ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
96

Ensimmäisenä lisämaksuihin liittyvistä vanhoista saatavista on yhtäältä todettava, että oikeuskäytännön mukaan lisämaksujärjestelmän tarkoituksena on maidontuotantoa rajoittamalla palauttaa tasapaino kysynnän ja tarjonnan välille maitomarkkinoilla, joille on tunnusomaista rakenteellinen ylijäämä. Tämä toimenpide liittyy siten yhtäältä maidontuotannon järkiperäisen kehittämisen asettamiin tavoitteisiin ja toisaalta, vakauttamalla maatalousväestön tuloja, kyseisen väestön kohtuullisen elintason säilyttämisen mukaisiin tavoitteisiin (tuomio 17.5.1988, Erpelding, 84/87, Kok., EU:C:1988:245, 26 kohta; tuomio 25.3.2004, Cooperativa Lattepiù ym., C-231/00, C-303/00 ja C-451/00, Kok., EU:C:2004:178, 73 kohta ja tuomio 25.3.2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym., C-480/00, C-482/00, C-84/00, C-489/00–C-491/00 ja C-497/00–C-499/00, Kok., EU:C:2004:179, 57 kohta). Maidon lisämaksu on nimittäin markkinapolitiikan tai rakennepolitiikan säännöksistä johtuva rajoitus (em. tuomio Cooperativa Lattepiù ym., EU:C:2004:178, 74 kohta ja em. tuomio Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym., EU:C:2004:179, 58 kohta). Se on osa maatalousmarkkinoiden tasapainottamiseen tarkoitettuja interventioita ja se käytetään maitoalan kulujen rahoittamiseen. Tästä seuraa, että lisämaksun ilmeisen päämäärän lisäksi, joka koskee maidontuottajien velvoittamista noudattamaan niille myönnettyjä viitemääriä, lisämaksulla on myös taloudellinen tarkoitus sikäli kuin sillä pyritään hankkimaan yhteisölle tarvittavat varat sen tuotannon myymiseksi, jonka tuottajat tuottavat kiintiönsä ylittäen (em. tuomio Cooperativa Lattepiù ym., EU:C:2004:178, 75 kohta; em. tuomio Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym., EU:C:2004:179, 59 kohta ja tuomio 15.7.2004, Gerekens ja Procola, C-459/02, Kok., EU:C:2004:454, 37 kohta).
3

David Drakeford nosti virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 28.3.2013 jätetyllä kannekirjelmällä kanteen, jossa hän vaati, että 30.8.2012 ja 26.2.2013 tehdyt päätökset on kumottava ja että EMA on velvoitettava maksamaan hänelle 25000 euroa korvauksena hänelle väitetysti aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä. EMA puolestaan vaati ensisijaisesti, että kanne on hylättävä, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain puuttuvat ja koska se on joka tapauksessa perusteeton ja toissijaisesti, että ne vaatimukset on hylättävä, joiden mukaan se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja maksamaan Drakefrodille 25000 euroa, ja että kaikki sellaiset vahingonkorvausvaatimukset on hylättävä, jotka liittyvät väitettyyn aineelliseen vahinkoon, jota ei vielä ole vahvistettu ja että Drakeford on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
1.

Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Yksityistä suoraan koskeva toimi – Arviointiperusteet – Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet – Toimet, joissa kielletään kaikkia unionin toimijoita toteuttamasta tietyntyyppisiä rahoitustoimia sellaisten unionin ulkopuolelle sijoittautuneiden yhteisöjen kanssa, jotka ovat yli 50-prosenttisesti sellaisten yhteisöiden omistuksessa, jotka mainitaan luettelossa yhteisöistä, joita rajoittavat toimenpiteet koskevat – Yhteisön, joka on yli 50-prosenttisesti sellaisen yhteisön omistuksessa, joka on merkitty näihin luetteloihin, nostama kanne – Tutkittavaksi ottaminen (SEUT 263 artiklan neljäs kohta; neuvoston päätöksen 2014/512/YUTP 1 artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohta sekä liite III; neuvoston asetuksen N:o 833/2014 5 artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohta, 11 artiklan 1 kohdan a alakohta sekä liite VI) (ks. 65–68, 70 ja 71 kohta)
Tavaroiden tai palvelujen tarjoaminen tietyillä markkinoilla on taloudellista toimintaa. Tältä osin ilmatilan valvontaan ja ohjaukseen liittyvät tehtävät ovat tyypillisesti julkisen vallan tehtäviin kuuluvaa toimintaa.

