ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Virkamies ei voi vedota sisäisten ohjeiden tulkintaan, joka on henkilöstösääntöjen yleisten säännösten sanamuodon vastainen, riitauttaakseen päätöksen ylityötunneista maksettavan kiinteämääräisen korvauksen poistamisesta pelkästään sen seurauksena, että hänet on ylennetty palkkaluokkaan AST 5 ja sittemmin palkkaluokkaan AST 6.

Henkilöstösääntöjen 56 artiklan ensimmäisestä, toisesta ja kolmannesta kohdasta yhdessä luettuina ilmenee, että lainsäätäjän tarkoituksena on ollut suojella virkamiehiä velvollisuudelta tehdä kohtuuttomasti ylityötä mutta samalla varata oikeus tehdyistä ylityötunneista maksettavaan korvaukseen tai palkkaan pelkästään palkkaluokkien alimpien tasojen virkamiehille, jotka saavat tästä syystä pienempää palkkaa kuin muut kollegat, joilla on muun muassa virkaikänsä vuoksi korkeampi palkkaluokka ja parempi palkka.

Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja ”raha-asioita koskevia riitoja” ovat paitsi virkamiesten tai toimihenkilöiden toimielintä vastaan nostamat vastuuta koskevat kanteet myös kaikki kanteet, joissa vaaditaan, että toimielin maksaa virkamiehelle tai toimihenkilölle rahasumman, johon tämä katsoo olevansa oikeutettu henkilöstösääntöjen mukaisesti tai muun sellaisen toimen mukaisesti, jota hänen palvelussuhteeseensa sovelletaan.

Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan mukaan unionin tuomioistuimilla on raha-asioita koskevissa riidoissa täysi harkintavalta, jonka mukaisesti niille kuuluu kokonaisvaltaisen ratkaisun antaminen niiden käsiteltäväksi saatettuihin oikeusriitoihin, eli niiden on lausuttava kaikista virkamiehen tai toimihenkilön oikeuksista ja velvollisuuksista niitä tapauksia lukuun ottamatta, joissa kyseessä olevalle toimielimelle toimitetaan tuomion tietty osa pantavaksi täytäntöön unionin tuomioistuinten valvonnan alaisena ja unionin tuomioistuinten vahvistamin täsmällisin edellytyksin. Näin ollen unionin tuomioistuinten on tarvittaessa velvoitettava toimielin maksamaan summa, johon asianomainen on oikeutettu henkilöstösääntöjen tai jonkin muun oikeudellisen toimen mukaisesti.

(ks. 93 ja 94 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 18.12.2007, Weißenfels v. parlamentti (C‑135/06 P, EU:C:2007:812, 65 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 2.7.2009, Giannini v. komissio (F‑49/08, EU:F:2009:76, 40–42 kohta)
Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 11 artiklan 2 kohdan kanssa ei ole ristiriidassa niiden liitteessä VIII olevan 11 ja 12 artiklan uusien yleisten täytäntöönpanosäännösten soveltaminen, siltä osin kuin on kyse toisessa eläkejärjestelmässä saavutettujen eläkeoikeuksien sellaisesta siirtämisestä unionin eläkejärjestelmään, jota haettiin ennen näiden yleisten täytäntöönpanosäännösten antamista mutta joka toteutettiin niiden voimaantulon jälkeen.

Tältä osin yleisesti tunnustetun periaatteen mukaan uutta sääntöä sovelletaan, jos toisin ei ole säädetty, välittömästi myöhemmin syntyviin tilanteisiin, sekä vanhan säännön voimassa ollessa syntyneiden sellaisten tilanteiden tulevaisuudessa ilmeneviin vaikutuksiin, jotka eivät kuitenkaan ole kokonaisuudessaan muodostuneet. Asian laita on toisin vain sellaisten tilanteiden osalta, jotka ovat syntyneet ja lopullisesti toteutuneet aikaisemman säännön voimassa ollessa ja jotka saavat aikaan saavutettuja oikeuksia. Oikeutta pidetään saavutettuna, kun sen aikaan saanut tosiseikka on tapahtunut ennen lainsäädännön muutosta. Näin ei kuitenkaan ole sellaisen oikeuden tapauksessa, jonka perustava tosiseikka ei ole tapahtunut sen lainsäädännön voimassa ollessa, jota on muutettu.

