ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
132

Toiseksi on todettava väitteistä, joiden mukaan hintasitoumukset voivat aiheuttaa vääristymiä sekä viitereiteillä että päällekkäisillä reiteillä, että komissio ei ole riidanalaisessa päätöksessä eikä unionin yleisessä tuomioistuimessa esittänyt sellaisia seikkoja, joilla voitaisiin kyseenalaistaa mainitut väitteet, vaan se on ainoastaan korostanut väitteiden hypoteettisuutta. Lisäksi on niin, että velvollisuus vyöryttää viitereittejä koskevat hinnanalennukset reiteille ZRH–STO ja ZRH–WAW saattaa tehdä liikennöimisen mainituilla reiteillä kolmansille lentoyhtiöille vähemmän houkuttelevaksi. Niinpä hintasitoumukset saattavat markkinoiden rakenteellisten ongelmien, joihin niillä pyritään vastaamaan, ratkaisemisen sijasta myötävaikuttaa siihen, että sitoumukset on pidettävä voimassa määrittämättömän ajan.
64

Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska EUIPO on hävinnyt asian olennaisin osin, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kantajan vaatimusten mukaisesti.
17

Aluksi on muistettava, että EU-tavaramerkkiä koskeva järjestelmä perustuu asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 2 kohtaan kirjattuun periaatteeseen, jonka mukaan yksinoikeus myönnetään ensimmäiselle hakijalle. Tämän periaatteen mukaisesti tavaramerkki voidaan rekisteröidä EU-tavaramerkiksi vain siinä tapauksessa, että tätä ei estä aikaisempi tavaramerkki, joka voi olla muun muassa EU-tavaramerkki, jäsenvaltiossa tai Beneluxin teollisoikeuksien virastossa rekisteröity tavaramerkki, tavaramerkki, jonka kansainvälinen rekisteröinti on voimassa jäsenvaltiossa, tai tavaramerkki, jonka kansainvälinen rekisteröinti on voimassa unionissa. Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan soveltamista rajoittamatta pelkästään se, että kolmas käyttää rekisteröimätöntä tavaramerkkiä, ei sitä vastoin ole esteenä saman tai samankaltaisen tavaramerkin rekisteröinnille EU-tavaramerkiksi samoja tai samankaltaisia tavaroita varten (ks. tuomio 28.1.2016, Gugler France v. SMHV – Gugler (GUGLER), T-674/13, ei julkaistu, EU:T:2016:44, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
12

On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun valituksen hylkäämisestä tehty päätös on vailla itsenäistä sisältöä, muodollisesti tällaiseen päätökseen kohdistuvien kumoamisvaatimusten vaikutuksena on, että tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetaan toimi, josta valitus on tehty (tuomio 17.1.1989, Vainker v. parlamentti, 293/87, EU:C:1989:8, 8 kohta). Esillä olevassa asiassa valitusten hylkäämisestä tehdyillä päätöksillä ei ole itsenäistä sisältöä, minkä vuoksi kanteen on katsottava kohdistuvan riidanalaisiin päätöksiin.
3.

Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Polkumyyntimarginaali – Normaaliarvon määrittäminen – Tuonti muusta kuin markkinatalousmaasta – Markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntäminen – Edellytykset – Yrityksillä on yksi ainoa selkeä kirjanpito, joka on riippumattoman tarkastuksen kohteena kansainvälisten kirjanpitonormien mukaisesti ja jota sovelletaan kaikkeen toimintaan – Suppea tulkinta (Neuvoston asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan a, b ja c alakohta) (ks. 48–53 ja 55 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 28.4.2021 – repowermap.org vastaan EUIPO – Repower (REPOWER)

(asia T-872/16)

(EU-tavaramerkki – Mitättömyysmenettely – Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti – Sanamerkki REPOWER – Ehdoton mitättömyysperuste – Kuvailevuus – Erottamiskyvyn puuttuminen – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) – Perusteluvelvollisuus – Oikeus tulla kuulluksi – Asetuksen N:o 207/2009 75 artikla (josta on tullut asetuksen 2017/1001 94 artikla) – Sananvapaus)

1. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Käsite (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 52 artiklan 1 kohdan a alakohta) 36, 38–40, 44 ja 45 kohta)

2. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Tarkoitus – Vapaana pitämisen tarve (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 52 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 37 kohta)

3. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Sanamerkki REPOWER (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 46, 50, 58, 65, 70, 77, 83, 88, 93, 94 ja 107 kohta)

Aihe

Kanne, joka on nostettu EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 26.9.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 2311/2014-5), joka koskee repowermap.orgin ja Repowerin välistä mitättömyysmenettelyä

Ratkaisu

1) Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) viidennen valituslautakunnan 26.9.2016 tekemää päätöstä (asia R 2311/2014-5) muutetaan siten, että riidanalainen tavaramerkki kumotaan seuraavien palvelujen osalta: – luokka 37: ”Lämmitystekniset palvelut” – luokka 42: ”Tieteelliset ja teknologiset palvelut sekä niihin liittyvä tutkimus ja suunnittelu; teolliset analyysi- ja tutkimuspalvelut”.

2) Kanne hylätään muilta osin.
3.

Virkamiehet – Kulukorvaus – Edellytykset ja yksisyiskohtaiset säännöt – Vuosittaisten matkakulujen korvaaminen ja matkapäivät – Vaatimus siitä, että näiden etujen myöntämisen ja ulkomailla työskentelevän tai ulkomaille lähetetyn työntekijän aseman välillä on yhteys – Virkamiehiä, joilla on kaksoiskansalaisuus, joista toinen on asemapaikkana olevan jäsenvaltion kansalaisuus, ja joilla ei ole tällaista asemaa, ei syrjitä (Henkilöstösääntöjen liitteessä V oleva 7 artikla ja liitteessä VII oleva 8 artikla, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1023/2013) (ks. 63 ja 66–73 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 12.3.2019 – Perry Ellis International Group vastaan EUIPO (PRO PLAYER)

(asia T-220/16)

(EU-tavaramerkki – Hakemus sanamerkin PRO PLAYER rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Ehdoton hylkäysperuste – Erottamiskyky – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta))

1. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Käsite (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 18, 19, 21 ja 28 kohta)

2. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Useista osatekijöistä muodostuva sanamerkki – Sen kokonaisvaikutelman huomioon ottaminen, joka kohdeyleisöllä on tavaramerkistä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 20 kohta)

3. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Sanamerkki PRO PLAYER (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 32–35 ja 43 kohta)

4. EU-tavaramerkki – Viraston päätökset – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Hyvän hallinnon periaate – Viraston aikaisempi päätöskäytäntö – Laillisuusperiaate – Tarkan ja kattavan tutkinnan välttämättömyys jokaisessa yksittäistapauksessa (ks. 40 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n toisen valituslautakunnan 24.2.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 1091/2015-2), joka koskee hakemusta sanamerkin PRO PLAYER rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sekaannusvaaran arvioiminen – Kohdeyleisön määrittäminen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 60–62, 64 ja 65 kohta)
Luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostama kumoamiskanne voidaan ottaa tutkittavaksi ainoastaan, jos kantajalla on intressi riidanalaisen päätöksen kumoamiseen, sillä tällainen oikeussuojan tarve edellyttää, että kyseisen toimen kumoaminen on omiaan tuottamaan etua mainitun kanteen nostaneelle asianosaiselle.

Kanne sellaisesta komission päätöksestä, jolla muutetaan aiempaa päätöstä, jolla kantaja ja sen entiset tytäryhtiöt määrätään yhteisvastuullisesti maksamaan sakkoja kilpailunvastaisten menettelytapojen vuoksi, voidaan ottaa tutkittavaksi, koska riidanalainen päätös on tehty unionin yleisen tuomioistuimen sellaisen tuomion jälkeen, jolla kumotaan päätös, jonka määräysosa on täysin samanlainen kuin riidanalaisen päätöksen määräysosa ja jolla muutettiin alkuperäisen päätöksen määräyksiä samoin sanamuodoin kuin riidanalaisessa päätöksessä siten, että siinä jaetaan sakkojen määrä eri tavoin kuin näiden määräysten alkuperäisessä versiossa. Yhtäältä vaikka entiset tytäryhtiöt eivät ole kantajan unionin yleisen tuomioistuimen kumoamasta päätöksestä nostaman kanteen asianosaisia, tämä kumoaminen on vaikuttanut niiden, samoin kuin kantajan, oikeusasemaan. Toisaalta näiden tytäryhtiöiden oikeusasema kumottuihin määräyksiin nähden liittyy kantajan oikeusasemaan, koska näiden määräysten tarkoituksena on määrittää niille sellaisista rikkomisista määrättävien sakkojen määrä, joista ne ovat yhteisvastuussa, sekä näiden yhtiöiden ulkoiset yhteisvastuusuhteet kyseisten sakkojen osalta.

