ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6.

Direktiivin 2011/16 3 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, 18–22, 24 ja 25 kohdassa, sellaisina kuin ne ovat lisättyinä direktiivin 2018/822 1 artiklan 1 alakohdan b alakohdalla, säädetään seuraavaa: ”18) ’rajatylittävällä järjestelyllä’ järjestelyä, joka koskee joko useampaa kuin yhtä jäsenvaltiota tai yhtä jäsenvaltiota ja yhtä kolmatta maata ja joka täyttää ainakin yhden seuraavista edellytyksistä: – – 19) ’raportoitavalla rajatylittävällä järjestelyllä’ rajatylittävää järjestelyä, joka sisältää ainakin yhden liitteessä IV esitetyistä tunnusmerkeistä; 20) ’tunnusmerkillä’ rajatylittävän järjestelyn ominaispiirrettä tai osatekijää, joka viittaa mahdolliseen veronkiertoriskiin ja joka on mainittu liitteessä IV; 21) ’välittäjällä’ henkilöä, joka suunnittelee, markkinoi, organisoi tai tuo saataville toteuttamista varten raportoitavan rajatylittävän järjestelyn tai hallinnoi sen toteuttamista. Sillä tarkoitetaan myös henkilöä, joka – ottaen huomioon asiaankuuluvat tosiseikat ja olosuhteet ja saatavilla olevien tietojen ja asiaankuuluvaan asiantuntemuksen ja tällaisten palvelujen tarjoamiseen tarvittavan tietämyksen perusteella – tietää tai jonka voitaisiin kohtuudella olettaa tietävän, että se on ryhtynyt tarjoamaan suoraan tai muiden henkilöiden välityksellä tukea, apua tai neuvoja, jotka koskevat raportoitavan rajatylittävän järjestelyn suunnittelua, markkinointia tai organisointia tai sen asettamista saataville toteuttamista varten tai sen toteuttamisen hallinnointia. Kaikilla henkilöillä on oltava oikeus toimittaa näyttöä siitä, että kyseinen henkilö ei tiennyt eikä sen voitu kohtuudella olettaa tietäneen, että tämä henkilö oli mukana raportoitavassa rajatylittävässä järjestelyssä. Tätä varten tämä henkilö voi vedota kaikkiin asiaankuuluviin tosiseikkoihin ja olosuhteisiin sekä saatavilla oleviin tietoihin ja asiaankuuluvaan asiantuntemukseensa ja tietämykseensä. Toimiakseen välittäjänä henkilön on täytettävä ainakin yksi seuraavista lisäehdoista: a) henkilön verotuksellinen kotipaikka on jossakin jäsenvaltiossa; b) henkilöllä on jossakin jäsenvaltiossa kiinteä toimipaikka, josta järjestelyyn liittyviä palveluja tarjotaan; c) henkilö on muodostettu jäsenvaltiossa tai henkilöön sovelletaan jäsenvaltion lainsäädäntöä; d) henkilö on rekisteröity oikeudellisiin, verotuksellisiin tai konsulttipalveluihin liittyvään ammatilliseen yhteenliittymään jossakin jäsenvaltiossa. 22) ’asianomaisella verovelvollisella’ henkilöä, jonka saataville rajatylittävä järjestely on asetettu toteuttamista varten tai joka on valmis toteuttamaan raportoitavan rajatylittävän järjestelyn tai joka on toteuttanut tällaisen järjestelyn ensimmäisen vaiheen; – – 24) ’markkinakelpoisella järjestelyllä’ rajatylittävää järjestelyä, joka on suunniteltu, jota on markkinoitu, joka on valmis toteutettavaksi tai asetettu saataville toteuttamista varten, ilman että sitä olisi merkittävästi muokattava; 25) ’räätälöidyllä järjestelyllä’ mitä tahansa rajatylittävää järjestelyä, joka ei ole markkinakelpoinen järjestely.”
10.

Gibraltarin hallintotapa vahvistetaan Gibraltarin perustuslaista tehdyssä vuoden 2006 asetuksessa (Gibraltar Constitution Order 2006), joka tuli voimaan 1.1.2007. Tämän asetuksen mukaisesti täytäntöönpanovaltaa Gibraltarilla käyttää kuningattaren nimittämä kuvernööri ja tietyn sisäisen toimivallan osalta Her Majesty’s Government of Gibraltar, lainsäädäntövaltaa puolestaan käyttävät kuningatar ja Gibraltarin parlamentti. Gibraltarilla on omat tuomioistuimet. Gibraltarin ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen tuomioihin voidaan hakea muutosta Judicial Committee of the Privy Councililta (Privy Councilin oikeudellinen komitea).
62.

