Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Jacobs 20 päivänä maaliskuuta 1997. - Office national des pensions (ONP) vastaan Maria Cirotti. - Ennakkoratkaisupyyntö: Cour du travail de Bruxelles - Belgia. - Sosiaaliturva - Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 46 ja 51 artikla. - Asia C-144/96.



Oikeustapauskokoelma 1997 sivu I-05349



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Käsiteltävänä olevassa asiassa Cour du travail de Bruxelles (ylempi työtuomioistuin) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (jäljempänä asetus) 46 ja 51 artiklan tulkinnasta.(1) Kansallinen tuomioistuin kysyy erityisesti, onko näiden säännösten mukaista, että erossa asuvalle puolisolle maksettava osa hänen puolisonsa vanhuuseläkkeestä lasketaan uudelleen sillä perusteella, että toisen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella hänelle maksettavan indeksiin sidotun työkyvyttömyysetuuden määrä on kasvanut.

2 Kysymys on esitetty, koska Cirotti, joka on italialainen, sai sekä puolet miehensä belgialaisesta vanhuuseläkkeestä että italialaista työkyvyttömyysetuutta. Kun Belgian eläkelaitos vahvisti ensiksi Cirottin olevan oikeutettu belgialaiseen eläkkeeseen, se vähensi siitä määrästä, johon Cirotti oli ensi arviolta oikeutettu, italialaisen etuuden suuruisen määrän. Tämän jälkeen indeksiin sidotun italialaisen etuuden määrä on kasvanut. Belgian eläkelaitos pyrkii vähentämään lisäksi Cirottin saaman belgialaisen eläkkeen määrästä tämän kasvun määrän.

3 Asetuksen 46 artiklassa vahvistetaan kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisina olleiden työntekijöiden vanhuuden ja kuoleman (eläkkeet) perusteella suoritettavien etuuksien myöntämistä koskevat säännöt. Lyhyesti sanottuna säännöissä annetaan useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa vakuutuskaudet täyttäneelle työntekijälle oikeus vanhuusetuuksiin, jotka on määritelty asiassa Cabras(2) esittämässäni ratkaisuehdotuksessa jossain määrin yksityiskohtaisesti selostamani laskelman mukaisesti, jos näin lasketut etuudet ylittävät ne etuudet, jotka työntekijä olisi muutoin oikeutettu saamaan asianomaisesta jäsenvaltiosta.

4 Siirtotyöläiselle siten annettu oikeus hyötyä kaikkein edullisimmasta järjestelmästä merkitsee periaatteessa sitä, että aina kun tämän järjestelmän mukaisia etuuksia muutetaan, on tehtävä 46 artiklan mukainen uusi laskelma sen määrittelemiseksi, mikä järjestelmä on kaikkein edullisin muutoksen jälkeen.(3) Niistä tilanteista, joissa edellytetään uutta vertailua, säädetään 51 artiklassa.

5 Asetuksen 51 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Jos elinkustannusten nousun tai ansiotason muutosten tai muiden tarkistusta vaativien seikkojen vuoksi kyseeseen tulevien valtioiden etuuksia muutetaan kiinteällä prosenttimäärällä tai muulla määrällä, tällaista prosenttimäärää tai määrää on sovellettava sellaisenaan etuuksiin, jotka määräytyvät 46 artiklan mukaisesti ilman, että uudelleenlaskemista tuon artiklan mukaisesti tarvitaan.

2. Toisaalta jos etuuksien määräytymistapaa tai laskemissääntöjä muutettaisiin, uudelleenlaskeminen tehdään 46 artiklan säännösten mukaisesti."