Yhtäältä henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 11 artiklan 2 kohdassa ei kielletä tällaista uusien yleisten täytäntöönpanosäännösten välitöntä soveltamista.

Toisaalta se, että virkamiehelle tai toimihenkilölle, joka on hakenut toisessa eläkejärjestelmässä saavutettujen eläkeoikeuksien siirtämistä unionin eläkejärjestelmään, annetaan tiedoksi eläkeoikeuksien hyvittämistä koskeva ehdotus tai ainakaan vain se, että tällainen hakemus on tehty, ei muuta asianomaisen oikeudellista asemaa eikä sillä ole sitovia oikeusvaikutuksia. Näin ollen virkamiehellä tai toimihenkilöllä ei ollut saavutettuja oikeuksia, joita uusien säännösten soveltamisella olisi voitu loukata.

Lisäksi virkamiehen tai toimihenkilön oikeus palvelusvuosien hyvittämiseen muodostuu kokonaan vasta sitten, kun unionin eläkejärjestelmään on siirretty pääoma, joka edustaa hänen toisessa järjestelmässä saavuttamiaan oikeuksia.

Lisäksi yksityiset eivät voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen riitauttaakseen uuden säännöksen soveltamisen erityisesti sellaisella alalla, jolla lainsäätäjällä on laaja harkintavalta.

(ks. 25–28, 30 ja 36 kohta)

Viittaukset:

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 13.10.2015, komissio v. Verile ja Gjergji (T-104/14 P, EU:T:2015:776, 151–154 ja 170 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Tuomioistuinmenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset – Kanteen nostamisen määräajassa telekopiona toimitettu kannekirjelmä – Asianajajan käsin kirjoittama allekirjoitus, joka eroaa postitse lähetetyssä alkuperäisversiossa olevasta allekirjoituksesta – Seuraus – Telekopion vastaanottamispäivää ei oteta huomioon kanteen nostamisen määräajan noudattamisen arvioimisessa

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 34 artiklan 1 ja 6 kohta; Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohta)

Unionin virkamiehiä koskevissa henkilöstöasioissa oikeudenkäyntiasiakirjojen määräysten mukaista toimittamista varten virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 34 artiklan määräyksissä ja muun muassa sen 1 ja 6 kohdassa, joissa sallitaan kannekirjelmän toimittaminen telekopiona, edellytetään, että asianosaisen edustaja allekirjoittaa asiakirjan alkuperäiskappaleen käsin ennen sen toimittamista telekopiona ja että sama alkuperäiskappale toimitetaan virkamiestuomioistuimen kirjaamoon viimeistään seuraavien kymmenen päivän kuluessa.

Näin ollen jos jälkikäteen käy ilmi, että asiakirjan alkuperäiskappaleessa, joka on toimitettu kirjaamoon kymmenen päivän kuluessa telekopiona lähettämisen jälkeen, ei ole samaa allekirjoitusta kuin telekopioidussa asiakirjassa, on todettava, että virkamiestuomioistuimen kirjaamoon on toimitettu kaksi erilaista oikeudenkäyntiasiakirjaa, vaikka kyseessä on saman henkilön allekirjoitus. Koska virkamiestuomioistuimen tehtävänä ei ole sen tarkastaminen, vastaavatko tekstit toisiaan sanatarkasti, on ilmeistä, että kun toisessa asiakirjassa ei ole samaa allekirjoitusta kuin toisessa, telekopiolla toimitettu asiakirja ei ole postitse toimitetun alkuperäiskappaleen jäljennös.

