Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö

2. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset

(EY:n tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäinen kohta; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Päätös, jolla kilpailusääntöjen rikkominen todetaan – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 82 artikla)

4. Kilpailu – Sakot – Seuraamusten yksilökohtaisuuden periaate

5. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Merkitykselliset markkinat – Rajaaminen

(EY 82 artikla)

6. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Määrittäminen erittäin suuren markkinaosuuden perusteella

(EY 82 artikla)

7. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Tuotantokustannuksia alhaisempien hintojen käyttäminen kilpailijan syrjäyttämistarkoituksessa

(EY 82 artikla)

8. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Tuotantokustannuksia alhaisempien hintojen käyttäminen kilpailijan syrjäyttämistarkoituksessa

(EY 82 artikla)

9. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Määräävässä asemassa olevan yrityksen velvollisuudet

(EY 82 artikla)

10. Kilpailu – Sakot

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Todellinen vaikutus markkinoihin

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakon määrän alentaminen vastineena syyllisen yrityksen yhteistyöstä

(EY 81 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 11 artiklan 4 ja 5 kohta ja 14 artiklan 2 ja 3 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

Tiivistelmä

1. Väitetiedoksiannossa on esiteltävä väitteet riittävän selkein sanamuodoin ja ainakin pääpiirteittäin, jotta ne, joita asia koskee, voivat saada tiedon siitä, mistä toiminnasta komissio niitä moittii. Vain tämän edellytyksen täyttyessä väitetiedoksianto täyttää sille yhteisön asetuksissa annetun tehtävänsä, joka on kaikkien tarpeellisten seikkojen ilmoittaminen yrityksille ja yritysten yhteenliittymille, jotta nämä voivat puolustautua tehokkaasti ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen. Tätä edellytystä on noudatettu, kun päätöksessä ei syytetä asianomaisia muista kuin niistä kilpailusääntöjen rikkomisista, joista väitetiedoksiannossa on kyse, ja kun siinä otetaan huomioon vain sellaiset tosiseikat, joiden osalta asianomaiset henkilöt ovat voineet ilmaista kantansa. Komission lopullisen päätöksen ei kuitenkaan tarvitse välttämättä täydellisesti vastata väitetiedoksiantoa. Väitetiedoksiantoa voidaan näin ollen täydentää osapuolten antaman vastineen perusteella, jossa esitetyt argumentit osoittavat, että osapuolet ovat todella voineet käyttää puolustautumisoikeuksiaan. Komissio voi myös hallinnollisen menettelyn huomioon ottaen muuttaa tai täydentää sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta esittämiensä väitteiden tukena olevia perusteluja.

Tällainen edellytys on täytetty silloin, kun vertailtaessa ensimmäistä väitetiedoksiantoa päätöksen kanssa voidaan todeta, että yhtiö, merkitykselliset markkinat ja kyseessä olevat tuotteet ovat niissä samat, kuten myös väitetty kilpailusääntöjen rikkominen, toisin sanoen EY 82 artiklan vastainen saalistushinnoittelu, ja silloin, kun siinä tapauksessa, että päätös on paljon täsmällisempi kustannusten kattamisen osalta, tämä täsmennys on lisätty täydentävään väitetiedoksiantoon.

(ks. 18, 25–27 ja 36 kohta)

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle ei kuulu sellaisten seikkojen etsiminen ja tunnistaminen kannekirjelmän liitteistä, jotka voisivat olla kanteen perustana.

Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kanteessa on mainittava riidan kohde ja siinä on oltava yhteenveto seikoista, joihin kanne perustuu. Tämä on tehtävä riittävän selvästi ja täsmällisesti, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tarvittaessa antaa asiassa ratkaisun ilman täydentäviä tietoja.

Vaikka kannekirjelmän tekstiä voidaan tukea ja täydentää tiettyjen kohtien osalta viittaamalla sen liitteenä olevien asiakirjojen tiettyihin kohtiin, yleisluonteisella viittauksella joihinkin asiakirjoihin, vaikka ne olisivatkin kannekirjelmän liitteenä, ei voida korjata sitä, että kannekirjelmässä ei ole mainittu keskeisiä seikkoja, koska liitteillä on puhtaasti todistuksellinen ja täydentävä tehtävä. Liitteitä ei siis voida käyttää kannekirjelmässä pääpiirteittäin esitetyn kanneperusteen kehittämiseen esittämällä väitteitä tai perusteluita, joita kannekirjelmässä ei ole esitetty. Kantajan on esitettävä kannekirjelmässä täsmälliset väitteet, joista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta pyydetään lausumaan, sekä vähintään pääpiirteittäin oikeudelliset seikat ja tosiseikat, joihin nämä väitteet perustuvat.

