ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 180/25

Kanne 7.5.2009 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Alankomaiden kuningaskunta

(Asia C-157/09)

2009/C 180/44

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: H. Støvlbæk ja W. Roels)

Vastaaja: Alankomaiden kuningaskunta

Vaatimukset

— on todettava, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja etenkin EY 43 artiklan ja EY 45 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on hyväksynyt ja pitänyt voimassa 3.4.1999 annetun notaarin ammatin oikeudellista sääntelyä koskevan Alankomaiden lain (wet houdende wettelijke regeling van het notarisambt) 6 §:n 1 momentin;

— Alankomaiden kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio huomauttaa ensinnäkin, että notaarin ammattiin pääsyä sekä kyseisen ammatin harjoittamista koskevat kansalaisuusvaatimukset muodostavat suhteellisuusperiaatteen vastaisen esteen EY 43 artiklassa taatulle sellaisten notaarien sijoittautumisvapaudelle, jotka ovat toisen jäsenvaltion kansalaisia. EY 45 artiklassa säädetään sijoittautumisvapautta koskevien määräysten soveltamisrajoituksesta, mutta rajoitus koskee ainoastaan toimintoja, jotka liittyvät välittömästi ja erityisesti julkisen vallan käyttöön. Komission näkemyksen mukaan tehtävissä, joita notaari Alankomaiden lainsäädännön mukaan hoitaa, on vain hyvin rajoitetussa määrin kyse julkisen vallan käytöstä, joten tällainen olosuhde ei voi EY 45 artiklan tulkintaa koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeuttaa mainittua estettä.

Toiseksi komission mukaan kansalaisuutta koskeva edellytys on joka tapauksessa EY 43 artiklan vastainen siltä osin kuin on kyse ammattipätevyyden tason turvaamisesta, jonka taustalla on kuluttajien suojelun tavoite. On selvästi olemassa toinen — vapaata liikkuvuutta vähemmän rajoittava — keino, jolla voidaan taata notaarin tehtävien suorittamisessa tarvittava korkea ammattipätevyyden taso, nimittäin vastaanottavan jäsenvaltion mahdollisuus edellyttää jotakin direktiivin 89/48/ETY (1) 4 artiklassa säädetyistä korvaavista toimenpiteistä.

(1) Vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21.12.1988 annettu neuvoston direktiivi 89/48/ETY (EYVL L 19, s. 16).
1)

Onko kyseessä kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/83/EY (1) 12 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettu törkeä muu kuin poliittinen rikos tai Yhdistyneiden kansakuntien tarkoitusperien ja periaatteiden vastainen teko, kun hakija on kuulunut järjestöön, joka sisältyy erityistoimenpiteiden toteuttamisesta terrorismin torjumiseksi hyväksytyn neuvoston yhteisen kannan liitteessä olevaan luetteloon henkilöistä, järjestöistä ja ryhmistä ja joka käyttää terrorimenetelmiä, ja kun hakija on aktiivisesti tukenut tämän järjestön aseellista taistelua?
1)

onko direktiivillä 1999/70/EY (1) vahvistetun puitesopimuksen 8 lauseketta tulkittava siten, että se on esteenä (lain nro 368/2001 1 ja 11 §:n kaltaisille) kansallisille säännöksille, joilla on pantu täytäntöön EAY:n, UNICE:n ja CEEP:n tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta annettu direktiivi 1999/70/EY ja kumottu lain nro 230/1962 1 §:n 2 momentin b kohta (jossa säädettiin, että ”työsopimus voidaan tehdä määräajaksi — – kun palvelukseenotto tapahtuu sellaisten poissa olevien työntekijöiden sijaistamiseksi, joilla säilyy oikeus saada palata työhön, mikäli määräajaksi tehdyssä työsopimuksessa ilmoitetaan sijaistetun työntekijän nimi sekä sijaistamisen syy”) ja se on korvattu säännöksellä, jossa ei enää säädetä tällaisesta yksityiskohtaisesta velvollisuudesta?
1)

Onko asetuksen nro 374/1990 11 §:ssä tarkoitettujen säännösten, siten kuin niitä on tulkittava yhdessä asetuksen (EY) N:o 2913/92 221 artiklan 3 kohdan ja samaan asetukseen myöhemmin lisätyn 4 kohdan kanssa, kun otetaan huomioon myös TULD:in (tasavallan presidentin asetus nro 43/1973) 84 §:n 3 momentti, tulliviranomaisen oikeus tullin oikaisuun vanhentunut ja/tai menetetty määräajan noudattamatta jättämisen vuoksi, kun kolmen vuoden pituinen ajanjakso tulli-ilmoituksen antamisesta on kulunut, vai voiko mainitun määräajan kuluminen keskeytyä ja/tai lykkääntyä tullauspäätöksessä tarkoitettua tullisäännösten rikkomista käsittelevän rikosoikeudenkäynnin ollessa kesken?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 90/12

