ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

On todettava, että Yhdistynyt kuningaskunta ei ole noudattanut SEUT 49 artiklan eikä ETA- sopimuksen 31 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on asettanut konserneja koskevalle rajatylittävälle tappiontasaukselle ehtoja, jotka ovat tehneet tästä tasauksesta hyötymisen käytännössä mahdottomaksi, ja koska se on rajoittanut tällaisen tappiontasauksen koskemaan 1.4.2006 jälkeistä aikaa
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 207/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 3.4.2013 — Stanislav Gross v. Hauptzollamt Braunschweig

(Asia C-165/13)

2013/C 207/03

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Stanislav Gross

Vastaaja: Hauptzollamt Braunschweig

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY (1) 9 artiklan 1 kohdan toinen alakohta, huolimatta sen systemaattisesta yhteydestä saman direktiivin 7 artiklan 3 kohtaan, esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan henkilö, jolla on hallussaan kaupallisiin tarkoituksiin valmisteveron alaisia tuotteita, jotka on luovutettu kulutukseen jossain toisessa jäsenvaltiossa, ei ole velvollinen maksamaan niistä veroa, jos hän on saanut nämä tuotteet vasta sen jälkeen, kun ne on tuotu jäsenvaltioon?

(1) (EYVL L 76, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 178/2

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Audiencia Provincial de Barcelona (Espanja) on esittänyt 20.3.2013 — Bright Service S.A. v. Repsol Comercial de Productos Petrolíferos S.A.

(Asia C-142/13)

2013/C 178/02

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Audiencia Provincial de Barcelona

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Bright Service S.A.

Vastaaja: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos S.A.

Ennakkoratkaisukysymykset

Kun on kyse kilpailukieltovelvoitteen sisältävästä vertikaalisesta sopimuksesta, joka [oli] jo voimassa 31.5.2000 ja joka täyttää asetuksessa N:o 1984/1983 (1) vahvistetut edellytykset muttei asetuksessa N:o 2790/1999 (2) vahvistettuja poikkeusedellytyksiä, koska sopimuspuolena olevan tavarantoimittajan markkinaosuus on yli 30 prosenttia (asetuksen N:o 2790/1999 3 artiklan 1 kohta) ja koska kilpailukieltovelvoitteen voimassaoloaika on yli viisi vuotta ja ostaja myy sopimuksen kohteena olevat tavarat sellaisista tiloista ja sellaisesta maa-alasta käsin, jotka eivät ole tavarantoimittajan omistamia (asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohta):

a) Onko asetuksen N:o 2790/1999 12 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että 1.1.2002 lähtien sopimus ja konkreettisesti todettuna kilpailukieltovelvoite eivät kuulu asetuksissa N:o 1984/1983 ja 2790/1999 säädettyjen poikkeusten soveltamisalaan ja niiden yhdenmukaisuutta EY 81 artiklan 1 kohdan kanssa on tarkasteltava erikseen?

b) Vai onko asetuksen N:o 2790/1999 12 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että edellä mainittuun sopimukseen sovelletaan kilpailukieltovelvoitteen viiden vuoden enimmäiskestoa koskevaa määräaikaa, josta säädetään asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a kohdassa, joten sopimukseen ja konkreettisesti todettuna kilpailukieltovelvoitteeseen sovelletaan 1.1.2002 lähtien uutta viiden vuoden määräaikaa, joka päättyi 31.12.2006?

c) Vai onko asetuksen N:o 2790/1999 12 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kilpailukieltovelvoitteen sisältävään sopimukseen sovelletaan 1.1.2002 lähtien uutta viiden vuoden määräaikaa, joka päättyi 31.12.2006, kun kilpailukieltovelvoitteen jäljellä oleva voimassaoloaika 1.1.2002 ei ylittänyt viittä vuotta, mutta siihen ei puolestaan sovelleta poikkeuksia ja sen yhdenmukaisuutta EY 81 artiklan 1 kohdan kanssa on tarkasteltava erikseen, kun kilpailukieltovelvoitteen jäljellä oleva voimassaoloaika 1.1.2002 ylitti viisi vuotta?

(1) Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin 22.6.1983 annettu komission asetus (ETY) N:o 1984/83 (EYVL L 173, s. 5).

