ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kolmas jaosto)

11 päivänä kesäkuuta 2009

Asia F-81/08

Zoe Ketselidou

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Kanne – Yhteisöjen tuomioistuinten tuomio – Uuden olennaisen seikan puuttuminen

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, jossa Zoe Ketselidou vaatii kumoamaan komission 10.1.2008 tekemän päätöksen, jolla hylättiin hänen vaatimuksensa hänen palvelusvuosiensa laskemisesta uudelleen siirrettäessä hänen Kreikassa hankkimiensa eläkeoikeuksien vakuutusmatemaattinen arvo yhteisön järjestelmään.

Ratkaisu: Kanne hylätään selvästi perusteettomana. Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Kanne – Määräajat – Lopulliseksi tulleen hallinnollisen päätöksen uudelleentarkastelu

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

2. Virkamiehet – Kanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Määräajat – Määräajan ylittyminen – Alkaminen uudelleen – Edellytys – Uusi tosiseikka

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

1. Uuden ja olennaisen tosiseikan olemassaolo voi oikeuttaa esittämään vaatimuksen, joka koskee kanteen nostamisen määräaikojen päätyttyä lopulliseksi tulleen päätöksen uudelleentarkastelua. Kyseisen tosiseikan on oltava omiaan muuttamaan olennaisesti sen henkilön tilannetta, joka vaatii kyseisen päätöksen uudelleentarkastelua. Lisäksi asianomaisen henkilön on tehtävä hallinnollinen vaatimuksensa kohtuullisessa ajassa. Hänellä oleva intressi vaatia hallinnollisen tilanteensa mukauttamista uuteen lainsäädäntöön on näet tasapainotettava oikeusvarmuuden pakottavan vaatimuksen kanssa.

(ks. 32–36 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 231/84, Valentini v. komissio, 26.9.1985 (Kok., s. 3027, 14 kohta) ja asia 232/85, Becker v. komissio, 13.11.1986 (Kok., s. 3401, 10 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑495/93, Carrer ym. v. yhteisöjen tuomioistuin, 22.9.1994 (Kok. H., s. I‑A‑201 ja II‑651, 20 kohta); asia T‑202/97, Koopman v. komissio, 25.3.1998 (Kok. H., s. I‑A‑163 ja II‑511, 24 kohta); asia T‑42/97, Lebedef v. komissio, 14.7.1998 (Kok. H., s. I‑A‑371 ja II‑1071, 25 kohta) ja asia T‑186/98, Inpesca v. komissio, 7.2.2001 (Kok., s. II‑557, 51 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑92/05, Genette v. komissio, 16.1.2007 (Kok. H., s. I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, 62 kohta)

2. Se, että yhteisön tuomioistuimen tuomiolla todetaan yleisesti sovellettava hallinnollinen päätös henkilöstösääntöjen vastaiseksi, ei voi olla sellaisten virkamiesten suhteen, jotka ovat jättäneet käyttämättä riittävän ajoissa henkilöstösääntöjen tarjoamat mahdollisuudet nostaa kanne, uusi tosiseikka, joka oikeuttaa esittämään vaatimuksen nimittävän viranomaisen tekemien, heitä koskevien yksittäispäätösten uudelleentarkastelusta.

(ks. 47 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑16/97, Chauvin v. komissio, 11.7.1997 (Kok. H., s. I‑A‑237 ja II‑681, 39–45 kohta) ja asia T‑165/97, Gómez de la Cruz Talegón v. komissio, 9.2.2000 (Kok. H., s. I‑A‑19 ja II‑79, 51 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Henkilöstö – Kanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Valmisteleva toimenpide – Arvioijan ja arvioinnin tarkastajan nimeäminen arviointimenettelyä varten

(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta ja 91 artiklan 1 kohta)

Kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat ainoastaan sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin suoraan ja välittömästi muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Silloin kun on kyse toimista tai päätöksistä, jotka tehdään monivaiheisessa menettelyssä, erityisesti sisäisen menettelyn päätteeksi, kannekelpoisia toimia ovat pääsääntöisesti ainoastaan sellaiset toimenpiteet, joissa lopullisesti vahvistetaan toimielimen kanta kyseisen menettelyn päätteeksi, kun taas menettelyn kuluessa tehdyt toimenpiteet, joilla valmistellaan lopullista päätöstä, eivät ole kannekelpoisia, mutta niiden sääntöjenmukaisuus voidaan kuitenkin riitauttaa liitännäisesti kannekelpoisiin toimiin kohdistuvan kanteen yhteydessä. Siinäkään tapauksessa, että kirjettä, jossa nimetään arvioija ja arvioinnin tarkastaja virkamiehen arviointimenettelyä varten, voitaisiin pitää ulottuvuudeltaan päätöksenä, tällainen nimeäminen on menettelyn kuluessa tehty toimenpide, jolla valmistellaan lopullista päätöstä, jossa arvioidaan henkilöstösääntöjen 43 artiklan mukaisesti asianomaisen henkilön pätevyyttä, tehokkuutta ja käytöstä viranhoidossa. Tällaisen toimenpiteen sääntöjenmukaisuus voidaan siis riitauttaa vasta lopullisesta arviointikertomuksesta nostetun kanteen yhteydessä.

(ks. 16 ja 17 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 11/64, Weighardt v. komissio, 7.4.1965 (Kok., s. 365, 383) ja asia 346/87, Bossi v. komissio, 14.2.1989 (Kok., s. 303, 23 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑32/89 ja T‑39/89, Marcopoulos v. yhteisöjen tuomioistuin, 22.6.1990 (Kok., s. II‑281, 21 ja 22 kohta) ja asia T‑358/03, Krahl v. komissio, 7.9.2005 (Kok. H., s. I‑A‑215 ja II‑993, 38 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑101/05, Grünheid v. komissio, 28.6.2006 (Kok. H., s. I‑A‑1‑55 ja II‑A‑1‑199, 33 kohta); yhdistetyt asiat F‑27/06 ja F‑75/06, Lofaro v. komissio, 24.5.2007 (57 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa, tuomiosta tehty valitus on vireillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, asia T‑293/07 P)
FI
Oikeustapauskokoelma
ECLI:EU:F:2010 :108 1VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TO ISEN JAOSTON PU HEENJOHTAJAN M ÄÄRÄYS
23 päivänä sy yskuuta 2010
Asia F-51/07 R ENV
Philippe Bui Van
vastaan
Euroopan komissio
Virkamiestuomioistuimen aloitteesta tehty sovintoratkaisu — Asian poistaminen rekisteristä
Aihe: EY 236 j a EA 152 artiklaan pe rustuva ka nne, jolla Bui Van vaatii yhtäältä ku mottavaksi 
komission y hteisön t utkimuskeskuksen pääjohtajan 4.10.2006 t ekem än päätöksen siirtää 
kantaja takaisin palkkaluokan AS T 3 tasolle 2, vaikka h änet oli alun pe rin luokiteltu 
palkkaluokan AS T 4 tasolle 2, ja nimittävän viranomaisen 5.3.2007 t ekem än päätöksen 
kantajan v alituksen h ylkäämisestä sekä t oisaalta yhden euron s uuruista symbolista 
korvausta väitetysti aiheutuneesta henkisestä kär simyksestä.
Ratkaisu:Asia F -51/07 RENV, Bui Van vastaan ko missio poistetaan virkamiestuomioistuimen 
rekisteristä. K omission t odetaan h yväksyvän s en, e ttä ka ntaja p itää 
virkamiestuomioistuimen asiassa F-51/07, Bui vastaan ko missio, 11.9.2008 a ntaman 
tuomion t äytäntöönpanemiseksi m aksetun 1 500 e uron s umman. Kantajan todetaan 
puolestaan h yväksyvän sen, että 11.9.2008 a nnetun tuomion t äytäntöönpanemiseksi 
kantajalle oikeudenkäyntikuluista suoritetun summan osittaiseksi korvaamiseksi komissio 
perii ka ntajalta 1 500 e uron s uuruisen summan ko lmen kuu kauden ku luessa siten, että se 
vähentää ka ntajan palkasta 500 euroa kuu kaudessa lokakuusta 2010 a lkaen. Asianosaiset 
vastaavat o mista o ikeudenkäyntikuluistaan, jotka l iittyvät tähän me nettely yn j a 
oikeudenkäyntiin Euroopan unionin yleisessä tuomioistuimessa.
Tiivistelmä
Henkilöstö — Kanne — Virkamiestuomioistuimen a loitteesta t ehty s ovintoratkaisu — 
Asian poistaminen rekisteristä
(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 69 artikla)
Kun kyseessä on virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu riita korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrästä ja laadusta, yhdessäkään kyseisen työjärjestyksen määräyksessä ei aseteta asianosaiselle velvollisuutta esittää todisteita väitteistään sen yhteydenoton yhteydessä, joka edeltää oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan vaatimuksen esittämistä.

Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohdan mukaan korvattavat oikeudenkäyntikulut on rajattu yhtäältä kustannuksiin, jotka ovat aiheutuneet asian käsittelystä virkamiestuomioistuimessa, ja toisaalta kustannuksiin, jotka ovat olleet asian käsittelyn kannalta välttämättömiä.

Unionin tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa vahvistaa palkkioita, jotka asianosaiset ovat velvollisia maksamaan omille asianajajilleen, vaan määrittää määrä, johon saakka oikeudenkäyntikulut korvaamaan velvoitettu asianosainen on velvollinen korvaamaan kyseiset palkkiot. Ratkaistessaan oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan vaatimuksen unionin tuomioistuinten ei tarvitse ottaa huomioon asianajajien kansallisia palkkiosääntöjä eikä asianosaisen ja tämän asiamiesten tai avustajien mahdollista sopimusta asiasta.

Koska asianajajien palkkioista ei ole annettu unionin oikeussääntöjä, tuomioistuimen on vapaasti arvioitava asiassa esille tulleita seikkoja ja otettava tältä osin huomioon oikeudenkäynnin kohde ja luonne, sen merkitys unionin oikeuden kannalta ja asian vaikeusaste, oikeudenkäynnin asiamiehiltä tai avustajilta edellyttämän työn määrä ja oikeudenkäynnissä kyseessä olleet asianosaisten taloudelliset intressit.

Asianomaiselle toimielimelle korvattavien asianajopalkkioiden määrää ei pidä arvioida ottamatta huomioon työtä, jota toimielimen yksiköissä on tehty ennen asian saattamista virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi. Koska kanne voidaan ottaa tutkittavaksi vasta, kun on tehty valitus, jonka nimittävä viranomainen on hylännyt, toimielimen yksiköt ovat mukana riita-asioiden käsittelyssä lähtökohtaisesti jo ennen kuin ne siirretään virkamiestuomioistuimen ratkaistavaksi.

(ks. 29–31 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑14/08 DEP, X v. parlamentti, 10.11.2009, 22 kohta; em. asia Schönberger v. parlamentti, 24 kohta ja asia F‑55/08 DEP, De Nicola v. EIP, 27.9.2011, 41 kohta
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Toimivaltainen tuomioistuin

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohta)

Vaatimuksia, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen ja siitä tehdyn hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamista, sekä vaatimukset, jotka koskevat toimielimen velvoittamista maksamaan virkamiehelle tietty rahasumma viivästyskorkoineen ja kertyneine korkoineen ja joilla pyritään todellisuudessa saamaan toimielin suorittamaan korvattavat oikeudenkäyntikulut, jotka liittyvät riitaan, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut ja jossa on annettu oikeudenkäyntikulujen korvaamista koskeva ratkaisu, on pidettävä kohteensa osalta oikeudenkäyntikulujen korvaamista koskevana vaatimuksena. Koska tällainen vaatimus olisi pitänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdan nojalla esittää tälle tuomioistuimelle, virkamiestuomioistuin ei ole toimivaltainen antamaan ratkaisua edellä mainituista vaatimuksista.

Tässä yhteydessä kanteen vaatimusten täsmällinen oikeudellinen luonnehdinta määritettäessä sitä, onko asianomainen tuomioistuin toimivaltainen tutkimaan ne, kuuluu yksinomaan tuomioistuimen arvioitavaksi eikä ole asianosaisten päätettävissä.

