Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Pääomien vapaa liikkuvuus – Rajoitukset

(EY:n perustamissopimuksen 73 b ja 73 d artikla (joista on tullut EY 56 ja EY 58 artikla))

Tiivistelmä

EY:n perustamissopimuksen 73 b artiklaa (josta on tullut EY 56 artikla), luettuna yhdessä perustamissopimuksen 73 d artiklan (josta on tullut EY 58 artikla) kanssa, on tulkittava siten, että niiden vastaista on, että jäsenvaltio, joka vapauttaa yhteisöverosta lähtökohtaisesti yleisesti verovelvollisten säätiöiden jäsenvaltiosta saamat vuokratulot, jos näiden säätiöiden kotipaikka on tässä jäsenvaltiossa, kieltäytyy myöntämästä samaa vapautusta samankaltaisista tuloista yksityisoikeuden mukaisesti perustetulle yleishyödylliselle säätiölle pelkästään siitä syystä, että koska se on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon, se on ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella vain rajoitetusti verovelvollinen.

Yhteisön lainsäädännössä ei vaadita, että jäsenvaltiot tunnustaisivat, että alkuperämaassaan yleishyödyllisiksi tunnustetut ulkomaalaiset säätiöt saisivat automaattisesti hyväkseen saman tunnustamisen niiden alueella. Kuitenkin kun yhdessä jäsenvaltiossa yleishyödylliseksi katsottu säätiö täyttää myös toisen jäsenvaltion lainsäädännössä tässä tarkoituksessa asetetut edellytykset ja kun sen tarkoituksena on edistää samanlaisia yhdyskunnan intressejä, minkä arvioiminen kuuluu viimeksi mainitun valtion viranomaisten, mukaan lukien tuomioistuimet, toimivaltaan, tämän jäsenvaltion viranomaiset eivät voi kieltää tältä säätiöltä oikeutta samanlaiseen kohteluun pelkästään sillä perusteella, että sillä ei ole kotipaikkaa sen alueella.

Tuollaista eroa kohtelussa ei voida perustella korkeatasoisen kulttuurin ja koulutuksen edistämiseen liittyvillä kansallisen tason tavoitteilla, koska kyseessä olevassa kansallisessa säännöksessä ei edellytetä, että yleishyödyllisten säätiöiden toiminnasta on hyötyä kansalliselle yhdyskunnalle.

Tuollaista säännöstä ei voida myöskään perustella välttämättömyydellä taata verovalvonnan tehokkuus. Ennen kuin jäsenvaltio myöntää säätiölle verovapautuksen, sillä on tosin oikeus soveltaa toimenpiteitä, joilla se voi varmistua selvällä ja täsmällisellä tavalla, täyttääkö säätiö kansallisessa lainsäädännössä vapautukselle asetetut edellytykset, ja valvoa säätiön tosiasiallista hallintoa. Vaikka voikin osoittautua vaikeammaksi suorittaa tarvittavia tarkastuksia säätiöiden osalta, joiden kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, kyse on puhtaasti hallinnollisista hankaluuksista, jotka eivät ole riittävä peruste sille, että kyseessä olevan jäsenvaltion viranomaiset kieltäytyvät myöntämästä mainituille säätiöille samoja verovapautuksia kuin samankaltaisille säätiöille, jotka ovat lähtökohtaisesti yleisesti verovelvollisia tässä valtiossa.

Lisäksi kun veroedun, joka koostuu vuokratulojen verovapaudesta, ja tämän edun kompensoinnin kantamalla tietty vero, välillä ei ole suoraa yhteyttä, kyseessä olevaa rajoitusta ei voida perustella sillä, että on tarpeen taata verojärjestelmän johdonmukaisuus.

Sama pätee veropohjan säilyttämisen välttämättömyyden osalta, koska verotulojen vähenemistä ei voida katsoa sellaiseksi pakottavaksi yleisen edun mukaiseksi syyksi, johon voidaan vedota perusvapauden periaatteen vastaisen toimenpiteen perustelemiseksi.

Rikollisuuden torjunnan osalta on todettava, että yleisluonteista oletusta rikollisesta toiminnasta ei voida tehdä sillä perusteella, että säätiö on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon. Lisäksi se, että tuollaisilta säätiöiltä evätään verovapautus, vaikka on olemassa erilaisia tapoja tarkastaa niiden tilejä ja toimintaa, vaikuttaa toimenpiteeltä, joka ylittää sen, mikä on tarpeen rikollisuuden ehkäisemiseksi.

(ks. 39, 40, 45, 47, 48, 55, 56 ja 58–62 kohta sekä tuomiolauselma)