ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Saman direktiivin 168 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Siltä osin kuin tavaroita ja palveluja käytetään verovelvollisen verollisiin liiketoimiin, verovelvollisella on oikeus siinä jäsenvaltiossa, jossa tämä suorittaa kyseiset liiketoimet, vähentää verosta, jonka tämä on velvollinen maksamaan, seuraavat määrät: a) arvonlisävero, joka on kyseisen jäsenvaltion alueella maksettava tai maksettu tavaroista tai palveluista, jotka toinen verovelvollinen on luovuttanut tai luovuttaa tälle; b) arvonlisävero, joka on maksettava tavaroiden luovutuksiin ja palvelujen suorituksiin 18 artiklan a alakohdan ja 27 artiklan mukaisesti rinnastettavista liiketoimista; c) arvonlisävero, joka on maksettava tavaroiden yhteisöhankinnoista 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdan mukaisesti; d) arvonlisävero, joka on maksettava tavaroiden yhteisöhankintoihin 21 ja 22 artiklan mukaisesti rinnastettavista liiketoimista; e) kyseiseen jäsenvaltioon tavaroiden maahantuonnista maksettava tai maksettu arvonlisävero.”
26

Näihin kysymyksiin vastaamiseksi on todettava, että direktiivin 2006/112 203 artiklassa säädetään, että henkilö, joka mainitsee arvonlisäveron laskussa, on velvollinen maksamaan laskussa mainitun veron. Unionin tuomioistuin on täsmentänyt tästä, että laskun antajan on maksettava laskussa mainittu arvonlisävero myös silloin, kun todellinen verollinen liiketoimi puuttuu (tuomio 8.5.2019, EN.SA., C-712/17, EU:C:2019:374, 26 kohta).
Ajokorteista 20.12.2006 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2006/126/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 28.11.2011 annetulla komission direktiivillä 2011/94/EU, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio, joka on tehnyt kyseisen direktiivin 11 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla päätöksen, jolla se kieltäytyy tunnustamasta toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin pätevyyttä sillä perusteella, että sen haltija on syyllistynyt rikkomukseen, joka on tapahtunut silloin, kun hän on oleskellut tilapäisesti ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella kyseisen ajokortin myöntämisen jälkeen, tekee myös kyseiseen ajokorttiin merkinnän, jonka mukaan ajokortin haltijalla ei ole oikeutta kuljettaa ajoneuvoa sen alueella, vaikka ajokortin haltija ei ole muuttanut asumaan kyseisen jäsenvaltion alueella vakinaisesti direktiivin 2006/126, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2011/94, 12 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
69

Edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohtaa ja 1 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella, jonka on päätettävä eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovuttamisesta, on käytössään seikkoja, jotka osoittavat, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on lainkäyttövallan riippumattomuuteen liittyviä rakenteellisia tai yleisiä puutteita, jotka olivat jo olemassa pidätysmääräyksen antamisajankohtana tai ilmenivät sen antamisen jälkeen, kyseinen viranomainen ei voi katsoa, ettei pidätysmääräyksen antanutta tuomioistuinta voida pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna pidätysmääräyksen antaneena oikeusviranomaisena, eikä olettaa, että on painavia perusteita uskoa, että kyseinen henkilö altistuu todelliselle vaaralle siitä, että hänelle perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattua perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin loukataan, jos hänet luovutetaan viimeksi mainittuun jäsenvaltioon, suorittamatta konkreettista ja tarkkaa arviointia, jossa otetaan huomioon erityisesti kyseisen henkilön henkilökohtainen tilanne sekä kyseessä olevan rikoksen luonne ja kyseisen pidätysmääräyksen antamisen taustalla olevat tosiseikat, kuten viranomaisen esittämät lausunnot, jotka voivat vaikuttaa yksittäistapauksen käsittelyyn.
Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 3.2.2021 – Rottendorf Pharma

(asia C-92/20) ( 1 )

Ennakkoratkaisupyyntö – Tulliliitto – Yhteisön tullikoodeksi – Asetus (ETY) N:o 2913/92 – 239 artiklan 1 kohdan toinen luetelmakohta – Laillisesti kannettujen tullien palauttaminen – Poikkeuksellinen tilanne – Luvan antaminen vapaaseen liikkeeseen luovutukseen – Luvan mitätöiminen ja luvan antaminen sisäiseen jalostukseen taannehtivin vaikutuksin – Tavaroiden jälleenvienti Euroopan unionin alueen ulkopuolelle – Tavaroiden jättäminen esittämättä tullille