Toinen viite siitä, ettei sanamuoto itsessään ole ratkaiseva sen merkityksen ymmärtämisessä, saadaan siitä, miten unionin tuomioistuimen ranskankielisissä tuomioissa käytetty käsite ”visées” on käännetty englanniksi. Tältä osin riittää, kun mainitaan uudelleenkäsittelyn johdosta annetun tuomion käännös, joka osoittaa, että on vaikeaa pysyä uskollisena joko tekstille tai sitä tulkitsevalle henkilölle. Tuomion englanninkielisen version 33 kohdassa käytetään ilmaisua ”any other person referred to in those regulations” (”kaikkien muiden henkilöstösäännöissä tarkoitettujen henkilöiden”). ( 11 ) Sen englanninkielisen version 34 ja 42 kohdassa käytetään ilmaisua ”persons covered by” (”tarkoitettuja henkilöitä”) ( 12 ) ja 50 kohdassa käytetään ilmaisua ”person mentioned in the Staff Regulations” (”henkilöstösäännöissä tarkoitetun henkilön”). ( 13 ) Ranskankielisessä versiossa kaikissa edellä mainituissa kohdissa käytettiin ainoastaan käsitettä ”visées”.
77.

Väite, jonka mukaan erityinen menettely, johon liittyy neuvoston yksimielisyys äänestyksessä, on perusteltavissa, kun otetaan huomioon sekä kyseessä olevan oikeuden uusimisen arkaluonteisuus että se, että unionin ja sen jäsenvaltioiden on tehtävä sopimus Korean tasavallan kanssa, on lisäksi mielestäni hylättävä. Unionin tuomioistuin on näet kyllä jo myöntänyt, että ”silloin, kun sopimuksessa pyritään sopimaan asiasta, joka osittain kuuluu unionin ja osittain jäsenvaltioiden toimivaltaan, on tärkeää taata tiivis yhteistyö viimeksi mainittujen ja unionin toimielinten välillä niin sopimusneuvottelujen aikana ja sopimusta tehtäessä kuin pantaessa sopimuksella asetettuja velvoitteita täytäntöön”. ( 35 ) Unionin tuomioistuin on kuitenkin todennut, että ”tällä periaatteella ei voida kuitenkaan oikeuttaa sitä, että neuvosto vapauttaisi itsensä SEUT 218 artiklassa määrättyjen menettelysääntöjen ja äänestysmenettelyn noudattamisesta”. ( 36 )
150.

Unionin tuomioistuin on todennut tässä asiayhteydessä, että kun kansallinen lainsäädäntö perustuu objektiivisten ja tarkistettavissa olevien seikkojen tutkimiseen sen selvittämiseksi, onko liiketoimi luonteeltaan pelkässä verotuksellisessa tarkoituksessa toteutettu täysin keinotekoinen järjestely, tällaisen lainsäädännön osalta on katsottava, ettei se ylitä sitä, mikä on tarpeen väärinkäytösten estämiseksi, silloin, kun ensinnäkin kussakin tapauksessa, jossa saattaa olla kyse tällaisesta järjestelystä, verovelvollinen saa mahdollisuuden esittää, joutumatta noudattamaan liiallisia hallinnollisia velvoitteita, näyttöä niistä mahdollisista liiketaloudellisista syistä, joiden takia kyseinen liiketoimi on tehty. ( 74 )
25.

