JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER

17 päivänä helmikuuta 2004 ( )

Asia C-336/02

Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

vastaan

Brangewitz GmbH

(Landgericht Düsseldorfin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Kasvinjalostajanoikeudet – Suojelujärjestelmä – Asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohta ja asetuksen N:o 1768/95 9 artikla – Se, että maanviljelijä käyttää lisäystarkoituksiin omalla tilallaan korjattua tuotetta, joka on saatu suojatusta lajikkeesta – Lisäysaineistojen kunnostajat – Velvollisuus antaa tietoja kasvinjalostajanoikeuden omistajalle





1. Landgericht Düsseldorf (Saksa), joka on siviili‑ ja rikosasioissa toimivaltainen alueellinen tuomioistuin, on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle kaksi ennakkoratkaisukysymystä, jotka koskevat yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista annetun asetuksen N:o 2100/94( ) 14 artiklan 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan sekä maataloutta koskevan vapautuksen soveltamista koskevista säännöistä annetun asetuksen N:o 1768/95( ) 9 artiklan tulkintaa.

Landgericht Düsseldorf haluaa saada selville, voiko kasvinjalostajanoikeuden omistaja vaatia lisäysaineiston kunnostajalta tietoja voidakseen valvoa niiden viljelijöiden tunnistamista, jotka ovat saaneet edellä mainitun 14 artiklan 1 kohdassa säädetyn poikkeuksen,( ) riippumatta mistään viitteestä siihen, että ne olisivat kunnostaneet sen nimiin rekisteröityjä lajikkeita. Sen varalta, että tällaisia viitteitä vaadittaisiin, kansallinen tuomioistuin kysyy myös, onko vaaditut tiedot annettava kaikista maanviljelijöistä, jotka ovat käyttäneet tietyn lajikkeen siemeniä, vai rajoitetaanko ne niihin, joiden osalta on viitteitä siitä, että ne ovat suorittaneet kunnostuksen.

I Pääasiaa koskevat riitakysymykset

2. Pääasian kantaja Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH on kasvinjalostajanoikeuksien omistajien ja luvansaajien järjestö. Se on rekisteröity rajavastuuyhtiönä ja toimii jäsentensä ja sen yhtiömiehenä olevan Bundesverband Deutscher Pflanzenzüchter eV:n (kasvinjalostajien liittovaltiotason liitto) edustajana, ja se valvoo niiden nimissä tiettyjä oikeuksia saada tietoja vastaajana olevaa Brangewitz GmbH:ta vastaan sadonkorjuusta saatujen siementen kunnostamisesta lisäystarkoituksiin.

Vaaditut tiedot koskevat 492 jalostajanoikeuden osalta markkinointivuotta 1997/1998, 517 jalostajanoikeuden osalta markkinointivuotta 1998/1999 ja loppujen 574 jalostajanoikeuden osalta markkinointivuotta 1999/2000, ja kaikissa tapauksissa on kyse kansalliseen tai yhteisön oikeuteen perustuvista oikeuksista.

3. Brangewitz lähetti 19.6.2000 maatiloille mainoskirjeen, jossa se tarjoutui kunnostamaan siemenet kirjeen saaneilla tiloilla siirrettävillä siementen kunnostamislaitteilla, erityisesti seulomaan ne siten, että tuloksena oli suurimman mahdollisen jyväkoon mukainen siemen, ja peittaamaan ne. Palvelu ”puhdistaminen, lajittelu ja peittaaminen” tarjottiin kirjeessä hintaan 7,90 Saksan markkaa sadalta kilolta.

4. Pääasiassa kantaja on toimittanut suuren määrän todistajanlausuntoja Brangewitzin asiakkailta, jotka ovat käyttäneet viljelijöiden hyväksi säädettyä poikkeusta, sekä asiakirjoja tälle yritykselle suoritetuista toimituksista. Laskuissa laskutetaan puhdistamisesta, lajittelusta ja peittaamisesta määrän perusteella niissä nimettyjen lajien, kuten ohran osalta, toisissa taas on tietoja käsitellyistä lajikkeista.

Viljelijät ilmoittivat korjatun sadon viljelyilmoituksissa kolmannen osapuolen kunnostaneen korjatun sadon lisäystarkoituksia varten tapahtuvaa käyttöä varten; ilmoitus tehtiin Bundesverband Deutscher Pflanzenzüchterin julkaiseman sellaisen ohjekirjasen mukaisesti, joka koski vuosien 1997/1998, 1998/1999 ja 1999/2000 korjatun sadon viljelyilmoituksia ja joka oli lähetetty kaikille maanviljelijöille yhdessä viljelyilmoitusta koskevan lomakkeen kanssa.

5. Saatgut-Treuhandverwaltungs on vakuuttunut siitä, että Brangewitz toimii lisäysaineiston kunnostajana, koska sen lisäksi, että sen oma henkilökunta hoitaa välittömästi näitä toimintoja, se vuokraa koneistoa asianomaisten viljelijöiden käytettäväksi tiloillaan. Kuten viljelijöiden antamista korjatun sadon viljelyilmoituksista ja vastaajan laskuista ja toimituskuiteista käy ilmi, vastaaja on kunnostanut myös vähintään 71 lajikkeen korjattua satoa, joiden oikeudet vastaavat sen sopimuskumppaneiden oikeuksia. Vastaaja on siten kantajan mielestä velvollinen antamaan tietoja suorittamistaan palveluista.

