Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Johdanto

1. Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy (Longwyn, Ranska, sosiaaliturva-asioita käsittelevä tuomioistuin, jäljempänä myös kansallinen tuomioistuin) esittää yhteisöjen tuomioistuimelle kysymyksen sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71(2) tulkinnasta EY 39 ja EY 42 artiklan valossa.

2. Tämä kysymys on tullut esiin kansallisessa tuomioistuimessa riita-asiassa, jossa ovat vastapuolina Nemec ja Caisse régionale d’assurance maladie du Nord-Est (Koillis-Ranskan alueellinen sairausvakuutuskassa, jäljempänä CRAM). CRAM on todennut, että Nemecillä on oikeus entisille asbestityöntekijöille Ranskan lain mukaan suoritettaviin rahaetuuksiin. Se laski etuudet hallinnollisen soveltamisohjeen määräysten mukaisesti Nemecin viimeisten Ranskasta vuosina 1993/1994 saamien ansioiden mukaan. Nemec katsoo, että laskelman pohjana pitäisi olla hänen viimeisin – huomattavasti suurempi – Belgiasta vuosina 2003/2004 saamansa ansio.

3. Kansallinen tuomioistuin on epätietoinen siitä, onko se, että Nemecin viimeisintä Belgiasta saamaa ansiota ei oteta huomioon laskettaessa hänelle kuuluvaa etuutta, yhteensopivaa asetuksen N:o 1408/71 sekä EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaisen työntekijöiden liikkumisvapauden kanssa.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Yhteisön oikeus

1. Primaarioikeus

4. EY 39 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätään seuraavaa:

”Turvataan työntekijöiden vapaa liikkuvuus yhteisössä.

Se merkitsee, että kaikki kansalaisuuteen perustuva jäsenvaltioiden työntekijöiden syrjintä työsopimusten tekemisessä sekä palkkauksessa ja muissa työehdoissa poistetaan.”

5. EY 42 artiklassa määrätään seuraavaa:

”Neuvosto toteuttaa 251 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen komission ehdotuksesta sellaiset sosiaaliturvan alan toimenpiteet, jotka ovat tarpeen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi, erityisesti ottamalla käyttöön järjestelmän, joka turvaa siirtotyöläisille ja heidän huollettavilleen sen, että:

a) kaudet, jotka eri maiden lainsäädännön mukaan otetaan huomioon oikeuden saamiseksi etuuteen ja sen säilyttämiseksi sekä etuuden määrän laskemiseksi, lastetaan yhteen;

b) etuudet maksetaan jäsenvaltioiden alueella asuville.

Neuvosto tekee ratkaisunsa kaikissa 251 artiklassa tarkoitetuissa menettelyissä yksimielisesti.”

2. Asetus N:o 1408/71

6. Asetuksen N:o 1408/71 1 artiklassa esitetään muun muassa seuraavat määritelmät:

” – –

a) ’palkatulla työntekijällä’ ja ’itsenäisellä ammatinharjoittajalla’ tarkoitetaan:

i) henkilöä, joka on pakollisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen perusteella vakuutettu yhden tai useamman palkattujen työntekijöiden tai itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliturvajärjestelmän taikka virkamiesten erityisjärjestelmän kattaman vakuutustapahtuman varalta;

– –

j) ’lainsäädännöllä’ tarkoitetaan jokaisen jäsenvaltion osalta lakeja, asetuksia ja muita määräyksiä sekä kaikkia muita täytäntöönpanotoimenpiteitä, nykyisiä tai tulevia, jotka liittyvät 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin sosiaaliturvan aloihin tai järjestelmiin, tai 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitetuista maksuihin perustumattomista erityisetuuksista.

– –

o) ’toimivaltaisella laitoksella’ tarkoitetaan:

i) laitosta, jossa se, jonka etua asia koskee, on vakuutettu hakiessaan etuutta;

ii) laitosta, josta sillä, jonka etua asia koskee, on oikeus tai olisi oikeus etuuksiin, jos hän tai hänen perheenjäsenensä asuisivat sen jäsenvaltion alueella, jossa laitos sijaitsee;

– –

t) ’etuuksilla’ ja ’eläkkeellä’ tarkoitetaan kaikkia etuuksia ja eläkkeitä, mukaan lukien kaikki niiden osat, jotka maksetaan julkisista varoista, arvon säilyttäviä korotuksia ja lisäavustuksia, joihin sovelletaan III osaston säännöksiä, kuten myös kertasuoritteisia etuuksia, jotka maksetaan eläkkeiden yhteydessä, ja maksujen palauttamisen muodossa annettavia rahasuorituksia”.

7. Asetuksen 2 artiklan, jonka otsikkona on ”Asetuksen soveltamisalaan kuuluvat henkilöt”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Tätä asetusta sovelletaan palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja opiskelijoihin, jotka kuuluvat tai ovat kuuluneet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön piiriin ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia tai jotka ovat valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, jotka asuvat jäsenvaltion alueella, sekä heidän perheenjäseniinsä tai jälkeenjääneisiinsä.”

8. Asetuksen 4 artiklassa säädetään asetuksen asiallisesta ulottuvuudesta muun muassa seuraavaa:

”1) Tätä asetusta sovelletaan kaikkeen lainsäädäntöön, joka koskee seuraavia sosiaaliturvan aloja:

– –

c) vanhuusetuuksia;

– –

e) työtapaturma- ja ammattitautietuuksia;

– – ”

9. Asetuksen 13 artiklassa säädetään sovellettavien oikeussääntöjen määrittämisestä muun muassa seuraavaa:

”1. Jollei 14 c tai 14 f artiklasta muuta johdu, henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia. Tämä lainsäädäntö määrätään tämän osaston säännösten mukaisesti.

2. Jollei 14–17 artiklasta muuta johdu:

a) jäsenvaltion alueella työskentelevä henkilö on tämän valtion lainsäädännön alainen, vaikka hän asuu toisen jäsenvaltion alueella ja vaikka hänen työnantajanaan toimivan yrityksen tai yksityisen henkilön kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella;

– –

f) henkilö, johon jäsenvaltion lainsäädäntöä lakataan soveltamasta ilman, että toisen jäsenvaltion lainsäädäntö tulee sovellettavaksi häneen jonkin tämän kohdan edellä olevassa alakohdassa säädetyn säännön mukaisesti taikka jonkin artikloissa 14–17 säädetyn poikkeuksen tai erityissäännöksen perusteella, kuuluu sen jäsenvaltion lainsäädännön piiriin, jonka alueella hän asuu, yksinomaan tämän lainsäädännön määräysten mukaisesti.”

