ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Lisäksi on todettava, että tämä lähestymistapa vastaa unionin tuomioistuimen vakiintunutta oikeuskäytäntöä, joka on vahvistettu tuomiossa Pfeifer & Langen (C-52/14, EU:C:2015:381). Tämän oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan soveltamisessa ei ole tehtävä eroa hallinnollisen seuraamuksen ja hallinnollisen toimenpiteen välillä. Unionin tuomioistuin on selvästi todennut vastaavasti, että tätä säännöstä voidaan soveltaa sekä sellaisiin väärinkäytöksiin, jotka johtavat tämän asetuksen 5 artiklassa tarkoitetun hallinnollisen seuraamuksen määräämiseen, että sellaisiin väärinkäytöksiin, joihin kohdistuu mainitun asetuksen 4 artiklassa tarkoitettu hallinnollinen toimenpide, jonka tarkoituksena on perusteettomasti saadun etuuden periminen takaisin mutta joka ei kuitenkaan ole seuraamus (ks. vastaavasti tuomio Handlbauer, C-278/02, EU:C:2004:388, 33 ja 34 kohta; tuomio Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ym., C-278/07–C-280/07, EU:C:2009:38, 22 kohta; tuomio Cruz & Companhia, C-341/13, EU:C:2014:2230, 45 kohta ja tuomio Pfeifer & Langen, C-52/14, EU:C:2015:381, 23 kohta).
7

Irtisanomissuojasta annetun lain (Kündigungsschutzgesetz, jäljempänä KSchG) 17 §:ssä, joka koskee velvollisuutta ilmoittaa joukkovähentämisistä, säädetään seuraavaa: ”(1) Työnantajan on tehtävä työvoimavirastolle ilmoitus ennen kuin se irtisanoo 1. enemmän kuin 5 työntekijää sellaisissa toimipaikoissa, joissa tavallisesti työskentelee yli 20 ja alle 60 työntekijää – – 30 vuorokauden kuluessa. Irtisanomisiin rinnastetaan muut tavat päättää työsuhde silloin kun työsuhde päätetään työnantajan aloitteesta. (2) Kun työnantaja aikoo ryhtyä irtisanomisiin, joita koskee 1 momentin mukainen ilmoitusvelvollisuus, sen on hyvissä ajoin annettava yritysneuvostolle kaikki tarvittavat tiedot ja erityisesti ilmoitettava tälle kirjallisesti seuraavat seikat: 1. suunniteltujen irtisanomisten syyt 2. vähennettävien työntekijöiden lukumäärä ja ammattiryhmät 3. tavallisesti työssä olevien työntekijöiden lukumäärä sekä ammattiryhmät, joihin he kuuluvat 4. aika, jonka kuluessa irtisanomiset on määrä toteuttaa 5. suunnitellut perusteet, joilla irtisanottavat työntekijät valitaan 6. laskentamenetelmä, jolla mahdolliset korvaukset lasketaan – – (3) Työnantajan on samalla toimitettava työvoimavirastolle jäljennös yritysneuvostolle annetusta ilmoituksesta; ilmoituksen on sisällettävä vähintään 2 momentin 1–5 kohdassa luetellut tiedot. – – (5) Tässä momentissa tarkoitettuina työntekijöinä ei pidetä 1. oikeushenkilön toimipaikoissa kyseisen oikeushenkilön lakisääteisestä edustamisesta vastaavia henkilöitä 2. oikeushenkilöllisyyttä vailla olevan yksikön toimipaikoissa sellaisia henkilöitä, jotka on lailla, yhtiöjärjestyksellä tai yhtiösopimuksella valtuutettu edustamaan kyseistä yksikköä 3. yrityksen johtajia, toimipaikkojen johtajia ja muita vastaavissa johtotehtävissä toimivia henkilöitä siltä osin kuin heillä on valtuudet tehdä itse päätöksiä, jotka koskevat työntekijöiden työhönottoa ja irtisanomista.”
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteeseen I, sellaisena kuin se on muutettuna 5.10.2010 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 861/2010, sisältyvää yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että sähkökirjojen lukulaite, jossa on kääntämis- tai sanakirjatoiminto, on luokiteltava, kun tämä toiminto ei ole sen pääasiallinen toiminto, mikä ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on tutkittava, alanimikkeeseen 8543 70 90 eikä alanimikkeeseen 8543 70 10.
3

Asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdassa, jonka otsikko on ”Yhteisön tavaramerkin tuottamat oikeudet”, määritetään tavaramerkin haltijan oikeudet. Tässä säännöksessä säädetään seuraavaa: ”Rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on yksinoikeus tavaramerkkiin. Tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää muita ilman hänen suostumustaan käyttämästä elinkeinotoiminnassa: a) merkkiä, joka on sama kuin yhteisön tavaramerkki, samoille tavaroille tai palveluille, joille tavaramerkki on rekisteröity; b) merkkiä, joka sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin yhteisön tavaramerkki ja sen vuoksi, että merkki ja yhteisön tavaramerkki tarkoittavat samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja, aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran; sekaannusvaara sisältää myös vaaran merkin ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä; – –
51

Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa jätetään komissiolle harkintavaltaa, siinä kuitenkin rajoitetaan sen käyttöä asettamalla objektiiviset kriteerit, joissa komission on pitäydyttävä. Siten yhtäältä yritykselle mahdollisesti määrättävällä sakolla on numeroina ilmaistavissa oleva ja ehdoton enimmäismäärä, joten tietylle yritykselle määrättävissä olevan sakon enimmäismäärä on määritettävissä etukäteen. Toisaalta tämän harkintavallan käyttämistä rajoitetaan myös käytännesäännöillä, joita komissio on asettanut itselleen muun muassa sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa (tuomio Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 55 kohta).
2)

Tiettyjen kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn, Euroopan yhteisön 9.12.1999 EY 300 artiklan 2 kohdan nojalla allekirjoittaman ja Euroopan yhteisön puolesta neuvoston 5.4.2001 tekemällä päätöksellä 2001/539/EY hyväksytyn yleissopimuksen 17 artiklaa on tulkittava siten, että henkilö, joka kuuluu asetuksen N:o 785/2004 3 artiklan g alakohdassa tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan, kuuluu myös kyseisen yleissopimuksen 17 artiklassa tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan, kun kyseistä henkilöä on kuljetettu yleissopimuksen 3 artiklassa tarkoitetun kuljetussopimuksen perusteella.
43

On todettava, ettei TMK Europe ole esittänyt tällaisia todisteita tyytyessään vetoamaan siihen, että sen seikan, että komissio aloitti kilpailupäätöksen tekemiseen johtaneen tutkimuksen, on ollut pakko vaikuttaa polkumyyntitutkimukseen, tai väittäessään tämän lisäksi, että jo pelkästään se seikka, että näistä ensimmäisen tutkimuksen tulos johti lopulta siihen, että neuvosto keskeytti asetuksen N:o 2320/97 soveltamisen, on riittävä, jotta voidaan katsoa, että se oli voinut vaikuttaa polkumyyntitutkimukseen.
85

Toiseen kysymykseen on vastattava edellä esitetyn perusteella, että Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa on tulkittava siten, että pelkän sakon, joka on määrätty henkilölle, joka on samalla toisen jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisulla tuomittu vielä täytäntöön panematta olevaan vapausrangaistukseen, maksamisen perusteella ei voida katsoa, että henkilö on suorittanut rangaistuksensa tai parhaillaan suorittaa sitä mainitussa määräyksessä tarkoitetulla tavalla.
30

Ensinnäkin valvonnasta eli régielle myönnetyistä oikeuksista päästä urheilutiloihin ja valvoa niihin pääsyä on todettava, että on totta, että ne eivät voi sellaisenaan olla esteenä pääasiassa kyseessä olevan liiketoimen luokittelemiselle kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohdassa tarkoitetuksi vuokraukseksi. Tällaiset oikeudet voivat olla perusteltuja sen takaamiseksi, että kolmansista ei aiheudu häiriötä vuokralaisten käyttäessä kyseisiä tiloja. Oikeuskäytännössä on jo täsmennetty, että se, että vuokrattujen tilojen hallintaoikeutta rajoitetaan, ei estä sitä, että kyseinen hallintaoikeus on yksinomainen suhteessa kaikkiin muihin henkilöihin, joiden osalta ei ole säädetty laissa tai määrätty sopimuksessa, että he voivat vedota vuokrasopimuksen kohteena olevaa kiinteistöä koskevaan oikeuteen (tuomio Temco Europe, C‑284/03, EU:C:2004:730, 25 kohta).
Asetuksen N:o 659/1999 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 794/2004 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”[SEUT 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 659/1999] 1 artiklan c kohdan soveltamiseksi voimassa olevan tuen muutoksella tarkoitetaan mitä tahansa muutosta, muuta kuin muodollista tai hallinnollista, joka ei vaikuta tukitoimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille tehtyyn arviointiin”.