II Ennakkoratkaisukysymykset

6. Landgericht Düsseldorf haluaa täsmentää sen tietojenantamisvelvollisuuden ulottuvuuden, joka on niillä palvelujen tarjoajilla, jotka kunnostavat maanviljelijöiden lukuun suojatuista lajikkeista näiden tiloilla saatua lisäysaineistoa, ja se esittää seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”1) Onko asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan kuudetta luetelmakohtaa yhdessä asetuksen N:o 1768/95 9 artiklan kanssa tulkittava siten, että asetuksen N:o 2100/94 mukaan suojatun lajikkeen kasvinjalostajanoikeuden omistaja saa vaatia lisäysaineiston kunnostamispalvelujen tarjoajalta edellä mainituissa säännöksissä yksilöidyt tiedot siitä riippumatta, onko olemassa mitään viitteitä siitä, että kyseinen kunnostaja on kunnostanut kyseisen suojatun lajikkeen lisäysaineistoa?

2) Siltä varalta, että ensimmäisessä kysymyksessä olevan tosiseikaston osalta olisi todettava olevan tällaisia viitteitä:

Onko lisäysaineiston kunnostamispalveluiden tarjoajan annettava asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan ja asetuksen N:o 1768/95 9 artiklan nojalla tietoja kaikista viljelijöistä, joille se on suorittanut kyseisen suojatun lajikkeen osalta lisäysaineiston kunnostamispalveluita, vai ainoastaan niistä viljelijöistä, joiden osalta kasvinjalostajanoikeuden omistajalla on viitteitä siitä, että tällaisia palveluja on suoritettu?”

III Yhteisön lainsäädäntö

7. Asetuksen N:o 2100/94 14 artikla, jonka tulkintaa saksalainen tuomioistuin pyytää, kuuluu seuraavasti:

”Poikkeukset kasvinjalostajanoikeuksista

1. Sen estämättä, mitä 13 artiklan 2 kohdassa säädetään, ja maataloustuotannon suojelemiseksi maanviljelijöillä on lupa käyttää lisäystarkoituksiin avomaalla omalla tilallaan korjattua tuotetta, jonka he ovat saaneet istuttamalla omalle tilalleen sellaisen lajikkeen, muun kuin hybridilajikkeen tai synteettisen lajikkeen, lisäysaineistoa, jolla on yhteisön kasvinjalostajanoikeudet.

2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan ainoastaan seuraaviin viljelykasveihin:

a) Rehukasvit – –

b) Viljat – –

c) Peruna – –

d) Öljy‑ ja kuitukasvit – –

3. Edellä 1 kohdassa säädetyn poikkeuksen mahdollistavat sekä jalostajan ja viljelijän lailliset edut turvaavat edellytykset vahvistetaan ennen tämän asetuksen voimaantuloa 114 artiklassa tarkoitetuin soveltamista koskevin säännöin seuraavin perustein:

– – –

– viljelijät ja lajittelutoimien suorittajat toimittavat pyydettäessä omistajille kaiken asiaankuuluvan tiedon; – – .”

8. Asetuksen N:o 1768/95 9 artikla, jonka komissio on antanut selventääkseen asetuksen N:o 2100/94 14 artiklaan sisältyvää viljelijälle annettua poikkeusta, kuuluu seuraavasti:

”[Lisäysaineiston kunnostajan] toimittamat tiedot

1. Asiaankuuluvista yksityiskohtaisista tiedoista, jotka [lisäysaineiston kunnostajan] on toimitettava omistajalle perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan mukaan, voidaan tehdä sopimus omistajan ja kyseisen [lisäysaineiston kunnostajan] välillä.

2. Jos tällaista sopimusta ei ole tehty tai sellaista ei sovelleta, [lisäysaineiston kunnostajan] on toimitettava omistajalle tämän pyynnöstä selvitys asiaankuuluvista tiedoista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön muussa lainsäädännössä esitettyjen tietoa koskevien vaatimusten soveltamista. Seuraavat seikat katsotaan asiaankuuluviksi:

a) [lisäysaineiston kunnostajan] nimi, kotipaikka ja liiketoiminnallinen nimi ja osoite,

b) tiedot siitä, onko [lisäysaineiston kunnostaja] suorittanut omistajan yhteen tai useampaan lajikkeeseen kuuluvan korjatun tuotteen [kunno]stamista istutusta varten, missä lajike tai lajikkeet ilmoitettiin tai mitä kautta [lisäysaineiston kunnostaja] oli saanut niistä tietoja,

c) jos [lisäysaineiston kunnostaja] on suorittanut tällaista palvelua, niiden kyseiseen tai kyseisiin lajikkeisiin kuuluvien korjattujen tuotteiden määrä, jotka [lisäysaineiston kunnostaja] on [kunno]stanut istutusta varten sekä [kunno]stuksessa saatava kokonaismäärä,

d) c alakohdassa tarkoitetun [kunno]stuksen päivämäärä ja paikat, ja

e) sen henkilön tai niiden henkilöiden nimet ja osoitteet, joille c alakohdassa tarkoitettu [kunno]stus on suoritettu, ja niihin liittyvät määrät.