10. Asetuksen 46 artiklan, jonka otsikkona on ”Etuuksien myöntäminen”, 2 kohdassa säädetään muun muassa seuraavaa:

”Jos jäsenvaltion lainsäädännön vaatimat edellytykset oikeudesta etuuksiin eivät täyty, ellei oteta huomioon 45 artiklan ja/tai 40 artiklan 3 kohdan säännöksiä, sovelletaan seuraavia sääntöjä:

a) toimivaltainen laitos laskee sen etuuden teoreettisen määrän, jota kysymyksessä oleva henkilö voisi hakea, jos kaikki vakuutus- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet niiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan, joiden alainen palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on, olisivat täyttyneet kyseisessä jäsenvaltiossa ja sen soveltaman lainsäädännön mukaan etuuden myöntämispäivänä. Jos tämän lainsäädännön mukaan etuuden määrä on riippumaton täyttyneiden vakuutuskausien kestosta, määrää pidetään tässä a alakohdassa tarkoitettuna teoreettisena määränä.”

11. Asetuksen 47 artiklan, jonka otsikkona on ”Täydentäviä säännöksiä etuuksien laskemiseksi”, 1 kohdassa säädetään muun muassa tarkemmin seuraavaa:

”Asetuksen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun teoreettisen ja pro rata -määrän laskemiseksi sovelletaan seuraavia sääntöjä:

– –

g) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuudet lasketaan keskimääräisten vakuutusmaksujen perusteella, tämän valtion toimivaltainen laitos määrää tämän keskimääräisen luvun yksinomaan sanotun valtion lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutuskausien perusteella.”

12. Asetuksen 57 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Kun henkilö, joka on saanut ammattitaudin, on kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan harjoittanut toimintaa, joka luonteensa vuoksi on todennäköisesti aiheuttanut tämän taudin, etuudet, jotka hän tai hänen jälkeenjääneensä voivat hakea, myönnetään yksinomaan viimeisen sellaisen valtion lainsäädännön mukaan, jonka mukaiset edellytykset täyttyvät, ottaen huomioon, kun siihen on aihetta, 2–5 kohdan säännökset.”

13. Asetuksen 58 artiklan 1 kohdassa, jonka otsikkona on ”Rahaetuuksien laskeminen”, säädetään seuraavaa:

”Sellaisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että rahaetuuksien laskeminen perustuu keskimääräisiin ansioihin, määrää tällaisen keskimääräisen ansion yksinomaan ottaen huomioon ansiot, jotka on vahvistettu maksetuiksi sanotun lainsäädännön mukaan täyttyneiden kausien aikana.”

14. Asetuksen 68 artiklan, jonka otsikkona on ”Etuuksien laskeminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että etuuksien laskemisen on perustuttava aiempien ansioiden määrään, on otettava huomioon yksinomaan ansiot, jotka se, jonka etua asia koskee, on saanut viimeisestä työskentelystään tämän valtion alueella. Kuitenkin jos se, jonka etua asia koskee, on työskennellyt viimeksi tällä alueella vähemmän kuin neljä viikkoa, etuudet lasketaan sellaisten normaaliansioiden perusteella, jotka vastaavat ansioita työttömän asuin- tai oleskelupaikalla vastaavassa tai samanlaisessa työssä kuin hänen viimeinen työnsä toisen jäsenvaltion alueella.”

3. Asetus N:o 574/72

15. Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21 päivänä maaliskuuta 1972 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72(3) 15 artiklaan sisältyy yleisiä sääntöjä (vakuutus- ja asumis)kausien yhteenlaskemisesta asetuksen N:o 1408/71 18 artiklan 1 kohdassa, 38 artiklassa, 45 artiklan 1–3 kohdassa, 64 artiklassa sekä 67 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.

4. Asetus N:o 883/2004

16. Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004(4) 87 artiklan 1 kohdassa säädetään muun muassa seuraavaa:

”Tämän asetuksen perusteella ei kerry oikeuksia sen soveltamisen alkamispäivää edeltävältä ajalta. – – ”

17. Asetuksen 90 artiklan 1 kohdan mukaan

”kumotaan tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivästä alkaen neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71. – – ”

18. Asetuksen 91 artiklassa säädetään vielä seuraavaa:

”Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

Sitä sovelletaan täytäntöönpanoasetuksen voimaantulopäivästä. – – ”

B Jäsenvaltion lainsäädäntö

19. Sosiaaliturvan rahoittamisesta vuonna 1999 23.12.1998 annetulla lailla nro 98-1194(5) otettiin käyttöön sääntely, joka koski sellaisten työntekijöiden ennenaikaista työnteosta luopumista, jotka olivat työssään altistuneet asbestille. Lain, sellaisena kuin se oli voimassa nyt käsiteltävään asiaan sovellettavassa muodossa,(6) 41 §:ssä säädetään (entisille) työntekijöille maksettavista rahaetuuksista, jos he

– ovat työskennelleet asbestia työstävässä yrityksessä, joka mainitaan ministeriön luettelossa, ja joutuneet siellä tekemisiin asbestin kanssa,

– ovat vähintään 50-vuotiaita ja

– luopuvat kokonaan työnteosta.

20. Oikeus etuuteen syntyy jo 50 ikävuodesta, mikäli asianomaisessa henkilössä todetaan ja tunnustetaan asbestin aiheuttama ammattitauti, joka on mainittu ministeriön luettelossa.

21. Rahaetuuksien suuruus lasketaan etuuteen oikeutetun työskentelynsä viimeisten 12 kuukauden aikana saaman keskimääräisen bruttoansion perusteella. Laskentamenetelmää täsmennetään(7) työntekijöille, jotka ovat altistuneet asbestille, ennenaikaisen työnteosta luopumisen yhteydessä maksettavista rahaetuuksista 29.3.1999 annetussa täytäntöönpanoasetuksessa nro 99-247.(8)

22. Rahaetuuksia maksetaan siihen saakka, kunnes etuudensaaja täyttää täysimääräisen vanhuuseläkkeen saamisedellytykset. Rahoitusta varten perustettiin rahasto, jonka varat saadaan osittain käyttömaksuista saatavasta kiinteästä prosenttiosuudesta ja osittain sosiaalivakuutuksen työtapaturmia ja ammattitauteja koskevasta osastosta. Tämä osuus vahvistetaan vuosittain sosiaalivakuutuksen rahoittamisesta annettavalla lailla.

