JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

PRIIT PIKAMÄE

9 päivänä syyskuuta 2021 ( 1 )

Asia C-213/19

Euroopan komissio

vastaan

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – SEU 4 artiklan 3 kohta – SEUT 310 artiklan 6 kohta ja SEUT 325 artikla – Petostentorjunta – Tehokkuusvaatimus – Velvollisuus asettaa omat varat unionin talousarvion käyttöön – Jäsenvaltioiden taloudellinen vastuu – Tulliliitto – Asetus (ETY) N:o 2913/92 – Yhteisön tullikoodeksi – Asetus (EU) N:o 952/2013 – Unionin tullikoodeksi – Tullimaksut – Kiinasta peräisin olevien tekstiilituotteiden ja jalkineiden tuonti – Laaja systeeminen petos – Järjestäytynyt rikollisuus – Kadonneet maahantuojat – Tullausarvo – Aliarvotus – Riskianalyysiin perustuvat tullitarkastukset – Tavaroiden luovutusta edeltävät tarkastukset – Vakuuksien asettaminen – Tarkastusten puuttuminen – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 16 ja 17 artikla – Euroopan unionin omat varat – Päätökset 2007/436/EY ja 2014/335/EU – Asetukset (EY, Euratom) N:o 1150/2000 ja 609/2014 – Tullivelan vahvistaminen – Velvollisuus asettaa varat Euroopan unionin käyttöön – Perinteisten omien varojen menetyksen arviointi – Korjattuun keskihintaan ja hyväksyttävään vähimmäishintaan perustuva tilastollinen menetelmä – Arvonlisävero – Direktiivi 2006/112/EY – Arvonlisäveron peruste – Arvonlisäverosta kertyvät omat varat

Sisällys

I Johdanto II Asiaa koskevat oikeussäännöt A Perinteisiä omia varoja koskeva lainsäädäntö 1. Omien varojen järjestelmää koskevat päätökset 2. Omien varojen käyttöön asettamisessa sovellettavia menetelmiä ja menettelyä koskevat asetukset 3. Asetus (EU, Euratom) N:o 608/2014 4. Asetus N:o 1553/89 B Tullilainsäädäntö 1. Yhteisön tullikoodeksi 2. Unionin tullikoodeksi 3. Soveltamisasetus 4. Täytäntöönpanoasetus C Arvonlisäverolainsäädäntö III Tosiseikat ja oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely A Tosiseikat B Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely IV Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa V Asianosaisten vaatimukset VI Kanne A Tutkittavaksi ottaminen 1. Oikeudenkäyntiväite, joka koskee Yhdistyneen kuningaskunnan puolustautumisoikeuksien loukkaamista oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä ja unionin tuomioistuimen menettelyssä a) Korjattua keskihintaa, hyväksyttävää vähimmäishintaa ja arvioituja omien varojen menetyksiä koskevan laskelman tietojen toimittaminen b) C18 Snake ‑maksuunpanopäätösten perusteella vuosien 2011–2014 osalta suoritettuihin laskelmiin liittyvät tiedot c) Tietoisuus muiden jäsenvaltioiden käytännöistä OLAFin menetelmien käytön osalta d) Todisteiden pyytäminen aliarvotettujen tavaroiden luonteesta ja niiden määräjäsenvaltiosta 2. Oikeudenkäyntiväite, joka koskee oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn ja kannekirjelmän sääntöjenvastaisuutta erityisesti tullimenettelyn 42 osalta 3. Oikeudenkäyntiväite, jonka mukaan komissio loukkasi luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteita, estoppel-periaatetta ja vilpittömän yhteistyön periaatetta 4. Oikeudenkäyntiväite, jonka mukaan SEUT 258 artiklan nojalla ei ole mahdollista velvoittaa asettamaan käyttöön rahamääriä B Unionin taloudellisten etujen suojaamista ja petostentorjuntaa koskevien sekä unionin tullilainsäädännöstä johtuvien velvoitteiden noudattamatta jättäminen 1. Jäsenvaltioiden velvoitteet torjua unionin taloudellisia etuja vahingoittavaa laitonta toimintaa 2. Tullilainsäädännön nojalla toteutettavat toimenpiteet unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi kyseessä olevassa petostapauksessa a) Maahantuojien petollisen menettelyn ominaispiirteet ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten tietoisuus kyseisestä petoksesta b) Riskianalyysin käyttöönottoa, tavaroiden luovutusta edeltävien tarkastusten tekemistä ja vakuuksien antamista koskeva velvoite 1) Alustavat huomautukset 2) Riskianalyysin käyttöä koskeva velvoite 3) Luovutusta edeltävien tarkastusten tekemistä koskeva velvoite 4) Vakuuksien antamista koskeva velvoite 3. Yhteenveto Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan esitetyistä seikoista 4. Jäsenvaltioiden velvoite, joka koskee tullimaksujen määrien määrittämistä ja vastaavien määrien tileihin kirjaamista C Omiin varoihin ja tullimaksuista muodostuvien perinteisten omien varojen menetysten arviointiin liittyvän unionin lainsäädännön noudattamatta jättäminen 1. Maksettavien määrien tileihin kirjaamista ja perinteisten omien varojen käyttöön asettamista koskeva sääntely 2. Yhdistyneen kuningaskunnan velvoitteen, joka koskee Snake-operaation yhteydessä todettuja tullimaksuja vastaavan määrän asettamista komission käyttöön, laiminlyönti 3. Perinteisten omien varojen menetysten arviointi a) Alustavat huomautukset 1) Komission toimivalta arvioida perinteisten omien varojen menetyksiä ja unionin tuomioistuimen toimivalta ratkaista tämä kysymys 2) Väite, joka koskee velvollisuutta osoittaa vahinko ja syy-yhteys, sekä kontrafaktuaalinen skenaario b) Pääasia 1) Katsaus OLAFin menetelmiin ja niiden soveltaminen perinteisten omien varojen menetyksien laskentaan 2) Tuomion komissio v. Portugali soveltaminen 3) Komission perinteisten omien varojen menetysten arvioimiseksi ehdottamassa lähestymistavassa sovellettavan periaatteen hyväksyminen 4) Tilastotietoihin perustuvien menetelmien käyttö käsiteltävässä asiassa i) Aliarvotetun tuonnin määrän määrittäminen – Marraskuun 2011 ja marraskuun 2014 välinen aika – Ajanjakso 1.1.2015.–11.10.2017 ii) Omien varojen menetysten määrän määrittämisessä käytettävä viitearvo 5) Perinteisten omien varojen arviointia koskeva yhteenveto 4. Viivästyskorot D SEU 4 artiklan 3 kohdassa määrätyn vilpittömän yhteistyön periaatteen loukkaaminen E Arvonlisäveroa ja arvonlisäverosta kertyviä omia varoja koskevasta lainsäädännöstä johtuvien jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen 1. Sääntely, joka koskee arvonlisäverosta kertyvien omien varojen asettamista unionin talousarvion käyttöön 2. Väite, joka koskee tullimenettelyn 40 nojalla arvonlisäverosta kertyvien omien varojen menetystä 3. Väite, joka koskee tullimenettelyn 42 nojalla arvonlisäverosta kertyvien omien varojen menetystä VII Oikeudenkäyntikulut VIII Ratkaisuehdotus

I Johdanto

1. Käsiteltävässä asiassa Euroopan komissio on nostanut SEUT 258 artiklaan perustuvan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan sillä perusteella, että marraskuun 2011 ja 11.10.2017 välisenä aikana, 11.10.2017 mukaan luettuna (jäljempänä rikkomisajanjakso), se ei yhtäältä kirjannut tileihin oikeita tullimaksujen määriä, asettanut käyttöön perinteisten omien varojen ja ALV-perusteisten omien varojen oikeita määriä, jotka liittyivät tiettyyn Kiinasta peräisin olevien tekstiilituotteiden ja jalkineiden tuontiin, eikä toisaalta toimittanut kaikkia komission edellyttämiä tietoja perinteisten omien varojen menetysten määrän määrittämistä varten. ( 2 )

2. Komission mukaan kyseinen valtio ei siten noudattanut vilpittömän yhteistyön periaatetta koskevan SEU 4 artiklan 3 kohdan, SEUT 310 artiklan 6 kohdan ja SEUT 325 artiklan mukaisia jäsenyysvelvoitteitaan eikä myöskään lukuisiin unionin tullilainsäädäntöön sekä perinteisiin omiin varoihin ja arvonlisäveroon liittyviin johdetun oikeuden säännöksiin perustuvia velvoitteitaan.

3. Käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuinta pyydetään täsmentämään edellisessä kohdassa mainituissa määräyksissä ja säännöksissä asetettujen petostentorjuntaa ja unionin taloudellisten etujen suojaamista koskevien velvoitteiden ulottuvuuteen liittyvää oikeuskäytäntöään asiayhteydessä, jossa komissio väittää, ettei kyseessä oleva jäsenvaltio määrittänyt maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa asianmukaisesti, koska niiden arvo määritettiin liian alhaiseksi maahantuonnin yhteydessä tehokkaiden valvontatoimien puuttumisen vuoksi. Käsiteltävässä asiassa nousee esiin perusluonteisia kysymyksiä, kuten komission mahdollisuus arvioida omien varojen menetykseen liittyvän vaatimuksensa määrä tilanteessa, jossa kyseessä oleva jäsenvaltio ei ole arvioinut asianmukaisesti tavaroiden arvoa ja komissio nojautuu tilastolliseen menetelmään eli unionissa maahantuotujen tavaroiden korjattuihin keskihintoihin. Unionin tuomioistuimen on siis ratkaistava, onko tavaroiden tuontijäsenvaltio vastuussa arvonlisäveroista kertyvien omien varojen menetyksistä tullimenettelyssä, jonka osalta tullimaksut maksetaan maahantuonnin yhteydessä mutta arvonlisävero on maksettava myöhemmin määräjäsenvaltiossa.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Perinteisiä omia varoja koskeva lainsäädäntö

1. Omien varojen järjestelmää koskevat päätökset

4. Päätöstä 2014/335/EU, Euratom ( 3 ) on sovellettu 1.1.2014 alkaen, ja sen 2 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan sanamuoto on pääosin sama kuin Euroopan yhteisöjen omien varojen järjestelmästä 7.6.2007 tehdyn neuvoston päätöksen 2007/436/EY, Euratom ( 4 ) 2 artiklan 1 kohdan; ensiksi mainitun säännöksen mukaan Euroopan unionin talousarvioon otettavia omia varoja ovat tulot, jotka kertyvät ”perinteisistä omista varoista, jotka muodostuvat – – yhteisestä tullitariffista ja muista sellaisista tulleista kertyvistä maksuista, jotka unionin toimielimet ovat vahvistaneet tai vahvistavat kolmansien maiden kanssa käytävälle kaupalle” ja ”yhdenmukaisen, kaikkien jäsenvaltioiden osalta voimassa olevan verokannan soveltamisesta yhdenmukaistettuun ALV-määräytymisperusteeseen, joka on määritetty unionin sääntöjen mukaisesti”.

5. Mainittujen päätösten 8 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot kantavat yhteisestä tullitariffista kertyvät maksut unionin omina varoina kansallisten lakiensa, asetustensa ja hallinnollisten määräystensä mukaisesti, jotka on tarvittaessa mukautettava niin, että ne täyttävät unionin säännöissä asetetut vaatimukset. Päätöksen 2007/436 8 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa ja päätöksen 2014/335 8 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on annettava näiden samojen päätösten 2 artiklan 1 kohdan a–c alakohdassa määrätyt varat komission käyttöön.

2. Omien varojen käyttöön asettamisessa sovellettavia menetelmiä ja menettelyä koskevat asetukset

6. Yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728 soveltamisesta 22.5.2000 annettu neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 1150/2000, ( 5 ) jota sovellettiin rikkomisajanjakson ensimmäisen osan aikana, korvattiin 1.1.2014 perinteisten, ALV- ja BKTL[ ( 6 )]-perusteisten omien varojen käyttöön asettamisessa sovellettavista menetelmistä ja menettelystä sekä käteisvarojen saamiseksi toteutettavista toimenpiteistä 26.5.2014 annetulla neuvoston asetuksella (EU, Euratom) N:o 609/2014. ( 7 ) Asetuksen N:o 609/2014 2 artiklan 1 kohdassa, jonka sisältö vastaa pääosin asetuksen N:o 1150/2000 2 artiklan 1 kohtaa, säädetään seuraavaa: ”Tätä asetusta sovellettaessa unionille kuuluvaa saamista päätöksen 2014/335 – –, Euratom 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista omista varoista pidetään vahvistettuna, kun tullilainsäädännössä säädetyt edellytykset saamisen määrän merkitsemisestä kirjanpitoon ja sen tiedoksiannosta velalliselle on täytetty.”

7. Asetuksen N:o 609/2014 6 artiklan 1 kohdassa ja 3 kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa, joissa toistetaan pääosin asetuksen N:o 1150/2000 6 artiklan 1 kohta ja 3 kohdan a ja b alakohta, säädetään seuraavaa: ”1. Omia varoja koskeva kirjanpito hoidetaan kunkin jäsenvaltion valtiovarainhallinnossa tai kunkin jäsenvaltion nimeämässä laitoksessa, ja se jaotellaan varojen luonteen mukaisesti. – – 3. Saamiset, jotka on vahvistettu 2 artiklan mukaisesti, otetaan [yleisesti kirjanpidoksi A kutsuttuun] kirjanpitoon viimeistään saamisen vahvistamiskuukautta seuraavan toisen kuukauden yhdeksännentoista päivän jälkeisenä ensimmäisenä työpäivänä, jollei tämän kohdan toisesta alakohdasta muuta johdu. Vahvistetut saamiset, joita ei ole otettu ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun kirjanpitoon, koska niitä ei ole vielä peritty ja minkäänlaista vakuutta ei ole toimitettu, otetaan [yleisesti kirjanpidoksi B kutsuttuun] erilliseen kirjanpitoon ensimmäisessä alakohdassa säädetyssä määräajassa. Jäsenvaltiot voivat menetellä samalla tavoin, kun vahvistetuista, vakuudella katetuista saamisista syntyy erimielisyyttä ja niihin saattaa riita-asian käsittelyn vuoksi kohdistua vaihteluja. – –”

8. Asetuksen N:o 609/2014 9 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, jonka sanamuoto vastaa asetuksen N:o 1150/2000 9 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuotoa, säädetään seuraavaa: ”Kunkin jäsenvaltion on hyvitettävä omat varat 10 artiklassa määriteltyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti tilille, joka on avattu tätä tarkoitusta varten komission nimissä kyseisen jäsenvaltion valtiovarainhallinnossa tai sen nimeämässä laitoksessa.”

