Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarve – Kanne peruutetusta toimesta

(EY 231 artikla ja EY 233 artikla)

2. Maatalous – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattaminen – Direktiivi 91/414 – Menettely, jossa mainittujen tuotteiden tehoaineet sisällytetään kyseisen direktiivin liitteeseen I – Komission harkintavalta

(Komission asetuksen N:o 451/2000 8 artikla; neuvoston direktiivin 91/414 8 artiklan 2 kohta)

3. Maatalous – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattaminen – Direktiivi 91/414 – Menettely, jossa mainittujen tuotteiden tehoaineet sisällytetään kyseisen direktiivin liitteeseen I – Tieteellinen epävarmuus aineen vaarattomuudesta

(Komission asetuksen N:o 451/2000 6 artiklan 1, 2 ja 3 kohta sekä 8 artiklan 5 kohta)

4. Kansanterveyden suojelu – Riskinarviointi – Ennalta varautumisen periaatteen soveltaminen – Ulottuvuus – Riskin ja vaaran käsitteet

(EY 3 artikla, EY 6 artikla, EY 152 artiklan 1 kohta, EY 153 artiklan 1 ja 2 kohta sekä EY 174 artiklan 1 ja 2 kohta)

5. Maatalous – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattaminen – Direktiivi 91/414 – Menettely, jossa mainittujen tuotteiden tehoaineet sisällytetään kyseisen direktiivin liitteeseen I

(Komission asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 ja 9 kohta)

6. Maatalous – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattaminen – Direktiivi 91/414 – Menettely, jossa mainittujen tuotteiden tehoaineet sisällytetään kyseisen direktiivin liitteeseen I – Menettely komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä

(Neuvoston päätöksen 1999/468 5 artiklan 4 kohta)

7. Kumoamiskanne – Kanneperusteet – Perustelujen puuttuminen tai puutteellisuus – Tosiseikkoja koskeva arviointivirhe – Eroavaisuudet

(EY 230 ja EY 253 artikla)

Tiivistelmä

1. Kantajalla voi olla edelleen perusteltu intressi saada peruutettu toimi kumotuksi, koska peruuttamisella ei ole samoja oikeudellisia seurauksia kuin sillä, että unionin yleinen tuomioistuin mahdollisesti kumoaa toimen. Toimielimen toimen peruuttaminen ei nimittäin tarkoita toimen lainvastaisuuden myöntämistä, ja se tulee voimaan peruuttamishetkellä, kun taas toimen kumoaminen tulee voimaan takautuvasti.

Kun toimi kumotaan, toimen toteuttaneen toimielimen on toteutettava tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Nämä toimenpiteet tarkoittavat muun muassa sitä, että kumoamistuomiossa todetut lainvastaisuudet korjataan. Näin saadaan toimielin muuttamaan kantajan olosuhteet tarkoituksenmukaisiksi tai välttämään samanlaisen päätöksen tekeminen.

(ks. 68 ja 69 kohta)

2. Kuten kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun direktiivin 91/414 viidennestä, kuudennesta ja yhdeksännestä perustelukappaleesta ilmenee, kyseisellä direktiivillä pyritään yhteisön sisäisen kasvinsuojeluaineiden kaupan rajoitusten poistamiseen pitämällä kuitenkin yllä korkea ympäristön sekä ihmisten ja eläinten terveyden suojelun taso. Tässä yhteydessä on todettava, että komissiolla on tältä osin oltava paljon harkintavaltaa, jotta se voi tehokkaasti tavoitella sille asetettua päämäärää, kun otetaan huomioon ne monitahoiset tekniset arvioinnit, jotka sen on tehtävä.

Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) lausunto ei sido komissiota direktiivin 91/414 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman toisen ja kolmannen vaiheen täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan säännösten yhteydessä. Vaikka nimittäin onkin totta, että komissio tekee päätöksensä kyseessä olevan aineen sisällyttämättä jättämisestä tai sisällyttämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I saatuaan EFSAn lausunnon, asetukseen N:o 451/2000 ei sisälly mitään mainintaa siitä, että komissio olisi velvollinen noudattamaan EFSAn lausuntoja niiden sisällön osalta ja ettei sillä olisi lainkaan harkintavaltaa. Säännöksistä seuraa näin ollen selvästi, että esittelevän jäsenvaltion kanta arviointimenettelyssä ei ole ratkaiseva.