Kanne 30.1.2009 – Euroopan yhteisöjen komissio v. Viron tasavalta

(Asia C-46/09)

2009/C 90/18

Oikeudenkäyntikieli: viro

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: E. Randvere ja K. Simonsson)

Vastaaja: Viron tasavalta

Vaatimukset

— on todettava, että Viron tasavalta ei ole noudattanut aluksella syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottolaitteista satamissa 27.11.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/59/EY (1) 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut kyseistä direktiiviä osaksi kansallista oikeusjärjestystä asianmukaisella tavalla

— Viron tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Direktiivin 2000/59 11 artiklan 2 kohdan a alakohdasta seuraa, että Viron tasavalta on velvollinen luomaan arviointiperusteet tarkastettavien aluksien valitsemiseksi muiden kuin kalastusalusten ja enintään 12 matkustajalle sallittujen huvialusten osalta.

Direktiivin 2000/59 11 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään, että jos asiaa hoitava viranomainen ei ole tyytyväinen tarkastuksen tulokseen, sen on varmistettava, että alus ei poistu satamasta, ennen kuin se on toimittanut aluksella syntyvän jätteensä ja lastijäämänsä sataman jätteen vastaanottolaitteisiin 7 ja 10 artiklan säännösten mukaisesti.

Viron tasavalta on ilmoittanut aikeensa täydentää lainsäädäntöään saattaakseen direktiivin säännökset osaksi kansallista oikeusjärjestystä asianmukaisella tavalla. Komissiolla ei ole tietoja tällaisten muutosten tekemisestä.

(1) EYVL L 332, s. 81.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 90/11

Valitus, jonka Société des plantations de Mbanga SA (SPM) on tehnyt 30.1.2009 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-128/05, SPM v. neuvosto ja komissio, 13.11.2008 antamasta tuomiosta

(Asia C-39/09 P)

2009/C 90/16

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Société des plantations de Mbanga (SPM) (edustaja: avocat A. Farache)

Muut osapuolet: Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— Ensisijaisesti on todettava, että — ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antama tuomio on osittain kumottava — komissio on velvoitettava maksamaan korvausta ja korvaamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien valittajan oikeudenkäyntikulut

— Toissijaisesti on todettava, että — asia on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen, jotta kyseisen tuomioistuin antaa asiassa uuden ratkaisun ja määrää maksettavan korvauksen määrän.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi pääasiassa kahteen valitusperusteeseen.

Valittaja väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi, että banaanien maahantuontia koskevalla yhteisön säännöstöllä ei loukata ilmeisellä tavalla tehokkaan kilpailun ylläpitämistä koskevaa periaatetta, joka valittajan mukaan muodostaa oikeussäännön, jolla on tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille.

Tältä osin valittaja vetoaa yhtäältä siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon kilpailua koskevia tavoitteita, koska se valittajan mukaan perusti ratkaisunsa ainoastaan yhteisten markkinajärjestelyjen yhteydessä erityisesti tavoitelluille yleisille tavoitteille banaanialalla. Valittaja väittää yhtäältä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsi virheellisellä tavalla yhteisön säännöstön ja banaanimarkkinoilla esiintyvien kilpailunvastaisten menettelyjen välistä yhteyttä, kun se ei myöntänyt, että yhteisön säännöstössä sallitaan kaupallisten etujen myöntäminen vientitodistusten kautta tietyille etuoikeutetuille toimijoille, joiden asemaa markkinoilla valittajan mukaan vahvistetaan voimassa olevilla säännöillä.

Toisessa valitusperusteessaan valittaja vetoaa muun muassa siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin loukkasi yleisiä oikeusperiaatteita ja erityisesti hyvän hallinnon periaatetta, kun se katsoi, että kyseinen periaate ei itsessään muodosta oikeussääntöä, jolla on tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille. Valittajan mukaan kyseinen periaate on kuitenkin vahvistettu oikeuskäytännössä moneen kertaan ja se merkitsee nyt esillä olevassa asiassa sitä, että komissiolla on velvollisuus ottaa huomioon se erityinen tilanne, joka markkinoilla vallitsee ja jossa sellaiset tuottajat ovat, jotka eivät voi saada toimijan asemaa yhteisön säännöstön säätämisen yhteydessä.
1)

