ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

Kyseisen asetuksen 57 artiklassa, jonka otsikko on ”Henkilökohtaisten tavaroiden ja kotiesineistön tuonti ja jälleentuonti [unioniin]”, säädetään seuraavaa: ”1. Asetuksen (EY) N:o 338/97 7 artiklan 3 kohdassa säädetään, että mainitun asetuksen 4 artiklan säännöksistä voidaan poiketa henkilökohtaisten tavaroiden ja kotiesineistön osalta; tätä poikkeusta ei sovelleta yksilöihin, joita käytetään kaupallisessa hyötymistarkoituksessa, myydään, asetetaan näytteille kaupallisessa tarkoituksessa, pidetään myyntiä varten, tarjotaan myytäväksi tai kuljetetaan myytäväksi. – – 3. Kun henkilö, jonka vakinainen asuinpaikka on [unionin] alueella, tuo [unioniin] ensimmäisen kerran henkilökohtaisia tavaroita tai kotiesineistöä, mukaan lukien metsästysmuistot, joiden valmistamiseen on käytetty asetuksen (EY) N:o 338/97 liitteessä B lueteltujen lajien yksilöitä, tullille ei tarvitse esittää tuontilupaa edellyttäen, että sille esitetään (jälleen)vientiasiakirjan alkuperäiskappale ja sen jäljennös. – – 4. Kun henkilö, jonka vakinainen asuinpaikka on [unionin] alueella, jälleentuo [unioniin] henkilökohtaisia tavaroita tai kotiesineistöä, mukaan lukien metsästysmuistot, joiden valmistamiseen on käytetty asetuksen (EY) N:o 338/97 liitteessä A tai B lueteltujen lajien yksilöitä, tullille ei tarvitse esittää tuontilupaa edellyttäen, että jokin seuraavista esitetään: a) aikaisemmin käytetyn yhteisön tuonti- tai vientiluvan luvanhaltijan kappale (lomake 2), jonka tulli on vahvistanut; b) 3 kohdassa tarkoitetun (jälleen)vientiasiakirjan jäljennös; c) todiste siitä, että yksilöt on hankittu [unionin] alueella. 5. Poiketen siitä, mitä 3 ja 4 kohdassa säädetään, (jälleen)vientiasiakirjaa tai tuontilupaa ei tarvitse esittää, jos [unioniin] tuodaan tai jälleentuodaan seuraavia asetuksen (EY) N:o 338/97 liitteessä B lueteltuihin lajeihin liittyviä tuotteita: a) enintään 125 grammaa sampikalojen (Acipenseriformes spp.) kaviaaria henkilöä kohti pakkauksissa, jotka on yksilöllisesti merkitty – – – –”
38

Toiseksi on huomautettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että muun viranomaisen kuin tuomioistuimen tekemään eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista koskevaan päätökseen kohdistuva tuomioistuinvalvonta ei ole edellytys sille, että kyseinen viranomainen voidaan luonnehtia puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi pidätysmääräyksen antaneeksi oikeusviranomaiseksi, sillä tällainen valvonta ei kuulu kyseisen viranomaisen asemaa ja organisaatiota koskevien sääntöjen alaan, vaan se koskee tällaisen pidätysmääräyksen antamismenettelyä, jonka on oltava tehokasta oikeussuojaa koskevien vaatimusten mukainen (ks. vastaavasti tuomio 13.1.2021, MM, C‑414/20 PPU, EU:C:2021:4, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen asema ei siten edellytä, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista koskevaan päätökseen ja sen perustana olevaan kansalliseen päätökseen on voitava kohdistaa tuomioistuinvalvontaa. Näin ollen pelkästään sen perusteella, ettei Svishtovin alueellisen syyttäjäviranomaisen syyttäjän luonnehtimista puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi pidätysmääräyksen antaneeksi oikeusviranomaiseksi ole riitautettu, ei voida katsoa, että Bulgarian menettely, jossa syyttäjä antaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen, on tehokkaaseen oikeussuojaan liittyvien vaatimusten mukainen.
1.