(2) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22.12.1999 annettu komission asetus (EY) N:o 2790/1999 (EYVL L 336, s. 21).
1)

Onko käsiteltävän asian olosuhteissa, joissa näyttää olevan kyse ilmeisestä unionin oikeuden loukkauksesta, jolla on vaikutuksia tulevaisuuteen, ja kun asianosaiset ovat esittäneet hallinnollisessa vaiheessa asetuksen N:o 343/2003 (1) 14 artiklan sovellettavuudesta kantoja, joihin he eivät ole palanneet tuomioistuimessa ja joihin kantaja ei myöskään ole tarkemmin vedonnut tuomioistuimessa, ristiriidassa unionin oikeuden kanssa se, että tuomioistuin kansalliseen lainsäädäntöön sisältyvän viran puolesta tutkimista koskevan kiellon vuoksi jättää tämän kysymyksen tarkastelun ulkopuolelle?
2)

Onko asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 48 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan kanssa, tulkittava siten, että siinä sallitaan poikkeaminen vakuutuskausien yhteenlaskemista koskevasta säännöstä sellaisten vakuutuskausien osalta, jotka ovat täyttyneet toisessa jäsenvaltiossa ennen kuin asetusta alettiin soveltaa siinä jäsenvaltiossa, jossa eläkehakemus tehtiin, siten, että mainitussa kansallisessa säännöksessä annetaan vakuutetulle oikeus valita, ilmoittaako hän kyseiset vakuutuskaudet yhteenlaskemista varten, ja arvioida yhteenlaskennan tarpeellisuutta, jos vakuutuskausi, joka on täyttynyt pelkästään sen jäsenvaltion oikeuden mukaan, jossa hakemus tehdään, ei riitä eläkeoikeuden saamiseen ja jos eläkkeeseen oikeuttava vakuutuskausi voidaan saavuttaa ainoastaan maksamalla vakuutusmaksuja? Onko näissä olosuhteissa SEUT 48 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan nojalla sallittua, että luopuminen asetuksen N:o 1408/71 vakuutuskausien yhteenlaskemista koskevan 46 artiklan 2 kohdan soveltamisesta sen jälkeen, kun asetusta N:o 1408/71 on alettu soveltaa, on vakuutetun harkintavallassa siten, ettei tämä ilmoita eläkehakemuksessaan toisessa jäsenvaltiossa täyttyneitä vakuutuskausia?
—

Euroopan parlamentin ja neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 492/2011 panemisesta täytäntöön siltä osin kuin on kyse avoimien työpaikkojen ja työhakemusten välittämisestä ja EURES-verkoston uusimisesta 26.11.2012 annettu komission täytäntöönpanopäätös on kumottava
1)

Onko yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (1) asiaa koskevia säännöksiä, erityisesti sen 50 artiklaa, tulkittava siten, että tavara, jonka tulliviranomainen on luovuttanut henkilölle sen väliaikaiseksi varastoimiseksi tulliviranomaisen hyväksymässä paikassa, katsotaan poistetuksi tullivalvonnasta, kun se on ilmoitettu ulkoiseen passitusmenettelyyn, mutta se on kuljetettu ilman passitusasiakirjoja eikä sitä ole esitetty määrätullitoimipaikassa?
3)

Kun otetaan huomioon direktiivin 2000/78/EY (2) 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa sekä direktiivin 2006/54/EY (3) 14 artiklan 1 kohdan c alakohdassa esitetyt selitykset, sisältyvätkö direktiivin 1999/70/EY liitteessä olevassa 4 lausekkeessa tarkoitettujen työehtojen käsitteeseen myös työsuhteen laittoman päättämisen seuraukset? Jos vastaus edelliseen kysymykseen on myöntävä, onko kansallisessa lainsäädännössä toistaiseksi voimassa olevan ja määräaikaisen työsuhteen laittomasta päättämisestä tavallisesti säädettyjen seurausten välinen ero 4 lausekkeen mukaisesti perusteltavissa?
b)

teki oikeudellisen virheen siltä osin kuin se perusti päätelmän siitä, että sekaannusvaara oli olemassa, pääasiallisesti oletukseen siitä, että osatekijällä DOUGHNUTS on itsenäinen erottamiskykyinen asema, eikä ottanut huomioon kaikkia asian erityispiirteitä, etenkään sitä, että moniosaisen tavaramerkin ensimmäinen osatekijä oli laajalti tunnettu tavaramerkki. Toisin sanoen unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi asiassa Medion annettua tuomiota siten, että se merkitsee sitä, että sen toteamisen, että moniosaisen merkin yhdellä osatekijällä on itsenäinen erottamiskykyinen asema, seurauksena sekaannusvaaran kokonaisarvioinnin yhteydessä ei ole tarpeen tutkia kaikkia tai joitakin muita asian erityispiirteitä, mikä on ristiriidassa sekaannusvaaran kokonaisarviointia koskevan oikeuskäytännön kanssa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 63/11