6 Jotta siis vähennettäisiin sitä hallinnollista työtä, jota työntekijän tilanteen tutkiminen jokaisen etuuksien muuttamisen jälkeen merkitsisi, 51 artiklan 1 kohdan mukaan etuuksien uudelleenlaskemista ei suoriteta 46 artiklan mukaisesti, ja siten kansallista järjestelmää ja yhteisön järjestelmää ei verrata uudestaan silloin, kun jotakin etuutta koskenut muutos on johtunut työntekijän henkilökohtaisesta tilanteesta riippumattomista tekijöistä ja on seurausta taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen yleisestä kehityksestä. Ainoastaan silloin, kun tarkistus johtuu etuuksien määräytymistavan tai laskemissääntöjen muuttumisesta muun muassa työntekijän henkilökohtaisen tilanteen muuttumisen johdosta, asetuksen 51 artiklan 2 kohdan mukaan on tarpeen laskea vanhuusetuudet uudelleen.(4)

7 Selitin tilannetta asiassa Cassamali(5) esittämässäni ratkaisuehdotuksessa seuraavasti:

"Asetuksen N:o 1408/71 51 artiklan järjestelmässä erotetaan kaksi tilannetta: i) indeksiin sidotut tarkistukset ja ii) laskemistapojen muutoksesta johtuvat tarkistukset. Jälkimmäisessä tilanteessa suoritetaan täydellinen uudelleenlaskeminen. Ensin mainitussa tilanteessa siihen asti maksettaviin etuuksiin lisätään kiinteä prosenttimäärä tai muu määrä, ja tämän tarkistuksen lisäksi ei suoriteta mitään uudelleenlaskemista. Asetuksen 51 artiklassa ei oteta huomioon kolmatta vaihtoehtoa, jossa indeksiin sidottu lisäys yhdessä jäsenvaltiossa voidaan ottaa toisessa jäsenvaltiossa huomioon päällekkäiset etuudet estävän kansallisen säännöksen mukaisesti. Asetuksen 51 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan sosiaaliturvaetuuksien itsenäisen kehittymisen periaate. Kun etuudet on kerran laskettu 46 artiklan mukaisesti, ne kehittyvät itsenäisesti kussakin asianomaisessa jäsenvaltiossa; yhdessä jäsenvaltiossa tehty tarkistus ei vaikuta toisessa jäsenvaltiossa maksettavaan etuuteen. Asetuksen 51 artiklan 2 kohdassa säädetään poikkeuksesta periaatteeseen silloin, kun etuuden laskemissääntöjä muutetaan. Tämä poikkeus on tarpeen sen vuoksi, että tällaisten muutosten vaikutus voisi asettaa asianomaisen henkilön tilanteeseen, jossa erilainen laskutapa olisi hänelle edullisempi. Tältä osin on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin on johdonmukaisesti tulkinnut 46 artiklaa siten, että yksityishenkilöllä on oikeus vaatia joko koko kansallisen lainsäädännön tai koko yhteisön lainsäädännön soveltamista, niiden päällekkäisyyden estävät säännökset mukaan lukien, sen mukaan mikä niistä on edullisin (ks. esim. asia 22/77, FNROM, tuomio 13.10.1977, Kok. 1977, s. 1699). On epätodennäköistä, että 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut olosuhteet eli etuuksien muuttaminen elinkustannusten nousun tai ansiotason nousun vuoksi vaikuttaisivat näiden kahden vaihtoehdon välisen vertailun lopputulokseen."

8 Vaikka 51 artiklan 1 kohtaa ei ole ilmaistu nimenomaisena kieltona ("ilman, että uudelleenlaskemista - - tarvitaan"), yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut sitä kieltona.(6)

9 Palaan nyt käsiteltävänä olevaan asiaan, josta ennakkoratkaisupyynnössä on aivan liian suppea yhteenveto. Tärkeät tosiseikat on kuitenkin mahdollista selvittää asiaa koskevien kansallisten oikeudenkäyntiasiakirjojen ja asianosaisten kirjallisten huomautusten perusteella.

