YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

14 päivänä heinäkuuta 1998

Asia T-42/97

Giorgio Lebedef

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Kieltäytyminen myöntämästä ammattijärjestön nimeämälle henkilölle ”lupaa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä” — Tutkittavaksi ottaminen”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-1071

Aihe:

Komission 12.5.1996 tekemän päätöksen, jossa kantajalle kieltäydyttiin myöntämästä hänen ammattijärjestönsä pyytämää ”lupaa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”, kumoaminen ja kaikkien aiemmin myönnettyjen ”lupien hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä” uudelleenarviointi sekä sen menettelyn lainvastaiseksi toteaminen, josta käytetään nimitystä ”luvan myöntäminen ammattiyhdistystehtävien hoitamiseen tilapäisesti”.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Komission ja sen henkilöstöä edustavien ammattijärjestöjen ja ammattialan järjestöjen (jäljempänä ammattijärjestöt) välistä suhdetta säännellään 20.9.1974 tehdyllä puitesopimuksella. Puitesopimuksen mukaan komissio myöntää näille järjestöille monia etuja.

Komissio voi puitesopimuksen nojalla myöntää ammattijärjestöjen asianmukaisesti valtuuttamille edustajille vapautuksen palvelusvelvollisuudesta, jotta he voisivat omistautua ammattiyhdistystoiminnalleen riittävästi. Tätä mahdollisuutta nimitetään yleisesti ”luvaksi hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”.

Komissio ottaa puitesopimuksen osapuoliksi vain sellaiset ammattijärjestöt, jotka ovat saaneet vähintään yhden paikan henkilöstökomitean paikallisjaostossa. Komissio on kuitenkin asettanut ”luvan hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä” myöntämisen edellytykseksi vuonna 1989 tehdyn päätöksen mukaisesti sen, että sen lisäksi että ammattijärjestö on puitesopimuksen osapuoli, kyseisellä ammattijärjestöllä on oltava vähintään kaksi paikkaa keskuskomiteassa.

Kantaja on eräs Action & Defense - Luxembourg -nimisen ammattijärjestön johtajista. Kyseinen ammattijärjestö liittyi puitesopimukseen marraskuussa 1996 Luxemburgissa pidettyjen komission henkilöstökomitean paikallisjaoston vaalien jälkeen, joissa se sai yhden paikan.

Kantaja esitti 12.1.1996 päivätyllä kirjeellään hallintoviranomaiselle vaatimuksen saada ”luvan hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä” henkilönä, jonka tähän tehtävään on nimennyt Action & Défense - Luxembourg -ammattijärjestön (jäljempänä A & D - L) hallitus. Hän vaati myös, että hallintoviranomaiset tarkastelisivat uudelleen kaikkia aiempia päätöksiään myöntää ”lupa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”. Tämä vaatimus hylättiin implisiittisellä päätöksellä. Kantaja teki 12.7.1996 valituksen tästä vaatimuksensa implisiittisestä hylkäyspäätöksestä, ja valitus rekisteröitiin 24.7.1996. Komissio hylkäsi tämän valituksen nimenomaisesti 22.11.1996 tekemällään päätöksellä, joka annettiin kantajalle tiedoksi 28.11.1996.

Tutkittavaksi ottaminen

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa aluksi, että koska komissio on hylännyt nimenomaisesti kantajan valituksen 28.11.1996 kantajalle tiedoksi annetulla päätöksellä, 28.2.1997 jätetty kanne on nostettu Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 91 artiklan 3 kohdassa vahvistetussa kolmen kuukauden määräajassa.

Kantajan kanneoikeuden puuttumisen osalta on todettava, että henkilöstösääntöjen 91 artiklan mukaan virkamiehelle vastaiset toimenpiteet voidaan riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällaisina toimenpiteinä on pidettävä toimenpiteitä, jotka vaikuttavat määrättyyn oikeudelliseen asemaan. Koska nyt esillä olevassa asiassa kantaja, joka on eräs ammattijärjestön johtajista, on nostanut kanteensa tämän säännöksen perusteella, on tarkistettava, ovatko nämä edellytykset täyttyneet.