Koska kumoamistuomiolla unionin yleinen tuomioistuin lausui lisäksi ainoastaan kantajan puolustautumisoikeuksien loukkaamisesta eikä kumotun päätöksen aineellisesta laillisuudesta, vaikka kyseisen päätöksen 1 artiklan ja riidanalaisen päätöksen 1 artiklan säännökset ovat samanlaiset, kanne voi johtaa näissä määräyksissä määrättyjen sakkojen määrän jakamiseen, joka on kantajalle edullisempi.

(ks. 53, 68, 69 ja 71–75 kohta)
SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Erityisesti kun on kyse toimista, jotka syntyvät monivaiheisesti muun muassa sisäisessä menettelyssä, kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia ovat pääsääntöisesti vain toimenpiteet, joissa lopullisesti vahvistetaan toimielimen kanta kyseisen menettelyn päätteeksi, eivätkä menettelyn kuluessa tehdyt toimenpiteet, joilla valmistellaan lopullista päätöstä.

Kannekelpoisina toimina on pidettävä Euroopan komission lähettämiä kirjeitä, joissa se esittää unionin rahoitustuen saajalle lopullisia vaatimuksia rahoitustuen myöntämistä koskevan päätöksen perusteella, koska niissä määritetään summat, jotka komission mielestä on perittävä takaisin tuensaajalta ja jotka tuensaaja maksaa takaisin kanteen nostamisen uhalla ja taipuu näin komission tahtoon. Tältä osin on mainittava, että jos tuki maksetaan takaisin, komissio ei tee mahdollista veloitusilmoituksen lähettämisen jälkeistä päätöstä. Näin ollen jos kantajan ei sallita riitauttaa takaisinmaksettuja summia, vaarana on, että kantajan oikeutta tehokkaaseen muutoksenhakuun loukataan. Olisi siis hyvää hallintoa koskevan oikeuden vastaista kehottaa kantajaa olemaan maksamatta veloitusilmoituksessa vaadittuja määriä, jotta voitaisiin tehdä veloitusilmoituksen lähettämisen jälkeinen päätös, joka olisi SEUT 263 artiklan perusteella kannekelpoinen.

(ks. 30, 31, 34 ja 35 kohta)
Yhteisömallista annetun asetuksen N:o 6/2002 52 artiklan 3 kohdassa säädetään, että Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) tehtyä mitättömäksi julistamista koskevaa hakemusta ei oteta käsiteltäväksi, mikäli yhteisömalleja käsittelevä tuomioistuin on antanut päätöksen samaa asiaa ja samoja osapuolia koskevan ja samoihin seikkoihin perustuvan vaatimuksen johdosta ja mikäli tämä päätös on saanut lainvoiman. Näitä säännöksiä, jotka liittyvät ainoastaan yhteisömalleja käsitteleviin tuomioistuimiin, ei sovelleta viraston päätökseen.

Ensiksi nimittäin asetuksen N:o 6/2002 80 artiklan säännöksistä seuraa, että yhteisömalleja käsittelevä tuomioistuin on jäsenvaltion kansallinen tuomioistuin. Asetuksen N:o 6/2002 52 artiklan 3 kohtaa ei näin ollen sovelleta silloin, kun virasto on jo lausunut asiasta, vaan pelkästään silloin, kun jäsenvaltion kansallinen tuomioistuin on tehnyt näin.

Toiseksi asetuksen N:o 6/2002 86 artiklan 5 kohdan säännöksillä, joiden mukaan rekisteröidyn yhteisömallin mitättömyyttä koskevaa vastakannetta ei voida nostaa, mikäli virasto on jo antanut lainvoiman saaneen ratkaisun samojen osapuolten välillä samassa asiassa, jolla on samat perusteet, ei säännellä viraston menettelyjä eikä erityisesti sen valituslautakuntien menettelyjä vaan menettelyjä yhteisömalleja käsittelevissä tuomioistuimissa.

