Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö – Tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi – Direktiivi 85/337 – Toimivaltaisen viranomaisen velvollisuus arvioida ympäristövaikutukset – Ulottuvuus

(Neuvoston direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 97/11 ja 2003/35, 3 artikla)

2. Ympäristö – Tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi – Direktiivi 85/337 – Useita toimivaltaisia viranomaisia – Edellytys – Toimivalta ja sen käyttöä koskevat säännöt, joilla taataan kattava arviointi ennen luvan myöntämistä

(Neuvoston direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 97/11 ja 2003/35, 2, 3 ja 4 artikla)

3. Ympäristö – Tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi – Direktiivi 85/337 – Soveltamisala – Purkutyöt kuuluvat direktiivin soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 97/11 ja 2003/35, 1 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 97/11 ja 2003/35, 3 artiklassa toimivaltaiselle ympäristöviranomaiselle asetetaan velvollisuus suorittaa ympäristövaikutusten arviointi siten, että siihen sisällytetään kuvaus niistä suorista ja välillisistä vaikutuksista, joita hankkeella on tämän artiklan kolmessa ensimmäisessä luetelmakohdassa mainittuihin tekijöihin ja niiden väliseen vuorovaikutukseen. Tämä arviointivelvollisuus eroaa direktiivin 85/337 4–7, 10 ja 11 artiklassa mainituista velvoitteista, jotka koskevat pääasiallisesti tietojen keräämistä ja luovuttamista, kuulemista, tiedottamista ja sen turvaamista, että asia voidaan saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi. Kyse on menettelyllisistä säännöksistä, jotka koskevat ainoastaan direktiivin 3 artiklassa säädetyn aineellisen velvoitteen toteuttamista.

Vaikka direktiivin 8 artiklan mukaan 5–7 artiklan mukaisesti suoritettujen kuulemisten tulokset ja saadut tiedot on otettava huomioon lupamenettelyssä, tätä velvollisuutta ottaa päätöksentekoprosessissa huomioon toimivaltaisen ympäristöviranomaisen keräämät tiedot ei saa sekoittaa direktiivin 85/337 3 artiklassa säädettyyn arviointivelvollisuuteen. Näin on siksi, että tässä arvioinnissa, joka on tehtävä ennen päätöksentekoprosessin aloittamista, on kyse kerättyjen tietojen asiasisällön tutkimisesta sekä harkinnasta, jossa arvioidaan, onko niitä tarpeen täydentää lisätiedoilla. Tämän toimivaltaisen ympäristöviranomaisen on siis sekä tutkittava tiedot että analysoitava ne, jotta se kykenisi suorittamaan mahdollisimman kattavan arvioinnin asianomaisen hankkeen suorista ja välillisistä vaikutuksista direktiivin 3 artiklan kolmessa ensimmäisessä luetelmakohdassa mainittuihin tekijöihin ja niiden välisestä vuorovaikutuksesta.

Sekä direktiivin näiden säännösten sanamuodosta että sen systematiikasta seuraa siis, että direktiivin 3 artiklaa on pidettävä perustavanlaatuisena säännöksenä. Direktiivin 4–11 artiklan täytäntöönpanon ei voida katsoa merkitsevän sitä, että myös direktiivin 3 artikla on näin tullut automaattisesti täytäntöön pannuksi. Tästä seuraa, ettei jäsenvaltio noudata direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna, mukaisia velvoitteitaan, ellei se saata 3 artiklaa osaksi kansallista oikeuttaan.

Vaikka direktiivin saattaminen osaksi kansallista oikeusjärjestystä ei välttämättä edellytä sitä, että sen säännökset olisi toistettava samanmuotoisina ja sanasta sanaan erityisellä lain tai asetuksen säännöksellä, vaan yleinen oikeustila voi olla riittävä, jos se takaa sen, että direktiivi on kokonaisuudessaan riittävän selkeästi ja täsmällisesti täytäntöön pantu, on kuitenkin niin, että direktiivin säännökset on pantava täytäntöön kiistattoman sitovasti sekä riittävän konkreettisesti, täsmällisesti ja selvästi, jotta täytettäisiin se oikeusvarmuutta koskeva edellytys, jonka mukaan tapauksessa, jossa direktiivin tarkoituksena on luoda oikeuksia yksityisille oikeussubjekteille, nämä voivat tuntea täysin oikeutensa.

(ks. 36, 38–41, 46 ja 107 kohta sekä tuomiolauselma)

2. Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 97/11 ja 2003/35, 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ympäristövaikutusten arvioinnin on tapahduttava ennen luvan myöntämistä. Tämä merkitsee sitä, että hankkeen suorat ja välilliset vaikutukset direktiivin 3 artiklassa tarkoitettuihin tekijöihin ja näiden tekijöiden väliseen vuorovaikutukseen on tutkittu kaikilta osin ennen luvan myöntämistä.

Näin ollen on niin, että vaikkei mikään ole esteenä jäsenvaltion päätökselle antaa direktiivin tavoitteiden toteuttaminen kahden eri viranomaisen tehtäväksi, se voi tehdä näin edellyttäen, että näille viranomaisille osoitettu toimivalta ja sen käyttöä koskevat säännöt takaavat sen, että ympäristövaikutusten arviointi suoritetaan kattavasti ja riittävän nopeasti eli ennen luvan myöntämistä direktiivissä tarkoitetulla tavalla.

Jäsenvaltio, joka ei ole huolehtinut siitä, että silloin, kun useilla viranomaisilla on päätösvaltaa tietyn hankkeen osalta, tämän direktiivin 2–4 artiklassa säädettyjä edellytyksiä noudatetaan täysimääräisesti, ei näin ollen ole noudattanut direktiivin mukaisia velvoitteitaan.

(ks. 76, 77 ja 107 kohta sekä tuomiolauselma)

3. Purkutyöt kuuluvat tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 97/11 ja 2003/35, soveltamisalaan, ja ne voidaan tämän nojalla katsoa sen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi hankkeeksi.

Näin on siksi, että direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa olevaa hankkeen käsitteen määritelmää ei voida käyttää perusteena sille, etteivät purkutyöt voisi olla tämän määritelmän mukaisia. Tällaiset työt voidaan aivan hyvin luonnehtia ”muuksi luonnonympäristöön tai maisemaan kajoamiseksi”. Tätä tulkintaa tukee lisäksi se, että jos purkutyöt olisi suljettu direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, direktiivin 3 artiklassa oleva viittaus ”kulttuuriperintöön”, sen liitteessä III olevan 2 kohdan h alakohdassa oleva viittaus ”historiallisesti, kulttuurisesti tai arkeologisesti merkittäviin alueisiin” ja sen liitteessä IV olevassa 3 kohdassa oleva viittaus ”arkkitehtoniseen ja arkeologiseen perintöön” olisivat täysin sisällöttömiä.

(ks. 97, 98 ja 101 kohta)