(ks. 16 ja 18 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistaminen – Kohde

(EY 236 artikla; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohta; henkilöstösääntöjen 91 artikla)

Lainsäätäjä on ottanut käyttöön erityisen oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistamista koskevan menettelyn, kun asianosaiset ovat eri mieltä korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrästä ja laadusta sellaisen tuomion tai määräyksen jälkeen, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lopettanut oikeusriidan käsittelyn ja päättänyt oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Lisäksi kyseisessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdassa säädetyssä erityismenettelyssä, jolla pyritään oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistamiseen, suljetaan pois se, että kanteessa, joka koskee sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta, voitaisiin vaatia samoja summia tai summia, jotka ovat aiheutuneet samaa tarkoitusta varten. Kantaja ei siis voi EY 236 artiklan ja henkilöstösääntöjen 91 artiklaan perusteella nostaa kannetta, jonka kohde on todellisuudessa sama kuin oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistamista koskevassa pyynnössä.

(ks. 16 ja 17 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑351/03, Schneider Electric v. komissio, 11.7.2007 (Kok., s. II‑2237, 297 kohta)
Kun tuomioistuimet kumoavat toimielimen tai viraston toteuttaman toimenpiteen, tämän viimeksi mainitun tehtävänä on SEUT 266 artiklan mukaisesti toteuttaa tämän tuomion täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet. Kumoamistuomion noudattamiseksi ja sen täytäntöönpanemiseksi kokonaan on kumotun toimenpiteen toteuttaneen toimielimen noudatettava paitsi tuomion tuomiolauselmaa, myös siihen johtaineita perusteluita, jotka ovat tuomiolauselman tarpeellinen tuki siinä merkityksessä, että ne ovat välttämättömät määrittelemään tarkasti, mitä tuomiolauselmassa todetaan. Näissä perusteluissa nimittäin yhtäältä yksilöidään lainvastaiseksi katsottu säännös tai määräys, ja toisaalta ne osoittavat tuomiolauselmassa todetun lainvastaisuuden täsmälliset syyt, ja asianomaisen toimielimen on otettava nämä perustelut huomioon korvatessaan kumotun toimen. Mitä tulee tuomioistuinten toteaman toimenpiteen kumoamisen vaikutuksiin, ne ovat taannehtivat ja niiden vaikutuksesta kumottu toimenpide siis poistuu oikeusjärjestyksestä taannehtivasti. Vastaajana olevan toimielimen on näin ollen SEUT 266 artiklan mukaisesti toteutettava todettujen lainvastaisuuksien vaikutusten poistamiseksi tarvittavat toimenpiteet, mikä merkitsee tilanteessa, jossa toimenpide on jo pantu täytäntöön, että kantajan oikeudellinen tilanne palautetaan sellaiseksi kuin se oli ennen kyseistä toimenpidettä.

Toimielin, jonka toteuttama toimenpide on kumottu, ei kuitenkaan voi vedota käytännön vaikeuksiin jättääkseen noudattamatta velvollisuuttaan kumota tapahtunut lainvastaisuus. Jos kumoamistuomion täytäntöönpanoon liittyy erityisiä vaikeuksia, asianomainen toimielin voi nimittäin täyttää SEUT 266 artiklan mukaiset velvollisuutensa tekemällä minkä hyvänsä päätöksen, jolla voidaan oikeudenmukaisesti korvata asianomaisille kumotusta päätöksestä aiheutunut haitta.

(ks. 59 ja 71 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 8.10.1992, Meskens v. parlamentti (T-84/91, EU:T:1992:103, 78 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 15.4.2010, Angelidis v. parlamentti (F-104/08, EU:F:2010:23, 35 ja 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio 13.9.2011, AA v. komissio (F-101/09, EU:F:2011:133, 81 kohta) ja tuomio 21.3.2013, Brune v. komissio (F-94/11, EU:F:2013:41, 59 kohta)
Henkilöstösääntöjen 52 artiklan toisesta kohdasta käy selvästi ilmi, että nimittävä viranomainen voi sallia niiden virkamiesten jatkavan palveluksessa eläkeiän saavuttamisen jälkeen, jotka ovat tätä pyytäneet, jos se katsoo, että pyyntö on perusteltu yksikön edun vuoksi.