Maatalous – Rahoitus maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta – Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen – Rahoituksesta kieltäytymisen rajaaminen – 24 kuukauden määräaika – Alkamisajankohta – Komission tiedoksianto tarkastusten tuloksista – Määräajan laskemisessa huomioon otettava tuen maksamisajankohta – Tuen loppuosan maksamisajankohta (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan 4 kohdan c alakohta; neuvoston asetuksen N:o 1290/2005 31 artiklan 4 kohdan c alakohta) (ks. 52 kohta)
64

Ensinnäkin on muistutettava, että yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen käsite edellyttää sellaisten toimintatapojen kokonaisuutta, jotka voivat itsessäänkin merkitä SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomista. Vaikka tietty toimintatapojen kokonaisuus voidaan tämän tuomion 59 ja 60 kohdassa mainituin edellytyksin luokitella yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi, siitä ei voida päätellä, että kutakin näistä toimintatavoista olisi itsessään ja erikseen tarkasteltuna väistämättä luonnehdittava kyseisen määräyksen erilliseksi rikkomiseksi. Voidakseen tehdä näin komission on vielä yksilöitävä ja luonnehdittava kukin näistä toimintatavoista kyseisen määräyksen erilliseksi rikkomiseksi ja esitettävä tämän jälkeen näyttö siitä, että asianomainen yritys, jonka syyksi ne on luettu, on osallistunut niihin.
233

On myös hylättävä väitteet, jotka koskevat sitä, että tällä päätöksellä loukattiin kyseisten yhtiöiden puolustautumisoikeuksia, koska ei ole kiistetty sitä, että komissio on osoittanut niille väitetiedoksiannon, että niillä on ollut tilaisuus tutustua asiakirja-aineistoon ja että niillä on ollut mahdollisuus esittää näkökantansa ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä.
21

Asetuksen N:o 595/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1468/2006 (jäljempänä asetus N:o 595/2004, sellaisena kuin se on muutettuna), 16 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa määriteltävä asetuksen [N:o 1788/2003] 13 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut etuoikeutetut tuottajaluokat yhtä tai useampaa seuraavaa objektiivista arviointiperustetta noudattaen: a) jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen virallinen vahvistus siitä, että maksu on kokonaan tai osittain peritty aiheetta; b) tilan ja ennen kaikkea – – vuoristoalueiden maantieteellinen sijainti; c) tilan eläinten enimmäistiheys, joka on yhteydessä laajaperäiseen kotieläintuotantoon; d) tilakohtaisen viitemäärän ylitys on alle viisi prosenttia tai alle 15000 kilogrammaa sen mukaan, kumpi määrä on alhaisempi; e) tilakohtainen viitemäärä on alle 50 prosenttia kansallisesta keskimääräisestä tilakohtaisesta viitemäärästä; f) muut puolueettomat perusteet, jotka jäsenvaltio on hyväksynyt neuvoteltuaan komission kanssa. 2. Liikaa maksettu määrä on jaettava uudelleen 15 kuukauden kuluessa asianomaisen kahdentoista kuukauden jakson päättymisestä.”
–

SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä tällaisille muutoksille, jos – mikä saman ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava kaikkien merkityksellisten seikkojen perusteella – ilmenee, että kyseiset muutokset herättävät yksityisissä perusteltuja epäilyjä siitä, ovatko tasavallan presidentin mainittujen KRS:n päätösten pohjalta nimittämät tuomarit täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ja erityisesti lainsäädäntö- ja toimeenpanovallan välittömän tai välillisen vaikutusvallan ulottumattomissa ja neutraaleja vastakkain oleviin intresseihin nähden, ja johtavat siten siihen, ettei kyseisiä tuomareita koeta riippumattomiksi tai puolueettomiksi, mikä on omiaan heikentämään sitä luottamusta, jota oikeuslaitoksen täytyy herättää yksityisissä demokraattisessa yhteiskunnassa ja oikeusvaltiossa.
39

Lopuksi on todettava, että neuvosto on antanut yhtäältä asetuksen N:o 1/2003, jonka 43 artiklalla, kun sitä luetaan yhdessä sen 45 artiklan kanssa, on 1.5.2004 alkaen kumottu osittain asetus N:o 17 ja kokonaan asetus N:o 141, ja toisaalta asetuksen N:o 411/2004, jonka 1 artiklalla, kun sitä luetaan yhdessä sen 4 artiklan kanssa, on tästä samasta ajankohdasta alkaen kumottu osittain asetus N:o 3975/87 ja jonka 2 ja 3 artiklalla, kun niitä luetaan yhdessä sen 4 artiklan kanssa, asetuksen N:o 3976/87 ja asetuksen (EY) N:o 1/2003 soveltamisala on ulotettu koskemaan myös unionin lentoasemien ja kolmansien maiden lentoasemien välistä lentoliikennettä mainitusta ajankohdasta alkaen.
99

