ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan kolmannen kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetty määräaika ei ole irtisanomisaika, vaan sillä pyritään varmistamaan, että väliaikainen toimihenkilö voi esittää huomautuksensa ennen kuin toimielin tekee päätöksen asianomaisen tehtävien jatkumisesta tai lakkaamisesta päivämääränä, joka on mahdollisuuksien mukaan sama kuin koeajan päättymispäivä. Vaikka koeajan päättyessä laadittavan kertomuksen viivästyminen on kyseisten palvelussuhteen ehtojen nimenomaisten vaatimusten perusteella sääntöjenvastaista ja valitettavaa, se ei voi olla perusteena kertomuksen tai tarvittaessa sellaisen päätöksen pätevyyden kyseenalaistamiselle, jolla työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen irtisanoo väliaikaisen työntekijän tai jatkaa hänen koeaikaansa.

Puolustautumisoikeudet muodostavat yhden unionin oikeuden perusperiaatteista. Tämän periaatteen nojalla asianomaisen on saatava ennen häntä koskevan kielteisen päätöksen tekemistä ilmaista asianmukaisesti näkemyksensä esiin tuotujen tosiseikkojen paikkansapitävyydestä ja merkityksestä sekä niistä seikoista, joiden perusteella päätös on tehty. Tämä periaate on otettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohtaan, jonka mukaan jokaisella on oikeus tulla kuulluksi, ennen kuin häntä vastaan ryhdytään yksittäiseen toimenpiteeseen, joka vaikuttaisi häneen epäedullisesti.

Koeajan päättyessä tehty irtisanomispäätös on kumottava, jos kantajalla ei ole ollut mahdollisuutta suorittaa koeaikaansa tavanomaisissa olosuhteissa. Vaikka koeaikaa, jonka tarkoituksena on mahdollistaa koeajalla olevan henkilön kykyjen ja käytöksen arvioiminen, ei voida rinnastaa koulutusjaksoon, on tarkemmin sanoen kuitenkin välttämätöntä, että asianomaisella on koeaikansa aikana mahdollisuus osoittaa ammatillinen pätevyytensä. Tämä edellytys merkitsee käytännössä sitä, että koeajalla olevan henkilön on saatava asianmukaisia ohjeita ja neuvoja, jotta hän voi mukautua hoitamansa tehtävän erityisiin vaatimuksiin. Kyseisten ohjeiden ja neuvojen vaadittavaa tasoa ei pidä arvioida abstraktisti vaan konkreettisesti, jolloin on otettava huomioon hoidettujen tehtävien luonne.

Koeajalla olevan väliaikaisen toimihenkilön oikeus suorittaa koeaikansa sääntöjenmukaisissa olosuhteissa taataan riittävällä tavalla, kun hänelle on annettu suullisesti tehty huomautus, jonka perusteella hän voi mukauttaa ja parantaa suorituksiaan yksikön vaatimusten mukaisesti.

(ks. 67 ja 68 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: tuomio Giannini v. komissio (F‑49/08, EU:F:2009:76, 65 ja 84 kohta)
Henkilöstösäännöissä säädetyn perusteluvelvollisuuden noudattamisen arvioimisessa on otettava huomioon paitsi asiakirjat, joilla päätös on annettu tiedoksi, myös olosuhteet, joiden vallitessa päätös on tehty ja annettu asianomaiselle tiedoksi. Näin ollen voidaan katsoa, että päätöksen perustelut ovat riittävät kun se on tehty asianomaisen virkamiehen tuntemassa asiayhteydessä, jonka avulla hän voi ymmärtää sen ulottuvuuden. Lisäksi se, että asianomainen tuntee asiayhteyden, jossa päätös on tehty, voi muodostaa perustelut kyseiselle päätökselle.

(ks. 44 kohta)

Viittaukset:

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T‑283/08 P, Longinidis v. Cedefop, 7.7.2011, 68 kohta ja asia T‑213/10 P, P v. parlamentti, 24.10.2011, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen

Virkamiestuomioistuin: asia F‑97/09, Taillard v. parlamentti, 30.11.2010, 33 kohta ja asia F‑81/09, Marcuccio v. komissio, 15.2.2011, 40 kohta
Euroopan keskuspankin henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen 41 artiklassa ja Euroopan keskuspankin henkilöstöön sovellettavien sääntöjen 8.1 artiklassa säädetään, että pankin työntekijä voi saattaa asian tuomioistuimen käsiteltäväksi vasta sen jälkeen, kun hän on turvautunut oikeudenkäyntiä edeltävään menettelyyn, jossa on kaksi vaihetta eli vaatimus oikeudenkäyntiä edeltävästä tutkimisesta ja tämän jälkeen oikeudenkäyntiä edeltävä valitus.