23. Lain ja täytäntöönpanoasetuksen säännösten soveltamisesta 9.6.1999 lähetettyyn soveltamisohjeeseen nro DSS/4B/99/332(9) sisältyy hallinnollisia ohjeita alueellisten sairauskassojen suorittamien rahaetuuksien jakamisesta, laskemisesta ja maksamisesta. Soveltamisohjeessa määrätään etuuden suuruuden laskemisesta ulkomailla suoritetun palkkatyön ajanjaksojen osalta, että ulkomailta saadut palkat otetaan mukaan rahaetuuksia laskettaessa ainoastaan siinä tapauksessa, että niistä on suoritettu maksut Ranskan sosiaaliturvajärjestelmään. Kaikissa muissa tapauksissa on otettava huomioon viimeiset Ranskasta saadut palkat.

24. Lopuksi on todettava, että etuutta ei voida suorittaa päällekkäin muiden etuuksien, erityisesti sairaus-, vanhuus-, työkyvyttömyys-, varhaiseläke- tai ammatista luopumiseen liittyvien etuuksien kanssa.

III Tosiseikasto, ennakkoratkaisukysymys ja oikeudenkäyntimenettely yhteisöjen tuomioistuimessa

25. Nemec syntyi vuonna 1954, hän on Ranskan kansalainen ja asuu Ranskassa. Työuransa aikana hän työskenteli useita vuosia Ranskassa eräässä yrityksessä, jossa hän joutui asbestille alttiiksi. Hänessä todettiin ja tunnustettiin vuonna 1995 asbestista johtuva ammattitauti.

26. Kun asbestia työstänyt yritys lopetti toimintansa vuonna 1994, Nemec löysi uuden työpaikan Belgiasta yrityksestä, jonka toimipaikka on noin kymmenen kilometrin päässä hänen asuinpaikastaan Ranskassa. Hän työskentelee siellä edelleen. Koko Belgiassa työskentelynsä ajan Nemec on asunut Ranskassa ja maksanut sinne veronsa.

27. Nemec vaati maaliskuussa 2004 CRAM:ltä lain nro 98-1194 41 §:n nojalla asbestityöntekijöille suoritettavia etuuksia. CRAM vahvisti 13.5.2004 päivätyllä kirjeellä, että hänellä oli oikeus sovellettavien säännösten mukaisiin etuuksiin. Soveltamisohjeen nro DSS/4B/99/332 määräysten mukaisesti etuuksia vahvistettaessa otettiin huomioon ainoastaan ne palkat, joita hän oli saanut työskennellessään Ranskassa vuoteen 1994 saakka.

28. Nemec riitautti välimiesmenettelyssä sen, että hänen Belgiasta saamiaan tuloja ei ollut otettu huomioon, mutta tämä vaatimus hylättiin. Myös vaatimuksesta 7.9.2004 tehdyssä päätöksessä viitattiin perusteluina soveltamisohjeen määräyksiin.

29. Nemec valitti tästä päätöksestä ennakkoratkaisupyynnön esittäneeseen tuomioistuimeen. Hän vetoaa siihen, että CRAM oli jättänyt huomiotta yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, joka on vahvistettu asetuksessa N:o 1408/71 ja sittemmin asetuksessa N:o 883/2004, ja loukannut siten hänen liikkumisvapauttaan työntekijänä.

30. Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy pyytää tämän oikeusriidan yhteydessä 14.4.2005 tekemällään välipäätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 11.5.2005, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua seuraavaan kysymykseen:

”Onko CRAM kieltäytyessään 29.3.1999 annetun lain nro 99-247 täytäntöönpanosta annetun asetuksen 2 §:n ja 9.6.1999 päivätyn soveltamisohjeen DSS/4B/99 nro 332 perusteella ottamasta huomioon Nemecin Belgiassa saamia ansioita, kun se on laskenut hänelle 23.12.1998 annetun lain nro 98-1194 41 §:n nojalla myönnettävää asbestityöntekijöiden avustusta, koska näistä ansioista ei ole suoritettu Ranskan code de la securité sociale -nimisen lain L. 242-1 §:ssä tarkoitettuja sosiaaliturvamaksuja, tehnyt sellaisen asianomaiselle vastaisen päätöksen, jolla rajoitetaan EY 39 artiklassa vahvistettua työntekijöiden vapaata liikkuvuutta tai rikotaan asetusta (EY) N:o 883/2004 tai asetuksen (ETY) N:o 574/72 15 artiklaa?”

31. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeudenkäynnissä ovat kirjallisia ja suullisia huomautuksiaan esittäneet Nemec, CRAM, Ranskan hallitus ja komissio. Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on esittänyt oikeudenkäynnissä suullisia huomautuksia.

IV Oikeudellinen arviointi

A Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen

32. Ranskan hallitus katsoo, että ennakkoratkaisupyyntöä ei voida ottaa tutkittavaksi.

33. Tosiseikastoa koskevat tiedot ovat sen mielestä liian vähäisiä. Kansallisen tuomioistuimen välipäätöksestä ei esimerkiksi ilmene, altistuiko Nemec asbestille työskennellessään Ranskassa vai muissa maissa. Näin ollen ennakkoratkaisukysymyksen perustana olevat tosiseikat puuttuvat. Lisäksi ennakkoratkaisupyynnössä viitataan sovellettavaan jäsenvaltion lainsäädäntöön vain puutteellisesti ja moniselitteisesti.

34. Lisäksi kansallinen tuomioistuin on sen mielestä laiminlyönyt niiden syiden esittämisen, joiden vuoksi sillä on epäilyksiä yhteisön oikeussääntöjen tulkinnasta. Kansallinen tuomioistuin ei ole myöskään tehnyt ymmärrettäviksi yhteyksiä, joita se on esittänyt olevan yhteisön oikeussääntöjen ja jäsenvaltion säännösten välillä.

35. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön oikeutta voidaan tulkita kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisellä tavalla vain siinä tapauksessa, että ennakkoratkaisupyynnössä määritetään sen esittämiin kysymyksiin liittyvät tosiasiat ja oikeussäännöt.(10) Tietojen antamisella ennakkoratkaisupyynnöissä pyritään erityisesti siihen, että jäsenvaltioilla ja muilla osapuolilla, joita asia koskee ja joille toimitetaan ainoastaan ennakkoratkaisupyyntö,(11) olisi mahdollisuus esittää huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti.(12) Kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen yhteisön oikeuden tulkinta edellyttää myös tietoja siitä, miksi kansallisella tuomioistuimella on epäilyksiä niiden yhteisön oikeussääntöjen tulkinnasta, joita sen ennakkoratkaisukysymykset koskevat.(13)

36. Ranskan hallitukselle on myönnettävä, että kansallisen tuomioistuimen esittämä ennakkoratkaisupyyntö on erittäin suppea ja täyttää vain juuri ja juuri tutkittavaksi ottamisen edellytykset. Siihen sisältyy kuitenkin riittävästi tarvittavia tietoja.

