ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Onko tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1) liitteeseen I, sellaisena kuin se on muutettuna 27.9.2011 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1006/2011, (2) sisältyvää yhdistettyä nimikkeistöä tulkittava siten, että yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 4418 20 voivat sisältyä ovien kehykset, karmit ja kynnykset erillisinä tavaroina?
2)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko asetuksen N:o 2073/2005 liitteessä I olevan 1 luvun taulukon kohdassa 1.2. esitettyä toista mikrobiologista vaatimusta ”ei esiinny 25 g:ssa” tulkittava kyseisen asetuksen ja kansanterveyden suojelun edistämisen sekä asetusten N:o 178/2002 ja N:o 882/2004 tarkoitukset huomioon ottaen niin, että riippumatta siitä, kykeneekö elintarvikealan toimija osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että elintarvike ei ylitä 100 pmy:n/g rajaa myyntiaikana, tällaiseen elintarvikkeeseen sovelletaan tällöin kahta vaihtoehtoista mikrobiologista vaatimusta: 1) niin kauan kuin elintarvike on sen tuottaneen elintarvikealan toimijan valvonnassa, sovelletaan vaatimusta ”ei esiinny 25 g:ssa”, ja 2) sen jälkeen, kun elintarvike on lähtenyt sen tuottaneen elintarvikealan toimijan valvonnasta, sovelletaan vaatimusta ”100 pmy/g”?
2)

Onko unionin oikeuden ja erityisesti direktiivin 2007/46/EY 3 artiklan 27 alakohdan mukaista, että kun kyse on julkiseen palveluun tarkoitettujen bussien varaosien toimittamisesta julkisina hankintoina, yksittäiselle tarjoajalle annetaan mahdollisuus luokitella itsensä tiettyyn ajoneuvoon tarkoitetun varaosan, joka ei ole alkuperäinen, ”valmistajaksi”, kun kyse on direktiivin 2007/46/EY liitteessä IV määriteltyjen teknisten määräysten alaisista varaosista (luettelo ajoneuvojen EY-tyyppihyväksyntää koskevista säädöksistä), vai pitäisikö kyseisen tarjoajan osoittaa, että jokainen näin tarjottu varaosa vastaa tarjouskilpailun teknisiä eritelmiä ja että kyseinen tarjoaja on vastuussa tyyppihyväksyntäviranomaisille kaikista tyyppihyväksyntäprosessiin liittyvistä tekijöistä sekä varaosien vaatimustenmukaisuudesta ja laatutasosta ja että se vastaa suoraan vähintään joistakin tyyppihyväksynnän alaisten varaosien valmistusvaiheista? Jos kyllä, miten tämä pitäisi osoittaa?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 11.11.2020 – NT, RV, BS ja ER v. British Airways plc

(Asia C-592/20)

(2021/C 228/15)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantajat: NT, RV, BS ja ER

Vastaaja: British Airways plc

Unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on 22.4.2021 antamallaan määräyksellä ratkaissut asian seuraavasti:

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 2 artiklan b alakohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun on kyse yhteen ainoaan varaukseen perustuvasta lennosta, johon liittyy jatkolento, eli kahdesta lento-osuudesta muodostuvasta lennosta, lentomatkustaja, joka on saapunut lopulliseen määräpaikkaansa vähintään kolme tuntia myöhässä sen vuoksi, että jälkimmäinen lento, josta vastasi muu lentoliikenteen harjoittaja kuin se, jonka kanssa kyseinen matkustaja on tehnyt kuljetussopimuksen, on peruttu, voi nostaa kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohtaan perustuvan vahingonkorvauskanteensa viimeksi mainittua lentoliikenteen harjoittajaa vastaan ja vaatia tätä maksamaan kyseisessä säännöksessä tarkoitetun korvauksen, jonka määrä määritetään kyseisen lennon, johon liittyy jatkolento, ensimmäisen lento-osuuden lähtöpaikan ja toisen lento-osuuden määräpaikan välisen kokonaisetäisyyden perusteella.