Kaiken edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että perusoikeuskirjan 47 artiklaa on tulkittava siten, että henkilö, jolla on hallussaan tietoja ja – jolle on määrätty rahamääräinen hallinnollinen seuraamus direktiivin 2011/16 mukaisen kansallisten veroviranomaisten välisen tietojenvaihdon yhteydessä annetun sellaisen tietojen antamiseen velvoittavan päätöksen noudattamatta jättämisestä, joka itsessään ei ole muutoksenhakukelpoinen pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion kansallisessa oikeudessa, ja – joka on tämän tietojen antamiseen velvoittavan päätöksen noudattamatta jättämisen seurauksena määrättyä seuraamusta koskevassa kanteessaan liitännäisesti riitauttanut kyseisen päätöksen lainmukaisuuden ja on saanut direktiivin 2011/16 20 artiklan 2 kohdan mukaiset vähimmäistiedot tietoonsa tämän kanteen perusteella vireille pannussa oikeudenkäynnissä, hänelle on sen jälkeen, kun häntä koskevien mainittujen päätösten lainmukaisuus on lopullisesti vahvistettu, annettava mahdollisuus noudattaa tietojen antamiseen velvoittavaa päätöstä kansallisessa oikeudessa alun perin säädetyssä määräajassa ilman, että tämä johtaisi sen seuraamuksen pysyttämiseen, joka hänelle on määrätty sen seurauksena, että hän pyrki käyttämään oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin. Ainoastaan siinä tapauksessa, että päätöksen adressaatti ei noudata tätä päätöstä tässä määräajassa, määrätty seuraamus tulee laillisesti maksettavaksi.
128

Oikeuskäytännön mukaan valituksen yhteydessä peruste, joka koskee valituksenalaisen tuomion jotain perustelua, on tehoton ja se on näin ollen hylättävä, kun kyseisen tuomion tuomiolauselman tueksi on oikeudellisesti riittävällä tavalla muita perusteluja. Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että vaikka oletettaisiin, että viides osa on perusteltu, se on hylättävä tehottomana siltä osin kuin sen perusteella ei voida kumota valituksenalaista tuomiota, koska sen tuomiolauselma on edelleen perusteltu muiden perustelujen perusteella (ks. vastaavasti tuomio 29.3.2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 211 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
71

Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2014/42 on tulkittava siten, että siinä ei säädetä ainoastaan rikoksesta, josta kyseinen rikoksentekijä on tuomittu, saadun taloudellisen edun muodostavan omaisuuden tuomitsemisesta menetetyksi, vaan siinä tarkoitetaan myös rikoksentekijälle kuuluvaa omaisuutta, jonka osalta kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, on vakuuttunut, että omaisuus on peräisin muusta rikollisesta toiminnasta, edellyttäen, että noudatetaan tämän direktiivin 8 artiklan 8 kohdassa säädettyjä takeita ja että rikos, johon kyseisen rikoksentekijän on katsottu syyllistyneen, kuuluu kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa lueteltuihin rikoksiin ja että kyseinen rikos on omiaan tuottamaan välittömästi tai välillisesti samassa direktiivissä tarkoitettua taloudellista etua.
66

Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 90 artiklan 1 kohtaa ja 273 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan arvonlisäveron perusteen alentaminen jälkikäteen edellyttää laskua, joka on korvaukseen oikeutetun verovelvollisen nimissä ja joka osoittaa, että liiketoimi, jonka johdosta korvaus maksetaan, on toteutunut, myös silloin, kun tällaista laskua ei ole annettu ja tämän liiketoimen toteutuminen voidaan näyttää toteen muilla keinoin.
51

