127.

Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa administratīvā rajona tiesan (alueellinen hallintotuomioistuin, Latvia) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Direktiivin (EU) 2015/849 18 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, on tulkittava siten, ettei näissä säädöksissä edellytetä automaattisesti, että ilmoitusvelvollisen on todettava asiakas suuririskiseksi ja näin ollen sovellettava tähän tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä sen vuoksi, että tämä asiakas on valtiosta riippumaton organisaatio ja asiakkaan valtuuttama luonnollinen henkilö ja asiakkaan työntekijä on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan kansalainen. Direktiivillä 2015/849 jäsenvaltioille jätetyn harkintavallan nojalla jäsenvaltio voi kuitenkin säätää kansallisessa oikeudessaan, että tällaisiin olosuhteisiin liittyy korkeampi riski, joka ilmoitusvelvollisen on otettava huomioon asiakasta koskevassa riskiarviossaan. 2) Direktiivin 2015/849 18 artiklaa, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, on tulkittava siten, ettei näissä säännöksissä säädetä automaattisesta velvollisuudesta toteuttaa tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä kaikissa tapauksissa, joissa asiakkaan liikekumppani – ei kuitenkaan asiakas itse – on jollakin tavalla sidoksissa korruption kannalta suuririskiseen kolmanteen maahan. Se, että asiakas saa huomattavan osan tuloistaan tällaisesta maasta tai harjoittaa merkittäviä liiketoimia tällaisen maan kanssa, on kuitenkin suurempaan riskiin viittaava tekijä, joka ilmoitusvelvollisen on otettava huomioon asiakasta koskevassa riskiarviossaan. 3) Direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan c ja d alakohtaa on tulkittava siten, että niiden mukaan ilmoitusvelvollisen ei asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä toteuttaessaan välttämättä tarvitse hankkia jäljennöstä kyseisen asiakkaan ja kolmannen välisestä sopimuksesta. Ilmoitusvelvollisen on kuitenkin tarpeen vaatiessa toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle asianmukainen dokumentaatio, joka osoittaa, että se on tarkastellut tätä liiketointa tai ‑suhdetta ja ottanut sen asianmukaisesti huomioon asiakkaan riskitasoa koskevissa päätelmissään. 4) Direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että ilmoitusvelvollisen on valvottava asiakkaidensa liiketoimia ja ‑suhteita kohtuuden rajoissa jatkuvasti myös silloin, kun jäsenvaltion oikeudessa säädetty asiakkaan olosuhteiden uusien seurantatoimenpiteiden toteuttamiselle säädetty määräaika ei ole vielä päättynyt tai kun asiakkaan olosuhteissa ei havaita merkittäviä muutoksia. Mikäli ilmoitusvelvollinen saa tietoonsa seikkoja, jotka voivat mahdollisesti vaikuttaa asiakasta koskevaan riskiarvioon, sen on otettava tällaiset seikat huomioon ja tarvittaessa tarkistettava riskiarviotaan ja mahdollisesti tähän asiakkaaseen sovellettavien tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden tasoa. Tämä velvollisuus ei koske vain asiakkaita, joihin katsotaan liittyvän suuri riski. 5) Direktiivin 2015/849 60 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että kun toimivaltainen viranomainen julkaisee tietoja päätöksestä, jolla määrätään hallinnollinen seuraamus tai toimenpide kyseisen direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä annettujen kansallisten säännösten rikkomisesta, sillä on velvollisuus taata, että julkaistut tiedot vastaavat täysin päätöksessä todettuja tietoja.