Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Yhteisöjen tuomioistuinten toimivalta – Yhteisön toimielimen toimen adressaatin korvaaminen uudella adressaatilla ei ole mahdollista, jollei nimetty adressaatti ole kuollut tai lakannut olemasta

(EY 229 artikla ja EY 230 artiklan neljäs kohta)

2. Kumoamiskanne – Kanne, jonka on nostanut riidanalaisen toimen adressaattina oleva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö – Kanteen siirtäminen kolmannelle henkilölle ei ole mahdollista

(EY 229 artikla ja EY 230 artiklan neljäs kohta)

3. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Kilpailusääntöjen rikkominen – Vastuuseen joutuminen – Luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka vastasi yrityksen toiminnasta silloin, kun kilpailusääntöjä rikottiin – Toinen henkilö, joka vastaa toiminnan harjoittamisesta tämän jälkeen, ilmoittaa ottavansa vastuun – Sallittavuus – Ulottuvuus

4. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Perusoikeudet – Syyttömyysolettama – Sovellettavuus menettelyyn kilpailuasiassa

5. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Näytön laatu – Vetoaminen useisiin aihetodisteisiin – Yksittäin tarkastelluilta aihetodisteilta edellytetty todistusvoima

(EY 81 artiklan 1 kohta)

6. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan rikkominen, jonka muodostaa kilpailunvastaisen sopimuksen tekeminen – Asiakirjatodisteisiin perustuva päätös – Rikkomisen kiistävien yritysten näyttövelvoite

(EY 85 artiklan 1 kohta)

7. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet – Kilpailunvastainen tarkoitus – Riittävä todentaminen

(EY 81 artiklan 1 kohdan c alakohta)

8. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Rikkomisen toteennäyttäminen on komission asiana – Rajat

(EY 81 artiklan 1 kohdan c alakohta)

9. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Näyttö – Yrityksen vastaus komission tietopyyntöön – Muiden yritysten riitauttama yrityksen lausunto – Syyttäjälle annettu todistajanlausunto – Todistusvoima – Arviointi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 11 artikla)

10. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Komissio esittää asiakirjan paljastamatta lähdettään – Sallittavuus

11. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Osallistuminen yritysten kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus – Seikka, jonka perusteella voidaan päätellä, että yritys on osallistunut päätettyyn yritysten väliseen järjestelyyn, jos se ei ole vastustanut kokouksessa tehtyjä päätöksiä

(EY 81 artiklan 1 kohta)

12. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Vaadittavat todisteet – Vaadittu tarkkuus rikkomisen kattamien tuotetyyppien osalta

(EY 81 artiklan 1 kohta)

13. Oikeudenkäyntimenettely – Näyttö – Todistustaakka – Todistustaakan siirtyminen kantajalta vastaajalle erityistapauksessa – Komission kyvyttömyys täsmentää sellaisen sopimuksen voimassaolon päättymisajankohta, jonka komissio on tehnyt kolmannen valtion kanssa

14. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen – Yritykset, joiden voidaan katsoa rikkoneen kilpailusääntöjä osallistumalla kokonaisvaltaiseen yhteisjärjestelyyn – Perusteet

(EY 81 artiklan 1 kohta)

15. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan – Perusteet

(EY 81 artiklan 1 kohta)

16. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 253 artikla)

17. Kumoamiskanne – Kanneperusteet – Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen – Subjektiivisten oikeuksien loukkaus, jota tuomioistuin ei tutki viran puolesta

(EY 230 artikla; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohta)

18. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Päätös, joka ei ole identtinen väitetiedoksiannon kanssa – Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen – Edellytys – Yritykseltä puuttuva mahdollisuus puolustautua lopullisessa päätöksessä esitetyn väitteen osalta

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta)

19. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta)

20. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission ja Euroopan vapaakauppaliiton valvontaviranomaisen toimivalta – Yhden luukun periaate – Menettelyn aloittaminen sekä EY:n perustamissopimuksen määräysten että ETA-sopimuksen määräysten perusteella – Sallittavuus – Edellytyksenä on se, että ei voida tässä vaiheessa määrittää viranomaista, jolla on toimivalta todeta epäilty rikkominen ja määrätä seuraamuksista

(EY 81 artikla; ETA-sopimuksen 56 ja 109 artikla; asetus N:o 17)

21. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakon määräämättä jättäminen tai sen alentaminen kilpailusääntöjen rikkomisesta syytetyn yrityksen tekemän yhteistyön perusteella – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

22. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Yrityksen yhteistyö hallinnollisen menettelyn aikana – Käsite – Pelkkä pyydettyjen tietojen toimittaminen ilman kilpailusääntöjen rikkomisen myöntämistä ei kuulu käsitteen piiriin

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

23. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

24. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Komission harkintavalta – Rajat – Komission suuntaviivojen noudattaminen – Yhteisön oikeuden määräysten ja yleisten periaatteiden noudattaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonanto 98/C 9/03)

25. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta – Täysi harkintavalta – Harkintavallan käyttöedellytys – Ulottuvuus

(EY 229 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 17 artikla)

Tiivistelmä

1. Kuolleen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön, jota ei enää ole, yleisseuraaja korvaa väistämättä edeltäjänsä täysin toimielimen toimen adressaattina ja voi näin ollen jatkaa tämän nostamaa kumoamiskannetta.

Sen sijaan yhteisöjen tuomioistuimilla ei ole EY 230 artiklan nojalla nostetun kumoamiskanteen yhteydessä eikä silloin, kun se käyttää EY 229 artiklan mukaista täyttä harkintavaltaansa seuraamusten osalta, toimivaltaa muuttaa yhteisöjen toimielimen tekemää päätöstä korvaamalla sen adressaatin toisella luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä, kun kyseinen adressaatti on yhä olemassa. Tällainen toimivalta on lähtökohtaisesti yksinomaan kyseisen päätöksen tehneellä toimielimellä. Sen jälkeen, kun toimivaltainen toimielin on tehnyt päätöksen ja näin ollen määrittänyt sen henkilön henkilöllisyyden, jolle päätös osoitetaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi korvata viimeksi mainittua henkilöä muulla henkilöllä.

(ks. 46 ja 47 kohta)

2. Kannetta, jonka toimen adressaatin asemassa oleva henkilö on nostanut vedotakseen oikeuksiinsa EY 230 artiklan mukaisen kumoamisvaatimuksen ja/tai EY 229 artiklan mukaisen muutosvaatimuksen yhteydessä, ei voida siirtää kolmannelle henkilölle, joka ei ole toimen adressaatti. Nimittäin jos tällainen siirtäminen olisi hyväksyttävä, se henkilön asema, jonka nojalla kanne on nostettu, olisi eri kuin se henkilön asema, jonka nojalla kannetta väitteen mukaan jatkettaisiin. Lisäksi tällainen siirtäminen aiheuttaisi sen, että toimen adressaatin henkilöllisyys olisi eri kuin sen henkilön henkilöllisyys, joka toimii oikeudenkäynnissä adressaatin asemassa.

(ks. 48 kohta)

3. Henkilö, jonka vastuulle yrityksen toiminnan harjoittaminen on sittemmin annettu, voi komission hallinnollisen menettelyn aikana ottaa vastuulleen tosiseikat, joista vastuussa tosiasiallisesti olevaa henkilöä moititaan, tätä koskevalla ilmoituksella, vaikka lähtökohtaisesti luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön, joka johti kyseessä olevaa yritystä silloin, kun kilpailusääntöjä rikottiin, on vastattava kilpailusääntöjen rikkomisesta. Tällaisella ilmoituksella ei voida kuitenkaan muuttaa komission päätöksen adressaatin henkilöllisyyttä päätöksen tekemisen jälkeen eikä tällaisesta päätöksestä kumoamiskanteen nostaneen henkilön henkilöllisyyttä kanteen nostamisen jälkeen.

(ks. 50 kohta)

4. Syyttömyysolettaman periaate, sellaisena kuin se ilmenee muun muassa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kohdasta, on yksi niistä perusoikeuksista, joita yhteisöjen tuomioistuimen – myös Euroopan yhtenäisasiakirjan johdanto-osassa ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan 2 kohdassa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun – vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suojataan yhteisön oikeudessa. Kun otetaan huomioon kyseisten rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaatetta sovelletaan erityisesti yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomiseen liittyviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen.

Tästä seuraa, että tilanteessa, jossa esiintyy epätietoisuutta, tuomioistuimen on ratkaistava asia sen yrityksen hyväksi, jolle rikkomisen toteamista koskeva päätös on osoitettu. Tuomioistuin ei näin ollen voi todeta, että komissio on näyttänyt kyseisen rikkomisen toteen, mihin sillä on velvollisuus, oikeudellisesti riittävällä tavalla, jos sillä on tämän seikan osalta yhä epäilyksiä.