Kolmanneksi asetuksen N:o 6/2002 52 artiklan 3 kohdan analoginen soveltaminen tilanteisiin, joissa virasto on jo tehnyt päätöksen mitättömyysvaatimuksesta, on poissuljettua. Ei nimittäin ole osoitettu, että tässä säännöksessä on puute, joka on ristiriidassa jonkin yleisen oikeusperiaatteen kanssa ja joka voidaan oikaista analogisella soveltamisella.

(ks. 17–20, 27, 29 ja 30 kohta)
Käsiteltävässä asiassa sopimussuhteiset toimihenkilöt eivät pyrkineet saamaan vahingonkorvausvaatimuksillaan korvausta vahingosta, joka aiheutui tiettyjen palvelusvuosien tunnustamisesta heidän kansallisissa järjestelmissä saavuttamiensa eläkeoikeuksien unionin eläkejärjestelmään siirtämisen jälkeen, vaan vahingosta, jonka he väittävät aiheutuneen siitä, että tästä tunnustamisesta huolimatta he eivät voineet tavoitella korkeampaa eläkettä tai toivoa saavansa takaisin unionin eläkejärjestelmään siirrettyjä kansallisia eläkeoikeuksia vastaavan pääoman. Näin ollen ei voida katsoa, että ensimmäisessä oikeusasteessa nostetulla kanteella oli tarkoitus korjata vain hyvitettävistä palvelusvuosista tehtyjen päätösten seuraukset.

Virkamies tai toimihenkilö, joka ei ole riitauttanut hänelle vastaisia toimia ajoissa tehdyllä valituksella ja sen jälkeen nostetulla kumoamiskanteella, ei voi korjata tätä laiminlyöntiä ja saada siten uusia kanteen nostamisen määräaikoja nostamalla myöhemmin vahingonkorvauskanteen, jonka tarkoituksena on selvästi päästä samaan taloudelliseen lopputulokseen kuin näistä toimista ajoissa nostetulla kumoamiskanteella olisi päästy.

Vahingon, jonka korvaamista vahingonkorvauskanteella vaaditaan, on oltava todellinen ja varma. Mikään ei kuitenkaan estä asianomaisia saattamasta asiaa Euroopan unionin tuomioistuimien käsiteltäväksi välittömästi uhkaavia ja riittävällä varmuudella ennakoitavissa olevia vahinkoja koskevan unionin vastuun toteamiseksi, vaikka vahingon suuruutta ei vielä voitaisikaan täsmällisesti määrittää. Jos tällaisessa tapauksessa voidaan osoittaa, että asianomaiset olisivat välttämättä paremmassa asemassa, jos virhettä, josta he moittivat vastaajaa, ei olisi tapahtunut, on katsottava, että vahingon, johon asianomaiset ovat vedonneet, olemassaolo ei ole hypoteettinen tai pelkästään mahdollinen.

Asian laita ei ole näin sellaisen vahingon osalta, joka on aiheutunut siitä, ettei hallinto väitetysti ilmoittanut sopimussuhteiselle toimihenkilölle, että palvelusvuodet, jotka hyvitetään hänen kansallisten eläkeoikeuksiensa unionin eläkejärjestelmään siirtämisen yhteydessä, eivät vaikuta hänen tulevan eläkkeensä määrään henkilöstösääntöjen 77 artiklan neljännen kohdan mukaisesti.

Ensinnäkin asianomaisen viimeinen peruspalkka ennen eläkkeelle jäämistä ei ole vielä tiedossa. Ei voida sulkea pois sitä, että asianomaisesta tulee myöhemmin väliaikainen toimihenkilö tai virkamies, jolloin häneen ei sovelleta henkilöstösääntöjen 77 artiklan neljännessä kohdassa säädettyä vähimmäistoimeentulon sääntöä.

Toisaalta tässä vaiheessa on myös vielä epävarmaa, kuinka monen vuoden palvelusajan unionin toimielimissä asianomainen tulee suorittamaan ennen eläkkeelle jäämistään. Ei nimittäin ole mahdotonta, että ajankohta, jolloin asianomainen päättää jäädä eläkkeelle, voi vaikuttaa hänen lopullisen eläkkeensä laskelmiin.

