JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

PAOLO MENGOZZI

3 päivänä lokakuuta 2018 ( 1 )

Asia C-168/17

SH

vastaan

TG,

väliintulijana

UF

(Ennakkoratkaisupyyntö – Kúria (ylin oikeus, Unkari))

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Libyan tilanteen johdosta määrättävät rajoittavat toimenpiteet – Asetus N:o 204/2011 – 5 artiklan 2 kohta – Kielto luovuttaa varoja asetuksen liitteen III listalla mainittujen henkilöiden käyttöön – 12 artikla – Vaateiden huomiotta jättämistä koskeva lauseke – 9 artikla – Maksut, joilla poiketaan asetuksen 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta kiellosta – Sopimusketju, jonka tarkoituksena on perustaa takaus asetuksen liitteen III luettelossa mainitun yhteisön hyväksi

1. Ennakkoratkaisupyynnössä, jota tässä esitettävä ratkaisuehdotus koskee, Kúria (ylin oikeus, Unkari) esittää unionin tuomioistuimelle useita kysymyksiä, jotka koskevat Libyan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä 2.3.2011 annetun asetuksen (EU) N:o 204/2011 ( 2 ) 5 artiklan 2 kohdan, 9 ja 12 artiklan sekä asetuksen (EU) 2016/44 ( 3 ) 17 artiklan tulkintaa. Nämä kysymykset liittyvät kahden unioniin sijoittautuneen pankin, SH:n ja TG:n, riita-asiaan, joka koskee provisioita ja muita takausmaksuja, jotka SH:n on suoritettava TG:lle kahden sopimuksen nojalla, joiden tarkoituksena oli antaa vastatakaus libyalaisen pankin takausvelvoitteille, jotka pankilla oli libyalaiselle yhteisölle tämän yhteisön ja unkarilaisen yrityksen tekemän urakkasopimuksen nojalla.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

2. Neuvosto hyväksyi 28.2.2011 päätöksen 2011/137/YUTP. ( 4 ) YK:n turvallisuusneuvoston antaman päätöslauselman 1970 (2011) (jäljempänä päätöslauselma 1970 (2011)) ( 5 ) ja myöhemmin annettujen päätöslauselmien mukaisesti tällä päätöksellä säädettiin aseita ja kansallisiin sortotoimiin käytettäviä tarvikkeita koskevasta kauppasaarrosta sekä tiettyjen henkilöiden ja yhteisöjen, jotka ovat osallistuneet Libyassa tapahtuneisiin vakaviin ihmisoikeusloukkauksiin, mukaan lukien osallistuminen tai osallisuus siviiliväestöön tai infrastruktuuriin kohdistuneisiin hyökkäyksiin kansainvälisen oikeuden vastaisesti, ( 6 ) varojen ja taloudellisten resurssien käytön rajoittamisesta ja jäädyttämisestä.

3. Neuvosto antoi 2.3.2011 asetuksen N:o 204/2011, jolla säädettiin kauppasaarron toimeenpanemiseksi tarpeellisista toimenpiteistä.

4. Sen 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”jäädytetään kaikki liitteessä II ja III lueteltujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen ja elinten hallussa, omistuksessa, hallinnassa tai valvonnassa olevat varat ja taloudelliset resurssit”. ( 7 ) Tämän artiklan 2 kohdan mukaan ”varoja tai taloudellisia resursseja ei saa suoraan tai välillisesti asettaa liitteissä II ja III lueteltujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville tai hyödynnettäviksi”. ( 8 ) Saman artiklan 3 kohdan mukaan ”kielletään tietoinen ja tarkoituksellinen osallistuminen sellaiseen toimintaan, jonka suorana tai välillisenä tavoitteena tai seurauksena on 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden kiertäminen”.

5. Asetuksen N:o 204/2011 9 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetään seuraavaa: ”edellä olevaa 5 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta seuraaviin jäädytetyille tileille lisättäviin varoihin: a) näistä tileistä kertyvät korko- tai muut tuotot; b) sellaisista sopimuksista tai velvoitteista johtuvat maksut, jotka on tehty tai jotka ovat syntyneet ennen sitä päivää, jona pakotekomitea, turvallisuusneuvosto tai neuvosto on nimennyt 5 artiklassa tarkoitetun luonnollisen henkilön, oikeushenkilön, yhteisön tai elimen – – edellyttäen, että nämä korkotuotot, muut tuotot ja maksut jäädytetään 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti”. ( 9 )

6. Asetuksen N:o 204/2011 alkuperäisessä 12 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”Libyan hallituksen tai henkilöiden tai yhteisöjen, jotka esittävät vaateen sen välityksellä tai puolesta, vaateita, mukaan lukien korvausvaateet tai muut tämänkaltaiset vaateet kuten kuittausvaatimukset tai vakuudelliset vaatimukset, ei oteta huomioon sellaisten sopimusten tai liiketoimien yhteydessä, joiden suorittamiseen on vaikuttanut suoraan tai välillisesti, kokonaan tai osittain, jokin toimenpide, josta on päätetty päätöslauselman 1970 (2011) nojalla, mukaan lukien unionin tai minkä tahansa jäsenvaltion toimenpiteet, joita turvallisuusneuvoston asiaan liittyvien päätösten täytäntöönpano merkitsee tai edellyttää tai jotka jollain tavalla liittyvät siihen, tai tässä asetuksessa tarkoitettu toimenpide”. Tähän artiklaan on myöhemmin tehty kaksi muutosta, ( 10 ) toinen niistä asetuksella N:o 45/2014. ( 11 ) Asetuksen N:o 204/2011, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 45/2014, 12 artiklan 1 ja 2 kohdassa todetaan seuraavaa: ”1. Vaateita, jotka liittyvät sopimukseen tai liiketoimeen, jonka suorittamiseen ovat vaikuttaneet suoraan tai välillisesti, kokonaan tai osittain, tämän asetuksen nojalla määrätyt toimenpiteet, ei oteta huomioon, mukaan lukien korvausvaateet tai muut tämänkaltaiset vaateet, kuten korvausvaatimukset tai vakuuteen perustuvat vaatimukset, erityisesti joukkolainan, vakuuden tai korvauksen, etenkin missä tahansa muodossa olevan rahallisen vakuuden tai rahallisen korvauksen, pidentämistä tai maksamista koskevat vaateet, jos vaateen esittää a) liitteessä II tai III lueteltu nimetty henkilö, yhteisö tai elin; b) kuka tahansa muu libyalainen henkilö, yhteisö tai elin, mukaan lukien Libyan hallitus; c) henkilö, yhteisö tai elin, joka toimii a tai b alakohdassa tarkoitetun henkilön, yhteisön tai elimen välityksellä tai puolesta. 2. Kaikissa vaateen täytäntöönpanoa koskevissa menettelyissä todistustaakka sen osoittamiseksi, että vaateen täyttämistä ei kielletä 1 kohdassa, kuuluu sille, joka vaatii vaateen täytäntöönpanoa.”

7. Asetus N:o 204/2011 on korvattu 20.1.2016 alkaen asetuksella 2016/44. Asetuksen N:o 204/2011 12 artiklan teksti sisällytettiin ilman muutoksia asetuksen 2016/44 17 artiklaan.

II Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset sekä asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa

8. Pääasian tosiseikasto, sellaisena kuin se ilmenee ennakkoratkaisupyynnöstä ja asiakirja-aineistosta, voidaan tiivistää seuraavasti.

9. Libyan Housing and Infrastructure Board (jäljempänä HIB), libyalainen elin, toimeksiantajana, ja UF (pääasiassa valittajan vaatimuksia tukeva väliintulija), unkarilainen yhtiö, urakoitsijana, tekivät 7.7.2009 sopimuksen, joka koski julkisten infrastruktuurien kehittämistä Zawyan alueella Libyassa.

10. Tämän sopimuksen nojalla HIB edellytti UF:ltä kahta pankkitakausta, joista toinen oli takaus UF:n HIB:ltä saaman ennakon palauttamisesta (Advance Payment Guarantee, jäljempänä APG-takaus) ja toinen toimitustakaus (Performance Guarantee, jäljempänä PG-takaus). HIB pyysi, että libyalainen Sahara Bank ‑pankki antaisi nämä takaukset sen hyväksi. Viimeksi mainittu edellytti TG:ltä (pääasian vastapuoli) vastatakausta ja remburssin avaamista, ja TG puolestaan pyysi SH:lta (valittaja pääasiassa) vastatakausta.

11. SH ja UF tekivät 16.10.2009 sopimuksen, jolla SH sitoutui antamaan TG:n hyväksi vastatakauksen (jäljempänä SH:n APG-vastatakaus), jolla taattiin vastatakaus, joka TG:n oli annettava Sahara Bankin hyväksi (jäljempänä TG:n APG-vastatakaus) libyalaisen pankin HIB:lle antamaa APG-takausta vastaan. Tämän sopimuksen nojalla annettiin 20.11.2009 TG:n hyväksi 69499610 Libyan dinaarin suuruinen SH:n APG-vastatakaus, jonka voimassaoloaika päättyi 14.9.2013. Tämän johdosta Sahara Bankin hyväksi annettiin 24.11.2009 TG:n APG-vastatakaus, jonka voimassaoloaika päättyi 30.8.2013.

12. Samana päivänä eli 16.10.2009 SH ja UF tekivät sopimuksen, jolla SH sitoutui antamaan vastatakauksen TG:n hyväksi (jäljempänä SH:n PG-vastatakaus), jolla taattiin standby-remburssi, joka TG:n oli avattava Sahara Bankissa (jäljempänä TG:n PG-vastatakaus) libyalaisen pankin HIB:lle antamaa PG-takausta vastaan. Tämän sopimuksen nojalla TG:n hyväksi annettiin 16.12.2009 SH:n 6567000 euron PG-vastatakaus, jonka voimassaoloaika päättyi 15.7.2014. Tämän johdosta Sahara Bankin hyväksi annettiin 17.12.2009 TG:n PG-vastatakaus, jonka voimassaoloaika päättyi 30.6.2014.