Kun edellä esitetyt näkökohdat otetaan huomioon, esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan kuluttajien kanssa tehtyjen lainasopimusten osalta valuuttakurssierotusta koskeva ehto, jota pidetään kohtuuttomana, on pätemätön ja jolla toimivaltainen kansallinen tuomioistuin velvoitetaan korvaamaan kyseinen ehto kansallisen oikeuden säännöksellä, joka edellyttää virallisen vaihtokurssin käyttämistä, säätämättä kyseisen tuomioistuimen mahdollisuudesta hyväksyä asianomaisen kuluttajan vaatimus siitä, että koko lainasopimus todetaan pätemättömäksi, vaikka mainittu tuomioistuin katsoisikin, että kyseisen sopimuksen pysyttäminen voimassa olisi kuluttajan etujen vastaista erityisesti sellaisen valuuttariskin huomioon ottaen, jonka kyseinen kuluttaja edelleen kantaisi mainitun sopimuksen muun ehdon nojalla, kunhan kyseinen tuomioistuin kykenee – käyttäen yksinomaista harkintavaltaansa, jonka edelle kyseisen kuluttajan ilmaisema tahto ei voi mennä – vahvistamaan, että kyseisellä kansallisella lainsäädännöllä säädettyjen toimenpiteiden soveltaminen todella mahdollistaa sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttamisen, jossa kuluttaja olisi ollut, ellei tätä kohtuutonta ehtoa olisi ollut olemassa.
41

Kun kyse on direktiivin 2011/95 15 artiklan c alakohdan nojalla tehdystä hakemuksesta kansainvälisen suojelun saamiseksi, on näet niin, että vaikkei hakemuksessa ole viitattu hakijan henkilökohtaisille olosuhteille ominaisiin seikkoihin, hakemus on direktiivin 4 artiklan 3 kohdan mukaan arvioitava tapauskohtaisesti ja arvioinnissa on otettava huomioon joukko erilaisia seikkoja.
165

On kuitenkin muistutettava, että kun on kyse alueista, jotka voidaan luokitella yhteisön tärkeinä pitämiksi alueiksi, jotka mainitaan komission direktiivin 92/43 4 artiklan 2 kohdan nojalla laatimissa luetteloissa, ja erityisesti alueista, joilla on ensisijaisesti suojeltavia luontotyyppejä, jäsenvaltioiden on kyseisen direktiivin nojalla ja mainitun direktiivin suojelutavoitteen valossa toteutettava suojelutoimenpiteitä, joilla voidaan turvata se merkityksellinen ekologinen intressi, joka kyseisillä alueilla on kansallisella tasolla (ks. vastaavasti tuomio 13.1.2005, Dragaggi ym., C-117/03, EU:C:2005:16, 30 kohta).
53

Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että SEUT 108 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion toteuttamaan toimenpiteeseen, jolla on tarkoitus rahoittaa useiden vuosien aikana ja 20 miljoonalla eurolla yhtäältä korvausta karjankasvattajille, joiden on täytynyt teurastaa infektiotauteihin sairastuneita eläimiä, ja toisaalta palkkioita itsenäisinä ammatinharjoittajina toimiville eläinlääkäreille, jotka ovat osallistuneet tervehdyttämistoimiin, on sovellettava tässä määräyksessä tarkoitettua ennakkovalvontamenettelyä, kun komission lupapäätös ei kata tätä toimenpidettä, paitsi jos se täyttää asetuksessa N:o 702/2014 säädetyt edellytykset tai asetuksessa N:o 1408/2013 säädetyt edellytykset.
33

Ensinnäkin tavoitteesta taata notaarin ammatin harjoittamisen vakaus huomattavan pitkän ajan ennen eläkkeelle siirtymistä sosiaaliturvajärjestelmän toimintakyvyn säilyttämiseksi on todettava, että 6 artiklan 1 kohdan c alakohdassa sallitaan palvelukseen ottamista koskevan enimmäisiän määrittäminen, joka perustuu kohtuullisen palvelusajan tarpeeseen ennen eläkkeelle siirtymistä. Notaarien sosiaaliturvajärjestelmän säilyttämisen osalta unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee, että Cassa Nazionale del Notariaton (notaarikunnan kansallinen kassa, Italia), joka hallinnoi tätä järjestelmää, sosiaaliturva- ja yhteisvastuutoiminnasta annetun asetuksen 10 §:n mukaan notaarien, jotka lopettavat toimintansa tämän ammatin harjoittamiseksi sallitun ikärajan – eli lain nro 1365/1926 7 §:ään perustuvan 75 vuoden iän – täyttyessä, oikeus saada eläkettä edellyttää kyseisen ammatin harjoittamista 20 vuoden ajan. Kuten Euroopan komissio on kirjallisissa huomautuksissaan todennut, se eläkeoikeus, joka notaareilla on kyseisen asetuksen nojalla, ei näytä liittyvän kyseisen lain 1 §:ssä vahvistettuun 50 vuoden ikärajaan ammattiin pääsyä koskevaan kilpailuun osallistumiseksi, vaan se näyttää liittyvän ammatin harjoittamisen vähimmäiskestoon. Mainitun kassan asettamat edellytykset notaarien sosiaaliturvajärjestelmän toimintakyvyn turvaamiseksi näyttävät siten olevan tästä ikärajasta riippumattomia, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
66

Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että tehokkuusperiaatetta on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan kanteeseen, jonka kuluttaja on direktiivissä 93/13 tarkoitettujen kohtuuttomien ehtojen tai direktiivin 2008/48 vaatimusten vastaisten ehtojen perusteella nostanut perusteettomasti maksettujen summien palauttamiseksi, sovelletaan kolmen vuoden vanhentumisaikaa, joka alkaa kulua päivästä, jona perusteeton etu on syntynyt.
66

Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/24 3 artiklan 2 kohtaa ja 32 artiklaa, luettuna oikeusvarmuuden periaatteen ja perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäisen kohdan valossa, on tulkittava siten, että niiden vastaista on se, että muussa jäsenvaltiossa kuin kotijäsenvaltiossa vireillä olevassa pääasiaratkaisuun johtavassa oikeudenkäynnissä, joka koskee velkaa, joka oli erotettu luottolaitoksen vallinnasta kotijäsenvaltiossa toteutetulla ensimmäisellä tervehdyttämistoimenpiteellä, tunnustetaan ilman eri muodollisuuksia sellaisen toisen tervehdyttämistoimenpiteen vaikutukset, jolla on tarkoitus siirtää tällaisen oikeudenkäynnin aloittamista edeltäneeseen päivään ulottuvin taannehtivin vaikutuksin tämä velka takaisin kyseiselle luottolaitokselle, kun tällainen tunnustaminen johtaa siihen, että luottolaitos, jolle velka oli siirretty ensimmäisellä toimenpiteellä, menettää taannehtivasti passiivilegitimaationsa kyseisen vireillä olevan oikeudenkäynnin osalta, minkä seurauksena samassa oikeudenkäyntimenettelyssä kyseessä olevat kantajan hyväksi jo annetut tuomioistuinratkaisut tehdään tehottomiksi.
59

Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että direktiivin 2000/43 7 ja 15 artiklaa, luettuina perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi saatetaan vahingonkorvauskanne, joka perustuu väitettyyn kyseisessä direktiivissä kiellettyyn syrjintään, ei voi tutkia vaatimusta sen toteamisesta, että syrjintää on tapahtunut, kun vastaaja suostuu maksamaan vaaditun korvauksen tunnustamatta kuitenkaan syrjintää. Kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi saatetaan yksityisten välinen riita-asia, on toimivaltansa rajoissa varmistettava yksityisille perusoikeuskirjan 47 artiklasta johtuva oikeussuoja jättämällä tarvittaessa soveltamatta sen kanssa ristiriidassa olevia kansallisen lainsäädännön säännöksiä.
27

Tässä yhteydessä unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että kansallisen toimenpiteen luokitteleminen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi edellyttää, että kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät. Kyseessä on ensinnäkin oltava valtion toimenpide tai valtion varoista toteutettu toimenpide. Toiseksi kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kolmanneksi toimenpiteellä on annettava valikoivaa etua sille, joka on toimenpiteen kohteena. Neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (ks. mm. tuomio 21.12.2016, komissio v. World Duty Free Group ym., C‑20/15 P ja C‑21/15 P, EU:C:2016:981, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Mainitun direktiivin 2 a artiklassa, jonka otsikko on ”Odotusaika”, säädetään seuraavaa:

”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuilla henkilöillä on käytössä tarpeeksi aikaa hakea tehokkaasti muutosta hankintayksiköiden tekemiin hankintaa koskeviin päätöksiin, antamalla tarvittavat säännökset tämän artiklan 2 kohdassa sekä 2 c artiklassa vahvistettujen vähimmäisedellytysten mukaisesti.