Lisäksi jos telekopiona lähetetyn tekstin toimittaminen ei täytä työjärjestyksen 34 artiklassa asetettuja oikeusvarmuuden edellytyksiä, telekopiona toimitetun asiakirjan toimittamispäivää ei voida ottaa huomioon kanteen nostamisen määräajan noudattamista varten.

(ks. 21, 22 ja 24 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑138/01 R, F v. tilintarkastustuomioistuin, 13.11.2001, 8 ja 9 kohta
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN PRESIDENTIN MÄÄRÄYS

6 päivänä kesäkuuta 2012

Asia F‑54/12 R

Luigi Carosi

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Avoin kilpailu – Päätös, jolla hakija jätetään hyväksymättä arviointiin – Välitoimimenettely – Täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus – Fumus boni jurisia koskeva edellytys ei täyty – Kilpailuun osallistumisen erityiset edellytykset – Työkokemus

Aihe: SEUT 278 ja EA 157 artiklaan sekä SEUT 279 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Luigi Carosi vaatii muun muassa avoimen kilpailun EPSO/AST/117/11 valintalautakunnan (jäljempänä kilpailun valintalautakunta tai valintalautakunta) sen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä, jolla hänet jätettiin hyväksymättä kyseisen kilpailun arviointiin.

Ratkaisu: Kantajan välitoimihakemus hylätään. Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kilpailu – Tutkintoihin ja kokeisiin perustuva kilpailu – Osallistumisedellytykset – Vahvistaminen kilpailuilmoituksessa – Valintalautakunnan arviointi hakijoiden työkokemuksesta – Tuomioistuinvalvonnan rajat – Sihteeritehtävien alan kilpailu

(Henkilöstösääntöjen liitteessä III oleva 2 ja 5 artikla)

Kilpailun valintalautakunnan on arvioitava tapauskohtaisesti, vastaako kunkin hakijan esittämä työkokemus kilpailuilmoituksessa vaadittua tasoa. Valintalautakunnalla on tältä osin henkilöstösääntöjen kilpailumenettelyä koskevien säännösten mukainen harkintavalta arvioitaessa hakijoiden aikaisemman työkokemuksen luonnetta ja kestoa sekä sitä, kuinka tarkoin työkokemukset vastaavat avoimen viran edellyttämiä vaatimuksia. Näin ollen virkamiestuomioistuimen on rajoitettava sille kuuluva laillisuusvalvonta sen varmistamiseen, että tätä harkintavaltaa käytettäessä ei ole tapahtunut ilmeistä virhettä.

Tältä osin kilpailun valintalautakunta ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä kun se on katsonut sellaisen päätöksen tekemisen yhteydessä, jolla hakija jätetään hyväksymättä sihteeritehtävien alan kilpailuun, että yliopistotutkinto ja työkokemus muun muassa oikeudellisella alalla, eivät vastaa sihteeritehtävien alan tutkintoa ja työkokemusta.

(ks. 35, 39, 40 ja 47 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑40/09, Časta v. komissio, 1.7.2010, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen
Lisäksi edellytetään, että näitä pankin sisäisiä vapaaehtoisia riitautusmenettelyjä ei käytetä väärin eikä oikeusvarmuuden periaatteen vastaisesti, sillä oikeusvarmuus on jokaisen sellaisen hallintotoimen olennainen tae, jolla voi olla oikeusvaikutuksia niihin, joille toimi on osoitettu.

Toinen menettely, joka on pankin toimihenkilöiden käytettävissä heille vastaisen toimen riitauttamiseksi on palvelussuhteen ehtojen 41 artiklassa säädetty ja säännelty sovittelumenettely.