(ks. 173, 177 ja 178 kohta)

5. Kilpailuasiassa komission on esitettävä täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä, että rikkominen, jonka komissio on havainnut, on tapahtunut.

Kaikkien komission toimittamien todisteiden ei tarvitse kuitenkaan välttämättä täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että komission esittämät aihetodisteet kokonaisvaltaisesti tarkasteltuna täyttävät nämä edellytykset. Näin ollen se, että asiakirjassa viitataan ainoastaan joihinkin muissa todisteissa mainituista tosiseikoista, ei riitä velvoittamaan komissiota poistamaan tätä asiakirjaa raskauttavien aihetodisteiden joukosta.

(ks. 179, 180, 238 ja 263 kohta)

6. Kun komissio näyttääkseen toteen rikkomisen, josta se on aikonut määrätä seuraamuksia, eli EY 81 artiklan 1 kohdan c alakohdassa kielletyn sopimuksen, jolla on kilpailua rajoittava tarkoitus, tukeutuu asiakirjatodisteisiin, väitteiden kohteena olevat yritykset voivat kiistää rikkomisen olemassaolon ainoastaan osoittamalla, että niitä vastaan esitetyt todisteet ovat riittämättömiä lainvastaisen sopimuksen olemassaolon toteennäyttämiseksi. Niiden ei kannata yrittää osoittaa, ettei sopimuksen tekeminen ollut niiden kaupallisten intressien mukaista tai että niiden markkinoilla tosiasiallisesti käyttämät toimintatavat voidaan selittää muuten kuin kilpailunvastaisen sopimuksen olemassaololla.

(ks. 181–187 kohta)

7. Kun komission tehtävänä on määrätä seuraamuksia EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisista ja kun EY 81 artiklan 1 kohdan c alakohdassa mainitaan kiellettyinä nimenomaisesti sopimukset, joilla ”jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä”, sen on näin ollen riittävää osoittaa, että sellaisen yritysten välisen sopimuksen, joka voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, tavoitteena tai vaikutuksena on yhden tai useamman tuotteen yhteisön markkinoiden jakaminen yritysten välillä, jotta tämä sopimus merkitsisi kilpailusääntöjen rikkomista.

(ks. 202 kohta)

8. Vaikka komission on, kun se aikoo määrätä seuraamuksia EY 81 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkomisesta, osoitettava, että lainvastainen markkinoiden jakamista koskeva sopimus on tehty, sen lisäksi olisi liiallista edellyttää, että komission olisi esitettävä todisteet tämän tavoitteen saavuttamisen erityisestä mekanismista. Kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneen yrityksen olisi liian helppoa välttyä seuraamukselta, jos se voisi vedota lainvastaisen sopimuksen toiminnasta annettujen tietojen epämääräisyyteen tilanteessa, jossa sopimuksen olemassaolo ja sen kilpailunvastainen tarkoitus on kuitenkin näytetty toteen riittävällä tavalla. Yritykset voivat tällaisessa tilanteessa puolustautua tehokkaasti, jos niillä on mahdollisuus ilmoittaa kantansa kaikista komission niitä vastaan esittämistä todisteista.

(ks. 203 ja 317 kohta)

9. Komission asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla esittämään tietopyyntöön yrityksen nimissä annettujen vastausten luotettavuus on suurempi kuin mikä voisi olla yrityksen henkilökuntaan kuuluvan antamalla vastauksella riippumatta siitä, millainen kokemus tai millaisia mielipiteitä tällaisella henkilöllä on.

Kartelliin osalliseksi katsotun yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden on riitauttanut useampi muu kartelliin osalliseksi katsottu yritys, ei kuitenkaan voida pitää riittävänä näyttönä viimeksi mainittujen yritysten toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita.

Lisäksi lausunnon antajan intressien vastaisia lausuntoja on lähtökohtaisesti pidettävä erityisen uskottavina todisteina. Erityisesti se, että hen kilö, jota pyydetään ilmaisemaan näkemyksensä asiakirjoista, myöntää rikkoneensa kilpailusääntöjä ja myöntää näin ollen sellaisten tosiseikkojen olemassaolon, jotka ylittävät ne tosiseikat, joiden olemassaolo voitiin johtaa suoraan kyseisistä asiakirjoista, merkitsee lähtökohtaisesti – päinvastaista osoittavien erityisten olosuhteiden puuttuessa – sitä, että kyseinen henkilö on päättänyt kertoa totuuden.