Valitus, jonka Italian tasavalta on tehnyt 13.12.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-587/10, Italia v. komissio, 27.9.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-587/12 P)

2013/C 63/18

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittaja: Italian tasavalta (asiamiehet: avvocato dello Stato G. Palmiere ja avvocato dello Stato P. Gentili)

Muu osapuoli: komissio

Vaatimukset

— yleisen tuomioistuimen 3.10.2012 sellaisessa asiassa T-257/10, Italian tasavalta v. komissio, antaman ja 3.10.2012 tiedoksiannetun tuomion kumoaminen, jossa tuomioistuinta oli vaadittu SEUT 264 nojalla kumoamaan valtiontuesta N:o C 4/2003 (ex NN 102/2002) 24.3.2010 tehty ja Italian tasavallalle 25.3.2010 päivätyllä SG Greffen kirjeellä (2010) D/4224 tiedoksiannettu komission päätös C(2010) 1711 lopullinen, ja myös kyseisen päätöksen kumoaminen

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Italian tasavalta vetoaa valituksensa tueksi neljään valitusperusteeseen.

Ensimmäisenä perusteena on SEUT 108 artiklan 2 ja 3 kohdan ja asetuksen N:o (EY) N:o 659/1999 4 (1), 6, 7, 10 ja 20 rikkominen. Yleinen tuomioistuin on virheellisesti todennut, että komissio sai tehdä uuden päätöksen aloittamatta uutta kontradiktorista tutkintamenettelyä, johon Italian tasavalta ja asianosaiset osapuolet olisivat voineet osallistua.

Toisena perusteena on SEUT 296 artiklan 2 kohdan rikkominen ja oikeusvoimaa koskevan periaatteen loukkaaminen. Yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt kumota komission uusi päätös, koska siinä toistetaan ensimmäisen päätöksen perusteena ollut virheellinen analyysi.

Kolmantena perusteena on SEUT 107 artiklan 1 kohdan ja asetuksen (EY) N:o 1998/2006 (2) 1 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 2 artiklan rikkominen. Yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen todetessaan, että riidanalaiset toimet eivät kuulu niihin toimiin, jotka asetuksen mukaan eivät ole valtiontukea.

Neljännen perusteen mukaan valituksenalaisen tuomiolla rikotaan (EY) N:o 659/1999 14 artiklaa ja loukataan suhteellisuusperiaatetta. Yleinen tuomioistuin on virheellisesti jättänyt toteamatta, että komission päätöksessä määrätään perittäväksi takaisin sellainen etu, jota yritys ei tosiasiassa ole koskaan saanut.

(1) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1).

(2) Perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 15.12.2006 annettu komission asetus (EY) N:o 1998/2006 (EUVL L 379, s. 5).
—

Komissio väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt valituksenalaisessa tuomiossa EY 86 artiklan 1 kohdan ja EY 82 artiklan, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut niitä, tulkintaa ja soveltamista koskevan oikeudellisen virheen. Lisäksi se väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti näitä artikloja asian tosiseikkoihin, mikä johtaa samoin näytön virheelliseen arviointiin ja tulkintaan sekä komission päätöksen oikeusperustan virheelliseen tulkintaan. Lisäksi unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnit perustuvat sen mukaan epätarkkoihin, puutteellisiin ja riittämättömiin perusteluihin, ja niissä muutetaan ja tulkitaan virheellisesti näyttöä ja vääristetään komission riidanalaisen päätöksen oikeusperusta, koska komissio toteaa tuossa päätöksessä, että Kreikan tasavallan toteuttamat kyseiset valtion toimenpiteet ovat vaikuttaneet markkinoiden rakenteeseen ja ovat saaneet aikaan epätasa-arvoiset mahdollisuudet ruskohiilen markkinoilla, minkä vuoksi DEI, joka on julkinen yritys, on voinut ulottaa määräävän markkina-asemansa Kreikassa sähkön tukkutoimitusten toissijaisille markkinoille ja on estänyt siten uusien kilpailijoiden markkinoille pääsyn.
—

asia on ratkaistava lopullisesti kumoamalla Ranskan La Postelle myöntämästä valtiontuesta C 56/07 (ex E 15/05) 26.1.2010 annettu komission päätös 2010/605/EU (1) tai asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 46/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesgericht Salzburg (Itävalta) on esittänyt 9.11.2012 — Walter Vapenik v. Josef Thurner

(Asia C-508/12)

2013/C 46/22

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landesgericht Salzburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Walter Vapenik

Vastaaja: Josef Thurner

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen (EY) N:o 805/2004 (1) 6 artiklan 1 kohdan d alakohtaa tulkittava siten, että kyseinen säännös käsittää ainoastaan sellaiset sopimukset, joissa yrittäjät on velkojina ja kuluttajat velallisina, vai riittääkö, että vähintään velallinen on kuluttaja, jotta sitä sovelletaan myös sellaisiin vaatimuksiin, joita kuluttajalla on toista kuluttajaa vastaan?