10 Maria Cirotti on Chietissä, Italiassa asuva Italian kansalainen. Hän oli vuodesta 1973 oikeutettu italialaiseen työkyvyttömyyseläkkeeseen. Cirottin aviomies Raffaele Mennitti, josta hän asui erossa, sai 1.4.1981 alkaen kuolemaansa asti vuoteen 1991 täyttä kaivostyöläisen eläkettä Belgiassa. Palkattujen työntekijöiden vanhuus- ja jälkeenjääneiden eläkettä koskevista yleisistä säännöistä 21.12.1967 annetun Belgian kuninkaan asetuksen 74 pykälässä säädettiin erityisesti kyseisenä ajankohtana, että aviomiehestään erossa asuva nainen voi tietyillä edellytyksillä saada osan aviomiehelleen maksetusta vanhuuseläkkeestä. Cirotti oli tämän asetuksen perusteella heinäkuusta 1981 oikeutettu saamaan osan aviomiehelleen maksettavasta palkatun työntekijän vanhuuseläkkeestä.

11 Kun Cirotti vaati osaa tästä eläkkeestä, Office national des pensions (kansallinen eläkelaitos, jäljempänä ONP) sovelsi kuninkaan asetuksen 74 pykälän 2 momentin d kohtaa ja 3 momentin B kohtaa. Näiden säännösten perusteella Cirottille myönnettiin puolet hänen aviomiehensä eläkkeestä (naimisissa olevalle miehelle maksettavasta määrästä, joka oli 11 243 Belgian frangia (BEF) kuukaudessa), vähennettynä sillä määrällä, jonka hän sai itse työkyvyttömyyseläkkeenä Italiassa (jonka määrä vastasi 7 368:aa BEF), minkä jälkeen hänen nettokuukausietuutensa olivat 3 875 BEF. Hän sai myös 586 BEF lämmitysavustusta. Cirotti hyväksyi tämän laskelman.

12 ONP kuitenkin vähensi 21.12.1988 tekemällään päätöksellä Cirottin etuuksien määrää ottamalla huomioon hänen italialaisen työkyvyttömyyseläkkeensä nousun vuodesta 1981. Tämä nousu on ilmeisesti indeksiin sidottu. Cirotti nosti tästä päätöksestä kanteen Tribunal du travail de Bruxellesissa (työtuomioistuin). Tribunal du travail ratkaisi asian 7.6.1993 antamallaan tuomiolla Cirottin eduksi sillä perusteella, että asetuksen 51 artiklan 1 kohdassa ei sallita etuuksien uudelleenlaskemista.

13 ONP valitti tästä päätöksestä Cour du travail$hin, joka on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:

"Onko asetuksen N:o 1408/71 46 ja 51 artiklan tulkittava olevan sovellettavissa siinä tapauksessa, että edunsaaja saa päällekkäin yhden jäsenvaltion lainsäädännön mukaan laskettua työkyvyttömyysetuutta ja toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan laskettua työntekijästä erossa asuvalle puolisolle maksettavaa vanhuusetuutta, joka on osa hänestä erossa asuvan puolison työntekijänä saamasta vanhuusetuudesta, jos siirtotyöläinen pääsee kyseisten artiklojen soveltamisen perusteella edullisempaan asemaan muihin työtekijöihin verrattuna, vaikka edellä mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kaikkia jäsenvaltioiden kansalaisia on kohdeltava yhdenvertaisesti?"

14 Vaikka tällä kysymyksellä viitataan yleisesti asetuksen 46 ja 51 artiklaan, asian tosiseikkojen ja asianosaisten esittämien väitteiden perusteella on selvää, että kansallinen tuomioistuin haluaa vastauksen kysymykseen siitä, onko niiden etuuksien uudelleenlaskeminen, joihin Cirotti on oikeutettu, 51 artiklan 2 kohdan vastaista vai edellytetäänkö sitä 51 artiklan 2 kohdassa.