Komission tekemä arviointi tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille perustuu taloudellisten tietojen ja niiden olosuhteiden arvioimiseen, jotka vallitsevat kyseisillä markkinoilla sinä ajankohtana, jona komissio tekee päätöksensä, ja siinä otetaan huomioon erityisesti se ajanjakso, jonka ajan kyseistä tukea aiotaan myöntää. Näin ollen voimassa olevan tuen voimassaoloaika on seikka, joka on omiaan vaikuttamaan arviointiin, jonka komissio tekee kyseisen tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille.

Näissä olosuhteissa voimassa olevan tuen voimassaolon jatkamista on pidettävä voimassa olevan tuen muuttamisena ja se merkitsee näin ollen asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan c alakohdan nojalla uutta tukea.

Sillä, että välitoimista päättävä kansallinen tuomioistuin väliaikaisesti ja ex nunc lykkäsi julkisessa omistuksessa olevan sähköyhtiön ja jonkin yhtiön ennen jäsenvaltion Euroopan yhteisöihin liittymistä tekemän sopimuksen, jolla mainitulle yhtiölle myönnetään sähkön suosituimmuustariffi, irtisanomisen vaikutuksia – kun kyseinen tuomioistuin täten otti suosituimmuustariffin uudelleen käyttöön tiettynä ajanjaksona – muutettiin mainitun tariffin soveltamisen ajallisia rajoja, sellaisina kuin niistä oli sovittu mainitussa sopimuksessa, ja siten tukijärjestelmän, sellaisena kuin komissio oli sen hyväksynyt, ajallisia rajoja. Kyseisen välitoimimääräyksen on näin ollen katsottava merkitsevän voimassa olevan tuen muuttamista.

(ks. 47, 49, 50 ja 59 kohta)
Sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 647/2005, 94 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sellaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa määritettäessä oikeuksia vanhuusetuuksiin ei oteta huomioon vakuutuskautta, jonka väitetään täyttyneen sen oman lainsäädännön mukaisesti ulkomaalaisen työtekijän osalta, kun valtio, jonka kansalainen kyseinen työntekijä on, on liittynyt unioniin tämän kauden täyttymisen jälkeen.

Voidakseen pätevästi vedota asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohtaan hakijan täytyy voida yksilöidä se vakuutuskausi sekä tarvittaessa ne työskentely- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti ennen 1.10.1972, taikka niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka ovat liittyneet unioniin tämän päivämäärän jälkeen, ennen kyseisen asetuksen soveltamispäivää kyseisen jäsenvaltion alueella.

Edellä mainitussa säännöstössä suljettiin kuitenkin työntekijä vanhuusvakuutusetuuden ulkopuolelle siitä syystä, että hän oli kolmannen maan kansalainen ja asui aluksella, jonka miehistön jäsen hän oli. Tällainen poissulkeminen ei ollut kyseessä olevien tosiseikkojen tapahtuma-aikaan unionin oikeudessa kiellettyä, vaikka se perustuikin kansalaisuuteen, koska kyseinen maa ei vielä ollut liittynyt unioniin.

(ks. 56, 64 ja 66 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
SEUT 101 artiklaa on tulkittava siten, ettei sen vastaista ole se, että käyttölupasopimuksen nojalla käyttöluvan haltijan maksettavaksi määrätään lupamaksu patentoidun teknologian käyttämisestä koko tämän sopimuksen voimassaoloajalta, jos patentti, jonka käyttöoikeus on myönnetty, mitätöidään tai sitä ei loukata, kun käyttöluvan haltija on voinut vapaasti irtisanoa kyseisen sopimuksen kohtuullisella irtisanomisajalla.

On nimittäin niin, että jos käyttölupasopimuksen voimassaoloaikana lupamaksun maksuvelvollisuus pysyy voimassa myös teollisoikeuksien voimassaoloajan päätyttyä, sama pätee sitä suuremmalla syyllä myös ajanjaksoon ennen näiden oikeuksien päättymistä. Sillä, että patenttien myöntämisvaltion tuomioistuimet ovat käyttölupasopimuksen irtisanomisen jälkeen todenneet, ettei se, että kantaja käytti teknologiaa, johon käyttölupa oli myönnetty, loukannut patenteista johtuvia oikeuksia, ei ole vaikutusta siihen, voidaanko lupamaksua vaatia irtisanomista edeltävältä ajalta. Koska käyttöluvan haltija saattoi vapaasti irtisanoa kyseisen sopimuksen milloin tahansa, kyseinen velvollisuus ei merkitse SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kilpailunrajoitusta.