(1) EUVL 2004, L 46, s. 1.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Grondwettelĳk Hof (Belgia) on esittänyt 21.12.2020 – Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD ja JU v. Vlaamse Regering

(Asia C-694/20)

(2021/C 128/13)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Grondwettelĳk Hof

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD ja JU

Vastaaja: Vlaamse Regering

Ennakkoratkaisukysymys

Loukataanko direktiivin 2011/16/EU (1) muuttamisesta siltä osin kuin on kyse raportoitavia rajatylittäviä järjestelyjä koskevasta pakollisesta automaattisesta tietojenvaihdosta verotuksen alalla 25.5.2018 annetun neuvoston direktiivin (EU) 2018/822 (2) 1 artiklan 2 kohdassa oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, sellaisena kuin se taataan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa, ja yksityiselämän kunnioittamista, sellaisena kuin se taataan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklassa, siltä osin kuin sillä hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla ja direktiivin 77/799/ETY kumoamisesta 15.2.2011 annettuun neuvoston direktiiviin 2011/16/EU lisätyn uuden 8 ab artiklan 5 kohdassa säädetään, että siinä tapauksessa, että jäsenvaltio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet, joilla välittäjille annetaan oikeus olla toimittamatta raportoitavaa rajatylittävää järjestelyä koskevia tietoja, jos raportointivelvoite loukkaisi kyseessä olevan jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaista oikeudellista ammattisalassapitovelvollisuutta, jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joilla välittäjät velvoitetaan ilmoittamaan viipymättä toiselle välittäjälle tai, jos toista välittäjää ei ole, asianomaiselle verovelvolliselle niiden raportointivelvoitteista, koska tällaisesta velvoitteesta on seurauksena, että välittäjänä esiintyvä asianajaja tulee velvolliseksi jakamaan toisen välittäjän kanssa, joka ei ole hänen asiakkaansa, tietoja, jotka hän on saanut ammattinsa harjoittamiseen kuuluvien keskeisten toimien yhteydessä eli puolustaessaan tai edustaessaan asiakastaan tai antaessaan oikeudellista neuvontaa silloinkin, kun tämä ei liity oikeudenkäyntiin?

(1) EUVL 2011, L 64, s. 1.

(2) EUVL 2018, L 139, s. 1.
1)

Onko LGSS:n 163.1 §:ään sisältyvä etuuksien yhteensopivuutta koskeva Espanjan oikeussääntö, sellaisena kuin sitä on tulkittu oikeuskäytännössä, miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19.12.1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY (1) 4 artiklaan ja miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/54/EY (2) (uudelleenlaadittu toisinto) 5 artiklaan perustuvan unionin oikeuden vastainen, koska se voi aiheuttaa biologiseen sukupuoleen tai sosiaaliseen sukupuoleen perustuvaa välillistä syrjintää, kun sillä estetään kahden samassa järjestelmässä myönnetyn pysyvään täyteen työkyvyttömyyteen perustuvan etuuden yhteensovittaminen, vaikka niiden yhteensovittaminen hyväksytään, jos ne on myönnetty eri järjestelmissä, ja vaikka ne on joka tapauksessa ansaittu toisistaan riippumattomien vakuutusmaksujen perusteella, kun otetaan huomioon Espanjan eri sosiaaliturvajärjestelmien sukupuolijakauma?
Valitus, jonka Casino Achats on tehnyt 21.12.2020 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu yhdeksäs jaosto) asiassa T-254/17, Intermarché Casino Achats v. komissio, 5.10.2020 antamasta tuomiosta

(Asia C-693/20 P)

(2021/C 62/24)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Intermarché Casino Achats (edustajat: Y. Utzschneider, J. Jourdan, C. Mussi, S. Eder, avocats)

Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

— unionin yleisen tuomioistuimen 5.10.2020 asiassa T-254/17 antama tuomio on kumottava siltä osin kuin sillä on osittain hylätty kanne, jolla Intermarché Casino Achats vaati neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 20 artiklan 1 ja 4 kohdan nojalla 9.2.2017 tehdyn Euroopan komission päätöksen (asia AT.40466 – Tute 1) kumoamista, ja siltä osin kuin kantaja on velvoitettu korvaamaan oikeudenkäyntikulut

— edellä mainitussa asiassa AT:40466 9.2.2017 tehdyn komission päätöksen 1 a artikla on kumottava

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun sen on hylännyt asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 1 ja 4 kohtaa koskevan lainvastaisuusväitteen, joka perustuu tarkastusten suorittamista koskevien muutoksenhakukeinojen puuttumiseen, mikä on unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden vastaista.