15 Mielestäni on selvää, että uudelleenlaskeminen on tässä asiassa 51 artiklan 1 kohdan vastaista.

16 Ensinnäkin kyseiset etuudet eli Cirottin osuus hänen aviomiehensä eläkkeestä ja hänen oma työkyvyttömyyseläkkeensä kuuluvat selvästi tämän säännöksen soveltamisalaan. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella on selvää, että tässä asiassa 51 artiklan 1 kohdan soveltamista ei estä se, että ne etuudet, joihin Cirotti oli oikeutettu, eivät ole samantyyppisiä joko sen vuoksi, että toinen on vanhuusetuus ja toinen työkyvyttömyysetuus,(7) tai sen vuoksi, että toinen etuus on maksettu hänen aviomiehensä vakuutuskausien perusteella ja toinen (oletettavasti) hänen omien vakuutuskausiensa perusteella.(8)

17 Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella on myös selvää, että on epäolennaista, onko itse etuus, jota pyritään vähentämään toisen etuuden indeksiin sidotun nousun perusteella, laskettu pelkästään kansallisten sääntöjen mukaan vai 46 artiklan mukaan. Olipa tilanne kumpi hyvänsä, näiden nousujen ei pidä vaikuttaa ensin mainittuun etuuteen.(9)

18 Koska tämän vuoksi edellä mainituilla perusteilla kyseiset etuudet kuuluvat selvästi 51 artiklan soveltamisalaan, koska italialaisen etuuden nousu on indeksiin sidottu ja koska 51 artiklan 1 kohdassa kielletään uudelleenlaskeminen tällaisessa tilanteessa, ONP ei voi laskea Cirottin osuutta hänen aviomiehensä eläkkeestä uudelleen.

19 En ole vakuuttunut ONP:n väitteestä, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Levatino(10) antamaa tuomiota olisi sovellettava analogisesti. Kyseisessä asiassa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että asetuksen 51 artiklan 1 kohtaa ei voitu soveltaa Belgian vanhusten vähimmäistulotakuun kaltaisen etuuden tarkistukseen. Kyseinen tuomio perustui kuitenkin selvästi vanhusten vähimmäistulotakuuseen liittyviin erityisiin seikkoihin; mielestäni nämä seikat eivät liity erossa asuvan puolison osuuteen tässä asiassa kyseessä olevasta eläkkeestä, ja tuomio on siten erotettava käsiteltävästä asiasta.

20 Asiassa Levatino annettu tuomio koski Levatinon Belgiassa asuneen ja Italian ja Belgian vanhuuseläkettä saaneen äidin, Milazzon oikeuksia. Lisäksi Milazzo oli saanut vähimmäistulotakuujärjestelmän mukaista etuutta, joka vastasi Belgian laissa turvatun vähimmäistoimeentulon ja hänen vanhuuseläkkeensä välistä erotusta. Milazzon Italian eläkkeen noustua indeksikorotuksen vuoksi ONP päätti laskea uudelleen hänen vähimmäistulotakuuetuutensa määrän. Milazzo vastusti tätä päätöstä asetuksen 51 artiklan 1 kohdan perusteella.

21 Selostettuaan 51 artiklan 1 kohdan tavanomaista soveltamista yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli tuomiossaan vähimmäistulotakuun tarkoitusta, joka on korvata kyseessä olevan henkilön toimeentulon riittämättömyys siten, että hänelle annetaan mahdollisuus saavuttaa lain takaama vähimmäistoimeentulotaso. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että etuuden määrä vaihtelee sille tunnusmerkillisen luonteen vuoksi vähimmäistulotakuun määrän kehityksen (jota arvioitiin säännöllisesti uudelleen) ja asianomaisen henkilön toimeentulon mukaan. Mikäli 51 artiklan 1 kohtaa olisi sovellettu, asianomaisen henkilön tulojen kasvua hänen ulkomaisen eläkkeensä johdosta ei siten otettaisi huomioon ja hänen tulonsa ylittäisivät järjestelmällisesti taatun vähimmäistulon. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että 51 artiklan 1 kohdan soveltamisella "ei ainoastaan asetettaisi siirtotyöläisiä edullisempaan asemaan, vaan sillä muutettaisiin vähimmäistulotakuuetuuden tarkoitusta ja sekoitettaisiin kyseessä olevan kansallisen lain järjestelmä".(11)

22 Yhteisöjen tuomioistuin korosti jälleen vähimmäistulotakuuetuuden vaihtelevuutta(12) ja lisäsi seuraavaa:(13)

"Tältä osin vähimmäistulotakuun kaltainen etuus poikkeaa vanhuuseläkkeistä, koska 51 artiklan 1 kohdan säännökset eivät vaikuta vanhuuseläkkeiden laatuun ja määräytymistapaan - toisin kuin vähimmäistulotakuuetuuteen - vaikka siirtotyöläinen asetettaisiin tällä tavoin edullisempaan asemaan."