9. Kyseistä säännöstä muutettiin 1.10.2016 alkaen neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2016/804 ( 8 ) 9 artiklan 1 kohdalla, jossa säädetään seuraavaa: ”Kunkin jäsenvaltion on hyvitettävä omat varat 10, 10 a ja 10 b artiklassa määritellyn menettelyn mukaisesti tilille, joka on avattu tätä tarkoitusta varten komission nimissä kyseisen jäsenvaltion valtiovarainhallinnossa tai kansallisessa keskuspankissa. Jollei kolmannessa alakohdassa tarkoitetusta negatiivisen koron soveltamisesta muuta johdu, tätä tiliä voidaan veloittaa vain komission määräyksestä.”

10. Asetuksen N:o 609/2014 10 artiklan 1 kohdassa, jonka sisältö vastaa pääosin asetuksen N:o 1150/2000 10 artiklan 1 kohdan sisältöä, säädetään seuraavaa: ”Sen jälkeen, kun päätöksen 2014/335 – – 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista perinteisistä omista varoista on vähennetty kantokulut mainitun päätöksen 2 artiklan 3 kohdan ja 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti, kyseiset varat tuloutetaan viimeistään sitä kuukautta, jona saaminen on tämän asetuksen 2 artiklan mukaisesti vahvistettu, seuraavan toisen kuukauden yhdeksättätoista päivää seuraavana ensimmäisenä työpäivänä. Ne saamiset, jotka on otettu erilliseen kirjanpitoon tämän asetuksen 6 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti, on kuitenkin tuloutettava viimeistään sitä kuukautta, jona saamiset on peritty, seuraavan toisen kuukauden yhdeksättätoista päivää seuraavana ensimmäisenä työpäivänä.”

11. Asetuksen N:o 609/2014 12 artiklan 1 ja 3 kohdassa, sellaisena kuin se on alkuperäisessä sanamuodossaan, jonka sisältö vastasi pääosin asetuksen N:o 1150/2000 11 artiklan 1 ja 3 kohdan sisältöä, säädettiin seuraavaa: ”1. Asianomaisen jäsenvaltion on maksettava kaikista 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle tilille tehtävien tuloutusten viivästyksistä korkoa. – – 3. Talous- ja rahaliittoon kuulumattomien jäsenvaltioiden osalta käytetään kyseisen kuukauden ensimmäisen päivän korkokantaa, jota kyseisten jäsenvaltioiden keskuspankit soveltavat perusrahoitusoperaatioihinsa, kahdella prosenttiyksiköllä korotettuna tai niiden jäsenvaltioiden osalta, joiden keskuspankin korkokanta ei ole saatavissa, keskuspankin korkokantaa parhaiten vastaavaa jäsenvaltion rahoitusmarkkinoilla kyseisen kuukauden ensimmäisenä päivänä sovellettavaa korkokantaa kahdella prosenttiyksiköllä korotettuna. Korkokantaan lisätään 0,25 prosenttiyksikköä kutakin viivästyskuukautta kohden, ja korotettua korkokantaa sovelletaan koko viivästyksen ajalta.”

12. Asetuksen 2016/804 voimaantulon jälkeen, 1.10.2016 alkaen, asetuksen N:o 609/2014 12 artiklan 3 kohta korvattiin 12 artiklan 5 kohdalla, jossa säädetään seuraavaa: ”Talous- ja rahaliittoon kuulumattomien jäsenvaltioiden osalta käytetään kyseisen kuukauden ensimmäisen päivän korkokantaa, jota kyseisten jäsenvaltioiden keskuspankit soveltavat perusrahoitusoperaatioihinsa, tai 0 prosentin korkokantaa sen mukaan, kumpi näistä on korkeampi, 2,5 prosenttiyksiköllä korotettuna. Niiden jäsenvaltioiden osalta, joiden keskuspankin korkokanta ei ole saatavissa, käytetään sitä parhaiten vastaavaa jäsenvaltion rahoitusmarkkinoilla kyseisen kuukauden ensimmäisenä päivänä sovellettavaa korkokantaa tai 0 prosentin korkokantaa sen mukaan, kumpi näistä on korkeampi, 2,5 prosenttiyksiköllä korotettuna. Korkokantaan lisätään 0,25 prosenttiyksikköä kutakin viivästyskuukautta kohden. Ensimmäisen ja toisen alakohdan mukaisten korotusten yhteenlaskettu määrä voi olla enintään 16 prosenttiyksikköä. Korotettua korkokantaa sovelletaan koko viivästyksen ajalta.”

13. Asetuksen N:o 609/2014 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa, joissa toistetaan pääosin asetuksen N:o 1150/2000 17 artiklan 1 ja 2 kohta, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 2 artiklan mukaisesti vahvistettuja saamisia vastaavat määrät asetetaan komission käyttöön tämän asetuksen mukaisesti. 2. Jäsenvaltiot vapautetaan velvollisuudesta asettaa komission käyttöön määrät, jotka vastaavat 2 artiklan mukaisesti vahvistettuja saamisia, joita ei ole voitu periä jommastakummasta seuraavassa esitetystä syystä: a) ylivoimaisen esteen vuoksi; b) jäsenvaltioista riippumattomista muista syistä. Toimivaltaisen hallintoviranomaisen on annettava päätös, jossa todettuja saamisia vastaavat määrät julistetaan sellaisiksi, että niitä ei voi periä, ja jossa todetaan perinnän mahdottomuus. Vahvistettujen saamisten määrien katsotaan olevan sellaisia, että niitä ei voi periä, viimeistään viiden vuoden kuluttua siitä päivästä, jona määrä on vahvistettu 2 artiklan mukaisesti, tai jos niiden osalta on haettu muutosta hallinto- tai oikeusteitse, siitä päivästä, jona lopullinen päätös annettiin tiedoksi tai julkaistiin. – –”

3. Asetus (EU, Euratom) N:o 608/2014

14. Siltä osin kuin on kyse 1.1.2014 jälkeisestä ajasta, Euroopan unionin omien varojen järjestelmää koskevista täytäntöönpanotoimenpiteistä 26.5.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 608/2014 ( 9 ) 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Valvonta- ja seurantatoimenpiteet”, säädetään seuraavaa: ”1. Päätöksen 2014/335– – 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut omat varat tarkastetaan tässä asetuksessa säädetyllä tavalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta neuvoston asetuksen [N:o 1553/89 ( 10 )] – – soveltamista. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että päätöksen 2014/335– – 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut omat varat asetetaan komission käyttöön. 3. Jos valvonta- ja seurantatoimenpiteet koskevat päätöksen 2014/335– – 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja omia varoja: a) Jäsenvaltioiden on tehtävä kyseisten omien varojen vahvistamista ja käyttöön asettamista koskevat tarkastukset ja selvitykset. – – c) Jäsenvaltioiden on lisäksi annettava komission olla osallisena tekemissään tarkastuksissa, jos se niin pyytää. Jos komissio on osallisena tarkastuksessa, komissiolla on siltä osin kuin se on tarpeen tämän asetuksen soveltamiseksi oikeus tutustua omien varojen vahvistamisen ja käyttöön asettamisen perustana oleviin asiakirjoihin ja kaikkiin niihin liittyviin muihin asianmukaisiin asiakirjoihin. d) Komissio voi itse tehdä tarkastuksia paikalla. Komission tällaisia tarkastuksia varten valtuuttamilla edustajilla on oikeus tutustua c alakohdan mukaisesti tarkastettavana oleviin asiakirjoihin. Jäsenvaltioiden on helpotettava edellä tarkoitettuja tarkastuksia. – –”

15. Asetuksen N:o 608/2014 5 artiklan, jonka otsikko on ”Perinteisten omien varojen saamisiin vaikuttavista petoksista ja sääntöjenvastaisuuksista ilmoittaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa kunkin neljännesvuoden päättymisestä kuvaus havaituista petoksista ja sääntöjenvastaisuuksista, jotka koskevat päätöksen 2014/335– – 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin perinteisiin omiin varoihin liittyviä yli 10000 euron saamisia. Jokaisen jäsenvaltion on ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa määräajassa toimitettava tiedot sellaisten jo komissiolle ilmoitettujen petosten ja sääntöjenvastaisuuksien tilanteesta, joiden osalta ei ole aikaisemmin annettu ilmoitusta perinnästä, peruuttamisesta tai perimättä jättämisestä.”

4. Asetus N:o 1553/89

16. Asetuksen N:o 1553/89 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Alv-varojen peruste määritetään [jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL 1977, L 145, s. 1)] 2 artiklassa tarkoitettujen verollisten liiketoimien perusteella – –”

17. Kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Tietyn kalenterivuoden alv-varojen peruste lasketaan jakamalla jäsenvaltion kyseisen vuoden aikana kantamien alv-nettotulojen kokonaismäärä verokannalla, jota soveltamalla vero on kyseisenä vuotena kannettu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 ja 6 artiklan soveltamista.”

B Tullilainsäädäntö

1. Yhteisön tullikoodeksi

18. Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, ( 11 ) sellaisena kuin se on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 648/2005, ( 12 ) (jäljempänä yhteisön tullikoodeksi) säädettiin seuraavaa: ”1. Tulliviranomaiset voivat toteuttaa voimassa olevissa säännöksissä annettujen edellytysten mukaisesti kaikki tarpeellisiksi katsomansa tarkastukset varmistaakseen tullisäännösten ja muun sellaisen lainsäädännön moitteettoman soveltamisen, joka koskee yhteisön tullialueen ja kolmansien maiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumista, poistumista, passitusta, siirtoa ja käyttötarkoitusta sekä tavaroiden, joilla ei ole yhteisöasemaa, alueella oloa. Tullitarkastuksia yhteisön lainsäädännön moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi voidaan tehdä kolmannessa maassa, jos näin määrätään kansainvälisessä sopimuksessa. 2. Muiden tullitarkastusten kuin satunnaistarkastusten on perustuttava riskianalyysiin, jossa käytetään automaattista tietojenkäsittelymenetelmää, jotta riskit voidaan tunnistaa ja arvioida ja jotta riskien arviointiin tarvittavat toimenpiteet voidaan kehittää kansallisin, yhteisön ja, jos niitä on, kansainvälisin arviointiperustein. Yhteisen riskinhallintajärjestelmän määrittämisessä ja yhteisten arviointiperusteiden sekä tarkastustoimien ensisijaisten alojen vahvistamisessa on käytettävä komiteamenettelyä. Jäsenvaltioiden on yhteistyössä komission kanssa otettava käyttöön sähköinen järjestelmä riskinhallinnan toteuttamiseksi. 3. Jos muut viranomaiset kuin tulliviranomaiset suorittavat tarkastuksia, tarkastukset on suoritettava tiiviissä yhteistyössä tulliviranomaisten kanssa ja mahdollisuuksien mukaan samaan aikaan ja samassa paikassa. – –”

19. Yhteisön tullikoodeksin II osastoon sisältyi 3 luku, jonka otsikko oli ”Tavaroiden tullausarvo” ja joka koostui 28–36 artiklasta.

20. Kyseisen koodeksin 29 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”1. Maahan tuotujen tavaroiden tullausarvona käytetään niiden kauppa-arvoa eli hintaa, joka niistä on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myytäessä ne vietäviksi yhteisön tullialueelle, tapauksen mukaan 32 ja 33 artiklassa tarkoitettujen tarkistusten jälkeen – –: – – 2. a) Määritettäessä, onko kauppa-arvo hyväksyttävissä 1 kohtaa sovellettaessa, ostajan ja myyjän keskinäinen etuyhteys ei itsessään ole riittävä peruste kauppa-arvon hylkäämiseen. Tarvittaessa tutkitaan myyntiin liittyvät olosuhteet ja hyväksytään kauppa-arvo, jolleivät etuyhteydet ole vaikuttaneet hintaan. – – – – 3. a) Tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta on ostajan maahan tuoduista tavaroista myyjälle tai tämän hyväksi suorittama taikka suoritettava kokonaismaksu, ja siihen sisältyvät kaikki maahan tuotuja tavaroita koskevat maksut, jotka ostaja on suorittanut tai tämän on suoritettava myyjälle maahan tuotujen tavaroiden myynnin edellytyksenä tai kolmannelle myyjän velvollisuuden täyttämiseksi. – – – –”

21. Mainitun koodeksin 30 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”1. Jos tullausarvoa ei voida määrittää 29 artiklan mukaisesti, se on määritettävä soveltamalla 2 kohdan a, b, c ja d alakohdasta järjestyksessä ensimmäistä kyseisen arvon määrittämiseen soveltuvaa alakohtaa – – 2. Tämän artiklan mukaisesti määritettävät tullausarvot ovat: a) arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samanlaisten, yhteisöön vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo; b) arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samankaltaisten, yhteisöön vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo; c) arvo, joka perustuu siihen yksikköhintaan, jolla maahan tuotuja tavaroita taikka samanlaisia tai samankaltaisia maahan tuotuja tavaroita myydään yhteisössä suurin kokonaismäärä henkilöille, jotka eivät ole etuyhteydessä myyjään; d) laskennallinen arvo – – – –”

22. Yhteisön tullikoodeksin 31 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”1. Jos maahan tuotujen tavaroiden tullausarvoa ei voida määrittää 29 ja 30 artiklan mukaisesti, se on määritettävä yhteisössä käytettävissä olevien tietojen perusteella käyttäen kohtuullisia menetelmiä, jotka ovat seuraaviin lähteisiin sisältyvien periaatteiden ja yleisten säännösten mukaisia: – vuonna 1994 tehdyn tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen 7 artiklan soveltamisesta tehty sopimus, – vuonna 1994 tehdyn tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen 7 artikla, – tämän luvun säännökset. 2. Tullausarvo, joka määritetään 1 kohdan mukaisesti, ei saa perustua: a) yhteisössä tuotettujen tavaroiden yhteisössä sovellettavaan myyntihintaan; b) järjestelmään, jossa tullitarkoituksiin hyväksytään kahdesta vaihtoehtoisesta arvosta korkeampi; c) tavaroiden hintaan viejämaan kotimarkkinoilla; d) muihin tuotantokustannuksiin kuin laskennallisiin arvoihin, jotka on määritetty samanlaisille tai samankaltaisille tavaroille 30 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti; e) vientihintoihin, joita sovelletaan yhteisön tullialueen ulkopuoliseen maahan; f) vähimmäistullausarvoihin; taikka g) mielivaltaisiin tai kuvitteellisiin arvoihin.”

23. Kyseisen koodeksin 68 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”Vastaanottamiensa ilmoitusten tutkimiseksi tulliviranomaiset voivat: a) tarkastaa ilmoitusasiakirjat ja niiden liiteasiakirjat. Tulliviranomaiset voivat vaatia tavaranhaltijaa esittämään muita asiakirjoja ilmoituksessa annettujen tietojen oikeellisuuden tutkimiseksi; b) tarkastaa tavarat sekä ottaa näytteitä niiden analysoimista tai yksityiskohtaista tutkimista varten.”

