FI Euroopan unionin virallinen lehti C 138/41

Valitus, jonka unionin tuomioistuin on tehnyt 19.2.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-409/14, Marcuccio v. Euroopan unioni ja unionin tuomioistuin, 9.1.2015 antamasta tuomiosta

(Asia C-77/15 P)

(2015/C 138/55)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan unionin tuomioistuin (asiamies: A. V. Placco)

Muu osapuoli: Luigi Marcuccio

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) 9.1.2015 antama määräys asiassa T-409/14, Marcuccio v. Euroopan unioni ja unionin tuomioistuin, on kumottava siltä osin kuin siinä hylätään unionin tuomioistuimen unionin yleiselle tuomioistuimelle unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan perusteella tekemässä hakemuksessa esitettyjen vaatimusten toinen, kolmas ja neljäs osa

— mainitut vaatimusten osat on hyväksyttävä ja siis — ensisijaisesti oikeusriita on ratkaistava lopullisesti ja Marcuccion nostama vahingonkorvauskanne on jätettävä tutkimatta sen vuoksi, että se on nostettu unionin tuomioistuinta (Euroopan unionin edustajana) vastaan, — toissijaisesti siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoo, ettei sillä, että kyseinen kanne on nostettu unionin tuomioistuinta eikä komissiota (Euroopan unionin edustajana) vastaan, ole vaikutusta kyseisen kanteen tutkittavaksi ottamiseen, vaan että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt ottaessaan kantaa unionin tuomioistuimen unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämään oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvään seikkaan määrätä, että komissio tulee unionin tuomioistuimen sijaan vastaajaksi, asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ottaa kantaa Marcuccion vahingonkorvausvaatimukseen niiden oikeuskysymysten mukaisesti, jotka unionin tuomioistuin on ratkaissut;

— Marcuccio on velvoitettava korvaamaan unionin tuomioistuimelle ensimmäisestä oikeusasteesta ja valituksen käsittelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Unionin tuomioistuin väittää ensimmäisen valitusperusteen, joka perustuu Euroopan unionin edustamista unionin lainkäyttöelimissä koskevien sääntöjen rikkomiseen, yhteydessä, että koska erityisesti unionin edustamisesta unionin lainkäyttöelimissä SEUT 268 artiklan nojalla nostettujen, unionin sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun toteamista koskevien kanteiden osalta ei ole annettu mitään nimenomaisia säännöksiä, tällaista edustamista koskeva sääntö on johdettava yleisistä periaatteista, joita sovelletaan lainkäyttötehtävän hoitamiseen, ja erityisesti hyvän oikeudenkäytön periaatteesta sekä tuomioistuimen riippumattomuutta ja puolueettomuutta koskevista periaatteista.

Unionin tuomioistuin esittää tämän ensimmäisen valitusperusteen kahdessa osassa, joista ensimmäinen koskee hyvän oikeudenkäytön periaatteen noudattamatta jättämistä ja toinen tuomioistuimen riippumattomuutta ja puolueettomuutta koskevien periaatteiden noudattamatta jättämisestä. Unionin tuomioistuin huomauttaa ensimmäisen osan yhteydessä, että unionin yleinen tuomioistuimen päätelmä, jonka mukaan unionin tuomioistuimen on edustettava Euroopan unionia edellä mainitun vahingonkorvauskanteen yhteydessä, perustuu selvästi tuomiossa Werhahn Hansamühle ym. v. neuvosto ja komissio (63/72–69/72, EU:C:1973:121; jäljempänä tuomio Werhahn ym.) vahvistettuun oikeuskäytäntöön. Kyseisessä oikeuskäytännössä vahvistetun ratkaisun mukaan on niin, että jos yhteisöä eli nykyään unionia vaaditaan vastuuseen jonkin sen toimielimen teosta, sitä edustaa unionin tuomioistuimissa toimielin (tai toimielimet), jonka syyksi kyseinen vastuun aiheuttanut teko voidaan lukea. Unionin tuomioistuin väittää kuitenkin, ettei tällaista ratkaisua olisi pitänyt soveltaa nyt käsiteltävään asiaan, koska tulos on eri syistä todellisuudessa ristiriidassa sen hyvän oikeudenkäytön periaatteen kanssa, joka on, kuten tuomiosta Werhahn ym. nimenomaisesti seuraa, kyseisen ratkaisun olemassaolon perusta. Tuossa asiayhteydessä unionin tuomioistuin päättelee liitännäisesti myös SEUT 317 artiklan ensimmäisen kohdan ja asetuksen N:o 966/2012 (1) 53 artiklan 1 kohdan ulottuvuutta loukatun, koska unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt kyseisten määräysten ja säännösten mukaan hyväksyä periaate, jonka mukaan nyt käsiteltävässä asiassa vaaditun kaltainen korvaus kohdennetaan komissiota koskevaan unionin talousarvion jaksoon.

Unionin tuomioistuin väittää ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa, että kun unionin yleinen tuomioistuin nojautui Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen 10.7.2008 antamaan tuomioon Mihalkov v. Bulgaria (asia nro 67719/01) ja katsoi, että unionin tuomioistuimen on edustettava Euroopan unionia Marcuccion vahingonkorvauskanteen yhteydessä, se jätti noudattamatta tuomioistuimien riippumattomuutta ja puolueettomuutta koskevia vaatimuksia. Kun näet yhtäältä väitetyn vastuun aiheuttava teko tapahtuu ratkaisukokoonpanon hoitaessa lainkäyttötehtäviään ja kun toisaalta ratkaisukokoonpano, jonka on ratkaistava asia, i) kuuluu samaan tuomioistuinelimeen (unionin yleinen tuomioistuin), johon kuuluu se ratkaisukokoonpano, jonka katsotaan vastaavan vastuun aiheuttavasta teosta, ja ii) muodostaa olennaisen osan saman asian vastaajaa (unionin tuomioistuin), johon kyseisen ratkaisukokoonpanon tuomarit ovat ammatillisesti sidoksissa, edellä mainitut vaatimukset asetettaisiin kyseenalaisiksi varsinkin siinä tapauksessa, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin katsoi – nyt käsiteltävässä asiassa vaaditun kaltaisen vahingonkorvauksen on rasitettava unionin tuomioistuinta koskevaa talousarvion jaksoa.

Unionin tuomioistuin väittää tämän jälkeen toisen valitusperusteen yhteydessä, että koska valituksenalaisessa määräyksessä ei ole osoitettu erityisesti vääräksi sitä unionin tuomioistuimen unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämää väitettä, joka perustui eräiden unionin tuomioistuimen tuomioiden – joita ovat muun muassa tuomio Groupe Cascogne v. komissio (C-58/12 P, EU:C:2013:770), tuomio Cascogne Sack v. komissio (C-40/12 P, EU:C:2013:768) ja tuomio Kendrion v. komissio (C-50/12 P, EU:C.2013:771) – ulottuvuuteen, siinä on jätetty noudattamatta perusteluvelvollisuutta.

(1) Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 25.10.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 966/2012 (EUVL L 298, s. 1).