ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sellaisen energiantuotantokokonaisuuden osalta, jossa voimalaitoksen kanssa samalla kiinteistöllä sijaitseva kaasutinlaitos toimittaa voimalaitokselle jätteen kaasutuksen avulla synnytettyä puhdistettua tuotekaasua, jota käytetään voimalaitoksessa polttoaineena fossiilisten polttoaineiden ohella, kaasutinlaitosta ja voimalaitosta on lähtökohtaisesti tarkasteltava erikseen sovellettaessa jätteenpoltosta annettua direktiiviä 2000/76.

Näin ollen kaasutinlaitos, jonka tarkoituksena on synnyttää kaasumaisia tuotteita, tässä tapauksessa puhdistettua tuotekaasua, jätteiden lämpökäsittelyn avulla, on luokiteltava mainitun direktiivin 3 artiklan 5 alakohdassa tarkoitetuksi ”rinnakkaispolttolaitokseksi”, kun taas voimalaitos, jossa käytetään kaasutinlaitoksessa jätteiden rinnakkaispolton avulla synnytettyä puhdistettua tuotekaasua lisäpolttoaineena korvaamaan voimalaitoksen tuotantotoiminnassa pääasiallisesti käytettyjä fossiilisia polttoaineita, ei kuulu kyseisen direktiivin soveltamisalaan. Tämän osalta on todettava, että luokiteltaessa laitos polttolaitokseksi tai rinnakkaispolttolaitokseksi ei ole otettava huomioon sitä, millä luokittelulla olisi mahdollista saavuttaa ympäristölle edullisin päästöjen määrä.

(ks. 25 ja 41–43 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)
Jotta sopimus kuuluisi EY 81 artiklan 1 kohdassa esitetyn kiellon soveltamisalaan, sopimuksen on oltava sellainen, että sen ”tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai [siitä] seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla”. Tämän ehdon vaihtoehtoisuus, joka osoitetaan konjunktiolla ”tai”, johtaa ensinnäkin siihen, että sopimuksen tarkoitusta on tarkasteltava ottaen huomioon taloudellinen asiayhteys, jossa sitä sovelletaan. Arvioitaessa sitä, onko sopimus EY 81 artiklan 1 kohdan nojalla kielletty, sopimuksen konkreettisten vaikutusten huomioon ottaminen on näin ollen tarpeetonta, kun on ilmeistä, että sopimuksen tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla. Jos kuitenkin tämän sopimuksen määräysten tarkastelusta ei ilmene riittävää vahingollisuutta kilpailulle, on tutkittava sopimuksen vaikutuksia, ja jotta kielto koskisi sopimusta, on edellytettävä niiden eri seikkojen olemassaoloa, jotka osoittavat, että kilpailu on tosiasiallisesti estynyt, rajoittunut tai vääristynyt tuntuvasti. Erottelu ”tarkoitukseen perustuvan rikkomisen” ja ”vaikutuksiin perustuvan rikkomisen” välillä liittyy siihen, että tiettyjen yritysten välisten yhteistoimintamuotojen voidaan jo luonteensa puolesta katsoa haittaavan kilpailun normaalia toimintaa.

(ks. 15–17 kohta)
Asia C-391/07

Glencore Grain Rotterdam BV

vastaan

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(Finanzgericht Hamburgin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Asetus (EY) N:o 800/1999 — Maataloustuotteiden vientituet — 16 artikla — Eriytetty tuki — Todiste tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttämisestä — Kuljetusasiakirjan jäljennöksen tai valokopion esittäminen — Asetus (EY) N:o 1501/95 — Vientitukien myöntäminen vilja-alalla — 13 artikla — Poikkeaminen asetuksen N:o 800/1999 16 artiklan säännöksistä”

Julkisasiamies E. Sharpstonin ratkaisuehdotus 18.9.2008 I ‐ 9119

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 4.12.2008 I ‐ 9138

Tuomion tiivistelmä

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Vientituet – Eriytetty tuki

(Komission asetuksen N:o 1501/95, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1259/97, 13 artikla ja komission asetuksen N:o 800/1999 16 artiklan 3 kohta)

