessa komissio voi vaatia ’päätöksen tuensaajalle’ jo maksetun tuen palauttamista osittain tai kokonaan. Tukea voidaan vähentää, se voidaan peruuttaa tai sen takaisinmaksua voidaan vaatia vasta sen jälkeen, kun tuensaajalle on annettu tilaisuus esittää huomautuksensa komission tätä varten asettamassa määräajassa (4 artikla). 8 Tämän päätöksen perusteella vuonna 1988 ja 1990 maksettiin Italian viranomaisten pyynnöstä kaksi ennakkomaksua, joiden kummankin suuruus oli 3 miljardia ITL. 9 Italian valtio pyysi 29.3.1995 päivätyllä kirjeellä pidennystä lopullisten maksupyyntöjen esittämiselle asetettuun määräaikaan, joka asetuksen N:o 4254/88 12 artiklan mukaan päättyi , ja väitti, että töitä oli lykätty ’eriluonteisten lainkäyttöön liittyvien toimien’ tai ’pakkolunastuksen kohteeksi joutuneiden henkilöiden kanssa vireillä olevien oikeudenkäyntien’ vuoksi. 10 Italian viranomaiset muistuttivat 15.2.2000 päivätyllä kirjeellä pyytäneensä edellä mainitun määräajan pidentämistä. Ne pyysivät lisäksi uuden ennakkomaksun suorittamista mahdollisimman pian ja väittivät, että siihen saakka aiheutuneiden menojen määrä oli jo maksettujen ennakkomaksujen määrää huomattavasti suurempi. Ne toimittivat pyyntöjensä tueksi komissiolle päivätyn kertomuksen, joka oli laadittu niiden toimesta toteutetun valvontahankkeen johdosta. Kyseisessä kertomuksessa oli seuraavat merkinnät: Villa-Campolietoon liittyviä töitä koskevien ’maksujen päättymispäivä’: 1994; Villa Ruggieroon liittyvien ’töiden valmistumispäivä (todellinen)’: 1994 ja Villa Favoritaan liittyvien töiden [ensimmäisen] osan ’töiden valmistumispäivä (todellinen)’: 1993. Kyseisen kertomuksen kohdassa, jonka otsikkona on ’Lykkäämisestä päättämiseen johtaneet lainkäyttöön liittyvät syyt’, todettiin Villa Campolieton osalta, että ’lainkäyttöön liittyviä ongelmia ei ole ollut’. Siinä viitattiin Villa Ruggiero -huvilan osalta ’menettelyihin asukkaiden poistamiseksi puutarhasta’. Siinä mainittiin Villa Favoritaan liittyvien töiden valmistumisen osalta ’valtion alueen lopullisen käyttöoikeuden saaminen sekä laittomien asukkaiden häätäminen ja maanjäristyksen uhrien suojana olevien konttien poistaminen’. Kyseisessä kertomuksessa todettiin lisäksi, että jos yhteisön tukea ei mahdollisesti maksettaisi, ’[kantajalle] saattaisi aiheutua vakavia taloudellisia ongelmia siinä tapauksessa, ettei se saa korvausta muilta ulkopuolisilta rahoittajilta (esimerkiksi hankkeen mahdollinen sisällyttäminen [yhteisön tukikehykseen] Campania 94/99), koska [kantajalla] ei ollut sellaisia omia varoja, joilla edellä mainitut varat voitaisiin korvata’. 11 Italian viranomaiset esittivät 8.3.2001 päivätyllä kirjeellä tuen loppuosan maksamista koskevan pyynnön. 12 Komissio toimitti 12.10.2001 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisille ehdotuksen EAKR:n taloudellisen tuen lakkauttamisesta. Se totesi ensin kyseisessä kirjeessä, ettei sille toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmennyt, että päivätyssä kertomuksessa (ks. edellä 10 kohta) mainitut tapahtumat olisivat johtaneet lainkäyttöä koskeviin menettelyihin, ja huomautti tämän jälkeen, että asetuksen N:o 4254/88 12 artiklassa tarkoitettujen lainkäyttöön liittyvien syiden puuttuessa tuki oli lakkautettu päivätyn maksupyynnön perusteella, koska kyseinen pyyntö oli viimeinen ennen toimitettu maksupyyntö. Se tarkensi, että ilmoitettuja menoja pidettiin tukikelpoisina 2,8 miljardiin ITL:aan asti, joten EAKR:stä maksettavan tuen määrä oli 1,4 miljardia ITL. Se vahvisti näin ollen takaisin perittävän summan suuruudeksi 4,6 miljardia ITL ja määräsi 1,5 miljardin ITL:n suuruisen jäännössumman vapauttamisesta. Se totesi lisäksi seuraavaa: ’Kun otetaan huomioon se, että lakkauttamisella voi olla taloudellisia vaikutuksia tuensaajaan tai lopullisiin tuensaajiin, pyydän Teitä virallisesti huolehtimaan siitä, että näille ilmoitetaan asiasta asianmukaisesti ja annetaan mahdollisuus esittää näkemyksensä niiden seikkojen suhteen, joita on käytetty heitä vastaan ja joihin riitautettu päätös perustuu. Pyydän Teitä ystävällisesti toimittamaan meille tätä koskevat tiedot.’ Se pyysi lisäksi Italian viranomaisia toimittamaan huomautuksensa kahden kuukauden kuluessa siinä tapauksessa, etteivät ne olleet samaa mieltä tästä lakkauttamista koskevasta ehdotuksesta. 13 Italian viranomaiset vastasivat 21.11.2001 päivätyllä kirjeellä, että ’[sillä, että tuen kahdesta ensimmäisestä erästä peritään takaisin 4,6 miljardin ITL:n suuruinen osa, oleva] taloudellinen vaikutus lopullisen tuensaajan talousarvioon – – on erittäin raskas, koska tämä on käyttänyt komission jo maksamat varat suunniteltujen töiden täysimääräiseen toteuttamiseen siinä uskossa, että [loppumaksua koskevien hakemusten esittämiselle asetetun] määräajan pidentämistä koskeva – – pyyntö hyväksytään’. Ne väittivät tältä osin päivätystä kertomuksesta ilmenevän, että hankkeen toteuttaminen oli jaettu kolmeen toiminnalliseen osaan, joista ainoastaan yksi eli Villa Favoritaan liittyvien töiden valmistumista koskeva osa oli joutunut sellaisten töiden toteuttamisessa ilmenneiden viivästysten kohteeksi, joiden osalta Italian viranomaiset olivat pyytäneet loppumaksua koskevan hakemuksen jättämiselle asetetun määräajan lykkäämistä. Villa Campolietoon ja Villa Ruggieroon liittyviä töitä koskeviin kahteen ensimmäiseen osaan liittyvät menot, joiden suuruus oli 7996087050 ITL, olivat aiheutuneet ennen eikä niiden osalta ollut tehty erityisiä määräajan pidentämistä koskevia pyyntöjä. 14 Komissio toimitti 13.3.2002 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisille lopullisen päätöksensä lakkauttaa kyseinen taloudellinen tuki sille ennen toimitetun viimeisen korvausvaatimuksen perusteella sen mukaisesti, mitä päivätyssä lakkauttamisehdotuksessa oli todettu [päätös D(2002) 810111, jäljempänä riidanalainen päätös]. Italian viranomaiset toimittivat kyseisen päätöksen kantajalle päivätyllä telekopiolla. 15 Komissio korosti riidanalaisessa päätöksessä, että ’lopullisen tuensaajan huomautukset eivät olleet saapuneet [sille]’. Se korosti lisäksi, etteivät Italian viranomaiset olleet riitauttaneet sitä, että sen mielestä 16.6.1999 päivätyssä kertomuksessa (ks. edellä 12 kohta) esitetyt tapahtumat eivät olleet asetuksen N:o 4254/88 12 artiklassa tarkoitettuja ’lainkäyttöön liittyviä syitä’. Se perusteli lisäksi sitä, että se oli hylännyt Italian viranomaisten pyynnön hyväksyä kahteen töiden osaan (Campolieto-huvila ja Ruggiero-huvila) liittyvät menot, jotka olivat näiden mukaan aiheutuneet ennen , mutta joita oli vaadittu maksettavaksi kyseisen päivämäärän jälkeen, huomauttamalla, että kyseisten viranomaisten päivätyssä kirjeessä esitetty määräajan pidentämispyyntö koski taloudellisen tuen loppuosaa (1,5 miljardia ITL) kokonaisuudessaan. Kyseisessä pidentämispyynnössä ei näet ollut tarkennettu, että se koski yksinomaan tiettyä töiden osaa, kuten Italian viranomaiset ovat väittäneet päivätyssä kirjeessään. 16 Komissio totesi tässä samassa päätöksessä lopuksi, että ’jäsenvaltiota ei [riidanalaisessa] päätöksessä eikä missään muussakaan yhteisön oikeuden säännöksessä tai määräyksessä estetä päättämästä olla perimättä takaisin sen omasta aloitteesta jo maksettuja summia’. Se pyysi lisäksi ’virallisesti’ Italian viranomaisia ilmoittamaan riidanalaisen päätöksen lopulliselle tuensaajalle asiasta vastaanottotodistuksella varustetulla kirjatulla kirjeellä. Se huomautti tältä osin, että ’siltä osin kuin [riidanalainen päätös] saattoi koskea lopullista tuensaajaa suoraan ja erikseen, tällä olisi mahdollisuus nostaa kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kahden kuukauden määräajan kuluessa, jota pidennetään [kymmenellä] päivällä pitkien etäisyyksien perusteella’.”