(ks. 41–43 kohta ja tuomiolauselma)
Direktiivin 2004/83 12 artiklan 2 kohdan c alakohtaa ja 12 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että sellaiset teot, joilla osallistutaan terroristiryhmän toimintaan, kuten ne, joista pääasian vastapuoli on tuomittu, voivat olla pakolaisaseman myöntämättä jättämisen peruste, vaikka ei ole osoitettu, että kyseinen henkilö on tehnyt, yrittänyt tehdä tai uhannut tehdä Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa täsmennetyn terroriteon. Kun tarkastellaan tapauskohtaisesti tosiseikkoja, joiden nojalla voidaan arvioida, onko vakavaa aihetta epäillä, että henkilö on syyllistynyt Yhdistyneiden kansakuntien tarkoitusperien ja periaatteiden vastaisiin tekoihin, yllyttänyt tällaisiin tekoihin tai muulla tavoin osallistunut niihin, sillä seikalla, että jäsenvaltion tuomioistuimet ovat tuominneet tämän henkilön osallistumisesta terroristiryhmän toimintaan, on erityinen merkitys, samoin kuin sillä seikalla, että mainittu henkilö oli tämän ryhmän johtava jäsen, eikä ole välttämätöntä osoittaa, että tämä sama henkilö on itse yllyttänyt terroritekoihin tai osallistunut niihin muulla tavoin.

(ks. 79 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Kansalliset tuomioistuimet voivat pyytää unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua ainoastaan silloin, kun niissä on vireillä oikeusriita ja kun niissä vireillä olevan menettelyn tarkoituksena on ratkaisun antaminen tuomiovaltaa käyttäen. Tilanne on näin menettelyssä, joka johtaa tuomioistuinratkaisun vahvistamiseen eurooppalaiseksi täytäntöönpanoperusteeksi. Mainittu menettely edellyttää riitauttamattomia vaatimuksia koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteen käyttöönotosta annetussa asetuksessa N:o 805/2004 säädettyjen edellytysten tutkimista tuomioistuimessa, jotta voidaan arvioida, onko vähimmäisvaatimuksia, joilla pyritään takaamaan velallisen puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen, noudatettu. Näin ollen mainitulla asetuksella velvoitetaan elin, joka vahvistaa tuomioistuinratkaisun eurooppalaiseksi täytäntöönpanoperusteeksi, suorittamaan lukuisia varmistuksia asetuksen N:o 805/2004 liitteessä I olevassa lomakkeessa luetelluista seikoista. Vahvistamisen kohteena olevan ratkaisun antamiseen johtaneen tuomioistuinmenettelyn asianmukaisuuden valvonta, joka kyseisen tuomioistuimen on vahvistamisvaiheessa suoritettava, ei poikkea tuomiovaltaa käyttäen suoritettavista tarkistuksista, jotka sen on tehtävä muissa menettelyissä ennen ratkaisun antamista tuomiovaltaa käyttäen. Asetuksen 6 artiklassa asetetaan lisäksi mainitulle tuomioistuimelle – kyseisen aikaisemman tuomioistuinmenettelyn sääntöjenmukaisuudesta ja toimivaltasäännösten noudattamisesta varmistumisen lisäksi – velvollisuus varmistua muun muassa annetun ratkaisun täytäntöönpanokelpoisuudesta ja vaatimuksen luonteesta.

Tuomion eurooppalaiseksi täytäntöönpanoperusteeksi vahvistamista koskeva menettely ei myöskään ole toiminnallisesti aiemmasta tuomioistuinmenettelystä erillinen menettely vaan sen viimeinen vaihe, joka on tarpeen menettelyn täyden tehokkuuden varmistamiseksi mahdollistamalla velkojan ryhtyvän saatavansa perintään. Näin ollen tuomioistuinratkaisun eurooppalaiseksi täytäntöönpanoperusteeksi vahvistaminen on lainkäyttötoimi, jota annettaessa kansallinen tuomioistuin voi esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen.