– – ”?( )

IV Menettely yhteisöjen tuomioistuimessa

9. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa vahvistetussa määräajassa kirjalliset huomautuksensa esittivät pääasian asianosaiset, Saksan hallitus, Alankomaiden hallitus ja komissio.

Istunnossa, joka pidettiin 8.1.2004, suulliset huomautuksensa esittivät kantajan edustaja, vastaajan edustaja ja komission asiamies.

V Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

A Esitetyt huomautukset

10. Saatgut-Treuhandverwaltungsin mielestä asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan kuudennessa luetelmakohdassa ja asetuksen N:o 1768/95 9 artiklassa annetaan omistajille laaja tiedonsaantioikeus niistä lajikkeista, joita koskevat oikeudet niillä on, ja näin ollen siementen kunnostamisyrityksillä on velvollisuus toimittaa niille niiden vaatimat yksityiskohdat rekisteröityjen lajikkeiden kunnostamisesta ilman, että olisi näytettävä toteen, että asia koskee konkreettista toimintaa. Se lisää, että suojattua lajiketta viljelemällä saadusta tuotteesta peräisin olevien siementen käyttö on lähtökohtaisesti kiellettyä, vaikka poikkeuksellisesti viljelijöille myönnetäänkin mahdollisuus kylvää tiettyjen lajikkeiden siemeniä määrätyin edellytyksin, joista yksi on se, että omistajalle on annettava sen pyytämät tiedot; jos tätä velvoitetta ei noudateta, kunnostuksesta, joka on pelkästään valmisteleva toimenpide, tulee lainvastainen. Jalostajan ei siis tarvitse osoittaa, että viljelijä on laiminlyönyt tämän velvollisuuden, eikä näyttää toteen, että yritys on kunnostanut lisäysaineistoa tietyssä tapauksessa. Saatgut-Treuhandverwaltungs väittää, että yritysten antamista vastauksista on suurta hyötyä omistajalle, jotta tämä voi valvoa sitä, ovatko viljelijät käyttäneet niille myönnettyä etua, jos omistajalla ei ole tietoa siitä, ovatko viljelijät ostaneet omistajan jonkin lajikkeen, ja jotta omistaja voi tarkistaa, pitävätkö tätä etua käyttäneiden tahojen antamat tiedot paikkansa.

Tällainen velvollisuus on suhteellisuusperiaatteen mukainen, koska se koskee vain kunnostettuja määriä ja niitä henkilöitä tai yrityksiä, joiden hyväksi on työskennelty; nämä seikat mainitut yritykset tuntevat, ja ne käsittelevät nämä tiedot toimintojensa laskuttamiseksi.

11. Brangewitz väittää, että tietojensaantivaatimus on osoitettava sille, joka palvelujen suorittajana suorittaa välittömästi siementen kunnostamisen silloin, kun on olemassa viitteitä siitä, että se on käsitellyt lisäysaineistoa, joka on peräisin rekisteröidystä kasvilajikkeesta. Jalostajat voivat kääntyä mainittujen yritysten puoleen tarkempien tietojen saamiseksi vain, jos ne yrittävät tarkastaa tietojen uskottavuuden ja ne ovat näyttäneet toteen sopimussuhteen jonkun viljelijän kanssa. Brangewitzin yritystä ei tule luokitella lisäysaineiston kunnostamispalvelujen suorittajaksi, koska se ei suorita tätä työtä välittömästi: sillä on kaksi erityistä maatalouslaitetta viljojen puhdistamiseen ja siementen lajitteluun, ja se vuokraa niitä viljelijöille näiden toimintojen suorittamiseksi viljelijöiden omaan lukuun ja niiden omalla vastuulla. Laskutus tapahtuu käsiteltyjen viljamäärien perusteella.

12. Saksan hallituksen mielestä ainoa yhteisön lainsäädännössä asetettu muodollinen edellytys sille, että yrityksen on annettava tiedot, on se, että jalostaja vaatii niitä. Nyt esillä olevassa asiassa tulkinnan kohteina olevissa säännöksissä ei säädetä todisteiden esittämisestä eikä aihetodisteista. Viljelijä on sidoksissa jalostajaan oikeussuhteella, joka on syntynyt siementen ostolla, mutta siltä, joka suorittaa korjatun tuotteen kunnostamisen, puuttuu tällainen suhde: kunnostajan tietojenantovelvollisuus on itsenäinen suhteessa viljelijän vastaavaan velvollisuuteen. Jos se riippuisi aihetodisteiden olemassaolosta, tämä tarkoittaisi sitä, että jalostajan olisi käännyttävä ensisijaisesti viljelijöiden puoleen, joiden hyvästä tahdosta riippuisi todisteiden saaminen. Saksan hallituksen mielestä ei olisi suhteetonta, että omistaja saisi kaikilta siementen kunnostajilta asiaankuuluvat tiedot ilman aihetodisteita siitä, että ne ovat kunnostaneet korjattua tuotetta, joka on peräisin joistakin suojelluista lajikkeista, sillä oletuksena on, että ne ammattitoimintaansa harjoittaessaan säännönmukaisesti käsittelevät rekisteröityjen lajikkeiden aineistoa.