13. SH:n ja TG:n välisten, TG:n APG-vastatakauksen ja TG:n PG-vastatakauksen antamista koskevien sopimusten nojalla SH sitoutui palauttamaan TG:lle summat, jotka viimeksi mainittu oli maksanut Sahara Bankille, ja maksamaan sille neljännesvuosittain 1,30 prosentin suuruisen vuotuisen provision.

14. SH suoritti maksuvelvoitteensa TG:lle vuoden 2011 maaliskuuhun saakka.

15. Asetus N:o 204/2011 hyväksyttiin 2.3.2011. HIB ja Sahara Bank mainittiin asetuksen liitteessä III olevassa luettelossa, HIB 29.1.2014 saakka ( 12 ) ja Sahara Bank 2.9.2011 saakka. ( 13 )

16. SH ja TG laativat 20.12.2012 yhteisymmärryspöytäkirjan, jossa tarkasteltiin asetuksen N:o 204/2011 antamisen seurauksia. Samana päivänä ne tekivät kolmenvälisen talletussopimuksen säilytyspankin kanssa (jäljempänä talletussopimus). Tämän sopimuksen V kohdan perusteella talletetut summat ( 14 ) olisi pitänyt maksaa TG:lle, mikäli HIB olisi poistettu luettelosta ennen SH:n APG- ja PG-vastatakausten ja remburssin voimassaoloajan päättymistä (14.9.2013 ja 15.7.2014). Muussa tapauksessa nämä summat olisi palautettu SH:lle. Näin ollen SH talletti säännöllisesti TG:n APG- ja PG-vastatakauksiin liittyvät summat talletustilille.

17. HIB:n pyynnöstä Sahara Bank yritti useita kertoja realisoida TG:n APG-vastatakauksen. TG kieltäytyi maksamasta vaatimuksen laittomuuteen vedoten. Fővárosi Ítélőtábla (valitusaste, Budapest, Unkari) kielsi 22.4.2013 antamallaan lainvoimaisella ratkaisulla TG:tä maksamasta Sahara Bankille niin kauan kuin HIB mainittiin asetuksen N:o 204/2011 liitteen III luettelossa.

18. TG vaati 10.1.2013 SH:n APG-vastatakauksen realisointia. SH torjui vaatimuksen, koska rajoittavat toimenpiteet olivat yhä voimassa.

19. SH:n APG-vastatakauksen voimassaoloaika päättyi 14.9.2013. Myös SH:n PG-vastatakauksen voimassaoloaika päättyi 17.7.2014 ilman, että sen realisointia olisi vaadittu. Tämän seurauksena SH pyysi TG:tä vapauttamaan talletetun summan antamalla tarvittavan tahdonilmauksen säilytyspankille. TG kuitenkin kieltäytyi antamasta tällaista tahdonilmaisua.

20. SH kääntyi tuomioistuimen puoleen ja vaati TG:lle talletussopimuksen nojalla kuuluvien velvoitteiden suoritusta. TG nosti vastakanteen, ( 15 ) jossa se vaati tuomioistuinta velvoittamaan SH:n maksamaan näihin vastavakuussitoumuksiin liittyvät kulut, mukaan lukien Sahara Bankille jo maksetut summat. ( 16 )

21. Ensimmäisen asteen tuomioistuin hyväksyi SH:n vaatimuksen ja salli talletusten vapauttamisen tämän hyväksi. Tältä osin annettu tuomio tuli lainvoimaiseksi. Mainittu tuomioistuin hylkäsi vastakanteen siltä osin kuin se koski TG:n Sahara Bankille maksamia summia ja hyväksyi sen niiden takauksiin liittyvien provisioiden osalta, jotka SH:n oli maksettava TG:lle. Mainitun tuomioistuimen mukaan nämä provisiot olivat korvaus unkarilaisen oikeushenkilön suorituksista eivätkä ne kuuluneet asetuksen N:o 204/2011 soveltamisalaan. Siten SH määrättiin maksamaan TG:lle 1352713,04 euroa, viivästyskorko mukaan lukien. SH, UF ja TG valittivat ensimmäisen asteen tuomioistuimen antamasta tuomiosta.

22. Toisen asteen tuomioistuin muutti ensimmäisessä asteessa annettua tuomiota osittain ja hylkäsi vastakanteen kokonaisuudessaan. Yhtäältä toisen asteen tuomioistuin piti vaatimusta perusteettomana, koska SH:n ja TG:n alkuperäisiä sopimuksia oli muutettu talletussopimuksella, ja toisaalta se katsoi, ettei TG ollut HIB:tä koskevien rajoittavien toimenpiteiden ollessa voimassa voinut antaa minkäänlaista takausta eikä sillä niin ollen ollut oikeutta kulujensa kattamiseen. TG valitti toisen asteen tuomioistuimen tuomiosta Kúriaan, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.

23. Kúria katsoo, että sen selvittämiseksi, onko TG:llä – HIB:n hyväksi annettavaa pankkitakausta varten tehdyssä sopimusketjussa – oikeus maksuun SH:n määräyksestä annettujen vastatakausten kuluista, on tulkittava unionin oikeutta ja erityisesti asetuksen N:o 204/2011 5 ja 12 artiklaa sekä mahdollisesti sen 9 artiklaa ja asetuksen 2016/44 5, 9 ja 17 artiklaa.

24. Ennakkoratkaisupyynnössä mainitaan, että pääasian asianosaiset kääntyivät Euroopan komission (Euroopan komission ulkopolitiikan välineiden hallinto) puoleen saadakseen tilanteesta oikeudellisen lausunnon. Ulkopolitiikan välineiden hallinto antoi 18.11.2013 oikeudellisen lausunnon, jonka mukaan asianmukainen menettely asiassa oli se, ettei varoja vapauteta luettelossa mainitulle HIB:lle eikä tämän hyväksi suoraan eikä välillisesti, koska tämä elin mainittiin asetuksen N:o 204/2011 liitteessä III olevassa luettelossa. Vastauksena Ranskan pysyvän edustuston Euroopan unionissa esittämään kysymykseen ulkopolitiikan välineiden hallinto antoi 10.3.2014 toisen lausunnon, jonka mukaan ”takauksen perusteella esitetty maksuvaatimus” on pidettävä erillään ”takauksen nojalla suoritetusta maksusta”. Ulkopolitiikan välineiden hallinnon mukaan silloin, kun asetuksen N:o 204/2011 12 artiklaa ei ole sovellettava, maksuvaatimus sellaisen elimen hyväksi annetusta takauksesta, joka on mainittu kyseisessä luettelossa, voidaan hyväksyä, mutta 5 artiklan mukaan on kiellettyä suorittaa maksu takauksen nojalla niin kauan kuin kyseessä oleva elin kuuluu 5 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltamisalaan, ellei maksua voida suorittaa 9 artiklan säännösten nojalla.

25. Tässä tilanteessa Kúria päätti 23.3.2017 keskeyttää pääasian käsittelyn ja esittää seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Kuuluuko asetuksen (EU) N:o 204/2011 tai mahdollisesti asetuksen (EU) 2016/44 soveltamisalaan kuvatun kaltainen takausmaksujen suorittamisvelvollisuus, joka perustuu sellaisista vastatakaussopimuksista muodostuvan sopimusten ketjuun, jotka on tehty pankkitakauksen antamiseksi [HIB:n] hyväksi 1.1) kun Euroopan unioniin sijoittautuneella pankilla on vastatakaussopimuksen perusteella velvollisuus suorittaa maksuja libyalaiselle pankille, joka on mainittu asetuksen (EU) N:o 204/2011 liitteessä III olevalla mustalla listalla 1.2) kun Euroopan unioniin sijoittautuneella pankilla on vastatakaussopimuksen perusteella velvollisuus suorittaa maksuja libyalaiselle pankille, jota ei ole mainittu asetuksen (EU) N:o 204/2011 liitteessä III olevalla mustalla listalla, mutta pankkitakaus on annettu kyseisellä listalla mainitun HIB:n hyväksi 1.3) kun asetuksella (EU) N:o 204/2011 – sen jälkeen kun sitä on asetuksella (EU) N:o 45/2014 muutettu – kielletään kaikki suorat ja välilliset maksut kaikille libyalaisille yhteisöille 1.4) kun takausmaksujen suorittamisvelvollisuus perustuu kahden Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin välisessä suhteessa muotoutuneeseen sopimusketjuun kuuluvaan vastatakaussopimukseen, joka on tehty pankkitakauksen antamiseksi HIB:n hyväksi 1.5) kun takausmaksuja koskeva tilinselvitys tapahtuu takauskauden päätyttyä riita-asian oikeudenkäynnissä asetuksen (EU) 2016/44 voimaantulon jälkeen? 2) Jos edellä 1.1–1.2 kohdassa mainittu takausmaksujen suorittamisvelvollisuus kuuluu asetuksen soveltamisalaan, onko asetuksen (EU) N:o 204/2011 liitteessä III mainitun oikeushenkilön, yhteisön tai elimen käytettäväksi suoraan tai välillisesti asetetuiksi varoiksi katsottava HIB:n hyväksi annettujen ennakkomaksun palauttamista koskevan takauksen ja toimitustakauksen perusteella libyalaiselle pankille – joka on myös ollut jonkin aikaa liitteessä III olevalla mustalla listalla – maksetut takausmaksut? 3) Onko asetuksen (EU) N:o 204/2011 12 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, sen jälkeen kun sitä on asetuksella (EU) N:o 45/2014 muutettu (1.3 kohta), tulkittava siten, että suoraan tai välillisesti vakuuteen perustuvina vaatimuksina voidaan pitää libyalaisen pankin vaatimia ja Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin vastatakaussopimuksen perusteella maksamia takausmaksuja tai kuluja? 4) Onko asetuksella (EU) N:o 45/2014 muutetun asetuksen (EU) N:o 204/2011 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuksi henkilöksi tai yhteisöksi – joka toimii 12 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa mainittujen henkilöiden, yhteisöjen tai elinten välityksellä, nimissä tai lukuun – katsottava sellainen Euroopan unioniin sijoittautunut pankki, joka on HIB:n hyväksi annettavaa pankkitakausta varten tehtyyn sopimusten ketjuun kuuluvan vastatakaussopimuksen perusteella velvollinen maksamaan libyalaiselle yhteisölle takausmaksuja (1.4 kohta)? Voidaanko tällaisen pankin joltakin toiselta Euroopan unioniin sijoittautuneelta pankilta vaatimia takausmaksuja pitää suoraan tai välillisesti vakuuteen perustuvina vaatimuksina? 5) Koskeeko asetuksen (EU) N:o 204/2011 9 artiklassa tarkoitettu poikkeussäännös mitä tahansa maksusuoritusta? 6) Sovelletaanko siinä tapauksessa, että takausmaksuihin liittyvä tilinselvitys tapahtuu asetuksen (EU) N:o 204/2011 muuttamisesta annetun asetuksen (EU) 2016/44 – jossa on asiallisesti samansisältöiset säännökset kuin aikaisemmassa asetuksessa – voimaantulon jälkeen (1.5 kohta), asetusta (EU) 2016/44 asianosaisten välisen riita-asian ratkaisemiseen ja onko asetuksen (EU) 2016/44 17 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että vakuuteen suoraan tai välillisesti perustuvina vaatimuksina voidaan pitää sellaisia maksuja ja kuluja koskevia libyalaisen pankin esittämiä vaatimuksia, jotka Euroopan unioniin sijoittautunut pankki on maksanut vastatakaussopimuksen perusteella? Onko asetuksen 2016/44 17 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuksi henkilöksi tai elimeksi – joka toimii 17 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitetun henkilön, yhteisön tai elimen välityksellä tai puolesta – katsottava sellainen Euroopan unioniin sijoittautunut pankki, jolla on HIB:n hyväksi annettavasta pankkitakauksesta tehdyistä sopimuksista muodostuvan sopimusten ketjuun kuuluvan vastatakaussopimuksen perusteella velvollisuus suorittaa takausmaksut libyalaiselle yhteisölle? Voidaanko vakuuteen suoraan tai välillisesti perustuvina vaatimuksina pitää tällaisen pankin toiselle Euroopan unioniin sijoittautuneelle pankille esittämiä takausmaksuvaatimuksia?”