24. Mainitun koodeksin 71 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”1. Ilmoituksen tutkimisessa saatavia tuloksia käytetään sovellettaessa sitä tullimenettelyä koskevia säännöksiä, johon tavarat asetetaan. 2. Jos ilmoitusta ei tarkasteta, 1 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä sovelletaan ilmoituksessa annettujen tietojen perusteella.”

25. Yhteisön tullikoodeksin 217 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”1. Tulliviranomaisten on laskettava jokainen tullivelasta johtuva tuonti- tai vientitullien määrä, jäljempänä ’tullien määrä’, heti, kun niillä on käytettävissään tarvittavat tiedot, ja kirjattava nämä määrät tilikirjoihin tai muulle vastaavalle tietovälineelle (tileihin kirjaaminen). – – 2. Jäsenvaltioiden on määritettävä ne yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaan tullien määrät käytännössä kirjataan tileihin. Nämä yksityiskohtaiset säännöt voivat olla erilaisia sen mukaan, ovatko tulliviranomaiset tullivelan syntymisen olosuhteet huomioon ottaen varmoja vai eivät siitä, maksetaanko nämä määrät.”

26. Kyseisen koodeksin 218 artiklan 1 kohdassa säädettiin seuraavaa: ”Jos tullivelka syntyy vastaanotettaessa ilmoitus, joka koskee muun tullimenettelyn kuin osittain tullittoman väliaikaisen maahantuonnin ilmoittamista tavaralle, tai jos se syntyy muusta toimesta, jolla on sama oikeudellinen vaikutus kuin ilmoituksen vastaanottamisella, tätä tullivelkaa vastaava tullien määrä on kirjattava tileihin heti, kun se on laskettu, ja viimeistään toisena päivänä sen päivän jälkeen, jona tavarat on luovutettu.”

27. Mainitun koodeksin 220 artiklan 1 kohdassa säädettiin seuraavaa: ”Jos tullivelasta johtuvaa tullien määrää ei ole kirjattu tileihin 218 ja 219 artiklan mukaisesti, tai jos se on kirjattu tileihin lain mukaan kannettavaa määrää pienempänä, kannettava tai kannettavaksi jäävä tullien määrä on kirjattava tileihin kahden päivän kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset ovat todenneet tilanteen ja voivat laskea lain mukaan kannettavan tullien määrän sekä osoittaa velallisen (jälkikäteen tapahtuva tileihin kirjaaminen). Tätä määräaikaa voidaan pidentää 219 artiklan mukaisesti.”

28. Saman koodeksin 221 kohdassa säädettiin seuraavaa: ”1. Tullien määrä on aiheellisella tavalla annettava velalliselle tiedoksi heti, kun se on kirjattu tileihin. – – 3. Tiedoksiantoa ei voida toimittaa velalliselle enää sen jälkeen, kun kolmen vuoden määräaika on kulunut siitä päivästä, jona tullivelka on syntynyt. Jos päätökseen on haettu muutosta 243 artiklan mukaisesti, määräajan laskeminen keskeytetään muutoksenhakumenettelyn ajaksi muutoshakemuksen jättöajankohdasta lukien. 4. Jos tullivelka on syntynyt sellaisen teon tuloksena, joka sen suorittamishetkellä olisi voinut johtaa rikosoikeudenkäyntiin, tiedoksianto velalliselle voi tapahtua 3 kohdassa tarkoitetun kolmen vuoden määräajan päätyttyäkin, jos voimassa olevat säännökset sen sallivat.”

2. Unionin tullikoodeksi

29. Unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 ( 13 ) (jäljempänä unionin tullikoodeksi) 3 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Tulliviranomaiset vastaavat ensisijaisesti unionin kansainvälisen kaupan valvonnasta ja edistävät näin hyvän kauppatavan mukaista ja avointa kauppaa, sisämarkkinoiden ulkoisen ulottuvuuden, yhteisen kauppapolitiikan ja unionin muiden kauppaan liittyvien yhteisten politiikkojen täytäntöönpanoa sekä toimitusketjujen yleistä turvallisuutta. Tulliviranomaisten on suoritettava toimenpiteet, joiden tavoitteina on erityisesti a) suojella unionin ja sen jäsenvaltioiden taloudellisia etuja; b) suojella unionia hyvän kauppatavan vastaiselta ja laittomalta kaupalta ja samalla tukea laillista liiketoimintaa; c) taata unionin ja siellä asuvien henkilöiden turvallisuus ja ympäristönsuojelu tarvittaessa läheisessä yhteistyössä muiden viranomaisten kanssa; ja d) pitää yllä asianmukaista tasapainoa tullivalvonnan ja laillisen kaupan helpottamisen välillä.”

30. Unionin tullikoodeksin 46 artiklassa, jonka otsikko on ”Riskinhallinta ja tullitarkastukset”, säädetään seuraavaa: ”1. Tulliviranomaiset voivat suorittaa tarpeellisiksi katsomansa tullitarkastukset. Tullitarkastuksiin voi kuulua erityisesti tavaroiden tarkastaminen, näytteiden ottaminen, ilmoituksella tai tiedonannolla annettujen tietojen oikeellisuuden ja täydellisyyden tarkistaminen, asiakirjojen olemassaolon, aitouden, oikeellisuuden ja voimassaolon varmistaminen, talouden toimijoiden kirjanpidon ja muiden asiakirjojen tarkastaminen, kuljetusvälineen tarkastaminen sekä matkatavaroiden ja henkilöiden mukanaan tai yllään kuljettamien muiden tavaroiden tarkastaminen ja virallisten selvitysten tekeminen sekä muut vastaavat toimet. 2. Muiden tullitarkastusten kuin satunnaistarkastusten on pääasiallisesti perustuttava riskianalyysiin, jossa käytetään sähköisiä tietojenkäsittelymenetelmiä, jotta riskit voidaan tunnistaa ja arvioida ja jotta tarvittavia vastatoimenpiteitä voidaan kehittää kansallisin, unionin ja soveltuvin osin kansainvälisin arviointiperustein. 3. Tullitarkastukset tehdään yhteisen riskinhallintajärjestelmän puitteissa, joka perustuu riskejä koskevien tietojen ja riskianalyysien tulosten vaihtoon tullihallintojen välillä ja jossa vahvistetaan yhteiset riskinarviointiperusteet ja ‑mallit, tarkastustoimenpiteet ja tarkastusten painopistealueet. Kyseisiin tietoihin ja arviointiperusteisiin perustuvilla tarkastuksilla ei rajoiteta muita, 1 kohdan tai muiden voimassa olevien säännösten mukaisesti suoritettavia tarkastuksia. 4. Tulliviranomaisten on määritettävä riskinhallintamenetelmin tullitarkastuksen tai tullivalvonnan alaisia tavaroita koskevan riskin taso sekä se, onko tavaroille tehtävä erityisiä tullitarkastuksia ja missä tällaiset tarkastukset tehdään tässä tapauksessa. Riskinhallinta sisältää toimenpiteitä kuten tietojen keräämisen, riskin analysoinnin ja arvioinnin, toimenpiteiden määrittelemisen ja toteuttamisen sekä riskinhallintaprosessin ja sen tulosten säännöllisen seurannan ja tarkastelun perustuen kansainvälisiin, unionin ja kansallisiin lähteisiin ja strategioihin. 5. Tulliviranomaisten on vaihdettava keskenään riskejä koskevia tietoja ja riskianalyysien tuloksia, kun: a) tulliviranomaisen tekemän arvion mukaan riskit ovat merkittäviä ja edellyttävät tullitarkastuksen tekemistä, ja tarkastuksen tuloksista käy ilmi, että riskit aiheuttava tapaus on tapahtunut; tai b) tarkastuksen tulosten mukaan riskit aiheuttavaa tapausta ei ole tapahtunut, mutta asianomainen tulliviranomainen katsoo, että riski muodostaa suuren uhan muualla unionissa. 6. Edellä 3 kohdassa tarkoitettuja yhteisiä riskin arviointiperusteita ja ‑malleja, tarkastustoimenpiteitä ja tarkastusten painopistealueita vahvistettaessa on otettava huomioon seuraavat: a) suhteellisuus riskiin nähden; b) tarkastusten kiireellisyys; c) mahdolliset vaikutukset kauppavirtoihin, yksittäisiin jäsenvaltioihin ja valvontaresursseihin. 7. Edellä 3 kohdassa tarkoitettuihin yhteisiin riskin arviointiperusteisiin ja ‑malleihin on sisällyttävä kaikki seuraavat: a) riskien kuvaus; b) riskitekijät tai ‑indikaattorit, joita käytetään valittaessa tavaroita tai talouden toimijoita tullitarkastukseen; c) tulliviranomaisten tekemien tullitarkastusten luonne; d) c alakohdassa tarkoitettujen tullitarkastusten soveltamisaika. 8. Tarkastusten painopistealueisiin kuuluvat tietyt tullimenettelyt, tavaratyypit, liikennereitit, kuljetusvälineet tai talouden toimijat, joihin kohdistuu tiettynä aikana korkeampi riskianalyysin taso ja tiukemmat tullitarkastukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tulliviranomaisten tavanomaisesti suorittamien muiden tarkastusten tekemistä.”

31. Unionin tullikoodeksin 53 artiklan, jonka otsikko on ”Valuutan muuntaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Toimivaltaiset viranomaiset julkaisevat ja/tai antavat tiedoksi internetissä valuuttakurssin, jota sovelletaan, jos valuutta on muunnettava jommastakummasta seuraavista syistä: a) jos tavaroiden tullausarvon määrittämisessä käytettävät tekijät on ilmaistu muuna valuuttana kuin sen jäsenvaltion valuuttana, jossa tullausarvo määritetään; b) jos euron vasta-arvo kansallisina valuuttoina on tarpeen tavaroiden tariffiin luokittelun ja tuonti- ja vientitullien määrän määrittämiseksi, mukaan lukien yhteisessä tullitariffissa esitetyt raja-arvot.”

32. Unionin tullikoodeksin 70 ja 74 artikla sisältävät tavaroiden tullausarvoa koskevat säännöt, jotka vastaavat pääosin yhteisön tullikoodeksin 29–31 artiklaan sisältyviä sääntöjä.

33. Unionin tullikoodeksin 101 artiklan mukaan siitä paikasta vastaavien tulliviranomaisten, jossa tullivelka syntyy tai jossa sen katsotaan syntyneen kyseisen koodeksin 87 artiklan mukaisesti, on määritettävä maksettavan tuonti- tai vientitullin määrä heti, kun niillä on käytettävissään tarvittavat tiedot.

34. Mainitun koodeksin 103 artiklan, jonka otsikko on ”Tullivelan vanhentuminen”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Tullivelkaa ei voida antaa velalliselle tiedoksi enää, kun on kulunut kolme vuotta siitä päivästä, jona tullivelka on syntynyt. 2. Jos tullivelka on syntynyt sellaisen teon tuloksena, joka sen suorittamishetkellä olisi voinut johtaa rikosoikeudenkäyntiin, 1 kohdassa tarkoitettu kolmen vuoden määräaika pidennetään vähintään viideksi vuodeksi ja enintään kymmeneksi vuodeksi kansallisen lainsäädännön mukaisesti.”

35. Unionin tullikoodeksin 105 artiklan, jonka otsikko on ”Tileihin kirjaamisen ajankohta”, 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos tullivelka syntyy muissa kuin 1 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa, maksettavan tuonti- tai vientitullin määrä on kirjattava tileihin neljäntoista päivän kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset voivat määrittää kyseisen tuonti- tai vientitullin määrän ja tehdä päätöksen.”

36. Kyseisen koodeksin 188 artiklassa, jonka otsikko on ”Tulli-ilmoituksen tarkastaminen”, säädetään seuraavaa: ”Tulliviranomaiset voivat vastaanotetuksi hyväksytyssä tulli-ilmoituksessa annettujen tietojen oikeellisuuden varmistamiseksi: a) tarkastaa ilmoituksen ja täydentävät asiakirjat; b) vaatia tavaranhaltijaa toimittamaan muita asiakirjoja; c) tarkastaa tavarat; d) ottaa näytteitä tavaroiden analysoimista tai yksityiskohtaista tutkimista varten.”

37. Mainitun koodeksin 191 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarkastuksen tulokset”, säädetään seuraavaa: ”1. Tulli-ilmoituksen tarkastuksen tuloksia käytetään niiden säännösten soveltamiseksi, jotka koskevat sitä tullimenettelyä, johon tavarat asetetaan. 2. Jos tulli-ilmoitusta ei tarkasteta, 1 kohtaa sovelletaan kyseisessä ilmoituksessa annettujen tietojen perusteella. 3. Tulliviranomaisten tarkastuksen tuloksilla on sama todistusvoima kaikkialla unionin tullialueella.”

3. Soveltamisasetus

38. Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, ( 14 ) sellaisena kuin se on muutettuna 25.7.2003 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1335/2003 ( 15 ) (jäljempänä soveltamisasetus), 181 a artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Tulliviranomaisten ei tarvitse määrittää tuontitavaroiden tullausarvoa kauppa-arvon perusteella, jos ne 2 kohdassa esitetyn menettelyn mukaisesti ja perusteltujen epäilyjen nojalla eivät ole vakuuttuneita, että ilmoitettu arvo vastaa koodeksin 29 artiklassa määriteltyä maksettua tai maksettavaa kokonaishintaa. 2. Jos tulliviranomaisilla on aihetta 1 kohdassa tarkoitettuihin epäilyihin, ne voivat pyytää lisätietoja 178 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Jos tulliviranomaisilla on edelleen aihetta epäilyihin, niiden on ennen lopullisen päätöksen tekemistä, pyydettäessä kirjallisesti, ilmoitettava henkilölle, jota asia koskee, syyt joihin epäilyt perustuvat sekä annettava tälle kohtuullinen vastausaika. Lopullinen päätös ja siihen liittyvät perustelut on ilmoitettava kirjallisesti henkilölle, jota asia koskee.”

39. Soveltamisasetuksen 248 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Tavaroiden luovutuksesta seuraa ilmoituksen tietojen perusteella vahvistettujen tuontitullien tileihin kirjaaminen. Jos tulliviranomaiset arvioivat, että niiden suorittamat tarkastukset voivat johtaa ilmoituksen tietoihin perustuvaa tullien määrää korkeamman tullien määrän vahvistamiseen, niiden on lisäksi vaadittava annettavaksi riittävä vakuus ilmoituksen tietoihin perustuvan määrän ja tavaroista lopulta mahdollisesti kannettavan määrän välisen erotuksen kattamiseksi. Tavaranhaltijalla on kuitenkin oltava mahdollisuus pyytää, että vakuuden antamisen sijasta tileihin kirjataan välittömästi se tullien määrä, joka tavaroista voidaan lopullisesti kantaa.”