23 Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että 51 artiklan 1 kohdan soveltamisella ei voitaisi vaarantaa maksetun etuuden varsinaista tarkoitusta.(14)

24 Mielestäni yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Levatino antama tuomio oli täysin poikkeuksellinen. Edellä olevissa kohdissa erotetaan nimenomaisesti vähimmäistulotakuuetuudet ja vanhuuseläkkeet. Cirotti saa vanhuuseläkettä. On totta, että se on osa hänen aviomiehelleen myönnetystä eläkkeestä. En kuitenkaan ymmärrä, miten tämä seikka voisi muuttaa sitä tosiseikkaa, että tämä etuus on pikemminkin vanhuuseläke kuin vähimmäistuloetuus. Yhteisöjen tuomioistuimen käytettävissä olevien tietojen perusteella näyttää siltä, että Cirotti oli oikeutettu aviomiehensä vanhuuseläkkeen osaan pitkälti samoilla edellytyksillä kuin ne, jotka koskevat henkilökohtaista vanhuuseläkettä: kyseessä oli kiinteä osuus hänen aviomiehensä eläkkeestä (ja sen vuoksi se oli tämän työurasta riippuvainen), ja sitä koskivat etuuksien päällekkäisyyssäännöt, jotka näyttävät olevan samanlaisia kuin henkilökohtaiseen vanhuuseläkkeeseen sovellettavat säännöt.(15) Tässä tilanteessa ei ole syytä olla soveltamatta 51 artiklan 1 kohtaa toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan myönnetyn etuuden indeksiin sidottuihin tarkistuksiin.

25 Tässä yhteydessä ONP toteaa, että ONP:n on Belgian sääntöjen mukaan otettava tällaista osaa myöntäessään asianomaisen henkilön saamat muunlaiset tulot huomioon. Siten käsiteltävässä asiassa Cirottille Italiassa myönnetty työkyvyttömyyseläke on otettava huomioon, ja sen määrä on vähennettävä siitä osuudesta, joka hänellä on miehensä vanhuuseläkkeestä. Tämän vuoksi ONP luonnehtii näitä sääntöjä etuuksien myöntämissäännöiksi, jotka eivät kuulu 51 artiklan soveltamisalaan.

26 Tämä väite on selvästi virheellinen. Asetuksen 51 artiklaa voidaan soveltaa ainoastaan silloin, kun siirtotyöläinen saa useampaa kuin yhtä etuutta useammasta kuin yhdestä jäsenvaltiosta. Etuuksien päällekkäisyyssääntöjen puuttuessa (asetuksesta tai kansallisesta laista) artiklalla ei ole mitään merkitystä. Asetuksen 51 artiklaa sovelletaan ainoastaan tällaisessa päällekkäisyystilanteessa. Asiassa Levatino annetun tuomion mukaan 51 artiklan 1 kohdan soveltamatta jättämisen perusteena on se, että sen soveltamisella muutettaisiin kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön tarkoitusta ja sekoitettaisiin sen järjestelmää. En ymmärrä, miten käsiteltävässä asiassa voitaisiin katsoa, että tällainen vaara olisi olemassa. Se, että Cirottin työkyvyttömyyseläkkeen indeksiin sidotut tarkistukset eivät voi johtaa hänen aviomiehensä eläkkeen osan uudelleenlaskemiseen, ei muuta mitenkään Belgian järjestelmän tarkoitusta, jonka mukaan aviomiehestään erossa asuva puoliso on oikeutettu osaan tämän eläkkeestä, eikä sillä sekoiteta tätä järjestelmää.

