YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

13 päivänä tammikuuta 1998

Asia T-176/96

Cornells Volger

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Kumoamiskanne — Tutkittavaksi ottaminen — Päätös vapauttaa työtehtävistä — Henkilöstösääntöjen 41 artikla — Huolenpitovelvollisuus”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-1

Aihe:

Kanne, jossa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan parlamentin 1.12.1995 tekemä päätös, jolla kantaja vapautettiin työtehtävistään 30.11.1995 alkaen, sekä kaikki kyseiseen päätöksen täytäntöönpanoon liittyvät myöhemmät päätökset ja lisäksi parlamentin 3.9.1996 tekemä päätös, jolla muutettiin 1.12.1995 tehdyn päätöksen voimaantulopäiväksi 31.1.1996.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Henkilöstö-, talousarvio- ja varainhoitoasioita käsittelevän parlamentin pääosaston (PO 5) pääjohtaja ilmoitti 21.3.1995 päivätyllä kirjeellään kantajalle, että toimielin oli päättänyt soveltaa Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) 41 artiklaa useisiin virkamiehiin ja että nimittävä viranomainen aikoi lakkauttaa kantajan viran.

Samassa kirjeessä kantajaa pyydettiin ilmoittamaan 3.4.1995 mennessä, haluaako hän henkilöstösääntöjen 41 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti tulla vapautetuksi työtehtävistään. Kirjeessä tarkennettiin, että mikäli vastaus olisi myönteinen tai sitä ei annettaisi kyseiseen päivään mennessä, hänet kirjattaisiin viran puolesta niiden virkamiesten luetteloon, joita virkojen määrän vähentäminen koskee. Mikäli hän haluaisi vastata kieltävästi, häntä kehotettiin tekemään 3.4.1995 mennessä huomautuksensa, joiden perusteella nimittävä viranomainen pariteettikomiteaa ja yhteistyökomiteaa kuultuaan tekisi päätöksen joko tehtävistä vapauttamisesta tai uudelleensijoittamisesta.

Kantaja ilmoitti 30.3.1995, ettei hän vastusta palvelussuhteensa lopullista päättymistä, ”mikäli [hänen] henkilökohtaiset etun[sa] eivät ole kyseessä”. Tähän liittyen hän esitti, että työtehtävistä vapauttaminen tapahtuisi vasta varainhoitovuoden lopussa ja että toimielin vapauttaisi hänet tehtävien hoidosta, jollei hän etenisi tänä aikana virkaurallaan.

Mainitun pääosaston pääjohtaja ilmoitti 26.4.1995 päivätyllä kirjeellään kantajalle, että henkilöstösääntöjen 41 artiklaa tullaan esittämään sovellettavaksi kantajaan 1.12.1995 alkaen ja että tätä ei voida henkilöstösääntöjen 55 artiklan mukaan vapauttaa tehtävien hoidosta ennen kuin työtehtävistä vapauttaminen on tullut voimaan, ellei tämä pidä lomaa tai ano henkilökohtaisista syistä myönnettävää virkavapautta.

Henkilöstökomitean puheenjohtajalle osoitetussa 30.10.1995 päivätyssä kirjeessä kantaja kertoo kuulleensa, että ”äskettäin pidetyssä pariteettikomitean kokouksessa väitettiin hänen hyväksyvän ehdoitta henkilöstösääntöjen 41 artiklan mukaisen työtehtävistä vapauttamisensa”. Kantaja toteaa kirjeessään, ettei tällainen väite pidä paikkaansa ja ettei hän halua tulla vapautetuksi työtehtävistään.

Saatuaan ”tiedotteen niille virkamiehille ja väliaikaisille toimihenkilöille, joiden palvelussuhde päättyy lopullisesti” kantaja kirjoitti 24.11.1995 PO 5:n sosiaaliasiain osaston eläkeyksikössä työskentelevälle A:lle tiedustellakseen, mihin päätökseen tämän tiedotteen lähettäminen perustui.

Henkilöstöosaston päällikkö vahvisti 28.11.1995 päivätyssä kirjeessään kantajalle 26.4.1995 päivätyn kirjeen sisällön ja ilmoitti tälle, että pariteettikomitean ja yhteistyökomitean lausunnot saatuaan henkilöstöhallinto oli esittänyt nimittävälle viranomaiselle tämän vapauttamista työtehtävistään 1.12.1995 lukien. Kirjeessä kerrottiin myös, että virallinen päätös annettaisiin kantajalle tiedoksi heti kun se on tehty.

Parlamentti ilmoitti 27.12.1995 päivätyssä kirjeessään kantajalle 1.12.1995 päivätystä päätöksestään, jolla tämä vapautettiin työtehtävistään ”työpäivän 30.11.1995 päättymisestä lukien” ja jolla myönnettiin kantajalle oikeus henkilöstösääntöjen liitteen IV mukaiseen korvaukseen 1.12.1995 alkaen (1.12.1995 tehty päätös).