Asetuksen N:o 1766/92 tietyistä yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä, vientitukien myöntämisestä ja häiriötilanteessa toteutettavista toimenpiteistä vilja-alalla annetun asetuksen N:o 1501/95, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1259/97, 13 artiklaa, jossa vapautetaan viejä kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttämisen todistamisesta tapauksessa, jossa tuki maksetaan tarjouskilpailussa, mikäli viejä toimittaa todisteen siitä, että vähintään 1500 tonnin suuruinen määrä viljatuotteita on lähtenyt yhteisön tullialueelta meriliikenteeseen soveltuvalla laivalla, on tulkittava siten, että se, että kyseinen viejä toimittaa tällaisen todisteen, ei vapauta tätä maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 800/1999 16 artiklan 3 kohdassa säädetystä velvollisuudesta esittää kuljetusasiakirjan jäljennös tai valokopio.

(ks. 50 kohta ja tuomiolauselma)
Ensinnäkin mainittu liittymäkustannusmaksu kuuluu nimittäin direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohdan soveltamisalaan ja siihen on näin ollen katsottava sovellettavan samoja vahvistamisedellytyksiä kuin varsinaiseen yhteenliittämismaksuun eli hintojen kustannuksiin suhteuttamisen periaatteen noudattamista. Tämä periaate, joka on asetettu direktiivin 97/33 7 artiklan 2 kohdassa, velvoittaa määrittämään maksun todellisten kustannusten perusteella. Direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohdassa ei näin ollen anneta kansalliselle sääntelyviranomaiselle oikeutta hyväksyä sellaista liittymäkustannusmaksua, jonka tariffia ei ole vahvistettu kustannusten perusteella, silloin kun sillä on samat ominaispiirteet kuin yhteenliittämismaksulla ja sitä peritään yhteenliittämismaksun lisäksi.

Televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi annetun direktiivin 97/33, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/61, 12 artiklan 7 kohtaa ja kilpailusta telepalvelumarkkinoilla annetun direktiivin 90/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/19 ja luettuna yhdessä direktiivin 96/19 johdanto-osan 5 ja 20 perustelukappaleen kanssa, 4 c artiklaa on tulkittava niin, että kansallinen sääntelyviranomainen ei voi velvoittaa yleisen verkon kanssa yhteenliitetyn verkon operaattoria maksamaan määräävässä asemassa olevalle yleisen verkon operaattorille yhteenliittämismaksun lisäksi liittymäkustannusmaksua, jonka tarkoituksena on kattaa alijäämä, joka yleisen verkon operaattorille aiheutui tilaajaliittymän tarjoamisesta vuodelta 2003.

Direktiivin 90/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/19, 4 c artiklalla ja televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi annetun direktiivin 97/33 12 artiklan 7 kohdalla, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/61, on välitön oikeusvaikutus, ja yksityiset oikeussubjektit voivat vedota niihin suoraan kansallisessa tuomioistuimessa riitauttaakseen kansallisen sääntelyviranomaisen päätöksen. Näin on asioissa, joissa yksityiset oikeussubjektit ovat nostaneet kanteet kansallisen sääntelyviranomaisen, jolla on ainoana toimivalta vahvistaa liittymäkustannusmaksujen sekä yhteenliittämismaksujen, joiden lisäksi liittymäkustannusmaksut tulevat, tariffit, välityksellä toiminutta jäsenvaltiota vastaan. Se, että määräävässä markkina-asemassa olevalle yleisen verkon operaattorille, joka on yleisten televiestintäverkkojen operaattoreiden ja sääntelyviranomaisen välisen riidan kannalta kolmas taho, voi aiheutua kielteisiä vaikutuksia siitä, että se on perinyt liittymäkustannusmaksua ja että siinä tapauksessa, että kyseinen liittymäkustannusmaksu poistetaan, sen on nostettava omia tilaajahintojaan, ei vaikuta tähän mahdollisuuteen.