Toisessa valitusperusteessaan valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on katsonut, että asiakirjat, jotka komissio esitti sen osoittamiseksi, että tarkastuspäivänä oli olemassa useita riittävän painavia todisteita rikkomisesta, voitiin ottaa huomioon, mutta ei ole noudattanut asetuksissa N:o 1/2003 ja N:o 773/2004 säädettyjä muodollisuuksia. Tämän virheen johdosta unionin yleisen tuomioistuimen päätelmä, jonka mukaan komissiolla oli riittävän painavia todisteita tarkastuspäätöksen 1 a artiklassa mainitusta rikkomisesta, on virheellinen. Kieltäytyessään kumoamasta tarkastuspäätöksen 1 a artiklan unionin yleinen tuomioistuin on siis loukannut unionin perusoikeuskirjan 7 artiklassa vahvistettua kotirauhan loukkaamattomuutta koskevaa oikeutta.

Kolmannessa valitusperusteessaan valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on katsonut, että unionin perusoikeuskirjan 7 artiklassa vahvistettu kotirauhan loukkaamattomuutta koskeva oikeus ei edellytä sitä, että tarkastuspäätöksessä vahvistetaan tarkastuksia koskeva enimmäiskesto, ja kun se ei ole tästä syystä kumonnut päätöstä.
C 53/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 17.11.2020 – Cosilt – Consorzio per lo sviluppo economico locale di Tolmezzo v. Ministero dello Sviluppo Economico ja Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

(Asia C-611/20)

(2021/C 53/29)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Cosilt – Consorzio per lo sviluppo economico locale di Tolmezzo

Vastaajat: Ministero dello Sviluppo Economico ja Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko unionin oikeus esteenä asetuksen (decreto-legge) nro 91/2014, joka on muutettu laiksi nro 116/2014, 26 §:n 2 ja 3 momentin kaltaisen kaltaisten kansallisten oikeussääntöjen soveltamiselle, joilla rajoitetaan tai viivytetään huomattavalla tavalla lailla jo myönnettyjen ja sellaisten erillissopimusten perusteella määriteltyjen kannustimien myöntämistä, jotka auringonvalosta sähköä tuottavat toimijat ovat tehneet Gestore dei servizi energetici s.p.a.:n (alaa hallinnoimaan perustettu julkinen energiapalveluyhtiö) kanssa?

2) Ovatko tällaiset kansalliset oikeussäännöt unionin yleisten oikeusperiaatteiden, kuten perustellun luottamuksen, oikeusvarmuuden, lojaalin yhteistyön ja tehokkaan vaikutuksen periaatteiden sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 16 ja 17 artiklan, direktiivin 2009/28/EY (1) ja siinä säädettyjen tukijärjestelmien sekä SEUT 216 artiklan 2 kohdan mukaisia, kun kyseisiä kansallisia säännöksiä tarkastellaan Euroopan energiaperuskirjan kannalta?

(1) Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä sekä direktiivien 2001/77/EY ja 2003/30/EY muuttamisesta ja myöhemmästä kumoamisesta 23.4.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/28/EY (EUVL 2009, L 140, s. 16).
2)

Onko kansallinen lainsäädäntö, sellaisena kuin se on tässä kuvailtuna ja sellaisena kuin Vallonian alue on sen pannut täytäntöön, perusteltu yleistä turvallisuutta koskeviin vaatimuksiin tai muihin suojatoimenpiteisiin liittyvistä syistä, ja onko kansallinen lainsäädäntö, jota tulkitaan siten, että siinä säädetään pakottavasti, että ajoneuvon ulkomaisen omistajan antamaa asiakirjaa, joka sisältää ajoneuvon käyttöä koskevan ajallisesti rajoitetun luvan ja jossa ilmoitetaan luvan voimassaoloaika, on pidettävä mukana ajoneuvossa, tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, vai olisiko kyseinen tavoite voitu saavuttaa myös muilla lievemmillä ja vähemmän muodollisilla keinoilla?
4)