13. Alankomaiden hallitus ja komission edellyttävät, että haltijan asiana on esittää mainitut aihetodisteet.

B Vastaus ensimmäiseen kysymykseen

14. Yhteisön lainsäätäjä halusi edistää uusien kasvilajikkeiden kehitystä, ja se päätti vuonna 1994 parantaa jalostajien suojaa saattamalla voimaan ensisijaisen teollisoikeuksien järjestelmän koko unionin alueella.( )

15. Asetuksen N:o 2100/94 1 artiklan mukaan ”on otettu käyttöön ainoa ja yksinomainen kasvilajikkeiden suojaamista koskeva yhteisön järjestelmä, joka on yhteisön teollisoikeuksien suojaamisen muoto kasvilajikkeiden osalta”. Tämän asetuksen voimaantulon jälkeen jäsenvaltiot voivat myöntää kansallisia oikeuksia, vaikka 92 artiklassa kielletään päällekkäissuoja niin, että mitään yhteisön kasvinjalostajanoikeuksin suojatuista lajikkeista ei voida suojata kansallisin kasvinjalostajanoikeuksin eikä patentilla. Yhteisön suojan piiriin kuuluvat kaikensukuiset ja ‑lajiset kasvitieteelliset lajikkeet, mukaan lukien muun muassa hybridilajikkeet.

16. Jotta lajikkeita voitaisiin suojata, niiden on oltava erillisiä, tasalaatuisia, vakaita ja uusia ja niillä on oltava oma nimikkeensä. Yhteisön kasvinjalostajanoikeus kuuluu jalostajalle, joka on henkilö, joka on hankkinut tai löytänyt ja kehittänyt lajikkeen, taikka hänen oikeudenomistajilleen tai oikeudensaajilleen.

17. Asetuksen N:o 2100/94 13 artiklassa annetaan yhteisön kasvinjalostajanoikeuden omistajalle oikeus suorittaa seuraavat 2 kohdassa luetellut toiminnot: a) tuotanto tai lisäys (monistus), b) pakkaaminen lisäystarkoituksiin, c) myyntiin tarjoaminen, d) myynti tai muu kaupan pitämisen muoto, e) vienti yhteisöstä, f) tuonti yhteisöön ja g) hallussa pitäminen joihinkin edellä mainittuihin tarkoituksiin. Omistaja voi myöntää luvan näiden toimintojen toteuttamiseen. Hän voi myös asettaa luvalle ehtoja taikka rajoittaa sitä.

18. Asetuksen 14 artiklan 1 kohdassa on omistajan oikeuksiin poikkeus, jonka tavoitteena on maataloustuotannon suojeleminen; siinä annetaan viljelijöille lupa käyttää omalla tilallaan lisäystarkoituksiin korjattua tuotetta, jonka he ovat saaneet istuttamalla sellaisen muun kuin hybridilajikkeen tai synteettisen lajikkeen lisäysaineistoa, jolla on yhteisön kasvinjalostajanoikeudet.( ) Viljelijän näin saama etu koskee ainoastaan tiettyjä viljelykasvilajeja, jotka luetellaan 2 kohdassa neljään ryhmään luokiteltuina: rehukasvit, viljat, peruna ja öljy‑ ja kuitukasvit.( )

19. Kuten suurin osa tämän asian käsittelyyn osallistuneista on korostanut, tämä on kolmas kerta, kun saksalainen tuomioistuin tukeutuu yhteisöjen tuomioistuimeen, jotta tämä täsmentäisi jalostajan oikeutta saada tietoja siitä, miten viljelijät käyttävät lisäystarkoituksiin jalostajan rekisteröimää lajiketta viljelemällä saatua tuotetta. Sen intressi saada näitä tietoja ilmenee siinä, että jos tähän poikkeussäännökseen vedotaan, viljelijöiden on maksettava sille kohtuullinen palkkio korvaukseksi siitä, etteivät ne tarvitse siemeniä uutta tuotantovuotta varten.

20. Tämä palkkio on huomattavasti pienempi kuin saman lajikkeen lisäysaineiston hinta. Näin ollen tässä asiassa kyseessä olevissa asetuksissa asetetaan sekä välittömälle etuuden saajalle että ammattimaisesti korjattua tuotetta sen myöhempää kylvöä varten kunnostavalle velvollisuus antaa omistajalle käytettyjä tai käsiteltyjä määriä koskevia tietoja, joiden perusteella omistaja voi laskea sille kuuluvan summan.

Kuten yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Schulin( ) antamansa tuomion 71 kohdassa, viljelijän, joka ei maksa omistajalle kohtuullista palkkiota, kun hän käyttää suojatun lajikkeen lisäysaineiston viljelystä saatua korjattua tuotetta, on näin ollen katsottava suorittavan ilman lupaa yhden asetuksen N:o 2100/94 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista toimista, ja näin ollen häntä vastaan voidaan ryhtyä oikeustoimiin tuoteväärennöksen lopettamiseksi tai korvauksen maksamiseksi; lisäksi jos kyseessä on tahallinen tai tuottamuksellinen toiminta, viljelijä on lisäksi velvollinen korvaamaan omistajan kärsimän vahingon.