Olisi liitteiden puhtaasti todistuksellisen ja täydentävän tehtävän vastaista, että niiden avulla voitaisiin esitellä yksityiskohtaisesti kannekirjelmässä riittämättömän selvästi ja täsmällisesti esitettyä väitettä.

(ks. 30, 166, 167 ja 204 kohta)

3. Tehdessään EY 82 artiklan soveltamista koskevan päätöksen komissio on noudattanut sillä olevaa perusteluvelvollisuuttaan, kun se on esittänyt päätöksessään tosiseikat, joiden perusteella toimenpide on oikeudellisesti perusteltu, ja toteamukset, joiden perusteella se teki päätöksensä.

(ks. 57 kohta)

4. Sen periaatteen nojalla, jonka mukaan rangaistukset ja seuraamukset on määrättävä yksilökohtaisesti, yritykselle voidaan määrätä seuraamus vain seikoista, joihin sen itsensä katsotaan syyllistyneen, ja tätä periaatetta sovelletaan kaikissa hallinnollisissa menettelyissä, jotka saattavat johtaa seuraamusten määräämiseen yhteisön kilpailusääntöjen nojalla.

Tätä periaatetta ei loukata sillä, että päätöksessä, jossa yrityksen todetaan rikkoneen EY 82 artiklaa ja jossa määrätään sille seuraamus, viitataan toisen yrityksen toimintaan, kun tähän toimintaan ei viitata sitä yritystä vastaan esitetyissä väitteissä, jolle seuraamuksia on määrätty, vaan se on otettu huomioon vain merkityksellisten markkinoiden asiayhteyden kuvailemista varten.

(ks. 66, 68, 70 ja 71 kohta)

5. Tutkittaessa, onko yrityksellä mahdollisesti määräävää asemaa tietyillä markkinoilla, kilpailun mahdollisuuksia on arvioitava sellaisilla markkinoilla, jotka kattavat kaikki tuotteet tai palvelut, jotka ominaisuuksiensa perusteella soveltuvat erityisesti tyydyttämään muuttumattoman tarpeen ja jotka ovat vain vähäisessä määrin vaihdettavissa muihin tuotteisiin tai palveluihin. Koska lisäksi merkityksellisten markkinoiden määrittämisen tarkoituksena on arvioida tietyn yrityksen mahdollisuutta estää toimivan kilpailun säilyttämistä sekä toimia huomattavan itsenäisesti suhteessa kilpailijoihinsa ja suhteessa palvelujen tarjoajiin, tältä osin pelkkä palvelujen objektiivisten ominaisuuksien tutkiminen ei ole riittävää, vaan on otettava huomioon myös markkinoiden kilpailuolosuhteet sekä kysynnän ja tarjonnan rakenne.

Kun tuotetta voidaan käyttää eri tarkoituksiin ja kun nämä eri käyttötarkoitukset vastaavat taloudellisiin tarpeisiin, jotka nekin ovat erilaisia, on katsottava, että kyseinen tuote voi tilanteen mukaan kuulua erillisiin markkinoihin, joilla voi sekä rakenteellisesti että kilpailuolosuhteiden osalta olla erilaisia ominaispiirteitä. Mainitun toteamuksen perusteella ei kuitenkaan voida päätellä, että tällainen tuote muodostaa yhdet ja samat markkinat kaikkien muiden sellaisten tuotteiden kanssa, joilla se voidaan korvata sen mahdollisten eri käyttötarkoitusten osalta ja joiden kanssa se voi kilpailla.

Merkityksellisten markkinoiden (relevant market) käsitteeseen kuuluukin, että siihen kuuluvien tuotteiden välillä voi olla toimivaa kilpailua; tämä edellyttää, että kaikki samoihin markkinoihin kuuluvat tuotteet ovat riittävästi keskenään vaihdettavissa, kun kyse on samasta käyttötarkoituksesta.

Myös komission tiedonannosta merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta käy ilmi, että ”kyseisiin tuotemarkkinoihin kuuluvat kaikki tuotteet ja/tai palvelut, joita kuluttaja pitää keskenään vaihdettavissa tai korvattavissa olevina niiden ominaisuuksien, hintojen ja käyttötarkoituksen vuoksi”. Tämän tiedonannon mukaan kysynnän korvattavuuden arviointi johtaa niiden tuotteiden määrittelemiseen, joita kuluttaja pitää korvaavina tuotteina.