Euroopan investointipankin toimihenkilöt, samoin kuin muut unionin palveluksessa olevat toimihenkilöt ja virkamiehet, voivat vedota heidän ja hallinnon välisissä riidoissa heille vastaisten hallintotoimien kaksitasoiseen laillisuusvalvontaan. Ensimmäinen suoraan heidän käytettävissään oleva oikeusaste on virkamiestuomioistuin ja toinen oikeusaste on Euroopan unionin yleinen tuomioistuin, jossa he voivat tosin hakea muutosta vain oikeuskysymysten osalta. He voivat lisäksi saada tuomion uudelleenkäsiteltäväksi muutoksenhaussa, vaikka viimeksi mainittu menettely kuuluukin Euroopan unionin tuomioistuimen yksinomaiseen aloite- ja toimivaltaan, eivätkä asianosaiset siis voi päättää siitä. Unionin tuomioistuimen mahdollinen tuomio, jossa käsitellään Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen tuomio uudelleen muutoksenhaussa, on kuitenkin riidanalaisen hallintotoimen laillisuusvalvonnan ylin tae, joka koituu viime kädessä asianosaisten hyväksi.

Oikeusvarmuuden periaatteen noudattamisen osalta pankin toimintaa säänteleviin unionin primäärioikeuden määräyksiin sen enempää kuin sen henkilöstön palvelussuhteen ehtoihinkaan ei sitä vastoin sisälly sellaisia määräyksiä kuin Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla, joissa vahvistetaan ehdottomat määräajat, joiden kuluessa pankin toteuttamat asianomaiselle vastaiset toimet on riitautettava unionin tuomioistuimissa, joten näiden määräaikojen päättymisen jälkeen kyseistä asianomaiselle vastaista päätöstä voidaan lähtökohtaisesti pitää lainvoimaisena.

Tässä yhteydessä henkilöstön arviointia koskevassa riita-asiassa, jossa ovat vastakkain pankki ja sen toimihenkilö, yli kahdeksan kuukauden määräaikaa, jonka kuluessa asia on saatettava vireille virkamiestuomioistuimessa ja joka alkaa kulua siitä päivästä, jona asianomaiselle toimihenkilölle vastainen toimi on annettu hänelle tiedoksi, voidaan pitää kohtuullisena, kuitenkin sillä edellytyksellä, että yhtäältä kyseinen toimihenkilö on pannut kyseistä toimea koskevan mahdollisen menettelyn vireille valituslautakunnassa kohtuullisessa ajassa ja/tai toisaalta asianomainen on pannut vireille mahdollisen sovittelumenettelyn myös kohtuullisessa ajassa kaikkiin asianomaiseen tapaukseen liittyviin olosuhteisiin nähden.

(ks. 89–91 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio De Nicola v. EIP (T-264/11 P, EU:T:2013:461, 52 kohta)
Ainoastaan lisät, jotka ovat toisiinsa rinnastettavissa ja joiden tarkoitus on sama, ovat henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun perhelisien päällekkäisyyden estämistä koskevan säännön mukaisesti samanluonteisia. Kyseisten lisien tarkoitus on ratkaiseva peruste lisän luonnehtimiseksi samanluontoiseksi.

Tässä yhteydessä henkilöstösääntöjen 67 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla koulutuslisällä ja luxemburgilaisella taloudellisella etuudella, joka myönnetään stipendien ja lainojen muodossa ja jonka tarkoituksena on antaa opiskelijoille mahdollisuus vastata opinto- ja elinkuluistaan opintojen aikana, on siinä mielessä sama tarkoitus, että niillä pyritään osallistumaan virkamiehen huollettavana olevan lapsen koulutuksesta aiheutuviin kuluihin.

Tätä päätelmää ei voi kumota se, että näiden kahden etuuden saajat eivät ole samat. Se, että henkilöstösääntöjen mukainen koulutuslisä maksetaan virkamiehelle ja kansallinen etuus maksetaan tai myönnetään virallisesti lapselle, ei ole ratkaiseva tekijä arvioitaessa sitä, ovatko nämä etuudet henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla samanluonteisia. Ratkaisevaa ei ole myöskään se, että kansallinen etuus myönnetään sen vuoksi, että asianomaisella on kotipaikka kansallisella alueella eikä liity siten työsuhteeseen, toisin kuin henkilöstösääntöjen mukainen koulutuslisä.

