Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Päätöksen, jossa ilmoitettu toimenpide luokitellaan valtiontueksi ja todetaan soveltuvaksi yhteismarkkinoille, kuuluminen tällaisiin toimiin

(EY 87, EY 88 ja EY 230 artikla; neuvoston asetus N:o 659/1999)

2. Valtiontuki – Käsite – Toimenpiteen valikoivuus

(EY 87 artiklan 1 kohta)

3. Valtiontuki – Käsite – Toimenpiteen valikoivuus

(EY 87 artiklan 1 kohta)

4. Valtiontuki – Käsite – Arviointi tavanomaisia markkinaehtoja koskevaa perustetta käyttäen

(EY 87 artiklan 1 kohta)

5. Valtiontuki – Käsite – Valtion varoista myönnetty tuki

(EY 87 artiklan 1 kohta)

6. Valtiontuki – Komission päätös, jossa toimenpide luokitellaan valtiontueksi – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 87 artiklan 1 kohta ja SEUT 296 artikla)

Tiivistelmä

1. Jos komissio alustavan tutkinnan jälkeen toteaa, ettei ilmoitetun toimenpiteen – siltä osin kuin se kuuluu EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan – soveltuvuudesta yhteismarkkinoille ole epäilyjä, se tekee EY 88 artiklan soveltamisesta annetun asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 3 kohdan nojalla päätöksen vastustamatta jättämisestä. Tällainen päätös johtaa muun muassa sen menettelyn soveltamiseen, josta säädetään olemassa olevien tukijärjestelmien osalta kyseisessä asetuksessa ja erityisesti sen 17–19 ja 21 artiklassa, jossa jäsenvaltiolle asetetaan velvollisuus toimittaa vuosittain kertomus kaikista voimassa olevista tukiohjelmista.

Näin ollen toimenpiteen virheellisestä luokittelemisesta valtiontueksi koituu oikeudellisia vaikutuksia ilmoituksen tehneelle jäsenvaltiolle, sillä komissio seuraa toimenpidettä jatkuvasti ja tekee sitä koskevia tarkastuksia säännöllisesti, minkä vuoksi kyseisellä jäsenvaltiolla on vähän liikkumavaraa ilmoitetun toimenpiteen täytäntöönpanossa.

Tästä seuraa välttämättä, että EY 87 artiklan 1 ja 3 kohtaan perustuvaa päätöstä, jossa asianomainen toimenpide luokitellaan valtiontueksi ja todetaan soveltuvaksi yhteismarkkinoille, on pidettävä EY 230 artiklan mukaisena kannekelpoisena toimena. Tällainen EY 87 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitettu soveltuvuutta koskeva päätös on lisäksi luonteeltaan lopullinen, eikä se ole valmisteleva toimenpide.

(ks. 40–42 kohta)

2. Näyttääkseen toteen, että toimenpidettä, joka voidaan luokitella valtiontueksi, sovelletaan valikoivasti tiettyihin yrityksiin tai tiettyyn tuotannonalaan, komission on osoitettava, että toimenpiteellä aikaansaadaan erilaista kohtelua yritysten, jotka ovat toimenpiteen tavoitteen kannalta toisiinsa rinnastettavassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa, välille.

Koska komissio toteaa tässä yhteydessä päätöksessään, että tietyt yritykset, jotka hyötyvät valtiontueksi luokiteltavasta toimenpiteestä, kuuluvat tiettyyn suurten teollisuusyritysten, jotka harjoittavat jäsenvaltioiden välistä kauppaa ja saavat edun, jota muut yritykset eivät voi saada, yritysryhmään ja että kyseinen etu muodostuu siitä, että ne voivat realisoida toteuttamiensa päästövähennysten taloudellisen arvon muuntamalla ne kaupan oleviksi päästöoikeuksiksi tai tapauskohtaisesti välttää riskin siitä, että niiden on maksettava sakkoja ylittäessään kansallisten viranomaisten vahvistaman typen oksidien päästörajan, ostamalla tällaisia päästöoikeuksia muilta yrityksiltä, joita asianomainen valtion toimenpide koskee, kun taas muilla yrityksillä ei ole tällaisia mahdollisuuksia, komissio ei ole velvollinen täsmentämään päätöstään enempää. Kun kyse on tukiohjelmasta, komissio voi tyytyä tutkimaan ohjelman ominaispiirteitä arvioidakseen päätöksensä perusteluissa, annetaanko ohjelmassa sitä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen vuoksi tuensaajille olennaista etua verrattuna niiden kilpailijoihin ja onko ohjelma omiaan hyödyttämään olennaisesti sellaisia yrityksiä, jotka toimivat valtioiden välisessä kaupassa.