Tullivelan syntyminen nyt käsiteltävässä asiassa on riidatonta. Unionin tullikoodeksin 79 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan ”tuontitullin alaisista tavaroista syntyy tuontitullivelka – – kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee muiden kuin unionitavaroiden tuomista unionin tullialueelle”. Unionin tullikoodeksin 139 artiklan otsikko on ”Tavaroiden esittäminen tullille”, ja sen 1 kohdassa säädetään, että ”jonkun seuraavista henkilöistä on, unionin tullialueelle tuotujen tavaroiden saapuessa, esitettävä ne tullille viipymättä määrätyssä tullitoimipaikassa tai muussa tulliviranomaisten määräämässä tai hyväksymässä paikassa taikka vapaa-alueella: a) henkilön, joka toi tavarat unionin tullialueelle; b) henkilön, jonka nimissä tai lukuun tavarat kyseiselle alueelle tuonut henkilö toimii; c) henkilön, joka otti vastatakseen tavaroiden kuljetuksesta sen jälkeen, kun ne tuotiin unionin tullialueelle”. ( 11 )
75.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesgerichtshofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla 12.7.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/58/EY (sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/136/EY, 13 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että mainosviestien näyttämistä sähköpostipalvelun käyttäjän saapuneet-kansiossa on pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna sähköpostin käyttönä suoramarkkinointitarkoituksiin, jos viestit näyttävät sähköpostiviesteiltä ja ne on sijoitettu kansioon sähköpostiviestien tavoin, ja että sillä, että viestien vastaanottajat valitaan sattumanvaraisesti, ei ole tältä osin merkitystä eikä tältä osin myöskään edellytetä, että käyttäjään kohdistuu häiriötä vakavampi rasite. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, onko käyttäjä antanut suostumuksen, jonka on oltava vähintäänkin vapaaehtoinen, yksilöity ja tietoinen, ennen tällaisten mainosviestien näyttämistä hänen sähköpostitilinsä saapuneet-kansiossa. 2) Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) liitteessä I olevassa 26 kohdassa tarkoitettua käsitettä ”sinnikkäät ja ei-toivotut myyntiyhteydenotot – – sähköpostitse” on tulkittava siten, että se voi kattaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen menettelyn, jossa sähköpostipalvelun käyttäjän saapuneet-kansiossa näytetään mainosviestejä, jotka näyttävät sähköpostiviesteiltä ja jotka on sijoitettu kansioon sähköpostiviestien tavoin. Ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin tarkistaa yhtäältä, onko kyseisten mainosviestien näyttäminen ollut riittävän toistuvaa ja säännöllistä, jotta myyntiyhteydenottoja voidaan pitää ”sinnikkäinä”, ja toisaalta, voidaanko kyseisten viestien näyttämistä pitää ”ei-toivottuna”, kun otetaan huomioon se, onko käyttäjä antanut suostumuksensa – vai ei – ennen kyseisten viestien näyttämistä, ja se, onko käyttäjä ilmaissut vastustavansa tällaista mainostamista vai ei.
85.

Tämän oikeuskäytännön valossa on katsottava, että korkojen maksamatta jättäminen perusteettomasti kannetun veron määrälle voi merkitä perusoikeuskirjan 17 artiklan rikkomista, jos jäsenvaltio on kantanut kyseisen veron sovellettaessa unionin oikeutta. Näin on erityisesti silloin, kun korkojen maksamatta jättäminen aiheuttaa asianosaiselle verovelvolliselle suhteettoman taloudellisen rasituksen esimerkiksi siksi, että on kulunut pitkä aika, jona liikaa maksetun veron määrä ei ole ollut verovelvollisen käytettävissä. Jotta voidaan määrittää, onko mainittua 17 artiklaa tällä tavoin rikottu, kansallisten tuomioistuinten on arvioitava konkreettiseen tapaukseen liittyviä seikkoja.
85.

Neljänneksi voitaisiin väittää, ettei asetusta N:o 2201/2003 sovelleta silloin, kun lapsi on kaapattu kolmanteen valtioon, ja että tällöin on viitattava vuoden 1996 Haagin yleissopimukseen, jonka 7 artiklan sanamuoto on hyvin samankaltainen kuin mainitun asetuksen 10 artiklan sanamuoto. Kyseisen yleissopimuksen soveltaminen edellyttää kuitenkin, että asianomainen kolmas valtio on liittynyt siihen. Tässä tapauksessa Intia ei ole kyseisen yleissopimuksen sopimuspuoli. Käsiteltävässä asiassa ei siis ole tarpeen tutkia tarkemmin, miten asetus N:o 2201/2003 ja vuoden 1996 Haagin yleissopimus sovitetaan yhteen. ( 29 ) Huomautan ainoastaan, että käsiteltävä asia osoittaa, että kun lapsella on ollut asuinpaikka jäsenvaltiossa välittömästi ennen kaappaamista, asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan soveltamatta jättämistä ei korvata joka kerta vuoden 1996 Haagin yleissopimuksen 7 artiklan soveltamisella.
94.