Ovatko vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet ja Euroopan unionin oikeuden tehokkaan vaikutuksen periaate edellä mainitun puitesopimuksen osalta sekä puitesopimuksen 4 lausekkeeseen sisältyvä syrjimättömyysperiaate esteenä kansalliselle lainsäädännölle (lain nro 240/2010 24 §:n 3 momentin a kohta ja asetuksen nro 81/2015 29 §:n 2 momentin d kohta ja 4 momentti), jossa – siitä huolimatta, että on olemassa kaikkiin julkisen ja yksityisen sektorin työntekijöihin sovellettava säännöstö, josta on viimeksi säädetty kyseisessä asetuksessa nro 81/2015 ja jossa vahvistetaan (vuodesta 2018 lukien) määräaikaisen työsuhteen enimmäiskestoksi 24 kuukautta (työsuhteen jatkamiset ja uusimiset mukaan lukien) ja asetetaan tämän tyyppisten työsuhteiden käytön edellytykseksi julkishallinnon työntekijöiden osalta, että on olemassa ”tilapäisiä ja poikkeuksellisia tarpeita” – sallitaan, että yliopistot ottavat palvelukseensa tutkijoita kolmivuotisella määräaikaisella työsopimuksella, jota voidaan jatkaa kahdella vuodella, jos arvio kolmivuotiskautena harjoitetusta tutkimus- ja opetustoiminnasta on positiivinen, mutta jossa ei aseteta ensimmäisen työsopimuksen tekemisen eikä työsopimuksen jatkamisen edellytykseksi sitä, että yliopistolla on tällaisia tilapäisiä tai poikkeuksellisia tarpeita, vaan sallitaan, että yliopisto tekee viisivuotiskauden päättyessä saman henkilön tai muiden henkilöiden kanssa vielä toisen saman tyyppisen määräaikaisen työsopimuksen täyttääkseen samat opetus- ja tutkimustarpeet, jotka liittyivät aikaisempaan työsopimukseen?
C 9/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Belgia) on esittänyt 29.9.2020 – XXXX v. HR Rail SA de droit public

(Asia C-485/20)

(2021/C 9/14)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Kantaja: XXXX

Vastaaja: HR Rail SA de droit public

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (1) 5 artiklaa tulkittava siten, että työnantajalla on sellaista henkilöä kohtaan, joka ei vammansa takia enää kykene suorittamaan työn, johon hänet oli sijoitettu, edellyttämiä oleellisia tehtäviä, velvollisuus sijoittaa hänet sellaiseen toiseen työhön, johon hänellä on vaadittu pätevyys ja vaaditut kyvyt ja johon hän on vaaditulla tavalla käytettävissä, kun tällaisesta toimenpiteestä ei aiheudu työnantajalle kohtuutonta rasitetta?

(1) EYVL 2000, L 303, s. 16.
2)

a) Onko (alaikäisten) unionin kansalaisten esitettävä tai osoitettava intressi siihen, että he käyttävät unionin kansalaisuuteen perustuvia oikeuksiaan? b) Voiko tässä yhteydessä olla merkitystä sillä, että alaikäiset unionin kansalaiset eivät lähtökohtaisesti voi vedota oikeuksiinsa itsenäisesti eivätkä itse päättää oleskelupaikastaan, vaan he ovat tältä osin riippuvaisia vanhemmastaan tai vanhemmistaan, ja että tämä saattaa johtaa siihen, että alaikäisen unionin kansalaisen oikeuksien, jotka tällä on unionin kansalaisena, käyttämiseen vedotaan hänen nimissään, vaikka tämä ehkä olisi vastoin hänen muita, muun muassa tuomiossa Chavez-Vilchez (1) tarkoitetun kaltaisia etujaan? c) Ovatko nämä oikeudet ehdottomia siinä mielessä, ettei niille saa asettaa mitään esteitä tai että jäsenvaltio, jonka kansalainen (alaikäinen) unionin kansalainen on, on jopa velvollinen toimimaan niin, että kyseisten oikeuksien käyttö on mahdollista?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Bremen (Saksa) on esittänyt 2.9.2020 – S v. Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