1. Euroopan unionin omat varat – Tuonti- tai vientitullien palauttaminen tai peruuttaminen – Yhteisön tullikoodeksin 239 artiklalla käyttöön otettu kohtuullistamislauseke – Edellytykset – Erityistilanteen olemassaolo – Asianomaisen vilpillistä menettelyä tai ilmeistä laiminlyöntiä osoittavien olosuhteiden puuttuminen – Yhtäaikaisuus (Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 239 artikla) (ks. 27 kohta ja tuomiolauselma)

2. Euroopan unionin omat varat – Tuonti- tai vientitullien palauttaminen tai peruuttaminen – Yhteisön tullikoodeksin 239 artiklalla käyttöön otettu kohtuullistamislauseke – Edellytykset – Erityistilanteen olemassaolo – Käsite – Tavaroiden jälleenvienti kolmanteen maahan ilman, että ne olisivat tulleet taloudelliseen vaihdantaan Euroopan unionissa, ei sisälly käsitteeseen – Tullien määrääminen talouden toimijan tietojärjestelmään sisältyviä tietoja koskevan virheen vuoksi, kun kyseinen toimija ei ollut ottanut huomioon lupaan sisältyneitä ehtoja, ei vaikuta asiaan (Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 239 artikla) (ks. 30 ja 32–38 kohta sekä tuomiolauselma)

Ratkaisu

Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun asetuksen (ETY) N:o 2913/92 239 artiklan 1 kohdan toista luetelmakohtaa on tulkittava yhtäältä siten, että talouden toimija voi hakea maksamiensa tullien palauttamista vain, kun hän on poikkeuksellisessa tilanteessa eikä hän ole toiminut ilmeisen huolimattomasti tai menetellyt tietoisesti, ja toisaalta siten, että se seikka, että kyseessä olevat tavarat on viety jälleen kolmanteen maahan ilman, että ne olisivat tulleet taloudelliseen vaihdantaan Euroopan unionissa, ei riitä osoittamaan, että talouden toimija olisi ollut tällaisessa poikkeuksellisessa tilanteessa. Sama johtopäätös koskee tilannetta, jossa kyseessä olevien tullien määräämiseen johtanut menettely oli aiheutunut talouden toimijan tietojärjestelmään sisältyviä tietoja koskevasta virheestä, kun tämä virhe olisi voitu välttää, jos sama talouden toimija olisi ottanut huomioon hänelle annettuun lupaan sisältyneet ehdot.