(1) Riitauttamattomia vaatimuksia koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteen käyttöönotosta 21.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 805/2004 (EYVL L 143, s. 15).
1)

Onko jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun neuvoston direktiivin 77/388/ETY (1) 13 artiklan B kohdan d alakohdan 6 alakohtaa tulkittava siten, että jos jäsenvaltio pitää ennakkoratkaisupyynnön 2 kohdassa ilmoitettuja laitoksia sijoitusrahastoina, jäsenvaltioiden määrittelemien erityisten sijoitusrahastojen käsitteeseen on sisällytettävä käsiteltävässä asiassa tarkoitetun kaltaiset eläkelaitokset, joilla on seuraavia piirteitä: a) palkansaajalle (eläkeasiakkaalle) maksettava tuotto määräytyy eläkelaitoksen sijoitusten tuoton mukaan, b) työnantaja ei saa maksaa lisäeläkemaksuja turvatakseen eläkeasiakkaalle tietyn tuoton, c) eläkelaitos sijoittaa säästetyt varat kollektiivisesti riskejä hajauttaen, d) olennainen osa eläkelaitokseen suoritettavista maksuista määräytyy yksittäisiä palkansaajia ja työnantajia edustavien työmarkkinaosapuolten kollektiivisten sopimusten perusteella eikä yksittäisten palkansaajien päätösten perusteella, e) yksittäinen palkansaaja voi itsenäisesti päättää lisäeläkemaksujen maksamisesta eläkelaitokseen, f) itsenäiset ammatinharjoittajat, työnantajat ja johtajat voivat halutessaan maksaa eläkemaksuja eläkelaitokseen, g) etukäteen määritetty osuus kollektiivisesti sovituista palkansaajien eläkesäästöistä käytetään elinkorkovakuutukseen, h) eläkeasiakkaat maksavat eläkelaitoksen kulut, i) eläkelaitokseen suoritettavat eläkemaksut ovat verovähennyskelpoisia kansallisessa tuloverotuksessa tiettyyn summaan asti, j) esimerkiksi rahoituslaitoksen tarjoamaan yksilölliseen eläkesäästämisohjelmaan, jossa varat voidaan sijoittaa sijoitusrahastoon, suoritettavat maksut ovat verovähennyskelpoisia kansallisessa verotuksessa samassa laajuudessa kuin edellä i kohdassa, k) vastineeksi edellä i kohdassa kuvattavasta verovähennysoikeudesta saatava eläke on veronalaista tuloa, ja l) periaatteena on, että eläkesäästöt voi maksaa asiakkaalle hänen tultuaan eläkeikään?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 26/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesgericht Feldkirch (Itävalta) on esittänyt 24.10.2012 — Armin Maletic ja Marianne Maletic v. lastminute.com GmbH ja TUI Österreich GmbH

(Asia C-478/12)

2013/C 26/40

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landesgericht Feldkirch

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Armin Maletic ja Marianne Maletic

Vastapuolet: lastminute.com GmbH ja TUI Österreich GmbH

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 16 artiklan 1 kohtaa, jonka mukaan toimivaltainen on sen paikkakunnan tuomioistuin, missä kuluttajan kotipaikka on, tulkittava siten, että silloin, kun toinen sopimuspuoli (tässä matkan välittäjä , jonka kotipaikka on ulkomailla) käyttää toisen sopimuspuolen (tässä matkan järjestäjä , jonka kotipaikka on kotimaassa) palveluja, kanteisiin, joissa vaaditaan molempia vastuuseen, sovelletaan asetuksen N:o 44/2001 16 artiklan 1 kohtaa myös kotimaisen sopimuspuolen osalta?