(ks. 86, 87 ja 95 kohta)

3. Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun direktiivin 91/414 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman toisen ja kolmannen vaiheen täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 5 kohdassa säädetään, että uusien tutkimusten toimittaminen ei ole sallittua, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mainitun direktiivin 7 artiklan soveltamista. Esittelevä jäsenvaltio voi kuitenkin Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) suostumuksella pyytää ilmoittajia esittämään vahvistetussa määräajassa esittelevän jäsenvaltion tai EFSAn asiakirja-aineiston selventämiseksi tarpeelliseksi katsomia lisätietoja.

Lisätietojen toimittamisen tarkoituksena voi tämän vuoksi olla ainoastaan sellaisten seikkojen selventäminen, jotka on jo esitetty täydellisessä asiakirja-aineistossa, joka ilmoittajien on jätettävä.

Täydentävän tutkimuksen toimittaminen on puolestaan mahdollista ainoastaan sikäli kuin se on ollut meneillään täydellisen asiakirja-aineiston jättämishetkellä, sen toimittamisesta on ilmoitettu kyseistä aineistoa jätettäessä ja se on toimitettu viimeistään yhden vuoden kuluessa tämän saman asiakirja-aineiston toimittamisesta.

(ks. 110, 111 ja 113 kohta)

4. EY 152 artiklan 1 kohdassa määrätään, että kaikkien yhteisön politiikkojen ja toimintojen määrittelyssä ja toteuttamisessa varmistetaan ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu. Ennalta varautumisen periaate on yhteisön oikeuden yleinen periaate, ja se velvoittaa asianomaiset viranomaiset toteuttamaan niille asiaa koskevassa lainsäädännössä annettujen toimivaltuuksien käyttämistä koskevan täsmällisen sääntelyn mukaisesti asianmukaisia toimenpiteitä tiettyjen kansanterveyteen, turvallisuuteen ja ympäristöön kohdistuvien mahdollisten riskien ehkäisemiseksi, jolloin näiden intressien suojeluun liittyvät vaatimukset ovat ensisijaisia taloudellisiin intresseihin nähden.

Riskien arviointi tarkoittaa, että yhteisön toimielimen, jonka on ryhdyttävä jostakin ilmiöstä aiheutuvia mahdollisesti kielteisiä vaikutuksia koskeviin toimenpiteisiin, on arvioitava tieteellisen riskinarvioinnin perusteella, ylittävätkö viimeksi mainitut riskitason, jota voidaan pitää yhteiskunnan kannalta hyväksyttävänä. Jotta yhteisön toimielimet voisivat arvioida riskejä, niillä on siten oltava käytettävissään yhtäältä tieteellinen riskinarviointi ja toisaalta niiden on määritettävä riskitaso, jota ei pidetä hyväksyttävänä yhteiskunnan kannalta.

Tieteellinen riskinarviointi on tieteellinen menettely, jonka on yhteisesti hyväksytty muodostuvan – mahdollisuuksien mukaan – vaaran tunnistamisesta, vaaralle altistumisen arvioinnista ja riskin luonnehdinnasta.

Tässä yhteydessä käsite ”riski” vastaa siis tiettyjen toimenpiteiden tai menettelytapojen hyväksymisestä oikeusjärjestyksessä suojatulle oikeushyvälle aiheutuvien haittavaikutusten todennäköisyyttä. ”Vaaran” käsitettä käytetään puolestaan yleisesti laajemmassa merkityksessä kuvaamaan kaikkia tuotteita tai menetelmiä, joilla voi olla haittavaikutuksia ihmisten terveydelle.