4. Täytäntöönpanoasetus

40. Unionin tullikoodeksista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 tiettyjen säännösten täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 24.11.2015 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/2447 ( 16 ) (jäljempänä täytäntöönpanoasetus) 48 artiklan, jonka otsikko on ”Säännökset valuuttakurssista tariffin laskemista varten”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Kun euron vasta-arvo on tarpeen koodeksin 53 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti, se on vahvistettava kerran kuukaudessa. Käytettävä valuuttakurssi on viimeisin Euroopan keskuspankin ennen kuukauden toiseksi viimeistä päivää vahvistama valuuttakurssi, jota sovelletaan koko seuraavan kuukauden ajan. Jos kuitenkin kuukauden alussa sovellettava kurssi poikkeaa yli viisi prosenttia Euroopan keskuspankin ennen saman kuukauden viidettätoista päivää vahvistamasta kurssista, viimeksi mainittua kurssia sovelletaan kyseisen kuukauden viidennestätoista päivästä kuukauden loppuun.”

41. Täytäntöönpanoasetuksen 140 artiklassa, jonka otsikko on ”Ilmoitettujen kauppa-arvojen hyväksymisestä kieltäytyminen” ja jonka tarkoituksena on panna täytäntöön unionin tullikoodeksin 70 artiklan 1 kohta, säädetään seuraavaa: ”1. Jos tulliviranomaisilla on perusteltuja syitä epäillä sitä, edustaako ilmoitettu kauppa-arvo 70 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua maksettua kokonaismäärää, ne voivat pyytää ilmoittajaa toimittamaan täydentäviä tietoja. 2. Jos tämä ei riitä poistamaan epäilyjä, tulliviranomaiset voivat päättää, että tavaroiden arvoa ei voi määrittää koodeksin 70 artiklan 1 kohdan mukaisesti.”

42. Täytäntöönpanoasetuksen 144 artiklassa, jonka otsikko on ”Sovellettu tullausarvo” ja jonka tarkoituksena on panna täytäntöön unionin tullikoodeksin 74 artiklan 3 kohta, säädetään seuraavaa: ”1. Määritettäessä tullausarvoa koodeksin 74 artiklan 3 kohdan mukaisesti koodeksin 70 artiklan ja 74 artiklan menetelmien soveltamisessa voidaan käyttää kohtuullista joustavuutta. Näin määritetyn arvon on mahdollisuuksien mukaan perustuttava aikaisemmin määritettyihin tullausarvoihin. 2. Jos tullausarvoa ei voida määrittää 1 kohdan mukaisesti, on käytettävä muita asianmukaisia menetelmiä. Tällaisessa tapauksessa tullausarvoa ei saa määrittää minkään seuraavista perusteella: a) unionin tullialueella tuotettujen tavaroiden myyntihinta unionin tullialueella; b) järjestelmä, jossa tullausarvon määrittämiseen käytetään korkeampaa kahdesta vaihtoehtoisesta arvosta; c) tavaroiden hinta viejämaan kotimarkkinoilla; d) tuotantokustannukset, lukuun ottamatta laskennallisia arvoja, jotka on määritetty samanlaisille tai samankaltaisille tavaroille koodeksin 74 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti; e) hinnat viennissä kolmanteen maahan; f) vähimmäistullausarvot; g) mielivaltaiset tai tekaistut arvot.”

43. Täytäntöönpanoasetuksen 244 artiklassa, jonka otsikko on ”Vakuuden antaminen” ja jonka tarkoituksena on panna täytäntöön unionin tullikoodeksin 191 artikla, säädetään seuraavaa: ”Jos tulliviranomaiset katsovat, että tulli-ilmoituksen tarkastus voi johtaa tulli-ilmoituksen tietoihin perustuvaa määrää korkeamman tuonti- tai vientitullin tai muun maksun kantamiseen, tavaroiden luovutus edellyttää riittävän vakuuden antamista tulli-ilmoituksen tietoihin perustuvan määrän ja tavaroista lopulta mahdollisesti kannettavan määrän välisen erotuksen kattamiseksi. Ilmoittaja voi kuitenkin pyytää, että vakuuden antamisen sijaan tiedoksi annetaan viipymättä tullivelka, joka tavaroista voi lopulta syntyä.”

C Arvonlisäverolainsäädäntö

44. Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, ( 17 ) sellaisena kuin se on muutettuna 25.6.2009 annetulla neuvoston direktiivillä 2009/69/EY ( 18 ) (jäljempänä direktiivi 2006/112), 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Arvonlisäveroa on suoritettava seuraavista liiketoimista: – – b) jäsenvaltion alueella tapahtuneesta vastikkeellisesta tavaroiden yhteisöhankinnasta, jonka on suorittanut: i) verovelvollinen tässä ominaisuudessaan tai oikeushenkilö, joka ei ole verovelvollinen, jos myyjä on verovelvollinen, joka toimii tässä ominaisuudessaan – –; – – d) tavaroiden maahantuonnista.”

45. Kyseisen direktiivin 73 artiklan mukaan ”veron peruste käsittää kaiken sen, mikä muodostaa luovuttajan tai suorittajan näistä liiketoimista hankkijalta tai kolmannelta saaman tai saatavan vastikkeen”.

46. Mainitun direktiivin 83 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Tavaroiden yhteisöhankintojen veron peruste muodostuu samoista eristä kuin jäsenvaltion alueella suoritetun samojen tavaroiden luovutuksen veron peruste 2 luvun mukaan muodostuu. Erityisesti 21 ja 22 artiklassa tarkoitettuihin tavaroiden yhteisöhankintoihin rinnastettavien liiketoimien veron peruste on näiden tai samankaltaisten tavaroiden ostohinta taikka ostohinnan puuttuessa näiden liiketoimien suoritushetkellä määritetty omakustannushinta.”

47. Direktiivin 2006/112 85 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Tavaroiden maahantuonnin veron peruste on voimassa olevissa yhteisön säännöksissä määritelty tullausarvo.”

48. Kyseisen direktiivin 86 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Veron perusteeseen on sisällytettävä seuraavat erät, jollei niitä ole ennestään siihen sisällytetty: a) tuontijäsenvaltion ulkopuolella kannettavat sekä maahantuonnin perusteella kannettavat verot, tullit, tuontimaksut ja muut maksut, lukuun ottamatta kannettavaa arvonlisäveroa; b) sivukustannukset, kuten provisio-, pakkaus-, kuljetus- ja vakuutuskulut tavaroiden tuontijäsenvaltion alueella sijaitsevaan ensimmäiseen määräpaikkaan saakka, sekä kustannukset, jotka aiheutuvat kuljetuksesta toiseen yhteisössä sijaitsevaan määräpaikkaan, jos tämä paikka on tiedossa silloin, kun verotettava tapahtuma toteutuu.”

49. Direktiivin 2006/112 87 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Veron perusteeseen ei sisällytetä seuraavia eriä: a) kassa-alennuksina aikaistetusta maksusta annettavia hinnanalennuksia; b) sellaisia hankkijalle myönnettyjä hinnanalennuksia tai hyvityksiä hinnasta, jotka toteutuvat sinä hetkenä, jolloin maahantuonti tapahtuu.”

50. Kyseisen direktiivin 138 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta sellaisten tavaroiden luovutukset, jotka myyjä, hankkija tai joku muu näiden puolesta lähettää tai kuljettaa jäsenvaltion alueen ulkopuolelle, mutta kuitenkin yhteisössä, sellaiselle toiselle verovelvolliselle tai sellaiselle [ei-verovelvolliselle] oikeushenkilölle, – – joka toimii tässä ominaisuudessa muussa jäsenvaltiossa kuin tavaroiden lähetyksen tai kuljetuksen lähtöjäsenvaltiossa. 2. Jäsenvaltioiden on 1 kohdassa tarkoitettujen luovutusten lisäksi vapautettava verosta seuraavat liiketoimet: – – c) tavaroiden luovutukset, jotka muodostuvat siirroista toiseen jäsenvaltioon ja joihin sovellettaisiin 1 kohdassa sekä a ja b alakohdassa säädettyjä vapautuksia, jos luovutukset suoritettaisiin toisen verovelvollisen puolesta.”

51. Mainitun direktiivin 143 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta seuraavat liiketoimet: – – d) kolmannelta alueelta tai kolmannesta maasta lähetettyjen tai kuljetettujen tavaroiden maahantuonti muuhun kuin lähetyksen tai kuljetuksen saapumisjäsenvaltioon, jos näiden tavaroiden luovutus on 201 artiklan perusteella veronmaksuvelvolliseksi määrätyn tai hyväksytyn maahantuojan suorittamana 138 artiklan mukaisesti vapautettu verosta; – – 2. Edellä 1 kohdan d alakohdassa säädettyä vapautusta sovelletaan tapauksiin, joissa tavaroiden maahantuontia seuraa 138 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan c alakohdan nojalla verosta vapautettu tavaroiden luovutus, ainoastaan, jos maahantuoja on tuontihetkellä toimittanut tuontijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ainakin seuraavat tiedot: a) maahantuojalle tuontijäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste tai arvonlisäveron maksamisesta vastaavalle maahantuojan veroedustajalle tuontijäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste; b) asiakkaan, jolle tavarat luovutetaan 138 artiklan 1 kohdan mukaisesti, toisessa jäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste tai maahantuojan oma, tavaran lähetyksen tai kuljetuksen saapumisjäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste, jos tavarat siirretään 138 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti; c) näyttö siitä, että maahantuodut tavarat on tarkoitus kuljettaa tai lähettää tuontijäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin säätää, että c alakohdassa tarkoitettu näyttö on esitettävä toimivaltaisille viranomaisille ainoastaan pyydettäessä.”

III Tosiseikat ja oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely

A Tosiseikat

52. Euroopan unioni on poistanut 1.1.2005 alkaen kaikki Maailman kauppajärjestön jäsenmaista, mukaan lukien Kiinasta, peräisin olevien tekstiili- ja vaatetustuotteiden tuontiin sovellettavat kiintiöt.

53. Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) lähetti 20.4.2007 jäsenvaltioille keskinäistä avunantoa koskevan ilmoituksen 2007/015 tiedottaakseen näille Kiinasta tuotujen tekstiilituotteiden ja jalkineiden aliarvotusriskistä.

54. Ilmoituksessa OLAF kehotti kaikkia jäsenvaltioita yhtäältä analysoimaan erityisesti Kiinasta peräisin olevien tekstiilituotteiden ja jalkineiden tuontia, jotta havaittaisiin mahdolliset viitteet aliarvotetusta tuonnista, ja toisaalta suorittamaan asianmukaisia tarkastuksia tällaisille tuontitavaroille tehdyissä tulliselvityksissä.

55. Auttaakseen jäsenvaltioita löytämään aliarvotetut tekstiilituote- ja jalkinelähetykset OLAF kehitti seuraavaksi yhteistyössä komission Yhteisen tutkimuskeskuksen (jäljempänä JRC) kanssa unionin laajuisiin tietoihin perustuvan riskianalyysivälineen (jäljempänä OLAFin menetelmät). Kyseinen väline muodostuu ensinnäkin korjatun keskihinnan laskemisesta kaikille Kiinasta tuoduille tekstiilituotteille ja jalkineille, jotka kuuluvat tullitariffin yhdistetyn nimikkeistön ryhmiin 61–64. ( 19 ) Korjatut keskihinnat lasketaan näiden Kiinasta peräisin olevien tuotteiden kuukausittaisten tuontihintojen perusteella, jotka puolestaan saadaan Comext-tilastotietokannasta eli Eurostatin ylläpitämästä maailmankaupan viitetietokannasta, 48 kuukauden ajalta. Näillä hinnoilla ilmaistaan yhdistetyn nimikkeistön kunkin 495 kahdeksannumeroisen tuotekoodin osalta tavaroiden arvo kilogrammaa kohti sekä niiden alkuperämaa ja määrämaa unionissa. Sen jälkeen lasketaan koko unionin keskiarvo (28 jäsenvaltion unionin korjatut keskihinnat) 28 jäsenvaltion korjattujen keskihintojen aritmeettisen keskiarvon (painottamaton keskiarvo) perusteella. ( 20 ) Näiden keskiarvojen laskemiseksi ääriarvot eli poikkeuksellisen korkeat tai alhaiset arvot jätetään pois laskelmasta, minkä vuoksi keskihintaa sanotaan korjatuksi keskihinnaksi. Lopuksi laskettava arvo vastaa 50:tä prosenttia korjatusta keskihinnasta ja muodostaa hyväksyttävän vähimmäishinnan, joka myös ilmoitetaan hintana kilogrammaa kohden ja jota jäsenvaltioiden tulliviranomaiset käyttävät kynnysarvona voidakseen havaita tuonnissa ilmoitetut poikkeuksellisen alhaiset arvot ja siten suuririskisen tuonnin.

56. Keskinäistä avunantoa koskeva ilmoitus AM/2009/001, jonka OLAF lähetti 23.1.2009, liittyi kuusi kuukautta kestäneeseen Argus-operaatioon, jonka yhteydessä OLAF oli alkanut valvoa useista kolmansista maista – pääosin kuitenkin Aasiasta – peräisin olevien tekstiilituotteiden ja jalkineiden laitonta tuontia ja toimittaa joka kuukausi jäsenvaltioille luettelon edellisen kuukauden tuonnista, joka oli määritetty riskialttiiksi tullausarvon osalta. Kyseisellä ilmoituksella OLAF pyysi jäsenvaltioita ilmoittamaan sille neljän kuukauden määräajan kuluessa riskisuodattimien käyttöönotosta, yksilöimään suuririskiset lähetykset ja tekemään tulliselvitysten jälkeen tarkastuksia antamiensa ilmoitusten perusteella.

57. Vuonna 2011 komission verotuksen ja tulliliiton pääosasto koordinoi Discount-nimisiä ensisijaisia valvontatoimia (jäljempänä Discount-valvontatoimet), joihin kaikki jäsenvaltiot – myös Yhdistynyt kuningaskunta – osallistuivat ja joiden yhteydessä sovellettiin hyväksyttäviä vähimmäishintoja sellaisen Kiinasta peräisin olevan tekstiilituote- ja jalkinetuonnin havaitsemiseksi, jossa tavaroiden tullausarvo on niin alhainen, että niitä voidaan pitää epäilyttävinä.