Viittaukset: yhdistetyt asiat 193/87 ja 194/87, Maurissen ja Union syndicale v. tilintarkastustuomioistuin, 11.5.1989 (Kok. 1989, s. 1045. 13 kohta).

Asiakirja-aineistosta ilmenee, että kantaja on valittu oman ammattijärjestönsä ehdokaslistalta komission henkilöstökomitean paikallisjaostoon Luxemburgissa. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen pyynnöstä asiakirja-aineistoon liitetyistä asiakirjoista ilmenee, ammattijärjestö, jonka johtajiin kantaja kuuluu, päätti pyytää näiden vaalien jälkeen, että kantajalle myönnettäisiin ”lupa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”. Kyseinen ammattijärjestö vaati tämän päätöksen mukaisesti 12.1.1996 päivätyssä, kantajan A & D - L -ammattijärjestön pääsihteerin ominaisuudessa allekirjoittamassa kirjeessä komissiolta, että kantajalle myönnettäisiin tällainen ”lupa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”.

Edellä esitetystä ilmenee, että kantajan nostamaa kannetta on tulkittava ottaen huomioon hänen asemansa sellaisena ammattijärjestöön kuuluvana virkamiehenä, jonka ammattijärjestö on nimennyt, jotta hän saisi ”luvan hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa, että vaikka ”lupa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä” on etu, joka myönnetään ammattijärjestölle sen saavuttaman vaalituloksen perusteella, siihen liittyy se, että luvan saantia varten nimetylle virkamiehelle myönnetään oikeus hoitaa ammattiyhdistystoimintaan liittyviä tehtäviä. Näin ollen päätös, jolla tämän edun myöntämisestä kieltäydytään, vaikuttaa kyseisen virkamiehen henkilökohtaiseen asemaan. Tämän vuoksi kyseinen päätös on virkamiehelle vastainen, ja päätöksen seurauksena hänelle syntyy intressi nostaa päätöksestä kumoamiskanne, joten ne ensisijaisesti esitetyt vaatimukset, joilla pyritään kumoamaan päätös, jolla kantajalle kieltäydyttiin myöntämästä ”lupaa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”, on otettava tutkittavaksi.

Viittaukset: era. yhdistetyt asiat Maurissenja Union syndicale v. tilintarkastustuomioistuin, 19 ja 20 kohta.

Toissijaisten vaatimusten osalta, jotka - kuten komissio on perustellusti korostanut - ovat ristiriidassa pääasiallisen vaatimuksen perustan kanssa, on aluksi todettava, että näitä vaatimuksia on syytä arvioida yhdessä. Niistä toista, jolla vaaditaan kaikkien sellaisten päätösten kumoamista, joilla on myönnetty ”lupa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”, on tulkittava siten, että se on sen menettelyn lainvastaisuuden välttämätön seuraus, jota ensimmäisessä vaatimuksessa tarkoitetaan (23 kohta).

Sen vaatimuksen osalta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta pyydetään toteamaan lainvastaiseksi menettely, jossa myönnetään ”lupa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että vaikka myönnettäisiinkin, että vaatimuksen voitaisiin katsoa olevan kumoamisvaatimus, ainoa komission toimenpide, johon kantaja on tältä osin vedonnut, on vuonna 1989 tehty päätös. Tämän päätöksen tekoajankohta huomioonottaen kanteen nostamiselle asetettu määräaika, joka on otettava viran puolesta huomioon ja jonka noudattamatta jättämiseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi viran puolesta vedota, on päättynyt kauan sitten, joten tämä vaatimus on esitetty liian myöhään.

Viittaukset: asia T-63/96, Fichmer v. komissio, tuomio 9.7.1997 (Kok. H. 1997, s. II-563, 25 kohta).

