Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys (toinen jaosto) 3 päivänä heinäkuuta 2003. - Lichtwer Pharma AG vastaan Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit). - Yhteisön tavaramerkki - Väite - Väitteen peruuttaminen - Lausunnon antamisen raukeaminen. - Asia T-10/01.



Oikeustapauskokoelma 2003 sivu II-02225



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki - Muutoksenhakumenettely - Kanne tavaramerkkihakemuksen hylkäämisestä, johon on päädytty väitteen johdosta - Väitteen peruuttaminen - Kohdetta vaille jäänyt kanne - Lausunnon antamisen raukeaminen

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artikla; neuvoston asetuksen N:o 40/94 63 artikla)

2. Yhteisön tavaramerkki - Kolmansien osapuolten huomautukset ja väite - Väitteen peruuttaminen - Sallittavuus koska tahansa

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 42-44 artikla)

Tiivistelmä

$$1. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltävänä oleva kanne, joka on nostettu sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakunnan päätöksestä, jolla hylättiin tavaramerkkihakemus esitetyn väitteen johdosta, menettää kohteensa, kun tavaramerkin rekisteröimisestä yhteisön tavaramerkiksi esitetty väite peruutetaan, joten työjärjestyksen 113 artiklan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei ole tarpeen lausua asiasta.

Kun väite peruutetaan sinä aikana, kun valituslautakunnassa käsitellään valitusta väitteestä tehdystä päätöksestä tai kun yhteisöjen tuomioistuimissa on vireillä oikeudenkäynti, jonka kohteena on päätös valituksesta, joka virastolle on tehty väitteestä tehdystä päätöksestä, menettelyn tai oikeudenkäynnin perusta poistuu, joten menettely tai oikeudenkäynti jää ilman kohdetta.

( ks. 14 ja 16 kohta )

2. Menettelyssä, jossa on asetuksen N:o 40/94 42 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen nojalla esitetty väite tavaramerkin rekisteröimisestä yhteisön tavaramerkiksi, kyseinen väite voidaan lähtökohtaisesti peruuttaa koska tahansa. Vaikka nimittäin on totta, että asetuksen N:o 40/94 44 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä lainsäätäjä on nimenomaisesti säätänyt peruuttamisesta vain tavaramerkkiä koskevan hakemuksen osalta, tavaramerkin rekisteröinnin hakija ja väitteen esittäjä on kuitenkin tavaramerkin rakenteen perusteella tasavertaisessa asemassa väitemenettelyssä, joten tämä tasavertaisuus pätee myös mahdollisuuteen peruuttaa prosessitoimia.

( ks. 15 kohta )

Asianosaiset

Asiassa T-10/01,

Lichtwer Pharma AG, kotipaikka Berliini (Saksa), edustajinaan asianajaja H. P. Kunz-Hallstein ja asianajaja R. Kunz-Hallstein,

kantajana,

vastaan

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), edustajinaan O. Walbroeck ja G. Schneider,

vastaajana,

väliintulijana ensimmäisessä oikeusasteessa

Biofarma, aiemmin Orsem SARL, kotipaikka Neuilly-sur-Seine (Ranska), edustajinaan asianajaja V. Gil Vega ja asianajaja A. Ruiz Lopez,

väliintulijana,

jossa kantaja on nostanut kanteen sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) toisen valituslautakunnan 8.11.2000 tekemästä päätöksestä (asia R 586/1999-2), joka koskee Lichtwer Pharma AG:n ja Biofarman välistä väitemenettelyä,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja N. J. Forwood sekä tuomarit J. Pirrung ja A. W. H. Meij,

kirjaaja: H. Jung,

on antanut seuraavan

määräyksen

Tuomion perustelut

1 Kantaja on hakenut 26.6.1996 sanamerkin rekisteröimistä yhteisön tavaramerkiksi sisämarkkinoiden harmonisointivirastolta (tavaramerkit ja mallit) (jäljempänä virasto) yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1), sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna, perusteella.

2 Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä on haettu, on sanamerkki Sedonium.

3 Tavarat, joita varten rekisteröintiä on haettu, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 5 (lääkkeet, farmaseuttiset tuotteet ja terveydenhoitovalmisteet, dieettiravintoaineet lääkinnälliseen käyttöön), luokkaan 29 (dieettiravintoaineet ei lääkintäkäyttöön, lisäravintoaineet) ja luokkaan 30 (dieettiravintoaineet ei lääkintäkäyttöön, lisäravintoaineet).

4 Hakemus julkaistiin 29.12.1997 Bulletin des marques communautaires -nimisessä lehdessä.

5 Orsem SARL teki 30.3.1998 asetuksen N:o 40/94 42 artiklan nojalla väitteen sitä vastaan, että rekisteröitäväksi haettu merkki rekisteröitäisiin luokkaan 5 kuuluvia tavaramerkkihakemuksessa mainittuja tavaroita varten. Väite perustuu siihen, että on olemassa sanamerkki PREDONIUM, joka on rekisteröity 1994 useissa jäsenvaltioissa Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkaan 5 kuuluvia farmaseuttisia tuotteita varten. Orsem sulautui 29.6.2000 väliintulijan kanssa.

6 Väitemenettelyssä kantaja supisti tavaramerkin rekisteröintihakemuksessa olevaa tavaroiden luetteloa luokkaan 5 kuuluvien tavaroiden osalta siten, että se haki rekisteröintihakemuksessa tarkoitetun tavaramerkin rekisteröintiä vain lääkkeitä ja lääkinnälliseen käyttöön tarkoitettuja dieettiravintoaineita varten eli unilääkkeitä ja kasvipohjaisia rauhoittavia lääkkeitä varten.

