Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Jäsenvaltioiden toimivalta säätää sosiaaliturvajärjestelmistään – Rajat – Unionin oikeuden noudattaminen – Työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevat perussopimuksen säännöt – Vaikutus vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön nojalla myönnettyihin etuuksiin nähden

(SEUT 45 ja SEUT 48 artikla; neuvoston asetus N:o 1408/71)

2. Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Sairausvakuutus – Henkilö, joka saa eläkkeen jäsenvaltiosta, josta hän on peräisin, ja toisen eläkkeen toisesta jäsenvaltiosta – Paluu jäsenvaltioon, josta henkilö on peräisin, eläkkeelle siirtymisen hetkellä

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 15 ja 27 artikla)

Tiivistelmä

1. SEUT 45 ja SEUT 48 artiklan tavoitetta ei saavuteta, jos oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen käyttävät siirtotyöläiset menettävät sosiaaliturvaetuja, joita heille tarjotaan yksinomaan tietyn jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännössä, erityisesti silloin, kun nämä etuudet on saatu vastineeksi työntekijöiden suorittamista maksuista. Kun nimittäin otetaan erityisesti huomioon kansallisten sosiaaliturvalainsäädäntöjen yhteensovittamista koskevan unionin säännöstön taustalla olevat tavoitteet, sitä ei voida – ellei tästä ole olemassa näiden tavoitteiden mukaista nimenomaista poikkeusta – soveltaa siten, että siirtotyöläistä tai hänen oikeudenomistajiaan estetään saamasta etua yksinomaan jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön perusteella myönnetyistä etuuksista. Näiden artiklojen ja niiden toimeen panemiseksi annetun asetuksen N:o 1408/71 tarkoituksena on muun muassa välttää se, että työntekijää, joka käyttämällä oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen on työskennellyt useammassa jäsenvaltiossa, kohdeltaisiin ilman objektiivisia perusteita epäedullisemmin kuin sellaista työntekijää, joka on työskennellyt koko työuransa ajan ainoastaan yhdessä jäsenvaltiossa.

(ks. 74–76 kohta)

2. Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1386/2001, 15 ja 27 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että henkilö, joka saa vanhuuseläkettä sekä sen jäsenvaltion, josta hän on peräisin, että sen jäsenvaltion eläkevakuutuksesta, jossa hän on tehnyt suurimman osan työurastaan, ja joka on muuttanut viimeksi mainitusta jäsenvaltiosta takaisin siihen jäsenvaltioon, josta hän on peräisin, voi siitä syystä, että henkilö on ollut valinnaisen jatkuvan vakuutuksen perusteella vakuutettuna itsenäisessä hoitovakuutusjärjestelmässä jäsenvaltiossa, jossa hän on tehnyt suurimman osan työurastaan, edelleen saada tähän vakuutukseen perustuvia rahaetuuksia erityisesti siinä tapauksessa, ettei asuinjäsenvaltiossa ole etuuksia, jotka kattaisivat erityisesti hoidon tarpeeseen perustuvan vakuutustapahtuman, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.

Muussa tapauksessa, eli jos hoidon tarpeeseen perustuvan vakuutustapahtuman kattamiseksi suoritettavista rahaetuuksista on säädetty asuinjäsenvaltion lainsäädännössä, mutta määrältään pienempinä kuin ne etuudet, jotka toinen, eläkkeen maksamisesta vastaava jäsenvaltio suorittaa tämän vakuutustapahtuman perusteella, asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna, 27 artiklaa on tulkittava siten, että tällaisella henkilöllä on oikeus täydentävään etuuteen, jonka maksamisesta viimeksi mainitun valtion toimivaltainen laitos vastaa ja joka on näiden summien välisen erotuksen suuruinen.

(ks. 88 kohta ja tuomiolauselma)