Asia C‑90/17

Turbogás – Produtora Energética SA

vastaan

Autoridade Tributária e Aduaneira

(Tribunal Arbitral Tributárion (Centro de Arbitragem Administrativa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi 2003/96/EY – Energiatuotteiden ja sähkön verotus – 21 artiklan 5 kohdan kolmas alakohta – Yksikkö, joka tuottaa sähköä omaan käyttöönsä – Pienet sähköntuottajat – 14 artiklan 1 kohdan a alakohta – Sähkön tuottamiseen käytettävät energiatuotteet – Verovapautusta koskeva velvollisuus

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 27.6.2018

Verotukseen liittyvät säädökset – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Energiatuotteiden ja sähkön verotus – Direktiivi 2003/96 – Sähkön tuottamiseen tai sähköntuotantokyvyn säilyttämiseen käytettävien energiatuotteiden verovapautus – Verovapautusta koskeva velvollisuus – Ulottuvuus – Sellaisen yksikön, joka tuottaa sähköä omaan käyttöönsä, valmistamat energiatuotteet kuuluvat kyseisen velvollisuuden piiriin – Käyttöä koskeva todistustaakka

(Neuvoston direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 21 artiklan 5 kohdan kolmas alakohta)

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY 21 artiklan 5 kohdan kolmatta alakohtaa ja 14 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaista yksikköä, joka tuottaa sähköä omaan käyttöönsä, on sen koosta ja sen pääasiallisesta liiketoiminnasta riippumatta pidettävä ensin mainitussa säännöksessä tarkoitettuna jakelijana, jonka sähkönkulutus sähköntuotannossa kuuluu kuitenkin mainitun 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn pakollisen verovapautuksen soveltamisalaan.

On kuitenkin täsmennettävä, että direktiivillä 2003/96 ei säännellä kysymystä siitä, miten näyttö energiatuotteiden käyttämisestä vapautukseen oikeuttaviin tarkoituksiin on esitettävä. Kuten mainitun direktiivin 14 artiklan 1 kohdasta ilmenee, direktiivissä päinvastoin jätetään jäsenvaltioiden tehtäväksi vahvistaa mainitussa säännöksessä tarkoitettujen verovapautusten soveltamisen edellytykset näiden vapautusten oikean ja selkeän soveltamisen varmistamiseksi ja veropetosten, veron kiertämisen tai muiden väärinkäytösten estämiseksi. Kun jäsenvaltiot käyttävät harkintavaltaa, joka niillä on mainitun direktiivin 14 artiklan 1 kohdassa säädetyn vapautuksen edellytysten määrittämisessä, niiden on kuitenkin noudatettava unionin oikeusjärjestykseen kuuluvia yleisiä oikeusperiaatteita, joihin kuuluu muun muassa suhteellisuusperiaate (tuomio 2.6.2016, Polihim-SS, C-355/14, EU:C:2016:403, 57 ja 59 kohta). Tästä on todettava, että vaikka jäsenvaltiot voivat säätää rahamääräisen seuraamuksen määräämisestä muotovaatimusten noudattamatta jättämisestä (ks. vastaavasti tuomio 2.6.2016, ROZ-ŚWIT, C-418/14, EU:C:2016:400, 40 kohta), mainittu muotovaatimusten noudattamatta jättäminen ei voi saattaa kyseenalaiseksi direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn pakollisen verovapautuksen myöntämistä, jos sen soveltamisen aineelliset vaatimukset täyttyvät (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2017, Vakarų Baltijos laivų statykla, C-151/16, EU:C:2017:537, 51 kohta).

(ks. 43–45 kohta ja tuomiolauselma)