Näin ollen ja ilman, että on tarpeellista viitata tämän säännöksen tavoitteisiin, henkilöstösääntöjen 52 artiklan toisen kohdan sananmukainen tulkinta on ristiriidassa sellaisten perusteluiden kanssa, joiden mukaan työskentelyn jatkaminen on sallittava 67-vuotiaaksi asti kaikille sitä pyytäneille virkamiehille mikäli se ei ole yksikön edun vastaista.

Henkilöstösääntöjen 52 artiklan toisessa kohdassa säädetään myös, että työskentelyn jatkaminen 67 ja 70 vuoden iän välillä voidaan sallia ”poikkeustapauksissa”, vaikka siinä ei ole tällaista mainintaa 67-vuotiaaksi asti jatkettavaa työskentelyä varten. Tämän määritelmän lisääminen 67-vuotiaaksi jatkettavaa työskentelyä koskevaa lupaa varten ei kuitenkaan oikeuta tulkintaa, jonka mukaan hallinnon ei pidä osoittaa tosiasiallista yksikön etua, jotta virkamiehelle sallitaan työskentelyn jatkaminen 67-vuotiaaksi asti. Tällä ilmaisulla nimittäin vain osoitetaan, että 67 ikävuoden jälkeen työskentelyä jatkavien virkamiesten lukumäärää on rajoitettava tämän poikkeuksen poikkeuksellisen luonteen noudattamiseksi ilman, että vaikutetaan kuitenkaan yksikön edun arviointiin, joka nimittävän viranomaisen on joka tapauksessa tehtävä.

(ks. 33–35 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 7.10.2009, Pappas v. komissio (F‑101/08, EU:F:2009:137, 62–64 kohta)
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(toinen jaosto)

8 päivänä lokakuuta 2015

FT

vastaan

Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen (ESMA)

”Henkilöstö — Väliaikainen toimihenkilö — Kirjanpitäjä — Määräaikaisen työsopimuksen uusimatta jättäminen — Toimivaltainen viranomainen — Ilmeinen arviointivirhe — Todistustaakka — Kanteen ja valituksen vastaavuutta koskeva sääntö”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan perustuva kanne, jossa FT vaatii virkamiestuomioistuinta lähinnä kumoamaan Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen (ESMA) toimitusjohtajan päätöksen olla uusimatta hänen väliaikaisen toimihenkilön työsopimustaan, joka päättyi 31.12.2013.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. FT vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Virkamiehet — Sopimussuhteiset toimihenkilöt — Palvelukseen ottaminen — Määräaikaisen työsopimuksen uusiminen — Hallinnon harkintavalta — Tuomioistuinvalvonnan rajat — Ilmeisen arviointivirheen käsite

(Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan b kohta ja 119 artikla)

Määräaikaisen työsopimuksen tehneellä sopimussuhteisella toimihenkilöllä ei lähtökohtaisesti ole oikeutta työsopimuksensa uusimiseen, sillä työsopimuksen uusiminen on pelkkä mahdollisuus, joka edellyttää, että tämä uusiminen on yksikön edun mukainen. Hallinnolla on tältä osin laaja harkintavalta työsopimusten uusimista koskevissa asioissa. Kun virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu kumoamiskanne toimenpiteestä, joka on toteutettu tällaista harkintavaltaa käyttäen, virkamiestuomioistuimen on rajoitettava valvontansa koskemaan sitä, onko hallintoviranomainen pitäytynyt sallituissa rajoissa kun otetaan huomioon ne keinot ja perusteet, joiden avulla hallinto on voinut tehdä arvionsa, ja sitä, ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisellä tavalla.

