Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Palvelujen tarjoamisen vapaus - Perustamissopimuksen määräykset - Soveltamisala - Vapaaehtoisen eläkevakuutuksen kuuluminen perustamissopimuksen määräysten soveltamisalaan

(EY:n perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja 60 artikla (josta on tullut EY 50 artikla))

2. Palvelujen tarjoamisen vapaus - Rajoitukset - Tulovero - Mahdollisuus vähentää vakuutusmaksut veronalaisesta tulosta vapaaehtoisen eläkevakuutuksen alalla - Toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle palvelujen tarjoajalle suoritettujen vakuutusmaksujen vähennyskelvottomuus siitä huolimatta, että vastaisuudessa maksettavat eläkkeet ovat veronalaisia - Tällainen järjestelmä rajoittaa palvelujen tarjoamisen vapautta - Oikeuttaminen - Järjestelmä ei ole oikeutettu

(EY:n perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla))

Tiivistelmä

1. Palvelujen tarjoamisen vapautta koskevia perustamissopimuksen määräyksiä sovelletaan vapaaehtoista eläkevakuutusta koskevaan sääntelyyn, koska vakuutetun maksamat vakuutusmaksut ovat taloudellinen vastike niistä eläkkeistä, jotka hänelle maksetaan hänen lopetettua työskentelyn, ja koska niitä on pidettävä nämä maksut saavan vakuutuslaitoksen saamina korvauksina. Perustamissopimuksen 60 artiklassa (josta on tullut EY 50 artikla) nimittäin täsmennetään, että palveluja koskevaa perustamissopimuksen lukua sovelletaan suorituksiin, joista tavallisesti maksetaan korvaus ja tässä artiklassa tarkoitetun korvauksen olennainen piirre on se, että se on kyseisen suorituksen taloudellinen vastike.

( ks. 26 ja 27 kohta )

2. Perustamissopimuksen 59 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) on tulkittava niin, että se on esteenä sellaiselle jäsenvaltion verosääntelylle, jolla rajoitetaan oikeutta vähentää tuloverotuksessa sellaisia vapaaehtoisen eläkevakuutuksen maksuja, jotka on maksettu muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille eläkkeiden tarjoajille, tai estetään kokonaan tällaisten maksujen vähentäminen mutta jossa samalla annetaan oikeus vähentää sellaisia vapaaehtoisen eläkevakuutuksen maksuja, jotka on maksettu ensin mainittuun jäsenvaltioon sijoittautuneille laitoksille, jos näiden ulkomaisten eläkkeen tarjoajien maksamat eläkkeet eivät ole tämän verosääntelyn mukaan samalla verovapaita.

Kun nimittäin otetaan huomioon se, miten suuri merkitys eläkevakuutussopimusta tehtäessä on mahdollisuudella saada tältä osin veronhuojennuksia, edellä mainitun kaltaiset säännökset ovat omiaan saamaan vakuutuksenottajat luopumaan siitä ajatuksesta, että he ottaisivat vapaaehtoisia eläkevakuutuksia sellaisilta yhtiöiltä, jotka ovat sijoittautuneet muihin jäsenvaltioihin, ja näiden säännösten vuoksi tällaiset yhtiöt eivät mahdollisesti halua tarjota palveluitaan ensin mainitun jäsenvaltion markkinoilla.

Tällaista lainsäädäntöä ei voida oikeuttaa vetoamalla tarpeeseen varmistaa verojärjestelmän johdonmukaisuus ja verovalvonnan tehokkuus sekä tarpeen säilyttää kyseisen jäsenvaltion veropohja:

- Ensinnäkin tässä tilanteessa vakuutusmaksujen vähennyskelpoisuuden ja vakuutuksenantajan maksaman eläkkeen verottamisen välillä ei ole suoraa yhteyttä, ja kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehtyjen sopimusten vaikutuksesta verotuksen johdonmukaisuutta ei enää toteuteta yksittäisen henkilön tasolla.

- Toiseksi mikään ei estä sitä, että asianomaiset veroviranomaiset vaativat verovelvollista esittämään sellaiset selvitykset, jotka veroviranomaisten mukaan ovat tarpeellisia sen arvioimiseksi, täyttyvätkö vakuutusmaksujen vähennyskelpoisuuden edellytykset; lisäksi jäsenvaltio voi pyytää jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen alalla annetun direktiivin 77/799/ETY perusteella toisen jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia toimittamaan sille kaikki sellaiset tiedot, jotka voivat mahdollistaa sille tuloverojen asianmukaisen määräämiseen; verovalvonnan tehokkuus voidaan puolestaan varmistaa sellaisilla keinoilla, jotka rajoittavat palvelujen tarjoamisen vapautta kyseistä järjestelmää vähemmän.

- Kolmanneksi perustamissopimuksen 56 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 46 artikla) lueteltujen syiden joukossa ei mainita tarvetta estää verotulojen vähentyminen eikä tätä tarvetta voida myöskään pitää yleisen edun mukaisena pakottavana syynä; mahdollinen palvelujen tarjoajien saama verotuksellinen etu, joka johtuu niiden maksettavaksi tulevien verojen vähäisyydestä siinä jäsenvaltiossa, johon ne ovat sijoittuneet, ei voi oikeuttaa sitä, että jäsenvaltio kohtelee verotuksessa epäedullisemmin tällaiseen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita palvelujen vastaanottajia.

( ks. 31, 32, 37, 41, 49-52, 56 ja 57 kohta sekä tuomiolauselma )