58. Vuonna 2014 OLAF koordinoi Snake-nimisen yhteisen tullioperaation, jonka operatiivinen vaihe toteutettiin 17.2.–17.3.2014 ja johon osallistuivat kaikki jäsenvaltiot sekä Kiinan tulliviranomaiset. Viimeksi mainittujen osallistumisen tarkoituksena oli saada vienti-ilmoituksia, joiden perusteella voitiin tarkastaa kyseisten tuotteiden unioniin tuonnin yhteydessä ilmoitettu arvo. Snake-operaation loppukertomuksessa jäsenvaltioita kehotettiin jatkamaan hyväksyttäviin vähimmäishintoihin perustuvien riskiprofiilien käyttöä, sellaisina kuin niitä oli sovellettu kyseisessä operaatiossa.

59. Tehtyään kyseisen operaation yhteydessä tarkastuksia mainittujen riskiprofiilien perusteella Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset vahvistivat lisätullimaksuja 24 toimijalle niiden kolmen vuoden eli lokakuun 2011 ja marraskuun 2014 välisenä aikana harjoittaman tuonnin perusteella.

60. Yhdistyneessä kuningaskunnassa 27.–31.10.2014 suoritetussa tarkastusoperaatiossa 14-11-1 komissio tutki riskitietolomakkeita, keskinäistä avunantoa koskevia ilmoituksia ja 24:ää satunnaisesti valittua tuontitapahtumaa, joista 23 oli otettu kirjanpitoon B.

61. Marraskuun 2014 ja helmikuun 2015 välisenä aikana Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toimittivat mainittujen määrien maksuunpanopäätökset kyseisille toimijoille lähettämällä jälkeenpäin 24 perintämääräystä, joita kutsuttiin nimellä C18-maksuunpanopäätökset (jäljempänä C18 Snake ‑maksuunpanopäätökset), jotka kumottiin myöhemmin.

62. OLAF aloitti 16.1.2015 erityisesti tiettyihin jäsenvaltioihin – myös Yhdistyneeseen kuningaskuntaan – kohdistuvan tutkimuksen, joka kattoi vuonna 2013 alkaneen ajanjakson.

63. Vuosina 2013–2016 Her Majesty’s Revenue and Customs (Yhdistyneen kuningaskunnan vero- ja tulliviranomainen, jäljempänä HMRC) ja Yhdistyneen kuningaskunnan rajapoliisi toteuttivat Badminton-nimisen operaation. Tämän pääasiassa arvonlisäveropetoksia koskeneen operaation yhteydessä käynnistettiin alustava rikostutkinta neljästä suuresta toimijasta, jotka toivat maahan kyseisiä Kiinasta peräisin olevia tuotteita tullimenettelyn 42 mukaisesti, toisin sanoen menettelyn, jossa tullimaksut maksetaan maahantuonnin yhteydessä mutta arvonlisävero on maksettava myöhemmin määräjäsenvaltiossa (jäljempänä tullimenettely 42). ( 21 )

64. Helmikuun 2015 ja heinäkuun 2016 välisenä aikana Yhdistynyt kuningaskunta osallistui kymmeneen OLAFin järjestämään kokoukseen, joissa käsiteltiin Kiinasta peräisin olevien tekstiilituotteiden ja jalkineiden aliarvotusta.

65. OLAF järjesti 19. ja 20.2.2015 HMRC:n kanssa ensimmäisen kahdenvälisen kokouksen käsitelläkseen Snake-operaation jatkotoimia ja korjattujen keskihintojen käyttöä tullausarvon aliarvotuksen riski-indikaattoreina. Kyseisessä kokouksessa OLAF totesi, että petollisin perustein aliarvotetuksi epäillyn tuonnin määrä ei ollut vähentynyt ja että tilastotietojen mukaan Yhdistynyt kuningaskunta oli houkuttelevampi kohde laittomalle tuonnille muiden jäsenvaltioiden toteuttamien toimenpiteiden vuoksi. HMRC puolestaan totesi aikovansa lähettää maksamatta jääneiden arvonlisäverojen ja tullimaksujen perintämääräyksiä yrityksille, jotka oli yksilöity Snake-operaatiossa ja sen omien analyysien seurauksena, ja totesi perittävän kokonaismäärän olevan yli 800 miljoonaa Englannin puntaa (GBP).

66. OLAFin 25. ja 26.2.2015 järjestämässä aliarvotuspetoksia koskevassa ad hoc ‑kokouksessa, johon jäsenvaltioiden viranomaiset osallistuivat, Yhdistynyt kuningaskunta toisti aikomuksensa suorittaa mainitun perinnän. Kyseisessä kokouksessa OLAF ”kehotti voimakkaasti” jäsenvaltioita muun muassa käyttämään tarkoituksenmukaisia riskisuodattimia mahdollisten aliarvotettujen lähetysten tunnistamiseen, vaatimaan vakuuksia epäillyiksi todetuista lähetyksistä ja suorittamaan tutkimuksia tullausarvon määrittämiseksi. OLAF kuvaili myös mahdollisia perinteisten omien varojen menetyksiä, joita unionitasolla voi aiheutua aliarvotettujen lähetysten vuoksi erityisesti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan suuntautuvan maahantuonnin osalta. ( 22 )

67. OLAF lähetti 16.6.2015 keskinäistä avunantoa koskevan ilmoituksen, jolla se pyysi jäsenvaltioita toteuttamaan kaikki tarvittavat varotoimenpiteet unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi Kiinasta peräisin olevien tekstiilituotteiden ja jalkineiden aliarvotetun tuonnin riskiltä.

68. Toukokuussa 2015 Yhdistynyt kuningaskunta käynnisti Breach-nimisen operaation aliarvotuspetosten torjumiseksi. Yhdistyneen kuningaskunnan mukaan yksi tämän operaation tavoitteista oli 24:n C18 Snake ‑maksuunpanopäätöksen kumoamisen jälkeen määrittää Snake-operaatiossa havaittujen aliarvotettujen tavaroiden tullausarvo ja periä maksamatta jätettyjen perinteisten omien varojen määrät. Sen mukaan kyseinen operaatio edellytti muun muassa epäiltyihin lähetyksiin liittyviä ennakkotarkastuksia ja jälkikäteen tehtyjä tarkastuskäyntejä, asiakirja-analyysejä, tilin- ja muita tarkastuksia, kyseessä olevien myyntien kaupallisen luonteen sekä maahantuojan, huolitsijan ja muiden yritysten välisten yhteyksien tutkimista, samoin kuin niille maahantuojille, joiden oli tarkoitus havaita petolliset toimet, suunnattuja tiedotustoimia. Lisäksi sen mukaan toteutettiin kolmisenkymmentä ennakkotarkastusta ja otettiin näytteitä. Myös useita C18 Snake ‑maksuunpanopäätöksiä lähetettiin. Istunnossa Yhdistynyt kuningaskunta väitti, että kyseisen operaation yhteydessä käyttöön otetut toimenpiteet olivat yhä käynnissä.

69. OLAF piti 28.7.2015 toisen kahdenvälisen kokouksen HMRC:n kanssa. Viimeksi mainittu totesi muun muassa jatkavansa edelleen yli 800 miljoonan Englannin punnan takaisinperintämenettelyä tarvittaessa oikeusteitse ja perustaneensa Breach-operaation yhteydessä monialaisen toimintaryhmän, jonka tarkoituksena oli tutkia petolliseen kaupankäyntiin osallistuneiden maahantuojien tilannetta. HMRC:n mukaan keskihintoihin perustuvien riski-indikaattoreiden käyttö oli kuitenkin tarkoituksensa vastaista ja suhteetonta, kun otetaan huomioon Yhdistyneeseen kuningaskuntaan suuntautuvan tuonnin määrä.

70. OLAF piti 3.2.2016 kolmannen kahdenvälisen kokouksen HMRC:n kanssa, ja se ilmoitti Yhdistyneen kuningaskunnan tarkastaneen kyseessä olevat 16 yritystä Snake-operaation yhteydessä. OLAF kehotti uudelleen HMRC:tä käyttämään hyväksyttävään vähimmäishintaan perustuvia unionin laajuisia riski-indikaattoreita. Se korosti sellaisen tuonnin suurta osuutta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan suuntautuvasta tuonnista, jonka katsottiin olevan aliarvotettua ja syynä tullimaksujen merkittäviin menetyksiin.

71. OLAF järjesti 22. ja 23.3.2016 neljännen kahdenvälisen kokouksen HMRC:n kanssa. OLAF toisti pitävänsä hyödyllisenä unionin laajuisten riski-indikaattoreiden täytäntöönpanoa tuontia koskevana suojatoimenpiteenä ja ehdotti käytännön keinoja, joilla Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset voisivat panna ne täytäntöön vaiheittain. Tarkastelemalla uudelleen sen aikaista tilannetta OLAF osoitti, että perinteisten omien varojen menetykset Yhdistyneessä kuningaskunnassa kasvoivat pääosin tullimenettelyn 42 perusteettoman käytön vuoksi.

72. Heinäkuussa 2016 pidetyssä kahdenvälisessä kokouksessa OLAF esitteli kertomuksen, jonka mukaan perinteisten omien varojen menetykset olivat lisääntyneet Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

73. Ranskan viranomaiset esittelivät 18. ja 19.9.2016 pidetyssä monenvälisessä kokouksessa yhdessä kymmenen jäsenvaltion (mukaan lukien Yhdistynyt kuningaskunta) kanssa ja OLAFin tuella toteutetun Octopus-nimisen operaation tulokset. Kyseistä operaatiota koskevasta loppukertomuksesta ilmeni, että järjestäytyneet rikollisverkostot olivat aliarvotuspetosten taustalla. Tullin tuonti-ilmoituksiin merkitty vastaanottaja oli lähes aina kadonnut yritys (missing trader) tai petostarkoituksessa perustettu konkurssiyritys (phoenix). Ne totesivat myös, että kuljetetuista ja Ranskassa ennalta määriteltyjen kriteerien perusteella tarkastetuista tavaroista valtaosa oli aliarvotettu ja ilmoitettu petollisin perustein Yhdistyneessä kuningaskunnassa tullimenettelyn 42 yhteydessä.

74. Lokakuussa 2016 Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toteuttivat Samurai-nimisen koeoperaation, joka kohdistui kahden sellaisen toimijan tuontiin, jotka olivat lopettaneet toimintansa heti sen jälkeen, kun HMRC oli riitauttanut niiden tulli-ilmoitukset.

75. OLAF päätti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan suutautuvan viennin aliarvotusta koskevan tutkimuksensa 1.3.2017 ja esitti kertomuksensa (jäljempänä OLAFin kertomus), jonka mukaan osa Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivista maahantuojista oli välttänyt suuren määrän tullimaksuja esittämällä tuonnin yhteydessä tekaistuja laskuja ja virheellisiä tullausarvoilmoituksia. OLAF totesi Yhdistyneen kuningaskunnan kautta vuosina 2013–2016 kulkeneen aliarvotuspetosketjun laajentuneen merkittävästi. Samalla aikavälillä muut jäsenvaltiot ottivat käyttöön korjattuihin keskihintoihin perustuvan riskianalyysivälineen mukaiset riskiprofiilit OLAFin suositusten mukaisesti.

76. Kyseisen kertomuksen mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan kautta kulkenut petokseen perustuva tuonti lisääntyi mainitulla ajanjaksolla merkittävästi riittämättömien tarkastusten vuoksi. Vuonna 2016 yli 50 prosenttia Kiinasta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tuoduista tekstiilituotteista ja jalkineista ilmoitettiin alle hyväksyttävien vähimmäishintojen, kun taas noin 80 prosenttia perinteisten omien varojen kokonaismenetyksistä johtui Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tuotujen tekstiilituotteiden ja jalkineiden aliarvotuksesta.

77. OLAFin kertomuksessa täsmennettiin lisäksi, että koko unionin alueella toimivat järjestäytyneet rikollisryhmät olivat tämän petollisen menettelyn taustalla. Valtaosa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan suuntautuvasta tuonnista koski tekstiilituote- ja jalkinetoimituksia, jotka oli tarkoitettu mustan pörssin markkinoille muissa jäsenvaltioissa. Suurin osa kyseisestä tuonnista tapahtui käyttämällä väärin perustein tullimenettelyä 42. ( 23 ) OLAF katsoi siten, että tavaroiden lopullisissa määräjäsenvaltioissa, kuten Saksassa, Espanjassa, Ranskassa ja Italiassa, maksettavan arvonlisäveron kiertäminen oli myös huomattavan suurta. OLAF korosti, että Yhdistynyt kuningaskunta ei ollut soveltanut hyväksyttäviin vähimmäishintoihin perustuvia riskiprofiileja sen suositusten mukaisesti ja että se teki asianmukaisia tullitarkastuksia tuonnin yhteydessä vain kuukauden ajan Snake-operaation aikana. ( 24 )

78. Tästä seurasi kyseisen kertomuksen mukaan, että Yhdistynyt kuningaskunta luovutti vapaaseen liikkeeseen Kiinasta peräisin olevia aliarvotettuja tekstiilituotteita ja jalkineita tekemättä tullitarkastuksia, joten huomattava osa tullimaksuista jätettiin perittämättä ja asettamatta unionin talousarvion käyttöön. Näin ollen OLAF laski kertomuksessaan ne perinteisten omien varojen menetykset, joita tästä aiheutui vuosina 2013–2016. ( 25 ) Se määritti kunkin asianomaisen tuotteen yhdistetyn nimikkeistön koodin osalta erityisesti aliarvotettujen tavaroiden (eli niiden tavaroiden, joiden ilmoitetun tullausarvon katsottiin alittavan kyseessä olevan hyväksyttävän vähimmäishinnan) määrän (kilogrammoina) sekä ilmoitetun arvon ja kyseessä olevan tuotteen korjatun keskihinnan (28 jäsenvaltion unionin korjattu keskihinta) välisen erotuksen ja sovelsi sen jälkeen tähän erotukseen voimassa olevaa tullimaksua. Tässä yhteydessä OLAF kehotti HMRC:tä toteuttamaan kaikki asianmukaiset toimenpiteet mainitun määrän perimiseksi ja soveltamaan riski-indikaattoreita.

79. Marraskuun 2016 ja lokakuun 2018 välisenä aikana komission valtuuttamat edustajat tekivät asetuksen N:o 608/2014 perinteisten omien varojen valvontaa ja seurantaa koskevien säännösten nojalla viisi tarkastusta, jotka koskivat erityisesti aliarvotusta.

80. Tarkastusoperaatio 16-11-1 toteutettiin 14.–18.11.2016, ja todettuaan, että kirjanpidossa B kumottujen tullimaksujen määrät vastasivat tullivelan lisäystä, jonka maksamista oli alun perin vaadittu lähettämällä 24 kappaletta C18 Snake ‑maksuunpanopäätöksiä, jotka koskivat Snake-operaation yhteydessä havaittua aliarvotettua tuontia mutta jotka sittemmin peruutettiin, komissio kehotti Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisia määrittämään kaikkien kyseessä olevien tuonti-ilmoitusten tullausarvon, laskemaan uudelleen näiden arvojen perusteella perittävät lisätullit, merkitsemään vastaavat velat kirjanpitoon B ja perimään kyseessä olevat määrät viipymättä.

