Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 16 päivänä joulukuuta 1999. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Ranskan tasavalta. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY täytäntöönpanon laiminlyönti - Vahinkovakuutuksen ensivakuutus ja henkivakuutuksen ensivakuutus. - Asia C-239/98.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu I-08935



Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Jäsenvaltiot - Velvoitteet - Direktiivien täytäntöönpano - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen, jota ei ole kiistetty

(EY:n perustamissopimuksen 169 artikla (josta on tullut EY 226 artikla))

Asianosaiset

Asiassa C-239/98,

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellinen neuvonantaja C. Tufvesson ja oikeudellisen yksikön virkamies B. Mongin, prosessiosoite Luxemburgissa c/o saman yksikön virkamies C. Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

kantajana,

vastaan

Ranskan tasavalta, asiamiehinään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston jaostopäällikkö K. Rispal-Bellanger ja saman osaston ulkoasiainsihteeri Claude Chavance, prosessiosoite Luxemburgissa Ranskan suurlähetystö, 8 B boulevard Joseph II,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen ja muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi; EYVL L 228, s. 1) ja henkivakuutuksen ensivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 79/267/ETY ja 90/619/ETY muuttamisesta 10 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/96/ETY (kolmas henkivakuutusdirektiivi; EYVL L 360, s. 1) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut (ja saattanut voimaan) ja ilmoittanut kyseisten direktiivien täydellisen noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, ja erityisesti, koska se ei ole pannut kyseisiä direktiivejä täytäntöön siltä osin kuin on kysymys mutuelles régies par le code de la mutualitésta,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(viides jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. A. O. Edward sekä tuomarit J. C. Moitinho de Almeida (esittelevä tuomari), L. Sevón, J.-P. Puissochet ja P. Jann,

julkisasiamies: S. Alber,

kirjaaja: apulaiskirjaaja H. von Holstein,

ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,

kuultuaan asianosaisten 7.7.1999 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,

kuultuaan julkisasiamiehen 29.9.1999 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan (josta on tullut EY 226 artikla) nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 7.7.1998 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen ja muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi; EYVL L 228, s. 1) ja henkivakuutuksen ensivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 79/267/ETY ja 90/619/ETY muuttamisesta 10 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/96/ETY (kolmas henkivakuutusdirektiivi; EYVL L 360, s. 1) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut (ja saattanut voimaan) ja ilmoittanut kyseisten direktiivien täydellisen noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, ja erityisesti, koska se ole pannut kyseisiä direktiivejä täytäntöön siltä osin kuin on kysymys mutuelles régies par le code de la mutualitésta (keskinäiset yhtiöt, joihin sovelletaan kyseistä yhtiömuotoa koskevaa lakia; jäljempänä keskinäiset yhtiöt).

2 Direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee, että niiden tarkoituksena on toteuttaa sisämarkkinat niin sijoittautumisvapauden kuin palvelujen tarjoamisen vapaudenkin kannalta, jotta helpotettaisiin niiden vakuutusyritysten, joiden kotipaikka on yhteisössä, sitoumusten tekemistä ja riskien kattamista yhteisön alueella.

3 Direktiivien viidennen perustelukappaleen mukaan niillä luodaan toimilupien ja toiminnan vakauden valvontajärjestelmien keskinäisen tunnustamisen periaate, joka mahdollistaa yhden koko yhteisössä voimassa olevan toimiluvan myöntämisen ja kotijäsenvaltion suorittaman valvonnan periaatteen noudattamisen.

4 Direktiivin 92/49/ETY 6 artiklassa, jolla korvataan 24.7.1973 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 73/239/ETY (EYVL L 228, s. 3) 8 artikla, säädetään seuraavaa:

"1. Kotijäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusyritykset, jotka hakevat toimilupaa:

a) ovat yhtiömuodoltaan jokin seuraavista:

- -

- Ranskan tasavallassa: 'société anonyme', 'société d'assurance mutuelle', 'institution de prévoyance régie par le code de la sécurité sociale', 'institution de prévoyance régie par le code rural' ja 'mutuelles régies par le code de la mutualité'."

5 Direktiivin 92/96/ETY 5 artikla, jolla korvataan 5.3.1979 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 79/267/ETY (EYVL L 63, s. 1) 8 artikla, sisältää saman säännöksen.

6 Direktiivin 92/49/ETY 57 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ja direktiivin 92/96/ETY 51 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on annettava kyseisten direktiivien noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 31.12.1993 ja saatettava ne voimaan viimeistään 1.7.1994. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

7 Komissio ilmoitti 31.3.1995 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisille, ettei 8.8.1994 annetulla lailla nro 94/678, joka koskee työntekijöiden täydentävää sosiaaliturvaa ja jolla pannaan täytäntöön 18.6.1992 ja 10.11.1992 annetut Euroopan yhteisöjen neuvoston direktiivit 92/49/ETY ja 92/96/ETY (Ranskan virallinen lehti, jäljempänä JORF, 10.8.1994, nro 184, s. 11655), ja 8.8.1994 annetulla lailla nro 94/679, joka sisältää erinäisiä taloutta ja rahoitusta koskevia säännöksiä (JORF, 10.8.1994, nro 184, s. 11668), ollut pantu direktiivejä 92/49/ETY ja 92/96/ETY täytäntöön siltä osin kuin on kysymys keskinäisistä yhtiöistä.