37. Ennakkoratkaisupyynnöstä esimerkiksi ilmenee, että Nemec on työskennellyt Ranskassa ja Belgiassa, että hänelle on vahvistettu oikeus rahaetuuteen asbestille altistaneen työskentelyn vuoksi ja että nämä etuudet laskettiin siten, että hänen Belgiasta saamiaan tuloja ei otettu huomioon. Sillä, altistuiko Nemec asbestille työskennellessään Ranskassa vai muissa maissa, ei ole merkitystä, koska ennakkoratkaisupyynnössä annettujen tietojen mukaan edellytykset entisille asbestityöntekijöille maksettavien rahaetuuksien saamiseen täyttyivät ja asiassa on esitetty kysymys ainoastaan etuuksien laskentatavasta.

38. Kansallinen tuomioistuin viittaa sekä ennakkoratkaisupyyntönsä perusteluissa että itse ennakkoratkaisukysymyksessä erityisesti 9.6.1999 päivättyyn soveltamisohjeeseen nro DSS/4B/99/332,(14) jossa annetaan nyt käsiteltävän asian kannalta merkitykselliset ohjeet Nemecin etuuksien laskemiseksi. Tämän lisäksi siinä viitataan myös etuuksien oikeudelliseen perustaan(15) ja täytäntöönpanoasetukseen.(16)

39. Lisäksi ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kansallisella tuomioistuimella ei ole CRAM:n laskelmien osalta epäilyksiä ainoastaan soveltamisohjeen yhteensopivuudesta yhteisön johdetun oikeuden ja primaarioikeuden kanssa. Se esittää myös, että sillä on unionin työntekijöiden yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vuoksi epäilyksiä niiden yhteisön oikeussääntöjen sovellettavuudesta ja tulkinnasta, joihin se viittaa.

40. Yhteisöjen tuomioistuimella on siten käytettävissään riittävät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotta se kykenee antamaan tarkoituksenmukaisen vastauksen ennakkoratkaisukysymykseen. Ennakkoratkaisupyyntö on siten tutkittava.

B Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu

41. Aluksi on todettava, että sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettua asetusta N:o 883/2004 ei voida soveltaa vastattaessa ennakkoratkaisukysymykseen. Tämä seuraa asetuksen 87 artiklan 1 kohdasta ja 91 artiklasta,(17) joiden mukaan sitä sovelletaan vasta täytäntöönpanoasetuksen – jota ei ole tähän mennessä vielä annettu – voimaantulopäivästä, eikä sen perusteella kerry oikeuksia sen soveltamisen alkamispäivää edeltävältä ajalta.

42. Asetuksen N:o 883/2004 90 artiklan 1 kohdan mukaan asetuksen pitäisi soveltamisensa alkamispäivästä alkaen korvata asetus N:o 1408/71.(18) Ennakkoratkaisukysymys on ymmärrettävä siten, että siinä kysytään, onko CRAM:n tekemän kaltainen päätös ristiriidassa asetuksen N:o 1408/71 kanssa.

43. Tapaus kuuluu asetuksen N:o 1408/71 henkilölliseen soveltamisalaan. Nemec oli Ranskassa asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa ja 1 artiklan a kohdan i alakohdassa(19) tarkoitettu työntekijä, ja on saatavilla olevien tietojen mukaan tällä hetkellä työntekijänä Belgiassa.

44. Asetus N:o 1408/71 on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asiallisesti sovellettavissa, jos etuuden myöntäminen etuudensaajille perustuu tiettyyn laissa määriteltyyn asemaan yksilöllisestä tarveharkinnasta riippumatta ja jos etuus liittyy johonkin asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdassa(20) nimenomaisesti mainittuun vakuutustapahtumaan.(21)

45. Rahaetuudet myönnetään entisille asbestityöntekijöille sellaisten edellytysten perusteella, jotka on vahvistettu lain säännöksissä(22) ja joihin ei liity yksilöllistä tarveharkintaa.(23)

46. Asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan mukaisiin etuuksiin kuuluvat muun muassa vanhuusetuudet (c alakohta) ja työtapaturma- ja ammattitautietuudet (e alakohta).(24)

47. Asiassa voitaisiin ajatella olevan kyseessä vanhuusetuus, koska rahaetuuksien suorittamisen edellytyksenä on työnteon lopettaminen ja etuuksia on tarkoitus suorittaa väliaikaisesti siirtymäkauden ajan siihen saakka, kunnes asianomaiselle syntyy oikeus suorituksiin eläkekassasta. Ranskan hallituksen antamien tietojen mukaan tällä pyritään erityisesti ottamaan huomioon entisten asbestityöntekijöiden lyhentynyt elinikäodote.

48. Todellisuudessa kyseessä ei ole kuitenkaan ikään liittyvä varhaiseläkesääntely vaan ammattitaudin perusteella suoritettava etuus. Lyhentynyt elinikäodote johtuu asbestille altistumisesta aiheutuvasta kohonneesta ammattitaudin riskistä. Kuten erityisesti(25) Ranskan hallitus on esittänyt, etuuksien varsinaisena tarkoituksena ei ole mahdollistaa asianomaiselle siirtymistä varhaiseläkkeelle vaan välttää asbestiin liittyvien ammattitautien puhkeaminen tai paheneminen tai viivyttää näitä sekä hidastaa niiden etenemistä. Tähän pyritään poistamalla työelämässä toimimiseen liittyvät rasitteet siten, että työskentely lopetetaan aikaisemmin.

49. Etuuksien suorittaminen edellyttää lisäksi sitä, että asianomainen on käsitellyt asbestia työskentelynsä yhteydessä, ja ne rahoitetaan lähinnä sosiaalivakuutuksen työtapaturmia ja ammattitauteja koskevasta osastosta. Ne eivät siten 4 artiklan 1 kohdan e alakohdan (ammattitautietuudet) mukaan kuulu asetuksen N:o 1408/71 asialliseen soveltamisalaan.

50. Sovellettavien kansallisten oikeussääntöjen määrittämisestä asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaisesti on todettava seuraavaa.

51. Nemec on esittänyt hakemuksen siitä, että hänelle vahvistettaisiin etuudet, jotka hänelle kuuluvat entisille asbestityöntekijöille suoritettavista rahaetuuksista annetun lain nojalla. Hän ei ole antamiensa tietojen mukaan kuitenkaan tähän mennessä ottanut näitä etuuksia vastaan sen tuloeron vuoksi, joka aiheutuisi siitä, että hän luopuisi työnteosta ja saisi etuudet CRAM:n laskelmien mukaisesti, vaan työskentelee edelleen Belgiassa.

52. Asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan a alakohdan(26) mukaan Nemeciin sovelletaan siis tällä hetkellä Belgian lainsäädäntöä. Ammattitautien perusteella suoritettavista rahaetuuksista vastaisi siis oikeastaan Belgia. Asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohdan(27) mukaan rahaetuuksia laskettaessa pitäisi siten ottaa huomioon ainoastaan Nemecin viimeisimmät tulot Belgiasta.

53. Ranskan entisille asbestityöntekijöille maksamien rahaetuuksien suorittamisen edellytyksiin kuuluu kuitenkin työnteon lopettaminen. Jotta Nemecin etuuksia kyettäisiin arvioimaan, on siten pidettävä hypoteettisena lähtökohtana sitä, että hän on jo lopettanut työnteon Belgiassa ja saa enää ainoastaan Ranskasta rahaetuuksia. Koska Nemecin asuinpaikka on Ranskassa, häneen sovelletaan asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan f alakohdan(28) nojalla Ranskan oikeussääntöjä.

54. Näyttäisi siis siltä, että asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohdassa(29) säädettäisiin todellisuudessa, että entisille asbestityöntekijöille suoritettavat rahaetuudet on laskettava yksinomaan niiden viimeisten tulojen mukaan, jotka Nemec sai Ranskasta. Yhteisöjen tuomioistuin on esimerkiksi jo asiassa Pennartz antamassaan tuomiossa todennut erään aikaisemman säännöksen osalta, että asetuksen N:o 1408/71 58 artiklassa ei määritetä yksinomaan sovellettavia oikeussääntöjä – tämä tehdään näet jo asetuksen N:o 1408/71 13 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa(30) – vaan siinä määritetään laskennan kannalta merkityksellinen ansio.(31) Sen mukaan laskentaperusteena on yksinomaan se ansio, joka saatiin asian kannalta merkityksellisen ajanjakson aikana toimivaltaisen jäsenvaltion alueelta.(32)

55. Näin ollen CRAM:n laskelmat ovat ensi arviolta asetuksen N:o 1408/71 säännösten mukaisia, kuten CRAM, Ranskan hallitus ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituskin esittävät.

56. Lopputulos näyttää vastaavan myös yhteisöjen tuomioistuimen tuoreempaa oikeuskäytäntöä vastaavanlaisissa asioissa Lafuente Nieto, Naranjo Arjona ja Grajera Rodríguez.(33) Niissä yhteisöjen tuomioistuin teki sen päätelmän, että sillä, että siirtotyöläisten vanhuuseläke ja pysyvän työkyvyttömyyden johdosta maksettava eläke lasketaan kotimaassa viimeisen sieltä saadun ansion – eikä siitä jäsenvaltiosta, jossa he ovat viimeksi työskennelleet, saatujen viimeisten ansioiden – mukaan, ei syrjitä siirtotyöläisiä niihin työntekijöihin nähden, jotka ovat jääneet kotimaahan, mikäli aikaisempi ansio päivitetään senhetkisen tulotason mukaiseksi.(34)

57. Kyseiset tapaukset – toisin kuin nyt käsiteltävä asia – koskivat kuitenkin kotimaasta saatavaa eläkettä koskevan vaatimuksen lisäksi myös oikeutta viimeisen työskentelyjäsenvaltion eläkkeeseen.(35) Siirtotyöläisten viimeinen työskentely otettiin siten huomioon tosiasiallisissa eläke-etuuksissa.

58. Tämän lisäksi on arveluttavaa, että viimeisimmän Ranskasta saadun ansion hypoteettinen arvioiminen – kun otetaan huomioon mahdollisuuksien kirjo pitkällä aikavälillä – ei liene mahdollista ilman mielivaltaa. Mikäli Nemec olisi jäänyt Ranskaan, ajateltavissa olevat vaihtoehdot olisivat näet ulottuneet pitkäaikaistyöttömyydestä toiselta alalta saatuihin viimeisiin, huomattavasti suurempiin tuloihin.

59. Tämän perusteella komissio huomauttaa perustellusti, että asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohdan soveltaminen edellä esitetyssä oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla ei ole EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaista.

60. Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on näet katsottu, että EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen tavoitetta ei saavuteta, jos oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen käyttävät työntekijät menettävät sosiaaliturvaetuja, joita tietyn jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännössä heille tarjotaan.(36) Tästä syystä se, että sellaisia jäsenvaltion kansalaisia, jotka eivät ole käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, kohdellaan eri tavoin kuin saman jäsenvaltion kansalaisia, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, on ristiriidassa EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen kanssa.(37)

61. Mikäli Nemec olisi entisen, asbestia Ranskassa työstäneen työnantajayrityksensä sulkemisen jälkeen etsinyt uutta työpaikkaa yksinomaan kotimaan työmarkkinoilta ja ryhtynyt siellä uuteen työhön kuten nyt Belgiassa, hänen tämänhetkisellä ansiollaan olisi merkitystä hänen etuuksiaan laskettaessa. Se, että Nemec on käyttänyt oikeuttaan työntekijöiden liikkumisvapauteen, on siten johtanut siihen, että hän on menettänyt sosiaaliturvaetuja, jotka kuuluvat hänelle Ranskan oikeussääntöjen mukaan. Tästä syystä työntekijöiden liikkumisvapauden käyttämisestä tulee vähemmän houkuttelevaa.

62. Tämän vuoksi komissio katsoo, että on välttämätöntä joko soveltaa välittömästi EY 39 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja tai ainakin tulkita asetuksen N:o 1408/71 58 artiklaa EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaisesti.

63. Yhteisöjen tuomioistuin on tähän mennessä katsonut kahdenlaisissa tapauksissa, että EY 39 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja on välittömästi sovellettava. Ensinnäkin silloin, kun tapaus ei – toisin kuin nyt käsiteltävä asia(38) – kuulunut asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan,(39) ja toiseksi silloin, kun tapaus kyllä kuului sen soveltamisalaan, mutta sen säännöksissä ei kuitenkaan säädetty kyseisestä konkreettisesta tilanteesta.(40)

64. Tämän lisäksi EY 39 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja voitaisiin soveltaa välittömästi myös siinä tapauksessa, että asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohta olisi pätemätön EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen rikkomisen vuoksi.(41) Tällainen asetelma tulisi kuitenkin kysymykseen ainoastaan silloin, jos asetusta N:o 1408/71 ei olisi mitenkään mahdollista soveltaa EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaisella tavalla. Silloin, kun yhteisön oikeuden säännöstä voidaan tulkita usealla tavalla, etusija on näet annettava tulkinnalle, jolla ei kyseenalaisteta sen pätevyyttä.(42)

65. Yhteisöjen tuomioistuin on itse korostanut vakiintuneessa oikeuskäytännössään, että asetusta N:o 1408/71 on tulkittava EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen tavoitteiden mukaisesti.(43) Yhteisöjen tuomioistuin on erityisesti vastaavanlaisissa tapauksissa tulkinnut vastaavia säännöksiä EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen tavoitteiden mukaisesti.