81. Se myös tiedusteli mainituilta viranomaisilta, sovelsivatko ne korjattuihin keskihintoihin perustuvaa välinettä, jonka OLAF oli kehittänyt aliarvotetun tuonnin havaitsemiseksi, tekivätkö ne fyysisiä tarkastuksia tulliselvityksessä ja vaativatko ne järjestelmällisesti vakuuden antamista niiden tullien kattamiseksi, joiden maksamista voitiin vaatia täytäntöönpanoasetuksen 248 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

82. Tarkastusoperaatiossa 17-11-1, joka toteutettiin 8.–12.5.2017, komissio valitsi paikalla tehtäviä tarkastuksia varten 12 vuoden 2017 ensimmäisellä neljänneksellä jätettyä tuonti-ilmoitusta, joissa ilmoitetut arvot olivat erityisen alhaisia. Tutkimus osoitti, että kyseisten ilmoitusten kattamat 12 erää oli luovutettu vapaaseen liikkeeseen unionissa tekemättä tarkastuksia ja asettamatta vakuutta. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset vahvistivat, etteivät ne olleet toteuttaneet toimia, joita OLAF oli vaatinut Snake-operaation jälkeen vuonna 2014 ja myöhemmin uudelleen tarkastuskertomuksessa 16-11-1. Ne selittivät tämän johtuneen lähinnä niiden oikeudellisten neuvonantajien arviosta, jonka mukaan hyväksyttävää arviointimenetelmää ei ollut käytettävissä. Niiden mukaan Breach-operaation yhteydessä perustettu toimintaryhmä oli kuitenkin tarkastanut kyseessä olevan tuonnin.

83. Tarkastusoperaatiossa 17-11-2, joka toteutettiin 13.–17.11.2017, komission edustajat tutkivat viisi arvoltaan erityisen alhaista tuonti-ilmoitusta, jotka koskivat Snake-operaation yhteydessä mahdollisiksi petoksen tekijöiksi jo yksilöityjä maahantuojia, käyttäen perusteena yhtä kyseisen operaation johdosta lähetetyistä 24:stä C18 Snake ‑maksuunpanopäätöksestä, joka koski 62 003 024, 23 Englannin punnan kokonaismäärää. Osoittautui kuitenkin mahdottomaksi jäljittää eri tuonti-ilmoituksia vastaavia velkoja, millä voitiin HMRC:n mukaan perustella kyseisten velkojen kumoaminen.

84. Kyseisen operaation aikana Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ilmoittivat komission edustajille HMRC:n 12.10.2017 käynnistämästä Swift Arrow ‑nimisestä operaatiosta. Yhdistynyt kuningaskunta selitti, että kyseisen operaation yhteydessä käytetyt riskiprofiilit perustuivat OLAFin asettamien kynnysarvojen sijasta kansallisiin kynnysarvoihin tai riskiprofiileihin, jotka HMRC oli asettanut pelkästään Yhdistyneeseen kuningaskuntaan suuntautuvan tuonnin perusteella. Näitä kynnysarvoja sovellettiin kuitenkin vain tiettyihin toimijoihin, joiden oli ennakolta havaittu osallistuneen aktiivisesti petolliseen kaupankäyntiin. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset suorittavat näiden riskiprofiilien avulla löydetyille konteille fyysisen tarkastuksen tulliselvityksessä. Jos ne katsovat, ettei ilmoitettu arvo ollut perusteltu, ne vaativat vakuudeksi maksun ennen tavaroiden luovutusta.

85. Tarkastusoperaatiossa 18-11-1, joka toteutettiin 16.–20.4.2018, komission edustajat tarkastivat 25 tuonti-ilmoitusta, jotka liittyivät Swift Arrow ‑operaatiosta 12.10.2017 alkaneeseen ja 31.12.2017 päättyneeseen ajanjaksoon. Todettiin, että HMRC:n laatiman riskiprofiilin avulla havaittiin vain seitsemän niistä 25 kirjanpitoviennistä, joiden ilmoitettu arvo oli erittäin alhainen, ja että 18 muuta konttia oli luovutettu vapaaseen liikkeeseen riitauttamatta tullausarvoa. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset totesivat, että Swift Arrow ‑operaation käynnistämisen jälkeen riskiprofiilia oli mukautettu sisällyttämällä siihen enemmän toimijoita, yhdistetyn nimikkeistön koodeja (CN-koodeja) ja saapumispaikkoja, joten jos kyseessä oleva tuonti oli tapahtunut huhtikuussa 2018, profiilin avulla oli niiden mukaan havaittu 11 muuta kirjanpitovientiä.

86. Kyseisten viranomaisten mukaan useat valituista toimijoista olivat lisäksi keskeyttäneet tuonnin heti, kun ne oli sisällytetty riskiprofiileihin, ja niille oli tehty tavaroiden luovutusta edeltäviä tarkastuksia ja niitä oli pyydetty maksamaan vakuus ennen tavaroiden luovutuksen sallimista.

87. Nämä viranomaiset kieltäytyivät kuitenkin ilmaisemasta tietoja laskentamenetelmästä, jota HMRC käytti määrittääkseen Swift Arrow ‑operaation yhteydessä vaaditut vakuudet ja laatiakseen jälkeenpäin perintämääräykset eli C18 Snake ‑maksuunpanopäätökset.

88. Toukokuussa 2018 Yhdistynyt kuningaskunta lähetti Breach-operaation yhteydessä C18-maksuunpanopäätöksiä (jäljempänä C18 Breach ‑maksuunpanopäätökset), joiden kokonaismäärä oli 25 miljoonaa Englannin puntaa vuotta 2015 edeltävältä ajanjaksolta.

89. Tarkastusoperaatiossa 18-11-2, joka toteutettiin 8.–12.10.2018, Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset kieltäytyivät edelleen luovuttamasta tietoja laskentamenetelmästä. Ne kuitenkin vahvistivat todenneensa huhtikuussa 2018 kaiken kaikkiaan 19434197,73 Englannin puntaa lisätulleja seitsemän sellaisen toimijan osalta, joista useat olivat olleet jo Snake-operaation kohteena.

B Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely

90. Komissio tiedusteli 24.3.2017 ja 28.7.2017 päivätyillä kirjeillä Yhdistyneeltä kuningaskunnalta OLAFin kertomukselle suunnitelluista jatkotoimenpiteistä. Se ilmoitti, ettei se ollut saanut Yhdistyneeltä kuningaskunnalta konkreettisia lisätietoja ja ettei mikään viitannut siihen, että kyseinen valtio oli toteuttanut asianmukaiset toimenpiteet kyseisessä kertomuksessa todetun aliarvotuspetoksen torjumiseksi. Koska päinvastaisia tietoja ei ollut, komissio ilmoitti, että se katsoi olevansa velvollinen vaatimaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa asettamaan käyttöön OLAFin määrittämiä menetyksiä vastaavan määrän perinteisiä omia varoja (miinus kantokulut).

91. Yhdessä kolmesta kirjeestä, jotka oli päivätty 28.7.2017, komissio vaati myös, että sille ilmoitetaan jatkotoimista, joita Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset aikovat toteuttaa tarkastusoperaatiota 16‑11-1 koskevan raportin johdosta, ja toisti tältä osin vaatimuksensa saada käyttöönsä oikeudellinen arviointi, jonka perusteella 24 lähetettyä C18 Snake ‑maksuunpanopäätöstä oli kumottu, sekä luettelon kuhunkin 24 maksuunpanopäätökseen liittyvistä kirjanpitovienneistä, mukaan lukien tullivelkojen vahvistamiseksi tehdyt laskelmat.

92. Yhdistynyt kuningaskunta vastasi näihin vaatimuksiin 8.8.2017 ja 12.10.2017 päivätyillä kirjeillä. Yhdistynyt kuningaskunta korosti heti aluksi OLAFin kertomuksen osalta, että aliarvotusta koskevan ongelman torjumiseksi oli toteutettu toimenpiteitä, esimerkiksi käynnistetty Breach-operaatio. Sen mukaan unionin oikeudessa ei myöskään edellytetä tietyn valvontamallin käyttöä, joten kunkin jäsenvaltion on päätettävä parhaasta tavasta valvoa lain noudattamista. Tavaroiden luovutusta edeltävät tarkastustoimenpiteet, mukaan lukien vakuuksien vaatiminen, eivät Yhdistyneen kuningaskunnan mukaan ole luonteeltaan tehokkaampia kuin sen jälkikäteen toteuttamat toimenpiteet. Sen mukaan OLAFin menetelmät, siltä osin kuin ne perustuvat unionin tasolla vahvistettuihin tietoihin, eivät ole luotettavia eivätkä tarkoituksenmukaisia Yhdistyneen kuningaskunnan kannalta. Kyseinen malli on Yhdistyneen kuningaskunnan mukaan puutteellinen, ja tästä syystä se kehitti oman toimintamallinsa, jossa ei sen mukaan ole OLAFin menetelmien heikkouksia. Tarkastuskertomuksen 16-11-1 jatkotoimista Yhdistynyt kuningaskunta totesi, että syynä 24:n C18 Snake ‑maksuunpanopäätöksen kumoamiseen ja niitä vastaavien määrien poistamiseen kirjanpidosta B oli se, ettei se pystynyt todistamaan maahantuotujen tavaroiden todellisten arvojen määrää, mutta että asiantuntijaryhmä ratkaisee kyseisen ongelman Breach-operaation yhteydessä. Yhdistynyt kuningaskunta toisti lopuksi, ettei se voinut noudattaa vaatimusta C18 Snake ‑maksuunpanopäätösten kumoamiseen johtaneen HMRC:n oikeudellisen arvioinnin käyttöön antamisesta, ja vetosi tältä osin luottamuksellisuutta ja asianajajan ja hänen asiakkaansa välistä ammattisalaisuutta koskeviin perusteisiin.

93. Komissio osoitti Yhdistyneelle kuningaskunnalle 9.3.2018 virallisen huomautuksen.

94. Yhdistynyt kuningaskunnan vastasi kyseiseen huomautukseen 22.6.2018. Vastauksensa liitteessä Yhdistynyt kuningaskunta vaati, että sille toimitettaisiin täydellinen versio OLAFin kertomuksesta, koska sillä oli käytössään vain vajavainen versio siitä, ja että komissio vastaisi yksityiskohtaisiin kysymyksiin, jotka koskivat maksettavaksi vaadittujen perinteisten omien varojen määrien laskentamenetelmää.

95. Komissio osoitti 24.9.2018 Yhdistyneelle kuningaskunnalle perustellun lausunnon, jossa se muun muassa vastasi kyseisen valtion 22.6.2018 päivätyn kirjeensä liitteessä esittämiin vaatimuksiin ja asetti vastauksen määräajaksi kaksi kuukautta.

96. Koska komissio ei saanut Yhdistyneeltä kuningaskunnalta vastausta perusteltuun lausuntoon määräajassa, se päätti 19.12.2018 nostaa unionin tuomioistuimessa nyt käsiteltävän jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen ilmoitettuaan sitä ennen 18.12.2018 Yhdistyneelle kuningaskunnalle tekevänsä kyseisen päätöksen seuraavana päivänä.

97. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ja komissio pitivät 9.1.2019 teknisen kokouksen, jossa konsultointiyritys esitti Yhdistyneen kuningaskunnan toimeksiannosta laadittuun kertomukseen sisältyvät päätelmänsä.

98. Yhdistynyt kuningaskunta toimitti 11.2.2019 komissiolle perusteltuun lausuntoon antamansa vastauksen, joka muodostui saatteesta ja konsultointiyrityksen kertomuksen sisältävästä liitteestä.

IV Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa

99. Komissio nosti 7.3.2019 nyt käsiteltävän kanteen, koska se katsoi, ettei Yhdistyneen kuningaskunnan esittämillä perusteluilla voitu kumota perustellussa lausunnossa esitettyjä väitteitä.

100. Belgian kuningaskunta, Helleenien tasavalta, Latvian tasavalta, Portugalin tasavalta, Slovakian tasavalta ja Viron tasavalta (jäljempänä yhdessä väliintulijat) ovat esittäneet väliintulokirjelmiä Yhdistyneen kuningaskunnan tueksi nyt käsiteltävässä asiassa.

101. Yhdistynyt kuningaskunta esitti 6.6.2020 päivätyllä kirjeellä asian selvittämistoimia tai prosessinjohtotoimia koskevan pyynnön, jossa se vaati, että unionin tuomioistuin velvoittaa komissiota vastaamaan tiettyihin kysymyksiin, joista osa oli jo esitetty Yhdistyneen kuningaskunnan komissiolle 22.6.2018 ja 22.3.2019 osoittamissa tietopyynnöissä. Yhdistynyt kuningaskunta vaati 11.4.2019 päivätyssä kirjeessä, että unionin tuomioistuin velvoittaa komission vastaamaan 22.3.2019 päivätyssä pyynnössä esitettyihin kysymyksiin (jäljempänä uudelleen määritelty tietopyyntö). ( 26 )

102. Unionin tuomioistuin esitti 14.10.2020 päivätyssä kirjeessä komissiolle ja Yhdistyneelle kuningaskunnalle kirjallisesti vastattavia kysymyksiä. Asianosaiset vastasivat niihin 16.10.2020 päivätyillä asiakirjoilla.

103. Istunnossa, joka pidettiin 8.12.2020, suullisia huomautuksia esitti yhtäältä Yhdistynyt kuningaskunta, jota tukivat väliintulijoina Latvian tasavalta, Portugalin tasavalta ja Viron tasavalta, sekä toisaalta komissio. Näitä osapuolia pyydettiin keskittymään suullisissa lausumissaan tämän ratkaisuehdotuksen edellisessä kohdassa mainittujen vastausten sisältöön.