Onko direktiivin 69/335/EY (1) 4 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, jonka mukaan pääoman sijoitusveron alaista on pääomayhtiön yhtiöpääoman korottaminen kaikenlaisten omaisuuserien sijoittamisella, tulkittava siten, että veronalaisia ovat tosiasialliset pääomansijoitukset eikä pelkkä pääoman korottamista koskeva päätös, joka on jäänyt aineellisesti täytäntöönpanematta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 69/21

Valitus, jonka SGL Carbon AG on tehnyt 18.12.2008 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-68/04, SGL Carbon AG v. Euroopan yhteisöjen komissio, 8.10.2008 antamasta tuomiosta

(Asia C-564/08 P)

(2009/C 69/38)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: SGL Carbon AG (edustajat: Rechtsanwalt M. Klusmann ja Rechtsanwalt K. Beckmann)

Muu osapuoli: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-68/04, SGL Carbon AG v. komissio, 8.10.2008 antama tuomio on kumottava

— komission 3.12.2003 tekemän päätöksen 2 artiklassa kantajalle määrättyä sakkoa on alennettava asianmukaisesti

— toissijaisesti asia on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen

— vastapuoli on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksen kohteena on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemä päätös, jolla hylättiin valittajan kanne, joka koski sähköisten ja mekaanisten hiili- ja grafiittituotteiden markkinoilla toimineesta kartellista 3.12.2003 tehtyä komission päätöstä 2004/420/EY.

Valittaja esittää valituksensa tueksi kaksi valitusperustetta, joiden mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin rikkoi yhteisön oikeutta ja syyllistyi menettelyvirheeseen.

Valittaja arvostelee ensimmäisessä valitusperusteessaan siitä, että sen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämä väite, jonka mukaan liikevaihdot on laskettu virheellisesti yhteen, koska oman käytön arvo otettiin huomioon vahvistettaessa sakon laskentapohja markkinavolyymien perusteella, jätettiin lainvastaisesti huomioon ottamatta. Se katsoo myös, että siihen sovellettiin aineellisoikeudelliselta kannalta katsoen suhteetonta laskentapohjaa, mikä merkitsee syrjintäkiellon periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista sekä EY 253 artiklan rikkomista.

Valittaja katsoo toisessa valitusperusteessaan, että sen osalta sakon laskentapohjan vahvistamisessa on tehty arviointivirhe siten, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ylittänyt harkintavaltansa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myös tämän vuoksi loukannut syrjintäkieltoa ja suhteellisuusperiaatetta. Se on poikennut omasta oikeuskäytännöstään ilman oikeudellisia perusteluja kantajan vahingoksi siltä osin kuin kysymys on markkinaosuuksien luokitteluun perustuvan sakkojen kiinteämääräisyyden sallittavuudesta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on aikaisemmissa samanlaisissa päätöksissään pitänyt asianmukaisina noin 5 prosentin suuruisia markkinaosuuksien luokkia, kun taas käsiteltävänä olevassa asiassa perustana on 10 prosentin markkinaosuus, mikä asettaa valittajan, joka on luokkaansa luokiteltujen yritysten alemman osan joukossa, selvästi epäedulliseen asemaan.
—

On todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 79/409/ETY (1) 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 13 ja 18 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska — Italian lainsäädäntö, jolla kyseinen direktiivi on pantu täytäntöön, ei ole täysin tämän direktiivin mukainen, ja koska — tapa, jolla direktiivin 9 artikla on pantu täytäntöön, ei takaa, että toimivaltaisten Italian viranomaisten myöntämät poikkeukset ovat kyseisessä artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisia
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 44/37

Valitus, jonka Euroopan yhteisöjen komissio on tehnyt 19.12.2008 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-160/04, Potamianos v. komissio, 15.10.2008 antamasta tuomiosta

(Asia C-561/08 P)

(2009/C 44/62)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: J. Currall ja D. Martin)

Muu osapuoli: Gerasimos Potamianos

Vaatimukset

— Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 15.10.2008 antama tuomio asiassa T-160/04 on kumottava

— Potamianoksen kanne on jätettävä tutkimatta

— On todettava, että kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksellaan komissio riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemän luonnehdinnan ilmoituksesta, joka lähetettiin vastapuolelle ja jolla ilmoitettiin tälle, että tämän palvelukseen ottamista väliaikaisena toimihenkilönä koskevaa sopimusta ei uudisteta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin tulkinnut tämän ilmoituksen viranomaisen, jolla on oikeus tehdä palvelukseenottoa koskeva sopimus, erilliseksi päätökseksi. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja erityisesti asiassa C-417/05 P, Fernández Gómez, 14.9.2006 annetusta tuomiosta ilmenee kuitenkin selvästi, että tällaisella ilmoituksella on ainoastaan tiedonvälityksellinen arvo, koska vain sopimusmääräys, jossa mainitaan, että sopimusta ei uusita sen päättyessä, on asianomaiselle vastainen toimi. Koska tätä sopimusta ei ollut riitautettu henkilöstösääntöjen mukaisessa määräajassa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt jättää kanne tutkimatta.