26. UF, SH, TG, Italian, Saksan ja Unkarin hallitukset ja komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan nojalla, ja niitä kuultiin Italian hallitusta lukuun ottamatta 23.4.2018 pidetyssä istunnossa.

III Tapauksen tarkastelu

A Alustavat huomautukset

27. Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, ettei Kúrialla ole perusteltua syytä epäillä sitä, että vastatakauksen aktivointi, jota ei koskaan tehty ja joka ei ole enää mahdollinen, koska vastatakausten voimassaoloaika on jo päättynyt, oli kielletty asetuksen N:o 204/2011 nojalla ainakin niin kauan kuin HIB mainittiin luettelossa. Unionin tuomioistuimelle ei siten esitetä tätä seikkaa koskevaa kysymystä.

28. Kúria kysyy sen sijaan unionin tuomioistuimelta, kuinka Euroopan unionin Libyaa koskevia kauppasaartotoimenpiteitä on sovellettava – maksuihin, jotka Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin on suoritettava libyalaiselle pankille, joka mainitaan asetuksen N:o 204/2011 liitteen III luetteloissa, niin ikään tällaisessa luettelossa mainitun yhteisön hyväksi perustettavasta takauksesta syntyvien laskennallisten kulujen kattamiseksi – maksuihin, jotka Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin on suoritettava libyalaiselle pankille, jota ei mainita asetuksen N:o 204/2011 liitteissä II ja III olevissa luetteloissa, tällaisessa luettelossa mainitun yhteisön hyväksi perustettavasta takauksesta syntyvien laskennallisten kulujen kattamiseksi – maksuihin, jotka Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin on suoritettava toiselle Euroopan unioniin sijoittautuneelle pankille kattaakseen laskennalliset kulut, jotka syntyivät libyalaisen pankin, jota ei mainittu asetuksen N:o 204/2011 liitteissä II ja III olevissa luetteloissa, hyväksi annettavan vastatakauksen perustamisesta, kun vastatakaus annetaan takauksen antamiseksi sellaiselle yhteisölle, joka takauksen antamisen jälkeen on merkitty mainittuihin luetteloihin.

29. On unionin tuomioistuimen tehtävä määrittää kunkin kategorian osalta, kuuluvatko ne asetuksessa N:o 204/2011 tai asetuksessa 2016/44 tarkoitettujen kieltojen soveltamisalaan.

30. Sen sijaan on kansallisen tuomioistuimen (Kùrian tai pääasiaa käsittelevän tuomioistuimen) tehtävä määrittää, onko TG:llä SH:n ja TG:n tekemien vastatakaussopimusten, talletussopimuksen ja näihin sopimuksiin sovellettavan oikeuden nojalla peruste vaatia SH:lta tämän määräyksestä annettujen sellaisten vastatakausten kulujen maksamista (tai jonkinlaista vahingonkorvausta tai korvausta perusteettomasta edusta), jotka liittyvät ajanjaksoon, jona HIB mainittiin asetuksen N:o 204/2011 liitteessä III olevassa luettelossa, siitä huolimatta, ettei viime mainittua poistettu luettelosta, TG:n APG-vastatakauksen osalta ennen kuin vastatakausten voimassaoloaika oli päättynyt, ja huolimatta siitä, että rajoittavien toimenpiteiden hyväksyminen vaikutti TG:n altistumiseen maksuvaatimuksiin liittyvälle riskille.

B Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen 1.1 kohta ja toinen ennakkoratkaisukysymys: maksut, jotka Euroopan unioniin sijoittautuneella pankilla on velvollisuus suorittaa libyalaiselle pankille, joka mainitaan asetuksen N:o 204/2011 liitteessä III olevassa luettelossa, niin ikään tällaisessa luettelossa mainitun yhteisön hyväksi perustettavasta takauksesta syntyvien laskennallisten kulujen kattamiseksi

31. Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen 1.1 kohdassa, jota on tarkasteltava yhdessä toisen ennakkoratkaisukysymyksen kanssa siltä osin kuin siinä viitataan mainittuun 1.1 kohtaan, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, kuuluivatko kulut, ( 17 ) jotka TG:n oli maksettava Sahara Bankille HIB:n hyväksi annettavien APG- ja PG-takausten perustamisesta sen ajanjakson aikana, jona Sahara Bank oli luettelossa, pääasian kaltaisissa olosuhteissa asetuksen N:o 204/2011 tai asetuksen 2016/44 soveltamisalaan ja olivatko ne kiellettyjä näiden asetusten asiaankuuluvien säännösten nojalla.

32. Ennen kaikkea on täsmennettävä, että koska kyseessä ovat maksut, jotka oli suoritettava asetuksen N:o 204/2011 ollessa voimassa, ja koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, kuuluvatko tällaiset maksut unionin Libyaa koskevien kauppasaartotoimenpiteiden soveltamisalaan sillä hetkellä, kun ne oli suoritettava, vain asetus N:o 204/2011 on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkityksellinen.

33. Tässä tilanteessa kyseessä olevat maksut voivat kuulua tämän asetuksen soveltamisalaan, mikäli ne kuuluvat sen 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tapausten joukkoon, toisin sanoen siinä tapauksessa, että niissä on kyse varojen tai taloudellisten resurssien asettamisesta mainitun asetuksen liitteissä II ja III lueteltujen oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten ”saataville” suoraan tai välillisesti tai ”hyödynnettäviksi”.

34. Ei ole epäilystä siitä, että maksut, jotka Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin on suoritettava näissä liitteissä mainitulle yhteisöille takauksen perustamisesta syntyneiden kulujen kattamiseksi, ovat, mikäli ne suoritetaan, asetuksen N:o 204/2011 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua suoraa ”varojen asettamista saataville” ja kuuluvat näin ollen asetuksen soveltamisalaan. Se, että maksut suoritetaan sellaisen liiketoimen puitteissa, jolle on ominaista suorituksen ja vastasuorituksen taloudellinen tasapaino, ja ne kuuluvat ennen asetuksen N:o 204/2011 voimaantuloa tehdyn sopimuksen täytäntöönpanoon, ei itsessään merkitse sitä, kuten unionin tuomioistuin on jo aiemmin selventänyt, että ne eivät kuuluisi asetuksen ja siinä säädettyjen kieltojen soveltamisalaan. ( 18 )

35. Korkeintaan on kysyttävä, olisiko nämä maksut voitu suorittaa Sahara Bankin jäädytetylle tilille asetuksen N:o 204/2011 9 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla, jonka perusteella saman asetuksen 5 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta maksuihin, jotka liittyvät ennen edunsaajan merkitsemistä edellä mainitun asetuksen liitteiden II ja III luetteloihin tehtyihin sopimuksiin, mikäli nekin on jäädytetty. Sen osalta, onko kysymys asiaankuuluva pääasiassa annettavan ratkaisun kannalta, viittaan viidenteen, asetuksen N:o 204/2011 9 artiklan tulkintaa koskevaan ennakkoratkaisukysymykseen annettavaan vastaukseen.

C Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen 1.2 kohta ja toinen ennakkoratkaisukysymys: maksut, jotka Euroopan unioniin sijoittautuneella pankilla on velvollisuus suorittaa libyalaiselle pankille, jota ei ole mainittu asetuksen N:o 204/2011 liitteissä II ja III olevissa luetteloissa, tällaisissa luetteloissa mainitun yhteisön hyväksi perustettavasta takauksesta syntyvien laskennallisten kulujen kattamiseksi

36. Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen 1.2 kohdassa, jota on tarkasteltava yhdessä toisen ennakkoratkaisukysymyksen kanssa siltä osin kuin siinä viitataan mainittuun 1.2 kohtaan, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, kuuluivatko pääasian kaltaisissa olosuhteissa kulut, jotka TG:n oli maksettava Sahara Bankille HIB:n hyväksi annettavien APG- ja PG-takausten perustamisesta sen jälkeen, kun Sahara Bank oli poistettu asetuksen N:o 204/2011 liitteen III luettelosta, tämän asetuksen tai asetuksen 2016/44 soveltamisalaan ja olivatko ne siten kiellettyjä. Tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohdassa esitetyistä syistä vain asetus N:o 204/2011 on tähän kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkityksellinen.

37. Maksut, joita Euroopan unioniin sijoittautuneella pankilla on velvollisuus suorittaa libyalaiselle oikeushenkilölle, jota ei mainita asetuksen N:o 204/2011 liitteiden II ja III luetteloissa, eivät ole, mikäli ne suoritetaan, asetuksen N:o 204/2011 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ”varojen asettamista saataville”, toisin kuin ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen 1.1 kohdassa käsitellyssä tapauksessa.

38. Samassa säännöksessä tarkoitettu varojen ”epäsuora saataville asettaminen” ( 19 ) voisi tulla kyseeseen, mikäli maksettavat summat suoritettaisiin näissä luetteloissa mainitulle luonnolliselle henkilölle, yhteisölle tai elimelle tai mikäli tällaisen toimijan ja maksun vastaanottavan libyalaisen oikeushenkilön välillä olisi sellainen oikeudellinen tai taloudellinen side (esim. omistus- tai määräysvaltasuhde), ( 20 ) jonka vuoksi mainittu toimija saattaisi saada kyseessä olevat summat käyttöönsä.

39. Katson kuitenkin, ettei pääasian olosuhteissa ole kyse tällaisista tilanteista. Koska yhtäältä maksettavat summat, joista pääasiassa on kyse, on tarkoitettu kattamaan pankille takauksen perustamisesta syntyneet kulut ja koska ne ovat korvaus pankin suorittamista palveluista, ne lähtökohtaisesti jäävät mainitun pankin haltuun. Lisäksi on niin, että vaikka onkin kansallisen tuomioistuimen tehtävä todeta tämä seikka lopullisesti, ennakkoratkaisupyynnöstä ei käy ilmi, että TG:n Sahara Bankille HIB:n hyväksi annettavien APG- ja PG-takausten perustamisesta syntyneiden kulujen kattamiseksi suorittamat maksut olisivat jollain tavoin tulleet viime mainitun käyttöön.

40. Toisaalta ennakkoratkaisupyynnöstä ei käy ilmi, että Sahara Bankin ja HIB:n välillä olisi tämän ratkaisuehdotuksen 38 kohdassa kuvatun kaltaista sidettä. Tässäkin tapauksessa on kuitenkin kansallisen tuomioistuimen tehtävä selvittää, että näin todellakin on.

41. Kun on todettu, ettei asiassa ole kyse varojen suorasta tai epäsuorasta varojen saataville asettamisesta, on tutkittava, ovatko tällaiset maksut varojen ”hyödyntämistä” sellaisen toimijan eduksi, joka mainitaan asetuksen N:o 204/2011 liitteissä II ja III olevissa luetteloissa, asetuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti siltä osin kuin niiden tarkoitus on kattaa sellaisen yhteisön hyväksi perustettavasta takauksesta syntyvät laskennalliset kulut, joka on merkitty tällaisiin luetteloihin takaussopimuksen voimassaoloaikana.

42. Näin olisi mielestäni siinä tapauksessa, että kävisi ilmi – ennen kauppasaarron voimaantuloa tehtyjen toimeksiantajana olevan Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin ja takauksen antaneen libyalaisen pankin välisten sopimusten sekä näihin sopimuksiin kauppasaarron voimaantulon jälkeen mahdollisesti tehtyjen muutosten perusteella –, että tällaiset maksut vaikuttavat, suoraan tai välillisesti, edunsaajana olevan osapuolen mahdollisuuteen saada libyalainen pankki realisoimaan takaus ( 21 ) tai että Euroopan unioniin sijoittautunut pankki näin vastaa kuluista, joiden maksaminen kuuluisi sopimuksen mukaan edunsaajalle. ( 22 )

43. Esimerkiksi tapauksessa, jossa oikeus takauksen realisointiin riippuu kokonaan tai osittain sellaisten summien maksamisesta, joiden on sovittu olevan korvausta takauksen antamisesta, tai tapauksessa, jossa kaksi pankkia on sopinut kauppasaarron voimassaoloaikana takauksen pidentämisestä, maksut, jotka Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin on suoritettava libyalaiselle pankille takauksen antamiseen tai sen pidentämiseen liittyvien kulujen kattamiseksi, kuuluisivat siten asetuksen N:o 204/2011 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kiellon soveltamisalaan. Suoritettavien maksujen tarkoitus olisi näet varmistaa tämän asetuksen liitteissä II ja III olevissa luetteloissa mainitun toimijan oikeus takausten realisointiin tai pitää takaus voimassa tällaisen toimijan hyväksi aluksi sovittua määräaikaa kauemmin, ja ne käytettäisiin näin ollen tämän eduksi. ( 23 )

44. Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella on niin, että mikäli ei ole kyse tämän ratkaisuehdotuksen 38 ja 42 kohdassa esitetyistä tapauksista, maksut, jotka Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin on suoritettava libyalaiselle pankille, jota ei mainita asetuksen N:o 204/2011 liitteissä II ja III olevissa luetteloissa, takauksen antamisen laskennallisten kulujen kattamiseksi sellaisen toimijan hyväksi, joka on takaussopimuksen voimassaoloaikana merkitty mainittuihin luetteloihin, eivät ole asetuksen N:o 204/2011 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tapauksia eivätkä ne ole sen nojalla kiellettyjä, ellei kyse ole saman artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta toiminnasta, jonka tavoitteena on kiertää tässä säännöksessä tarkoitettuja kieltoja. ( 24 )

45. Erityisesti en katso vain sen, että eri toimijoiden välillä ennen kauppasaarron voimaantuloa tehtyjen toisiinsa liittyvien sopimusten ketjun sekä koko hankkeen lopullisena päämääränä oli pankkitakauksen antaminen asetuksen N:o 204/2011 liitteessä III olevassa luettelossa mainitulle toimijalle, olevan itsessään riittävä syy pitää mitä hyvänsä tällaisen toimen puitteissa suoritettua maksua mainitun asetuksen 5 artiklan 2 kohdassa kiellettynä toimena.

46. On joka tapauksessa kansallisen tuomioistuimen tehtävä suorittaa TG:n ja Sahara Bankin välisten sopimusten ja viimeksi mainitun HIB:lle antaman takauksen luonteen perusteella tarpeelliset selvitykset voidakseen todeta lopullisesti, etteivät kyseessä olevat maksut kuulu asetuksen N:o 204/2011 5 artiklan soveltamisalaan.

D Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen 1.4 kohta: maksut, jotka Euroopan unioniin sijoittautuneella pankilla on velvollisuus suorittaa toiselle Euroopan unioniin sijoittautuneelle pankille libyalaisen pankin, jota ei mainita asetuksen N:o 204/2011 liitteissä II ja III olevissa luetteloissa, hyväksi annettavan vastatakauksen perustamisesta syntyvien laskennallisten kulujen kattamiseksi, kun vastatakaus annetaan takauksen antamiseksi sellaiselle yhteisölle, joka takauksen antamisen jälkeen on merkitty mainittuihin luetteloihin

47. Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen 1.4 kohdassa Kúria tiedustelee lähinnä sitä, kuuluvatko pääasian kaltaisissa olosuhteissa maksut, jotka koskivat kuluja, ( 25 ) jotka SH oli sitoutunut suorittamaan TG:lle Sahara Bankin hyväksi annettavien vastatakausten perustamisesta – vastatakausten tarkoituksena oli tehdä Sahara Bankin HIB:n hyväksi antamat APG- ja PG-takaukset mahdolliseksi –, asetuksen N:o 204/2011 tai asetuksen 2016/44 soveltamisalaan ja ovatko ne kiellettyjä näiden asetusten asiaa koskevien säännösten nojalla. Myös tässä tapauksessa ainoastaan asetus N:o 204/2011, joka oli voimassa, kun mainitut maksut oli sopimuksen mukaan maksettava, on merkityksellinen kysymykseen annettavan vastauksen kannalta.

48. Kun otetaan huomioon toiminnallinen side, joka niiden riippumattomasta luonteesta huolimatta vallitsee TG:n SH:n kehotuksesta Sahara Bankille antamien vastatakausten ja Sahara Bankin HIB:lle antamien takausten välillä, tämän ratkaisuehdotuksen 38–46 kohdassa esitettyjä näkökohtia voidaan soveltaa, soveltuvin osin, myös ennakkoratkaisupyynnön tässä osassa tarkoitettuihin maksuihin riippumatta siitä, että nämä maksut tapahtuvat kahden Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin välillä. Näin ollen viittaan tässä mainittuihin huomautuksiin.

E Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen 1.3 kohta sekä kolmas, neljäs ja kuudes ennakkoratkaisukysymys: asetuksen N:o 204/2011 12 artiklan ja asetuksen 2016/44 17 artiklan vaikutus

49. Asetuksen N:o 204/2011 12 artiklassa oli alusta saakka ( 26 ) niin kutsuttu ”no claims clause” tai vaateiden huomiotta jättämistä koskeva lauseke, jonka soveltamisalaa on muutettu asetuksella N:o 45/2014, jotta se voitaisiin sovittaa neuvoston rajoittavia toimenpiteitä koskeviin suuntaviivoihin, ( 27 ) ja joka tällä hetkellä on asetuksen 2016/44 17 artiklassa.