Toiseksi komission väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on lausunut kanteen ulkopuolelta siltä osin kuin se on tulkinnut perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan kolmatta luetelmakohtaa, johon Xinyi ei ollut vedonnut ensimmäisessä oikeusasteessa, on mielestäni hylättävä. Oikeuskäytännöstä ilmenee nimittäin, että vaikka tuomioistuimen tarvitsee ottaa kantaa vain asianosaisten vaatimuksiin, koska asianosaisten asiana on määrittää oikeusriidan laajuus, se ei ole sidottu pelkästään asianosaisten vaatimustensa tueksi esittämiin väitteisiin, sillä muuten se saattaisi joutua perustamaan ratkaisunsa virheellisiin oikeudellisiin näkökohtiin. ( 36 ) Mahdollisuus tulkita säännöstä, jota tuomioistuimen on sovellettava käsiteltävän asian tosiseikkoihin, kuuluu erottamattomasti sen tehtävään, eikä sitä voida pitää kanteen ulkopuolelta lausumisena.
74.

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava, johtavatko jäsenvaltion käyttöön ottamat rajoitukset, jotka koskevat määräaikaisten työsopimusten väärinkäytön yhteydessä kantajien käytettävissä olevia oikeussuojakeinoja, siihen, että kantajia kohdellaan tosiasiallisesti tai oikeudellisesti uskontonsa perusteella eri tavalla kuin vertailuryhmää, ellei tälle ole objektiivista oikeuttamisperustetta. ( 95 ) Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkasteltava, onko kyseessä välittömästi tai välillisesti uskontoon perustuva erilainen kohtelu. ( 96 ) Erilainen kohtelu on perusteltua, ”kun se perustuu objektiiviseen ja kohtuulliseen perusteeseen eli kun se vastaa asianomaisessa lainsäädännössä hyväksyttävästi tavoiteltua päämäärää ja kun tämä erilainen kohtelu on oikeassa suhteessa asianomaisella kohtelulla tavoiteltuun päämäärään”. ( 97 ) Kuten edellä todettiin, olen kuitenkin jo sulkenut pois puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdan mukaisina ”perusteltuina syinä” hiippakunnan piispojen myöntämät soveltuvuustodistukset (edellä 61 kohta), katolisen uskonnon opetuksen valinnaisuuden (edellä 61 kohta) ja väitetyn joustavuuden tarpeen, jonka vuoksi 30 prosentilla katolisen uskonnon opettajista, kantajat mukaan luettuina, on oltava määräaikainen työsopimus (edellä 62 kohta). Sama vaikuttaisi pätevän erilaisen kohtelun objektiiviseen oikeuttamisperusteeseen, vaikka tämän todentaminen onkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia.
46.

Direktiivin 2008/68 1 artiklan 5 kohdassa jäsenvaltioille annettu harkintavalta säännellä vaarallisten aineiden kuljetusta tai kieltää tällaisten aineiden kuljetukset on poikkeus 3 artiklan 1 ja 2 kohtaan sisältyvästä pääsäännöstä, jonka mukaan vaarallisia aineita ei saa kuljettaa, jos se on kielletty direktiivin asiaa koskevissa liitteissä, ja tällaisten aineiden kuljetukset ovat sallittuja, jos noudatetaan kyseisissä liitteissä vahvistettuja ehtoja. Koska jäsenvaltioiden 1 artiklan 5 kohdan mukainen harkintavalta on poikkeus pääsäännöstä, sitä on tulkittava suppeasti. Tätä päätelmää tukee selvästi 1 artiklan 5 kohdan sanamuoto, jossa edellytetään, että jotta säännökset tai kiellot voidaan hyväksyä tämän säännöksen nojalla, niiden on oltava otettu käyttöön vain muista kuin kuljetusturvallisuuteen liittyvistä syistä. Direktiivin 1 artiklan 5 kohdan selkeän sanamuodon mukaan säännökset tai kiellot, jotka on otettu käyttöön osittain kuljetusturvallisuuteen liittyvistä syistä, eivät voi kuulua tässä säännöksessä tarkoitetun poikkeuksen piiriin.
23.