21. Ensimmäisessä tätä aihetta koskevassa asiassa Schulin Saatgut-Treuhandverwaltungs oli nostanut kanteen viljelijää vastaan, joka oli kieltäytynyt täyttämästä vaadittua lomaketta, jolla oli tarkoitus selvittää, oliko tämä kasvukautena 1997/1998 viljellyt jotain tai joitakin yhteensä 525 kasvilajikkeesta, joista 180 oli suojattu yhteisön asetuksella. Kantajan mielestä asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan ja asetuksen N:o 1768/95 8 artiklan perusteella tätä täsmennystä voidaan vaatia jokaiselta viljelijältä sellaisenaan ilman, että olisi tarpeen näyttää toteen jonkin rekisteröidyn lajikkeen viljeleminen.

Edellä mainitussa asiassa esittämässäni ratkaisuehdotuksessa totean, että velvollisuus antaa omistajalle yksinoikeuden käyttöä koskevia keskeisiä tietoja koskee kaikkia viljelijöitä, jotka ovat hankkineet luvanvaraisesti rekisteröidyn lajikkeen lisäysaineistoa, mutta tätä velvollisuutta ei tarvitse ulottaa niihin, jotka eivät ole kyseistä lisäysaineistoa koskaan ostaneet, koska heillä ei ole teknisiä edellytyksiä käyttää korjattua tuotetta.

22. Tuomiossa noudatetaan tätä ehdotusta ja siinä todetaan, että mainituissa säännöksissä ei anneta omistajalle oikeutta vaatia kaikkia viljelijöitä toimittamaan asiaankuuluvia tietoja, ja siinä lisätään, että vaaditaan viitteitä siitä, että henkilö, jolta tietoja vaaditaan, on käyttänyt tai aikoo käyttää säädettyä poikkeusta, mitä tarkoitusta varten lisäysaineiston hankkimista on pidettävä riittävänä viitteenä. Tuomion mukaan omistajat voivat myös velvoittaa toimittajansa rekisteröimään niiden suojeltujen lajikkeiden ostajien nimet ja osoitteet.( )

23. Asia Jäger( ) on järjestyksessä toinen, joka on saatettu yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, ja siinä Saatgut-Treuhandverwaltungs oli nostanut kanteen viljelijää vastaan, joka oli kieltäytynyt täyttämästä lomaketta sen selvittämiseksi, oliko tämän tilalla käytetty markkinointivuonna 1997/1998 lisäystarkoituksiin korjattua tuotetta yli viidensadan kasvilajikkeen viljelyssä. Kyseessä oli yksinomaan kasvinjalostajanoikeuden omistajien järjestön käsitteen määrittely; kyseisellä järjestöllä on oikeus valvoa heidän oikeuksiaan, ja siitä säädetään asetuksen N:o 1768/95 3 artiklan 2 kohdassa, kun taas asiassa esitetty toinen ennakkoratkaisukysymys oli samanlainen kuin asiassa Schulin esitetty. Itse asiassa se oli ovela keino kiertää vaikeudet vastata julkisasiamiehen ratkaisuehdotukseen; julkisasiamieshän osallistuu asiassa Emesa Sugar( ) vahvistetun oikeuskäytännön mukaan julkisesti ja henkilökohtaisesti yhteisöjen tuomioistuimen päätöksen valmisteluun ja panee pisteen asianosaisten argumentoinnille niin, että hänen työskentelynsä lainkäyttöluonteen vuoksi hänen ratkaisuaan ei alisteta kontradiktoriseen menettelyyn. Kun asiassa Jäger annettiin tuomio (3.10.2002) asiassa Schulin esitetyn ratkaisuehdotuksen (22.3.2002) jälkeen, mutta ennen kuin siinä annettiin tuomio (10.4.2003), Saatgut-Treuhandverwaltungs kritisoi julkisessa istunnossa ratkaisuehdotuksen sisältöä, jossa ei noudatettu sen esittämiä väitteitä.( )

24. On siis vielä määritettävä, kuinka laaja on jalostajan oikeus saada tietoja siementen kunnostamista suorittavista yrityksistä, jotta se voisi tunnistaa viljelijät, joiden on maksettava sille korvaus siitä, että he ovat turvautuneet poikkeukseen tiettynä markkinointivuotena.

25. Asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan tavoitteena on täsmentää edellytykset, joilla kyseessä olevia laillisia etuja suojaava viljelijöitä koskeva poikkeus mahdollistetaan, ja siinä vahvistetaan ne kriteerit, joita komission on noudatettava soveltamissäännösten laatimisessa, erityisesti asetuksen N:o 1768/95 osalta. Kyseessä olevan säännöksen kuudes luetelmakohta velvoittaa sekä viljelijöitä että kunnostajia toimittamaan omistajalle asiaankuuluvat tiedot. Tämä vaatimus on täsmennetty viimeksi mainitun asetuksen 8 artiklassa viljelijöiden osalta ja 9 artiklassa kunnostajien osalta. Kumpikin säännös on muotoiltu samalla tavoin asianmukaisesti mukautettuina, ja tämä näyttää johtaneen siihen, että jotkut tähän ennakkoratkaisumenettelyyn osallistujista pyrkivät tulkitsemaan 9 artiklaa samalla tavoin kuin 8 artiklaa on tulkittu asiassa Schulin annetussa tuomiossa, mistä olen avoimesti eri mieltä.

26. Asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan toisessa luetelmakohdassa annetaan omistajalle taikka hänen käyttämälleen palvelujen suorittajalle lupa kunnostaa korjattu tuote, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tiettyjä sellaisia rajoituksia, joita voidaan asettaa sen varmistamiseksi, että korjattava tuote pysyy samana kunnostamisen jälkeenkin.

27. Tätä säännöstä on täydennetty asetuksen N:o 1768/95 13 artiklalla, jonka mukaan yhteisöjen kasvinjalostajanoikeudella suojatun lajikkeen korjattua tuotetta ei saada ilman omistajan ennakkolupaa siirtää tilalta, jolla se on saatu, kunnostettavaksi istutusta varten.

Tällainen toiminta on kuitenkin sallittua, jos viljelijä on toteuttanut aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kunnostettavaksi tarkoitettu tuote ja kunnostuksen tulos ovat samanlaiset ja että kunnostuksen suorittaa kunnostaja, joka on rekisteröity tai joka ilmoittaa toiminnastaan toimivaltaiselle viranomaiselle tullakseen kirjatuksi kunnostajien luetteloon ja joka puolestaan takaa toimeksiantajalleen palauttavansa samanlaisen tuotteen. Mainitut luettelot, jotka on täytynyt vahvistaa 1.7.1997 mennessä, ja rekisterit julkaistaan ja annetaan omistajien, viljelijöiden ja kunnostajien järjestöjen käyttöön. Jäsenvaltiot voivat esittää pätevyysvaatimuksia, jotka näiden yritysten on täytettävä, jotta ne voitaisiin ottaa luetteloon.

28. Näin siis täsmennetään kunnostusyritykselle siirtyvää velvollisuutta antaa jalostajalle tietoja, koska asetuksen N:o 1768/95 13 artiklassa vaaditaan, että kunnostuksen suorittaa erityinen laitos, joka takaa kunnostettavaksi tarkoitetun tuotteen ja kunnostuksen tuloksen identtisyyden; tällaiset edellytykset voivat täyttää sekä yritykset, jotka suorittavat nämä toiminnat omissa laitoksissaan, että yritykset, jotka antavat laitteet, aineet ja tarvittavan henkilöstön käyttöön toiminnan suorittamiseksi viljelijän tilalla.

Sitä vastoin yritys, joka ainoastaan vuokraa laitteita viljelijöille, jotta nämä voivat suorittaa kunnostuksen omilla tiloillaan, ei voi taata kunnostettua tuotetta, vaikkakin se laskuttaa jyvätonneittain. Tämäntyyppiset yritykset viljelijöihin yhdistävä suhde ei ole palvelujen suorittamista vaan tavaroiden tarjoamista,( ) minkä vuoksi niillä ei ole käytettävissään tietoja, jotka asetuksen N:o 1768/95 9 artiklan mukaan kunnostajan on annettava omistajille. Näin ollen olisi hyödytöntä, että omistajat vaatisivat tämäntyyppisiä yrityksiä valvomaan tietojen paikkansapitävyyttä asetuksen N:o 1768/95 15 artiklassa säädetyllä tavalla.

29. Toisaalta vain sellaisten kunnostajien, jotka käsittelevät joidenkin asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 2 kohdassa lueteltujen lajikkeiden siemeniä, on annettava tietoja omistajalle, koska nämä lajikkeet ovat ainoita, joihin sovelletaan poikkeusta, jolloin muun aineiston lisäystarkoituksiin jalostaminen jää tämän velvollisuuden ulkopuolelle.

30. Ottamatta lukuun niitä tilanteita, joissa viljelijä käsittelee suoraan siemenet tilallaan vuokratulla laitteistolla, mikä epäilemättä tapahtuu harvoin, koska tähän tarvitaan erityistä teknistä tietämystä, yhteisössä perustetut laitokset, jotka kunnostavat myöhempää istuttamista varten korjattua tuotetta lajikkeista, jotka on mainittu aiemmin tässä ratkaisuehdotuksessa, ovat velvollisia vastaamaan jalostajien esittämiin tietojensaantipyyntöihin.

31. Joka tapauksessa on kansallisen tuomioistuimen tehtävä täsmentää yhteisöjen tuomioistuimen vahvistamien kriteerien nojalla ja asiassa esitettyjen todisteiden perusteella, onko kyseessä siementen kunnostamispalvelujen tarjoaja, johon sovelletaan asetuksen N:o 2100/94 ja asetuksen N:o 1768/95 säännöksiä.

32. Olen hyvin tietoinen siitä, että asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan ja asetuksen N:o 1768/95 9 artiklan tällainen tulkinta eroaa asiassa Schulin yhteisöjen tuomioistuimelle esittämästäni ehdotuksesta, jonka tämä myös hyväksyi, huolimatta siitä, että viimeksi mainitun asetuksen 8 ja 9 artiklan sanamuoto on hyvin samanlainen. Tälle erilaiselle ratkaisulle, joka poikkeaa myös ainakin tämän säännöksen muodon ja tavoitteen valossa yllättävästä komission ehdottamasta ratkaisusta, on monia syitä.