Näin ollen Internet-yhteyksien alan osalta on todettava, että koska nopeiden ja hitaiden yhteyksien välillä ei ole vain mukavuus- tai laatueroa, sillä näiden kahden väliseen huomattavaan hintaeroon on lisättävä käyttöön, ominaisuuksiin ja suorituskykyyn liittyviä eroja, ja koska siitä huolimatta, että hitaat yhteydet ja nopeat yhteydet ovat joiltakin osin korvattavissa keskenään, tämä korvattavuus toimii hyvin epäsymmetrisesti, koska vain häviävä osa asiakkaista siirtyy nopeasta yhteydestä hitaaseen yhteyteen toiseen suuntaan tapahtuviin siirtymisiin verrattuna, komissio voi perustellusti päätellä, että nopeiden yhteyksien ja hitaiden yhteyksien välillä ei ole riittävää keskinäistä vaihdettavuutta, ja määritellä markkinat, jotka on otettava huomioon määräävän aseman arvioimista varten, yksityisasiakkaille tarjottavien nopeiden Internet-yhteyksien markkinoiksi.

(ks. 78–82, 85–88 ja 91 kohta)

6. Määräävän markkina-aseman osoittaa se, että asianomaisella yrityksellä on taloudellinen valta-asema, jonka perusteella se voi estää toimivan kilpailun merkityksellisillä markkinoilla, koska tällainen asema antaa sille mahdollisuuden toimia huomattavan itsenäisesti suhteessa kilpailijoihinsa, asiakkaihinsa ja lopulta kuluttajiin, eikä komission tarvitse osoittaa, että yrityksen kilpailijat suljettaisiin pitkälläkään aikavälillä markkinoiden ulkopuolelle, jotta määräävä markkina-asema voitaisiin todeta.

Vaikka markkinaosuuksien merkitys voi vaihdella markkinoittain, erittäin suuret markkina-osuudet ovat itsessään – poikkeustapauksia lukuun ottamatta – todiste määräävästä markkina-asemasta. Asian laita on täten esimerkiksi 50 prosentin markkinaosuuden tapauksessa.

Kiivaankaan kilpailun olemassaolo tietyillä markkinoilla ei sulje pois määräävän aseman olemassaoloa samoilla markkinoilla, sillä määräävän aseman ominaispiirteitä ovat ennen kaikkea mahdollisuus toimia niin, ettei markkinastrategiassa tarvitse ottaa huomioon tätä kilpailua, ilman että tästä asenteesta kuitenkaan aiheutuisi vahingollisia vaikutuksia. Näin ollen kilpailun mahdollinen olemassaolo markkinoilla on kyllä merkityksellinen seikka esimerkiksi arvioitaessa määräävän aseman olemassaoloa, mutta se ei ole sinänsä tältä osin ratkaiseva seikka.

Markkinaosuuksien lasku kyseessä olevan ajanjakson ajan ei myöskään sulje pois määräävää asemaa, koska yhä huomattavien markkinaosuuksien pienentyminen ei sinänsä ole todiste määräävän aseman puuttumisesta.

Sen seikan perusteella, että kyseessä ovat voimakkaassa kasvuvaiheessa olevat markkinat, ei myöskään voida sulkea pois kilpailusääntöjen ja muun muassa EY 82 artiklan soveltamista, erityisesti kun kyseessä olevan yrityksen markkinaosuus on aina ollut huomattavasti sen pahimman kilpailijan markkinaosuutta suurempi, mikä muodostaa luotettavan indision määräävästä markkina-asemasta, ja kun yritys itse pitää potentiaalista kilpailua rajallisena.

Se seikka, että kyseessä oleva yritys sai konserniin, johon se kuuluu, ”nojautumisestaan” etuja kilpailijoihinsa nähden, voi sen sijaan myötävaikuttaa sen määräävään markkina-asemaan.

(ks. 99–101, 103, 104, 107, 109, 111, 112 ja 118 kohta)

7. Luonnehdittaessa saalistushintoja koskevasta käytännöstä johtuvaa määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä kyseessä olevan yrityksen kustannusten kattamisen asteen avulla on eroteltava kustannusten kattamisen asteen määrittelyssä käytettävän menetelmän soveltaminen varsinaisista laskuista, jotka ovat pelkkiä matemaattisia laskutoimituksia.

Koska kustannusten kattamisen asteen määrittelemisessä käytettävän laskumenetelmän valitseminen merkitsee, toisin kuin itse laskutoimitukset, että komission on suoritettava monitahoinen taloudellinen arvio, sille on aiheellista myöntää laaja harkintavalta. Tuomioistuimen valvonta kohdistuu siis ainoastaan siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.