(ks. 62, 63 ja 65 kohta)

3. EY 87 artiklan 1 kohdassa ei tehdä eroa valtion toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden vaan niiden vaikutusten perusteella. Vaikka ympäristönsuojelu on yksi Euroopan yhteisön keskeisistä tavoitteista, tarpeella ottaa tämä tavoite huomioon ei voida perustella valikoivien toimenpiteiden sulkemista EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, sillä ympäristötavoitteet voidaan joka tapauksessa ottaa tehokkaasti huomioon silloin, kun arvioidaan valtiontukitoimenpiteen yhteensopivuutta yhteismarkkinoiden kanssa EY 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

Etenkin toimenpiteestä, jolla luodaan typen oksidien päästöoikeuksien kaupan järjestelmä, johon sisältyy yritysten välinen erottelu, joka perustuu määrälliseen perusteeseen, kuten yritysten kokonaislämpökapasiteettia koskevaan perusteeseen, on todettava, että asianomaista toimenpidettä ei voida jättää luokittelematta EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valikoivaksi toimenpiteeksi pelkästään yritysten, joita asianomainen toimenpide koskee, huomattavien typen oksidien päästöjen ja kyseisillä yrityksillä olevan nimenomaisen vähennysnormin perusteella, koska yritysten välisen erottelun ei voida katsoa sisältyvän järjestelmään, jolla pyritään vähentämään teollisuudesta peräisin olevaa pilaantumista, ja sitä ei siis voida pitää pelkästään ekologisten seikkojen vuoksi perusteltuna. Koska tällainen erotteluperuste ei ole perusteltavissa asianomaisen toimenpiteen luonteella eikä asianomaisen toimenpiteen yleisellä rakenteella, se ei voi poistaa asianomaiselta toimenpiteeltä sen valtiontuen luonnetta.

Tässä yhteydessä jäsenvaltion, joka on ottanut käyttöön tällaisen yritysten välisen erottelun, on osoitettava, että se on todellakin perusteltu kyseisen järjestelmän luonteen ja rakenteen vuoksi.

(ks. 75–78 kohta)

4. Valtiontukina pidetään sellaisia toimenpiteitä, jotka muodossa tai toisessa ovat omiaan suosimaan yrityksiä suoraan tai välillisesti tai joita on pidettävä sellaisena taloudellisena etuna, jota edunsaajayritys ei olisi saanut tavanomaisin markkinaehdoin.

Näin on silloin, kun kyseessä on järjestelmä, jossa ainoastaan tietyt yritykset voivat realisoida toteuttamiensa typen oksidien päästövähennysten taloudellisen arvon muuntamalla ne kaupan oleviksi päästöoikeuksiksi tai tapauskohtaisesti välttää riskin siitä, että niiden on maksettava sakkoja ylittäessään kansallisten viranomaisten vahvistaman typen oksidien päästörajan, ostamalla tällaisia päästöoikeuksia muilta yrityksiltä, joita asianomainen valtion toimenpide koskee, koska mahdollisuus käydä kauppaa typen oksidien päästöoikeuksilla johtuu ennen kaikkea siitä, että valtio yhtäältä antaa luvan myydä kyseisiä oikeuksia ja toisaalta sallii liikaa typen oksidien päästöjä tuottaneiden yritysten ostaa puuttuvat päästöoikeudet muilta yrityksiltä eli suostuu tällä tavalla päästöoikeuksien markkinoiden luomiseen.

Mahdollisuutta käydä näiden oikeuksien kauppaa ei voida pitää markkinahintaisena vastikkeena yritysten, joita asianomainen toimenpide koskee, ponnisteluista typen oksidien päästöjensä rajoittamiseksi, koska kyseisten päästöjen vähentämisestä aiheutuvat kustannukset kuuluvat yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluviin kustannuksiin.