(ks. 37 ja 38 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
EY 234 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä, joka perustuu kansallisten tuomioistuimien ja yhteisöjen tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon, oikeusriidan tosiseikaston arvioiminen kuuluu yksinomaan kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan. Yhteisöjen tuomioistuimella on täten EY 234 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä ainoastaan toimivalta lausua yhteisön oikeuden tulkinnasta tai pätevyydestä sellaisten tosiseikkojen perusteella, jotka kansallinen tuomioistuin on sille esittänyt. Yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne.

(ks. 27 ja 52 kohta)
Asia C-164/07

James Wood

vastaan

Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions

(commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantesin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”EY 12 artikla — Kansalaisuuteen perustuva syrjintä — Fonds de garantie des actes de terrorisme et d’autres infractionsin maksamat vahingonkorvaukset — Poissulkeminen”

Julkisasiamies J. Kokottin ratkaisuehdotus 28.2.2008 I - 4145

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 5.6.2008 I - 4157

Tuomion tiivistelmä

Yhteisön oikeus – Periaatteet – Yhdenvertainen kohtelu – Kansalaisuuteen perustuva syrjintä

(EY 12 artikla)

Jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan jäsenvaltiossa asuvat ja työskentelevät muiden jäsenvaltioiden kansalaiset eivät saa yksin heidän kansalaisuutensa vuoksi korvausta, jonka tarkoituksena on hyvittää vahinko, joka on aiheutunut henkilöön kohdistuneella rikoksella, joka ei ole tapahtunut kyseisessä jäsenvaltiossa, on ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa.

(ks. 16 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-124/07

J.C.M. Beheer BV

vastaan

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kuudes arvonlisäverodirektiivi — Vakuutustoimiin liittyvät palvelujen suoritukset — Vakuutuksenvälittäjä ja vakuutusasiamies”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 3.4.2008 I - 2103

Tuomion tiivistelmä

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan a alakohta)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, ettei se seikka, että vakuutuksenvälittäjällä tai vakuutusasiamiehellä ei ole välitöntä yhteyttä niiden vakuutus- tai jälleenvakuutussopimusten osapuoliin, joiden tekemiseen se myötävaikuttaa, vaan ainoastaan välillinen yhteys viimeksi mainittuihin sellaisen toisen verovelvollisen välityksellä, jolla itsellään on välitön yhteys yhteen näistä osapuolista ja johon tuo vakuutuksenvälittäjä tai vakuutusasiamies on sopimussuhteessa, estä sitä, että viimeksi mainitun suorittama palvelu vapautetaan arvonlisäverosta kyseisen säännöksen perusteella.

(ks. 29 kohta ja tuomiolauselma)
4

Direktiivin 93/42 johdanto-osan 3., 5., 8., 13., 17. ja 21. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”potilaiden, käyttäjien ja tarvittaessa muiden henkilöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun lääkinnällisten laitteiden käytön osalta varmistavat kansalliset säännökset on yhdenmukaistettava näiden laitteiden vapaan liikkuvuuden takaamiseksi sisämarkkinoilla, – – lääkinnällisten laitteiden on tarjottava potilaille, käyttäjille ja ulkopuolisille suojelun korkea taso ja saavutettava valmistajan niille määräämä suorituskyky; jäsenvaltioissa saavutetun suojelun tason ylläpitäminen ja parantaminen on yksi tämän direktiivin olennaisista tavoitteista, – – teknisen yhdenmukaistamisen ja standardoinnin uudesta lähestymistavasta 7 päivänä toukokuuta 1985 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (EYVL C 136, s. 1) vahvistettujen periaatteiden mukaisesti lääkinnällisten laitteiden suunnittelua ja valmistusta koskevan lainsäädännön on rajoituttava olennaisten vaatimusten täyttämiseksi tarvittaviin säännöksiin; olennaisuutensa vuoksi näiden vaatimusten on korvattava vastaavat kansalliset säännökset; olennaisia vaatimuksia on sovellettava tarkasti siten, että otetaan huomioon suunnittelun aikana olemassa oleva teknologian taso sekä terveyden ja turvallisuuden suojelun korkean tason kanssa yhteensopivat tekniset ja taloudelliset välttämättömyydet, – – tässä direktiivissä ’yhdenmukaistetulla standardilla’ tarkoitetaan teknistä eritelmää (eurooppalaista standardia tai yhdenmukaistamisasiakirjaa), jonka CEN tai Cenélec tai kumpikin on hyväksynyt komission toimeksiannosta teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun neuvoston direktiivin 83/189/ETY (EYVL L 109, s. 8) mukaisesti sekä [komission ja näiden kahden elimen välisestä yhteistyöstä allekirjoitettujen] yleisten suuntaviivojen perusteella; – – erityisalojen osalta on suotavaa yhdentää olemassa oleva säännöstö Euroopan farmakopean monografioiksi tämän direktiivin yhteydessä; useita Euroopan farmakopean monografioita voidaan siten yhdistää edellä tarkoitettuihin yhdenmukaistettuihin standardeihin, – – lääkinnälliset laitteet on yleensä varustettava CE-merkinnällä, joka ilmaisee niiden tämän direktiivin säännösten mukaisuuden ja mahdollistaa niiden vapaan liikkuvuuden yhteisössä sekä käyttötarkoituksen mukaisen käyttöön ottamisen, – – terveyden suojelua ja siihen liittyvää valvontaa voidaan tehostaa lääkinnällisiä laitteita koskevien, yhteisön tasolla yhdistettävien valvontajärjestelmien avulla”.
35

