ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C‑290/14

Rikosoikeudenkäynti,

jossa vastaajana on

Skerdjan Celaj

(Tribunale di Firenzen esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue — Direktiivi 2008/115/EY — Laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttaminen — Palauttamispäätös, johon on liitetty kolmen vuoden pituinen maahantulokielto — Maahantulokiellon rikkominen — Aikaisemmin maasta poistettu kolmannen maan kansalainen — Vankeusrangaistus, jos on kyse uudesta laittomasta tulosta jäsenvaltion alueelle — Yhteensopivuus”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 1.10.2015

Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto — Maahanmuuttopolitiikka — Laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttaminen — Direktiivi 2008/115 — Tällaiseen kansalaiseen kohdistettu palauttamispäätös, johon on liitetty kolmen vuoden pituinen maahantulokielto — Se, että kyseinen kansalainen rikkoo maahantulokieltoa — Kansallinen säännöstö, jossa säädetään vankeusrangaistuksen määräämisestä tällaiselle kansalaiselle — Hyväksyttävyys — Edellytykset — Selvittäminen kansallisessa tuomioistuimessa

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115 11 artikla)

Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi annettua direktiiviä 2008/115 on tulkittava siten, ettei se lähtökohtaisesti ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa säädetään vankeusrangaistuksen määräämisestä sellaiselle laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle, joka aikaisemman palauttamismenettelyn yhteydessä alkuperämaahansa palattuaan tulee uudelleen laittomasti kyseisen jäsenvaltion alueelle vastoin maahantulokieltoa.

On kuitenkin niin, että siltä osin kuin asianomaisen kansalaisen tilanne, joka on johtanut maastapoistamiseen ennen uutta laitonta tuloa jäsenvaltion alueelle, kuului direktiivin 2008/115 soveltamisalaan, rikosoikeudellisen seuraamuksen määrääminen on sallittua vain sillä edellytyksellä, että kyseiselle kansalaiselle asetettu maahantulokielto on mainitun direktiivin 11 artiklan mukainen, minkä selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana.

Lopuksi tällaista rikosoikeudellista seuraamusta määrättäessä on myös noudatettava kaikilta osin sekä perusoikeuksia, erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja perusoikeuksia, että mahdollisesti pakolaisten oikeusasemaa koskevaa Geneven yleissopimusta ja erityisesti sen 31 artiklan 1 kohtaa.

(ks. 31–33 kohta ja tuomiolauselma)
Kysymys siitä, onko SEUT 34 artiklan tulkitseminen aiheellista, kun puitteiden luomisesta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen sekä tällaisiin ajoneuvoihin tarkoitettujen järjestelmien, osien ja erillisten teknisten yksiköiden hyväksymiselle annetulla direktiivillä 2007/46 on toteutettu täydellinen yhdenmukaistaminen, ei ole tutkimatta jättämisen peruste, vaan sitä on arvioitava ennakkoratkaisukysymyksiin annettavan vastauksen yhteydessä.

SEUT 34 artiklaa sekä puitteiden luomisesta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen sekä tällaisiin ajoneuvoihin tarkoitettujen järjestelmien, osien ja erillisten teknisten yksiköiden hyväksymiselle annetun direktiivin 2007/46 31 artiklan 1 ja 12 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa asetetaan maantieajoneuvojen uusien varaosien, jotka eivät kuulu direktiivin liitteessä XIII olevaan luetteloon, kaupan pitämiselle jäsenvaltiossa edellytykseksi varmennus- tai tyyppihyväksyntämenettelyn soveltaminen tässä jäsenvaltiossa, edellyttäen että tässä säännöstössä säädetään myös näihin menettelyihin kohdistuvista sellaisista poikkeuksista, joilla taataan muissa jäsenvaltioissa laillisesti valmistettujen ja kaupan pidettyjen varaosien vapauttaminen niistä, tai vaihtoehtoisesti, että kyseessä olevat osat voivat merkittävästi haitata ajoneuvon turvallisuuden tai ympäristönsuojelun tason kannalta olennaisten järjestelmien toimintaa ja että tämä tyyppihyväksyntä- tai varmennusmenettely on ehdottoman välttämätön liikenneturvallisuutta ja ympäristönsuojelua koskevien tavoitteiden noudattamiseksi ja oikeassa suhteessa siihen. Jos nimittäin osaa tai varustetta ei ole vielä sisällytetty direktiivin 2007/46 liitteessä XII olevaan luetteloon, koska komissio ei ole vielä päättänyt asiasta, jäsenvaltiot voivat pitää voimassa kansalliset säännöksensä, jotka koskevat osia tai varusteita, jotka voivat merkittävästi haitata ajoneuvon turvallisuuden tai ympäristönsuojelun tason kannalta olennaisten järjestelmien toimintaa, mutta kun tällainen päätös on tehty, näiden kansallisten säännösten voimassaolo päättyy.