Eläkeyksikkö vahvisti 9.1.1996 päivätyssä ilmoituksessaan kantajan henkilöstösääntöjen 41 artiklan mukaiset oikeudet.

Kantaja teki 1.4.1996 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen 1.12.1995 tehdystä päätöksestä ja kaikista siihen liittyvistä myöhemmistä päätöksistä (valitus).

PO 5:n henkilöstöosaston Henkilöstösäännöt ja henkilöstöhallintoyksikönpäällikkö lähetti 10.9.1996 kantajalle kirjeen, jossa tälle ilmoitettiin, että nimittävä viranomainen oli päättänyt ”budjettivallan käyttäjän päätettyä sallia myös varainhoitovuonna 1996 vuoden 1995 osalta jo sallitun henkilöstösääntöjen 41 artiklan soveltamisen ja ottaen huomioon [kantajan tekemän] työtehtävistä vapauttamispäätöksen voimaantuloajankohtaa koskevan valituksen” muuttaa 1.12.1995 tehdyn päätöksen ”voimaantulopäiväksi päätöksen tiedoksisaantia seuraavan päivän, joka on 1.2.1996”. Kirjeen liitteenä oli parlamentin 3.9.1996 tekemä päätös.

Kantaja teki 18.11.1996 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen 3.9.1996 tehdystä päätöksestä. Parlamentti hylkäsi tämän valituksen 9.1.1997 tekemällään päätöksellä.

Tutkittavaksi ottaminen

Nimittävä viranomainen ei 3.9.1996 tekemässään päätöksessä hyväksynyt kaikkia kantajan vaatimuksia. Kyseisellä päätöksellä nimittävä viranomainen nimittäin muutti 1.12.1995 tehdyn päätöksen voimaantulopäivää, mutta ei peruuttanut päätöstä vapauttaa kantaja työtehtävistä. Ensin mainitulla päätöksellä valitus siis nimenomaan hylättiin osittain (37 kohta).

Näin ollen kanne ei jäänyt täysin vaille kohdetta, sillä 1.12.1995 tehtyä päätöstä ei korvattu uudella päätöksellä, jossa olisi hyväksytty kantajan vaatimukset, vaan sitä ainoastaan muutettiin kantajan tekemän, työtehtävistä vapauttamispäätöksen voimaantulopäivää koskevan valituksen takia (38 kohta).

Viittaukset: asia T-41/93, B. v. komissio, 25.10.1993 (Kok. 1993, s. II-1037, 19 kohta).

Kanne voidaan ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin siinä riitautetaan kantajan työtehtävistä vapauttamista koskevan 1.12.1995 tehdyn päätöksen laillisuus (40 kohta).

Koska 3.9.1996 tehdyllä päätöksellä hyväksyttiin valitus 1.12.1995 tehdystä päätöksestä siltä osin kuin kyse oli viimeksi mainitun päätöksen taannehtivuudesta, kantajan esillä olevassa asiassa nostama kanne on tältä osin jäänyt vaille kohdetta (41 kohta).

Asiakysymys

Kanneperusteina olevat henkilöstösääntöjen 25 artiklan rikkominen sekä luottamuksensuojan, taannehtivuuskiellon ja oikeusvarmuuden periaatteet

Kanne on jäänyt vaille kohdetta siltä osin kuin se koskee 1.12.1995 tehdyn päätöksen taannehtivuutta ja sen myöhäistä julkaisua Bulletin mensuel du personnel des Communautés -tiedotteessa, koska nimittävä viranomainen on muuttanut 1.12.1995 tehdyn päätöksen voimaantulopäiväksi 1.2.1996 (48 kohta).

Päätös, joka tehtiin 3.9.1996, ei ole uusi työtehtävistä vapauttamista koskeva päätös. Sen vuoksi nimittävä viranomainen ei ole tuolla päätöksellä muuttanut kantajan oikeudellista asemaa, vaan ainoastaan sitä päivää, josta alkaen työtehtävistä vapauttaminen tulee voimaan (50 kohta).

Lisäksi väite, jonka mukaan 3.9.1996 tehtyä päätöstä ei olisi sen taannehtivuuden osalta perusteltu riittävästi, on perusteeton (51 kohta).

Parlamentin ei nimittäin ollut tarpeen perustella sitä, ettei 3.9.1996 tehdyn päätöksen uudeksi voimaantulopäiväksi ollut määrätty jotakin sen tekemisen jälkeistä päivää. Samaten 10.9.1996 päivätystä kirjeestä selviää riittävän hyvin, miksi budjettivallan käyttäjä oli päättänyt sallia henkilöstösääntöjen 41 artiklan soveltamisen myös varainhoitovuonna 1996 (52 ja 53 kohta).