50. Tämän lausekkeen, joka sisältyy useimpiin Euroopan unionin oikeudellisiin välineisiin, joilla säädetään rajoittavista toimenpiteistä, ( 28 ) tarkoituksena on välttää se, että toimijat, joihin toimenpiteet vaikuttavat, Libyan hallitus tai sen ilmentymät ja yleisemmin libyalaiset henkilöt, yhteisöt tai elimet voisivat saada korvausta kauppasaarron haittavaikutuksista, sekä suojella talouden toimijoita vaatimuksilta, joita niiden libyalaiset vastapuolet voisivat esittää sellaisten sopimusten perusteella, joiden täytäntöönpanoon mainitut toimenpiteet ovat vaikuttaneet, tai sopimuksiin liittyen. ( 29 )

51. Erilaisen päämääränsä vuoksi asetuksen N:o 204/2011 12 artiklassa tarkoitettu vaateiden huomiotta jättämistä koskeva lauseke ei ole yhtenevä saman asetuksen 5 artiklan 2 kohdassa säädettyjen kieltojen kanssa vaan sillä on erillinen soveltamisala. Siten lukuun ottamatta asetuksen 12 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua tapausta, joka koskee asetuksen N:o 204/2011 liitteissä II ja III olevissa luetteloissa mainittujen toimijoiden vaateita, tämän artiklan soveltamisalaan kuuluvien vaateiden huomioon ottamisella ei lähtökohtaisesti tarkoiteta sellaista varojen tai taloudellisten resurssien saataville tai käyttöön antamista, joka kielletään edellä mainitun 5 artiklan 2 kohdassa. Toisenlainen tulkinta riistäisi tältä artiklalta sen tehokkaan vaikutuksen.

52. Tarkoituksensa mukaisesti tällainen lauseke voi lisäksi vaikuttaa paitsi rajoittavien toimenpiteiden kestäessä myös sen jälkeen, kun ne ovat lakanneet. Jos lauseke jää voimaan, sen vaikutus säilyy myös sen jälkeen, kun kauppasaartotoimenpiteet ovat lakanneet, ( 30 ) eikä vaateita, joilla pyritään saamaan korvausta tällaisten toimenpiteiden voimaantulon aiheuttamasta sopimusvelvoitteiden tilapäisestä tai lopullisesta täyttämättä jättämisestä, voida ottaa huomioon.

53. Vaateiden huomiotta jättämistä koskevalla lausekkeella pyritään siten täsmentämään kauppasaartotoimenpiteiden vaikutuksia sopimuksiin, jotka on tehty ennen näiden toimenpiteiden voimaantuloa, ja tunnustetaan sen soveltamisalan puitteissa sellaisen velallisen hyväksi, jonka suoritus on käynyt kokonaan tai osittain, tilapäisesti tai lopullisesti mahdottomaksi, vapauttava vaikutus, joka siviilioikeudessa liittyy tapauksiin, joissa ylivoimainen este johtuu factum principiksestä. Siinä missä kauppasaarron tilapäisen luonteen vuoksi sopimukset, jotka on tehty ennen sen voimaantuloa, lähtökohtaisesti vain ”halvaantuvat”, eivät kumoudu – näin ollen suoritukset, jotka eivät ole kauppasaarron voimassa ollessa vanhentuneet ja joiden toteuttaminen ei ole käynyt lopullisesti mahdottomaksi, on voitava toteuttaa rajoittavien toimenpiteiden lakkaamisen jälkeen –, vaateiden huomiotta jättämistä koskeva lauseke johtaa siihen, että myös kauppasaarron lykkäävän vaikutuksen päätyttyä on hylättävä vaatimukset korvauksen saamiseksi sopimusten täyttämättä jättämisen perusteella ja sellaisten toimien perusteella, joihin kyseinen toimenpide on vaikuttanut, jolloin joissain tilanteissa kyseeseen voi tosiasiallisesti tulla voimassa olevien suhteiden lakkaaminen. ( 31 )

54. Sopimuksen, esimerkiksi urakka- tai toimitussopimuksen, jonka toteuttamiseen asetuksessa N:o 204/2011 säädetyt rajoittavat toimenpiteet ovat vaikuttaneet, puitteissa sovitut takaukset ja vastatakaukset mainitaan nimenomaisesti asetuksen 12 artiklassa ja nyt asetuksen 2016/44 17 artiklassa ”vaateina”, jotka on tämän säännöksen nojalla jätettävä huomiotta. Siten huolimatta takausten riippumattomasta luonteesta suhteessa alkuperäiseen sopimukseen, johon ne liittyvät, toimijoilta, jotka luetellaan asetuksen N:o 204/2011 12 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdassa ja nyt asetuksen 2016/44 17 artiklassa, kielletään ( 32 ) samojen artiklojen nojalla tällaisten takausten (tai vastatakausten) realisoiminen, mikäli käy ilmi, että mainitulla asetuksella säädetyt toimenpiteet ovat vaikuttaneet alkuperäisen sopimuksen toimeenpanoon.

55. Riippumatta suhteestaan alkuperäiseen sopimukseen takaukset ja vastatakaukset ovat myös itsessään sopimuksia, joihin asetuksella N:o 204/2011 säädetyt rajoittavat toimenpiteet voivat vaikuttaa 12 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

56. Kauppasaarron voimaantulo estää näet sen keston ajan niihin toimijoihin, joihin tällaiset toimenpiteet kohdistuvat (tai jotka kuuluvat asetuksen N:o 204/2011 12 artiklassa lueteltuihin kategorioihin), kuuluvien edunsaajien mahdollisuuden realisoida takauksen tai vastatakauksen ja siten estää takaajaa (tai vastatakauksen antajaa) suorittamasta velvoitettaan. Lisäksi takausten ja vastatakausten pidentäminen kielletään nimenomaisesti mainitussa 12 artiklassa ja se olisi, mikäli se sallittaisiin, asetuksen N:o 204/2011 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kiellon vastainen, kuten edellä on todettu. Koska takaaja (tai vastatakauksen antaja) ei voi suorittaa velvoitettaan ylivoimaisen esteen vuoksi, hän vapautuu sopimusvelvoitteiden täyttämiseen liittyvistä velvoitteista koko rajoittavien toimenpiteiden ja vaateiden huomiotta jättämistä koskevan lausekkeen voimassaoloajaksi. ( 33 ) Mikäli takauksen tai vastatakauksen voimassaoloaika päättyy ennen kauppasaarron päättymistä, se vapautuu velvoitteistaan lopullisesti. Sitä vastoin vaikka myönnettäisiin, että kauppasaartotoimenpiteiden säätäminen vain keskeyttää sopimusten toimeenpanon, riippumattomien takausten, joiden on sovittu olevan määräaikaisia, pitäminen voimassa yli aiemmin sovitun voimassaoloajan on joka tapauksessa mahdotonta. ( 34 )

57. Vaikka asetuksen N:o 204/2011 12 artiklassa ei nimenomaisesti mainita provisioita ja muita pankkitakauksen tai vastatakauksen antamiseen liittyviä kuluja, ne voivat kuulua mainitun artiklan soveltamisalaan siinä tapauksessa, että takaus- tai vastatakaussopimuksen täytäntöönpanoa estävät tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ja säännöksessä lueteltuihin kategorioihin kuuluvan toimijan esittämää tällaisten provisioiden ja kulujen maksuvaatimusta voidaan siten pitää vaatimuksena, joka esitetään sellaisten sopimusten yhteydessä, ”joiden suorittamiseen ovat vaikuttaneet” nämä toimenpiteet. ( 35 )

58. Kansallisen tuomioistuimen tehtävä on arvioida konkreettisesti, voidaanko – ja jos, niin millä tavoin – asetuksessa N:o 204/2011 ja asetuksessa 2016/44 tarkoitettua vaateiden huomiotta jättämistä koskevaa lauseketta soveltaa TG:n SH:lle esittämiin vaatimuksiin. Arvio on mielestäni tehtävä seuraavien kriteerien perusteella.

59. Sen ratkaisemiseksi, mitä lausekkeen versiota sovelletaan ajallisesti pääasiassa kyseessä oleviin maksuihin, on ensinnäkin erotettava toisistaan TG:n Sahara Bankille maksamat summat, joiden korvaamista TG vaatii SH:lta, ja ne summat, jotka viimeksi mainitun on suoritettava TG:lle lähinnä APG- ja PG-vastatakausten antamiseen liittyvinä provisioina. Ensimmäisessä kategoriassa on edelleen erotettava maksut, jotka on suoritettu asetuksen N:o 204/2011 voimaantulon ja asetuksen N:o 45/2014 voimaantulon (22.1.2014) välillä, ja ne, jotka on suoritettu tämän päivämäärän jälkeen, Sahara Bankin antamien takausten voimassaoloajan päättymiseen saakka. Ensiksi mainittuihin sovelletaan asetuksen N:o 204/2011 12 artiklan alkuperäistä versiota, kun taas viimeksi mainittuihin sovelletaan kyseistä artiklaa sellaisena kuin se oli muutettuna asetuksella N:o 45/2014. Sen sijaan en katso, että mihinkään näistä maksuista voitaisiin soveltaa asetusta 2016/44. Oikeus, jota oli sovellettava maksujen suorittamishetkellä, on merkityksellinen tutkittaessa, olivatko tällaiset maksut kiellettyjä vaateiden huomiotta jättämistä koskevan lausekkeen nojalla, ei suinkaan ajankohta, jona niihin liittyvien summien korvaamista vaaditaan oikeusteitse. Maksamattomien provisioiden, jotka SH:n on suoritettava TG:lle, osalta merkityksellistä on sen sijaan se, milloin niiden suoritusta vaaditaan, ja sovellettava asetus on näin ollen asetus 2016/44, jonka 17 artikla vastaa lisäksi sanamuodoltaan asetuksen N:o 204/2011 12 artiklaa.