Jättämällä huomioimatta tämän oikeuskäytännön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin synnyttää siis oikeudellisen epävarmuustilan, joka vaikuttaa sekä virkamiestuomioistuimeen että komissioon ja muihin toimielimiin, jotka ovat tehneet esillä olevassa sopimuksessa kyseessä olevan kaltaisia sopimuksia.
—

On todettava, että Maltan tasavalta ei ole noudattanut palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa 7.12.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3577/92 (1) ja erityisesti tämän asetuksen 1 ja 4 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on allekirjoittanut ilman edeltävää tarjouskilpailua 16.4.2004 julkista palvelua koskevan yksinoikeussopimuksen ”Gozo Channel Company Ltd” (GCCL) -yhtiön kanssa,
3)

Voidaanko edellä mainitun 4 artiklan nojalla — jota on luettava niiden perustelukappaleiden valossa, jotka koskevat yksittäisten lääkkeiden hintojen valvontakeinojen ensisijaista päämäärää, joka on ”kansanterveyden edistäminen varmistamalla lääkkeiden riittävä saatavuus kohtuullisin kustannuksin ja sellaisten erojen välttäminen tällaisten toimenpiteiden kesken, jotka saattavat estää ja vääristää yhteisön sisäistä lääkekauppaa” — katsoa, että sellaisten toimenpiteiden toteuttaminen on yhteensopivaa yhteisön oikeuden kanssa, joissa viitataan ainoastaan kulujen ”arvioituun” taloudelliseen arvoon eikä ”selvitettyyn” arvoon (kysymys koskee molempia tapauksia)?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 285/17

Valitus, jonka Transports Schiocchet — Excursions SARL on tehnyt 21.7.2008 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-220/07, Transports Schiocchet — Excursions v. komissio, 19.5.2008 antamasta määräyksestä

(Asia C-335/08 P)

(2008/C 285/28)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Transports Schiocchet — Excursions SARL (edustaja: avocat D. Schönberger)

Muu osapuoli: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 19.5.2008 antama määräys on kumottava

— ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset on hyväksyttävä ja asia ratkaistava lopullisesti

— toissijaisesti asia on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen

— komissio on velvoitettava korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja esittää valituksensa tueksi kolme perustetta.

Se toteaa ensimmäisessä perusteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut yhteisön oikeusjärjestyksen päätöksiin liittyvää oikeusvarmuuden periaatetta, EY:n perustamissopimuksen 235 artiklaa ja 288 artiklan toista kohtaa sekä ihmisoikeuksista ja perusvapauksista tehdyn yleissopimuksen 13 artiklaa, koska se on riidanalaisen määräyksen 39 kohdassa todennut, ettei sillä, että kantaja on nostanut kanteita kansallisissa tuomioistuimissa, ole lykkäävää eikä vanhentumisen keskeyttävää vaikutusta, vaikka se on aikaisemmissa päätöksissään, joilla on oikeusvoima, päin vastoin rohkaissut kanteen ajamista kansallisissa tuomioistuimissa.

Valittaja mainitsee toisessa perusteessaan useita virheitä, joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sen mukaan tehnyt EY 288 artiklan toisen kohdan osalta arvioidessaan sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun syntymisen edellytyksiä — virheet koskevat valittajan kannekirjelmään sisältyvien tosiseikkojen ja päätelmien ottamista huomioon vääristyneellä tavalla — sekä EY 230 artiklan osalta erityisesti siltä osin kuin kansalliset tuomioistuimet ovat valittajan mukaan vahvistaneet komission kannan ja millä tavoin on arvioitu ajanjakso, jonka kuluessa on kärsitty vahinkoja.