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Edellä mainitun työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdassa, jota sovelletaan soveltuvin osin unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta tehdyn valituksen käsittelyyn unionin tuomioistuimessa, määrätään, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on tätä vaatinut. Koska ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää Banco Santanderin valituksen, viimeksi mainittu on mielestäni velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
103.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Riigikohus, põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että on ehdottoman mahdotonta pitää palveluksessa vankeinhoitolaitoksen virkamies pelkästään sillä perusteella, että hänen kuulontarkkuutensa on vahvistettua normia alhaisempi, ilman että työnantaja tutkii, kykeneekö tämä henkilö suorittamaan hänelle kuuluvat työtehtävät sen jälkeen, kun on tehty tarvittaessa kyseissä 5 artiklassa tarkoitetut kohtuulliset mukautukset, kuten erityisten tehtävien osoittaminen hänelle taikka lupa käyttää kuulolaitetta.
95.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesverwaltungsgerichtin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Luonnonmukaisesta tuotannosta ja luonnonmukaisesti tuotettujen tuotteiden merkinnöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 834/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä luonnonmukaisen tuotannon, merkintöjen ja valvonnan osalta 5.9.2008 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 889/2008, sellaisena kuin se on muutettuna 8.3.2012 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 203/2012, 14.6.2012 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 505/2012, 8.4.2014 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 354/2014, 29.4.2016 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2016/673 ja 22.10.2018 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2018/1584, olevaa 28 artiklaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteessä IX olevan 1.3 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että lithothamnium-levää (Lithothamnium calcareum) ei koostumuksensa vuoksi saa käyttää ainesosana luonnonmukaisten elintarvikkeiden jalostuksessa silloin, kun sen lisäämisen pääasiallisena tarkoituksena on täydentäminen kalsiumilla. Kyseinen levä on tässä tapauksessa luokiteltava luonnonmukaisesta tuotannosta ja luonnonmukaisesti tuotettujen tuotteiden merkinnöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 2092/91 kumoamisesta 28.6.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 834/2007 19 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja asetuksen N:o 889/2008, sellaisena kuin se on muutettuna, 27 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi kivennäisaineeksi, joka ei ole sallittu kyseisen asetuksen 27 artiklan 1 kohdan f alakohdan nojalla.
6.

Frankfurt-Hahnin lentoasema (Saksa) sijaitsee Rheinland-Pfalzin osavaltion (jäljempänä osavaltio) alueella noin 115 kilometrin päässä Frankfurt am Mainin (Saksa) lentoasemasta, joka on valittajan kotilentoasema. Frankfurt-Hahnin lentoasema on ollut 1.4.1995 alkaen Holding Unternehmen Hahn GmbH & Co. KG:n, joka on julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuus, jossa osavaltio on osallisena, omistuksessa, ja sitä ylläpitää Flughafen Hahn GmbH & Co. KG Lautzenhausen (jäljempänä Flughafen Hahn). Flughafen Frankfurt/Main GmbH (jäljempänä Fraport), joka on yhtiö, joka ylläpitää ja johtaa Frankfurt am Mainin lentoasemaa, omistaa enemmistön Flughafen Hahnin osakkeista.
7.

Direktiivin 2012/13 4 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäilty tai syytetty, joka on pidätetty tai menettänyt vapautensa, saa viipymättä kirjallisena oikeuksia koskevan ilmoituksen. Hänelle on annettava mahdollisuus lukea oikeuksia koskeva ilmoitus ja hänen on sallittava pitää se hallussaan koko sen ajan, kun vapauden riisto jatkuu. 2. Edellä 3 artiklassa säädettyjen tietojen lisäksi tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun oikeuksia koskevan ilmoituksen on sisällettävä tietoja seuraavista oikeuksista, sellaisina kuin niitä sovelletaan kansallisen oikeuden mukaan: a) oikeus tutustua asiaan liittyvään aineistoon; b) oikeus saada tieto pidätyksestä tai vapaudenmenetyksestä ilmoitetuksi konsuliviranomaisille ja yhdelle henkilölle; c) oikeus saada kiireellistä lääkinnällistä apua; ja d) se, kuinka moneksi tunniksi tai päiväksi epäillyn tai syytetyn vapaus voidaan enimmillään riistää ennen asian saattamista oikeusviranomaisen tutkittavaksi. 3. Oikeuksia koskevan ilmoituksen on myös sisällettävä perustiedot kansallisen oikeuden mukaisista mahdollisuuksista riitauttaa pidätyksen laillisuus, hakea vapaudenmenetystä koskevan päätöksen uudelleenkäsittelyä tai esittää väliaikaista vapauttamista koskeva pyyntö. 4. Oikeuksia koskeva ilmoitus on laadittava selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä. Liitteessä I on suuntaa antava oikeuksia koskevan ilmoituksen malli. 5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäilty tai syytetty saa oikeuksia koskevan ilmoituksen kirjallisena ymmärtämällään kielellä. Jos oikeuksia koskevaa ilmoitusta ei ole saatavilla asianmukaisella kielellä, epäillylle tai syytetylle on annettava tieto hänen oikeuksistaan suullisesti kielellä, jota hän ymmärtää. Oikeuksia koskeva ilmoitus on sen jälkeen ilman aiheetonta viivytystä annettava epäillylle tai syytetylle kielellä, jota hän ymmärtää.”
88.