(ks. 129, 162 ja 163 kohta)

8. EY 82 artiklan soveltamista varten kilpailunvastaisen tavoitteen ja vaikutusten toteennäyttäminen voivat toisinaan olla limittäiset. Jos nimittäin osoitetaan, että määräävässä asemassa olevan yrityksen menettelytavalla pyrittiin rajoittamaan kilpailua, kyseinen menettelytapa on myös omiaan vaikuttamaan tällä tavoin. Näin ollen hintaa koskevien menettelytapojen osalta on olemassa kaksi erilaista arviointimenetelmää, kun on arvioitava, onko jokin yritys harjoittanut saalistushinnoittelua. Määräävässä asemassa olevan yrityksen keskimääräisiä muuttuvia kustannuksia alhaisempien hintojen on katsottava jo sellaisenaan merkitsevän väärinkäyttöä, koska ainoa etu, joka yritykselle voi koitua sellaisten hintojen käyttämisestä, on kilpailijan syrjäyttäminen, ja keskimääräisiä kokonaiskustannuksia alhaisempien mutta keskimääräisiä muuttuvia kustannuksia korkeampien hintojen on katsottava merkitsevän väärinkäyttöä, jos ne on määritetty osana sellaista suunnitelmaa, jonka tarkoituksena on kilpailijan syrjäyttäminen. Kyseessä olevien menettelytapojen todellisten vaikutusten toteen näyttämistä ei edellytetä.

Kun määräävässä markkina-asemassa oleva yritys tosiasiallisesti harjoittaa käytäntöä, jonka tarkoitus on kilpailijan syrjäyttäminen, se seikka, että odotettu tulos ei toteudu, ei nimittäin ole riittävä estämään luokittelemista EY 82 artiklan mukaiseksi määräävän markkina-aseman väärinkäytöksi.

Tästä seuraa selvästi, että kun on kyse saalistushinnoista, määräävässä asemassa olevan yrityksen toteuttaman väärinkäytön ensimmäinen seikka on kustannusten kattamatta jättäminen. Kun muuttuvat kustannukset jäävät kattamatta, toinen seikka, siis saalistusaikomus, oletetaan, kun taas silloin, kun on kyse keskimääräisiä kokonaiskustannuksia alhaisemmista hinnoista, on esitettävä näyttöä kilpailun poistamiseen tähtäävästä suunnitelmasta. Tämä aikomus poistaa kilpailu on osoitettava luotettavien ja yhtäpitävien seikkojen avulla.

Tältä osin kilpailusääntöjen rikkomisen jälkeisillä tuloilla ja kustannuksilla ei saa olla merkitystä arvioitaessa kustannusten kattamisen astetta tarkastelun kohteena olleen jakson aikana. EY 82 artiklassa tarkoitetaan asianomaisen yrityksen asemaa yhteismarkkinoilla silloin, kun väärinkäytöksi väitetty kilpailusääntöjen rikkominen tapahtui.

Lisäksi silloin, kun hinnat alittavat muuttuvien kustannusten keskiarvon, tai silloin, kun hinnat alittavat kokonaiskustannusten keskiarvon mutta ylittävät muuttuvien kustannusten keskiarvon, ei ole tarpeellista esittää lisäksi näyttöä siitä, että kyseessä olevalla yrityksellä oli todellinen mahdollisuus saada tappionsa takaisin.

Lopuksi yritys, joka harjoittaa saalistushintoja, voi hyötyä suurtuotannon eduista ja oppimisen vaikutuksista juuri tämän hinnoittelukäytännön avulla lisääntyneen tuotannon vuoksi. Saavutetut suurtuotannon edut ja oppimisen vaikutukset eivät siis voi vapauttaa yritystä EY 82 artiklan mukaisesta vastuustaan.

(ks. 130, 152, 195–197, 217, 224, 227 ja 229 kohta)

9. Ei voida todeta, että määräävässä asemassa olevalla yrityksellä on ehdoton oikeus mukauttaa hintansa kilpailijoiden hintoihin ja että tämä oikeus on tunnustettu sellaisenaan komission päätöskäytännössä ja oikeuskäytännössä, erityisesti kun tämä oikeus johtaisi perustamissopimuksessa kiellettyjen saalistushintojen sallimiseen. Vaikka määräävässä asemassa olevalta yritykseltä ei voida kyseisen aseman perusteella evätä oikeutta suojella liiketoiminnallisia intressejään silloin, kun niitä uhataan, ja vaikka tällaiselle yritykselle on kohtuullisessa määrin myönnettävä mahdollisuus toteuttaa kyseisten intressien suojaamiseksi aiheelliseksi katsomiaan toimenpiteitä, tällaista käyttäytymistä ei kuitenkaan voida hyväksyä silloin, kun sen nimenomaisena tarkoituksena on tämän määräävän aseman vahvistaminen ja sen väärinkäyttö.