8 Vastauksenaan kyseiseen kirjeeseen Ranskan viranomaiset täsmensivät 8.6.1995, että Ranskan parlamentti saisi pian käsiteltäväkseen ehdotuksen laiksi, jolla kyseiset direktiivit pantaisiin täytäntöön siltä osin kuin on kysymys keskinäisistä yhtiöistä.

9 Koska mitään säädöstä ei annettu, komissio lähetti 31.1.1996 perustamissopimuksen 169 artiklassa määrätyn menettelyn mukaisesti Ranskan tasavallalle virallisen huomautuksen, jossa se kehotti tätä esittämään kahden kuukauden määräajassa huomautuksensa direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY täytäntöönpanon laiminlyönnistä edellä mainitun seikan osalta.

10 Ranskan viranomaiset ilmoittivat 2.7.1996 päivätyssä vastauksessaan, että kyseisten direktiivien täytäntöönpano keskinäisiä yhtiöitä koskevan lain osalta oli valmisteluvaiheessa.

11 Komissio lähetti 5.3.1997 Ranskan tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä toteuttamaan kahden kuukauden määräajassa direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY täydellisen noudattamisen edellyttämät toimenpiteet.

12 Ranskan viranomaiset ilmoittivat 18.11.1997 komissiolle lakiehdotuksesta, jolla direktiivit 92/49/ETY ja 92/96/ETY pantaisiin täytäntöön ja joka mahdollistaisi direktiivien soveltamisen keskinäisiin yhtiöihin, ja muistuttivat samalla niistä periaatteista, jotka koskevat kyseisiä keskinäisiä yhtiöitä koskevaa Ranskan lainsäädäntöä; ne ilmoittivat 3.12.1997 komissiolle siitä, että ne sitoutuivat antamaan vuoden 1998 alussa ehdotuksen laiksi, jossa vahvistettaisiin yleiset periaatteet ja pantaisiin molemmat direktiivit täytäntöön. Asetukset, joilla direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY tekniset säännökset ja toiminnan vakauden valvontaa koskevat säännökset pantaisiin täytäntöön, oli tarkoitus ilmoittaa ennen vuoden 1998 loppua.

13 Ranskan viranomaiset esittelivät 11.2.1998 komissiolle keskinäisten yhtiöiden erityispiirteitä ja ilmoittivat sille suuntaviivoista, joita aiottiin noudattaa direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY täytäntöönpanossa tällä alalla.

14 Ranskan hallitus ilmoitti 11.3.1998 uusista suuntaviivoista, joita se aikoi noudattaa ja joiden mukaan kansallisessa oikeudessa erotettaisiin toisaalta keskinäisten yhtiöiden vakuutustoiminta, jota harjoitetaan raha- tai luontaissuorituksina ja joka kuuluu direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY toiminnan vakauden valvontaa koskevien säännösten soveltamisalaan, ja toisaalta keskinäisten yhtiöiden se liiketoiminta, joka ei koske vakuutuksia ja jota tytäryhtiöt tulisivat harjoittamaan.

15 Komissio ilmoitti 6.5.1998 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisille, että se katsoi, että ranskalaisten keskinäisten yhtiöiden erityispiirteet voidaan taata samalla kun niiden osalta sovelletaan täysimääräisesti direktiivejä 92/49/ETY ja 92/96/ETY.

16 Komissio nosti käsiteltävänä olevan kanteen 7.7.1998.

17 Komissio toteaa kannekirjelmässään ensinnäkin, että Ranskan tasavalta on pannut direktiivit 92/49/ETY ja 92/96/ETY puutteellisesti täytäntöön, koska kyseisten direktiivien täytäntöönpanoa ei ole ulotettu keskinäisiin yhtiöihin.

18 Tämän jälkeen komissio korostaa muun muassa sitä, että kyseisen täytäntöönpanon laiminlyönti merkitsee seuraavaa:

- ranskalaisiin keskinäisiin yhtiöihin ei sovelleta direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY toiminnan vakauden valvontaa ja rahoitusta koskevia edellytyksiä (riittävä vakuutustekninen vastuuvelka, solvenssimarginaali);

- varsinaista vakuutustoimintaa ei ole oikeudellisesti erotettu "sosiaalisesta" toiminnasta, joka liittyy muun muassa apteekkeihin, optikkoliikkeisiin, loma-asuntoihin ja kokoustilojen vuokraamiseen, mikä loukkaa direktiiveissä 92/49/ETY ja 92/96/ETY säädettyä erikoistumista koskevaa periaatetta, jonka mukaan keskinäisten yhtiöiden harjoittamaa liiketoimintaa ja sosiaalista toimintaa ei voida harjoittaa saman oikeudellisen yksikön kautta;

- niiden vakuutuskannan luovutusta koskeva järjestelmä ei ole yhteensopiva direktiiveissä 92/49/ETY ja 92/96/ETY säädetyn järjestelmän kanssa;

- niiden jälleenvakuutusta koskeva järjestelmä ei ole yhteensopiva perustamissopimuksen edellytysten kanssa.