(Asia C-411/20)

(2020/C 423/39)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Bremen

Pääasian asianosaiset

Kantaja: S

Vastaaja: Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko direktiivin 2004/38/EY (1) 24 artiklaa ja asetuksen (EY) N:o 883/2004 (2) 4 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan toisen jäsenvaltion kansalaisella, joka perustaa kotipaikkansa tai vakinaisen asuinpaikkansa asianomaiseen jäsenvaltioon ja joka ei osoita, että hänellä on tässä valtiossa maa- ja metsätaloudesta, elinkeinotoiminnasta, ammatinharjoittamisesta tai palkkatyöstä saatavia tuloja, ei kotipaikan tai vakinaisen asuinpaikan perustamista seuraavina ensimmäisenä kolmena kuukautena ole oikeutta asetuksen (EY) N:o 883/2004 3 artiklan 1 kohdan j alakohdassa, luettuna yhdessä sen 1 artiklan z alakohdan kanssa, tarkoitettuihin perhe-etuuksiin, kun taas asianomaisen jäsenvaltion kansalaisella, joka on samanlaisessa tilanteessa, on ilman, että hänen on osoitettava, että hänellä on tässä valtiossa maa-ja metsätaloudesta, elinkeinotoiminnasta, ammatinharjoittamisesta tai palkkatyöstä saatavia tuloja, oikeus asetuksen (EY) N:o 883/2004 3 artiklan 1 kohdan ja alakohdassa, luettuna yhdessä sen 1 artiklan z alakohdan kanssa, tarkoitettuihin perhe-etuuksiin?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77).

(2) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1).
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 13 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä tämän asetuksen 11 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, tulkittava siten, että siihen voi vedota sellainen henkilö, joka on hankkinut liikenneonnettomuudessa tapahtuneen vahingon johdosta suoraan vahingon kärsineelle tarjottavia palveluja vastaan korvaussaatavat mutta joka ei harjoita elinkeinotoimintana korvaussaatavien perimistä ja joka on nostanut kotipaikkansa tuomioistuimessa kanteen sellaista onnettomuuden aiheuttajan vastuuvakuutuksen antajaa vastaan, jolla on kotipaikka toisessa jäsenvaltiossa?
2)

Onko miesten ja naisten yhdenvertaisen kohtelun vaatimusta tulkittava (SEUT 157 artiklan perusteella, luettuna yhdessä direktiivin 2006/54/EY 5 artiklan kanssa) siten, että pääasiassa sovellettavista vuoden 2018 eläkkeiden tarkistusta koskevista säännöksistä – mahdollisesti – seuraavan kaltainen välillinen syrjintä on oikeutettua silloinkin, kun otetaan huomioon jo aiemmin käyttöönotetut vastaavanlaiset toimenpiteet ja niiden kumulatiivisen vaikutuksen aiheuttama huomattava menetys suhteessa inflaatioon mukautettuun virkaeläkkeiden reaaliarvoon (tapauksen mukaan 25 prosenttia), erityisesti — suurempien ja pienempien virkaeläkkeiden välisen (yhtenäiseen prosenttilukuun perustuvan säännöllisen tarkistuksen aiheuttaman) ”kuilun” estämiseksi, vaikka se olisi puhtaasti nimellinen eikä vaikuttaisi arvojen väliseen suhteeseen, — sellaisen yleisen ”sosiaalisen näkökohdan” edistämiseksi, jonka tarkoituksena on vahvistaa pienempien virkaeläkkeiden saajien ostovoimaa, vaikka a) tämä tavoite voitaisiin saavuttaa myös ilman suurempien eläkkeiden tarkistusta koskevaa rajoitusta ja b) lainsäätäjä ei ole säätänyt vastaavasta toimenpiteestä ostovoiman lujittamiseksi virkamiesten pienempien palvelusajan palkkojen inflaatiotarkistuksen yhteydessä (suurempien palvelusajan palkkojen tarkistuksen kustannuksella), eikä se ole säätänyt muista ammatillisista sosiaaliturvajärjestelmistä (joissa valtio ei ole mukana) maksettavien eläkkeiden määrän tarkistamiseen kohdistuvista vastaavista toimista pienempien eläkkeiden ostovoiman lujittamiseksi (suurempien eläkkeiden tarkistuksen kustannuksella), — ”järjestelmän” säilyttämiseksi ja rahoittamiseksi, vaikka virkamiesten virkaeläkkeitä ei maksa vakuutuslaitos vakuutustyyppisestä ja maksuihin perustuvasta järjestelmästä vaan liittovaltio eläkkeellä olevien virkamiesten työnantajana korvauksena suoritetusta työstä, joten ratkaisevaa merkitystä ei ole järjestelmän säilyttämisellä tai rahoittamisella vaan viime kädessä ainoastaan talousarvioon liittyvillä seikoilla, — koska sen, että asia koskee tilastollisesti selvästi suurempaa määrää miehiä suurempia virkaeläkkeitä saavien ryhmässä, on katsottava johtuvan siitä, että erityisesti aiemmin naisilla ei yleensä ollut yhtäläisiä mahdollisuuksista työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa, ja tämä on itsenäinen oikeuttamisperuste tai (tätä ennen) sulkee lähtökohtaisesti pois olettamuksen siitä, että kyse on direktiivissä 2006/54/EY tarkoitetusta sukupuoleen perustuvasta välillisestä syrjinnästä miesten vahingoksi, tai — koska järjestelmä on sallittu SEUT 157 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna positiivisina toimenpiteenä?
1)