Sen tavoin, mitä oikeuskäytännössä on todettu henkilöstösääntöjen 91 artiklasta, on katsottava, että säännössä, jonka mukaan valituksen ja sitä seuraavan kanteen on vastattava toisiaan, edellytetään tutkimatta jättämisen uhalla, että unionin tuomioistuimissa esitetty kanneperuste on esitetty jo oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn yhteydessä, jotta hallinnolla on ollut mahdollisuus saada tietoonsa, miltä osin asianomainen riidanalaista päätöstä arvostelee.

Oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn tavoitteeseen, lainvastaisuusväitteen luonteeseen ja tehokkaan oikeussuojan periaatteeseen liittyvät seikat ovat kuitenkin esteenä sille, että lainvastaisuusväite, joka esitetään ensimmäistä kertaa kanteessa, jätettäisiin tutkimatta pelkästään sen vuoksi, ettei sitä ole esitetty kyseistä kannetta edeltävässä valituksessa.

(ks. 30, 31, 39 ja 54 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio komissio v. Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557, 71 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Cerafogli v. EKP (F‑43/10, EU:F:2012:184, 61 kohta), valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T‑114/13 P
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Henkilöstökanne – Kanne, joka koskee kilpailun arviointivaiheeseen hyväksymättä jättämistä koskevaa päätöstä – Mahdollisuus vedota kilpailumenettelyn sääntöjenvastaisuuteen

(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta ja 91 artikla)

2. Virkamiehet – Kilpailu – Avoimen kilpailun kulku – Hakija ei voinut kilpailun esivaiheessa vaihtaa näppäimistötyyppiä – Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole loukattu

(Henkilöstösääntöjen 1 d artikla ja 27 artiklan ensimmäinen kohta)

1. Kun otetaan huomioon palvelukseen ottamista koskevan menettelyn monitahoinen luonne eli se, että se muodostuu useista toisiinsa hyvin läheisesti liittyvistä päätöksistä, kantajalla on oikeus vedota kilpailun kuluessa tapahtuneisiin sääntöjenvastaisuuksiin kanteessa, joka koskee myöhemmin tehtyä yksittäispäätöstä kuten arviointivaiheeseen hyväksymättä jättämistä koskevaa päätöstä.

(ks. 15 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑93/11, Taghani v. komissio, 21.3.2013, 38 kohta

2. Yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää unionin yleisenä oikeusperiaatteena, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla ja että erilaisia tapauksia ei kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella. Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, jota sovelletaan unionin virkamiesoikeuteen, loukataan myös silloin, kun kahta unionin palveluksessa olevien henkilöiden ryhmää, joiden tosiseikkoja koskevat tilanteet ja oikeudelliset tilanteet eivät ole olennaisesti erilaiset, kohdellaan eri tavoin ja kun tällaista erilaista kohtelua ei voida objektiivisesti perustella.

Se seikka, että bulgariankielisten juristi-lingvistien varallaololuettelon muodostamista varten järjestettävän avoimen kilpailun hakija on ennen kilpailua käyttänyt foneettista näppäimistöä BDS-näppäimistön sijaan eikä ole tottunut käyttämään BDS-näppäimistöä vaikka hänelle on ilmoitettu, että tätä näppäimistöä tullaan käyttämään valintakokeissa, liittyy hakijalle ominaiseen olosuhteeseen, joka ei merkitse erilaisuutta, josta yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen voi aiheutua.

Kun otetaan huomioon laaja harkintavalta, joka valintalautakunnalla on kilpailun sisällön ja sitä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta, kaikkien hakijoiden samanlainen kohtelu ja se, että he kaikki käyttävät vain BDS-näppäimistöä, on perusteltua kilpailun luonteen ja tarkoituksen vuoksi, kun on kyse erikoisalan kilpailusta, jolla on tarkoitus valita tietty määrä erittäin päteviä juristi-lingvistejä unionin tuomioistuimeen, jossa kaikki bulgariankieliset juristi-lingvistit käyttävät standardisoitua BDS-näppäimistöä.