60. Toiseksi ei ole epäilystä siitä, että Sahara Bank kuuluu asetuksen N:o 204/2011 12 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 45/2014, tarkoitettuun toimijoiden kategoriaan ja niin ollen maksut, jotka TG suoritti sille mainitun muutoksen voimaantulon jälkeen, voivat kuulua tässä artiklassa säädetyn kiellon soveltamisalaan, mikäli muut säännöksessä mainitut edellytykset täyttyvät. Samaa ei kuitenkaan voi todeta, kuten komissio asianmukaisesti korostaa kirjallisissa huomautuksissaan, artiklasta sellaisena kuin se oli ennen muutosta. Tämän seikan osalta on kansallisen tuomioistuimen tehtävä suorittaa tarpeelliset tutkimukset sen selvittämiseksi, voidaanko riita-asiassa, jota pääasia koskee, Sahara Bankin, joka TG:n kanssa tehdyn sopimuksen perusteella on HIB:n hyväksi annettuun takaukseen liittyvien kulujen maksuvelvoitteen velkoja, katsoa olevan ”henkilö tai yhteisö, joka esittää vaateen [Libyan hallituksen] välityksellä tai puolesta”. Mikäli näin ei ole, TG:n Sahara Bankille ennen asetuksen N:o 45/2014 voimaantuloa suorittamien maksujen ei kuitenkaan voida katsoa olevan asetuksen N:o 204/2011 12 artiklassa tarkoitetun kiellon vastaisia. Se, että TG:n voitaisiin pääasian olosuhteissa katsoa kuuluvan alkuperäisessä artiklassa tarkoitetun määritelmään piiriin tai kuuluvan saman artiklan 1 kohdan c alakohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 45/2014, tai asetuksen 2016/44 17 artiklassa tarkoitettuun toimijoiden kategoriaan, on sen sijaan mielestäni jo lähtökohdiltaan hylättävä. Yhtäältä on niin – kuten Saksan hallitus asianmukaisesti huomauttaa –, että pelkästään se, että Euroopan unioniin sijoittautunut pankki on tehnyt libyalaisen pankin kanssa takaussopimuksen, ei itsessään anna aihetta katsoa, että se toimisi tämän pankin nimissä pyytäessään toiselta Euroopan unioniin sijoittautuneelta pankilta, jonka kanssa sillä on vastatakaussopimus, libyalaiselle pankille maksettujen takausmaksujen palautusta. Toisaalta, kun on hylätty se näkökanta – kuten olen tehnyt tämän ratkaisuehdotuksen 44 kohdassa –, jonka mukaan kaikkia pääasiassa esillä olevan takaus- ja vastatakaussopimusten ketjun puitteissa esitettyjä vaatimuksia rasittaisi se, että toimien lopullisena päämääränä oli antaa takaus sellaisen toimijan hyväksi, joka mainitaan asetuksen N:o 204/2011 liitteiden II ja III luetteloissa, TG:n vaatimusta SH:n kanssa tehtyyn vastatakaussopimukseen liittyvien provisioiden maksamisesta voidaan pitää vain unioniin sijoittautuneen toimijan oman etunsa vuoksi esittämänä vaateena, jolla se pyrkii saamaan korvauksen palveluista, jotka se on suorittanut toiselle unioniin sijoittautuneelle toimijalle.

61. Lopuksi totean, että on kansallisen tuomioistuimen tehtävä selvittää, miten asetuksessa N:o 204/2011 säädetyt rajoittavat toimenpiteet ovat vaikuttaneet pääasiassa esillä oleviin takaus- ja vastatakaussopimuksiin, jotta se voisi arvioida, koskeeko, mikäli TG:n pääasiassa esittämien vaateiden katsotaan edellisessä kohdassa täsmennetyn perusteella kuuluvan tämän lausekkeen soveltamisalaan, lausekkeessa säädetty kielto niitä. Tämän seikan osalta totean ainoastaan, että on toki mahdollista, että kansallinen tuomioistuin päättelee tällaisessa selvityksessä, ettei asetuksessa N:o 204/2011 säädettyjen toimenpiteiden voi katsoa vaikuttaneen Sahara Bankin HIB:n hyväksi antamaan takaukseen, jonka antaminen on edellytys TG:n libyalaiselle pankille suorittamille maksuille – ja TG:n ja SH:n välillä tehtyihin vastatakaussopimuksiin olevan yhteyden vuoksi korvauksille, jotka viimeksi mainitun on suoritettava TG:lle. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että mainittu tuomioistuin voisi automaattisesti todeta, etteivät TG:n vaatimukset kuulu vaateiden huomiotta jättämistä koskevan lausekkeen soveltamisalaan, sillä asetuksessa N:o 204/2011 säädetyt rajoittavat toimenpiteet ovat epäilemättä vaikuttaneet toisistaan riippuvaisten sopimusten ketjuun, johon TG:n ja Sahara Bankin sopimus kuului, ja näin ollen koko monimutkaiseen ”takaustoimeen”. Tämän osalta totean, että mainitussa 12 artiklassa viitataan nimenomaisesti paitsi ”sopimuksiin”, joihin asetuksessa N:o 204/2011 säädetyt toimenpiteet ovat vaikuttaneet, myös kaikkiin ”toimiin”, joihin nämä toimenpiteet vaikuttavat.

F Viides ennakkoratkaisukysymys: asetuksen N:o 204/2011 9 artiklan mahdollinen soveltaminen

62. Viidennellä ennakkoratkaisukysymyksellä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä, kuuluvatko riita-asiassa, jota pääasia koskee, esillä olevat maksut tai jotkut maksuista asetuksen N:o 204/2011 5 artiklan 2 kohtaa koskevan poikkeuksen, josta säädetään saman asetuksen 9 artiklassa, soveltamisalaan.

63. Tämän seikan osalta totean ennen kaikkea, että mainittu poikkeus koskee sen 1 kohdan mukaisesti – joka, kuten komissio asianmukaisesti korostaa huomautuksissaan, ei kuitenkaan merkitse sellaisten maksujen sallimista, joiden on katsottava olevan vaateiden huomiotta jättämistä koskevan lausekkeen vastaisia – maksuja, jotka olisi suoritettava tileille, jotka on jäädytetty asetuksen N:o 204/2011 5 artiklan 1 kohdan nojalla, toisin sanoen liitteissä II ja III olevissa luetteloissa mainituille henkilöille, yhteisöille tai elimille kuuluville tileille. Näin ollen kansallisen menettelyn osalta vain maksut, jotka on suoritettu tai suoritettava HIB:lle tai Sahara Bankille sen ajanjakson aikana, jona ne mainittiin asetuksen N:o 204/2011 liitteessä III olevassa luettelossa, voivat kuulua tämän asetuksen 9 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. On todettava yhtäältä, että pääasia ei kuitenkaan koske HIB:lle suoritettuja maksuja, ja toisaalta, että se, ettei TG ole suorittanut mitään maksuja Sahara Bankille aikana, jona viimeksi mainittu oli luettelossa, ( 36 ) vaikuttaa riidattomalta osapuolten välillä. Näin ollen TG:n pääasiassa esittämät vaatimukset eivät koske suorituksia, jotka olisivat mahdollisesti saattaneet kuulua asetuksen N:o 204/2011 9 artiklan soveltamisalaan.

IV Ratkaisuehdotus

64. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Kúrian esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Libyan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä 2.3.2011 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 204/2011 5 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että – sellainen maksu, jonka Euroopan unioniin sijoittautunut pankki suorittaa tämän asetuksen liitteen III luettelossa mainitulle libyalaiselle pankille kuluista, jotka syntyvät takauksen perustamisesta sellaisen yhteisön hyväksi, joka niin ikään mainitaan luettelossa, on kiellettyä varojen saataville asettamista – sellainen maksu, jonka Euroopan unioniin sijoittautunut pankki suorittaa libyalaiselle pankille, jota ei mainita asetuksen N:o 204/2011 liitteissä II ja III olevissa luetteloissa, kuluista, jotka syntyvät tällaiseen luetteloon merkityn yhteisön hyväksi annettavan takauksen perustamisesta, ei ole kiellettyä varojen asettamista saataville tai hyödynnettäviksi, mikäli – maksettavia rahasummia ei suoriteta edelleen luettelossa mainitulle luonnolliselle henkilölle, yhteisölle tai elimelle – tällaisen toimijan ja maksun vastaanottavan libyalaisen oikeushenkilön välillä ei ole sellaista oikeudellista tai taloudellista sidettä, jonka vuoksi mainittu toimija saattaisi saada nämä rahasummat käyttöönsä – mainitut maksut eivät vaikuta, suoraan tai välillisesti, edunsaajana olevan libyalaisen yhteisön mahdollisuuteen saada takaus libyalaisesta pankista realisoiduksi, eikä Euroopan unioniin sijoittautunut pankki kata niillä kustannuksia, jotka mainitun yhteisön olisi sopimuksen mukaan maksettava – samoin edellytyksin sellainen yhden Euroopan unioniin sijoittautuneen pankin toiselle Euroopan unioniin sijoittautuneelle pankille suorittama maksu, joka kattaa libyalaisen pankin, jota ei mainita asetuksen N:o 204/2011 liitteissä II ja III olevissa luetteloissa, hyväksi annettavan vastatakauksen perustamisesta syntyvien kulujen kattamiseksi, kun vastatakaus annetaan takauksen antamiseksi sellaiselle yhteisölle, joka takauksen antamisen jälkeen on merkitty mainittuihin luetteloihin, ei ole kiellettyä varojen asettamista saataville tai hyödynnettäviksi. 2) Asetuksen N:o 204/2011 12 artiklaa, ennen asetuksella N:o 45/2014 tehtyä muutosta ja sellaisena kuin se on muutettuna, on tulkittava siten, että tässä artiklassa tarkoitettu vaateiden huomiotta jättäminen koskee takauksen tai vastatakauksen antamisesta syntyneiden kulujen maksuvaatimusta, mikäli vaatimuksen esittää tässä artiklassa tarkoitettu toimija ja mikäli asetuksessa N:o 204/2011 säädetyt toimenpiteet ovat vaikuttaneet, suoraan tai välillisesti, kokonaan tai osittain takaus- tai vastatakaussopimuksen täytäntöönpanoon tai toimeen, johon sopimus liittyy. 3) Asetuksen N:o 204/2011 12 artiklan 1 kohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 45/2014, on tulkittava siten, että Euroopan unioniin sijoittautunut pankki, jolla on libyalaisen yhteisön hyväksi annettavasta pankkitakauksesta tehdyistä sopimuksista muodostuvan sopimusten ketjuun kuuluvan vastatakaussopimuksen perusteella velvollisuus suorittaa takausmaksut libyalaiselle pankille, ei kuulu tämän säännöksen c alakohdassa mainittuihin toimijoihin, ellei mikään seikka anna aihetta katsoa sen toimivan libyalaisen pankin nimissä tai lukuun. 4) Asetuksen N:o 204/2011 9 artiklaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta pääasiassa esillä olevien kaltaisiin maksuihin, jotka on suoritettu tai suoritettava sellaisten toimijoiden hyväksi, joihin mainitussa asetuksessa säädetyt rajoittavat toimenpiteet eivät vaikuta.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: italia.