Jos ratkaisevana pidettäisiin tuomion kohdetta, tekisi tämä puitepäätöksen soveltamisesta myös suhteettoman vaikeaa. Tuomion antamishetkellä ei nimittäin yleensä ole mahdollista ennakoida, millä rikoksen osateoilla voi myöhemmin olla merkitystä puitepäätöksen soveltamisen kannalta ja mitkä näin ollen on otettava huomioon. Näin on erityisesti, kun on kyse kolmansien valtioiden antamista tuomioista, koska kolmansien valtioiden tuomioistuinten näkökulmasta puitepäätöksen soveltaminen on erityisen kaukainen asia.
1)

Teknisiä määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä annetun direktiivin (EU) 2015/1535 5 artiklan mukainen toimenpiteen tiedonanto on rinnastettava kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1107/2009 71 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaiseen viralliseen ilmoittamiseen, jos jäsenvaltio voi lähteä siitä, että komissio on ymmärtänyt sen tässä mielessä. Se, onko näin katsottava olevan pääasiassa kyseessä olevassa tapauksessa, toimivaltaisen tuomioistuimen on selvitettävä ottamalla laaja-alaisesti huomioon jäsenvaltion ja komission välinen yhteydenpito.
7.

Direktiivin 2004/48 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Tiedonsaantioikeus”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset oikeusviranomaiset voivat teollis- tai tekijänoikeuden loukkausta koskevan oikeudenkäynnin yhteydessä kantajan perustellusta ja oikeasuhteisesta pyynnöstä määrätä, että sellaisten tavaroiden ja palvelujen alkuperästä ja jakeluverkosta, jotka loukkaavat teollis- tai tekijänoikeutta, annetaan tietoja. Tiedonantovelvollinen on teollis- tai tekijänoikeuksia loukannut ja/tai kuka tahansa muu henkilö: a) jonka on todettu pitävän hallussaan riidanalaisia tavaroita kaupallisessa laajuudessa; b) joka on tavattu käyttämästä riidanalaisia palveluja kaupallisessa laajuudessa; c) jonka on todettu tarjoavan loukkaavassa toiminnassa käytettäviä palveluja kaupallisessa laajuudessa; tai d) jonka a, b tai c alakohdassa tarkoitettu henkilö on osoittanut osallistuneen kyseisten tavaroiden tuottamiseen, valmistukseen tai jakeluun tai näiden palvelujen tarjoamiseen. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin tietoihin sisältyvät tapauksen mukaan: a) tuotteen tai palvelujen tuottajien, valmistajien, jakelijoiden, toimittajien ja muiden aikaisempien haltijoiden sekä aiottujen tukku- ja vähittäiskauppiaiden nimet ja osoitteet; b) tiedot tuotettujen, valmistettujen, toimitettujen, vastaanotettujen tai tilattujen tavaroiden taikka palveluiden määrästä sekä kyseisistä tavaroista tai palveluista saaduista hinnoista. 3. Edellä 1 ja 2 kohdan säännökset eivät rajoita muita laissa annettuja säännöksiä, jotka a) antavat oikeuden haltijalle oikeuden [saada] laajempia tietoja; b) koskevat tämän artiklan nojalla ilmoitettujen tietojen käyttöä rikos- tai siviilioikeudellisessa menettelyssä; c) koskevat vastuuta tiedonsaantioikeuden väärinkäytöstä; d) antavat mahdollisuuden kieltäytyä sellaisten tietojen antamisesta, jotka pakottaisivat 1 kohdassa tarkoitetun henkilön myöntämään oman tai lähisukulaisensa osallistumisen teollis- tai tekijänoikeuden loukkaukseen; tai e) koskevat tietolähteiden luottamuksellisuuden suojaa tai henkilötietojen käsittelyä.”