SEUT 21 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa ei säädetä unionin oikeuteen perustuvan johdetun oleskeluoikeuden myöntämisestä kolmannen valtion kansalaiselle, joka on sellaisen unionin kansalaisen perheenjäsen, joka on kyseisen jäsenvaltion kansalainen ja joka palaa kyseiseen jäsenvaltioon oleskeltuaan sitä ennen unionin oikeuden nojalla ja sitä noudattaen toisessa jäsenvaltiossa, kun unionin kansalaisen perheenjäsen ei ole tullut unionin kansalaisen kotijäsenvaltion alueelle tai jättänyt siellä oleskelulupahakemusta ”luonnollisena jatkeena” kyseessä olevan unionin kansalaisen paluulle tähän jäsenvaltioon, kunhan tällaisessa säännöstössä edellytetään, että kokonaisarvioinnissa otetaan huomioon myös muut merkitykselliset seikat ja erityisesti ne seikat, joilla voidaan osoittaa, että unionin kansalaisen kyseiseen jäsenvaltioon palaamisen ja hänen perheenjäsenensä, joka on kolmannen valtion kansalainen, samaan jäsenvaltioon tulemisen välillä olleesta aikavälistä huolimatta vastaanottavassa jäsenvaltiossa kehittynyt ja lujittunut perhe-elämä ei ole päättynyt, jotta johdetun oleskeluoikeuden myöntäminen kyseiselle perheenjäsenelle voidaan perustella, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.

Koska johdetun oleskeluoikeuden myöntämisellä SEUT 21 artiklan 1 kohdan perusteella pyritään siihen, että vastaanottavassa jäsenvaltiossa unionin kansalaisen perheenjäsenen, joka on kolmannen valtion kansalainen, kanssa kehittynyttä ja lujittunutta perhe-elämää voidaan jatkaa siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalainen kyseinen unionin kansalainen on, sen jäsenvaltion, jonka kansalainen unionin kansalainen on, toimivaltaisilla viranomaisilla on oikeus tarkistaa ennen sellaisen oleskeluluvan myöntämistä, ettei sellainen perhe-elämä unionin kansalaisen ja kolmannen valtion kansalaisen, joka on hänen perheenjäsenensä, välillä ollut katkennut ennen kolmannen valtion kansalaisen tuloa siihen jäsenvaltioon, jonka kansalainen unionin kansalainen on.

Sellaista tarkistamista varten kyseinen jäsenvaltio voi ottaa pelkkänä indisiona huomioon sen seikan, että kolmannen valtion kansalainen, joka on tämän jäsenvaltion oman kansalaisen perheenjäsen, on tullut jäsenvaltion alueelle huomattavan pitkän ajan päästä jäsenvaltion kansalaisen paluun jälkeen.

Kuitenkaan ei voida sulkea pois sitä, että unionin oikeuden nojalla ja sitä noudattaen vastaanottavassa jäsenvaltiossa tapahtuneen oleskelun aikana unionin kansalaisen ja hänen perheenjäsenensä, joka on kolmannen valtion kansalainen, välillä kehittynyt ja lujittunut perhe-elämä jatkuu siitä huolimatta, että unionin kansalainen palaa siihen jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on, ilman, että kyseinen perheenjäsen tulisi hänen mukanaan, kun perheenjäsenen on pakko esimerkiksi henkilökohtaista tilannetta koskevista, ammatillisista tai koulutukseen liittyvistä syistä myöhentää saapumistaan kyseisen unionin kansalaisen kotijäsenvaltioon.

Näin ollen se seikka, että oleskelulupahakemusta ei ole tehty ”luonnollisena jatkeena” unionin kansalaisen paluulle, on merkityksellinen seikka, joka – vaikkei se olekaan yksinään ratkaiseva – voi johtaa siihen, että kyseisen unionin kansalaisen kotijäsenvaltio päätyy katsomaan kokonaisarvioinnissa, että kyseisen hakemuksen, ja sen, että kyseinen unionin kansalainen käytti sitä ennen oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, välillä ei ole yhteyttä, ja kieltäytyy sen seurauksena myöntämästä tällaista oleskelulupaa.

(ks. 31–35 kohta ja tuomiolauselma)