( 2 ) EUVL 2011, L 58, s. 1.

( 3 ) Libyan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EU) 204/2011 kumoamisesta 18.1.2016 annettu neuvoston asetus (EU) 2016/44 (EUVL 2016, L 12, s. 1).

( 4 ) Libyan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä 28.2.2011 annettu neuvoston päätös 2011/137/YUTP (EUVL 2011, L 58, s. 53). Tämä päätös kumottiin neuvoston päätöksellä (YUTP) 2015/1333, joka annettiin 31.7.2015 (EUVL 2015, L 206, s. 34).

( 5 ) Annettu 26.2.2011.

( 6 ) Ks. asetuksen N:o 204/2011 johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale.

( 7 ) Asetuksen N:o 204/2011 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa täsmennetään seuraavaa: ”1. Liitteeseen II sisältyvät luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet, jotka Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto tai pakotekomitea on nimennyt YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1970 (2011) 22 kohdan mukaisesti. 2. Liitteessä III luetellaan ne luonnolliset ja oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet, joita liite II ei kata ja joiden neuvosto on päätöksen 2011/137/YUTP 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti todennut olevan sellaisia henkilöitä ja yhteisöjä, jotka ovat osallistuneet Libyassa tapahtuneiden vakavien ihmisoikeusloukkausten määräämiseen, valvontaan tai muuhun ohjaamiseen tai olleet siinä osallisina, mukaan lukien osallistuminen tai osallisuus siviiliväestöön tai infrastruktuuriin kohdistuneiden hyökkäysten, ilmapommitukset mukaan lukien, suunnitteluun, johtamiseen, määräämiseen tai suorittamiseen kansainvälisen oikeuden vastaisesti, tai tällaisten henkilöiden tai yhteisöjen puolesta tai niiden johdolla toimivia henkilöitä ja yhteisöjä tai niiden omistuksessa tai määräysvallassa olevia yhteisöjä.”

( 8 ) Asetuksen N:o 204/2011 1 artiklan a kohdan iv, v ja vi alakohdan mukaan asetuksessa tarkoitettuja ”varoja” ovat ”iv) korot, osingot tai muu omaisuudesta saatava tai kertyvä tulo tai arvo; v) luotot, kuittausoikeudet, takaukset, suoritustakaukset tai muut rahoitussitoumukset; vi) remburssit, konossementit, kauppakirjat”.

( 9 ) Libyan tilanteen johdosta määrättävistä toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 204/2011 muuttamisesta 27.5.2013 annetussa neuvoston asetuksessa (EU) N:o 488/2013 (EUVL 2013, L 141, s. 1) asetuksen N:o 204/2011 9 artiklan 1 kohdan alkuperäiseen tekstiin on lisätty kaksi alakohtaa, joissa tarkoitetuilla maksutyypeillä ei ole yhteyttä pääasian tosiseikkoihin.

( 10 ) Ensimmäisen kerran artiklaa muutettiin Libyan tilanteen johdosta määrättävistä toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 204/2011 muuttamisesta 25.3.2011 annetulla neuvoston asetuksella (EU) N:o 296/2011 (EUVL 2011, L 80, s. 2). Uudessa tekstissä oli kaksi kohtaa. Ensimmäinen kohta sisälsi 12 artiklan alkuperäisen tekstin, johon oli lisätty vain viittaus turvallisuusneuvoston päätöslauselmaan 1973 (2011). Toinen kohta on sen sijaan seuraava: ”Tässä asetuksessa säädettyjen velvoitteiden täytäntöönpanemiseksi vilpittömässä mielessä toteutetut toimenpiteet eivät aiheuta luonnollisille henkilöille, oikeushenkilöille, yhteisöille tai elimille minkäänlaista korvausvastuuta.”

( 11 ) Libyan tilanteen johdosta määrättävistä toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 204/2011 muuttamisesta 20.1.2014 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 45/2014 (EUVL 2014, L 16, s. 1).

( 12 ) Ks. Libyan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 204/2011 16 artiklan 2 kohdan täytäntöönpanosta 28.1.2014 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 74/2014, 1 ja 2 artikla.

( 13 ) Ks. Libyan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 204/2011 16 artiklan 2 kohdan täytäntöönpanosta 1.9.2011 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 872/2011, 1 ja 2 artikla.

( 14 ) Kyseessä oli 1668927,72 euron summa, johon tulivat lisäksi summat, jotka SH oli tallettanut joka kuudes kuukausi talletussopimuksen keston ajan, sekä talletuksen korot.

( 15 ) Vastakanne perustui ensisijaisesti sopimusvelvoitteen täyttämiseen, toissijaisesti vahingonkorvaukseen ja kolmanneksi perusteettomaan etuun.

( 16 ) Lyhyyden vuoksi viittaan vastatakauksen ”kuluilla” kaikkiin niihin provisioihin ja kuluihin, jotka SH oli sitoutunut maksamaan TG:lle APG- ja PG-vastatakausten antamisesta, kuten tämän ratkaisuehdotuksen 13 kohdassa todetaan.

( 17 ) Myös tässä viittaan kaikkiin kuluihin (provisioihin ja muihin kuluihin), jotka TG:n oli maksettava Sahara Bankille, joka toimi asiassa toimeksiantajana.

( 18 ) Ks. tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä sekä Afganistaniin suuntautuvien tiettyjen tavaroiden ja palvelujen viennin kieltämisestä, Afganistanin Talebania koskevien lentokiellon ja varojen sekä muiden taloudellisten resurssien jäädyttämisen laajentamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 467/2001 kumoamisesta 27.5.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 881/2002 (EYVL 2002, L 139, s. 9) osalta tuomio 11.10.2007, Möllendorf ym. (C-117/06, EU:C:2007:596, 49 ja 62 kohta).

( 19 ) Muistutan, että 29.6.2010 annetussa tuomiossa E ja F (C-550/09, EU:C:2010:382, 67 ja 68 kohta) unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi 27.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2580/2001 (EYVL 2001, L 344, s. 70) 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa – jonka sanamuoto on lähes sama kuin asetuksen N:o 402/2011 5 artiklan 2 kohdassa – esiintyvällä ilmaisulla ”luovuttaa – – käyttöön””on laaja merkitys ja se kattaa kaikki toimet, jotka ovat tarpeen, jotta asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainittu henkilö, ryhmä tai yhteisö voi todella saada täyden määräämisvallan kyseessä oleviin varoihin, muihin rahoituksen lähteisiin tai taloudellisiin resursseihin”, ja että tällainen merkitys ”ei riipu siitä, onko kyseessä olevan käyttöön luovuttajan ja tällaisen luovuttamisen vastaanottajan välillä jokin side”, ks. myös tuomio 11.10.2007, Möllendorf ja Möllendorf-Niehuus (C-117/06, EU:C:2007:596, 51 kohta).

( 20 ) Ks. neuvoston asiakirja nro 15598/17, 8.12.2017, Pakotteita koskevat suuntaviivat – päivitys, 55 a–55 e kohta.

( 21 ) Korostan kuitenkin, että heti vaadittaessa maksettavia takauksia koskevan kansainvälisen käytännön mukaan takaus ja kulujen säännöllinen maksaminen ovat toisistaan riippumattomia, ks. Règles uniformes de la Chambre de commerce internationale (ICC) relatives aux garanties sur demande, revision 2010, 32 artiklan c kohta.

( 22 ) Esimerkiksi edellisessä alaviitteessä viitattujen kansainvälisen kauppakamarin (ICC) yhtenäisten sääntöjen 32 artiklan b kohdassa tarkoitetussa tapauksessa.