Siltä osin kuin kyse on laskeutumisessa käytettävästä laitteesta, jossa käytetään radiosignaalia kiitorataa lähestyvän ilma-aluksen laskeutumistarkkuuden lisäämiseen, on todettava, että vaikka se olisi pakollinen ja vaikka se muiden järjestelmien tavoin edistää laskeutumisen turvallisuutta, se ei kuitenkaan liity ilmatilan valvontaan ja ohjaukseen, eikä mihinkään muuhun lentoasemalla suoritettavaan julkisen vallan tehtävään. Se tukee siviililentoaseman lentoyhtiöille yleisen toimintansa yhteydessä, joka on luonteeltaan taloudellista toimintaa, tarjoamien palvelujen suorittamista kilpailutilanteessa. Tällaisten laitteiden puuttumisesta seuraa yksinomaan, että lentoasemaa käyttävät lentoyhtiöt peruuttavat tietyissä sääolosuhteissa lentonsa tai ohjaavat ne muille lentoasemille, joissa on tällaiset laitteet. Siksi lentoasema, jolla ei ole tällaisia laitteita, on epäedullisemmassa kilpailuasemassa sellaiseen lentoasemaan nähden, jonne on asennettu tällainen laitteisto, mutta kyseistä laitteistoa ei kuitenkaan voida tämän toteamuksen perusteella jättää luokittelematta taloudelliseksi toiminnaksi.

(ks. 97, 99, 100, 102 ja 103 kohta)
SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden kanneoikeus edellyttää sitä, että kannetta nostettaessa on olemassa oikeussuojan tarve, mikä on asiavaltuudesta erillinen kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytys. Kanteen kohteen tavoin oikeussuojan tarpeenkin on oltava edelleen olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa. Tällainen oikeussuojan tarve edellyttää, että riidanalaisen toimen kumoamisella voi itsessään olla oikeudellisia seurauksia ja että kanne voi näin tuloksellaan tuottaa kantajalle jotakin hyötyä.

Siltä osin kuin kyse on kanteesta, jonka valtiontukien saaja on nostanut komission päätöksestä, jossa kyseiset tuet todetaan sisämarkkinoille soveltumattomiksi ja sääntöjenvastaisiksi ja määrätään ne perittäviksi takaisin, on todettava, että kyseisellä päätöksellä on jo yksinään tästä syystä muutettu kantajan oikeusasemaa, koska tällä ei päätöksen antamisesta lähtien ollut enää oikeutta saada kyseisiä tukia ja sen oli varauduttava siihen, että lähtökohtaisesti se joutuisi palauttamaan ne. Kantajan asettaminen selvitystilaan oikeudenkäynnin aikana ei kyseenalaista mainittua päätelmää, koska riidanalaista päätöstä ei ole kumottu tai peruutettu, joten kanne säilyttää kohteensa. Lisäksi on niin, etteivät riidanalaisen päätöksen oikeusvaikutukset ole rauenneet yksistään siksi, että kantaja on asetettu selvitystilaan. Yksistään se, että yritys on konkurssimenettelyn kohteena – etenkin silloin, kun tämä menettely johtaa yrityksen purkamiseen –, ei nimittäin kyseenalaista lähtökohtaa, jonka mukaan tuki peritään takaisin. Tällaisessa tapauksessa aikaisempi tilanne voidaan palauttaa ennalleen ja sääntöjenvastaisesti suoritetuista tuista aiheutuva kilpailun vääristyminen on mahdollista poistaa lähtökohtaisesti siten, että selvitystilassa olevan yrityksen velkoihin kirjataan kyseisten tukien palauttamista koskeva velvoite.

Niinpä riidanalaisesta päätöksestä seuraa, että riidanalaisten tukien on vähintäänkin pysyttävä kantajan velkana, joten on niin, että vaikkei niitä voitaisikaan palauttaa, ne eivät enää kuulu kantajan varoihin. Riidanalaisen päätöksen kumoamisesta seuraisi, että kantajan taloudellinen tilanne paranisi huomattavasti, koska riidanalaiset tuet voitaisiin sisällyttää uudelleen sen varoihin.