Koska unionin oikeuden säännöstöä asiasta ei ole, edellytykset, joiden mukaisesti on todistettava, että tällaiset osat on jo tyyppihyväksytty tai varmennettu tai että ne ovat alkuperäisiä tai laadultaan vastaavia osia, kuuluvat jäsenvaltioiden oikeuden piiriin vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteista johtuvin varauksin.

(ks. 36, 41–44 ja 46 kohta sekä tuomiolauselma)
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen N:o 987/2009 60 artiklan 1 kohdan toista virkettä on tulkittava siten, että tässä säännöksessä säädetty fiktio voi johtaa siihen, että oikeus perhe-etuuksiin myönnetään henkilölle, joka ei asu siinä jäsenvaltiossa, joka on toimivaltainen maksamaan nämä etuudet, mikäli kaikki muut kyseisten etuuksien myöntämistä koskevat kansallisen oikeuden mukaiset edellytykset täyttyvät, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

Asetuksen N:o 883/2004 67 artiklasta ja asetuksen N:o 987/2009 60 artiklan 1 kohdasta yhdessä luettuina käy nimittäin ilmi yhtäältä, että henkilö voi vaatia perhe-etuuksia perheenjäsenilleen, jotka asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin näiden etuuksien maksamiseen toimivaltaisessa jäsenvaltiossa, ja toisaalta, että mahdollisuus esittää perhe-etuuksia koskeva hakemus ei ole pelkästään henkilöillä, jotka asuvat siinä jäsenvaltiossa, jonka on maksettava perhe-etuudet, vaan myös kaikilla ”kyseessä olevilla henkilöillä”, jotka voivat vaatia näitä etuuksia ja joihin kuuluvat sen lapsen vanhemmat, josta etuuksia vaaditaan.

(ks. 38 ja 41 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Unionin oikeutta on tulkittava siten, että siinä sallitaan toimivaltaisen kansallisen viranomaisen asettaa yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136, 28 artiklaan perustuva hintavelvollisuus lopettaakseen muihin kuin maantieteellisiin numeroihin soittamista unionissa koskevan esteen, joka ei ole luonteeltaan tekninen vaan joka johtuu sovelletuista hinnoista, ilman että olisi suoritettu markkina-analyysi, josta ilmenee, että kyseessä olevalla yrityksellä on huomattava markkinavoima, jos tällainen velvollisuus muodostuu toimenpiteestä, joka on tarpeellinen, jotta loppukäyttäjillä on mahdollisuus saada palveluita käyttäen muita kuin maantieteellisiä numeroita unionissa.

Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, että tämä edellytys täyttyy ja että hintavelvollisuus on objektiivinen, avoin, oikeasuhteinen, syrjimätön, todetun ongelman luonteeseen perustuva ja sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun direktiivin 2002/21, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140, 8 artiklan tavoitteisiin nähden perusteltu ja että direktiivin 2002/21, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140, 6, 7 ja 7 a artiklassa säädettyjä menettelyjä on noudatettu.

