Kun SEUT 39 ja SEUT 40 artiklaa, maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetun neuvoston asetuksen N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) johdanto-osan 65 ja 77 perustelukappaletta sekä kyseisen asetuksen 164 artiklan 3 kohdan b alakohtaa luetaan yhdessä, niistä ilmenee, että vientitukien mahdollisen myöntämisen ensisijaisena tavoitteena on vakauttaa sisämarkkinat. Asetuksen N:o 1234/2007 162 artiklassa komissiolle myönnetään tältä osin harkintavaltaa ottaa käyttöön – tai olla ottamatta käyttöön – vientitukia ja näin ollen poistaa kaikki käyttöön otetut vientituet.

Kun lopuksi otetaan huomioon se, että asetuksen N:o 1234/2007 164 artiklan 3 kohdan sanamuodon mukaan komissio voi vahvistaa vientituet yhden tai useamman kyseisessä säännöksessä mainitun seikan perusteella, on katsottava, että saman säännöksen nojalla annettuun asetukseen ei liity ilmeistä arviointivirhettä, jos kyseinen arviointi voitiin pätevästi perustaa ainakin yhteen näistä seikoista.

Koska vientitukien vahvistamisen osalta etenkään maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetun neuvoston asetuksen N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 164 artiklan 3 kohdassa ei edellytetä mitään tiettyä määrää eikä mitään erityistä laskentatapaa, mikään ei estä sitä, että komission kyseisessä säännöksessä tarkoitetuista seikoista suorittama tutkinta voi johtaa tuen määrän vahvistamiseen tilapäisesti nollaan. Lisäksi on niin, että koska komissio voi kyseisen asetuksen 164 artiklan 2 kohdan mukaan pysyttää vientitukien määrän samana pidempään kuin kolme kuukautta tai tarkistaa sitä muuna ajankohtana, ei ole mahdollista katsoa, että kyseisen säännöksen mukaan sen on kutsuttava maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn hallintokomitean kokous koolle säännöllisesti joka kolmas kuukausi pelkästään siinä tarkoituksessa, että aikaisemmin vahvistettujen vientitukien jatkaminen kirjataan asiakirjoihin. Tällainen tulkinta, joka velvoittaisi komission ja hallintokomitean pitämään hyödyttömästi kokouksia, olisi näet ristiriidassa hyvän hallinnon periaatteen kanssa.

Siitä menettelystä, jota noudattaen komissio toteuttaa täytäntöönpanotoimia, on todettava, että maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetun neuvoston asetuksen N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 3 artiklan 3 kohdassa asetetun ensimmäisen määräajan tarkoituksena on mahdollistaa se, että hallintokomitean jäsenet voivat ennen jokaista kokousta tarkastella rauhallisesti täytäntöönpanotoimea koskevaa ehdotusta, ja toisen määräajan johdosta niillä on oltava mahdollisuus ilmaista näkemyksensä kyseisestä ehdotuksesta. Lisäksi on niin, että koska SEUT 291 artiklan 3 kohdassa määrätään nimenomaisesti siitä, että jäsenvaltiot valvovat sitä, miten komissio käyttää sille kyseisen artiklan 2 kohdassa myönnettyä täytäntöönpanovaltaa, on katsottava, että ensimmäisellä määräajalla pyritään myös takaamaan, että jäsenvaltioiden hallitukset saavat hallintokomitean jäsentensä välityksellä tietoa komission ehdotuksista, jotta kyseiset hallitukset voivat sisäisten ja ulkoisten kuulemisten avulla määritellä kantansa, jolla pyritään turvaamaan hallintokomiteassa niiden kunkin omat intressit. Kuten asetuksen N:o 182/2011 3 artiklan 7 kohdasta ilmenee, hallintokomitean jäsenet edustavat näet mainittuja hallituksia, joiden on päätettävä edustuksensa asianmukaisesta tasosta menettelyn eri vaiheissa.

Käytäntö, jonka mukaan täytäntöönpanotoimea koskeva ehdotus esitetään hallintokomitealle vasta sen kokouksen kuluessa, joka on kutsuttu koolle tarkastelemaan kyseistä ehdotusta, ei siis ole yhteensoveltuva asetuksen N:o 182/2011 3 artiklan 3 kohdan sanamuodon eikä sen tavoitteiden kanssa. Kun komissio menettelee näin, se ei näet noudata ensimmäistä 14 päivän määräaikaa. Tällainen käytäntö on lisäksi ristiriidassa asetuksen N:o 182/2011, jonka 8 artiklan mukaan komissio voi tarvittaessa antaa välittömästi sovellettavia asetuksia kuulematta ensin hallintokomiteaa, rakenteen kanssa. Mainittu käytäntö, jonka johdosta hallintokomitean jäsenet eivät voi ilmaista näkemystään eivätkä ehdottaa muutoksia muualla kuin vastaavan kokouksen kuluessa, on lopuksi ristiriidassa kyseisen asetuksen 3 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, jonka mukaan jäsenten on voitava ehdottaa muutoksia milloin tahansa ennen toimen hyväksymistä.

Vaikka komission vakiintunut käytäntö on voinut noudattaa asetuksen N:o 182/2011 antamista aikaisempaa oikeudellista kehystä eli komiteamenettelyä koskevilla päätöksillä määriteltyä kehystä, EUT-sopimuksen tekemisestä seuranneet primaarioikeuden muutokset ja tämän jälkeen asetuksen N:o 182/2011 antamisesta seuranneet johdetun oikeuden muutokset estävät lisäksi sen, että kyseistä käytäntöä voitaisiin edelleen noudattaa.

(ks. 102–107 ja 113 kohta)