(1) EYVL 2001, L 12, s. 1.
2)

a) Jos 1 kysymyksen vastaus on myöntävä, onko esitedirektiivin 1 artiklan 2 kohdan h alakohdassa tarkoitettua käsitettä ”tarjouksen yhteenlaskettu vasta-arvo” tulkittava siten, että arvopaperien pakkomyynnin ollessa kyseessä lähtökohtana on pakkomyynnin erityinen luonne huomioon ottaen käytettävä kohtuudella odotettavissa olevaa tuottoa, vaikka kohtuudella odotettavissa oleva tuotto olisikin huomattavasti alhaisempi kuin käypä arvo? b) Jos 1 kysymykseen vastataan myöntävästi, mutta 2 kysymyksen a kohtaan vastataan kieltävästi, miten esitedirektiivin 1 artiklan 2 kohdan h alakohdassa tarkoitettua ”tarjouksen yhteenlasketun vasta-arvon” käsitettä on tulkittava erityisesti arvopaperien pakkomyynnin yhteydessä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 389/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugali) on esittänyt 18.9.2012 — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA v. Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

(Asia C-425/12)

2012/C 389/04

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA

Vastaaja: Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional (Ympäristö-, kaavoitus- ja aluekehitysministeriö)

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko 14.6.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/38/ETY (1) 4 artiklan 1 kohtaa sekä saman direktiivin 14 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna 16.2.1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/04/EY (2), sekä asiassa sovellettavia kyseisten direktiivien muita säännöksiä ja yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita tulkita siten, että niillä luodaan julkisen palvelun tehtävän toimeksiannon saaneille yksityisille [ja erityisesti yksikölle, joka kuuluu direktiivin 93/38/ETY 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisalaan], kun kyseistä direktiiviä ei ollut saatettu osaksi Portugalin valtion sisäistä oikeutta, velvollisuuksia, joiden noudattamatta jättämiseen Portugalin valtio voi vedota kyseistä toimeksiannon saanutta yksikköä vastaan ministeriön päätöksellä?

(1) Vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta (EYVL L 199, s. 84).

(2) EYVL L 101, s. 1.
3)

Onko asetuksen N:o 65/2001 4 artiklan 8 kohtaa tulkittava siten, että Bulgarian tasavallan oikeuskäytäntö, jonka mukaan edellytykset saada hyöty, joka on toimenpiteiden tavoitteiden vastainen, on luotu keinotekoisesti silloin, kun hakijoiden välillä on oikeudellinen suhde, on ristiriidassa sen kanssa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 9/25

Valitus, jonka Euroopan unionin neuvosto on tehnyt 3.9.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-396/09, Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht v. komissio, 14.6.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-401/12 P)

2013/C 9/42

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: M. Moore ja K. Michoel)

Muut osapuolet:

Vereniging Milieudefensie,

Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, Euroopan komissio,

Alankomaiden kuningaskunta,

Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Neuvosto vaatii seuraavaa:

— unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-396/09 14.6.2012 antama tuomio on kumottava

— ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne on hylättävä kokonaisuudessaan

— ensimmäisessä oikeusasteessa olleet kantajat on velvoitettava korvaamaan tästä muutoksenhausta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Neuvosto katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa antamaan tuomioon liittyy kaksi oikeudenvastaisuutta. Neuvoston mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole tulkinnut oikein asioissa Nakajima (1) ja Fediol (2) vahvistettua oikeuskäytäntöä. Neuvosto toteaa näin ollen, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (3) pätevyyttä voitiin arvioida tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen (4) nojalla.

Lisäksi neuvosto katsoo, että lainsäätäjän asetuksessa N:o 1367/2006 tekemä valinta on joka tapauksessa täysin Århusin yleissopimuksen mukainen. Tässä yhteydessä unionin yleisen tuomioistuimen Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 kappaleesta omaksuma tulkinta on virheellinen, koska siinä jätetään huomiotta sopimuspuolille kuuluva toimintavapaus.

Neuvosto vaatii näin ollen, että unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion, antaa asiassa lopullisen ratkaisun ja hylkää ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen kokonaisuudessaan.

(1) Asia C-69/89, Nakajima v. neuvosto, tuomio 7.5.1991, Kok. s., I-2169.

(2) Asia 70/87, Fediol v. komissio, tuomio 22.6.1989, Kok., s. 1825.

(3) Tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin ja elimiin 6.9.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1367/2006 (EUVL L 264, s. 13).

(4) Århusissa 25.6.1998 allekirjoitettu, tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskeva Århusin yleissopimus, joka on hyväksytty 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY (EUVL L 124, s. 1).
2)

Asetuksen N:o 40/94 (1) 53 artiklan 2 kohtaa (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 (2) 54 artiklan 2 kohta) on rikottu, koska tuomioistuin on tehnyt virheen todetessaan, että tavaramerkin rekisteröinnin ja mitättömyyshakemuksen tekemispäivän välillä oli kulunut alle viisi vuotta ja että tämän vuoksi yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemuksen tekemispäivällä ei ollut merkitystä.