(ks. 51, 53, 55–58, 60 ja 61 kohta)
On totta, että jos oikeudenkäynnin kesto on tietyssä yksittäistapauksessa ollut yli neljä vuotta ja kolme kuukautta, tämä on ensi näkemältä erittäin pitkä aika. Käsittelyajan pituuden kohtuullisuutta on kuitenkin arvioitava kullekin asialle ominaisten olosuhteiden perusteella niin, että huomioon otetaan erityisesti oikeudenkäyntiasian merkitys asianosaiselle, asian monitahoisuus ja asianosaisten menettelyt sekä oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvät seikat.

Merkityksellisten arviointiperusteiden luettelo ei ole tyhjentävä, ja kyseisen ajan kohtuullisuuden arviointi ei edellytä asian olosuhteiden järjestelmällistä tarkastelua kunkin arviointiperusteen valossa silloin, kun oikeudenkäynnin pituus vaikuttaa perustellulta yhden ainoan arviointiperusteen nojalla. Niinpä asian monitahoisuudella tai kantajan viivästystä aiheuttavalla menettelyllä voidaan perustella oikeudenkäynnin ensi näkemältä liian pitkää kestoa. Ajan kohtuullisuutta ei voida määritellä tarkan abstraktisesti määritellyn enimmäiskeston avulla, vaan sitä on kussakin tapauksessa arvioitava kyseisen tapauksen olosuhteiden perusteella.

(ks. 34–38 kohta)
2)

Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd ja Csi Solar Power (China), Inc. vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.
4.

Euroopan unionin julkiset hankinnat — Sopimuksen tekeminen tarjouspyynnön perusteella — Valintaperusteet — Tarjouksentekijöiden kyky toimittaa tietyt palvelut — Ratkaisemisperusteet — Yksittäisten tarjousten erityisten ominaispiirteiden ja etuuksien vertaileva arviointi — Sopimuksen tekovaiheessa ei voida soveltaa sellaisia arviointiperusteita, joilla on tarkoitus arvioida tarjouksentekijöiden kykyä täyttää sopimus (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 966/2012 110 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 1268/2012 148 artiklan 1 kohta ja 149 artiklan 2 kohta) (ks. 252–256 kohta)
4.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 79–81 ja 134 kohta)
Sellaisen kanteen yhteydessä, jossa vaaditaan kumoamaan osittain tietyt sellaisten luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden osalta toteutetut rajoittavat toimenpiteet, joiden toimet heikentävät tai uhkaavat Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä, ja jonka on nostanut luonnollinen henkilö, jota neuvosto pitää henkilönä, joka antaa aktiivista aineellista tai taloudellista tukea niille venäläisille päättäjille tai hyötyvät niistä venäläisistä päättäjistä, jotka ovat vastuussa Krimin liittämisestä tai Itä-Ukrainan vakauden horjuttamisesta, kyseinen peruste, jonka nojalla mainittu henkilö on sisällytetty luetteloihin henkilöistä ja yhteisöistä, joihin on kohdistettu rajoittavia toimenpiteitä, ei edellytä, että kyseessä olevat henkilöt tai yhteisöt hyötyvät henkilökohtaisesti Krimin liittämisestä tai Itä-Ukrainan vakauden horjuttamisesta. On riittävää, että ne hyötyvät jostakin niistä ”venäläisistä päättäjistä”, jotka ovat vastuussa näistä tapahtumista, tarvitsematta osoittaa, että hyöty, jonka nimetyt henkilöt saavat, ja Krimin liittäminen tai Itä-Ukrainan vakauden horjuttaminen liittyvät toisiinsa.

Lisäksi on niin, että mainitun perusteen soveltamiseksi on tarpeen, että kyseessä olevien henkilöiden saaman hyödyn taustalla olevat venäläiset päättäjät olivat jo ainakin aloittaneet valmistelemaan Krimin liittämistä ja Itä-Ukrainan vakauden horjuttamista. Vasta kun kyseinen edellytys on täyttynyt, on katsottava, etteivät mainitun hyödyn saajat voi sivuuttaa kyseisten päättäjien osallistumista tuohon valmisteluun ja että ne voivat odottaa, että niiden varoihin, jotka on saatu ainakin osittain mainitun hyödyn ansiosta, voidaan kohdistaa rajoittavia toimenpiteitä sen estämiseksi, että ne voisivat tukea kyseessä olevia päättäjiä.

Jos mainittua perustetta voitaisiin sitä vastoin soveltaa myös silloin, kun edellä mainittu edellytys ei ole täyttynyt, oikeusvarmuuden periaatetta loukattaisiin.