Kantaja ei myöskään ole perustellut luottamuksensuojan periaatteen rikkomiseen vetoamistaan. Kantaja ei ole saanut henkilöstöhallinnolta mitään takeita 1.12.1995 tehdyn työtehtävistä vapauttamispäätöksen peruuttamisesta (54 kohta).

Kanneperusteena oleva henkilöstösääntöjen 41 artiklan ja huolenpitovelvoitteen rikkominen

Henkilöstöhallinnon on tutkittava valitukset avoimuutta noudattaen. Kanneperusteena oleva henkilöstösääntöjen 41 artiklan rikkominen tuotiin ennakolta esiin hallinnollisessa menettelyssä riittävän selkeästi, jotta nimittävä viranomainen saattoi päätellä asianomaisesta päätöksestä tehdyn valituksen perusteet (65 kohta).

Viittaukset: asia 133/88. Del Arno Martinez v. parlamentti, 14.3.1989 (Kok. 1989, s. 689, 11 kohta) ja asia T-506/93. Moat v. komissio, 21.2.1995 (Kok. H. 1995, s. II-147, 18 kohta).

Henkilöstösääntöjen 41 artiklan rikkomista koskeva väite

Henkilöstösääntöjen 41 artiklan rikkomista koskeva väite on ymmärrettävä niin, että kyseistä artiklaa on kantajan mukaan rikottu, koska kantaja kirjattiin viran puolesta niiden virkamiesten luetteloon, joita virkojen määrän vähentäminen koskee, vaikkei kantaja halunnut tulla vapautetuiksi työtehtävistään (66 kohta).

Parlamentin suullisessa käsittelyssä esittämän PO 5:n pääjohtajan 26.9.1995 päivätystä kirjeestä pariteettikomitean puheenjohtajalle ilmenee, että kantaja oli luettu kuuluvaksi ”virkamiehiin, jotka eivät halua tulla vapautetuiksi työtehtävistään” (71-73 kohta).

Henkilöstösääntöjen 41 artiklan rikkomista koskeva väite on perusteeton. Tähän johtopäätökseen ei vaikuta se, että neuvoa-antavat komiteat katsoivat vastoin henkilöstöhallinnon esittämää näkemystä ja henkilöstösääntöjen mukaista toimivaltaansa käyttäen kantajan lukeutuvan niihin virkamiehiin, jotka eivät halua tulla vapautetuksi työtehtävistään (75 kohta).

Huolenpitovelvollisuuden rikkomista koskeva väite

Henkilöstöhallinnolla toimihenkilöitään kohtaan olevan huolenpitovelvollisuuden taustalla on toimielinten ja niiden henkilöstön välisten, henkilöstösääntöjen mukaisten vastavuoroisten oikeuksien ja velvollisuuksien tasapaino, eikä tämän velvollisuuden noudattaminen saa estää nimittävää viranomaista ryhtymästä toimenpiteisiin, joiden se katsoo olevan toimielimen edun kannalta tarpeellisia. Vaikka virkamiehen asemasta päättävän viranomaisen onkin otettava huomioon toimielimen edun lisäksi asianomaisen virkamiehen etu, tämä ei saa estää viranomaista ryhtymästä tarpeelliseksi katsomaansa järkeistämistoimeen toimielimessä (76 kohta).

Viittaukset: asia 125/80, Arning v. komissio, 29.10.1981 (Kok. 1981, s. 2539, 19 kohta) ja yhdistetyt asiat T-59/91 ja T-79/91, Eppe v. komissio, 10.7.1992 (Kok. 1992, s. II-2061, 66 kohta).

Tässä tapauksessa huolenpitovelvollisuutta noudatettiin (77 kohta).

Parlamentti oli nimittäin esittänyt kantajan tekemien huomautusten johdosta, että henkilöstösääntöjen 41 artiklaa sovellettaisiin 1.12.1995 alkaen. Tämän lisäksi kantaja oli osoittanut tiettyä välinpitämättömyyttä, koska hän ei vastannut PO 5:n pääjohtajan 26.4.1995 päivättyyn kirjeeseen esittämällä sen johdosta huomautuksia (78-79 kohta).

Lopuksi on todettava, että parlamentin suullisessa käsittelyssä esittämä asiakirja osoittaa, että kantajan tilannetta tarkasteltiin henkilöstösääntöjen 41 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa lueteltujen tekijöiden eli työntekijän pätevyyden, tehokkuuden, käytöksen viranhoidossa, perhetilanteen ja virkaiän valossa. Nämä tekijät, jotka nimittävän viranomaisen on otettava huomioon vahvistaessaan niiden virkamiesten luettelon, joita virkojen määrän vähentäminen koskee, on nimenomaisesti mainittu kyseisessä asiakirjassa selityksin varustettuna. Lisäksi asiakirjasta ilmenee, että siinä mainittujen perusteiden mukaan arvioituna kantajan ei katsottu kykenevän jatkamaan uraansa kyseisen toimielimen palveluksessa ”uudelleensijoitettuna” (80 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.