66. Asiassa Fellinger yhteisöjen tuomioistuin totesi asetuksen 68 artiklan mukaisista työttömyysetuuksista, että kyseisen säännöksen sääntö-poikkeus suhde johtaa rajanylittäjien kannalta siihen epäedulliseen tilanteeseen, että poikkeuksesta tulee sääntö.(44) Tästä syystä se katsoi, että säännöstä piti nykyisen EY 42 artiklan valossa tulkita siten, että viimeinen ansio oli otettava laskelmaan.(45)

67. Asiassa Reichling esitettiin kysymys siitä, voitiinko työkyvyttömyyseläke, joka oli siirtotyöläisen kotivaltion mukaan laskettava viimeisen kotimaasta saadun palkan perusteella, kotimaasta saatujen ansioiden puuttuessa vahvistaa kansallisen vähimmäisansion perusteella.(46) Yhteisöjen tuomioistuin teki tässäkin tapauksessa sen päätelmän, että työntekijöiden liikkumisvapautta heikennettäisiin, mikäli laskelman perusteena ei olisi viimeinen ulkomailta saatu palkka.(47) Tästä syystä se tulkitsi asetuksen N:o 1408/71 46 artiklan 2 kohdan a alakohtaa siten, että siirtotyöläisen osalta laskelmien perustana pitäisi olla viimeinen toisesta jäsenvaltiosta saatu ansio.(48)

68. Sen perusteella asetusta N:o 1408/71 lienee tulkittava EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen perusteella nyt käsiteltävän kaltaisessa asiassa siten, että myös tässä tapauksessa siirtotyöläisen Nemecin viimeinen, Belgiasta saatu ansio ratkaisee.

69. Asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan laskelman perustana on tosin yksinomaan ansio, joka on saatu asianomaisen ajanjakson aikana toimivaltaisen jäsenvaltion alueelta. Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän tulkinnan asiassa Pennartz antamassaan tuomiossa.(49) Selkeä sanamuoto on teleologisen tulkinnan rajana, kuten CRAM, Ranskan hallitus ja Yhdistynyt kuningaskunta perustellusti esittävät.

70. Tästä syystä ainoa mahdollisuus on tulkita asetusta sen tarkoituksen mukaisesti EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen perusteella siten, että asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohdassa ei säädetä nyt käsiteltävän kaltaisesta tapauksesta.(50) Nyt käsiteltävä tilanne on nimittäin monessakin mielessä epätavallinen. Asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohdan mukaan ajallisesti viimeinen palkka on näet normaalisti ratkaiseva:

– Mikäli Nemec joutuisi tänään ammattitaudin vuoksi osittain tai kokonaan työkyvyttömäksi, Belgia olisi asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan a alakohdan mukaan toimivaltainen(51) ja 58 artiklan 1 kohdan mukaan ainoastaan ajallisesti viimeinen Belgiasta saatu palkka otettaisiin huomioon tällaisessa laskelmassa.

– Mikäli Nemec olisi altistunut useassa jäsenvaltiossa samalle asbestiriskille ja asetuksen N:o 1408/71 52 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaiset etuudet olisivat siitä aiheutuneen ammattitaudin vuoksi välttämättömiä, asetuksen N:o 1408/71 57 artiklan, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan a alakohdan sekä 58 artiklan 1 kohdan kanssa,(52) mukaan tässäkin tapauksessa yksinomaan ajallisesti viimeinen Belgiasta saatu palkka pitäisi ottaa laskelman perustaksi.

– Mikäli Nemec olisi tullut ammattitautinsa vuoksi työkyvyttömäksi jo vuonna 1994 tai 1995, hänen ajallisesti viimeinen palkkansa olisi siinäkin tapauksessa ollut ratkaiseva, eli palkka, jota hän sai viimeisestä työpaikastaan ranskalaisessa asbestia työstäneessä yrityksessä.

– Mikäli Nemec olisi jatkanut työskentelyä Ranskassa – toisessa työssä tai jäänyt työttömäksi – myös siinä tapauksessa hänen ajallisesti viimeinen palkkansa eli viimeisestä työpaikasta ranskalaisessa yrityksestä saatu palkka olisi ollut ratkaiseva.

71. Asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohta johtaa siis normaalitapauksessa EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen kannalta asianmukaiseen ja tavoitteen mukaiseen ratkaisuun eli siihen, että liittymäkohtana on ajallisesti viimeinen palkka. Tähän lopputulokseen päätyi yhteisöjen tuomioistuin myös asiassa Pennartz antamassaan tuomiossa.(53)

72. Ainoastaan Ranskan lain erityissääntely johtaa nyt käsiteltävässä asiassa epätavalliseen tilanteeseen, jota ei millään tavoin voida johtaa asetuksen N:o 1408/71 säännöksistä sellaisella tavalla, että se vastaisi EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen ja asetuksen tavoitetta. Syynä on se omituinen tapa, jonka mukaan etuuden edellytykset on muotoiltu Ranskan laissa, seuraavasti:

– 50 vuoden vähimmäisikä(54) johtaa siihen, että Nemec kykeni vetoamaan oikeuksiinsa vasta lähes kymmenen vuotta ammattitautinsa toteamisen jälkeen. Normaalitapauksessa oikeus etuuksiin syntyy sitä vastoin jo silloin, kun ammattitauti todetaan tai kun sen vaikutukset ilmenevät.

– Etuuden saamisen edellytyksenä on työnteon lopettaminen kokonaan.(55) Normaalitapauksessa työntekijä voi sitä vastoin osittaisen työkyvyn säilyttäessään edelleen olla mahdollisuuksiensa mukaan työssä ja saada lisäksi tuloja lisääviä etuuksia.

– Etuuteen oikeutettu ei saa saada mitään muita etuuksia.(56) Normaalitapauksessa ammattitaudin vuoksi suoritettavien etuuksien lisäksi voidaan saada muitakin etuuksia. Tämä erottaa nyt käsiteltävän asian myös asioista Lafuente Nieto, Naranjo Arjona ja Grajera Rodríguez, joissa asianomaiset saivat muitakin etuuksia.(57)

73. Asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohdan pätevyyttä ei pidä kuitenkaan tämän vuoksi kyseenalaistaa. Säännös ei teleologisen tulkinnan perusteella kuitenkaan kata nyt käsiteltävään asiaan liittyvää epätavallista tilannetta, joten EY 39 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja on välittömästi sovellettava.