( 1 ) EUVL C 201, 15.6.2020.
7

Perusasetuksen 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Vahingon määritys”, säädetään seuraavaa: ”1. Tässä asetuksessa käsitteellä ’vahinko’ tarkoitetaan, jollei toisin ilmoiteta, unionin tuotannonalalle aiheutunutta merkittävää vahinkoa, unionin tuotannonalaan kohdistuvaa merkittävän vahingon uhkaa tai merkittävää viivästystä unionin tuotannonalan perustamisessa, ja sitä tulkitaan tämän artiklan mukaisesti. 2. Vahingon määrityksen on perustuttava selkeään näyttöön, ja siihen on sisällyttävä puolueeton tarkastelu: a) polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrästä ja tämän tuonnin vaikutuksesta samankaltaisten tuotteiden hintoihin unionin markkinoilla; ja b) tämän tuonnin seurausvaikutuksista unionin tuotannonalaan. 3. Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrän osalta on harkittava, onko polkumyynnillä tapahtuva tuonti lisääntynyt merkittävästi joko absoluuttisesti tai suhteessa unionin tuotantoon tai kulutukseen. Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta hintoihin on harkittava, onko polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin osalta esiintynyt huomattavaa alihinnoittelua suhteessa unionin tuotannonalan samankaltaisen tuotteen hintaan tai onko tällaisen tuonnin vaikutuksesta muutoin ilmennyt merkittävää hintojen alenemista tai onko tuonti huomattavassa määrin estänyt sellaisia hinnankorotuksia, jotka muuten olisi tehty. Yksi tai useampi kyseisistä tekijöistä ei välttämättä ole ratkaiseva. – – 5. Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta kyseessä olevaan unionin tuotannonalaan on otettava huomioon kaikki olennaiset taloudelliset tekijät ja seikat, jotka vaikuttavat kyseisen tuotannonalan tilanteeseen – –. 6. On näytettävä 2 kohtaan liittyvien olennaisten todisteiden avulla, että polkumyynnillä tapahtuva tuonti aiheuttaa vahinkoa tässä asetuksessa tarkoitetussa merkityksessä. Erityisesti kyseessä on sen näyttäminen, että 3 kohdassa tarkoitetuilla määrillä ja/tai hinnoilla on unionin tuotannonalaan vaikutusta 5 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä ja että tämä vaikutus on sellaista, että sitä voidaan pitää merkittävänä. 7. Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin lisäksi on tutkittava muut tiedossa olevat tekijät, jotka samaan aikaan aiheuttavat vahinkoa unionin tuotannonalalle, eikä kyseisten tekijöiden aiheuttamaa vahinkoa saa pitää polkumyynnillä tapahtuvasta tuonnista johtuvana 6 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä. – – 8. Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta on arvioitava suhteessa samankaltaisen tuotteen unionin tuotannonalan tuotantoon silloin, kun käytettävissä olevat tiedot mahdollistavat tämän tuotannon erillisen tunnistamisen esimerkiksi tuotantomenetelmien, myynnin ja voittojen perusteella. – – – –”
SEUT 107 ja SEUT 108 artiklaa sekä [SEUT] 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999, sellaisena kuin se on muutettuna 22.7.2013 annetulla neuvoston asetuksella (EU) N:o 734/2013, sekä asetuksen N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 säännöksiä on tulkittava siten, että Euroopan komission hyväksymän biodieseliä koskevan kevennetyn verojärjestelmän muuttamista ei ole pidettävä uutena tukena, johon sovelletaan SEUT 108 artiklan 3 kohdan mukaista ilmoitusvelvollisuutta, kun tällä muutoksella muutetaan taannehtivasti niiden biodieselkiintiöiden jakoperusteita, joihin sovelletaan kyseisen järjestelmän nojalla alempaa valmisteverokantaa, koska kyseinen muutos ei vaikuta kyseisen tukijärjestelmän peruspiirteisiin, sellaisina kuin komissio tarkasteli niitä arvioidessaan kyseisen järjestelmän aiempien versioiden soveltuvuutta sisämarkkinoille.
162

On kuitenkin todettava, että poliisilain 46/F §:n tarkoituksena on estää jokaista henkilöä, jonka epäillään syyllistyneen rikoslain 353/A §:n 1 momentin a kohdassa tarkoitettuun rikokseen, pääsemästä Unkarin rajojen läheisyydessä olevien kansainvälisen suojelun hakijoiden pariin myös sen jälkeen, kun he ovat jättäneet kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa. Tästä seuraa, että kyseisellä 46/F §:llä rajoitetaan näiden hakijoiden oikeutta olla hakemuksensa jättämisen jälkeen yhteydessä direktiivin 2013/32 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuihin järjestöihin, ja on täsmennettävä, että tällainen oikeus edellyttää näiden järjestöjen mahdollisuutta päästä mainittujen hakijoiden pariin.
161

