Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Pätevyyden arviointi – Kysymys, joka koskee sellaisen päätöksen pätevyyttä, jota ei ole riitautettu EY 230 artiklan nojalla

(EY 230 ja EY 234 artikla)

2. Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Selvästi asiaan vaikuttamaton kysymys

(EY 234 artikla)

3. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Adressaatit – Yrityksen käsite

(EY 87 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Adressaatit – Yrityksen käsite

(EY 87 artiklan 1 kohta)

5. Valtiontuki – Käsite

(EY 87 artiklan 1 kohta)

6. Valtiontuki – Käsite – Toimenpiteen valikoivuus

(EY 87 artiklan 1 kohta)

7. Valtiontuki – Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet

(EY 87 artiklan 1 kohta)

8. Valtiontuki – Käsite

(EY 87 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Kun ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt omasta aloitteestaan ennakkoratkaisukysymyksen, jolla pyritään selvittämään komission päätöksen pätevyys, eikä kysymystä ole esitetty sellaisen oikeussubjektin pyynnöstä, jolla olisi ollut mahdollisuus nostaa kumoamiskanne mainitusta päätöksestä mutta joka ei ole käyttänyt tätä mahdollisuutta EY 230 artiklassa määrätyssä ajassa, kysymystä ei voida jättää tutkimatta tämän viimeksi mainitun seikan johdosta.

(ks. 72–74 kohta)

2. Yhteisöjen tuomioistuin voi jättää tutkimatta ennakkoratkaisukysymyksen, jossa on kyse yhteisön säädöksen, päätöksen tai muun toimen pätevyydestä, jos on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämällä pätevyyden tutkimisella ei ole mitään yhteyttä pääasian oikeudenkäynnin tosiseikkoihin tai kohteeseen.

(ks. 75 kohta)

3. Kilpailuoikeudelliseen yrityksen käsitteeseen kuuluvat kaikki taloudellista toimintaa harjoittavat yksiköt riippumatta niiden oikeudellisesta muodosta tai rahoitustavasta.

Taloudellista toimintaa on kaikki toiminta, jossa tavaroita tai palveluja tarjotaan tietyillä markkinoilla. Vaikka yleisimmin taloudellista toimintaa harjoitetaan välittömästi markkinoilla, ei ole kuitenkaan mahdotonta, että taloudellinen toiminta muodostuu siitä, että yksi toimija yhtäältä on välittömässä yhteydessä markkinoihin, ja toisaalta välillisesti siitä, että toinen toimija käyttää määräysvaltaa ensin mainitussa toimijassa molempien yhdessä muodostaman taloudellisen kokonaisuuden puitteissa.

Pelkkä osuuksien omistaminen, vaikka ne oikeuttaisivat määräysvaltaankin, ei riitä tekemään kyseisten osuuksien omistavan yksikön toiminnasta taloudellista toimintaa, mikäli omistaminen johtaa ainoastaan osakkeen- tai osuudenomistajan ominaisuuteen liittyvien oikeuksien käyttämiseen ja mahdollisesti osinkojen saamiseen, jossa on kyse vain omaisuuden omistajan saamasta tuotosta. Sitä vastoin yksikön, joka omistaa määräysvaltaan oikeuttavia osuuksia yhtiöstä ja joka käyttää tosiasiallisesti tätä määräysvaltaa osallistumalla välittömästi tai välillisesti yhtiön hallinnointiin, on katsottava osallistuvan määräysvallassaan olevan yrityksen taloudellisen toiminnan harjoittamiseen ja mainitunlainen yksikkö on täten myös itse luokiteltava EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi yritykseksi.

Muussa tapauksessa yhteisön valtiontukia koskevien sääntöjen tehokas vaikutus voitaisiin estää yksinkertaisesti pilkkomalla yritys kahteen erilliseen yksikköön, joista ensimmäinen jatkaa välittömästi aiemman taloudellisen toiminnan harjoittamista ja toinen käyttää määräysvaltaa ensimmäisessä osallistumalla sen hallinnointiin. Tällä mahdollistettaisiin se, että jälkimmäinen yksikkö voi saada rahallisia avustuksia tai muita etuuksia, joita valtio myöntää tai jotka myönnetään valtion varoista, ja käyttää ne sitten kokonaisuudessaan tai osittain ensin mainitun yksikön hyväksi ja samalla molempien yksiköiden muodostaman taloudellisen kokonaisuuden eduksi.

Täten pankkisäätiön kaltainen oikeushenkilö – jonka määräysvallassa on pankkiyrityksen pääoma ja jonka toimintaa sääntelevät säännöt, joista käy ilmi, että sen tehtävä ulottuu pelkkää sijoittajan tekemää pääomasijoitusta laajemmalle, joilla mahdollistetaan määräysvallan käytön lisäksi myös aloitteiden tekeminen ja taloudellisen tuen myöntäminen ja jotka osoittavat organisatoristen ja toiminnallisten yhteyksien olemassaolon pankkisäätiöiden ja pankkiyhtiöiden välillä – voidaan määritellä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi yritykseksi ja tässä ominaisuudessa siihen sovelletaan yhteisön valtiontukia koskevia sääntöjä.

(ks. 107–118 ja 125 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

4. Pankkisäätiön kaltaista oikeushenkilöä, jonka toiminta rajoittuu avustusten suorittamiseen voittoa tavoittelemattomille yhtymille, ei voida määritellä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi yritykseksi. Tällainen toiminta on luonteeltaan yksinomaan yhteiskunnallista eikä sitä harjoitettaessa kilpailla markkinoilla muiden toimijoiden kanssa. Mainitun toiminnan puitteissa pankkisäätiö toimii hyväntekeväisyyttä harjoittavana yhtymänä eikä yrityksenä.