74. Kuten edellä on jo todettu, Ranskassa asbestityöntekijöille suoritettavien etuuksien laskemisesta annettu ohje johtaa siihen, että työntekijöitä, jotka eivät ole käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, ja työntekijöitä, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, kohdellaan eri tavalla.(58)

75. CRAM sen enempää kuin Ranskan hallituskaan eivät ole esittäneet seikkaa, jolla voitaisiin perustella tällainen asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohdan säännösten ulkopuolelle jäävä erilainen kohtelu. Myöskään asiakirja-aineistoon ei sisälly mitään sellaista, jolla erilainen kohtelu voitaisiin objektiivisesti perustella.

76. Tätä kohtelua ei voida perustella varsinkaan sillä seikalla, että ajallisesti viimeinen Belgiasta saatu palkka olisi voinut olla myös pienempi kuin aikaisempi Ranskasta saatu viimeinen palkka. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on näet jo todennut, se, että muut siirtotyöläiset, jotka ovat toisessa tilanteessa, mahdollisesti saavat etua syrjivästä kansallisesta säännöksestä, ei voi poistaa epäedullista erilaista kohtelua eikä korvata sitä.(59)

77. On lisäksi tyypillistä, että ajallisesti viimeinen palkka on suurin. Yleensä voidaan myös pitää lähtökohtana sitä, että viimeinen, todellinen palkka on sairauteen liittyvien etuuksien liittymäkohta. Mikäli siis työntekijä ottaa ulkomailta alempipalkkaisen työn, hänellä on syytä pohtia mahdollisia haittavaikutuksia myös sairausvakuutuksensa kannalta.

78. Näin ollen on todettava, että pääasian oikeudenkäyntiin liittyvissä olosuhteissa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan entisille asbestityöntekjöille suoritettavien rahaetuuksien laskentaperusteena on siirtotyöläisen ajallisesti viimeisen ansion sijasta kotijäsenvaltiosta saatu viimeinen ansio, on ristiriidassa EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen kanssa.

79. Tätä vastaan ei voida myöskään väittää, kuten Yhdistynyt kuningaskunta esittää, että EY 39 artiklasta ja sitä seuraavista artikloista ei voida välittömästi johtaa laskentamenetelmää, vaan sitä varten tarvitaan neuvoston teknistä koordinointia. Ensinnäkin kyseessä on ainoastaan jo konkreettisesti vahvistettu Ranskan oikeussääntöjen mukainen laskentamenetelmä ja sen yhteensopivuus EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen määräysten kanssa. Toiseksi esimerkiksi asetuksen N:o 1408/71 47 artiklan 1 kohdan g alakohtaan, 58 artiklan 1 kohtaan ja 68 artiklan 1 kohtaan sisältyy jo neuvoston tällaisten laskentamenetelmien osalta tekemiä arvostusratkaisuja. Nämä ratkaisut ovat konkreettisia ilmauksia EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen tavoitteista, joiden on pädettävä myös epätavallisten tapausten yhteydessä. Ranskalla on lisäksi vapaus korvata riidanalainen laskentamenetelmä täysin toisenlaisella menetelmällä.

80. Ansioiden suuruus ja elinkustannukset voivat tosin olla huomattavan erilaisia eri jäsenvaltioissa. Koska nyt käsiteltävä asia koskee vain epätavallista poikkeustilannetta, ei ole kylläkään odotettavissa, että sosiaalivakuutusjärjestelmälle aiheutuisi kohtuuton rasite. Samoin vaikuttaa asianmukaiselta, että mikäli epätavalliseen tapaukseen sovelletaan poikkeuksellisesti välittömästi EY 39 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja, otetaan huomioon asetuksen N:o 1408/71 58 artiklan 1 kohdan näkemys, jonka mukaan toimivaltaisesta jäsenvaltiosta saatu ansio on ratkaiseva. Tällaisissa epätavallisissa tapauksissa pitäisi näin ollen tarvittaessa olla mahdollista mukauttaa etuus asuinpaikan tasoon.

81. Laskentaperusteena on siten käytettävä viimeistä Belgiasta saatua tuloa, jota tarvittaessa mukautetaan Ranskassa sijaitsevan asuinpaikan tasoon, mikäli tulotaso ja elinkustannukset poikkeavat huomattavasti toisistaan.

82. Lopuksi on huomautettava, että on epäselvää, miltä osin asetuksen N:o 574/72 15 artiklaa voitaisiin soveltaa nyt käsiteltävään asiaan. Myös edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymyksen tämän osan käsitteleminen on näin ollen tarpeetonta.

V Ratkaisuehdotus

83. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwyn ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:

Pääasiaan liittyvissä olosuhteissa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan entisille asbestityöntekjöille suoritettavien rahaetuuksien laskentaperusteena on siirtotyöläisen ajallisesti viimeisen ansion sijasta kotijäsenvaltiosta saatu viimeinen ansio, on ristiriidassa EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen kanssa, ja tämän lisäksi huomattavat erot etuuden suorittavan valtion ja siirtotyöläisen viimeisen työskentelyjäsenvaltion tulotasossa ja elinkustannuksissa voivat olla perusteena ajallisesti viimeisen ansion sopeuttamiselle asuinpaikan tasoon.

(1) .

(2) – EYVL L 149, s. 2; sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), jota on viimeksi muutettu 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005 (EUVL L 117, s. 1).

(3) – EYVL L 74, s. 1; sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), jota on viimeksi muutettu 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005 (EUVL L 117, s. 1).

(4) – EYVL L 166, s. 1.

(5) – Julkaistu Ranskan virallisessa lehdessä 27.12.1998.

(6) – Vuoden 1998 lakia on muutettu 21.12.2001 annetulla lailla nro 2001/1246, 20.12.2002 annetulla lailla nro 2002/1487 ja 20.12.2004 annetulla lailla nro 2004/1370.

(7) – Vrt. täytäntöönpanoasetuksen 2 §, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna 7.7.2000 annetulla asetuksella nro 2000-638, joka on julkaistu Ranskan virallisessa lehdessä 9.7.2000.

(8) Julkaistu Ranskan virallisessa lehdessä 31.3.1999, s. 471.

(9) – Ei julkaistu Ranskan virallisessa lehdessä.

(10) – Vrt. yhdistetyt asiat C-320/90–C-322/90, Telemarsicabruzzo ym., tuomio 26.1.1993 (Kok. 1993, s. I-393, Kok. Ep. XIV, s. I-1, 6 kohta) ja asia C-134/03, Viacom Outdoor, tuomio 17.2.2005 (Kok. 2005, s. I-1167, 22 kohta)

(11) – Vrt. yhdistetyt asiat 141/81–143/81, Holdijk ym., tuomio 1.4.1982 (Kok. 1982, s. 1299, Kok. Ep. VI, s. 379, 6 kohta) ja asia C-116/00, Laguillaumie, määräys 28.6.2000 (Kok. 2000, s. I-4979, 14 kohta).