(ks. 43 ja 49 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C‑321/14

Colena AG

vastaan

Karnevalservice Bastian GmbH

(Landgericht Krefeldin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Kosmeettiset valmisteet — Kuluttajansuoja — Asetus (EY) N:o 1223/2009 — Soveltamisala — Kuvioidut väripiilolinssit ilman vahvuuksia — Pakkauksessa oleva ilmoitus, jonka mukaan kyseinen valmiste on kosmeettinen valmiste — Kuluttajansuoja”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 3.9.2015

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kosmeettiset valmisteet – Asetus N:o 1223/2009 – Soveltamisala – Kuvioidut väripiilolinssit ilman vahvuuksia eivät kuulu asetuksen soveltamisalaan

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 1223/2009)

Kosmeettisista valmisteista annettua asetusta N:o 1223/2009 on tulkittava siten, että kuvioidut väripiilolinssit ilman vahvuuksia eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan huolimatta siitä, että niiden pakkauksessa on ilmoitus ”kosmeettinen silmätarvike, johon sovelletaan kosmetiikkadirektiiviä”.

(ks. 27 kohta ja tuomiolauselma)
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen N:o 1408/71 7 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja asetuksen N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen N:o 574/72 10 c–11 a artiklaa, 12 a artiklaa ja 12 b artiklaa, sellaisina kuin kyseiset asetukset ovat muutettuina ja ajan tasalle saatettuina asetuksella N:o 118/97 ja sellaisina kuin ne ovat muutettuina asetuksella N:o 647/2005, on tulkittava siten, että jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen E 101 ‑todistuksen muodossa antama todistus sen osoittamiseksi, että työntekijään sovelletaan kyseisen jäsenvaltion sosiaalilainsäädäntöä, vaikka hän kuuluukin Reinin laivurien sosiaaliturvasta 13.2.1961 tehdyn sopimuksen tarkistamisesta vastaavan hallitusten välisen konferenssin tekemän Reinin laivurien sosiaaliturvaa koskevan sopimuksen, joka on allekirjoitettu Genevessä 30.11.1979, piiriin, ei sido muiden jäsenvaltioiden laitoksia. Tältä osin ei ole merkitystä sillä, että todistuksen antaneella laitoksella ei ollut aikomusta antaa todellista E 101 ‑todistusta vaan se on käyttänyt kyseisen todistuksen vakiomuotoista lomaketta hallinnollisista syistä.

(ks. 51 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä (kymmenes direktiivin 89/391 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) annetun direktiivin 92/85 11 artiklan 4 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy myöntämästä työntekijälle äitiysetuutta sillä perusteella, että hän ei ole vakinaisena toimihenkilönä, joka on vapautettu tehtävistään henkilökohtaisista syistä, jotta hän voisi tehdä palkkatyötä, täyttänyt kyseisen palkkatyön yhteydessä kansallisessa oikeudessa mainitun äitiysetuuden saamisen osalta säädettyä odotusaikaa, vaikka hän on työskennellyt yli kahdentoista kuukauden ajan välittömästi ennen laskettua synnytysaikaa.

Direktiivillä 92/85, joka on annettu ETY 118 a artiklan, jota SEUT 153 artikla vastaa, perusteella, pyritään näet kannustamaan raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamista työssä. Kuten direktiivin 92/85 johdanto-osan 17. perustelukappaleesta ilmenee, unionin lainsäätäjä on tässä yhteydessä sen välttämiseksi, ettei äitiyslomaa koskevilla säädöksillä ole tehokasta vaikutusta, jollei niihin liitetä työsopimuksessa olevien oikeuksien säilyttämistä, edellyttänyt direktiivin 92/85 11 artiklan 2 kohdan b alakohdassa, että palkan maksun jatkuminen ja/tai oikeus riittävään korvaukseen mainitun direktiivin 8 artiklassa tarkoitetun äitiysloman yhteydessä on varmistettava kyseisen direktiivin piiriin kuuluville työntekijöille. Kulloisestakin aseman tai toimen muutoksesta erillisen odotusajan vaatimisella kyseenalaistettaisiin direktiivin 92/85 11 artiklan 2 kohdassa säädetty vähimmäissuoja, jos asianomainen työntekijä ei ole täyttänyt kuuden kuukauden odotusaikaa uudessa toimessaan, vaikka hän on työskennellyt yli kahdentoista kuukauden ajan välittömästi ennen laskettua synnytysaikaa