Eivätkö sisäpiirikaupoista ja markkinoiden manipuloinnista 28.1.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/6/EY (1) 12 artiklan 2 kohdan a ja d alakohta sekä markkinoiden väärinkäytöstä 16.4.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 596/2014, (2) jolla ensin mainittu säädös korvattiin 3.7.2016 alkaen, 23 artiklan 2 kohdan g ja h alakohta, tarkasteltuina kyseisen asetuksen johdanto-osan 65 perustelukappaleen valossa, anna, – kun otetaan huomioon, että välitetyt tiedot ovat salaisia ja se, että kohteena voi olla suuri yleisö, – kansalliselle lainsäätäjälle mahdollisuutta velvoittaa sähköistä viestintää harjoittavat operaattorit säilyttämään kirjautumistiedot väliaikaisesti mutta yleisesti, jotta direktiivin 11 artiklassa ja asetuksen 22 artiklassa mainittu viranomainen voi silloin, kun tiettyjen henkilöiden on syytä epäillä osallistuneen sisäpiirikauppaan tai markkinoiden manipulointiin, vaatia operaattorilta sen hallussa olevat tallenteet tietoliikennetiedoista, jos on syytä olettaa, että tällaisilla tutkinnan kohteeseen liittyvillä tallenteilla voi olla merkitystä näytön saamiseksi väärinkäytöksen tapahtumisesta, ja mahdollistaa näin muun muassa sellaisen asianomaisten välisen yhteydenpidon jäljittämisen, joka on tapahtunut ennen epäilysten heräämistä?
1)

Onko tiettyjen tukimuotojen toteamisesta sisämarkkinoille soveltuviksi perussopimuksen 107 ja 108 artiklan mukaisesti 17.6.2014 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 651/2014 (1) 2 artiklan 18 alakohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä muiden yritystoimintaa koskevien unionin oikeuden säännösten ja määräysten kanssa, tulkittava siten, että merkityn osakepääoman määrittämiseksi on käytettävä perusteena vain sellaisia tietoja, jotka on julkistettu kunkin jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä säädetyn mukaisesti, joten tällaisten tietojen vaikutuksen on katsottava alkavan vasta kyseisestä hetkestä?
2)

Onko tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansallisille säännöksille ja käytännöille, joiden mukaan työntekijä, joka on sairauden vuoksi työkyvytön, vuosilomansa käyttäessään säilyttää palkkansa sen suuruisena kuin se oli välittömästi ennen hänen lomaansa, myös silloin, kun tämä palkka on hänen pitkäaikaisen työkyvyttömyytensä vuoksi alempi kuin täyden työkyvyn aikana maksettava palkka?