Siltä osin kuin näillä vaatimuksilla pyritään sen toimenpiteen kumoamiseen, jolla komissio on kieltäytynyt peruuttamasta aiempia ”luvan hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä” myöntämistä koskevia päätöksiään, on syytä todeta, että ainoat päätökset, joihin kantaja on valituksessaan tältä osin vedonnut, on tehty vuonna 1992 ja 1993. Koska henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyt määräajat on otettava viran puolesta huomioon ja koska sekä asianosaisten että tuomioistuimen on noudatettava niitä, kaikki näistä toimenpiteistä nostetut kanteet on nostettu liian myöhään. Virkamies ei siten voi saattamalla nimittävän viranomaisen käsiteltäväksi henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisen vaatimuksen saada itselleen uutta kanneoikeutta päätöksestä, joka on tullut lopulliseksi edellä mainittujen määräaikojen päätyttyä.

Viittaukset: asia T-495/93, Carrer ym. v. yhteisöjen tuomioistuin, 22.9.1994 (Kok. H. 1994, s. II-651, 20 kohta).

Pääasia

Kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen, jotka koskevat henkilöstösääntöjen 24 a, 25, 37, 38 ja 39 artiklan, puitesopimuksen ja kansainvälisen työjärjestön (ILO) järjestäytymisoikeuden suojelua ja julkisen sektorin palvelussuhteen ehtoja koskevan, 25.2.1981 voimaan tulleen yleissopimuksen nro 151 rikkomista. Kantaja riitauttaa ensimmäisellä kanneperusteellaan komission päätöksen, jolla häneltä on implisiittisesti evätty ”lupa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”. Toinen kanneperuste perustuu siihen, että komissio on kieltäytynyt ottamasta kantaa aiemmin myönnettyjen ”lupien hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä” lainmukaisuuteen ja pätevyyteen. Koska niiden vaatimusten osalta, joiden tueksi toiseen kanneperusteeseen vedotaan, on jo todettu, että ne jätetään tutkimatta, pääasiassa tarkastellaan vain ensimmäistä kanneperustetta.

Henkilöstösääntöjen 24 a artiklassa säädetään järjestäytymisoikeudesta ja erityisesti kaikkien virkamiesten oikeudesta olla ammattijärjestöjen jäseniä. Komission ja ammattijärjestöjen välisiä suhteita, jotka on solmittu tämän artiklan perusteella, hoidetaan pääasiallisesti 20.9.1974 allekirjoitetun puitesopimuksen mukaisten menettelytapojen mukaisesti.

Viittaukset: em. yhdistetyt asiat Maurissen ja Union syndicale v. tilintarkastustuomioistuin, 13 kohta.

Asianomaisessa sopimuksessa sopimuksen allekirjoittaneille ammattijärjestöille myönnetään useita etuja. Sopimuksen mukaan näiden etujen saaminen edellyttää kuitenkin tiettyjen edellytysten täyttymistä, ja edellytysten perustelut ovat löydettävissä etujen myöntämisestä komissiolle aiheutuvista kustannuksista. Tämän vuoksi sopimuksessa vahvistetaan edustavuuteen perustuvat kynnykset sille, että nämä järjestöt pääsevät allekirjoittamaan sopimuksen. Ammattijärjestö, jonka johtajiin kantaja kuuluu, on päässyt allekirjoittamaan sopimuksen vasta marraskuussa 1996 pidettyjen vaalien jälkeen.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa seuraavaksi, että puitesopimuksessa viitataan tiettyjen kyseessä olevien etujen myöntämisedellytysten määräämisen osalta myöhempiin päätöksiin. Näin on erityisesti siltä osin kuin kyse on mahdollisuudesta myöntää vapautuksia palvelusvelvollisuudesta ammattijärjestöjen valtuuttamille edustajille; tästä mahdollisuudesta on määrätty 14 kohdassa, ja komissio päättää sitä koskevista soveltamismääräyksistä, siten kuin tämän määräyksen toisessa kohdassa todetaan (36 kohta).

