Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteisön oikeus - Välitön oikeusvaikutus - Yhteisön oikeuden vastaiset kansalliset verot ja maksut - Palauttaminen - Menettelysäännöt - Kansallisen oikeuden soveltaminen - Preklusiiviset määräajat - Sallittavuuden edellytykset - Yhteisön oikeuteen sisältyvän tehokkuusperiaatteen noudattaminen - Vastaavuusperiaatteen noudattaminen niin, että palautusvaatimukseen sovelletaan vastaavia edellytyksiä kuin samankaltaisiin kansalliseen oikeuteen perustuviin vaatimuksiin

Tiivistelmä

$$Aiheettomasti kannettujen kansallisten verojen palauttamista koskevan yhteisön sääntelyn puuttuessa kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä on määritettävä toimivaltaiset tuomioistuimet ja vahvistettava niitä oikeussuojakeinoja koskevat menettelysäännöt, joilla pyritään turvaamaan yhteisön oikeuden välittömään oikeusvaikutukseen perustuvat yksityisten oikeudet. Kyseiset menettelysäännöt eivät kuitenkaan saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat kansalliseen oikeuteen perustuvia vastaavia vaatimuksia (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa johtaa siihen, että olisi käytännössä mahdotonta käyttää oikeuksia, joita kansallisten tuomioistuimien on suojattava (tehokkuusperiaate).

Tehokkuusperiaatteen osalta on ensinnäkin todettava, että kohtuullisten määräaikojen vahvistaminen oikeussuojakeinojen käyttämiselle pääsääntöisesti vastaa tätä vaatimusta, koska kyse on oikeusvarmuuden perustavanlaatuisen periaatteen soveltamisesta. Tällaisia määräaikoja ei näet voida pitää sellaisina, että yhteisön oikeusjärjestykseen perustuvien oikeuksien käyttämisestä tehtäisiin käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa, vaikka jo määritelmän mukaan näiden määräaikojen päättyminen aiheuttaa sen, että nostettu kanne hylätään kokonaan tai osittain. Tältä osin on katsottava, että kansallista määräaikaa, joka ulottuu vähintään neljä ja enintään viisi vuotta taaksepäin sitä vuotta edeltäneeseen aikaan, jolloin tuomioistuimen päätöksellä todettiin verotuksen perustana olleen oikeussäännön olevan ylemmänasteisen oikeussäännön vastainen, on pidettävä kohtuullisena.

Toiseksi on todettava, että vastaavuusperiaatteen noudattaminen edellyttää, että kansallista menettelyä sovelletaan samalla tavalla sekä yhteisön oikeuden rikkomiseen perustuviin vaatimuksiin että kansallisen oikeuden rikkomiseen perustuviin vaatimuksiin, kun kysymys on saman tyyppisistä veroista tai maksuista. Tätä periaatetta ei sen sijaan voida tulkita niin, että jäsenvaltion olisi sovellettava kaikkein edullisinta vanhentumista koskevaa sääntelyä kaikkiin yhteisön oikeuden vastaisesti kannettuja veroja ja maksuja koskeviin palautusvaatimuksiin. Näin ollen yhteisön oikeuden vastaista ei periaatteessa ole se, että jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään paitsi sellaisesta yleisestä vanhentumisajasta, jota sovelletaan yksityisten oikeussubjektien välisiin perusteettoman edun palautusta koskeviin kanteisiin, myös tätä vanhentumisaikaa epäedullisemmista oikaisumenettelyä ja tuomioistuinmenettelyä koskevista erityissäännöistä, joita sovelletaan verojen ja maksujen riitauttamiseen. Toisin olisi vain siinä tapauksessa, että näitä menettelysääntöjä sovellettaisiin vain niihin verojen ja maksujen palauttamista koskeviin vaatimuksiin, jotka perustuvat yhteisön oikeuteen.

Näin ollen yhteisön oikeus ei ole esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan verotusta koskeva perusteettoman edun palautusvaatimus, joka perustuu siihen, että kansallisen oikeussäännön on kansallisen tai yhteisöjen tuomioistuimen päätöksellä todettu olevan sitä ylemmäntasoisen kansallisen tai yhteisön oikeussäännön vastainen, voi kohdistua ainoastaan aikaan, joka seuraa tuomioistuimen kyseisen päätöksen tekemisvuotta edeltäneen neljännen vuoden tammikuun 1 päivää.

( ks. 2024, 2930 ja 37 kohta sekä tuomiolauselma )