27 ONP katsoo myös, että 51 artiklan 1 kohdan soveltamisella käsiteltävän asian kaltaisiin asioihin rikotaan asetuksen yhdenvertaista kohtelua koskevaa 3 artiklan 1 kohtaa. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Jollei tämän asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu, jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset."

ONP katsoo, että 51 artiklan 1 kohdan soveltamisella suositaan järjestelmällisesti erossa asuvaa puolisoa sen puolison vahingoksi, jonka eläke-etuuksista on myönnetty osa toiselle puolisolle. Se katsoo tämän johtavan 3 artiklan 1 kohdassa kiellettyyn syrjintään.

28 ONP perustelee väitettään hyvin, enkä ymmärrä, a) miten 51 artiklan 1 kohdan soveltaminen voisi johtaa mihinkään järjestelmälliseen puolisoiden väliseen syrjintään ja b) miten tällainen syrjintä olisi asetuksen 3 artiklan 1 kohdan vastaista, koska jälkimmäisessä viitataan ainoastaan kansalaisuuteen perustuvaan syrjintään.

29 Kansallinen tuomioistuin kysyy lisäksi, rikottaisiinko asetuksen 3 artiklan 1 kohtaa, jos 51 artiklan 1 kohdan soveltaminen Cirottin kaltaiseen tapaukseen johtaisi siihen, että siirtotyöläiset asetettaisiin edullisempaan asemaan kuin muut työntekijät. Tähän kysymykseen on mielestäni selvästi vastattava kielteisesti. Asiassa FNROM(16) annetun tuomion perusteella on selvää, että yhteisön sääntöjen soveltaminen sosiaaliturvan koordinoimiseen saattaa merkitä joitakin etuja siirtotyöläisille. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään itsessään, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sovelletaan, jollei asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu.(17)

30 Täydellisyyden vuoksi minun on lopulta mainittava vielä yksi seikka. Cirotti viittaa asiassa Schmidt(18) annettuun tuomioon. Tämä asia koski Schmidtin oikeutta henkilökohtaiseen vanhuuseläkkeeseen Saksassa ja, hänen erottuaan miehestään, hänen oikeuttaan Belgian eläkkeeseen eronneena puolisona. Erityisenä kysymyksenä oli se, olivatko henkilökohtainen vanhuuseläke ja eronneen eläke samanlaatuisia etuuksia, jolloin Schmidt olisi ollut oikeutettu asetuksen 46 artiklan mukaisesti laskettuun määrään. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että nämä kaksi eläkettä eivät olleet samanlaatuisia etuuksia; 46 artiklaa ei siten voitu soveltaa, ja Rijksdienstillä oli oikeus soveltaa kansallisia päällekkäisyyden estäviä sääntöjä vähentääkseen määrän eronneelle maksettavasta Belgian eläkkeestä.

31 Cirotti pyrkii erottamaan asian Schmidt sillä perusteella, että eronneen eläke poikkeaa hänen oikeudestaan saada erossa asuvana puolisona osuus aviomiehensä eläkkeestä. Tämä seikka ei kuitenkaan ole ratkaistavana. Kuten edellä on todettu,(19) asiassa Ravida(20) annetun tuomion perusteella on selvää, että 51 artiklaa - josta ei ollut kyse asiassa Schmidt annetussa tuomiossa - voidaan soveltaa jopa tilanteissa, jotka koskevat etuuksia, jotka eivät ole samanlaatuisia. Asiassa Schmidt annetulla tuomiolla ei siten ole merkitystä määriteltäessä, pitäisikö 51 artiklan 1 kohtaa soveltaa vai ei.

Ratkaisuehdotus

32 Katson tämän vuoksi, että Cour du travail'n yhteisöjen tuomioistuimelle esittämään ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava seuraavasti:

Sellainen menettely on sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 51 artiklan vastaista, jonka mukaan etuuksien määrä lasketaan uudelleen, jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan laskettu työkyvyttömyysetuus on taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen yleisen kehityksen vuoksi muuttunut, kun työkyvyttömyysetuutta maksetaan päällekkäin toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan vanhuusetuuden kanssa ja kun tämän jäsenvaltion lainsäädännön perusteella erossa asuvalle puolisolle myönnetään osa toiselle puolisolle palkattuna työntekijänä maksettavasta vanhuusetuudesta.