Direktiivin 92/85 11 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa ei eikä missään muussakaan kyseisen direktiivin säännöksessä vahvisteta tässä yhteydessä edellytystä kyseisten työskentelykausien luonteen osalta. Tämän perusteella kyseisessä säännöksessä tarkoitettu työskentely ei voi rajoittua pelkästään toimeen, jota hoidettiin parhaillaan juuri ennen laskettua synnytysaikaa. Kyseinen työskentely on ymmärrettävä siten, että se kattaa asianomaisen työntekijän ennen kyseistä ajankohtaa hoitamat peräkkäiset eri toimet, joihin kuuluvat myös eri työnantajien palveluksessa ja eri asemassa hoidetut toimet.

(ks. 40, 41, 44–46, 49 ja 51 kohta sekä tuomiolauselma)
48

Siltä osin kuin valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan sakon määrän olevan oikeasuhteinen, on huomautettava, että sen jälkeen kun unionin yleinen tuomioistuin on ratkaissut unionin oikeussääntöjen rikkomisesta yrityksille määrättävien sakkojen suuruuden, unionin tuomioistuimen asiana ei ole korvata kohtuullisuussyistä unionin yleisen tuomioistuimen harkintaa omallaan, kun se ottaa kantaa oikeuskysymyksiin valitusasiassa. Ainoastaan, jos unionin tuomioistuin arvioi, että seuraamuksen taso on paitsi epäasianmukainen myös liiallinen, minkä vuoksi se on suhteellisuusperiaatteen vastainen, olisi siis todettava, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen sen vuoksi, että sakon määrä on epäasianmukainen (tuomio10.7.2014, Telefónica ja Telefónica de España v. komissio, C-295/12 P, EU:C:2014:2062, 205 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25

Valittajat väittävät ensimmäisessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti valituksenalaisen tuomion 87 kohdassa unionin oikeutta ja erityisesti rangaistusten yksilökohtaisen määräämisen periaatetta, koska se ei ole arvioinut itsenäisesti sakkoa ja on katsonut, että asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädettyä liikevaihtoon perustuvaa 10 prosentin ylärajaa ja unionin tuomioistuimen kyseistä ylärajaa koskevaa oikeuskäytäntöä, joka on kehitetty vuoden 1998 suuntaviivojen yhteydessä, sovelletaan vuoden 2006 suuntaviivojen perusteella määrättyjen sakkojen määrittämiseksi. Unionin yleinen tuomioistuin on siten jättänyt huomiotta, että viimeksi mainittujen suuntaviivojen soveltaminen johtaa yhtäältä siihen, että rikkomisten vakavuutta ja kestoa ei oteta riittävästi huomioon sakkoa laskettaessa, ja toisaalta siihen, että 10 prosentin yläraja säännöllisesti ylitetään yhdellä alalla toimivien yksituoteyritysten osalta.
85

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava niin, että EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion verolainsäädännölle, jonka mukaan väliaikaisen verotuksen järjestelmässä, joka kohdistuu kotimaisen yksityisen säätiön saamiin pääomatuloihin ja yhtiöosuuksien myynnistä saamiin tuloihin, kyseisellä säätiöllä on oikeus vähentää tietyn verotusjakson veron määräytymisperusteestaan vain tuona samana verotusjaksona tehdyt lahjoitukset, joiden saajia on verotettu säätiön verotusjäsenvaltiossa, kun taas kyseisessä kansallisessa verolainsäädännössä evätään tällainen vähennys, jos lahjoituksensaaja asuu muussa jäsenvaltiossa ja on säätiön verotusjäsenvaltiossa vapautettu lahjoituksista lähtökohtaisesti kannettavasta verosta kaksinkertaisen verotuksen ehkäisemiseksi tehdyn sopimuksen nojalla.
2

Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2371/2002 (EYVL L 358, s. 59; jäljempänä perusasetus) kumottiin yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1380/2013 (EUVL L 354, s. 22).
31

Käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisupyynnön tutkimisen kannalta on syytä muistuttaa, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklasta ja vakiintuneesta oikeuskäytännöstä johtuu, että tarve saada sellainen unionin oikeuden tulkintaratkaisu, josta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyötyä, edellyttää, että ennakkoratkaisukysymykseen on ensinnäkin sisällytettävä yhteenveto pääasian oikeudenkäynnin kohteesta ja asiaa koskevista tosiseikoista, siten kuin ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ne todennut, tai ainakin selostus niistä tosiseikoista, joihin kysymykset perustuvat. Siihen on toiseksi sisällytettävä asiassa mahdollisesti sovellettaviksi tulevien kansallisten säännösten sisältö ja tarvittaessa asiaan liittyvä kansallinen oikeuskäytäntö. Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen on esitettävä selostus niistä syistä, joiden vuoksi se on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä (ks. mm. määräys Municipiul Piatra Neamț, C-13/14, EU:C:2014:2000, 10 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
6

Nyt esillä olevan asian tosiseikkoihin sovelletaan polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 384/96 (EYVL 1996, L 56, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 21.12.2005 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2117/2005 (EUVL L 340, s. 17; jäljempänä perusasetus). Perusasetus on kumottu ja korvattu polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1225/2009 (EUVL L 343, s. 51). Tätä viimeksi mainittua asetusta ei sovelleta nyt esillä olevassa asiassa ratione temporis.
1)

Kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista 25.5.1999 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 1999/44/EY on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltävänä on sellaista sopimusta koskeva oikeusriita, joka voi kuulua kyseisen direktiivin soveltamisalaan, on tarkistettava aina silloin, kun sillä on käytössään tämän tutkinnan edellyttämät oikeudelliset seikat ja tosiseikat tai kun se voi saada ne käyttöönsä pelkästään pyytämällä selvennystä, voidaanko ostaja luonnehtia mainitussa direktiivissä tarkoitetuksi kuluttajaksi, vaikka ostaja ei olisikaan vedonnut tähän ominaisuuteen.
10

Asetuksen N:o 2052/88 soveltamisesta rakennerahastojen toiminnan yhteensovittamisen osalta toisaalta keskenään ja toisaalta Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa 19.12.1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 (EYVL L 374, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 20.7.1993 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2082/93 (EYVL L 193, s. 20; jäljempänä asetus N:o 4253/88), 23 artiklassa, jonka otsikko on ”Varainhoidon valvonta”, säädetään seuraavaa: ”1. Julkisten tai yksityisten hankkeenedistäjien toteuttamien toimien menestyksellisyyden takaamiseksi jäsenvaltioiden on toimia täytäntöönpantaessa toteutettava tarpeelliset toimenpiteet: — voidakseen säännöllisesti todentaa, että yhteisön rahoittamat toimenpiteet suoritetaan oikein, — ehkäistäkseen epäkohtia ja ryhtyäkseen toimenpiteisiin niitä vastaan, — periäkseen takaisin varat, jotka on menetetty väärinkäytön tai laiminlyönnin vuoksi. Jäsenvaltio on toissijaisesti vastuussa aiheettomasti maksettujen varojen takaisinmaksusta, jollei jäsenvaltio ja/tai välittäjä ja/tai hankkeenedistäjä voi osoittaa, ettei kyse ole niiden syyksi luettavasta väärinkäytöksestä tai laiminlyönnistä. – – Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle tiedot tätä varten toteuttamistaan toimenpiteistä sekä erityisesti kuvaus toiminnan tehokkuuden takaamiseksi vahvistetuista valvonta- ja hallintojärjestelmistä. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle määräajoin tietoja hallinnollisista ja oikeudellisista seuraamuksista. – – 2. Komission virkamiehet tai muut sen henkilökuntaan kuuluvat voivat valvoa paikalla, erityisesti pistokokein, rakennerahastojen rahoittamaa toimintaa sekä hallinto- ja valvontajärjestelmiä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden kansallisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti suorittamia tarkastuksia ja rajoittamatta [ETY:n] perustamissopimuksen 206 artiklan määräysten soveltamista ja muita perustamissopimuksen 209 artiklan c kohdan mukaisesti suoritettuja tarkastuksia. – – 3. Vastuullisen toimielimen ja vastuullisten viranomaisten on toimitettava komissiolle kaikki toimintaan liittyviä menoja ja tarkastuksia koskevat tositteet kolmen vuoden kuluessa siitä, kun viimeinen toimintaan liittyvä maksu on suoritettu.”
84