(ks. 38–40 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 106/76, Gelders-Deboeck v. komissio, 13.10.1977, 16 kohta; asia 14/77, Emer-van den Branden v. komissio, 15 kohta ja asia C‑135/06 P, Weiβenfels v. parlamentti, 18.12.2007, 89 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑117/89, Sens v. komissio, 10.5.1990, 14 kohta ja asia T‑147/95, Pavan v. parlamentti, 11.6.1996, 41 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑62/06, Guarneri v. komissio, 13.2.2007, 39, 40 ja 42 kohta; asia F‑83/10, Giannakouris v. komissio, 5.6.2012, 37 kohta ja asia F‑84/10, Chatzidoukakis v. komissio, 5.6.2012, 37 kohta
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kolmas jaosto)

13 päivänä helmikuuta 2012

Asia F-123/11

Antonio Ayres de Abreu

vastaan

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea

Henkilöstö – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen – Asianajajan edustus – Kantaja, jolla on oikeus esiintyä asianajajana – Asianajaja, joka ei ole ulkopuolinen, ei voi toimia kantajan edustajana

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Antonio Ayres de Abreu vaatii virkamiestuomioistuinta muun muassa kumoamaan 27.4.2011 tehdyn päätöksen, jolla Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK) vapautti hänet viran puolesta tehtävistään.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset – Kanteen nostaminen ilman asianajajaa – Sillä, että kantajalla on oikeus esiintyä asianajajana kansallisessa tuomioistuimessa, ei ole merkitystä – Tutkimatta jättäminen

(Unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan 3 ja 4 alakohta ja 21 artiklan 1 alakohta; virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 34 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta ja 36 artikla)

Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan kolmannesta alakohdasta ja erityisesti sanasta ”edustajan” sekä virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 34 artiklan 1 kohdasta johtuu, että nostaakseen kanteen virkamiestuomioistuimessa tässä artiklassa tarkoitetun ”asianosaisen” on käytettävä sellaisen ulkopuolisen palveluita, jolla on oikeus esiintyä asianajajana jonkin jäsenvaltion tai jonkin Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen osapuolena olevan valtion tuomioistuimessa, ja että virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi voidaan pätevästi saattaa ainoastaan sellainen kanne, jonka tämä ulkopuolinen on allekirjoittanut. Koska perussäännössä tai mainitussa työjärjestyksessä ei määrätä minkäänlaisesta erivapaudesta tästä velvollisuudesta tai sen poikkeuksesta, kantajan itsensä allekirjoittama kannekirjelmä ei voi riittää kanteen nostamiseen siitä huolimatta, että kantaja on asianajaja, jolla on oikeus esiintyä kansallisessa tuomioistuimessa.

Tällaista virhettä ei voida oikaista virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 36 artiklan nojalla ja kanne on näin ollen jätettävä tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.

(ks. 11–13, 16 ja 17 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C-174/96 P, Lopes v. yhteisöjen tuomioistuin, 5.12.1996, 8, 10 ja 11 kohta ja asia C-163/07 P, Diy-Mar Insaat Sanayi ve Ticaret ja Akar v. komissio, 27.11.2007, 25 ja 26 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-184/04, Sulvida v. komissio, 13.1.2005, 4 ja 8 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F-48/08, Ortega Serrano v. komissio, 30.10.2008, vahvistettu muutoksenhaun yhteydessä asiassa T-583/08 P, Ortega Serrano v. komissio, määräys 9.3.2010
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (toinen jaosto)

Asia F-20/11

7 päivänä heinäkuuta 2011

Gianpaolo Bracalente

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Henkilö, joka vaatii Euroopan unionin virkamiehen tai toimihenkilön asemaa – Kanne – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen – Oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn noudattamatta jättäminen