(1) - Ks. kyseisenä ajankohtana sovellettavan konsolidoidun version osalta 2.6.1983 annetun neuvoston asetuksen N:o 2001/83 liite I (EYVL 1983, L 230, s. 6). Asetusta ja erityisesti sen 46 artiklaa muutettiin muun muassa 30.4.1992 annetulla neuvoston asetuksella N:o 1248/92 (EYVL 1992, L 136, s. 7). Viimeisin konsolidoitu versio on julkaistu 2.12.1996 annetun neuvoston asetuksen N:o 118/97 liitteessä A olevana I osana (EYVL 1997, L 28, s. 1).

(2) - Asia C-199/88, Cabras, tuomio 21.3.1990 (Kok. 1990, s. I-1023, julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 10-15 kohta). Ks. myös asia C-5/91, Di Prinzio, tuomio 18.2.1992 (Kok. 1992, s. I-897, julkisasiamies Darmonin ratkaisuehdotuksen 16-21 kohta) sekä käyttökelpoisena esimerkkinä asia 323/86, Collini v. ONPTS, tuomio 17.12.1987 (Kok. 1987, s. 5489, julkisasiamies Cruz Vilaçan ratkaisuehdotuksen 20-31 kohta).

(3) - Asia 7/81, Sinatra v. FNROM, tuomio 2.2.1982 (Kok. 1982, s. 137, tuomion 8 kohta).

(4) - Asia C-93/90, Cassamali, tuomio 20.3.1991 (Kok. 1991, s. I-1401, tuomion 15-16 kohta). Ks. myös edellä alaviitteessä 3 mainittu asia Sinatra; asia 104/83, Cinciuolo, tuomio 1.3.1984 (Kok. 1984, s. 1285); asia 141/88, Jordan, tuomio 12.7.1989 (Kok. 1989, s. 2387); asia C-85/89, Ravida, tuomio 21.3.1990 (Kok. 1990, s. I-1063) ja asia C-193/92, Bogana, tuomio 18.2.1993 (Kok. 1993, s. I-755).

(5) - Mainittu edellä alaviitteessä 4, julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 12 kohta.

(6) - Ks. esim. edellä alaviitteessä 4 mainittu asia Cassamali, tuomion 17 kohta, ja kyseisessä asiassa esittämäni ratkaisuehdotuksen 9 ja 10 kohta.

(7) - Ks. esim. edellä alaviitteessä 4 mainittu asia Cinciuolo.

(8) - Edellä alaviitteessä 4 mainittu asia Ravida, tuomion 15-17 kohta, ja kyseisessä asiassa esittämäni ratkaisuehdotuksen 11-17 kohta.

(9) - Edellä alaviitteessä 4 mainittu asia Cassamali, tuomion 20 kohta.

(10) - Asia C-65/92, Levatino, tuomio 22.4.1993 (Kok. 1993, s. I-2005).

(11) - Tuomion 33-36 kohta.

(12) - Tuomion 37 kohta.

(13) - Tuomion 38 kohta.

(14) - Tuomion 39 kohta.

(15) - Ks. esim. kyseessä olevista säännöistä edellä alaviitteessä 2 mainittu asiassa Di Prinzio annettu tuomio.

(16) - Edellä 7 kohdassa mainittu asia 22/77, tuomion 8-10 kohta.

(17) - Ks. lisäksi edellä alaviitteessä 10 mainitussa asiassa Levatino esittämäni ratkaisuehdotuksen 19-20 kohta.

(18) - Asia C-98/94, Schmidt, tuomio 11.8.1995 (Kok. 1995, s. I-2559).

(19) - Ks. edellä 16 kohta.

(20) - Mainittu edellä alaviitteessä 4, ks. tuomion 23 kohta.