Yhteisöjen tuomioistuin on samoin todennut siitä, että kunta antaa julkisen palvelun hoitamisen sellaisen kuntienvälisen osuuskunnan tehtäväksi, jonka ainoana tarkoituksena on tuottaa palveluja sen jäseninä oleville kunnille, että tämä voi tapahtua laillisesti ilman kilpailuttamista, sillä se on katsonut, että huolimatta siitä, että tämän osuuskunnan hallitus johtaa sitä tietyssä määrin itsenäisesti, jäseninä olevien kuntien on katsottava käyttävän siinä yhdessä määräysvaltaa (ks. vastaavasti asia C-324/07, Coditel Brabant, tuomio 13.11.2008, Kok., s. I-8457, 41 kohta).
9

Direktiivin 2001/83 29 artikla, jossa pääasiallisesti toistetaan direktiivin 75/319 10 artiklan teksti, kuuluu seuraavasti: ”1. Jos jäsenvaltio katsoo olevan syytä olettaa asianomaista lääkettä koskevan luvan aiheuttavan kansanterveydellistä vaaraa, sen on ilmoitettava tästä viipymättä hakijalle, vertailujäsenvaltiolle, jäsenvaltioille, joita hakemus koskee, ja [Euroopan lääkearviointivirastolle]. Jäsenvaltion on perusteltava kantansa yksityiskohtaisesti ja ilmoitettava, millä toimenpiteillä hakemuksen puutteet voitaisiin korjata. 2. Kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden on ponnisteltava päästäkseen sopimukseen hakemusta koskevista toimenpiteistä. Niiden on tarjottava hakijalle mahdollisuus tuoda julki mielipiteensä suullisesti tai kirjallisesti. Jos jäsenvaltiot eivät kuitenkaan pääse sopimukseen 28 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa määräajassa, niiden on ilmoitettava siitä virastolle viipymättä asian saattamiseksi komitean käsiteltäväksi 32 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. 3. Asianomaisten jäsenvaltioiden on 28 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa määräajassa toimitettava komitealle yksityiskohtainen kuvaus kysymyksistä, joiden osalta ei päästy sopimukseen, ja erimielisyyden syyt. Jäljennös tästä asiakirjasta on toimitettava hakijalle. 4. Kun hakija on saanut ilmoituksen siitä, että kysymys on pantu komiteassa vireille, tämän on toimitettava komitealle viipymättä jäljennös 28 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista tiedoista ja asiakirjoista.”
34