33. Asetuksen N:o 1768/95 8 artiklassa vahvistetaan, mitkä tiedot viljelijän on annettava. Kuten edellä mainitussa asiassa Schulin korostettiin, jalostaja on yhteisön kasvinsuojelusäännöstön pääasiallinen ja välitön edunsaaja, kun taas myös viljelijät saavat siitä etua saamalla parempilaatuista lisäysaineistoa. Kun he saavat suojellun lajikkeen siemeniä, syntyy omistajan kanssa oikeussuhde (vaikkakin heikko), joka vahvistuu, jos aineisto kuuluu johonkin asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 2 kohdassa mainittuihin lajeihin; he voivat käyttää korjattua tuotetta istuttaakseen sitä toisena markkinointivuotena, vaikka tällaisessa tapauksessa heidän on maksettava omistajalle palkkio.

34. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että yhteisön lainsäädännön tulkinta, jonka mukaan kaikkien viljelijöiden – myös niiden, jotka eivät ole koskaan hankkineet eivätkä viljelleet kasvinjalostajanoikeuden alaisen ja mainitun 14 artiklan 2 kohdassa lueteltuihin viljelykasvilajeihin kuuluvan lajikkeen lisäysaineistoa – on pelkästään tähän ammattikuntaan kuulumisen johdosta toimitettava omistajille niiden pyynnöstä kaikki asiaankuuluva tieto, ylittää sen, mikä on tarpeellista jalostajan ja viljelijän vastavuoroisten laillisten etujen turvaamiseksi. Edellytyksenä on, että omistajalla on viitteitä siitä, että viljelijä on käyttänyt tai aikoo käyttää säädettyä poikkeusta siementen hankintaan. Joka tapauksessa on jalostajan tehtävä järjestää toimintansa niin, että sen tiedossa ovat rekisteröityjen lajikkeiden ostajia koskevat tiedot.( )

35. Nyt esillä oleva asia sitä vastoin koskee asetuksen N:o 1768/95 9 artiklaa, jossa säädetään lisäysaineistoa koskevista yksityiskohtaisista tiedoista, jotka kunnostajan on ilmoitettava, ja tässä yhteydessä on otettava huomioon, että nämä yritykset ovat omistajaan nähden hyvin erilaisessa tilanteessa kuin viljelijät.

36. Ensinnäkin yhteisön lainsäädännössä vahvistettua poikkeusta sovellettaessa jalostajalle ei ammattiaan harjoittaessaan synny oikeussuhdetta kunnostajan kanssa. Vaikka asetuksen N:o 2100/94 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti tarvitaan omistajan suostumus, suojeltujen siementen kunnostamisen lisäystarkoituksiin suorittaa kunnostaja viljelijän tilalla tai omissa laitoksissaan; kummassakin tapauksessa sovelletaan asetuksen N:o 1768/95 13 artiklan 1 kohdan säännöksiä, joissa velvoitetaan kummatkin toimijat toteuttamaan aiheellisia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että kunnostettavaksi tarkoitettu tuote on sama kuin kunnostuksen tulos.

37. Toiseksi, koska suuri osa yhteisön viljelijöistä ei viljele mitään asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 2 kohdassa mainituista lajikkeista, minkä vuoksi olisi suhteetonta velvoittaa heidät täyttämään jalostajien lähettämät lomakkeet, kun taas siementen kunnostajilla on hyvät mahdollisuudet käsitellä suojellun lajikkeen lisäysaineistoa tätä ammattia harjoittaessaan. Koska mikään oikeussuhde ei sido niitä jalostajaan, jos ne eivät ole allekirjoittaneet sopimusta, ja koska viljelijät käyttävät tällaisia yrityksiä turvautuessaan poikkeukseen, on loogista, että omistajat voivat yrittää saada tietoja jommaltakummalta saadakseen kohtuullisen palkkion.

Asetuksen N:o 1768/95 15 artikla näyttää vahvistavan tällaista tulkintaa; kyseinen säännös koskee kunnostajien valvontaa siltä osin kuin omistaja voi vaatia tietojen paikkansapitävyyden toteen näyttämistä laskujen tai muiden aineiston tunnistamiseen soveltuvien asiakirjojen avulla, näytteiden avulla tai kunnostus‑ ja varastointitilojen esittelyn avulla.

38. Kolmanneksi asetuksen N:o 1768/95 8 artiklan ja 9 artiklan välillä on merkittävä ero, joka mielestäni oikeuttaa yhteisöjen tuomioistuimen poikkeamaan siementen kunnostajan osalta asiassa Schulin viljelijöiden osalta tehdystä ratkaisusta ja tiedonantovelvollisuudesta. Kun omistaja pyytää tietoja, ongelmana ei ole sen selvittäminen, ovatko viljelijät hankkineet omistajan nimiin rekisteröityä aineistoa, koska tässä sääntelyssä lähdetään siitä, että tämä on jo tiedossa; tämän vuoksi olennaisena kysymyksenä on suoraan se, ovatko viljelijät käyttäneet korjattua tuotetta lisäysaineistona.