(ks. 87, 91 ja 92 kohta)
8.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet — Aikaisempi tavaramerkki, jolla on itsenäinen erottamiskykyinen asema haetussa tavaramerkissä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 79 kohta)
2.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkit Polycart A Whole Cart Full of Benefits ja POLICAR (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 36–38 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Ehdottomat mitättömyysperusteet — Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan vastainen rekisteröinti — Sanamerkki HOT SOX (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 21, 37, 47, 49 ja 55 kohta)
5.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sanamerkki HARRY’S NEW YORK BAR ja kuviomerkki PUB CASINO Harrys RESTAURANG (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 92–101, 108 ja 110 kohta)
Jos palvelukseen ottamista varten järjestettäviin kilpailuihin sovellettavassa asetuksessa tai direktiivissä tai kilpailuilmoituksessa ei toisin säädetä, vaatimus yliopistotutkinnosta, joka on edellytyksenä avoimeen kilpailuun osallistumiselle, on väistämättä ymmärrettävä merkityksessä, joka tälle ilmaisulle on annettu sen jäsenvaltion omassa lainsäädännössä, jossa hakija on suorittanut opinnot, joihin hän vetoaa. Avoimeen kilpailuun osallistumista varten edellytetyllä yliopistotutkinnolla on oltava täydet lailliset vaikutukset sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa se on myönnetty.

Tällaiset viittaukset sen jäsenvaltion lainsäädäntöön, jossa tutkinto on myönnetty, jollei muuta ole säädetty, mahdollistavat yhdenvertaisen kohtelun varmistamisen kilpailumenettelyissä, joihin voi osallistua hakijoita, jotka ovat suorittaneet yliopisto-opintoja eri maissa ja sellaisissa laitoksissa, joissa noudatetaan opetusjärjestelmiä, jotka eroavat toisistaan huomattavasti niiden organisoinnin, rakenteiden, menetelmien ja sisällön osalta. Tämän avulla on nimittäin mahdollista arvioida yhdenvertaisella tavalla hakijoita, jotka ovat suorittaneet tutkinnon, jonka tosiasiallinen arvo osoitetaan valtion sille myöntämällä virallisella luonteella ja jotka ovat keskeisiltä osin toisiaan vastaavissa tilanteissa sekä tosiseikkojen kannalta että oikeudelliselta kannalta tarkasteltuna. Lisäksi tällaisten viittausten avulla voidaan taata asianomaisille korkein mahdollinen varmuus tarjoamalla heille mahdollisuus saada tietää ennalta ja riittävällä varmuudella, tullaanko heidän yliopistitutkintoaan pitämään pätevänä EU:n julkishallinnon palvelukseen ottamista varten.

(ks. 26–28 ja 33 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 13.7.1989, Jaenicke Cendoya v. komissio, 108/88, Kok., EU:C:1989:325, 17 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 9.12.1999, Alonso Morales v. komissio, T-299/97, Kok. H., EU:T:1999:314, 60 kohta
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet — Aikaisempi tavaramerkki, jolla on itsenäinen erottamiskykyinen asema hakemuksen kohteena olevassa tavaramerkissä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 32, 33, 121, 122 ja 132–135 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 15–18 ja 42 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Kolmansien huomautukset ja väite — Väitteen tutkiminen — Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä — Tosiasiallinen käyttö — Käsite — Tulkitseminen asetuksen N:o 207/2008 42 artiklan 2 ja 3 kohdan ratio legisin mukaisesti (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohta; asetuksen N:o 2868/95 1 artiklassa olevan säännön 22 3 kohta) (ks. 42 kohta)
5.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 66 kohta)
3.