(ks. 26, 31, 35 ja 36 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑127/07, Arcelor Atlantique ja Lorraine ym., 16.12.2008, 23 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑376/03, Hendrickx v. neuvosto, 5.4.2005, 33 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑91/08, Pleijte v. komissio, 25.2.2010, 36 kohta; asia F‑19/10, Marsili v. komissio, 28.3.2012, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen
Henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 1 artiklan 1 kohdan e alakohdan nojalla kokeisiin perustuvan kilpailun kilpailuilmoituksessa on yksilöitävä kokeiden luonne ja kunkin kokeen arvostelu.

Asianomaisille vastaisten päätösten perusteluvelvollisuus, josta säädetään henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisessa kohdassa, jossa vain toistetaan toimielinten ja niiden työntekijöiden välisten suhteiden erityisessä asiayhteydessä SEUT 296 artiklassa määrätty yleinen velvollisuus, on tarkoitus antaa asianomaiselle riittävät tiedot, jotta hän saa tietää, onko päätös asianmukaisesti perusteltu vai rasittaako sitä virhe, jonka perusteella sen laillisuus voidaan riitauttaa, ja jotta unionin tuomioistuimet voivat valvoa riidanalaisen päätöksen laillisuutta.

Eri valintakokeissa saatujen arvosanojen ilmoittaminen on riittävä perustelu valintalautakunnan päätöksille. Silloin kun kilpailun aikana tehtyjä sääntöjenvastaisuuksia tai virheitä ei voida korjata kokeiden uusimisella, jolloin ei ole muuta vaihtoehtoa kuin soveltaa kokeiden arviointiin korjauskerrointa, tämä korjaus on kuitenkin tehtävä yksiselitteisellä tavalla, ja asianomaisella on oikeus saada tieto sovelletuista perusteista.

Tällainen tieto on annettava ennen kuin henkilöstösääntöjen mukainen kanteen nostamisen määräaika päättyy, jotta alkukarsintakokeissa epäonnistunut hakija saa tutkia kaikista seikoista tietoisena sen päätöksen laillisuuden, jolla hänet on suljettu pois kilpailun osallistujista.

(ks. 53, 54 ja 60 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 144/82, Detti v. yhteisöjen tuomioistuin, 14.7.1983, 29 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑154/05, Lo Giudice v. komissio, 25.10.2007, 160 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑96/09, Cuallado Martorell v. komissio, 18.9.2012, 46 ja 47 kohta
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

13 päivänä huhtikuuta 2011

Asia F-29/09 REV

Giorgio Lebedef ja Trevor Jones

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Tuomion purkaminen – Uuden tosiseikan puuttuminen – Tutkimatta jättäminen

Aihe: Kanne, jossa Giorgio Lebedef ja Trevor Jones vaativat asiassa F-29/09, Lebedef ja Jones vastaan komissio, 30.9.2010 annetun virkamiestuomioistuimen tuomion purkamista ja asian ottamista uudelleen käsiteltäväksi.

Ratkaisu: Hakemus tuomion purkamiseksi ja asian ottamiseksi uudelleen käsiteltäväksi jätetään tutkimatta. Kantajat vastaavat kaikista oikeudenkäyntikuluista. Euroopan unionin neuvosto, joka tuki väliintulijana komission vaatimuksia, vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

1. Oikeudenkäyntimenettely – Tuomion purkaminen – Hakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Uusi tosiseikka – Käsite

(Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 44 artikla)

2. Oikeudenkäyntimenettely – Tuomion purkaminen – Hakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Uusi tosiseikka – Todistustaakka

(Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklan ensimmäinen kohta; virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 119 artiklan 2 kohta)

1. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklan ensimmäisestä kohdasta seuraa, että hakemuksen tuomion purkamiseksi ja asian ottamiseksi uudelleen käsiteltäväksi on perustuttava siihen, että on tullut tietoon yksi tai useampi kyseisen tuomion antamista edeltävä tosiseikka, joka ei kuitenkaan ollut virkamiestuomioistuimen eikä uutta käsittelyä pyytävän asianosaisen tiedossa ja joka on tuomion sisällön kannalta merkitykseltään ratkaiseva. Tämän artiklan toisen kohdan mukaan asiaa käsittelevä tuomioistuin voi tutkia pääasian, jos se toteaa, että on olemassa uusi tosiseikka, katsoo, että se on luonteeltaan sellainen, että se edellyttää uutta käsittelyä, sekä suostuu hakemukseen.