Sitä vastoin, kun pankkisäätiö toimiessaan itse yleistä etua edistävillä ja yhteiskunnallisesti hyödyllisillä aloilla käyttää kansallisen lainsäätäjän sille myöntämää valtuutusta toteuttaa päämääriensä saavuttamisen kannalta tarpeelliset tai hyödylliset rahoitus-, liike-, kiinteistö- ja varallisuustoimet, se saattaa tarjota tavaroita tai palveluja markkinoilla kilpaillen muiden toimijoiden kanssa, esimerkiksi sellaisilla aloilla kuin tieteellinen tutkimus, koulutus, taide tai terveydenhoito.

Tässä tilanteessa pankkisäätiötä on pidettävä yrityksenä, koska se harjoittaa taloudellista toimintaa, riippumatta siitä seikasta, että tavaroiden ja palvelujen tarjonta on tehty voittoa tavoittelematta, mikäli mainittu tarjonta kilpailee sellaisten toimijoiden tarjonnan kanssa, jotka tavoittelevat voittoa, ja siihen on tämän seurauksena sovellettava yhteisön valtiontukia koskevia sääntöjä.

(ks. 119–125 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

5. Tuen käsite on yleisluonteisempi kuin avustuksen käsite sen vuoksi, että tuella ei tarkoiteta ainoastaan positiivisia suorituksia, kuten avustuksia, vaan myös toimenpiteitä, jotka eivät ole avustuksia sanan suppeassa merkityksessä mutta jotka eri tavoin alentavat yritysten vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja ovat siten sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan avustusten kaltaisia.

Tästä seuraa, että toimenpidettä, jolla viranomaiset myöntävät tietyille yrityksille verovapautuksen ja jolla ei tosin siirretä valtion varoja mutta asetetaan edunsaaja taloudellisesti edullisempaan asemaan kuin muut verovelvolliset, on pidettävä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena. Samoin valtiontukea voi olla toimenpide, jolla tietyille yrityksille annetaan veronalennus tai jolla normaalisti erääntyvän veron maksamista lykätään.

(ks. 131 ja 132 kohta)

6. Veroetuutta, joka on myönnetty eräille yrityksille käyttäen arviointiperusteena niiden oikeudellista muotoa – julkisoikeudellinen oikeushenkilö tai säätiö – ja toimialoja, joilla yritykset harjoittavat toimintaansa, ei sovelleta kaikkiin taloudellisiin toimijoihin eikä sitä näin ollen voida pitää yleisenä vero- tai talouspoliittisena toimenpiteenä, ja se on täten valikoiva.

(ks. 135, 136 ja 138 kohta)

7. EY 87 artiklan 1 kohdassa kielletään tuet, jotka vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua. Määriteltäessä kansallista toimenpidettä kielletyksi valtiontueksi ei ole tarpeen osoittaa, että tuki todellisuudessa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja että se tosiasiallisesti vääristää kilpailua, vaan on ainoastaan tutkittava, saattaako tämä tuki vaikuttaa tuohon kauppaan ja vääristää kilpailua. Erityisesti kun valtion myöntämä tai sen varoista myönnetty tuki vahvistaa yrityksen asemaa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tässä suhteessa se seikka, että jokin talouden ala on ollut yhteisön vapauttamistoimien kohteena, voi riittää sen toteamiseen, että tuet vaikuttavat tosiasiallisesti tai potentiaalisesti kilpailuun ja että niillä on vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

Ei myöskään ole tarpeen, että tuensaajayritys itse osallistuu jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kun jäsenvaltio myöntää tuen yritykselle, jäsenvaltion sisäinen liiketoiminta voi tämän johdosta pysyä ennallaan tai lisääntyä sillä seurauksella, että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten mahdollisuudet päästä tuon jäsenvaltion markkinoille vähentyvät. Lisäksi sellaisen yrityksen vahvistuminen, joka tuohon saakka ei osallistunut jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, voi asettaa sen tilanteeseen, jossa sillä on mahdollisuus päästä toisen jäsenvaltion markkinoille.

(ks. 139–143 kohta)

8. Vapautus pankkisäätiöille, jotka omistavat osuuksia pankkiyhtiöissä ja jotka pyrkivät yksinomaan edistämään sosiaalista hyvinvointia, koulutusta, opetusta, opiskelua ja tieteellistä tutkimusta, maksettavista osingoista suoritettavasta pidätyksestä voidaan luokitella EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi. Tällainen kansallinen toimenpide kuuluu nimittäin valtion rahoituksen piiriin. Toimenpide on myös valikoiva. Mainittu etuus on lisäksi toteutettu rahoituspalvelualalla, joka on ollut yhteisön tasolla sellaisen merkittävän vapauttamisprosessin kohteena, joka on antanut pontta sille kilpailulle, joka on voinut seurata jo perustamissopimuksessa määrätystä pääomien vapaasta liikkuvuudesta, ja etuudella voidaan vahvistaa yhtäältä rahoituksen ja/tai kassavarallisuuden osalta pankkialalla toimivan, pankkisäätiön ja pankkiyhtiön muodostaman taloudellisen kokonaisuuden asemaa ja toisaalta pankkisäätiön asemaa sen harjoittaessa toimintaa esimerkiksi sosiaalisella, tieteellisellä tai kulttuurillisella alalla.

(ks. 133, 138, 145 ja 146 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)