7 Väiteosasto hylkäsi 9.7.1999 tekemällään päätöksellä tavaramerkin rekisteröintihakemuksen asetuksen N:o 40/94 43 artiklan 5 kohdan nojalla luokkaan 5 kuuluvien tavaroiden osalta.

8 Toinen valituslautakunta hylkäsi 8.11.2000 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) kantajan väiteosaston päätöksestä tekemän valituksen.

9 Kantaja nosti esillä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 22.1.2001 jättämällään kirjelmällä.

10 Englanti valittiin 29.3.2001 oikeudenkäyntikieleksi tämän kanteen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 131 artiklan 2 kohdan nojalla.

11 Väliintulija ilmoitti 21.8.2002 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle kantajan kanssa tekemästään sopimuksesta, jonka mukaan väliintulija ei enää vastusta sanamerkin Sedonium rekisteröintiä luokkaan 5 kuuluvia tavaroita varten.

12 Myös virasto ilmoitti 23.8.2002 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle, että 21.8.2002 päivätyllä kirjeellä virastolle oli ilmoitettu kantajan ja väliintulijan kesken tehdystä sopimuksesta. Lisäksi virasto esittää, että koska rekisteröintiä vastaan esitetty väite on pätevästi peruutettu, asiassa ei enää ole tarpeen antaa lausuntoa. Virasto pyytää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei velvoita virastoa korvaamaan oikeudenkäyntikuluja.

13 Kantaja ilmoitti 16.9.2002 päivätyssä kirjeessä hyväksyvänsä sen, että kanne on menettänyt kohteensa väitteen tultua peruutetuksi. Kantaja kuitenkin esittää, että riidanalainen päätös on muodollisesti kumottava tai että on todettava, että sillä ei ole oikeusvaikutuksia.

14 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että nyt esillä oleva kanne on menettänyt kohteensa väitteen peruuttamisen johdosta.

15 Tältä osin on todettava ensinnäkin, että väite voidaan peruuttaa koska tahansa. On totta, että asetuksen N:o 40/94 44 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä lainsäätäjä on nimenomaisesti säätänyt peruuttamisesta vain tavaramerkkiä koskevan hakemuksen osalta. Kun otetaan huomioon se, että asetuksen N:o 40/94 rakenteessa tavaramerkin rekisteröinnin hakija ja väitteen esittäjä on asetettu tasavertaiseen asemaan väitemenettelyssä, on kuitenkin katsottava, että tämä tasavertaisuus pätee myös mahdollisuuteen tehdä peruutuksia missä tahansa menettelyn vaiheessa.

16 Toiseksi on katsottava, että kun väite peruutetaan sinä aikana, kun valituslautakunnassa käsitellään valitusta väitteestä tehdystä päätöksestä tai kun yhteisöjen tuomioistuimissa on vireillä oikeudenkäynti, jonka kohteena on päätös valituksesta, joka virastolle on tehty väitteestä tehdystä päätöksestä, menettelyn tai oikeudenkäynnin perusta poistuu, joten menettely tai oikeudenkäynti jää ilman kohdetta.

17 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että väiteosaston päätös ei ole tullut voimaan. Asetuksen N:o 40/94 57 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaan virastolle tehtävällä valituksella on lykkäävä vaikutus. Niinpä on katsottava, että väiteosaston päätöksen kaltainen päätös, josta voidaan tehdä tällainen valitus, tulee voimaan vain, jos asetuksen N:o 40/94 59 artiklan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetussa määräajassa ei ole tehty valitusta virastolle tai jos valituslautakunta on lopullisella päätöksellään hylännyt tällaisen valituksen. Nyt esillä olevassa asiassa ei kuitenkaan ole kyse kummastakaan näistä, joten riidanalainen päätös ei myöskään ole tullut voimaan. Tältä osin asetuksen N:o 40/94 62 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että valituslautakuntien päätökset tulevat voimaan vasta asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun määräajan päätyttyä tai, jos asiassa on tämän ajan kuluessa nostettu kanne yhteisön tuomioistuimessa, tämän kanteen tultua hylättyä. Nyt esillä olevassa asiassa ei kuitenkaan ole kyse kummastakaan tällaisesta tapauksesta.

18 Näin ollen riittää, kun todetaan työjärjestyksen 113 artiklan mukaisesti, ettei asiasta ole enää tarpeen lausua.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

19 Työjärjestyksen 87 artiklan 6 kohdassa todetaan, että jos asiassa ei anneta tuomiota, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin määrää oikeudenkäyntikuluista harkintansa mukaan.

20 Nyt esillä olevan asian olosuhteet huomioon ottaen on korostettava, että lausunnon antamisen raukeaminen on seurausta siitä, että kantaja ja väliintulija ovat sopineet asian keskenään, eikä kantajan ja vastaajan välisestä sopimuksesta. Näin ollen on määrättävä, että kantaja ja väliintulija vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja velvoitettava ne korvaamaan vastaajan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(toinen jaosto)

on määrännyt seuraavaa:

1) Lausunnon antaminen asiasta raukeaa.

2) Kantaja ja väliintulija vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan kumpikin korvaamaan puolet vastaajan oikeudenkäyntikuluista.