(12) – Vrt. yhdistetyt asiat C-480/00, C-481/00, C-482/00, C-484/00, C-489/00, C-490/00, C-491/00, C-497/00, C-498/00 ja C-499/00, Ribaldi, tuomio 25.3.2004 (Kok. 2004, s. I-2943, 73 kohta) ja edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Telemarsicabruzzo, tuomion 6 kohta.

(13) – Vrt. edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Laguillaumie, määräyksen 16 kohta ja asia C-72/03, Carbonati Apuani, tuomio 9.9.2004 (Kok. 2004, s. I-8027, 11 kohta).

(14) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 23 kohta.

(15) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 19 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

(16) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohta.

(17) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 16 ja 18 kohta.

(18) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 17 kohta.

(19) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 6 ja 7 kohta.

(20) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 8 kohta.

(21) – Vrt. asia C-286/03, Hosse, tuomio 21.2.2006 (37 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja asia 249/83, Hoeckx, tuomio 27.3.1985 (Kok. 1985, s. 973, 12–14 kohta).

(22) – Vrt. asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan j alakohta tämän ratkaisuehdotuksen 6 kohdassa ja asia 87/76, Bozzone, tuomio 31.3.1977 (Kok. 1977, s. 687, 9–11 kohta).

(23) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 19–23 kohta.

(24) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 8 kohta.

(25) – Myös valituksen vastapuoli ja Yhdistynyt kuningaskunta esittävät samansuuntaisia lausumia. Myös komissio pitää tätä mahdollisena. Nemec ei ole ottanut kantaa tähän kysymykseen.

(26) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 9 kohta.

(27) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 13 kohta.

(28) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 9 kohta.

(29) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 13 kohta.

(30) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 50–53 kohta.

(31) – Vrt. asia 268/78, Pennartz, tuomio 11.7.1979 (Kok. 1979, s. 2411, 8 kohta).

(32) – Vrt. edellä alaviitteessä 31 mainittu asia Pennartz, tuomion 10 kohta.

(33) – Vrt. asia C-251/94, Lafuente Nieto, tuomio 12.9.1996 (Kok. 1996, s. I-4187, 33 kohta); asia C-153/97, Grajera Rodríguez, tuomio 17.12.1998 (Kok. 1998, s. I-8645, 17 kohta) ja yhdistetyt asiat C-31/96, C-32/96 ja C-33/96, Naranjo Arjona, tuomio 9.10.1997 (Kok. 1997, s. I-5501, 20 kohta).

(34) – Edellä alaviitteessä 33 mainittu asia Lafuente Nieto, tuomion 5, 30, 31, 40, 41 ja 43 kohta; edellä alaviitteessä 33 mainittu asia Grajera Rodríguez, tuomion 6, 14 ja 19–21 kohta ja edellä alaviitteessä 33 mainittu asia Naranjo Arjona, tuomion 4–7, 14, 22, 23 ja 30 kohta.

(35) – Vrt. esim. alaviitteessä 33 mainittu asia Grajera Rodríguez, tuomion 23 kohta.

(36) – Näin viimeksi edellä alaviitteessä 21 mainittu asia Hosse, tuomion 24 kohta.

(37) – Yhdistetyt asiat C-4/95 ja C-5/95, Stöber ja Pereira, tuomio 30.1.1997 (Kok. 1997, s. I-511, 37–39 kohta) ja asia C-322/95, Iurlaro, tuomio 17.9.1997 (Kok. 1997, s. I-4881, 29 ja 30 kohta).

(38) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 43–49 kohta.

(39) – Asia C-443/93, Vougioukas, tuomio 22.11.1995 (Kok. 1995, s. I-4033, 31 ja sitä seuraavat kohdat); asia C-266/95, Merino García, tuomio 12.6.1997 (Kok. 1997, s. I-3279, 23–26 kohta) ja edellä alaviitteessä 37 mainittu asia Stöber ja Pereira, tuomion 31–36 kohta.

(40) – Asia C-349/87, Paraschi, tuomio 4.10.1991 (Kok. 1991, s. I-4501, 21 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja asia C-158/96, Kohll, tuomio 28.4.1998 (Kok. 1998, s. I-1931, 25–27 kohta).

(41) – Vrt. asia 20/85, Roviello, tuomio 7.6.1988 (Kok. 1988, s. 2805, 17 ja 18 kohta); asia 24/75, Petroni, tuomio 21.10.1975 (Kok. 1975, s. 1149, Kok. Ep. II, s. 487, 21 ja 22 kohta) ja asia 41/84, Pinna, tuomio 15.1.1986 (Kok. 1986, s. 1, Kok. Ep. VIII, s. 369, 23–25 kohta).

(42) – Vrt. asia C-174/05, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie ja Stichting Natuur en Milieu, tuomio 9.3.2006 (20 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

(43) – Vrt. asia C-406/93, Reichling, tuomio 9.8.1994 (Kok. 1994, s. I-4061, 21 kohta); asia 67/79, Fellinger, tuomio 28.2.1980 (Kok. 1980, s. 535, 9 kohta); edellä alaviitteessä 33 mainittu asia Lafuente Nieto, tuomion 33 kohta; edellä alaviitteessä 33 mainittu asia Grajera Rodríguez, tuomion 17 kohta ja edellä alaviitteessä 33 mainittu asia Naranjo Arjona, tuomion 20 kohta.

(44) – Vrt. edellä alaviitteessä 43 mainittu asia Fellinger, tuomion 6 kohta.

(45) – Vrt. edellä alaviitteessä 43 mainittu asia Fellinger, tuomion 7–9 kohta.

(46) – Vrt. edellä alaviitteessä 43 mainittu asia Reichling, tuomion 12–15 kohta.

(47) – Vrt. edellä alaviitteessä 43 mainittu asia Reichling, tuomion 22–25 kohta.

(48) – Vrt. edellä alaviitteessä 43 mainittu asia Reichling, tuomion 26–32 kohta.

(49) – Vrt. edellä alaviitteessä 31 mainittu asia Pennartz, tuomion 10 kohta.

(50) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 63 kohta.

(51) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 52 kohta.

(52) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 9, 12 ja 13 kohta.

(53) – Vrt. edellä alaviitteessä 31 mainittu asia Pennartz, tuomion 11 kohta.

(54) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 19 kohta.

(55) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 19 kohta.

(56) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 24 kohta.

(57) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 56 kohta.

(58) – Vrt. tämän ratkaisuehdotuksen 59 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

(59) – Vrt. edellä alaviitteessä 41 mainittu asia Roviello, tuomion 16 kohta.