Vaikka syyttäjälle annetulla todistajanlausunnolla ei olekaan samaa todistusvoimaa kuin tuomioistuimessa valan velvoittamana annetulla todistajanlausunnolla, on katsottava, että syyttäjän tutkintatoimivallasta aiheutuva rajoite ja tutkinnan aikana valehdelleelle lausunnonantajalle mahdollisesti aiheutuvat rikosoikeudelliset negatiiviset seuraamukset tekevät tällaisesta todistajanlausunnon antamisesta luotettavampaa kuin pelkästä lausunnon antamisesta.

(ks. 205, 211, 212, 219, 296 ja 312 kohta)

10. Yhteisön oikeudessa vallitseva periaate on vapaan todistusharkinnan periaate, ja ainoa merkityksellinen arviointiperuste esitettyjen todisteiden harkinnassa on niiden luotettavuus. Lisäksi komission saattaa olla välttämätöntä turvata tietolähteidensä anonymiteetti, eikä tämä seikka riitä velvoittamaan komissiota jättämään käyttämättä hallussaan olevaa todistetta.

(ks. 273 kohta)

11. Jos yritys osallistuu yritysten kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus, ja jos se ei julkisesti ilmoita olevansa sitoutumatta niissä sovittuihin asioihin antaen näin muiden osanottajien ymmärtää, että se osallistuu näistä kokouksista seuraavaan yhteisjärjestelyyn ja toimii sen mukaisesti, voidaan pitää näytettynä, että yritys osallistuu kyseiseen järjestelyyn.

(ks. 327 kohta)

12. Jos päätöksestä, jossa määrätään seuraamuksia sopimuksesta, kokonaisuutena tarkasteltuna ilmenee, että todettu kilpailusääntöjen rikkominen on koskenut tietyntyyppisiä tuotteita, ja jos siinä mainitaan tällaista toteamusta tukevat todisteet, pelkästään se, että tämä päätös ei sisällä tarkkaa ja tyhjentävää luetteloa kaikista rikkomisen kattamista tuotetyypeistä, ei riitä perusteluksi sen kumoamiselle. Jos näin ei olisi, yritys voisi välttyä seuraamuksilta huolimatta siitä, että komissio oli osoittanut sen varmasti rikkoneen kilpailusääntöjä tilanteessa, jossa kyseisen yrityksen myymien samankaltaisten tuotteiden valikoimaan kuuluvia, päätöksessä tarkoitettuja yksittäisiä tuotteita ei ole yksilöity.

(ks. 336 kohta)

13. Vaikka kantaja ei yleisesti voikaan siirtää todistustaakkaa vastaajalle vetoamalla seikkoihin, joita se ei voi näyttää toteen, todistustaakan käsitettä ei voida soveltaa komission hyväksi vientirajoitussopimusten voimassaolon päättymisajankohdan osalta, kun komissio on päättänyt katsoa, ettei kilpailusääntöjä ole rikottu sinä ajanjaksona, jona kolmannen valtion ja komission edustaman yhteisön välillä tehdyt kyseiset vientirajoitussopimukset olivat voimassa. Se selittämätön seikka, että komissio ei kykene esittämään todisteita seikasta, joka koskee sitä välittömästi, riistää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta mahdollisuuden ratkaista asia tietoisena kaikista siihen vaikuttavista seikoista siltä osin kuin kysymys on mainitusta päättymispäivästä ja olisi hyvän oikeudenhoidon periaatteen vastaista siirtää tämän komission kyvyttömyyden seuraukset riidanalaisen päätöksen adressaattiyritysten kannettaviksi, joiden, toisin kuin vastaajana olevan toimielimen, ei ole ollut mahdollista esittää puuttuvia todisteita.

(ks. 342–344 kohta)

14. Yrityksen voidaan katsoa olevan vastuussa kokonaisvaltaisesta yhteisjärjestelystä, vaikka on näytetty toteen, että se on välittömästi osallistunut vain yhteen tai useampaan yhteisjärjestelyn osatekijöistä, jos toisaalta se tiesi tai sen olisi väistämättä pitänyt tietää, että salainen yhteistyö, johon se osallistui erityisesti useiden vuosien ajan säännöllisesti järjestettyjen kokousten kautta, kuului kokonaissuunnitelmaan, jonka tarkoituksena oli vääristää normaalia kilpailua, ja jos toisaalta tämä kokonaissuunnitelma kattoi kaikki osatekijät, joista yhteisjärjestely muodostui.