Kolmanteen kysymykseen ja neljännen kysymyksen b kohtaan on edellä todetun perusteella vastattava, että jäsenvaltio, joka pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaisessa tilanteessa kieltäytyy ajokortin pätevyyden tunnustamisesta, on toimivaltainen määräämään edellytykset, jotka tämän ajokortin haltijan on täytettävä saadakseen uudelleen ajo-oikeuden sen alueella. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava, kieltäytyykö asianomainen jäsenvaltio omia sääntöjään soveltaessaan tässä tapauksessa tosiasiallisesti määräämättömäksi ajaksi toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin tunnustamisesta. Tältä kannalta sen tehtävänä on tutkia, pysyvätkö ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä säädetyt edellytykset suhteellisuusperiaatteen mukaisesti sen rajoissa, mikä on asianmukaista ja välttämätöntä direktiivillä 2006/126 tavoitellun päämäärän eli liikenneturvallisuuden parantamisen saavuttamiseksi.
8

Direktiivin 98/59 2 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Kun työnantaja harkitsee työntekijöiden joukkovähentämistä, työnantajan on aloitettava hyvissä ajoin neuvottelut työntekijöiden edustajien kanssa sopimuks[e]en pääsemiseksi. 2. Näissä neuvotteluissa on käsiteltävä ainakin mahdollisuuksia joukkovähentämisen välttämiseksi tai niiden kohteena olevien työntekijöiden määrän rajoittamiseksi sekä seurausten pienentämiseksi käyttämällä sosiaalisia toimenpiteitä varsinkin vähentämisen kohteeksi joutuneiden työntekijöiden työllistämiseksi tai kouluttamiseksi uudelleen. – – 3. Jotta työntekijöiden edustajilla on mahdollisuus tehdä rakentavia ehdotuksia, työnantajan on hyvissä ajoin neuvottelujen kuluessa: a) annettava heille kaikki tarvittavat tiedot ja b) aina ilmoitettava heille kirjallisesti: i) suunnitellun vähentämisen syyt; ii) vähennettävien työntekijöiden lukumäärä ja ryhmät; iii) tavallisesti työssä olevien työntekijöiden lukumäärä sekä ryhmät, joihin he kuuluvat; iv) aika, jonka kuluessa vähentäminen on määrä toteuttaa; v) suunnitellut perusteet, joilla vähennettävät työntekijät valitaan, sikäli kun kansallinen lainsäädäntö ja/tai käytäntö antavat työnantajalle oikeuden päättää valinnasta; vi) laskentamenetelmä, jolla lasketaan kaikki muut mahdolliset korvaukset vähentämisistä, paitsi ne korvaukset, jotka on vahvistettu kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä. Työnantajan on toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle vähintään jäljennös kirjallisen ilmoituksen niistä kohdista, joissa on b alakohdan i–v alakohdassa tarkoitetut tiedot. – –”
23

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on katsonut tämän kysymyksen esittämisen välttämättömäksi, koska sen mielestä on olemassa ristiriitaa yhtäältä tuomiosta Lianakis ym. (C-532/06, EU:C:2008:40) ilmenevän kaltaisen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön, joka koskee talouden toimijoiden soveltuvuuden tarkistamista hankintasopimuksen täyttämisen kannalta ja hankintasopimusten tekoperusteita, ja toisaalta komission ehdotuksen, jonka tarkoituksena on uudistaa julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt, ja sen seikan välillä, että laatu on yksi direktiivin 2004/18 53 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyistä sopimuksen tekoperusteista ja että tämän perusteen voidaan katsoa liittyvän sen työryhmän kokoonpanoon, kokemukseen ja sen jäsenten ansioluetteloihin, jonka tehtäväksi sopimuksen kohteena olevan hankinnan täyttäminen on tarkoitus antaa.