Kun otetaan huomioon kaikki edellä esitetyt seikat, esitettyyn kysymykseen on vastattava, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu jääväämistä koskeva vaatimus, joka liittyy valitukseen, jolla tuomioistuimessa, joka voi tulkita ja soveltaa unionin oikeutta, tehtäviään hoitava tuomari on riitauttanut päätöksen, jolla hänet on siirretty ilman hänen suostumustaan, on silloin, kun tämä on välttämätöntä kyseessä olevan menettelyllisen tilanteen valossa unionin oikeuden ensisijaisuuden takaamiseksi, todettava mitättömäksi määräys, jolla elin, joka toimii viimeisenä oikeusasteena ja yhden tuomarin kokoonpanossa, on jättänyt mainitun valituksen tutkimatta, jos kaikista edellytyksistä ja olosuhteista, jotka liittyivät tämän yhden tuomarin kokoonpanon tuomarin nimittämismenettelyyn, ilmenee, että tämä nimitys on tehty selvästi vastoin perustavanlaatuisia sääntöjä, jotka liittyvät erottamattomasti kyseisen tuomioistuinjärjestelmän perustamiseen ja toimintaan, ja että mainitun menettelyn lopputuloksen integriteetti on vaarantunut ja aiheuttanut siten yksityisille perustellun epäilyksen asianomaisen tuomarin riippumattomuudesta ja puolueettomuudesta, niin että mainitun määräyksen ei voida katsoa olevan SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun riippumattoman ja puolueettoman, etukäteen laillisesti perustetun tuomioistuimen antama.
Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 kumoamisesta17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1305/2013 2, 5 ja 19 artiklaa, luettuina yhdessä Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1305/2013 täydentämisestä ja siirtymäsäännöksistä 11.3.2014 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 807/2014 2 ja 5 artiklan kanssa, on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla sen ylärajan määrittämisperuste, jonka alittuessa nuori viljelijä, joka aloittaa toiminnan muuten kuin ainoana tilanpidosta vastaavana yrittäjänä, voi saada yrityksen perustamistukea, on koko maatilan bruttostandardituotos eikä yksinomaan kyseisen nuoren viljelijän kyseisestä tilasta omistaman osan bruttostandardituotos.
1)

Puolan tasavalta ei ole noudattanut SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisia velvoitteitaan, – koska se ei ole taannut tuomareita koskevissa kurinpitomenettelyissä tehtyjä päätöksiä valvovan Sąd Najwyższyn (ylin tuomioistuin, Puola) Izba Dyscyplinarnan (kurinpitojaosto) riippumattomuutta ja puolueettomuutta (ylimmästä tuomioistuimesta 8.12.2017 annetun lain (ustawa o Sądzie Najwyższym), sellaisena kuin sen konsolidoitu versio on julkaistu Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiejissa vuonna 2019 (järjestysnumero 825), 3 §:n 5 kohta, 27 § ja 73 §:n 1 momentti luettuina yhdessä kansallisesta tuomarineuvostosta 12.5.2011 annetun lain (ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa), sellaisena kuin se on muutettuna kansallisesta tuomarineuvostosta annetun lain ja eräiden muiden lakien muuttamisesta 8.12.2017 annetulla lailla (ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw), 9a §:n kanssa) – koska se sallii, että tuomioistuinratkaisujen sisältö voidaan katsoa yleisten tuomioistuinten tuomarien tekemäksi kurinpitorikkomukseksi (yleisten tuomioistuinten organisaatiosta 27.7.2001 annetun lain (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych), sellaisena kuin se on muutettuna Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiejissa vuonna 2019 julkaistuilla säädöksillä (järjestysnumerot 52, 55, 60, 125, 1469 ja 1495), 107 §:n 1 momentti ja ylimmästä tuomioistuimesta annetun lain, sellaisena kuin sen konsolidoitu versio on julkaistu Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiejissa vuonna 2019 (järjestysnumero 825), 97 §:n 1 ja 3 momentti) – koska se on antanut Sąd Najwyższyn Izba Dyscyplinarnan puheenjohtajalle vapaan harkintavallan nimetä ensimmäisenä oikeusasteena toimivaltainen kurinpitotuomioistuin yleisten tuomioistuinten tuomareita koskevissa asioissa (yleisten tuomioistuinten organisaatiosta annetun lain, sellaisena kuin se on muutettuna Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiejissa vuonna 2019 julkaistuilla säädöksillä (järjestysnumerot 52, 55, 60, 125, 1469 ja 1495) 110 §:n 3 momentti ja 114 §:n 7 momentti) ja näin ollen jättänyt varmistamatta, että kurinpitoasiat tutkitaan ”laillisesti perustetussa” tuomioistuimessa – koska se on jättänyt varmistamatta, että yleisten tuomioistuinten tuomareita vastaan vireille pannut kurinpitoasiat käsitellään kohtuullisessa ajassa (kyseisen lain 112b §:n 5 momentin toinen virke), ja koska se on säätänyt, että avustajan nimeämisellä ja hänen ryhtymisellään avustamaan vastaajaa ei ole lykkäävää vaikutusta kurinpitomenettelyn kulkuun (mainitun lain 113a §) ja että kurinpitotuomioistuin käsittelee asian siitä huolimatta, että menettelyn kohteena oleva ja menettelystä tietoinen tuomari tai hänen avustajansa on jäänyt saapumatta asian käsittelyyn laillisen esteen vuoksi (saman lain 115a §:n 3 momentti), ja koska se ei siten takaa menettelyn kohteena olevien yleisten tuomioistuinten tuomareiden puolustautumisoikeuksien kunnioittamista.
79

