Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki – Käsite – Toimenpiteen valikoivuus – Verotoimenpide, joka hyödyttää yksinomaan tiettyjä liiketoimia suorittavia pankkisektorin yrityksiä, kuuluu käsitteen alaan

(EY 87 artiklan 1 kohta)

2. Valtiontuki – Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet

(EY 87 artiklan 1 kohta)

3. Valtiontuki – Komission suorittama tutkinta – Koko tukijärjestelmän tutkiminen – Sallittavuus – Seuraus

(Komission tiedonanto 96/C 68/06)

4. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Tuki yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen – Yhden taloudellisen sektorin toiminnan kehittämiseen tarkoitettu tuki – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta – Rajat

(EY 87 artiklan 3 kohdan b ja c alakohta)

5. Valtiontuki – Tukisuunnitelmat – Täytäntöönpano ilmoittamatta siitä ennalta komissiolle – Tuen palauttamiseen velvoittava komission päätös – Perusteluvelvollisuus – Laajuus

(EY 88 artiklan 3 kohta ja EY 253 artikla)

6. Valtiontuki – Lainvastaisen tuen takaisinperiminen – EY 88 artiklan 3 kohdassa määrättyjä menettelysääntöjä rikkoen myönnetty tuki – Tuensaajien mahdollinen perusteltu luottamus – Oikeusvarmuus – Suoja – Edellytykset ja rajoitukset

(EY 88 artiklan 3 kohta)

7. Valtiontuki – Lainvastaisen tuen takaisinperiminen – Suhteellisuusperiaatetta ei ole loukattu – Palautettavat määrät – Huomioon otettavat seikat

(EY 88 artiklan 3 kohta)

8. Valtiontuki – Komission päätös, jossa valtiontuki katsotaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi – Kansallinen päätös, jolla tuki määrätään palautettavaksi – Kansallista täytäntöönpanotoimenpidettä ei voida riitauttaa yhteisön oikeuden sääntöjen perusteella komission päätöksen pätevyyteen vaikuttavien seikkojen puuttuessa

(EY 87 artikla; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 14 artikla)

Tiivistelmä

1. EY 87 artiklan 1 kohdassa kielletään tuet, jotka suosivat ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa”, eli toisin sanoen valikoivat tuet. Tuki voi olla tässä määräyksessä tarkoitetuin tavoin valikoiva silloinkin, kun se koskee kokonaista talouden alaa.

Tämä koskee sellaista veronalennusta, jota sovelletaan vain pankkialaan ja joka pankkisektorin sisällä hyödyttää vain tiettyjä liiketoimia suorittavia yrityksiä. Sitä ei voida pitää yleisenä vero- tai talouspoliittisena toimenpiteenä, koska sitä ei sovelleta kaikkiin taloudellisiin toimijoihin ja koska sillä todellisuudessa poiketaan yleisesti sovellettavasta verojärjestelmästä.

Tällainen veronalennus on siis kiellettävä EY 87 artiklan 1 kohdan perusteella, koska sillä ei sopeuteta yleistä järjestelmää pankkiyritysten erityispiirteiden mukaiseksi, vaan se on keino parantaa tiettyjen yritysten kilpailukykyä tuon alan kehitykseen liittyvänä tiettynä ajankohtana.

(ks. 44–51 kohta)

2. EY 87 artiklan 1 kohdassa kielletään tuet, jotka vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristävät taikka uhkaavat vääristää kilpailua. Näitä kahta edellytystä arvioidessaan komissiolla ei ole velvollisuutta osoittaa, että nämä tuet todella vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja että kilpailu tosiaankin vääristyy, vaan komission on ainoastaan tutkittava, ovatko nämä tuet omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristämään kilpailua.