(ks. 93, 94, 96, 98 ja 99 kohta)
Velvollisuus toimia kohtuullisessa ajassa hallintomenettelyissä on unionin oikeuden yleinen periaate, jonka noudattamisen unionin tuomioistuimet takaavat ja joka mainitaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdassa osana oikeutta hyvään hallintoon.

Kohtuullisessa ajassa toimimista koskevan periaatteen loukkaaminen ei kuitenkaan yleensä oikeuta kumoamaan hallinnollisessa menettelyssä tehtyä päätöstä. Kohtuullisessa ajassa toimimista koskevan periaatteen loukkaaminen vaikuttaa hallinnollisen menettelyn pätevyyteen nimittäin vain silloin, kun liian pitkän ajan kuluminen saattaa vaikuttaa hallinnollisessa menettelyssä tehdyn päätöksen sisältöön.

Näin ollen virkamiestuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että päätös asettaa väliaikaisen toimihenkilön palvelukseen ottamiselle lääketieteellinen varauma taannehtivasti hänen palvelukseentulopäivästään lähtien oli tosiasiallisesti muuttunut päätökseksi evätä viimeksi mainitulta välittömin vaikutuksin takeet, jotka on otettu käyttöön työkyvyttömyyttä koskevissa asioissa sellaista työkyvyttömyyttä varten, joka on jo toteutunut. Pelkästään sillä perusteella, että päätös asettaa palvelukseen ottamiselle lääketieteellinen varauma on tehty työsopimuksen päätyttyä ja työkyvyttömyyslautakunnan työkyvyttömyyden toteamisesta esittämien päätelmien jälkeen, ei nimittäin voida itsessään päätellä, että liian pitkän ajan kuluminen olisi vaikuttanut tämän päätöksen sisältöön.

(ks. 45, 46, 56 ja 59 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 4.10.2018 – Blackmore vastaan EUIPO – Paice (DEEP PURPLE)

(asia T-345/16)

(EU-tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus sanamerkin DEEP PURPLE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Aikaisempi rekisteröimätön tavaramerkki DEEP PURPLE – Suhteellinen hylkäysperuste – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 4 kohta) – Common law’n mukainen merkkioikeuden loukkauskanne (action for passing off) – Goodwill (liikearvo) – Muotovaatimusten noudattamatta jättäminen – Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 177 artiklan 1 kohdan d alakohta – Tutkimatta jättäminen)

1. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Rekisteröimätön tavaramerkki tai muu liike-elämässä käytetty merkki–Edellytykset–Tulkitseminen unionin oikeuden mukaisesti–Arviointi kyseistä merkkiä koskevassa kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen kriteerien perusteella (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta) (ks. 16–18 kohta)

2. Kansallinen oikeus–Viittaus kansalliseen oikeuteen–Yhdistyneen kuningaskunnan oikeus–Merkkioikeuden loukkauskanne (action for passing off) (ks. 20–23, 31 ja 32 kohta)

3. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Rekisteröimätön tavaramerkki tai muu liike-elämässä käytetty merkki–Sanamerkki DEEP PURPLE ja rekisteröimätön tavaramerkki DEEP PURPLE (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta) (ks. 41, 42, 47 ja 48 kohta)

4. Tuomioistuinmenettely–Kannekirjelmä–Muotovaatimukset–Yhteenveto kanneperusteista–Esittäminen abstraktisti–Tutkimatta jättäminen (Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäinen kohta ja 53 artiklan ensimmäinen kohta; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 177 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 45 ja 46 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 21.3.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 880/2015-5), joka koskee Paicen ja Blackmoren välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
1.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16, 17, 69 ja 76 kohta)
9.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka–Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet–Niiden henkilöiden varojen jäädyttäminen, jotka ovat syyllistyneet Ukrainan valtiolle kuuluvien julkisten varojen väärinkäyttöön–Rajoittavan toimenpiteen toteuttamisen edellytyksenä ei ole rikostuomio (Neuvoston päätöksen 2014/119/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä (YUTP) 2015/143, 1 artiklan 1 kohdan a alakohta; asetuksen (EU) N:o 208/2014, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EU) 2015/138, 3 artiklan 1 kohta) (ks. 167 kohta)
3.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Kuviomerkki HISPANITAS JOY IS A CHOICE ja sanamerkki JOY (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 31, 35, 42–44, 54 ja 56 kohta)