Tässä yhteydessä kolmannen maan kansallisen sääntelyn noudattamatta jättäminen ei voi sinänsä yksin merkitä unionin oikeuden rikkomista, josta unioni olisi sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa. Unionin sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu voi sen sijaan syntyä silloin, kun tällainen noudattamatta jättäminen rikkoo samalla unionin oikeussääntöä, esimerkiksi unionin oikeuden yleistä periaatetta. Näin ollen silloin, kun unionin edustusto on jättänyt noudattamatta kolmannen maan lainsäädäntöä, joka koskee palvelussuhteen päättymistä koskevien todistusten laatimista kyseisen edustuston henkilöstölle, on todettava, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklassa tarkoitettua hyvän hallinnon periaatetta ja erityisesti käsittelyaikojen kohtuullisuuden periaatetta on loukattu. Kun hyvän hallinnon periaate ilmentää tiettyä yksittäistä oikeutta, kuten oikeutta siihen, että asiat käsitellään puolueettomasti, oikeudenmukaisesti ja kohtuullisessa ajassa kyseisessä 41 artiklassa tarkoitetulla tavalla, sitä on pidettävä unionin oikeussääntönä, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille. Lisäksi unionin toimielimillä, elimillä ja laitoksilla ei ole harkintavaltaa päättää, noudattavatko ne yksittäistapauksessa hyvän hallinnon periaatetta. Näin ollen jo sitä, että unionin edustusto on loukannut tätä periaatetta, voidaan pitää riittävän ilmeisenä rikkomisena.

Kun kyseessä on sopimussuhteen ulkopuolinen unionin vastuu, unionin kyseisen toimielimen tai elimen toiminnan lainvastaisuutta koskevassa edellytyksessä vaaditaan, että voidaan näyttää toteen sellaisen oikeussäännön riittävän ilmeinen rikkominen, jolla on tarkoitus antaa yksityisille oikeuksia.

Vahingosta, joka on luonteeltaan jatkuvaa, on todettava, että vahinkoa, joka toistuu perättäisinä ajanjaksoina ja kasvaa suhteessa kuluneeseen aikaan, on pidettävä luonteeltaan korvattavana vahinkona. Tämän määritelmän piiriin ei voi kuulua aineellinen vahinko, joka muodostuu niistä hallinnollisista kuluista ja asianajopalkkioista, joita entiselle paikalliselle toimihenkilölle aiheutui hänen uusiessaan oleskelu- ja työlupiaan jäsenvaltiossa ja hakiessaan kyseisen valtion kansalaisuutta sen takia, että unionin edustusto ei korjannut hänen tilannettaan hänen irtisanoutumisensa jälkeen kolmannessa maassa, mikä väitetysti esti sen, että asianomainen henkilö voi palata tähän maahan. Vaikka nämä kulut toistuivat joitakin kertoja useiden vuosien aikana, ne ovat nimittäin kertaluonteisia, sillä ne syntyivät tosiasiassa sinä päivänä, jona kukin näistä hallinnollisista menettelyistä aloitettiin, ja niiden määrä ei kasvanut suhteessa kuluneeseen aikaan.

Sopimussuhteen ulkopuolinen unionin vastuu syntyy vain, jos kantajalle on tosiasiassa aiheutunut todellista ja varmaa vahinkoa. Varman vahingon aiheutumista koskeva edellytys täyttyy, kun vahinko on uhkaava ja riittävällä varmuudella ennakoitavissa, vaikka vahingon suuruutta ei vielä voidakaan täsmällisesti määrittää.

Kun kyseessä on sopimussuhteen ulkopuolinen unionin vastuu, väitetyn toiminnan ja väitetyn vahingon välistä syy-yhteyttä koskevassa edellytyksessä vaaditaan, että kyseinen vahinko on riittävän suorassa syy-yhteydessä moitittuun toimintaan eli toiminnan on oltava vahingon määräävä syy, mutta unionilla ei kuitenkaan ole velvollisuutta korvata kaikkia lainvastaisesta tilanteesta aiheutuneita, kaukaisiakin vahingollisia seurauksia.

Tässä yhteydessä on todettava, että tapauksissa, joissa menettely, jonka väitetään aiheuttaneen kyseisen vahingon, perustuu toimimatta jättämiseen, on erityisen tarpeellista varmistua siitä, että moitittu toimimatta jättäminen on tosiasiassa aiheuttanut kyseisen vahingon ja ettei kyseistä vahinkoa ole voinut aiheuttaa muu menettely kuin se, josta vastaajana olevaa toimielintä syytetään. Näin ollen silloin, kun on kyse entisen paikallisen toimihenkilön nostamasta kanteesta, joka koskee aineellista vahinkoa, joka aiheutui sen takia, että unionin edustusto ei väitetysti korjannut hänen tilannettaan hänen irtisanoutumisensa jälkeen paikallisissa viranomaisissa, on todettava, että vaikka tämän toimimatta jättämisen seurauksena on ollut se, että asianomainen henkilö ei ole voinut palata työskentelemään ja asumaan siihen valtioon, jossa kyseinen unionin edustusto sijaitsee, asianomaisen henkilön päätös ostaa asunto asuinjäsenvaltiostaan ja ottaa sitä varten lainaa on perustunut ratkaisevalla tavalla hänen henkilökohtaiseen valintaansa eikä moitittuun toimintaan. Kyseisen toiminnan ja näiden osto- ja lainapäätösten välillä on olemassa enintään välillinen syy-yhteys.

(ks. 53, 132 ja 133 kohta)