Sellaisen riskitason määrittäminen, jota ei katsota mahdolliseksi hyväksyä, kuuluu sovellettavien normien noudattamisen kautta yhteisön toimielimille, joiden on tehtävä poliittinen valinta, jolla vahvistetaan yhteiskunnan kannalta asianmukainen suojelun taso. Näiden toimielinten on määritettävä ihmisten terveydelle aiheutuville haittavaikutuksille ja näiden mahdollisten vaikutusten vakavuudelle kriittinen todennäköisyystaso, jota ne eivät enää pidä yhteiskunnan kannalta hyväksyttävänä ja jonka ylittyessä ihmisten terveyden suojelemiseksi on turvauduttava ennalta ehkäiseviin toimenpiteisiin jäljellä olevasta tieteellisestä epävarmuudesta huolimatta.

Kyseistä riskitasoa määritettäessä yhteisön toimielimiä sitoo niiden EY 152 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukainen velvollisuus varmistaa ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu. Tämän korkean tason ei tarvitse välttämättä olla teknisesti korkein mahdollinen ollakseen tämän määräyksen mukainen.

(ks. 143–149 kohta)

5. Sellaisen säännöksen, jossa säädettäisiin eksplisiittisesti tai implisiittisesti direktiivin 91/414 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman toisen ja kolmannen vaiheen täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 451/2000 8 artiklassa vahvistetun määräajan kaltaisen menettelyllisen määräajan ylittämisen seurauksista, puuttuessa kyseessä oleva ylittäminen voi aiheuttaa sen toimen, jonka toteuttamismenettelyyn kyseessä oleva määräaika kuuluu, täydellisen tai osittaisen kumoamisen ainoastaan, jos voidaan osoittaa, että ilman tätä virhettä kanteen kohteena oleva toimi olisi voinut olla sisällöltään erilainen.

(ks. 203 kohta)

6. Menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä tehdyn päätöksen 1999/468 5 artiklan 4 kohdasta seuraa, että jos toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai jos lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä ja antaa siitä tiedon Euroopan parlamentille. Yhteisön lainsäätäjä on käyttäessään ilmaisua ”viipymättä” antanut komissiolle tiettyä harkinnanvaraa samalla, kun se on toisaalta määrätty toimimaan nopeasti. Tässä yhteydessä sen ajan pituutta, joka komissiolla on käytettävissään eri toimintavaihtoehtojensa tutkimiseksi, on arvioitava käsiteltävän asian monitahoisuuden perusteella.

Sen arvioimiseksi, onko komissio toiminut viipymättä, on tarkistettava, onko se toiminut käsiteltävän asian olosuhteet huomioon ottaen kohtuullisessa ajassa, ja sille on jätettävä laaja harkintavalta kompromissin saavuttamiseksi.

Näin ollen ja sitäkin suuremmalla syyllä, kun kyseessä on sääntelykomitea, komission käytettävissä on oltava laaja ajallinen harkintavalta, joka riippuu asian vaikeudesta, monitahoisuudesta ja herkkyydestä, kompromissiin pyrkimiseksi komiteassa ennen toimenpide-ehdotuksen esittämistä äänestettäväksi.

(ks. 211, 218, 219, 222 ja 223 kohta)

7. EY 253 artiklan rikkomista koskeva kanneperuste on ilmeistä arviointivirhettä koskevasta kanneperusteesta erillinen kanneperuste. Ensin mainittu kanneperuste, jossa vedotaan perusteluiden puuttumiseen tai niiden puutteellisuuteen, koskee EY 230 artiklassa tarkoitettua olennaisten menettelymääräysten rikkomista, ja se on sellainen ehdoton kumoamisperuste, joka yhteisöjen tuomioistuinten on tutkittava omasta aloitteestaan, kun taas jälkimmäinen kanneperuste, jossa on kyse päätöksen aineellisesta laillisuudesta, koskee samassa EY 230 artiklassa tarkoitettua perustamissopimuksen soveltamista koskevan oikeussäännön rikkomista ja unionin tuomioistuimet voivat tutkia sen ainoastaan, jos kantaja on siihen vedonnut. Perusteluvelvollisuus on näin ollen perustelujen oikeellisuutta koskevasta kysymyksestä erillinen kysymys.

(ks. 245 kohta)