Kun toimielin päättää evätä oikeuden tutustua asiakirjaan, jonka sisältämät tiedot sitä on pyydetty luovuttamaan, sen on lähtökohtaisesti selitettävä, millä tavoin tähän asiakirjaan tutustuminen voisi konkreettisesti ja tosiasiallisesti loukata etua, jota suojataan sillä Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädetyllä poikkeuksella, johon kyseinen toimielin vetoaa. Tällaisen loukkaamisvaaran on lisäksi oltava kohtuullisesti ennakoitavissa, eikä se saa olla täysin hypoteettinen. Pelkästään se seikka, että asiakirja koskee poikkeuksella suojattua etua, ei voi riittää perustelemaan poikkeuksen soveltamista. Asianomainen toimielin voi kuitenkin käyttää perusteluina yleisiä olettamia, joita sovelletaan tiettyihin asiakirjojen luokkiin, koska samankaltaiset yleisluonteiset toteamukset saattavat olla sovellettavissa luonteeltaan samanlaisia asiakirjoja koskeviin tiedonsaantipyyntöihin. Jotta yleiseen olettamaan voitaisiin pätevästi vedota sellaista henkilöä vastaan, joka on pyytänyt saada tutustua asiakirjoihin asetuksen N:o 1049/2001 perusteella, yhtäältä pyydettyjen asiakirjojen on kuuluttava samaan asiakirjojen luokkaan tai niiden on oltava samanluonteisia. Peruste on yhtä hyvin laadullinen kuin määrällinen peruste eli se, että pyydetyt asiakirjat liittyvät samaan menettelyyn, eikä pelkästään määrällinen peruste eli kantajan hakemusten kohteena olevien asiakirjojen suurempi tai pienempi määrä. Toisaalta yleisten olettamien soveltaminen perustuu lähinnä siihen, että on pakko turvata kyseisten menettelyjen moitteeton toiminta ja se, etteivät niiden tavoitteet vaarannu. Yleisen olettaman tunnustaminen voi näin ollen perustua siihen, että oikeus tutustua tiettyjen menettelyjen asiakirjoihin on ristiriidassa menettelyjen moitteettoman kulun takaamista koskevan tavoitteen kanssa ja uhkaa vaarantaa ne, kun otetaan huomioon, että yleiset olettamat mahdollistavat menettelyn asianmukaisen sujumisen turvaamisen rajoittamalla kolmansien osapuolten puuttumista siihen. Unionin toimielimessä käytävää menettelyä, jota varten pyydetyt asiakirjat on laadittu, koskevassa säädöksessä vahvistettujen erityisten sääntöjen soveltaminen on yksi perusteista, jotka oikeuttavat yleisen olettaman tunnustamisen. (ks. 59, 63, 66, 67 ja 75 kohta)
1.

Yhteisömalli — Valitusmenettely — Valitus valituslautakunnassa — Menettelyn keskeyttäminen — Edellytykset (Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 68 artikla; komission asetuksen N:o 2245/2002 32 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 216/96 8 artikla) (ks. 23–27 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on laajalti tunnettu — Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin suojan ulottaminen muihin kuin samanlaisiin tavaroihin tai palveluihin — Edellytykset — Aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvystä tai maineesta perusteetta saatu hyöty — Sanamerkki LEXDELL ja kuviomerkki DELL (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 16–27 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 14, 15 ja 46 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tulkinta siihen liittyvän yleisen edun valossa — Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta — Tarkoitus — Vapaana pitämisen tarve (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 14 kohta)
Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden rekisteröimisestä aidoiksi perinteisiksi tuotteiksi annetun asetuksen N:o 1151/2012 2 artiklan 3 kohdan säännösten, joiden mukaan tätä asetusta sovelletaan rajoittamatta tuotteiden markkinoille saattamista ja erityisesti yhteistä markkinajärjestelyä tai elintarvikkeiden merkitsemistä koskevien unionin muiden erityissäännösten soveltamista, on ymmärrettävä merkitsevän sitä, että kauppanimitys voidaan merkitä aitojen perinteisten tuotteiden (APT) rekisteriin vain, mikäli se täyttää maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetussa asetuksessa N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) määritellyt kaupan pitämistä koskevat edellytykset.

Tässä asiayhteydessä, jota luonnehtii se, että unionin lainsäätäjä pitää merkittävänä yhtenäistää maataloustuotteiden kauppanimitysten käyttö kilpailun säilyttämiseksi ja kuluttajien suojelemiseksi, tulkintaa, jonka mukaan asetukset N:o 1234/2007 ja N:o 1151/2012 ovat maataloustuotteiden nimitysten vaihtoehtoisia rekisteröintitapoja, ei voida hyväksyä, koska se johtaisi siihen, että jäsenvaltio voisi käyttää APT-järjestelmää asetuksen N:o 1234/2007 kaupan pitämistä koskevien sääntöjen kiertämiseen, ja – mikäli kyseistä tuotetta voidaan pitää kaupan – viimeksi mainitulle annettaisiin perusteetonta kilpailuetua ja kuluttajaa johdettaisiin harhaan.
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Yksinomaan sellaisista merkeistä tai maininnoista, joilla voidaan kuvata tavaran tai palvelun ominaisuuksia, muodostuvat tavaramerkit — Sanamerkki THE LEADERSHIP COMPANY (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 23–28 kohta)