(ks. 22 kohta)

2. Kun on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklan ensimmäisen kohdan ja virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 119 artiklan 2 kohdan nojalla tehdystä hakemuksesta virkamiestuomioistuimen tuomion purkamiseksi ja asian ottamiseksi uudelleen käsiteltäväksi, uutta käsittelyä pyytävän asianosaisen on näytettävä, että hän on saanut tietoonsa ne tosiseikat, jotka ovat edeltäneet tuomion antamista ja jotka hänen mukaansa oikeuttavat tuomion purkamisen, vasta kyseisen tuomion antamisen jälkeen.

(ks. 24 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

4 päivänä toukokuuta 2010

Asia F-100/08

Alessandro Petrilli

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Eläkkeet – Asuinpaikan käsite – Pääasiallinen asuinpaikka – Tositteet

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, jossa Alessandro Petrilli vaatii erityisesti kumoamaan nimittävän viranomaisen 16.9.2008 tekemän päätöksen, jolla hylättiin hänen Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukainen valituksensa henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimiston 18.4.2008 tekemästä päätöksestä, jolla kieltäydyttiin vahvistamasta hänen pääasialliseksi asuinpaikakseen Italiaa ja soveltamasta hänen eläkkeeseensä Italian mukaan määräytyvää korjauskerrointa.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Petrilli vastaa kaikista oikeudenkäyntikuluista.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Eläkkeet – Korjauskerroin

(Henkilöstösääntöjen 82 artikla)

Henkilöstösääntöjen 82 artiklassa (sellaisena kuin se oli voimassa 30.4.2004 asti), jossa säädetään korjauskertoimen soveltamisesta eläkkeisiin sen valtion mukaan, joka on todistetusti eläkkeeseen oikeutetun asuinpaikka, tarkoitetaan asuinpaikan käsitteellä paikkaa, joka tosiasiallisesti on entisen virkamiehen etujen keskus eli paikka, johon asianomainen henkilö on tarkoituksenaan luoda vakiintuneisuutta asettanut etujensa pysyvän tai tavanomaisen keskuksen ja jossa hänen kulujensa oletetaan syntyvän. Asuinpaikan käsitteeseen sisältyy henkilön tämän tai jonkin muun valtion alueella viettämän ajan pituudesta riippumatta ja tietyllä alueella tapahtuvan fyysisen oleskelun lisäksi henkilön halu tehdä oleskelusta jatkuvaa elämäntapansa ja tavanomaisten henkilökohtaisten suhteidensa vuoksi. Asuinpaikan käsite on ominainen unionin henkilöstölle, eikä se välttämättä ole yhteneväinen tälle käsitteelle kansallisissa järjestelmissä annetun merkityksen kanssa.

(ks. 32 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T-124/01 ja T-320/01, Del Vaglio v. komissio, 4.6.2003 (Kok. H., s. I-A-157 ja II-767, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen sekä 71 ja 72 kohta); asia T-320/04, Dionyssopoulou v. neuvosto, 12.9.2005, 39 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia T-416/04, Kontouli v. neuvosto, 27.9.2006 (Kok. H., s. I-A-2-181 ja II-A-2-897, 71 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F-134/06, Bordini v. komissio, 8.4.2008 (Kok. H., s. I-A-1-87 ja II-A-1-435)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Väliaikaiset toimihenkilöt – Eroraha – Yhteys vanhuuseläkeoikeuksiin

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 11 artiklan 1 kohta ja 12 artikla)

2. Virkamiehet – Väliaikaiset toimihenkilöt – Eroraha – Laskelma

1. Vaikka eroraha ei sellaisenaan ole luonteeltaan vanhuuseläke, vanhojen henkilösääntöjen liitteessä VIII olevasta 12 artiklasta ilmenee, että eroraha on tarkoitettu yhteisöjen virkamiehille ja muuhun henkilöstöön kuuluville, joille on kertynyt vanhuuseläkeoikeuksia siksi, että heidän palkastaan on vähennetty kuukausittain maksuja, mutta joille ei voida tosiasiallisesti suorittaa yhteisöjen vanhuuseläkettä, koska heidän palvelussuhteensa on kestänyt alle 10 vuotta, ja joihin ei voida soveltaa henkilöstösääntöjen, sellaisena kuin ne olivat voimassa 30.4.2004 saakka, VIII liitteessä olevan 11 artiklan 1 kohdan säännöksiä. Lisäksi samojen henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 12 artiklan b alakohdan nojalla maksettu määrä, joka on yksi väliaikaisten toimihenkilöiden erorahan kahdesta osasta, lasketaan kyseisten toimihenkilöiden peruspalkasta eläkemaksuina pidätetyn määrän perusteella, johon on lisätty 3,5 prosentin vuotuinen koronkorko. Ei siis voida hyväksyä sitä, ettei erorahalla olisi mitään yhteyttä vanhuuseläkeoikeuksiin.