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on edelleen valituksenalaisen tuomion 104 kohdassa hylännyt kantajan väitteen, jonka mukaan aikaisemmalla tavaramerkillä on heikko erottamiskyky sen vuoksi, että kuusen siluetti on kuvaileva kyseessä oleville tavaroille, ja totesi, että aikaisempi tavaramerkki ei ole vain pelkkä esitys kuusesta vaan se on tyylitelty ja siinä on muitakin erityisiä piirteitä ja että siitä on lisäksi tullut erityisen erottamiskykyinen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että Yhdistyneen kuningaskunnan patenttiviraston ohjesäännöt, joissa kantajan mukaan vahvistetaan kuusen siluetin kuvailevuus kyseessä oleville tavaroille, eivät ole merkityksellisiä, koska yhteisön tavaramerkkijärjestelmä on luonteeltaan itsenäinen.
14

Direktiivin 2002/37 4 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on tarkasteltava kaikkien etofumesaattia sisältävien kasvinsuojeluaineiden lupia varmistuakseen siitä, että direktiivin [91/414] liitteessä I vahvistettuja etofumesaattia koskevia edellytyksiä noudatetaan. Niiden on tarvittaessa muutettava tai peruutettava lupa direktiivin [91/414] mukaisesti ennen 1 päivää syyskuuta 2003. 2. Jäsenvaltioiden on arvioitava tuote uudelleen direktiivin [91/414] liitteessä VI säädettyjen yhtenäisten periaatteiden mukaisesti mainitun direktiivin liitteessä III vahvistetut vaatimukset täyttävän asiakirja-aineiston perusteella kaikkien sellaisten sallittujen kasvinsuojeluaineiden osalta, jotka sisältävät etofumesaattia joko ainoana tehoaineenaan tai yhtenä monista tehoaineistaan, jotka kaikki oli 1 päivään maaliskuuta 2003 mennessä lueteltu direktiivin [91/414] liitteessä I. Jäsenvaltioiden on kyseisen arvion perusteella määriteltävä, täyttääkö tuote direktiivin [91/414] 4 artiklan 1 kohdan b, c, d ja e alakohdassa vahvistetut edellytykset. Niiden on tarvittaessa muutettava tai peruutettava kunkin tällaisen kasvinsuojeluaineen lupa viimeistään 28 päivänä helmikuuta 2007.”
98

Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut, että Luxemburgin suurherttuakunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska viimeksi mainittu on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
23

On todettava, että yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin katsonut, ettei se voi vastata kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen muun muassa, jos on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämällä yhteisön oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevan asian tosiasialliseen luonteeseen tai kohteeseen, tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen (ks. em. asia Schulte, tuomion 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50

Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella suorittamaansa analyysiin kriteeriä, jolla on merkitystä ainoastaan saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa sovellettaessa. Valittajan mukaan kyseinen tuomioistuin katsoi, että kuvailevista osatekijäistä muodostuva tavaramerkki täyttää rekisteröinnin edellytykset, jos kyseessä oleva sana on otettu yleiseen kielenkäyttöön ja jos se on saanut siinä itsenäisen merkityksen, vaikka valittajan mukaan tällä kriteerillä on kuitenkin merkitystä ainoastaan kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamisen yhteydessä.
9