Nyt käsiteltävässä asiassa on otettava huomioon se, että valittaja on asetettu syyteharkintaan OLAFin ja komission aloittamassa rikosoikeudellisessa menettelyssä, joka kesti kahdeksan vuotta ja päättyi syyttämättäjättämispäätökseen. Näin ollen on määrättävä, että kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhakumenettelyssä.
96

Edellä esitettyjen seikkojen nojalla toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2004/48 on tulkittava siten, että henkilö, joka on sopimuksen perusteella tiettyjen immateriaalioikeuksien haltija mutta joka ei itse käytä niitä vaan ainoastaan vaatii vahingonkorvausta oletetuilta oikeudenloukkaajilta, voi lähtökohtaisesti hyötyä kyseisen direktiivin II luvussa säädetyistä toimenpiteistä, menettelyistä ja oikeussuojakeinoista, jollei kyseisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa säädetyn yleisen velvoitteen nojalla sekä kokonaisvaltaisen ja yksityiskohtaisen tutkinnan perusteella todeta, että hänen pyyntönsä merkitsee väärinkäyttöä. Erityisesti kyseisen direktiivin 8 artiklaan perustuvan tietopyynnön osalta on katsottava, että se on hylättävä myös, jos se ei ole perusteltu tai oikeasuhteinen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
15

Sellaisten verovelvollisten, jotka eivät ole sijoittautuneet Itävaltaan ja jotka eivät myöskään harjoita siellä liiketoimia, osalta on todettava, että erityisestä menettelystä, joka koskee ostoihin sisältyvän vähennyskelpoisen veron palautusta ulkomaisille elinkeinonharjoittajille, 21.4.1995 annetun liittovaltion valtiovarainministeriön asetuksen (Verordnung des Bundesministers für Finanzen, mit der ein eigenes Verfahren für die Erstattung der abziehbaren Vorsteuern an ausländische Unternehmer geschaffen wird; BGBl. 279/1995), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasioiden tosiseikkoihin (BGBl. II, 158/2014), 3 §:ssä säädetään muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden verovelvollisten osalta, että jos veroviranomainen ei ole maksanut palautettavaa määrää neljän kuukauden ja kymmenen arkipäivän kuluttua siitä, kun se on vastaanottanut palautushakemuksen, verovelvolliselle on vahvistettava viivästyskorvaus, jonka suuruus on 2 prosenttia siitä määrästä, jota ei ole palautettu ajoissa. Siinä tapauksessa, että veroviranomainen vaatii lisätietoja, tämä määräaika on kuusi kuukautta ja kymmenen arkipäivää ja toisen muistutuksen tapauksessa kahdeksan kuukautta ja kymmenen arkipäivää. Toinen viivästyskorvaus, jonka suuruus on 1 prosentti palauttamatta jätetystä määrästä, on vahvistettava, jos veron määrää ei palauteta viimeistään kolmen kuukauden kuluttua kyseisen määräajan päättymisestä. Kolmas viivästyskorvaus, jonka suuruus on myös 1 prosentti palauttamatta jätetystä määrästä, on vahvistettava, jos veron määrää ei palauteta viimeistään kolmen kuukauden kuluttua sen määräajan päättymisestä, jonka perusteella toinen viivästyskorvaus on vahvistettu.
21

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma mainitun 15 §:n yhteensopivuudesta puitesopimuksen 4 lausekkeen, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, kanssa siltä osin kuin kyseinen pykälä on esteenä sille, että julkisessa palvelussuhteessa olevalle henkilölle myönnetään virkavapaus määräaikaisen toimen hoitamiseksi muussa kuin alkuperäisessä julkisyhteisössä, vaikka sama pykälä mahdollistaa virkavapauden silloin, kun henkilö saa samoissa olosuhteissa vakituisen toimen. Lisäksi henkilöllä, joka on saanut kyseisen kaltaisen virkavapauden, on oikeus tiettyihin etuuksiin, toisin kuin sellaisella henkilöllä, joka on kyseisen virkavapauden epäämisen johdosta joutunut hakemaan henkilökohtaisiin syihin perustuvaa vapaaehtoista virkavapautta voidakseen hoitaa uutta toimeaan.
53