Virhettä voidaan pitää ilmeisenä ainoastaan, kun se on helposti havaittavissa ja voidaan todeta selvästi niiden arviointiperusteiden valossa, joita lainsäätäjä on tarkoittanut käytettäväksi hallinnon käyttäessä harkintavaltaansa. Sen osoittaminen, että hallinto on tosiasioita arvioidessaan tehnyt ilmeisen virheen, joka on omiaan oikeuttamaan tämän arvioinnin perusteella tehdyn päätöksen kumoamisen, edellyttää näin ollen, että todisteet, jotka kantajan on esitettävä, riittävät viemään uskottavuuden hallinnon esittämiltä arvioinneilta. Toisin sanoen ilmeistä virhettä koskeva peruste on hylättävä, jos kyseenalaistettua arviointia voidaan kantajan esittämistä seikoista huolimatta pitää totena tai pätevänä.

(ks. 72–74 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: tuomio 11.7.2012, AI v. unionin tuomioistuin (F‑85/10, EU:F:2012:97, 152 ja 153 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 19.2.2013, BB v. komissio (F‑17/11, EU:F:2013:14, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Asianomainen toimielin on tässä yhteydessä vastuussa nimeämiensä lääkäreiden työskentelyn ripeydestä sekä sen lääketieteellisen lautakunnan työskentelyn ripeydestä, jonka tehtäväksi on annettu Euroopan yhteisöjen virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutuksesta annetuissa yhteisissä määräyksissä tarkoitettujen päätelmien tekeminen.

Siltä osin kuin on kysymys henkisestä kärsimyksestä, joka on aiheutunut siitä, ettei toimielin ole noudattanut kohtuullisen ajan periaatetta sairauden ammattitaudiksi tunnustamista koskevassa menettelyssä, asianomaisen virkamiehen ei tarvitse näyttää toteen henkistä kärsimystä tai syy-yhteyttä, vaan nämä voidaan päätellä olosuhteista ja todetun virheen luonteesta. Näin ollen on selvää, että epäoikeudenmukaisuuden tunne ja ahdistus, joita henkilölle aiheutuu siitä, että hänen on käytävä läpi oikeudenkäyntiä edeltävä menettely ja sen jälkeen oikeudenkäynti saadakseen oikeutensa tunnustetuiksi, merkitsevät vahinkoa, joka voidaan päätellä jo siitä, että hallinto on toiminut lainvastaisesti.

(ks. 80 ja 81 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 11.4.2006, Angeletti v. komissio (EU:T:2006:111, 167 kohta)
Päätös, jolla kieltäydytään määräaikaisen työsopimuksen uusimisesta, on henkilöstösääntöjen 25 artiklassa tarkoitettu asianomaiselle vastainen toimi, jos se on kyseisestä sopimuksesta erillinen toimi, kuten on asian laita erityisesti silloin, kun se perustuu uusiin seikkoihin tai jos se on viranomaisen kannanotto, joka tehdään asianomaisen työntekijän vaatimuksesta ja joka koskee sopimukseen kirjattua mahdollisuutta sen jatkamiseen.

(ks. 25 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Gheysens v. neuvosto (F-8/10, EU:F:2010:151, 64 kohta)
Henkilöstösääntöjen 45 artiklasta käy selvästi ilmi, että ylennyskelpoisia ovat vain virkamiehet, joilla on vähintään kahden vuoden virkaikä palkkaluokassa. Tässä säännöksessä ei aseteta ylimääräistä edellytystä, jonka mukaan vaaditun kahden vuoden virkaiän on myös vastattava tarkkaan vuosittaisten arviointikertomusten kattamaa kahden vuoden ajanjaksoa; jokaisesta virkamiehestä on lähtökohtaisesti laadittava vuotuinen arviointikertomus kalenterivuotta vastaavalle ajanjaksolle.

Ylennyspäätöksen päiväys on merkityksellinen päiväys arvioitaessa sitä, onko virkamiehellä vähimmäinen virkaikä voidakseen tulla ylennetyksi.

Lisäksi henkilöstösääntöjen 45 artiklassa ei edellytetä, että päivän, jona virkaikää koskevan vaatimuksen on täytyttävä, on välttämättä vastattava vuotuisen arviointikertomuksen kattaman ajanjakson viimeistä päivää.

(ks. 26, 27 ja 29 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Casini v. komissio (T-132/03, EU:T:2005:324, 84 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Balabanis ja Le Dour v. komissio (F-77/05, EU:F:2006:127, 35 kohta)