Osavaltion lain 8 §:ssä, jonka otsikko on ”Seuraamukset”, säädetään seuraavaa: ”1. Hankintaviranomaisten on 3 §:n, 4 §:n ja 7 §:n 2 momentin mukaisten velvoitteiden noudattamisen varmistamiseksi sovittava valitun tarjoajan kanssa sopimussakosta, jonka suuruus on jokaisen tuottamuksellisen rikkomisen osalta 1 prosentti ja useamman rikkomisen osalta enintään 10 prosenttia sopimuksen arvosta. Valitun tarjoajan on lisäksi sitouduttava ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetun sopimussakon maksamiseen myös siinä tapauksessa, että rikkomiseen syyllistyy sen käyttämä aliurakoitsija tai jokin tämän käyttämistä aliurakoitsijoista, lukuun ottamatta sitä tapausta, että valittu tarjoaja ei tiennyt eikä sen olisi pitänytkään tietää rikkomisesta. Mikäli toteutunut sopimussakko on suhteettoman korkea, hankintaviranomainen voi alentaa sitä valitun tarjoajan pyynnöstä kohtuulliseen määrään. 2. Hankintaviranomaiset sopivat valitun tarjoajan kanssa siitä, että mikäli valittu tarjoaja tai sen aliurakoitsijat eivät täytä 3 §:ssä mainittuja vaatimuksia tai 4 §:n ja 7 §:n 2 momentin mukaisia velvoitteita rikotaan törkeästä huolimattomuudesta tai useaan kertaan, hankintaviranomainen saa irtisanoa sopimuksen ilman irtisanomisaikaa. 3. Mikäli yritys on todistettavasti rikkonut tätä lakia vähintään törkeästä huolimattomuudesta tai useaan kertaan, hankintaviranomainen voi sulkea sen toimivaltaansa kuuluvien julkisia hankintoja koskevien sopimuksentekomenettelyjen ulkopuolelle enintään yhdeksi vuodeksi. – –”
Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta sekä [komission] virkamiehiin tilapäisesti sovellettavien erityisten toimenpiteiden laatimisesta 29.2.1968 annettu neuvoston asetus (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68, sellaisena kuin se on muutettuna 21.7.1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY, Euratom, EHTY) N:o 2074/83, on yleisesti sovellettava, se on kaikilta osiltaan velvoittava ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Ottaen huomioon, että kyseistä asetusta sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä, lapsi, joka oikeuttaa Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavissa henkilöstösäännöissä säädettyihin perhelisiin, on rinnastettava sellaiseen lapseen, joka oikeuttaa tällaisiin lisiin kansallisen oikeuden tai kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevan kansainvälisen sosiaaliturvasopimuksen nojalla.
3

Kuudennen direktiivin 15 artiklassa, jonka otsikko on ”Yhteisön ulkopuolelle suoritettujen vientitoimien ja niihin verrattavien liiketoimien sekä kansainvälisten kuljetusten vapautukset”, säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta jäljempänä luetellut liiketoimet edellytyksillä, joita ne asettavat vapautusten oikeaksi ja selkeäksi soveltamiseksi sekä veropetosten, veron kiertämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön muiden säännösten soveltamista: – – 2. maan alueelle sijoittautumattoman ostajan toimesta tai tämän lukuun yhteisön ulkopuolelle lähetettyjen tai kuljetettujen tavaroiden luovutukset, lukuun ottamatta ostajan itse kuljettamia tavaroita, jotka käytetään huvipursien ja yksityislentokoneiden tai muiden yksityiskäytössä olevien kulkuneuvojen varustamiseen, polttoaineen tankkaukseen ja varastojen täydennykseen; Jos toimitukset koskevat matkustajien henkilökohtaisissa matkatavaroissa kuljetettavia tavaroita, tämä vapautus voidaan myöntää edellyttäen, että: — matkustaja ei ole sijoittautunut yhteisön alueelle; — tavarat kuljetetaan yhteisön ulkopuolelle kolmen kuukauden kuluessa siitä kuukaudesta, jona toimitus suoritettiin; — toimituksen kokonaisarvo, arvonlisävero mukaan lukien, on kansallisena valuuttana enemmän kuin 175 [euroa], määriteltynä direktiivin 69/169/ETY – – 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti; jäsenvaltiot voivat kuitenkin vapauttaa verosta toimituksen, jonka kokonaisarvo on tätä määrää pienempi. Toisessa alakohdassa: — matkustajalla, joka ei ole sijoittautunut yhteisön alueelle, tarkoitetaan matkustajaa, jonka kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka ei sijaitse yhteisön alueella. Tässä säännöksessä kotipaikalla tai pysyvällä asuinpaikalla tarkoitetaan paikkaa, joka on sellaisena mainittu passissa, henkilöllisyystodistuksessa tai muussa sen jäsenvaltion tunnustamassa henkilöllisyysasiakirjassa, jonka alueella toimitus tapahtuu, — vienti osoitetaan esittämällä lasku tai laskun sijasta tosite, jonka se tullitoimipaikka on vahvistanut, jonka kautta tavarat poistuvat yhteisöstä. Kunkin jäsenvaltion on toimitettava komissiolle näytteet leimoista, joita se käyttää antaessaan kolmannen alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun hyväksymismerkinnän. Komissio toimittaa tämän tiedon muiden jäsenvaltioiden veroviranomaisille. – –”