Myöskään se, että eri yrityksillä on ollut eri tehtävät niiden pyrkiessä yhteiseen tavoitteeseen, ei poista kilpailunvastaisen tarkoituksen ja näin ollen rikkomisen samanlaisuutta sillä edellytyksellä, että kukin yritys on omalla tahollaan myötävaikuttanut yhteisen tavoitteen saavuttamiseen.

(ks. 370 kohta)

15. Jotta päätös, sopimus tai yhdenmukaistettu menettelytapa on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, on kaikkien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella oltava riittävän todennäköistä, että sillä saattaa tosiasiallisesti tai mahdollisesti olla suoraa tai välillistä vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tästä seuraa, ettei komission tarvitse näyttää toteen tällaista tosiasiallista vaikutusta kauppaan, koska mahdollinen vaikutus riittää. Lisäksi kuitenkin vaaditaan, ettei tämä tosiasiallinen tai mahdollinen vaikutus ole vähäistä.

(ks. 392 kohta)

16. Toimen perusteluvelvollisuus ei voi pitää sisällään toimen tehneen toimielimen velvollisuutta perustella sitä, ettei se ole tehnyt muita vastaavia kolmansille osapuolille osoitettuja toimia.

(ks. 414 kohta)

17. Koska puolustautumisoikeuksien loukkaaminen merkitsee subjektiivisten oikeuksien loukkaamista, se ei merkitse olennaisten menettelymääräysten rikkomista, eikä sitä ole näin ollen tutkittava viran puolesta. Tämän vuoksi tällainen kanneperuste on jätettävä tutkimatta työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan nojalla, jos asianosainen on esittänyt sen ensimmäistä kertaa vastauskirjelmässään.

(ks. 425 kohta)

18. Väitetiedoksiannon ja lopullisen päätöksen erilaisuus merkitsee puolustautumisoikeuksien loukkaamista ainoastaan sillä edellytyksellä, ettei lopullisessa päätöksessä vahvistettua väitettä ole esitetty väitetiedoksiannossa riittävällä tavalla, jotta sen adressaatit voivat puolustautua.

Tästä seuraa, että lähtökohtaisesti komissiota ei voida moittia lopullisen päätöksen alan rajoittamisesta sitä edeltävään väitetiedoksiantoon nähden, koska komission on kuultava niitä, joille päätös osoitetaan, ja mahdollisesti otettava huomioon niiden huomautukset, joilla ne vastaavat esitettyihin väitteisiin, nimenomaan niiden puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseksi.

(ks. 429 ja 430 kohta)

19. Komission velvollisuutena väitetiedoksiantoa tehdessään on ainoastaan mainita esitetyt väitteet ja ilmoittaa selkeästi tosiseikat, joihin se tukeutuu, sekä niiden arviointi, jotta väitetiedoksiannon adressaatit voivat puolustautua tehokkaasti. Komission ei tarvitse mainita, mitä päätelmiä se tosiseikoista, asiakirjoista ja oikeudellisista seikoista tekee.

(ks. 453 kohta)

20. Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyssä sopimuksessa ja erityisesti sen 56 ja 109 artiklassa perustetaan kilpailusääntöjen soveltamiselle ”yhden luukun” järjestelmä, jota sovelletaan tutkintavaiheesta alkaen siten, että kummallakin valvontaviranomaisella on velvollisuus lopettaa asian käsittely ja siirtää asia toiselle viranomaiselle, jos se toteaa toisen viranomaisen olevan toimivaltainen.

Tätä ”yhden luukun” käsitettä ei kuitenkaan voida soveltaa tutkimusten alusta lähtien, jos tässä vaiheessa ei ole mahdollista määrittää, kumpi viranomainen on toimivaltainen, tai muuten tilanteessa, jossa asia on saatettu Euroopan vapaakauppaliiton (EFTA) valvontaviranomaisen käsiteltäväksi mutta komissio on lopulta toimivaltainen, loukataan periaatetta, jonka mukaan ETA-sopimuksen määräykset eivät voi poistaa komissiolta toimivaltaa tutkia kilpailunvastaisia menettelytapoja, jotka vaikuttavat yhteisön jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

Tämän vuoksi komissiota ei voida moittia siitä, että se aloittaa tutkimukset tietyllä alalla käyttäen oikeudellisena perustana samanaikaisesti EY 81 artiklaa, asetusta N:o 17 ja ETA 53 artiklaa sekä EFTAn valvontaviranomaisen tekemää päätöstä, jolla hyväksyttiin avunpyynnön lähettäminen komissiolle, jos komissio ei voi tutkimuksia aloittaessaan kohtuudella tietää varmasti oikeaa oikeudellista perustaa, koska se riippuu nimenomaan näiden tutkimusten tuloksista.