(ks. 51–56 kohta)

2. Pelkästään se seikka, että eroraha maksetaan korvauksena toimihenkilöille, joille on kertynyt vanhuuseläkeoikeuksia, mutta joille ei voida tosiasiallisesti suorittaa vanhuuseläkettä, ei välttämättä merkitse sitä, että tällaisen erorahan määrän on vastattava toimihenkilöiden vanhuuseläkeoikeuksien vakuutusmatemaattista arvoa.

(ks. 60 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

11 päivänä joulukuuta 2008

Asia F-83/06

Arno Schell

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Ylennys – Etusijapisteet – Henkilöstösääntöjen 45 artiklan yleiset täytäntöönpanosäännökset

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Schell vaatii virkamiestuomioistuinta ensisijaisesti kumoamaan vuosien 2004 ja 2005 ylennyskierroksilla palkkaluokkaan B*8 ylennettyjen virkamiesten luettelot, siltä osin kuin ne eivät sisällä hänen nimeään, sekä näiden päätösten valmistelevat toimet ja toissijaisesti kumoamaan päätökset, joissa vahvistetaan ylennyspisteiden kokonaismäärä vuosien 2004 ja 2005 ylennyskierrosten osalta.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Komission käyttöön ottama ylennysjärjestelmä – Ylennettyjen virkamiesten luettelosta ja virkamiehille annettujen pisteiden vahvistamisesta tehty valitus – Hylkäävä päätös – Perustelut

(Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toinen kohta, 45 artikla ja 90 artiklan 2 kohta)

Komission sisäisellä säännöstöllä käyttöön otetussa ylennysjärjestelmässä, jossa ylennyskierros viedään päätökseen toimella, joka sisältää kaksi erillistä nimittävän viranomaisen päätöstä eli päätöksen ylennettyjen virkamiesten luettelon vahvistamisesta ja päätöksen virkamiesten pisteiden kokonaismäärän vahvistamisesta, kumpikaan näistä päätöksistä ei edellytä perusteluja. Perusteluvelvollisuus täyttyy, jos nimittävä viranomainen perustelee päätöksensä, jossa se hylkää näistä päätöksistä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla tehdyn valituksen.

Tältä osin on todettava, että koska ylennykset perustuvat valintaan, nimittävä viranomainen ei ole velvollinen paljastamaan hylätylle hakijalle, miten se on vertaillut häntä ja ylennettyä hakijaa. Tämän vuoksi perusteluvelvollisuuden täyttämiseksi riittää, että valitukseen annetussa vastauksessa mainitaan, miten lainsäädännössä ja henkilöstösäännöissä asetettuja ylennyksen edellytyksiä on sovellettu virkamiehen yksilölliseen tilanteeseen.

(ks. 89 ja 91 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑343/87, Culin v. komissio, 7.2.1990 (Kok., s. I‑225, 13 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑11/91, Schloh v. neuvosto, 25.2.1992 (Kok., s. II‑203, 73, 85 ja 86 kohta); asia T‑6/96, Contargyris v. neuvosto, 29.5.1997 (Kok. H., s. I‑A‑119 ja II‑357, 147 ja 148 kohta); asia T‑230/99, McAuley v. neuvosto, 14.6.2001 (Kok. H., s. I‑A‑127 ja II‑583, 50–52 kohta); asia T‑218/02, Napoli Buzzanca v. komissio, 29.11.2005 (Kok. H., s. I‑A‑267 ja II‑1221, 59 kohta) ja asia T‑311/04, Buendía Sierra v. komissio, 19.10.2006 (Kok., s. II‑4137, 147 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(toinen jaosto)

13 päivänä joulukuuta 2007

Asia F-42/06

Asa Sundholm

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Arviointi – Urakehitystä koskeva kertomus – Vuoden 2004 arviointikierros – Arvioinnin tavoitteet ja perusteet – Vahingonkorvaus

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Asa Sundholm vaatii erityisesti ajalta 1.1.–31.12.2004 laaditun urakehitystään koskevan arviointikertomuksen kumoamista ja komission velvoittamista maksamaan yhden euron vahingonkorvauksen kyseisestä urakehitystä koskevasta arviointikertomuksesta hänelle aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä.