Valittaja väittää kolmannessa kanneperusteessaan, että asetuksen N:o 684/92 (1) 4 artiklan 2 kohtaa ja 2 artiklan 1 kohdan 3 alakohtaa on rikottu, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on komission tulkintaa seuraten luokitellut valittajan kilpailijoiden harjoittaman toiminnan erityisliikenteeksi (4 artiklan 2 kohta), joka ei edellytä lupaa, vaikka käsiteltävänä olevassa tapauksessa kysymys on väliaikaisesta tai rinnakkaisliikenteestä (2 artiklan 1 kohdan 3 alakohta), joita koskevat samat säännöt kuin kantajan harjoittamaa säännöllistä liikennettä.

(1) EYVL L 74, s. 1.
1)

Onko EY 49 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion oikeussäännölle, jonka mukaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta henkilöltä, jolla on kyseisen valtion oikeusjärjestyksen mukainen lupa kaupallisten kuumailmapallolentojen järjestämiseen, edellytetään, että hänellä on toimi- tai asuinpaikka Itävallassa, jotta hän voi tarjota kuumailmapallolentoja [Saksassa] (Luftfahrtgesetzin 106 §, BGBl. 253/1957, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna BGBl. I 83/2008:lla)?
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 11 artiklan 2 kohdassa olevaa viittausta tämän asetuksen 9 artiklan 1 kohdan b alakohtaan tulkittava siten, että sosiaalivakuutuslaitos, jolle välittömästi vahingon kärsineen oikeudet ovat siirtyneet lain nojalla (ASVG:n 332 §), voi nostaa kanteen suoraan vakuutuksenantajaa vastaan jonkin jäsenvaltion sen alueen tuomioistuimessa, jossa sillä on toimipaikka, siltä osin kuin tällaisen suoran kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät ja vakuutuksenantajalla on kotipaikka jonkin jäsenvaltion alueella?
1)

Onko eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtäläistyttämisestä Varsovassa 12.10.1929 tehty yleissopimus, sellaisena kuin sitä on muutettu Haagissa 28.9.1955, johon asetuksessa (EY) N:o 027/97 (1) viitataan, osa yhteisön oikeusjärjestystä, jonka tulkitsemiseen yhteisöjen tuomioistuin on toimivaltainen EY 234 artiklan nojalla?
4.

Edellä olevan perusteella komission on päädyttävä katsomaan, että Alankomaiden kuningaskunta on jättänyt tähän päivään asti toteuttamatta direktiivin 85/337/ETY 4 artiklan 2 ja 3 kohdan, luettuna yhdessä liitteiden II ja III kanssa, sellaisina kun se on muutettuna direktiivillä 97/11/EY ja direktiivillä 2003/35/EY, asianmukaisen täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet, koska kaikkia direktiivin liitteessä III olevia kriteereitä ei sovelleta kaikkiin liitteen II mukaisiin hankkeisiin.
—

on todettava, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut tieliikenteen sosiaalilainsäädännöstä annettujen neuvoston asetusten (ETY) N:o 3820/85 ja (ETY) N:o 3821/85 täytäntöönpanoa koskevista vähimmäisedellytyksistä ja neuvoston direktiivin 88/599/ETY kumoamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/22/EY (1) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai koska se ei ainakaan ole ilmoittanut näistä säännöksistä ja määräyksistä komissiolle
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 209/33

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de Murcia (Espanja) on esittänyt 19.6.2008 — María Julia Zurita García v. Delegado del Gobierno en la Región de Murcia

(Asia C-261/08)

(2008/C 209/49)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia de Murcia

Pääasian asianosaiset

Kantaja: María Julia Zurita García

Muu osapuoli: Delegado del Gobierno en la Región de Murcia

Ennakkoratkaisukysymys

Kun otetaan huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimus ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohta ja 62 artiklan 2 kohdan a alakohta sekä henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 15.3.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 562/2006 (1) ja erityisesti sen 5, 11 ja 13 artikla: Onko edellä mainittuja oikeussääntöjä tulkittava siten, että sääntely, esimerkiksi kansallinen lainsäädäntö ja sitä tulkitseva oikeuskäytäntö, jonka perusteella maasta poistaminen on mahdollista korvata sakolla silloin, kun ”kolmannen maan kansalaisella” ei ole Euroopan unionin alueelle pääsyyn ja siellä oleskeluun oikeuttavaa asiakirjaa, on ristiriidassa niiden kanssa?

(1) EUVL L 105, s. 1.
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen (EY) N:o 44/2001 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan toista luetelmakohtaa tulkittava niin, että myös lentomatkaa yhdestä yhteisön jäsenvaltiosta (1) toiseen koskevilla kaikilla sopimusvelvoitteilla on katsottava olevan yksi yhtenäinen täytäntöönpanopaikka, joka on taloudellisten arviointiperusteiden perusteella määräytyvän pääsuorituksen paikka?