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Gianpaolo Bracalente, joka on Istituto Vigilanza Notturna Gallarate S.r.l:n työntekijä, vaatii virkamiestuomioistuinta lähinnä toteamaan, että hän on komission ja erityisesti yhteisen tutkimuskeskuksen (JRC) sopimussuhteisen työntekijän asemassa, ja täten velvoittamaan komission maksamaan palkan ja muut taloudelliset edut, jotka hänelle olisi pitänyt tässä asemassa maksaa, sekä korvauksia vahingosta, jonka hän väittää kärsineensä.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kanne – Tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Oikeudenkäyntiä edeltävän hallinnollisen menettelyn noudattaminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklalla käyttöön otetussa muutoksenhakukeinojen järjestelmässä virkamiestuomioistuimessa nostettu kanne on kohdistettava asianomaiselle vastaiseen toimenpiteeseen, joka muodostuu joko nimittävän viranomaisen tai työsopimusten tekemistä varten toimivaltaisen viranomaisen päätöksestä, tai siitä, ettei jompi kumpi näistä viranomaisista toteuta henkilöstösäännöissä edellytettyä toimenpidettä. Toisaalta tässä järjestelmässä tällainen kanne voidaan ottaa tutkittavaksi vain jos asianomainen henkilö on ennalta saattanut nimittävän viranomaisen tai työsopimusten tekemistä varten toimivaltaisen viranomaisen käsiteltäväksi hänelle vastaista toimenpidettä koskevan valituksen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja jos tästä valituksesta on tehty nimenomainen tai implisiittinen hylkäämispäätös. Lisäksi silloin kun virkamies tai toimihenkilö tai jopa toimielimen ulkopuolinen henkilö pyrkii saamaan hallintoa toteuttamaan häntä koskevan päätöksen, oikeudenkäyntiä edeltävä hallinnollinen menettely on aloitettava niin, että asianomainen henkilö esittää henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisen vaatimuksen, jossa hän kehottaa nimittävää viranomaista tai työsopimuksen tekemistä varten toimivaltaista viranomaista tekemään päätöksen, minkä jälkeen tämän vaatimuksen hylkäämisestä on mahdollista valittaa.

(ks. 12 kohta)
Unionin tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa vahvistaa palkkioita, jotka asianosaisten on maksettava omille asianajajilleen, vaan vahvistaa se rahamäärä, jonka rajoissa nämä palkkiot voidaan periä siltä asianosaiselta, joka on velvoitettu korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Sen arvioimiseksi, ovatko menettelystä tosiasiallisesti aiheutuneet kulut välttämättömiä, oikeudenkäyntikulujen vahvistamista vaativan osapuolen on esitettävä täsmällisiä tietoja. Vastaavasti palkkion kiinteämääräisyys ei vaikuta virkamiestuomioistuimen arvioon korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrästä, koska tuomioistuimen arvio perustuu tuomioistuinten vakiintuneisiin arviointiperusteisiin ja täsmällisiin tietoihin, joita asianosaisten on sille toimitettava. Vaikka näiden tietojen puuttuminen ei estä virkamiestuomioistuinta vahvistamasta korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrää oikeudenmukaisen arvioinnin perusteella, siitä seuraa kuitenkin, että virkamiestuomioistuimen on välttämättä arvioitava esitettyjä vaatimuksia suppeasti.

(ks. 24, 30 ja 34 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: määräys 17.2.2004, DAI v. ARAP ym. (C-321/99 P-DEP, ei julkaistu, EU:C:2004:103, 23 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: määräys 31.3.2011, Tetra Laval v. komissio (T-5/02 DEP ja T-80/02 DEP, ei julkaistu, EU:T:2011:129, 68 kohta) ja määräys 28.5.2013, Marcuccio v. komissio (T-278/07 P-DEP, EU:T:2013:269, 16 kohta)