(ks. 24–26, 29 ja 30 kohta)
Unionin jäsenvaltion kansalaisella, joka opiskelee toisessa jäsenvaltiossa, on SEUT 18 ja SEUT 21 artiklan perustella oikeus liikkua ja oleskella vapaasti vastaanottavan jäsenvaltion alueella joutumatta kansalaisuuteensa perustuvan välittömän tai välillisen syrjinnän kohteeksi. Järjestelmä, jossa myönnetään opiskelijoille alennuksia matkalippujen hinnoista, kuuluu EUT-sopimuksen soveltamisalaan, kun opiskelijat voivat sen avulla suoraan tai epäsuorasti kattaa toimeentulokustannuksiaan. Kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellolla, joka on yleisesti vahvistettu SEUT 18 artiklassa ja jota on Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella annetun direktiivin 2004/38 soveltamisalaan kuuluvien unionin kansalaisten osalta täsmennetty direktiivin 24 artiklassa, kielletään muun muassa kansalaisuuteen perustuva välitön syrjintä. Vaikka mainitun direktiivin tavoitteena on helpottaa ja tehostaa jokaiselle unionin kansalaiselle suoraan myönnetyn henkilökohtaisen vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskevan perusoikeuden käyttämistä, direktiivin kohteena ovat, kuten sen 1 artiklan a alakohdasta ilmenee, kyseisen oikeuden käyttöedellytykset. Erityisesti unionin kansalainen voi avustusten saamisoikeuden kannalta vaatia yhdenvertaista kohtelua vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisten kanssa direktiivin 2004/38 24 artiklan 1 kohdan nojalla vain, jos hänen oleskelunsa vastaanottavan jäsenvaltion alueella täyttää kyseisen direktiivin edellytykset.

(ks. 78‐82 kohta)
Yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta annetun neuvoston asetuksen N:o 1186/2009 3 artiklaa on tulkittava siten, että kyseisen artiklan soveltamisen kannalta luonnollisella henkilöllä ei voi olla vakituista asuinpaikkaa samanaikaisesti jäsenvaltiossa ja kolmannessa maassa.

Sellaisessa tilanteessa, jossa asianomaisella on kolmannessa maassa sekä henkilökohtaisia että ammatillisia siteitä ja jäsenvaltiossa henkilökohtaisia siteitä, on sen määrittämiseksi, onko asianomaisen henkilön yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta annetun asetuksen N:o 1186/2009 3 artiklassa tarkoitettu vakituinen asuinpaikka kolmannessa maassa, annettava merkityksellisten tosiseikkojen kokonaisarvioinnin yhteydessä erityinen merkitys sille, kuinka kauan asianomainen henkilö on oleskellut kyseisessä kolmannessa maassa.

Asetuksen N:o 1186/2009 3 artiklassa tarkoitettuna vakituisena asuinpaikkana on nimittäin pidettävä sitä paikkaa, johon asianomainen henkilö on perustanut etujensa pysyvän keskuksen. Sen määrittämiseksi, onko kyseinen vakituinen asuinpaikka kolmannessa maassa mainitussa 3 artiklassa säädetyn tullittomuuden soveltamista varten, on otettava huomioon kaikki merkitykselliset tosiseikat. Tämän tarkastelun yhteydessä on todettava, että asetuksessa N:o 1186/2009 annetaan erityinen merkitys sille, kuinka kauan asianomainen henkilö on oleskellut kyseisessä kolmannessa maassa. Mainitun asetuksen 5 artiklan 1 kohdassa säädetään näin ollen, että saman asetuksen 3 artiklassa säädettyä tullittomuutta voidaan soveltaa ainoastaan henkilöihin, joilla on ollut pysyvä asuinpaikka unionin tullialueen ulkopuolella keskeytyksettä vähintään kaksitoista kuukautta.

(ks. 39–41 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Unionin tuomioistuin on toimivaltainen tutkimaan ennakkoratkaisupyynnön, vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin onkin esittänyt pyynnön sen käsiteltäväksi saatetun hakemuksen tutkittavaksi ottamista koskevan yksipuolisen tarkastelun vaiheessa; hakemuksessa vaaditaan aloittamaan akordimenettely, jonka tarkoituksena on – mikäli se voidaan aloittaa – syyttäjäviranomaisen läsnä ollessa annettavan ratkaisun antaminen tuomiovaltaa käyttäen sen jälkeen, kun tuomioistuin on käsitellyt mahdolliset vähemmistövelkojien vastalauseet. Kansalliset tuomioistuimet voivat nimittäin pyytää unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua silloin, kun niissä on vireillä oikeusriita ja kun niissä vireillä olevan menettelyn tarkoituksena on ratkaisun antaminen tuomiovaltaa käyttäen, ja niiden yksinomaiseen toimivaltaan kuuluu päättää siitä, mikä on sopivin aika ennakkoratkaisukysymyksen esittämiseen unionin tuomioistuimelle.