Ratkaisu: Sundholmin urakehitystä koskeva kertomus ajalta 1.1.–31.12.2004 kumotaan. Kanne hylätään muilta osin. Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Arviointi – Urakehitystä koskeva arviointikertomus

(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)

2. Virkamiehet – Kanne – Vahingonkorvauskanne – Lainvastaisen riitautetun toimen kumoaminen – Kohtuullinen korvaus henkisestä kärsimyksestä

(Henkilöstösääntöjen 91 artikla)

1. Komission antamien, henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevien yleisten säännösten 8 artiklan 5 kohdan neljännestä alakohdasta ilmenee, että hallinnolla on velvollisuus vahvistaa toimenhaltijaa koskevat tavoitteet ja arviointiperusteet. Tämän säännöksen mukaan arvioijan ja toimenhaltijan välisessä virallisessa keskustelussa, joka käydään kunkin arviointikierroksen alussa, on käsiteltävä paitsi kyseisen toimenhaltijan suoritusten arvioimista viitejaksona, joka on arviointikierroksen pitämistä edeltävän vuoden 1.1. ja 31.12. välinen aika, myös viitejaksoa seuraavan vuoden tavoitteiden vahvistamista, koska nämä tavoitteet muodostavat lähtökohdan tehokkuuden arvioimisessa. Tästä velvollisuudesta muistutetaan arviointiohjeissa, jotka komissio on asettanut itselleen menettelysäännöksi.

Jos kyseiselle viitejaksolle ei ole vahvistettu tavoitteita ja arviointiperusteita, hallinto ei voi väittää, että edeltävän viitejakson tavoitteet koskevat myös kyseistä viitejaksoa, koska niiden voimassaolon päättymisajankohtaa ei ollut mitenkään määritelty.

(ks. 31, 32 ja 37 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 190/82, Blomefield v. komissio, 1.12.1983 (Kok., s. 3981, 20 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑63/89, Latham v. komissio, 24.1.1991 (Kok., s. II‑19, 25 kohta) ja asia T‑296/01, Tatti v. komissio, 30.9.2003 (Kok. H., s. I‑A‑225 ja II‑1093, 43 kohta).

2. Riidanalaisen toimen kumoaminen muodostaa sellaisenaan asianmukaisen ja pääsääntöisesti, eli silloin, kun riidanalaiseen päätökseen ei sisälly lainkaan sellaista kielteistä arviota kantajan kyvyistä, joka saattaisi loukata häntä, riittävän korvauksen henkisestä kärsimyksestä, joka kantajalle on voinut aiheutua kumotusta päätöksestä.

(ks. 44 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑60/94, Pierrat v. yhteisöjen tuomioistuin, 26.1.1995 (Kok. H. 1995, s. I‑A‑23 ja II‑77, 62 kohta).
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Virkamiehet – Eläkkeet – Korjauskerroin

(Henkilöstösääntöjen 82 artikla)

Vanhojen henkilöstösääntöjen 82 artiklassa, jossa säädetään eläkkeisiin sovellettavasta korjauskertoimesta, joka määräytyy sen jäsenvaltion mukaan, johon eläkkeensaaja osoittaa perustaneensa asuinpaikkansa, tarkoitetun asuinpaikan käsite tarkoittaa paikkaa, johon entinen virkamies on todellisuudessa keskittänyt elinpiirinsä, eli paikkaa, johon kyseinen henkilö on keskittänyt ja halunnut vakiinnuttaa elinpiirinsä pysyvästi tai tavanomaisesti ja jossa hänelle katsotaan aiheutuvan kuluja. Lisäksi täysin riippumatta kyseisen henkilön tietyn valtion alueella viettämän ajan määrästä, riippumatta asuinpaikka merkitsee paitsi tietyssä paikassa todellisuudessa elämistä myös aikomusta jatkaa siellä olemista tavalla, joka perustuu elintapaan ja tavanomaisiin sosiaalisiin suhteisiin. Tämä asuinpaikan käsite on yhteisön henkilöstölle ominainen eikä se välttämättä vastaa sanan kansallisia merkityksiä.

(ks. 69 ja 86 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑124/01 ja T‑320/01, Del Vaglio v. komissio, 4.6.2003 (Kok. H., s. I‑A‑157 ja II‑767, 70 ja 71 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen sekä 72 kohta); asia T‑320/04, Dionyssopoulou v. neuvosto, 12.9.2005 (39 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja asia T‑416/04, Kontouli v. neuvosto, 27.9.2006 (Kok. H., s. I‑A‑2‑181 ja II‑A‑2‑897, 71 kohta).