2. Direktiivin 2014/25/EU tai direktiivin 2014/23/EU soveltamisalaan kuuluvaa hankintapäätöksestä johtuvaa sopimusta ei saa tehdä, ennen kuin vähintään 10 kalenteripäivää on kulunut sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintasopimuksen tekopäätös on lähetetty asianomaisille tarjoajille ja ehdokkaille faksilla tai sähköisessä muodossa, tai käytettäessä muita viestintätapoja, vähintään 15 kalenteripäivää on kulunut sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintasopimuksen tekopäätös on lähetetty asianomaisille tarjoajille ja ehdokkaille, tai ennen kuin vähintään 10 kalenteripäivää on kulunut sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintasopimuksen tekopäätös on vastaanotettu.

Tarjoajat on katsottava asianomaisiksi, mikäli tarjoajia ei ole vielä lopullisesti suljettu pois. Poissulkeminen on lopullista, jos siitä on ilmoitettu asianomaisille tarjoajille ja jos riippumaton muutoksenhakuelin on todennut poissulkemisen lailliseksi tai jos poissulkemiseen ei voida enää hakea muutosta.

Ehdokkaat on katsottava asianomaisiksi, ellei hankintayksikkö ole antanut tietoa heidän ehdokkuutensa hylkäämisestä, ennen kuin tarjoajille on ilmoitettu hankintapäätöksestä.

– –”
74

Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että SEUT 107 artiklaa on tulkittava siten, että kansallinen toimenpide, jossa asetetaan velvollisuus, jonka mukaan ICI:n keräämisestä vastaavilla konsessionsaajilla on oltava Poste Italianessa omissa nimissään avattu käyttötili, jotta verovelvolliset voivat maksaa kyseisen veron, ja konsessionsaajien on maksettava provisio näiden tilien hallinnoinnista, on tässä määräyksessä tarkoitettu valtiontuki, jos kyseessä on valtion toimenpide, jos sillä annetaan valikoivaa etua Poste Italianelle valtion varoista ja jos se on omiaan vääristämään kilpailua ja jäsenvaltioiden välistä kauppaa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
24

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että oikeusriidan asiakysymys koskee sitä, voidaanko kyseessä oleva tuote määritellä tullilainsäädännön mukaisesti ”lääkkeeksi”. Kantaja viittaa Samohýlin esittämiin ”Ranskassa (École Nationale Vétérinaire Toulousessa ja Lyonissa sekä Laboratoire de Parasitologie et Mycologie Médicale Lyonissa) vuosina 2008–2009 muodostettuihin eläinlääketieteellisiin näkemyksiin”, joista ilmenee, että kyseessä oleva tuote on Frontline-tuotteen kanssa identtinen geneerinen valmiste, että sitä on alettu valmistaa Frontline-tuotteen patentin suoja-ajan päätyttyä, että kyseessä oleva tuote on koostumukseltaan ja vaikutuksiltaan samanlainen kuin Frontline-tuote ja että sille on annettu sama markkinoille saattamista koskeva lupa eläinlääkkeenä. Tämä tuomioistuin toteaa, että sekä Frontlinen että kyseessä olevan tuotteen vaikuttava aine on fiproniili ja että Frontlinella on terapeuttisia ja ennalta ehkäiseviä vaikutuksia sikäli, että sillä hoidetaan ulkoloisinfektiota tuhoamalla ulkoloiset. Se toteaa myös, että Ranskassa on annettu tavaroista, joiden kauppanimi on Frontline, sitovat tariffitiedot ja että ne on kaikki luokiteltu asetuksen N:o 455/2007 mukaisesti yhdistetyn nimikkeistön tullinimikkeeseen 3808.
23

Asetuksella N:o 723/2004 toteutetun henkilöstösääntöjen uudistuksen, jossa pääsääntönä on se, että vanhuuseläkeoikeudet voidaan siirtää, ja jossa eroraha on edelleen erityinen poikkeusmekanismi, johon sovelletaan tiukkoja edellytyksiä, tavoitteesta on todettava, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut edistää unionin julkishallinnon houkuttelevuutta. Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 11 artiklan mukaisella vanhuuseläkeoikeuksien siirtojärjestelmällä, joka mahdollistaa koordinoinnin kansallisten eläkejärjestelmien ja unionin eläkejärjestelmän välillä, pyritään helpottamaan siirtymistä kansallisista, julkisista tai yksityisen sektorin, tehtävistä unionin hallinnon tehtäviin ja takaamaan siten se, että unionin palvelukseen voidaan valita mahdollisimman ammattitaitoisia henkilöitä, joilla on jo asianmukainen ammatillinen kokemus (ks. vastaavasti tuomio 16.12.2004, My, C-293/03, EU:C:2004:821, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).