V Asianosaisten vaatimukset

104. Komissio vaatii kanteessaan unionin tuomioistuinta toteamaan, että – koska Yhdistynyt kuningaskunta ei ole ottanut kirjanpitoon oikeita tullimaksujen määriä eikä asettanut käyttöön perinteisten omien varojen ja [ALV-perusteisten] omien varojen oikeaa määrää siltä osin kuin kyse on tietystä tekstiilituotteiden ja jalkineiden tuonnista Kiinan kansantasavallasta, se ei ole noudattanut päätöksen 2014/335 2 ja 8 artiklan, päätöksen 2007/436 2 ja 8 artiklan, asetuksen N:o 609/2014 2, 6, 9, 10, 12 ja 13 artiklan, asetuksen N:o 1150/2000 2, 6, 9, 10, 11 ja 17 artiklan, asetuksen N:o 1553/89 2 artiklan sekä unionin tullikoodeksin 105 artiklan 3 kohdan ja yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdan mukaisia jäsenyysvelvoitteitaan – tämä on seurausta siitä, että se ei ole noudattanut SEU 4 artiklan 3 kohdan, SEUT 325 artiklan ja SEUT 310 artiklan 6 kohdan, unionin tullikoodeksin 3 ja 46 artiklan, yhteisön tullikoodeksin 13 artiklan, soveltamisasetuksen 248 artiklan 1 kohdan, täytäntöönpanoasetuksen 244 artiklan sekä direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan b ja d alakohdan, 83, 85, 86 ja 87 artiklan ja 143 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 2 kohdan mukaisia jäsenyysvelvoitteitaan – [Vastaavat perinteisten omien varojen menetykset, [jotka on asetettava] unionin talousarvion käyttöön (miinus kantokulut), ovat seuraavat: – 496025324,30 euroa vuonna 2017 (11.10.2017 mukaan luettuna); – 646809443,80 euroa vuonna 2016; – 535290329,16 euroa vuonna 2015; – 480098912,45 euroa vuonna 2014; – 325230822,55 euroa vuonna 2013; – 173404943,81 euroa vuonna 2012; – 22777312,79 euroa vuonna 2011.] ( 27 ) – koska Yhdistynyt kuningaskunta ei ole toimittanut komissiolle kaikkia tietoja, jotka ovat tarpeen perinteisten omien varojen menetysten määrän vahvistamiseksi, ja koska se ei ole esittänyt pyydettyä HMRC:n oikeudellisen osaston tekemän oikeudellisen arvioinnin sisältöä tai vahvistettujen tullivelkojen peruuttamiseen johtaneen päätöksen perusteluja, se ei ole noudattanut SEU 4 artiklan 3 kohdan ja asetuksen N:o 608/2014 2 artiklan 2 kohdan ja 3 kohdan d alakohdan mukaisia jäsenyysvelvoitteitaan; ja – Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

105. Yhdistynyt kuningaskunta vaatii, että unionin tuomioistuin – toteaa, että kanne on jätettävä kokonaan tai osittain tutkimatta – toteaa toissijaisesti, että – Yhdistynyt kuningaskunta ei ole jättänyt noudattamatta velvoitettaan torjua petoksia, olipa kyse sitten perinteisistä omista varoista tai vilpittömästä yhteistyöstä – Yhdistyneen kuningaskunnan toteuttamat toimenpiteet eivät ole vaikuttaneet unionin talousarvioon, minkä vuoksi sitä ei voida velvoittaa maksamaan unionille minkäänlaista korvausta – toissijaisesti, jos unionin tuomioistuin toteaa, että jonkin tietyn jäsenyysvelvoitteen noudattamatta jättäminen on aiheuttanut unionille menetyksen, antaa Yhdistyneelle kuningaskunnalle mahdollisuuden arvioida ja ilmoittaa vastuun toteamisen johdosta aiheutuvat perinteiset omat lisävarat eikä määritä itse näihin varoihin kohdistuvien menetysten määrää – vielä toissijaisimmin, siltä varalta, että unionin tuomioistuin päättää ratkaista perinteisten omien varojen menetyksiin liittyvän vaatimuksen, tutkii Yhdistyneen kuningaskunnan näistä varoista tekemän arvion – kaikkein toissijaisimmin, jos unionin tuomioistuin ei hyväksy Yhdistyneen kuningaskunnan valitsemia menetelmiä, ”myöntää, että komission on perinteisten omien varojen menetyksiä arvioidessaan noudatettava jäsenvaltiota vastaan nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin sovellettavaa todistelusäännöstöä, mitä se ei ole tehnyt” – hylkää arvonlisäverosta kertyviä omia varoja koskevan vaatimuksen oikeusperustan puuttumisen ja sen vuoksi, että niiden määrää ei ole määritetty, ja – velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

106. Kaikki väliintulijoina olevat jäsenvaltiot vaativat lähinnä kanteen hylkäämistä. Slovakian tasavalta ja Portugalin tasavalta vaativat lisäksi, että komissio velvoitetaan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

VI Kanne

107. Ennen komission kanteensa tueksi esittämien kanneperusteiden tutkimista on tarkasteltava Yhdistyneen kuningaskunnan vastineessaan (osa A) esittämät oikeudenkäyntiväitteet. Pääasian osalta komission kanne jakautuu lähinnä neljään kanneperusteeseen. Komissio väittää ensinnäkin, että rikkomisajanjakson aikana Yhdistynyt kuningaskunta ei toteuttanut toimenpiteitä unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi, ja tämä laiminlyönti merkitsee sekä unionin taloudellisten etujen suojaamiseen ja petostentorjuntaan liittyvien yleisten velvoitteiden noudattamatta jättämistä että sitä, että tulliviranomaiset laiminlöivät velvoitteen toteuttaa toimenpiteitä unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi, tehdä riskianalyysiin perustuvia tarkastuksia ja vaatia vakuuksien maksamista (osa B). Komissio väittää toiseksi, että Yhdistynyt kuningaskunta rikkoi omia varoja koskevan lainsäädännön säännöksiä, koska maahantuotujen tavaroiden tullimaksuja ei laskettu oikein ja koska kyseisiin tulleihin liittyvien omien varojen määriä ei vahvistettu eikä asetettu unionin talousarvion käyttöön silloin kuin olisi pitänyt (osa C). Kolmanneksi on tutkittava väite, joka koskee SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistetun vilpittömän yhteistyön periaatteen loukkaamista (osa D). Komissio väittää neljänneksi lähinnä, että koska Yhdistynyt kuningaskunta ei määrittänyt aliarvotettujen tavaroiden tullausarvoa oikein niiden maahantuonnin yhteydessä sen vuoksi, ettei tehokkaita tarkastustoimenpiteitä toteutettu, se rikkoi arvonlisäverolainsäädäntöä eikä asettanut unionin talousarvion käyttöön kaikkia arvonlisäverosta kertyviä omia varoja (osa E).

A Tutkittavaksi ottaminen

108. Yhdistynyt kuningaskunta esittää vastineessaan viisi oikeudenkäyntiväitteiden ryhmää, jotka koskevat ensinnäkin puolustautumisoikeuksien loukkaamista oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä ja unionin tuomioistuimen menettelyssä, toiseksi oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn ja kanteen sääntöjenvastaisuutta siltä osin kuin on kyse arvonlisäveron tileihin kirjaamisesta tullimenettelyn 42 nojalla, ( 28 ) kolmanneksi sitä, että komissio loukkasi luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteita, estoppel-periaatetta ja vilpittömän yhteistyön periaatetta, neljänneksi sitä, että SEUT 258 artiklan nojalla ei ole mahdollista velvoittaa asettamaan käyttöön kyseisiä rahamääriä, ja viidenneksi kanteen ennenaikaisuutta ajanjaksolla 1.5.2015–11.10.2017.

109. Toisen kanneperusteen mukaan tullimaksuja vastaavia omien varojen määriä ei todettu eikä asetettu unionin talousarvion käyttöön annetussa määräajassa, ja viides oikeudenkäyntiväite liittyy olennaisesti kyseisen kanneperusteen aineellisten väitteiden tutkimiseen. Näin ollen Yhdistyneen kuningaskunnan väitteellä, joka koskee liian aikaisin nostetun kanteen ennenaikaisuutta ajanjaksolla 1.5.2015–11.10.2017 ja jonka se esitti kyseisen oikeudenkäyntiväitteen yhteydessä, pyritään tosiasiallisesti kyseenalaistamaan toisen kanneperusteen yhteydessä esitetty jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva väite ja rajoittamaan niiden perinteisten omien varojen menetysten määrää, joiden toteamista komissio vaatii. Ehdotan siis, että viides oikeudenkäyntiväitteiden ryhmä tutkitaan toisen kanneperusteen asiasisällön tutkimisen yhteydessä.

110. Näin ollen on ensin tutkittava neljä ensimmäistä oikeudenkäyntiväitteiden ryhmää sen ratkaisemiseksi, voidaanko komission nostama jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne ottaa tutkittavaksi.

1. Oikeudenkäyntiväite, joka koskee Yhdistyneen kuningaskunnan puolustautumisoikeuksien loukkaamista oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä ja unionin tuomioistuimen menettelyssä

111. Yhdistynyt kuningaskunta väittää lähinnä, että nyt käsiteltävää kannetta ei voida ottaa tutkittavaksi sillä perusteella, että sen puolustautumisoikeuksia on loukattu oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä ja unionin tuomioistuimen menettelyssä.

112. Aluksi on yhtäältä muistettava vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenevän oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn osalta, että siinä pyritään antamaan kyseessä olevalle jäsenvaltiolle tilaisuus samanaikaisesti mukautua unionin oikeudessa sille asetettuihin velvoitteisiin ja tehokkaasti puolustautua komission esittämiä väitteitä vastaan. ( 29 ) Tämän menettelyn virheettömyys on EUT-sopimuksessa tavoiteltu olennainen tae, jotta yhtäältä kyseisen jäsenvaltion oikeuksia voidaan suojata ja jotta toisaalta voidaan varmistaa, että oikeusriita, joka mahdollisesti tulee käsiteltäväksi oikeudenkäyntimenettelyssä, on selkeästi määritelty. ( 30 )

113. On lisäksi niin, että vaikka perustellussa lausunnossa on selitettävä johdonmukaisesti ja yksityiskohtaisesti ne syyt, joiden vuoksi komissio on vakuuttunut siitä, että kyseinen jäsenvaltio on jättänyt noudattamatta perussopimuksen mukaan sille kuuluvaa velvoitetta, viralliselle huomautukselle ei voida asettaa yhtä tiukkoja täsmällisyysvaatimuksia kuin perustellulle lausunnolle, koska se voi väistämättäkin olla vain alustava ja suppea esitys jäsenvaltiota vastaan esitetyistä väitteistä. Mikään ei siis estä komissiota esittämästä perustellussa lausunnossa yksityiskohtaisesti niitä väitteitä, joihin se on yleisluonteisemmin vedonnut virallisessa huomautuksessa. ( 31 )

114. Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on toisaalta todettu oikeudenkäyntimenettelystä, että SEUT 258 artiklaan perustuvassa kanteessa on esitettävä väitteet johdonmukaisesti ja täsmällisesti, jotta jäsenvaltio ja unionin tuomioistuin voivat arvioida tarkasti sen unionin oikeuden rikkomisen laajuuden, josta jäsenvaltiota moititaan; tämä on välttämätön edellytys sille, että kyseinen jäsenvaltio voi käyttää hyödyllisesti puolustautumisoikeuksiaan ja että unionin tuomioistuin voi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta väitetyllä tavalla. ( 32 ) Komission kanteessa on erityisesti esitettävä johdonmukaisesti ja yksityiskohtaisesti syyt, joiden vuoksi se on vakuuttunut siitä, että kyseinen jäsenvaltio on jättänyt noudattamatta jotakin sille perussopimusten perusteella kuuluvista velvoitteista. ( 33 )

115. Tämän oikeuskäytännön perusteella on ratkaistava, onko komissio taannut Yhdistyneen kuningaskunnan puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä ja nyt vireillä olevassa menettelyssä.

116. Yhdistynyt kuningaskunta väittää ensinnäkin, että sen puolustautumisoikeuksia on loukattu, koska komissio ei toteuttanut sen ensimmäiseen tietopyyntöön ( 34 ) eikä uudelleen määriteltyyn tietopyyntöön liittyviä riittäviä jatkotoimia etenkään siltä osin kuin on kyse tiedoista, jotka olivat Yhdistyneen kuningaskunnan mukaan tarpeen, jotta se voisi laskea uudelleen komission kannekirjelmässään vaatimien perinteisten omien varojen määrän.

117. Vastauskirjelmässään Yhdistynyt kuningaskunta väittää, että komission vastauskirjelmässään antamien yksityiskohtaisten teknisten tietojen perusteella sen ei edelleenkään ole mahdollista laskea uudelleen kyseistä määrää. Sen mukaan merkittäviä epäselvyyksiä liittyy edelleen erityisesti menetelmään, jota komissio käytti tietojen korjaamiseen, ja siihen, vastaavatko Yhdistyneen kuningaskunnan käytettävissä olevat koostamattomat tiedot komission perinteisten omien varojen menetyksiä koskevissa laskelmissaan käyttämiä koostettuja päivittäisiä tietoja eli Surveillance 2 ‑tietoja.

118. Yhdistynyt kuningaskunta katsoo komission loukanneen sen puolustautumisoikeuksia ja vilpittömän yhteistyön periaatetta toimittamalla sille osan vaadituista tiedoista myöhässä eli vastauskirjelmävaiheessa. Se riitauttaa myös sen, että komissio kieltäytyi antamasta sille tietoja toimenpiteistä, joita muut jäsenvaltiot toteuttivat kyseessä olevan aliarvotuspetoksen torjumiseksi. Yhdistyneen kuningaskunnan mukaan se olisi välttämättä tarvinnut kyseisiä tietoja puolustautuakseen komission esittämiltä väitteiltä, joiden mukaan muissa jäsenvaltioissa oli toteutettu asianmukaisia toimenpiteitä ja saavutettu tuloksia aliarvotetun tuonnin torjumisessa. Se väittää kyseisten tietojen olevan merkityksellisiä myös sen määrittämiseksi, kuuluvatko Yhdistyneen kuningaskunnan toteuttamat toimenpiteet sen harkintavaltaan ja ovatko ne järkevä keino torjua kyseessä oleva petos, ja väitteiden esittämiseksi syy-yhteydestä Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten virheellisen menettelyn ja sen välillä, ettei perinteisiä omia varoja kirjattu tileihin.

119. Yhdistynyt kuningaskunta arvostelee toiseksi komissiota siitä, että se vaaransi Yhdistyneen kuningaskunnan mahdollisuuden saada käyttöönsä kaikki puolustuksensa kannalta välttämättömät tiedot, koska se ei antanut sille vaadittuja tietoja perinteisiin omiin varoihin liittyvistä laskelmistaan vuosien 2011–2014 osalta.

120. Mielestäni nämä argumentit on hylättävä.

121. Siitä oikeudenkäyntiväitteestä, jonka mukaan viralliseen huomautukseen 22.6.2018 annetun vastauksen yhteydessä esitettyyn tietopyyntöön ei vastattu, on mielestäni todettava, että 23.9.2018 antamassaan perustellussa lausunnossa ( 35 ) komissio vastasi nimenomaisesti kyseiseen pyyntöön.