19 Ranskan hallitus väittää puolustuksessaan ensinnäkin, että koska kannekirjelmästä ilmenee, että komissio on laajentanut oikeusriitaa niiltä osin kuin se koskee myös sellaisten jälleenvakuutusjärjestelmien yhteensopivuutta yhteisön oikeuden eli sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitusten poistamisesta jälleenvakuutuksen ja edelleenvakuutuksen osalta 25 päivänä helmikuuta 1964 annetun neuvoston direktiivin 64/225/ETY (EYVL 56, s. 878) kanssa, jotka ovat voimassa keskinäisiin yhtiöihin sovellettavan kansallisen lainsäädännön nojalla, kun taas kyseistä väitettä ei ole esitetty oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn missään vaiheessa, kanne on jätettävä tutkimatta.

20 Tältä osin komissio on vahvistanut vastauskirjelmässään ja uudelleen suullisessa käsittelyssä, että virallisessa huomautuksessa, perustellussa lausunnossa ja kannekirjelmässä esitetty väite on sama ja että sekä oikeudenkäyntiä edeltävä menettely kokonaisuudessaan että kannekirjelmän kanneosa ovat koko ajan perustuneet siihen, että Ranskan tasavalta ei ole antanut, tai joka tapauksessa ainakaan ilmoittanut direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä niiden keskinäisten yhtiöiden osalta. Komissio on suullisessa käsittelyssä lisäksi myöntänyt, että toisin kuin se on kannekirjelmässään virheellisesti esittänyt, direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY täytäntöönpanon laiminlyönnillä ei ole vaikutusta jälleenvakuutukseen, koska tätä koskevat jäsenvaltioille asetetut yhteisön velvoitteet eivät seuraa kyseisistä direktiiveistä vaan direktiivistä 64/225/ETY, johon komissio ei kannekirjelmässään koskaan ole viitannut.

21 Ranskan hallitus myöntää lisäksi, että direktiivin 92/49/ETY 6 artiklalla ja direktiivin 92/96/ETY 5 artiklalla keskinäiset yhtiöt, joihin sovelletaan lakia keskinäisistä yhtiöistä, on sisällytetty direktiivien aineelliseen soveltamisalaan ja ettei täytäntöönpanosäännöksiä ole vielä säädetty sovellettaviksi niiden osalta. Ranskan hallitus lisää, että Ranskan viranomaiset ja asianomaisten keskinäisten yhtiöiden edustajat neuvottelevat vielä kyseiseen sisällyttämiseen liittyvistä yksityiskohtaisista menettelyistä, koska mainitut edustajat katsovat, että direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY soveltamisella niiden toimintaan vaarannettaisiin keskinäisten yhtiöiden toiminnan erityispiirteet. Ranskan hallitus lisäsi suullisessa käsittelyssä oikeudenkäyntiasiakirjoihin hallituksen pyynnöstä vuoden 1999 toukokuussa laaditun kertomuksen (Rocardin kertomus), joka koskee keskinäisiä yhtiöitä ja yhteisön oikeutta ja jossa korostetaan tarvetta saattaa direktiivit 92/49/ETY ja 92/96/ETY mahdollisimman nopeasti osaksi Ranskan lainsäädäntöä.

22 On riittävää todeta, että Ranskan hallitus ei kiistä sitä, ettei tarvittavia säännöksiä direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä keskinäisten yhtiöiden osalta ole annettu.

23 Tässä tilanteessa komission nostama kanne on hyväksyttävä.

24 Näin ollen on todettava, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 92/49/ETY ja direktiivin 92/96/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut niiden täydellisen noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, ja erityisesti, koska se ei ole pannut kyseisiä direktiivejä täytäntöön siltä osin kuin kyse on mutuelles régies par le code de la mutualitésta.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

25 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Ranskan tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Ranskan tasavalta on pääosiltaan hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(viides jaosto)

on antanut seuraavan tuomiolauselman:

1) Ranskan tasavalta ei ole noudattanut muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) ja henkivakuutuksen ensivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 79/267/ETY ja 90/619/ETY muuttamisesta 10 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/96/ETY (kolmas henkivakuutusdirektiivi) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin täydellisen noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, ja erityisesti, koska se ei ole pannut kyseisiä direktiivejä täytäntöön siltä osin kuin on kysymys mutuelles régies par le code de la mutualitésta (keskinäiset yhtiöt, joihin sovelletaan kyseisestä yhtiömuodosta annettua lakia).

2) Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.