Toiseksi on niin, että vaikka direktiivin 2009/103 10 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot perustamaan elin, jonka tehtävänä on korvata ainakin unionin oikeudessa säädetyn vakuuttamisvelvollisuuden rajoissa omaisuus- tai henkilövahingot, jotka on aiheuttanut muun muassa ajoneuvo, jonka osalta direktiivin 3 artiklassa tarkoitettua vakuuttamisvelvollisuutta ei ole täytetty, tällaisen kansallisen elimen suorittama korvaus on tarkoitettu viimesijaiseksi vaihtoehdoksi, josta on säädetty yksinomaan tässä säännöksessä tarkoitettujen tilanteiden varalta, eikä sillä voida katsoa toteutettavan järjestelmää, joka takaisi sen, että moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta on olemassa liikennevakuutus muissa kuin kyseisissä tapauksissa (tuomio 4.9.2018, Juliana, C-80/17, EU:C:2018:661, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
72

Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisesta tilanteesta on todettava, että näiden vaatimusten mukainen on kokonaisuus, joka koostuu kahdesta erillisestä vastaanottoantennista, joista ensimmäinen sijaitsee lentokoneen rungon yläpinnalla ja on yhteydessä avaruudessa sijaitsevaan yksikköön ja joista toinen sijaitsee tämän rungon alapinnalla ja on yhteydessä maanpäällisiin tukiasemiin ja jotka on yhdistetty toisiinsa yhteydenhallintavälineen avulla.
Yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1307/2013 30 artiklan 6 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1307/2013 täydentämisestä ja mainitun asetuksen liitteen X muuttamisesta 11.3.2014 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 639/2014 28 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että asetuksen N:o 1307/2013 30 artiklan 11 kohdan a alakohdassa, luettuna yhdessä tämän asetuksen 50 artiklan 2 kohdan kanssa, tarkoitetulla nuorella viljelijällä, joka jo on saanut ensimmäisen kerran kyseisen asetuksen 24 artiklan nojalla tukioikeuksia hakemuksensa ajankohtana ilmoittamiaan tukikelpoisia hehtaareja vastaavan lukumäärän, on oikeus saada myöhemmin kansallisesta varannosta lisätukioikeuksia, jotka vastaavat hänen hallinnassaan nyttemmin olevien tukikelpoisten hehtaarien, joita varten hänellä ei ole hallinnassaan tukioikeuksia, lisämäärää. Tämän oikeuden edellytyksenä on, että kansallisessa varannossa tai alueellisissa varannoissa on käytettävissä riittävästi varoja. Jos näin ei ole, tukioikeudet on myönnettävä tavalla, jolla varmistetaan asetuksen N:o 1307/2013 30 artiklan 6 kohdan perusteella oikeuksiin oikeutettujen viljelijöiden tasapuolinen kohtelu ja vältetään markkinoiden ja kilpailun vääristyminen.
202

Vaikka työjärjestelyssä tosin säädetään, että asiakirjat, jotka valvontakomitealle on tässä yhteydessä toimitettava, on ”yleensä” toimitettava sille viisi työpäivää ennen tietojen toimittamista kansallisille oikeusviranomaisille, tämän järjestelyn sanamuodosta ilmenee, kuten unionin yleinen tuomioistuin on tältä osin todennut, että tämä määräaika on viitteellinen ja että OLAF voi näin ollen poiketa siitä.
50

Edellä olevien seikkojen perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiiviä 2006/112 on tulkittava siten, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistamisesta muuta johdu, ravitsemusohjauspalvelu, jonka sertifioitu ja kyseisen palvelun tarjoamiseen oikeuden saanut ammattihenkilö suorittaa urheilulaitoksessa mahdollisesti sellaisten ohjelmien yhteydessä, jotka sisältävät myös hyvinvointi- ja liikuntapalveluita, muodostaa itsenäisen ja erillisen palvelujen suorituksen eikä se voi kuulua tämän direktiivin 132 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn vapautuksen soveltamisalaan.