(ks. 489, 490 ja 492 kohta)

21. Siltä osin kuin yritykset esittävät samassa hallinnollisen menettelyn vaiheessa ja vastaavanlaisissa olosuhteissa komissiolle samankaltaisia tietoja tosiseikoista, joista niitä moititaan, niiden on katsottava harjoittaneen komission kanssa samanasteista yhteistyötä, mistä seuraa, että näitä yrityksiä on kohdeltava yhdenvertaisesti, kun määritetään niille määrättävän sakon suuruutta.

(ks. 501 ja 573 kohta)

22. Jotta sakon määrän alentaminen yhteistyön vuoksi olisi perusteltua, yrityksen on toiminnallaan helpotettava komission tehtävää eli yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisten toteamista ja niistä rankaisemista.

Komission tehtävää ei helpota huomattavasti sellainen yritys, joka ainoastaan toimittaa tosiseikkoja koskevat tiedot, joita komissio on siltä pyytänyt ja joiden hyödyllisyys perustuu yksinomaan siihen, että ne tukevat tietyssä määrin komission hallussa jo olevia muita lausuntoja, ja kiistää niiden tulkitsemisen siten, että tämä tulkinta voisi osoittaa sen osallistuneen kilpailusääntöjen rikkomiseen, eikä ole ilmoittanut komissiolle milloinkaan hallinnollisen menettelyn aikana myöntävänsä tosiseikkojen todenmukaisuutta ja lisäksi kiistää ne edelleen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

(ks. 499 ja 503–505 kohta)

23. Yritykselle kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätyn sakon määrän on oltava oikeassa suhteessa rikkomiseen kokonaisuutena arvioituna ja kun otetaan huomioon muun muassa rikkomisen vakavuus.

Rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi on otettava huomioon lukuisia seikkoja, joiden luonne ja merkittävyys vaihtelevat sen mukaan, minkä tyyppisestä rikkomisesta kulloinkin on kysymys ja mitkä ovat kyseiseen rikkomiseen liittyvät erityisolosuhteet.

(ks. 532 kohta)

24. Vaikka komissiolla on kilpailuasioissa sakkojen määrää vahvistaessaan harkintavaltaa, komissio ei voi olla noudattamatta itse itselleen asettamiaan sääntöjä, ja sen on erityisesti otettava huomioon suuntaviivoissaan pakottavasti todetut seikat. Kuitenkin siltä osin kuin sakkojen laskemista koskevissa suuntaviivoissa sitä ei velvoiteta ottamaan systemaattisesti huomioon tiettyjä olosuhteita, se voi määrittää, mitkä tekijät tältä osin on otettava huomioon, minkä avulla se voi mukauttaa arviointiaan konkreettisesti. Komission on arvioinnissaan kuitenkin noudatettava yhteisön oikeutta, johon sisältyvät perustamissopimuksen määräysten lisäksi yleiset oikeusperiaatteet.

(ks. 537, 553 ja 572 kohta)

25. Kun yritys, joka on nostanut kanteen komission päätöksestä, jolla sille on määrätty sakko yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, pyytää kanteessaan yhteisöjen tuomioistuimia käyttämään täyttä harkintavaltaansa myös sakon määrän alentamista koskevan vaatimuksen yhteydessä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on toimivalta muuttaa kanteen kohteena olevaa toimea, jopa silloin, kun sitä ei kumota, muuttaakseen maksettavaksi määrätyn sakon määrää kaikki tosiseikat huomioon ottaen. Lisäksi EY 229 artiklan mukaisesti asetuksen N:o 17 17 artiklassa yhteisöjen tuomioistuimelle myönnetty täysi harkintavalta sisältää nimenomaan valtuudet tarvittaessa korottaa asetetun sakon määrää.

Komission virkamiehet voivat, elleivät heidän esimiehensä ole nimenomaisesti antaneet päinvastaisia ohjeita, laillisesti vaatia, että yhteisöjen tuomioistuimet käyttävät täyttä harkintavaltaansa komission jäsenten määräämän sakon määrän korottamiseksi. Pelkästään se, että komission virkamies pyytää yhteisöjen tuomioistuimia käyttämään toimivaltaansa ja esittää perusteluita, jotka mahdollisesti voivat oikeuttaa tämän, ei merkitse sitä, että virkamies asettuisi komission jäsenten sijaan.

(ks. 575 ja 577 kohta)