EY 82 artiklasta johtuvien velvoitteiden luonteesta seuraa, että määräävässä markkina-asemassa olevilla yrityksillä ei erityisissä olosuhteissa ole oikeutta toimia sellaisella tavalla tai toteuttaa sellaisia toimia, jotka itsessään eivät ole väärinkäyttöä ja jotka eivät olisi tuomittavia, jos niitä toteuttaisi yritys, joka ei ole määräävässä markkina-asemassa.

(ks. 182, 185 ja 186 kohta)

10. Komission päätöksellä olla määräämättä sakkoja erityistapauksessa sillä perusteella, että todetut kilpailusääntöjen rikkomiset olivat luonteeltaan melko uusia, ei missään tapauksessa myönnetä immuniteettia sakoista yrityksille, jotka ovat syyllistyneet sellaiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen, josta komissio ei ole aikaisemmin määrännyt seuraamuksia. Komissiolla on harkintavaltaa päättää kunkin tapauksen erityisten seikkojen perusteella siitä, onko sen toteaman kilpailusääntöjen rikkomisen seuraamukseksi ja kilpailuoikeuden tehokkaan vaikutuksen säilyttämiseksi tarpeen määrätä sakkoja.

(ks. 251 kohta)

11. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavien suuntaviivojen mukaisesti kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnissa on otettava h uomioon sen laatu, sen todellinen vaikutus markkinoihin ja asian kannalta merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuus.

Tämän viimeksi mainitun tekijän osalta asianomainen yritys ei voi kiistää, että kilpailusääntöjen rikkomisella, josta sitä moititaan, on ollut todellisia vaikutuksia markkinoihin, kun sen osuus kyseessä olevilla markkinoilla on kasvanut kilpailusääntöjen rikkomisen alusta alkaen laskematta kertaakaan lähtötasolle, että tämä markkinaosuus on huomattavasti suurempi kuin sen pahimman kilpailijan markkinaosuus, että yksi sen hyvin toisarvoinen kilpailija, joka harjoitti kustannuksiaan alhaisempaa mutta asianomaisen yrityksen hintoja hieman korkeampaa hinnoittelua, jäi pois markkinoilta, että sen kilpailijoiden markkinoille tunkeutuminen jäi hyvin vähäiseksi ja lopuksi että sen toiminnalla oli ehkäisevä vaikutus kilpailijoiden markkinoille pääsyyn tai niiden kehittymiseen.

(ks. 259–264 kohta)

12. Sellainen tutkimuksessa tehty yhteistyö, joka ei ylitä sitä, mikä perustuu asetuksen N:o 17 11 artiklan 4 ja 5 kohdan nojalla yrityksille kuuluviin velvollisuuksiin, ei oikeuta sakon määrän alentamiseen.

Se seikka, että yritys, jota epäillään kilpailusääntöjen rikkomisesta, itse esitti komissiolle kutsun tulla käymään sen toimitiloissa eikä jäänyt odottamaan, että komissio määräisi tarkastuksista päätöksellä, ei ole riittävä osoitus sellaisesta tiiviistä yhteistyöstä, joka voidaan ottaa huomioon lieventävänä olosuhteena. Asetuksen N:o 17 14 artiklassa säädetään, että komissio voi EY 81 artiklaan perustuvien tehtäviensä suorittamiseksi ryhtyä kaikkiin tarpeellisiin yrityksiä koskeviin tutkimuksiin. Sen valtuuttamilla virkamiehillä on muun muassa oikeus päästä yrityksen kaikkiin tiloihin ja ottaa jäljennöksiä liikeasiakirjoista. Komission tutkimukset voidaan tehdä pelkällä valtuutuksella (14 artiklan 2 kohta) tai niistä voidaan määrätä päätöksellä (14 artiklan 3 kohta). Se seikka, että komissio ei määrännyt tutkimuksista päätöksellä, ei sellaisenaan merkitse ”yrityksen todellista yhteistyötä menettelyssä” asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa tarkoitetulla tavalla.

(ks. 277 ja 281 kohta)