( 23 ) Se, että tällainen toimija saa takauksen kohteena olevat määrät käyttöönsä vain siinä tapauksessa, että se pyytää ja saa luvan realisoida takauksen, ei ole merkityksellistä, koska tämä kuitenkin hyötyy taloudellisesti pelkästään takauksen olemassaolosta (lisäksi se libyalaisen pankin myöntämänä saatetaan lähtökohtaisesti realisoida asetuksessa N:o 204/2011 säädetyistä toimenpiteistä johtuvista esteistä huolimatta); ks. analogisesti – vaikkakin toisessa, Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä 19.4.2007 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 423/2007 (EUVL 2007, L 103, s. 1) tarkoitetun taloudellisen resurssin välillistä saataville asettamista koskevan kiellon asiayhteydessä – tuomio 21.12.2011, Afrasiabi ym. (C-72/11, EU:C:2011:874, 45–47 kohta), jossa unionin tuomioistuin on todennut, että jo se, että kyseessä olevaa resurssia on mahdollista käyttää, vaikka kyseinen omaisuus ei olisi heti käyttövalmis, sellaisten varojen, tavaroiden tai palveluiden hankkimiseen, jotka voivat edistää toimintaa, jonka estämiseen unionin määräämillä rajoittavilla toimenpiteillä pyritään, voi kuulua näillä säännöksillä säädettyjen kieltojen piiriin. Toisin kuin Saksan hallitus en pidä merkityksellisenä myöskään sitä, että oikeudesta takauksen realisoimiseen saatava etu ei vaikuta toimeksiantajana olevan ja takauksen kulut maksavan pankin omaisuuteen vaan pikemminkin takaajana olevan pankin. Tämän ratkaisuehdotuksen 42 kohdassa esitetyissä olosuhteissa tällaisen edun ja mainittujen kulujen maksamisen välillä olisi suora yhteys, ks. a contrario tuomio 29.4.2010, M ym. (C-340/08, EU:C:2010:232, 41 kohta ja seuraavat kohdat).

( 24 ) Tällaiset toimet ovat muita kuin niitä, jotka olisivat muodollisesti asetuksen N:o 204/2011 5 artiklan 2 kohdassa mainittujen kieltojen vastaisia, ja kattavat toiminnan, joka on muodolliselta ilmiasultaan objektiivisten seikkojen perusteella sellainen, että sillä ei rikota mainitun asetuksen 5 artiklan 2 kohtaa, mutta jonka suorana tai välillisenä tarkoituksena tai tuloksena kuitenkin on sellaisenaan tai yhdessä muiden toimien kanssa mainitussa artiklassa tarkoitetun kiellon rikkominen; ks. analogisesti tuomio 21.12.2011, Afrasiabi ym. (C-72/11, EU:C:2011:874, 45–47 ja 60 kohta), joka koskee asetuksen N:o 423/2007 7 artiklan 4 kohtaa.

( 25 ) Muistutan, että nämä kulut ovat yhtäältä niitä, jotka oli maksettava TG:lle vastatakausten antamisesta, ja toisaalta niitä, jotka TG maksoi Sahara Bankille HIB:n hyväksi annettujen APG- ja PG-takausten perustamisesta ja jotka, kuten edellä on todettu, SH:n olisi sopimuksen mukaan pitänyt korvata TG:lle.

( 26 ) Vaikka lauseke ei sisältynyt yhteiseen esitykseen Libyan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annettavaan neuvoston asetukseen (KOM(2011) 108 lopullinen), neuvosto lisäsi sen asetuksen säätämismenettelyssä.

( 27 ) Rajoittavien toimenpiteiden (sanktiot) täytäntöön panemiseksi yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puitteissa 15.6.2012 annetut neuvoston suuntaviivat, asiakirja 11205/12, ks. asetuksen N:o 45/2014 johdanto-osan toinen perustelukappale.

( 28 ) Vaateiden huomiotta jättämistä koskevasta lausekkeesta säädettiin ensimmäistä kertaa asetuksen N:o 3541/92 2 artiklassa, Irakiin sen Kuwaitiin tekemän hyökkäyksen vuoksi kohdistetun kauppasaarron yhteydessä, ks. 7.12.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3541/92 2 artikla, jossa kielletään täyttämästä sellaisia sopimuksia ja toimia koskevia Irakista tulevia vaatimuksia, joiden täytäntöönpanoon Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma 661 (1990) ja siihen liittyvät päätöslauselmat ovat vaikuttaneet (EYVL 1992, L 361, s. 1). Ks. uudempi asiakirja 15598/17.

( 29 ) Tällaisten lausekkeiden tarkoitus ilmaistaan selvästi asetuksen N:o 3541/92 johdanto-osassa (johdanto-osan neljäs ja viides perustelukappale), jossa neuvosto totesi ensin, että Irakin vastaisen kauppasulun vuoksi yhteisön ja kolmansien maiden taloudelliset toimijat olivat vaarassa joutua Irakin esittämien vaatimusten kohteeksi (vuonna 1990 säädetyn irakilaisen lain mukaan irakilaiset sopimuspuolet eivät olleet vastuussa vahingoista, jotka johtuivat sopimusvelvoitteiden täyttämättä jättämisestä kauppasaarron vuoksi, mutta ulkomaiset sopimuspuolet olivat sitä vastoin vastuussa irakilaisille näistä toimenpiteistä aiheutuneista vahingoista), ja katsoi, että oli ”tarpeen suojella taloudellisia toimijoita pysyvästi tällaisilta vaatimuksilta ja estää Irakia saamasta korvausta kauppasulun haittavaikutuksista”.

( 30 ) Siten esimerkiksi Irakia koskevan kattavan kauppasaarron kumoaminen tietyistä Euroopan yhteisön ja Irakin talous- ja rahoitussuhteita koskevista erityisrajoituksista ja asetuksen (EY) N:o 2465/1996 kumoamisesta 7.7.2003 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1210/2003 (EUVL 2003, L 169, s. 6) ja sen korvaaminen erityisillä rajoittavilla toimenpiteillä ei vaikuttanut kiellosta täyttää Irakista tulevia vaatimuksia annettuun asetukseen N:o 3541/92, joka on edelleen voimassa (ks. asetuksen N:o 1210/2003 johdanto-osan 16 perustelukappale). Edelleen on niin, että vaateiden huomiotta jättämistä koskeva lauseke on jäänyt voimaan huolimatta siitä, että turvallisuusneuvosto antoi 5.4.1999 Libyan kauppasaarron keskeyttämistä koskevan päätöslauselman 1192, ja siitä, että kauppasaarto on päättynyt, ks. 14.10.2004 annettu päätös 2004/698/YUTP.

( 31 ) Asetuksessa N:o 3541/92 säädetyn ”no claims clausen” (vaateiden huomiotta jättämistä koskeva lauseke) osalta eräiden jäsenvaltioiden oikeuskäytännöissä on samankaltaisia ratkaisuja; ks., riippumattomien takausten osalta Tribunale di Padovan 1.10.1993 antama tuomio, varsin paljon pääasiassa esillä olevan asian kaltaisessa asiassa, Cour d’appelin (Pariisi) 23.6.1995 antama tuomio ja House of Lordsin 5.6.2001 antama tuomio Shanning International Ltd. v. Lloyds TSB Bank plc., Lloyds TSB Banc plc. Rasheed Bank (2001) UKHL 31. Ks. tästä kysymyksestä Marchand, A., L’embargo en droit du commerce international, Bryssel, 2012, s. 406 ja sitä seuraavat sivut.

( 32 ) Asetuksen N:o 204/2011 12 artiklan terminologian (sellaisena kuin se oli ennen asetuksella N:o 45/2014 tehtyä muutosta ja sellaisena kuin se on muutettuna) ja asetuksen 2016/44 17 artiklan perusteella voidaan päätellä, että kysymyksessä on todellinen kielto (ks. italiankielisen version lisäksi erityisesti ranskankielinen teksti ”il n’est fait (aucun) droit à aucune demande”, englanninkielinen ”no claims – – shall be granted” tai ”satisfied”, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 45/2014 ja asetuksen 2016/44 17 artiklassa, ja saksankielinen ”werden keine Forderungen – – zugelassen”, asetuksen N:o 204/2011 12 artiklan alkuperäisessä tekstissä ja ”Ansprüche – – werden nicht erfüllt”, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 45/2014, ja ”Forderungen – – werden nicht erfullt” asetuksen 2016/44 17 artiklan tekstissä.

( 33 ) Heti vaadittaessa maksettavia takauksia ja vastatakauksia koskevan vastuun osalta ks. kansainvälisen kauppakamarin yhtenäisten sääntöjen, joihin viitataan tämän ratkaisuehdotuksen 21 alaviitteessä, 26 artikla.

( 34 ) Ei vain sen vuoksi, että se tuottaisi samankaltaisia vaikutuksia kuin oikeuspaikkalauseke, vaan myös siksi, että riippumattoman, määräaikaisen takauksen lykkääminen määrittelemättömäksi ajaksi sopisi huonosti yhteen sen velvoitteen peruuttamattoman luonteen kanssa, johon takaaja takauksen voimassaoloaikana sitoutuu.

( 35 ) Se, ettei kyseessä ole ”korvaava suoritus”, ei mielestäni – toisin kuin Saksan hallitus väittää – aseta tällaista päätelmää kyseenalaiseksi, koska asetuksen N:o 204/2011 12 artiklan tai asetuksen 2016/44 17 artiklan tekstissä ei ole mitään, minkä vuoksi niiden soveltamisalasta voitaisiin sulkea pois sellaisen sopimuksen täytäntöönpanoa koskeva vaatimus, johon rajoittavat toimenpiteet vaikuttavat. Näiden artiklojen tekstissä mainitaan vahingonkorvaukset, korvausvaateet tai vakuudelliset vaatimukset säännösten soveltamisalaan kuuluvina, mutta vaateiden huomiotta jättämistä koskeva kielto ei koske vain näitä vaatimuksia. Korostan lisäksi, että TG:n vastakanne koskee toissijaisesti vahingonkorvausta tai korvausta perusteettomasta edusta.

( 36 ) Saksan hallituksen tavoin pidän mahdollisena, että tällaiset maksut olisi voitu sallia asetuksen N:o 204/2011 9 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla, mutta ainoastaan sillä edellytyksellä, etteivät ne puolestaan johtaisi siihen, että varoja asetettaisiin, suoraan tai välillisesti, HIB:n saataville tai hyödynnettäviksi (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 38–40 ja 42 ja 43 kohta).