Tuki on todettava yhteismarkkinoille soveltumattomaksi kaiken kaikkiaan silloin, kun se vaikuttaa tai saattaa vaikuttaa yhteisön sisäiseen kauppaan ja kun sillä on vääristävä vaikutus yhteisön sisäiseen kilpailuun. Erityisesti on todettava, että kun valtion myöntämä tuki vahvistaa yrityksen asemaa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa muihin kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tässä suhteessa se seikka, että jokin talouden ala on yhteisön vapauttamistoimien kohteena, voi riittää sen toteamiseen, että tuet vaikuttavat tosiasiallisesti tai potentiaalisesti kilpailuun ja että niillä on vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Ei myöskään ole tarpeen, että tuensaajayritys itse osallistuu jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kun jäsenvaltio myöntää tuen yritykselle, jäsenvaltion sisäinen liiketoiminta voi tämän johdosta pysyä ennallaan tai lisääntyä sillä seurauksella, että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten mahdollisuudet päästä tuon jäsenvaltion markkinoille vähentyvät. Lisäksi sellaisen yrityksen vahvistuminen, joka tuohon saakka ei osallistunut jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, voi asettaa sen tilanteeseen, jossa sillä on mahdollisuus päästä toisen jäsenvaltion markkinoille.

Näin ollen on siis kiellettävä sellainen veronalennus, jolla vahvistetaan tuensaajayritysten asemaa suhteessa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa toimiviin yrityksiin, erityisesti silloin, kun rahoituspalveluala on ollut yhteisön tasolla sellaisen merkittävän vapauttamisprosessin kohteena, joka on antanut pontta sille kilpailulle, joka on voinut seurata jo EY:n perustamissopimuksessa määrätystä pääomien vapaasta liikkuvuudesta.

(ks. 53–60 kohta)

3. Kun kyse on tukijärjestelmästä, komissio voi tyytyä tutkimaan asianomaisen järjestelmän yleispiirteitä olematta velvollinen tutkimaan jokaista yksittäistä soveltamistapausta, kun se tarkistaa, onko tuossa järjestelmässä tukeen viittaavia osatekijöitä, eikä sillä ole velvollisuutta tutkia järjestelmän jokaista yksittäistä soveltamistapausta muun muassa tarkistaakseen, ettei siitä saata aiheutua komission de minimis -tukiin liittyvässä tiedonannossa 96/C 68/06 vahvistetun enimmäismäärän ylittymistä.

(ks. 67 ja 69 kohta)

4. Komissiolla on EY 87 artiklan 3 kohtaa soveltaessaan laaja harkintavalta, jonka käyttäminen edellyttää taloudellisten ja yhteiskunnallisten kysymysten arviointeja, jotka on tehtävä yhteisön kannalta katsoen. Yhteisöjen tuomioistuin ei voi tämän vapauden käyttämisen laillisuutta valvoessaan harkita kyseistä asiaa toimivaltaisen viranomaisen puolesta, vaan sen on ainoastaan tutkittava, rasittaako tätä arviointia ilmeinen virhe tai onko harkintavaltaa käytetty väärin.

Komissio ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä, kun se on katsonut, ettei EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna ”tukena Euroopan yhteistä etua koskevalle hankkeelle” voida pitää sellaista veronalennusta, jonka keskeisenä tarkoituksena on jäsenvaltioon sijoittautuneiden toimijoiden kilpailukyvyn parantaminen vahvistamalla niiden kilpailuasemaa vain kotimaan markkinoilla. Sitä vastaan ei voida tehokkaasti väittää, että kyseinen toimenpide on osa yksityistämismenettelyn loppuunsaattamista, sillä tällaista jäsenvaltion aloittamaa menettelyä ei voida sellaisenaan pitää Euroopan yhteistä etua koskevana hankkeena.

Komissio ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä silloinkaan, kun se on katsonut, että toimenpide, jolla on ensisijaisesti parannettu edunsaajien kilpailukykyä alalla, jolle on ominaista intensiivinen kansainvälinen kilpailu, ja jonka tarkoituksena on tosiasiassa vahvistaa tuensaajien asemaa suhteessa niihin kilpailijoihin, jotka eivät saa tukea, ei täytä edellytystä, jonka mukaan kaupankäynnin edellytyksiä ei saada muuttaa yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla, mikä edellytys EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa mainittujen, tietyn taloudellisen toiminnan edistämiseen tarkoitettujen tukien on täytettävä.