(ks. 16 ja 17 kohta)
Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH) annettua asetusta N:o 1907/2006, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 552/2009, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että kansallisessa säännöstössä velvoitetaan kemiallisten tuotteiden maahantuoja rekisteröimään kyseiset tuotteet toimivaltaisessa kansallisessa viranomaisessa, vaikka kyseisellä maahantuojalla on jo ollut velvollisuus rekisteröidä samat tuotteet kyseisen asetuksen mukaisesti Euroopan kemikaalivirastossa, kunhan rekisteröinti toimivaltaisessa kansallisessa viranomaisessa ei ole ennakkoedellytys mainittujen tuotteiden markkinoille saattamiselle, kunhan se koskee eri tietoja kuin ne, joita vaaditaan kyseisessä asetuksessa, ja kunhan sillä pyritään samoihin tavoitteisiin kuin kyseisellä asetuksella eli erityisesti varmistamaan korkeatasoinen ihmisten terveyden ja ympäristön suojelu sekä tällaisten aineiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla muun muassa ottamalla käyttöön tällaisten tuotteiden turvallista hallintaa kyseessä olevassa jäsenvaltiossa koskeva valvontajärjestelmä ja arvioimalla tällaista hallintaa, mitkä seikat kansallisen tuomioistuimen on tutkittava.

Asetuksen N:o 1907/2006 kemiallisten aineiden ilmoittamis- ja rekisteröintivelvollisuutta koskevilla säännöksillä toteutettu yhdenmukaistaminen ei – riippumatta laajuudesta, jolla sillä otetaan unionissa käyttöön kyseisten aineiden turvallisen hallinnan mahdollistava niiden integroitu valvontajärjestelmä – nimittäin sulje pois muuta rekisteröintiä, kuten sellaista, jolla pyritään ennen kaikkea mahdollistamaan se, että kansallisilla viranomaisilla on käytettävissään tarpeellinen tietokanta kemiallisten tuotteiden valvomiseksi kyseisessä jäsenvaltiossa ja jolla muun muassa edistetään kyseistä hallintaa kyseessä olevassa jäsenvaltiossa koskevan valvontajärjestelmän käyttöönottoa ja hallinnan arviointia muun muassa sitä varten, että unionin tasolla voidaan tehdä ehdotuksia tarpeellisista parannuksista.

(ks. 34, 38 ja 41 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Silloin kun komissio on SEUT 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti aloittanut muodollisen tutkintamenettelyn, joka kohdistuu ilmoittamatta jätettyyn toimenpiteeseen, jonka toteuttaminen on käynnissä, kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu vaatimus toimenpiteen toteuttamisen kieltämiseksi ja jo maksettujen summien perimiseksi takaisin, on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet mainitun toimenpiteen täytäntöönpanon keskeyttämisvelvollisuuden mahdollisen laiminlyönnin vuoksi. Kansallinen tuomioistuin voi tätä varten päättää keskeyttää kyseessä olevan toimenpiteen täytäntöönpanon ja määrätä jo maksetut määrät takaisin perittäviksi ja tarvittaessa määrätä väliaikaisia toimenpiteitä yhtäältä asianosaisten intressien ja toisaalta muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan komission päätöksen tehokkaan vaikutuksen suojaamiseksi. Velvollisuus keskeyttää kyseessä olevan toimenpiteen toteuttaminen ei näin ole tällaisen päätöksen ainoa oikeusvaikutus. Tämän vuoksi valtion yksikköön, joka omisti aiemmin osuudet lentoaseman omistavasta yrityksestä, kohdistuu lentoaseman yksityistämisen jälkeen riski ainakin siitä, että kansallinen tuomioistuin määrää mahdollisesti maksetut tuet perittäviksi takaisin ajanjaksolta, jolla kyseinen valtion yksikkö omisti osuudet toimenpiteen kohteena olevasta, lentoaseman omistavasta yrityksestä. Koska lopullista komission päätöstä muodollisen tutkintamenettelyn päättämisestä ei ollut tehty, muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdystä päätöksestä aiheutuu edelleen vaikutuksia, minkä vuoksi valtion yksiköllä on edelleen intressi vaatia päätöksen kumoamista.

(ks. 29–31 kohta)