Kun jalostaja sitä vastoin kääntyy kunnostajan puoleen, jonka kanssa sillä ei ole oikeussuhdetta, sen on ensinnäkin selvitettävä, onko tämä suorittanut johonkin sen lajikkeeseen kuuluvan korjatun tuotteen kunnostamista, saadakseen tietoja määristä, päivämääristä, paikoista ja palvelujen vastaanottajista. Jos lainsäätäjän tavoitteena olisi ollut se, että ottaakseen yhteyttä kunnostajaan omistajalla täytyisi olla tietoja siitä, että se on käsitellyt laitoksissaan suojeltua aineistoa (esimerkiksi asetuksen N:o 1768/95 8 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettuja tietoja, jotka viljelijän on annettava), 9 artikla olisi laadittu niin, että yrityksen olisi vain vahvistettava omistajan tiedossa olevat yksityiskohtaiset tiedot. Näin ei kuitenkaan ole, kuten 2 kohdan b ja e alakohdasta käy ilmi.

39. Neljänneksi, vaikka kunnostaja mitä todennäköisimmin työskentelee viljelijän lukuun sopimuksen perusteella, asetuksen N:o 1768/95 9 artiklan 2 kohdan b alakohdassa otetaan huomioon se mahdollisuus, että kunnostaja on tietämätön lajikkeesta, johon kunnostettu lisäysaineisto kuuluu, ja että sillä on intressi tutkia se täyttääkseen vastaavat velvoitteet. Jos siis oletetaan, että kunnostaja ei tiedä, onko kyseessä suojeltu lajike, on epäloogista vaatia omistajaa epäilyjensä vahvistamiseksi osoittamaan, että tilalla on käsitelty sen nimiin rekisteröityä aineistoa.

40. Lopuksi asetuksen N:o 1768/95 8 artiklan 5 kohdassa säädetään, että kysely, jota ei ole tehty suoraan viljelijälle, voidaan sopimuksen perusteella tehdä osuuskunnalle, jonka jäsen tämä on, viimeisinä markkinointivuosina jalostuspalvelun suorittaneelle kunnostajalle taikka lisäysaineiston toimittajille, joiden on artiklan 6 kohdan mukaan toimitettava tiedot aina, kun ne ovat saaneet luvan kyseiseltä viljelijältä.

Olen eri mieltä Brangewitzin kanssa, kun se vetoaa tähän säännökseen kantansa tueksi ja väittää, että omistaja tarvitsee viljelijän luvan ottaakseen yhteyttä kunnostajaan. Tällä säännöksellä on vain vähäinen tehtävä järjestelmässä, ja sillä tehdään mahdolliseksi se, että muut laitokset, joiden kanssa viljelijä on tekemisissä harjoittaessaan ammattiaan, antaisivat tietoja hänen nimissään.

41. Sama koskee asetuksen N:o 1768/95 9 artiklan 5 kohtaa, jonka nojalla sen sijaan, että omistaja osoittaa pyynnön kunnostajalle, se voi osoittaa sen järjestölle, jonka jäsen kunnostaja on, taikka viljelijöille, joille kunnostaja on toimittanut palveluja edeltäneiden markkinointivuosien aikana; tällaisilla järjestöillä ja viljelijöillä on, samoin kuin edellisessä kohdassa on todettu, oltava kunnostajan lupa tietojen antamiseksi. Tämä varotoimenpide ei myöskään korvaa siementen kunnostajille mainitun asetuksen 9 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädettyä pääasiallista ja itsenäistä velvoitetta.

42. Näin ollen asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan kuudetta luetelmakohtaa on tulkittava niin, että suojellun lajikkeen omistaja voi vaatia asiaankuuluvia tietoja yritykseltä, joka suorittaa asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 2 kohdassa lueteltujen lajikkeiden siementen kunnostuspalveluja riippumatta siitä, onko olemassa viitteitä siitä, että se on kunnostanut lisäysaineistoa, joka on saatu omistajan nimiin rekisteröidyn lajikkeen viljelystä.

VI Toinen ennakkoratkaisukysymys

43. Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettava vastaus, ei ole tarpeen tutkia toista kysymystä, koska se on esitetty toissijaisesti yksinomaan siltä varalta, että olisi oltava olemassa edellä mainittuja viitteitä siitä, että jalostajan nimiin rekisteröityjä siemeniä olisi kunnostettu.

VII Ratkaisuehdotus

44. Edellä esittämieni näkökohtien perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin antaisi Landgericht Düsseldorfin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavan vastauksen:

Asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan kuudetta luetelmakohtaa on yhdessä asetuksen N:o 1768/95 9 artiklan kanssa tulkittava niin, että suojellun lajikkeen omistaja voi vaatia asiaankuuluvia tietoja yritykseltä, joka suorittaa asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 2 kohdassa lueteltujen lajikkeiden siementen kunnostuspalveluja riippumatta siitä, onko olemassa viitteitä siitä, että se on kunnostanut lisäysaineistoa, joka on saatu sen nimiin rekisteröidyn lajikkeen viljelystä.