Virkamiestuomioistuin: määräys 10.11.2009, X v. parlamentti (F-14/08 DEP, EU:F:2009:149, 22 kohta); määräys26.4.2010, Schönberger v. parlamentti (F-7/08 DEP, EU:F:2010:32, 24 kohta) ja määräys 27.9.2011, De Nicola v. EIP (F-55/08 DEP, EU:F:2011:155, 40 ja 41 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

12 päivänä kesäkuuta 2009

Asia F-69/08

Brigitte Knöll

vastaan

Euroopan poliisivirasto (Europol)

Henkilöstö – Europolin henkilöstö – Työsopimuksen uusimatta jättäminen – Toistaiseksi voimassa oleva työsopimus – Tutkittavaksi ottaminen – Oikeussuojaintressi – Kanne päätöksestä, jota ei ole enää olemassa kannetta nostettaessa – Edeltävän valituksen puuttuminen

Aihe: Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella Euroopan poliisiviraston perustamisesta tehdyn yleissopimuksen (Europol-yleissopimus) 40 artiklan 3 kohtaan ja Europolin henkilöstösääntöjen 93 artiklan 1 kohtaan perustuva kanne, jossa Brigitte Knöll vaatii kumoamaan Europolin johtajan 4.10.2007 tekemän päätöksen, jolla kieltäydyttiin uudistamasta hänen sopimustaan ja tarjoamasta hänelle toistaiseksi voimassa olevaa sopimusta, sekä Europolin johtajan 29.4.2008 tekemän päätöksen, jolla hylättiin hänen edellä mainitusta 4.10.2007 tehdystä päätöksestä tekemänsä valitus, ja Europolin johtajan 12.6.2008 tekemän päätöksen, jolla kieltäydyttiin uudelleen uudistamasta hänen sopimustaan.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kanne – Oikeussuojaintressi – Arviointi kannetta nostettaessa – Riitautettua päätöstä ei ole enää olemassa





Oikeussuojan tarpeen, joka on kanteen tutkittavaksi ottamisen ehdoton edellytys, on oltava olemassa kannetta nostettaessa. Näin ollen kumoamiskannetta, joka on nostettu sellaisesta päätöksestä, joka on kadonnut oikeudellisesta järjestelmästä ennen kannekirjelmän kirjaamispäivää sen vuoksi, että uudelleentarkastelun jälkeen on tehty uusi päätös muista syistä ja muiden seikkojen perusteella kuin ne, joihin hallinto on nojautunut tehdessään ensimmäisen päätöksen, ei voida ottaa tutkittavaksi. Uusi päätös ei ole vahvistava päätös vaan päinvastoin itsenäinen päätös, joka korvaa aikaisemman päätöksen.

(ks. 34, 35, 37 ja 38 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑362/05 P, Wunenburger v. komissio, 7.6.2007 (Kok., s. I‑4333, 42 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑49/91, Turner v. komissio, 18.6.1992 (Kok., s. II‑1855, 24–26 kohta); asia T‑128/96, Lebedef v. komissio, 13.12.1996 (Kok. H., s. I‑A‑629 ja II‑1679, 19 ja 21 kohta); asia T‑68/97, Neumann ja Neumann-Schölles v. komissio, 29.9.1999 (Kok. H., s. I‑A‑193 ja II‑1005, 58 kohta); asia T‑49/97, TAT European Airlines v. komissio, 27.1.2000 (Kok., s. II‑51, 30–36 kohta); asia T‑159/98, Torre ym. v. komissio, 24.4.2001 (Kok. H., s. I‑A‑83 ja II‑395, 28 kohta); asia T‑281/03, Liakoura v. neuvosto, 5.3.2004 (Kok. H., s. I‑A‑61 ja II‑249, 36–38 kohta) ja asia T‑272/03, Fernández-Gómez v. komissio, 13.9.2005 (Kok. H., s. I‑A‑229 ja II‑1049, 36 ja 42–44 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑28/08, Pouzol v. tilintarkastustuomioistuin, 15.7.2008 (Kok. H., s. I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, 45–50 kohta)