Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys (kolmas jaosto) 8 päivänä heinäkuuta 1999. - Area Cova SA ym. vastaan Euroopan unionin neuvosto. - Kalastus - Meren luonnonvarojen säilyttäminen - Luoteis-Atlantilla harjoitettavaan kalastukseen liittyvää tulevaa monenvälistä yhteistyötä koskeva yleissopimus - Grönlanninpallas - Yhteisön laivastolle myönnetty saaliskiintiö - Kumoamiskanne - Tutkimatta jättäminen. - Asia T-194/95.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu II-02271



Tiivistelmä



Avainsanat

1 Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Asetus N:o 1761/95, jossa vahvistetaan yhteisön grönlanninpallaskiintiö Luoteis-Atlantin kalastusjärjestön suuralueilla 2 ja 3 vuodeksi 1995 - Laivanvarustajien sekä näiden yhteisiä etuja edistämään perustettujen yhdistysten nostama kanne - Tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan neljäs kohta (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan neljäs kohta); neuvoston asetus N:o 1761/95)

2 Lainvastaisuusväite - Väitteen liitännäinen luonne - Pääasian kanne, joka on jätettävä tutkimatta - Väitteen tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 184 artikla (josta on tullut EY 241 artikla))

Tiivistelmä

1 Jäsenvaltioon sijoittautuneiden laivanvarustajien nostama kanne sellaisen asetuksen N:o 1761/95 kumoamiseksi, jossa vahvistetaan yhteisön grönlanninpallaskiintiöksi 5 013 tonnia Luoteis-Atlantin kalastusjärjestön (NAFO) suuralueilla 2 ja 3 vuodeksi 1995, jätetään tutkimatta.

Riidanalainen asetus, joka on soveltamisalaltaan yleinen, ei koske kantajia sillä perusteella, että niillä olisi tiettyjä erityisominaisuuksia tai että kyse olisi tosiasiallisesta tilanteesta, jonka perusteella kantajat erottuisivat kyseisen asetuksen kannalta kaikista muista toimijoista, joihin sitä on tarkoitus soveltaa.

Yhteisön viranomaisilla ei ollut riidanalaisen säädöksen hyväksymisajankohtana minkäänlaista velvollisuutta ottaa huomioon kantajien erityistilannetta. Se seikka, että säädöksen antanut toimielin on tietoinen henkilöistä, joita säädös koskee, ei ole yksilöivä tekijä, ellei edellä mainittua velvollisuutta samanaikaisesti ole. Myöskään se seikka, että kantajat ovat osallistuneet komission neuvonantajina alustaviin neuvotteluihin NAFOn kalastuskomission grönlanninpallakselle hyväksymästä suurimmasta sallitusta saaliista, ei ole kantajat yksilöivä tekijä, sillä kun neuvosto määrittelee yhteisön osuutta NAFO-yleissopimuksen mukaisesta suurimmasta sallitusta saaliista tiettyjen kalalajikantojen osalta, yhteisön lainsäädännössä ei velvoiteta neuvostoa noudattamaan sellaista menettelyä, jossa kantajien kaltaisilla toimijoilla olisi oikeus vaatia tiettyjä oikeuksia tai jopa tulla kuulluiksi.

Myöskään väitetyt taloudelliset vaikutukset eivät erota kantajia nimenomaisesti kaikista muista taloudellisista toimijoista, joita riidanalainen asetus koskee, eikä asetuksella ole loukattu kantajien erityisiä oikeuksia.

Kumoamiskanne, jonka laivanvarustajien yhteisiä etuja edistämään perustetut kolme yhdistystä ovat nostaneet kyseistä asetusta vastaan, on jätettävä tutkimatta. Jonkin henkilöryhmän yhteisiä etuja edistämään perustettua yhdistystä ei voi koskea erikseen perustamissopimuksen 173 artiklan neljännen kohdan (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan neljäs kohta) tarkoittamassa merkityksessä sellainen säädös, joka koskee tämän ryhmän yleisiä etuja, ja tämän vuoksi yhdistys ei voi nostaa kumoamiskannetta, koska sen jäsenet eivät voi näin tehdä yksityishenkilöinäkään.

On totta, että erityisolosuhteet, kuten tietyn yhdistyksen merkitys kyseisen artiklan mukaisen säädöksen hyväksymisen kannalta, voivat saada aikaan sen, että sellaisen yhdistyksen nostama kanne, jonka jäseniä säädös ei koske suoraan ja erikseen, voidaan ottaa tutkittavaksi, etenkin silloin, kun säädös on vaikuttanut yhdistyksen neuvotteluasemaan. Tämä ei kuitenkaan tule kyseeseen, jos kantajana oleva yhdistys ei toimi neuvottelijana, vaan näitä ovat ainoastaan sopimusosapuolet, ja jos yhdistykselle ei sovellettavissa säännöksissä anneta minkäänlaisia menettelyllisiä oikeuksia.

2 Perustamissopimuksen 184 artiklaan (josta on tullut EY 241 artikla) sisältyvä mahdollisuus vaatia, että riidanalaisen säädöksen oikeudellisena perustana olevaa asetusta tai yleisluonteista toimenpidettä ei sovelleta, ei ole itsenäinen kannetyyppi, ja sitä voidaan käyttää vain varsinaisen kanteen täydennyksenä. Jos pääasiallisen kanteen nostamisoikeus puuttuu, kyseiseen 184 artiklaan ei voida vedota.