122. Viralliseen huomautukseen antamassaan vastauksessa Yhdistynyt kuningaskunta arvosteli komissiota erityisesti siitä, että OLAFin 1.3.2017 päivätyn kertomuksen liite 2 ei ollut täydellinen ja että siitä puuttui useita sivuja. Tältä osin komissio selitti perustellussa lausunnossa, että kyseinen liite oli korvattu OLAFin 1.3.2017 päivätyn kertomuksen liitteellä 7, joka sisälsi kattavat tiedot OLAFin käyttämistä menetelmistä. Se lisäsi, että liite 2 perustui asiakirjoihin, jotka oli jaettu Yhdistyneelle kuningaskunnalle sen ja OLAFin 28.7.2015 pitämässä kokouksessa. Näin ollen komissio esitti OLAFin menetelmät perustellussa lausunnossaan OLAFin kertomuksen ( 36 ) liitteeseen 7 sisältyvien kahden asiakirjan muodossa, ja nämä asiakirjat oli lisäksi sisällytetty unionin tuomioistuimelle esitettyyn kannekirjelmään.

123. Tästä seuraa, että perusteltu lausunto sisältää täydellisen selvityksen kyseisestä korvaamisesta, mikä ei mielestäni ole omiaan vaikeuttamaan perustellussa lausunnossa Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan esitettyjen väitteiden ymmärtämistä. Näin ollen ei voida katsoa, että kyseisen jäsenvaltion puolustautumisoikeuksia olisi loukattu.

124. Yhdistynyt kuningaskunta väittää lisäksi, että sen puolustautumisoikeuksia loukattiin, koska komissio ei vastannut sen uudelleen määriteltyyn tietopyyntöön, joka esitettiin komissiolle nyt käsiteltävän kanteen nostamisen jälkeen eli 7.3.2019. Tämä väite jakautuu lähinnä neljään osaan.

a) Korjattua keskihintaa, hyväksyttävää vähimmäishintaa ja arvioituja omien varojen menetyksiä koskevan laskelman tietojen toimittaminen

125. Tällä ensimmäisellä väitteellä Yhdistynyt kuningaskunta arvostelee komissiota siitä, ettei se antanut sille korjattua keskihintaa, hyväksyttävää vähimmäishintaa ja arvioituja omien varojen menetyksiä koskeviin laskelmiin käytettyjä tietoja eikä keinoja ymmärtää, miten se käytti kyseisiä tietoja.

126. Tältä osin on todettava, että vastauskirjelmässään komissio vastaa uudelleen määritellyssä tietopyynnössä esitettyihin kysymyksiin, jotka koskevat korjatun keskihinnan ja hyväksyttävien vähimmäishintojen laskemista sekä perinteisten omien varojen menetysten arviointia. Se selittää siinä muun muassa, että Yhdistetyllä kuningaskunnalla on aina ollut täysi oikeus tutustua käytettyihin tietoihin, erityisesti ladattavaan tiedostoon DL 53, jotta se voi laskea korjatun keskihinnan 28 jäsenvaltion unionin osalta ja arvioida perinteisiä omia varoja koskevat menetykset JRC:n Theseus-verkkosivuston ( 37 ) avulla, ja että sillä on ollut täysi oikeus tutustua kyseiseen sivustoon vuodesta 2010 lähtien, koska se on tehnyt simulaatioita kyseisten tietojen perusteella. ( 38 ) OLAFin kertomuksen liitteeseen 7 sisältyvissä kertomuksissa ( 39 ) selitettiin erityisesti ensinnäkin korjatun keskihinnan ja hyväksyttävän vähimmäishinnan laskentamenetelmät ja tietojen ”siivoamiseen” käytetyt menetelmät sekä menetysten arviointi (eli ilmoitetun hinnan ja korjatun keskihinnan välinen erotus), toiseksi annettiin korjattujen keskihintojen luettelo kunkin tuoteryhmän osalta, kolmanneksi luotiin katsaus menettelytapoihin korjattua keskihintaa koskevan tiedon hankkimiseksi 28 jäsenvaltion unionin osalta Theseus-verkkosivustolta ja neljänneksi esitettiin taustasyyt sille, miksi hyväksyttävän vähimmäishinnan tasoksi päätettiin asettaa 50 prosenttia suhteessa korjattuun keskihintaan. OLAFin kertomuksen liite 7 sisällytettiin lisäksi kannekirjelmän liitteeseen 35, ( 40 ) ja komissio viittasi siihen perustellussa lausunnossa. Näin ollen vaikuttaa siltä, että kyseiset tiedot ja asiakirjat olivat Yhdistyneen kuningaskunnan tiedossa ja että sen oli niiden perusteella mahdollista tarvittaessa toistaa komission tekemät laskelmat. Tavaroiden määrien osalta Yhdistynyt kuningaskunta pyysi perinteisten omien varojen menetysten arvioimiseksi myös jäljennöksen koko käytetystä Surveillance 2 ‑tietokannasta voidakseen itse laskea kyseiset menetykset. Tältä osin – kuten komissio selitti – on kyse tietokannasta, jonka kyseinen toimielin on laatinut ja johon on koottu tiedot muun muassa jäsenvaltioiden itse ilmoittamista määristä. Komissio selitti siten kantajan vastauksessaan, että kyseiset tiedot perustuivat yksinomaan Yhdistyneen kuningaskunnan komission yksiköille toimittamiin ja pelkästään kyseiseen tietokantaan kirjattuihin tuontitietoihin. ( 41 )

127. Vastauskirjelmässään Yhdistynyt kuningaskunta myöntää, että komission vastauskirjelmässään toimittamilla tiedoilla täytettiin molemmat tiedonsaantipyynnöt. Se kuitenkin arvostelee näiden tietojen toimittamista myöhässä. Tältä osin – kun otetaan huomioon edellisessä kohdassa annetut selvitykset – on todettava, että komission käyttämä korjatun keskihinnan ja hyväksyttävän vähimmäishinnan laskentatapa sekä perinteisten omien varojen menetysten arviointitapa ilmoitettiin Yhdistyneelle kuningaskunnalle (ja ne olivat siis sen tiedossa), kuten OLAFin kertomuksen liitteeseen 7 sisältyvistä selityksistä ilmenee. Näin ollen vastaukseen liittyvien tietojen ei voida katsoa olevan uusia.

128. Koska komission käyttämät tiedot olivat asiakirjoja, joihin Yhdistyneellä kuningaskunnalla oli oikeus tutustua, ja koska komissio selitti ennen nyt käsiteltävää asiaa ja sen aikana, millä tavoin tällä jäsenvaltiolla oli mahdollisuus tutustua kyseisiin tietoihin ja toistaa komission suorittamat laskelmat, on siis katsottava, että kaikki Yhdistyneen kuningaskunnan uudelleen määritellyssä tietopyynnössä pyytämät tiedot 28 jäsenvaltion unionin korjatuista keskihinnoista, hyväksyttävistä vähimmäishinnoista ja omien varojen menetyksistä olivat jo sen saatavilla.

b) C18 Snake ‑maksuunpanopäätösten perusteella vuosien 2011–2014 osalta suoritettuihin laskelmiin liittyvät tiedot

129. Tällä toisella väitteellä Yhdistynyt kuningaskunta arvostelee vastineessaan komissiota siitä, ettei sillä ollut oikeutta tutustua kaikkiin puolustuksensa kannalta välttämättömiin tietoihin sen vuoksi, että vuotta 2014 edeltävät tulli-ilmoitukset oli tuhottu, koska niiden säilytysaika oli vain neljä vuotta. Uudelleen määritellyssä tietopyynnössään Yhdistynyt kuningaskunta pyysi lisäksi tietoja, jotka liittyvät komission vuosien 2011–2014 osalta tekemiin laskelmiin.

130. On kuitenkin todettava, että vastauskirjelmänsä liitteessä ( 42 ) Yhdistynyt kuningaskunta toimitti unionin tuomioistuimelle taulukon lähettämistään 23:sta C18 Snake ‑maksuunpanopäätöksestä, jäljennökset näistä päätöksistä ja laskentataulukot, joihin sisältyivät sen käyttämät laskelmat. Näin ollen oikeudenkäyntiväite, joka koskee C18 Snake ‑maksuunpanopäätösten perusteella vuosien 2011–2014 osalta tehtyihin laskelmiin liittyviä tietoja, ei voi menestyä. On lisäksi todettava, että siltä osin kuin Yhdistynyt kuningaskunta pyrkii riitauttamaan komission kyseisten maksuunpanopäätösten perusteella tekemien laskelmien paikkansapitävyyden, se yrittää tosiasiallisesti kyseenalaistaa komission arvion mainittuun ajanjaksoon liittyvistä perinteisten omien varojen menetyksistä. Tällainen riitauttaminen tutkitaan kuitenkin nyt käsiteltävän kanteen toisen kanneperusteen, joka liittyy omia varoja koskeviin säännöksiin ja kyseisten varojen arviointiin, yhteydessä.

c) Tietoisuus muiden jäsenvaltioiden käytännöistä OLAFin menetelmien käytön osalta

131. Tällä kolmannella väitteellä Yhdistynyt kuningaskunta haluaa selvittää muiden jäsenvaltioiden käytännöt siltä osin kuin on kyse OLAFin menetelmien käytöstä riskianalyysivälineenä mahdollisten tulliselvitystä edeltävien tarkastusten toteuttamista (tai toteuttamatta jättämistä) silmällä pitäen.

132. Vaikka muiden jäsenvaltioiden menettelytapoja koskeva vertailuanalyysi voisi osoittautua hyödylliseksi Yhdistyneen kuningaskunnan tekemien valintojen järkevyyttä koskevan väitteen toteen näyttämiseksi, muiden jäsenvaltioiden asiaan liittyvien käytäntöjen analysointi ei voi vaikuttaa Yhdistyneen kuningaskunnan puolustautumisoikeuksien käyttöön eikä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen ratkaisemiseen. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on nimittäin niin, että jäsenvaltio ei voi perustella EUT-sopimuksen mukaisten velvoitteidensa laiminlyöntiä sillä, etteivät jotkin muut jäsenvaltiot ole noudattaneet eivätkä edelleenkään noudata velvoitteitaan. ( 43 ) Nyt käsiteltävän, Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan nostetun kanteen tutkittavaksi ottamista ei voida kyseenalaistaa, vaikka muiden jäsenvaltioiden käytännöt, siltä osin kuin on kyse OLAFin menetelmien käytöstä riskianalyysivälineenä mahdollisten tulliselvitystä edeltävien tarkastusten toteuttamista (tai toteuttamatta jättämistä) silmällä pitäen, osoittautuvat erilaisiksi.

d) Todisteiden pyytäminen aliarvotettujen tavaroiden luonteesta ja niiden määräjäsenvaltiosta

133. Tällä neljännellä väitteellä Yhdistynyt kuningaskunta pyytää todisteita aliarvotettujen tavaroiden luonteesta ja niiden määräjäsenvaltiosta.

134. Tältä osin vaikuttaa siltä, että Yhdistynyt kuningaskunta pyrkii tällä väitteellä tosiasiallisesti riitauttamaan toisen ja kolmannen kanneperusteen, joista edellinen liittyy omien varojen arviointiin ja jälkimmäinen arvonlisäverosta kertyviä omia varoja koskevien säännösten rikkomiseen, hyväksyttävyyden. Tosiasiallisesti kyseisellä väitteellä nimittäin kyseenalaistetaan komission arvio näissä arvioinneissa huomioon otettujen tavaroiden luonteesta ja niiden mahdollinen määräpaikka. Mielestäni on lisäksi hyväksyttävä komission perustelut, joissa se vaatii hylkäämään väitteen tietojen puuttumisesta siltä osin kuin on kyse nyt käsiteltävän menettelyn osalta huomioon otettujen tavaroiden luonteesta ja määrästä vetoamalla siihen, että Yhdistynyt kuningaskunta lisäsi itse Surveillance 2 ‑tietokantaan tiedot, joihin komissio nojautui perustellussa lausunnossaan ja kannekirjelmässään. ( 44 ) Näin ollen ei voida todeta puolustautumisoikeuksien loukkaamista, joka liittyy tavaroiden luonnetta ja niiden määräjäsenvaltiota koskevien tietojen puuttumiseen.

135. Edellä esitetyn perusteella Yhdistyneen kuningaskunnan esittämä ensimmäinen oikeudenkäyntiväite, joka koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä ja unionin tuomioistuimen menettelyssä, on hylättävä.

2. Oikeudenkäyntiväite, joka koskee oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn ja kannekirjelmän sääntöjenvastaisuutta erityisesti tullimenettelyn 42 osalta

136. Yhdistynyt kuningaskunta väittää, että kun komissio ei antanut sille oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä ja sittemmin kannekirjelmässä yksityiskohtaisia tietoja jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien väitteiden tosiseikastosta erityisesti tullimenettelyn 42 osalta, se ei antanut sille mahdollisuutta ymmärtää näitä väitteitä ja esti sitä näin joko noudattamasta velvoitteitaan tai valmistelemasta puolustustaan. Se korostaa, ettei mitään tietoa annettu arvonlisäverosta kertyvien omien varojen menetysten määrästä, asianomaisten toimijoiden henkilöllisyydestä eikä määräjäsenvaltioista tai toimenpiteistä, joita ne toteuttivat periäkseen kyseisten toimijoiden maksettavaksi tulevan arvonlisäveron. Se päättelee tästä, että tällä perusteella esitettyä vaatimusta ei voida ottaa tutkittavaksi.

137. Huomautan kuitenkin heti aluksi, että tämä oikeudenkäyntiväite koskee komission vaatimuksensa tueksi esittämän tosiseikaston ja todisteiden johdonmukaisuutta ja riittävyyttä. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että tällaiset seikat kuuluvat pikemminkin jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan väitteen asiasisällön kuin oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn ja sen jälkeen nostetun kanteen sääntöjenmukaisuuden tarkastelun alaan. ( 45 ) Mielestäni unionin tuomioistuimen on siis arvioitava komission antamien tietojen riittämättömyyttä koskevaa väitettä analysoidessaan komission esittämiä todisteita.

138. On seuraavaksi todettava, että vaikka unionin tuomioistuin hyväksyisi oikeudenkäyntiväitteen luonnehdinnan, sille esitetystä asiakirja-aineistosta ilmenee, että oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn kirjelmien vaihdossa tiedoksi annetut ja kannekirjelmässä toistetut seikat olivat riittäviä siihen, että Yhdistyneen kuningaskunnan oli mahdollista puolustaa itseään. OLAFin kertomuksesta, johon komissio nojautui, nimittäin ilmenee, että enimmäkseen aliarvotetun tuonnin – siltä osin kuin siihen sovellettiin tullimenettelyä 42 ja sen määräpaikka voitiin määrittää – lopullinen määräpaikka olivat Yhdistynee