Näin ollen - toisin kuin kantaja väittää - juuri kantajan ammattijärjestön allekirjoittamassa puitesopimuksessa määrätään mahdollisuudesta myöntää ”lupa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”, ja komissio velvoitetaan antamaan myöntämistä koskevat soveltamismääräykset. Tämän vuoksi kantaja ei voi väittää, että se, että hänen järjestönsä on allekirjoittanut sopimuksen, on riittävää, jotta hänelle olisi myönnettävä ”lupa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”. Tällainen oikeus on sitä vastoin olemassa ainoastaan, jos kantajan ammattijärjestö täyttää niissä määräyksissä asetetut edellytykset, joihin päätöksen 14 kohdassa viitataan.

On kuitenkin riidatonta, että vuoden 1989 päätöksessä määrätään ”luvasta hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä” siten, että edustavuuden osalta vähimmäiskynnykseksi on asetettu kaksi paikkaa keskuskomiteassa, ja että kantajan järjestö ei täytä tätä edellytystä. Näin ollen kantajan järjestö, joka on nimennyt hänet, jotta hänelle myönnettäisiin ”lupa hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä”, ei täytä asetettuja edellytyksiä, ja kantaja ei voi siten vaatia tällaisen luvan saamista.

Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön toimielimillä on laaja harkintavalta, kun ne järjestävät yksiköltään niille uskottujen tehtävien mukaisesti ja kun ne nimeävät niiden käytettävissä olevaa henkilöstöä suorittamaan näitä tehtäviä.

Viittaukset: asia 19/87, Hecq v. komissio, 23.3.1988 (Kok. 1988, s. 1681, 6 kohta) ja asia T-36/93, Ojha v. komissio, 6.7.1995 (Kok. H. 1995. s. II-497, 81 kolua).

Vuoden 1989 päätöksessä on kyse tiettyjen sellaisten virkamiesten nimeämisestä, jotka saavat ammattijärjestöjen edustajina mahdollisuuden omistautua ammattiyhdistystehtäville niiden henkilöstösääntöjen säännösten mukaisesti, joissa puitesopimuksen tapaan myönnetään osallistumisoikeus. Päätös on siten tehty sen harkintavallan puitteissa, joka oikeuskäytännössä on toimielimille annettu, ja — toisin kuin kantaja väittää — tällaisen mahdollisuuden antamisesta aiheutuvat kustannukset huomioon ottaen komissio on asettanut perustellusti asianomaisten yhdistysten edustavuutta koskevan edellytyksen. Kantaja ei siten voi riitauttaa vuoden 1989 päätöksen lainmukaisuutta.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo lisäksi, että koska ”luvan hoitaa tilapäisesti ammattiyhdistystehtäviä” myöntäminen liittyy välittömästi kunkin ammattijärjestön saavuttamaan vaalitulokseen ja siten niiden edustavuuteen, kantaja ei voi myöskään väittää, että tässä päätöksessä kohdeltaisiin perusteettomasti eri tavoin eri järjestöjä siltä osin kuin siinä asetetaan edustavuutta koskevaksi edellytykseksi kahden paikan saaminen keskuskomiteassa (41 kohta).

Se, että komission eri asemapaikoissa voimassa olevia vaalijärjestelmiä ei ole yhdenmukaistettu, johtuu henkilöstösääntöjen liitteestä II. Kyseisessä liitteessä olevan 1 artiklan toisessa kohdassa näet määrätään, että kussakin asemapaikassa palveluksessa olevien toimielimen virkamiesten yleiskokous vahvistaa henkilöstökomitean paikallisjaoston vaalia koskevat edellytykset, ja tämä mahdollistaa siten sen, että kaikissa näissä asemapaikoissa on voimassa erilaiset vaalijärjestelmät. Kantaja ei voi siten vedota tähän välittömästi henkilöstösääntöjen liitteestä II johtuvaan vaalijärjestelmien yhdenmukaisuuden puutteeseen välttääkseen kahden paikan saantia keskuskomiteassa koskevan edellytyksen olevan mielivaltaisen.

Ratkaisu:

Kanne hylätään.