FI Euroopan unionin virallinen lehti C 305/38

Kanne 24.5.2016 – Ruotsi v. komissio

(Asia T-260/16)

(2016/C 305/53)

Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

Asianosaiset

Kantaja: Ruotsin kuningaskunta (asiamiehet: A. Falk, N. Otte Widgren, C. Meyer-Seitz, U. Persson ja L. Swedenborg)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— Ensisijaisesti kumoamaan komission 17.3.2016 antaman täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2016/417 (riidanalainen päätös) niiltä osin kuin siinä määrätään tehtäväksi kiinteämääräinen 2 prosentin suuruinen rahoituskorjaus (8 811 286,44 euroa) yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 perusteella Ruotsille hakuvuodelta 2013 maksettavaan, tuotannosta irrotettavaan suoraan tukeen, ja

— toissijaisesti kumoamaan ja muuttamaan riidanalaista päätöstä siten, että edellä mainittu määrä alennetaan 1 022 259,46 euroksi;

— velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja väittää, että komissio on sivuuttanut yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 52 artiklan ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä maksajavirastojen ja muiden elinten hyväksymisen sekä maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tilien tarkastamisen ja hyväksymisen osalta 21.6.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 885/2006 11 artiklan 1 kohdan, koska ilmoituksessa, joka on mainittujen säännösten mukaisesti annettava tiedoksi jäsenvaltioille, ei tässä tapauksessa täsmennetä kantajan syyksi väitettyä puutetta eikä ilmoiteta, minkälaisia korjaavia toimenpiteitä tämän olisi toteutettava, jotta asianomaisia unionin oikeuden sääntöjä noudatettaisiin vastaisuudessa. Kyseiseen ilmoitukseen ei näin ollen voida vedota Ruotsin osalta tehdyn riidanalaisen kiinteämääräisen korjauksen tueksi.

Kantaja väittää, että komissio on perustanut riidanalaisen päätöksen virheellisiin päätelmiin niiltä osin kuin kyse on kaukoanalyysivalvonnan soveltamisessa havaittujen virheiden määrien välisistä eroista, kun näitä verrataan klassisissa paikalla suorituissa tarkastuksissa sovellettaviin valvontamenetelmiin. Kantajan mukaan komissio ei ole kyennyt näyttämään toteen väitettyjä rikkomuksia eikä sitä, miten niistä aiheutui menetysten vaara maataloustukirahastolle. Se toteaa, että Ruotsi on tehnyt ne valvontaan liittyvät valinnat ja kaikki ne olennaiset riskianalyysit, joista säädetään täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta 30.11.2009 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1122/2009 31 artiklassa, eikä Ruotsi näin ollen ole aiheuttanut maataloustukirahastolle komission väittämiä riskejä. Komission päätös tehdä 2 prosentin suuruinen kiinteämääräinen korjaus on näin ollen kantajan mukaan yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 31 artiklan ja asetuksen N:o 1306/2013 vastainen.

Siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin päättäisi, etteivät riskianalyysit ole olleet asetuksen N:o 1122/2009 31 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehokkaita, kantaja väittää toissijaisesti, ettei komissiolla ole ollut syytä soveltaa 2 prosentin suuruista kiinteämääräistä korjausta. Riidanalaisella päätöksellä unionin rahoituksen ulkopuolelle jätettyä 8 811 286,44 euron suuruista määrää ei voida perustella väitetyn rikkomisen suuruudella, kun huomioon otetaan, millainen ja miten laaja se on, eikä taloudellisella menetyksellä, joka unionille olisi voinut siitä aiheutua. Kantaja väittää, että määrä, joka vastaa sitä riskiä, joka rikkomisesta olisi voinut aiheutua, on mahdollista vahvistaa kohtuullisin ponnisteluin. Tehdyn kiinteämääräisen korjauksen soveltaminen on näin ollen asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan 2 kohdan ja komission niiden suuntaviivojen, jotka koskevat budjettiseuraamusten arviointia maataloustukirahaston tukiosastojen tilejä tarkastettaessa ja hyväksyttäessä (asiak. VI/5330/97) sekä suhteellisuusperiaatteen vastaista. Kantajan mukaan rahoituskorjauksella vahvistettua määrää on siis alennettava.