Lisäksi näillä yrityksillä oleva mahdollisuus valita päästöoikeuksien ostamisesta aiheutuvien kustannusten ja typen oksidien päästöjen vähentämistoimenpiteisiin liittyvien kustannusten välillä on niille etu. Lisäksi yritysten, joita asianomainen toimenpide koskee, mahdollisuus käydä kauppaa kaikilla päästöoikeuksilla eikä ainoastaan hyvityksillä, jotka vapautuvat vuoden lopussa sallitun päästön ja tosiasiallisen päästön välisen ylijäämän perusteella, on lisäetu näille yrityksille. Ne voivat nimittäin saada käyttöönsä varoja myymällä päästöoikeuksia ennen kuin edellytykset niiden lopulliselle jakamiselle ovat toteutuneet siitä riippumatta, että niihin sovelletaan päästörajaa ja että säädetyn päästönormin ylittävien yritysten on korvattava ylijäämä seuraavana vuonna.

(ks. 87–91 kohta)

5. Etujen on yhtäältä oltava suoraan tai välillisesti valtion varoista myönnettyjä etuja ja toisaalta niiden on johduttava valtiosta, jotta niitä voidaan pitää EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena.

Näin on silloin, kun kyseessä on valtion toimenpide, jossa annetaan typen oksidien päästöoikeudet maksutta tiettyjen yritysten käyttöön niiden myymisen tai huutokauppaamisen sijaan, otetaan käyttöön järjestelmä, jonka avulla näistä oikeuksista voidaan käydä kauppaa markkinoilla, vaikka ne ovat sidoksissa enimmäismäärään, ja annetaan yrityksille, joita asianomainen toimenpide koskee, mahdollisuus ostaa päästöoikeuksia sakkojen maksamisen välttämiseksi. Mahdollisuus käydä typen oksidien päästöoikeuksien kauppaa on jäsenvaltion lainsäätäjän tietyille yrityksille myöntämä etu, joka voi tuottaa lisäkustannuksia julkiselle vallalle muun muassa velvollisuudesta, joka koskee sakkojen tai muiden rahamääräisten seuraamusten maksamista, vapauttamisen kautta. Lisäksi on todettava, että koska järjestelmästä seuraa se, että luodaan ilman valtiolle suoritettavaa konkreettista vastiketta päästöoikeuksia, joilla on taloudellista arvoa sen vuoksi, että niistä voidaan käydä kauppaa, valtio luopuu julkisista saatavista, kun se antaa kyseisille päästöoikeuksille kaupan kohteeksi kelpaavien aineettomien hyödykkeiden luonteen ja antaa nämä oikeudet asianomaisten yritysten käyttöön maksutta sen sijaan, että se myisi nämä oikeudet tai huutokauppaisi ne.

Lisäksi se, että tällainen toimenpide mahdollistaa sen, että yritykset voivat tasata keskenään asetetun normin ylittäviä ja sen alittavia päästöjä ja että tällä toimenpiteellä luodaan lainsäädännölliset puitteet typen oksidien päästöjen vähentämiseksi tavalla, joka on edullinen yrityksille, joilla on suuria laitoksia, osoittaa, että yrityksillä, joita toimenpide koskee, on käytettävissään vaihtoehto sille, että valtio määrää sakon.

(ks. 103 ja 106–108 kohta)

6. Valtiontukitoimenpiteen luokittelun osalta perusteluvelvollisuus edellyttää sitä, että komissio ilmoittaa syyt, joiden perusteella se katsoo asianomaisen toimenpiteen kuuluvan EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tästä on todettava, että komissiolla ei ole velvollisuutta osoittaa, että tuki todellisuudessa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja että se tosiasiallisesti vääristää kilpailua, vaan sillä on ainoastaan velvollisuus tutkia, saattaako kyseinen tuki vaikuttaa tuohon kauppaan ja vääristää kilpailua. Näin ollen silloin, kun tuen myöntämisolosuhteista ilmenee, että tuki on luonteeltaan sellainen, että se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua, komission on mainittava nämä olosuhteet päätöksensä perusteluissa.

(ks. 131 kohta)