(ks. 71, 72, 74–77, 79, 82 ja 83 kohta)

5. EY 253 artiklassa määrättyä perusteluvelvollisuutta on arvioitava erikseen kunkin yksittäistapauksen olosuhteiden ja erityisesti päätöksen sisällön, esitettyjen perusteiden luonteen sekä niiden henkilöiden mahdollisen tiedontarpeen perusteella, joihin kyseinen toimi kohdistuu. Valtiontukien alalla on kuitenkin niin, että kun tuki on EY 88 artiklan 3 kohdan määräysten vastaisesti jo myönnetty, komissio, jolla on toimivalta velvoittaa kansalliset viranomaiset määräämään tuki palautettavaksi, ei ole velvollinen ilmoittamaan erityisiä perusteita tämän toimivaltansa käyttämiselle.

Koska jäsenvaltio ei ollut ilmoittanut komissiolle järjestelmää, jossa määrätään veronalennuksesta, ennen sen toteuttamista, komissiolla ei siis ollut velvollisuutta ilmoittaa erityisiä perusteita takaisinperintämääräyksensä tueksi.

(ks. 99–101 kohta)

6. Kun otetaan huomioon komission EY 88 artiklan nojalla harjoittaman valtiontukien valvonnan pakottavuus, tuensaajayritykset voivat lähtökohtaisesti perustellusti luottaa niille myönnetyn tuen lainmukaisuuteen ainoastaan silloin, kun tukea myönnettäessä on noudatettu tuon artiklan mukaista menettelyä, ja huolellisen taloudellisen toimijan on yleensä kyettävä varmistumaan siitä, että tätä menettelyä on noudatettu.

Erityisesti on todettava, että kun tuki myönnetään ilmoittamatta sitä ennalta komissiolle, siten, että se on EY 88 artiklan 3 kohdan nojalla lainvastainen, tuensaaja ei voi kyseisellä hetkellä perustellusti luottaa siihen, että tuki on myönnetty sääntöjenmukaisesti. Kyseinen jäsenvaltio tai toimija, jota asia koskee, eivät voi enää sen jälkeen vedota oikeusvarmuuden periaatteeseen estääkseen tuen takaisinperinnän, koska sisäisen riidan vaara on todennäköinen heti tuen täytäntöönpanohetkestä lähtien.

EY 88 artiklan 3 kohdassa määrättyä menettelyä noudattamatta myönnetyn tuen takaisinperintä on sellainen odotettavissa oleva seikka, johon tuensaajan on varauduttava, eikä se siis voi sen välttääkseen vedota luottamuksensuojaan.

Lisäksi lainvastaisen tuen saajayritykset ottavat yleensä huomioon sen määrän taloudellisissa valinnoissaan, ja tuon tuen myöhemmällä takaisinperinnällä on yleensä epäedullinen vaikutus niiden talouteen. Jos tällainen seikka voisi estää takaisinperinnän, tuet jäisivät lopullisesti niiden saajille melkein kaikissa tapauksissa ja yhteisön harjoittama valtiontukien valvonta menettäisi tehokkuutensa.

Edellä esitetyt seikat huomioiden lainvastaisen tuen saaja ei siis voi vaatia itselleen mahdollisuutta vedota sellaisiin poikkeuksellisiin olosuhteisiin, joiden nojalla se olisi voinut perustellusti luottaa tuen sääntöjenmukaisuuteen.

(ks. 104 ja 108–111 kohta)

7. Lainvastaisen tuen poistaminen perimällä se takaisin on johdonmukainen seuraus siitä, että se on todettu lainvastaiseksi. Tätä takaisinperintää, joka tapahtuu aikaisemman tilanteen palauttamiseksi ennalleen, ei lähtökohtaisesti voida pitää suhteettomana toimenpiteenä valtiontukia koskeviin perustamissopimuksen määräyksiin nähden. Palauttaessaan tuen tuensaaja menettää edun, joka hänellä oli markkinoilla ollut kilpailijoihinsa verrattuna, ja tuen maksamista edeltänyt tilanne palautuu ennalleen. Palautettavia määriä ei voida määrittää niiden erilaisten liiketoimien perusteella, jotka yritykset olisivat voineet toteuttaa, jos ne eivät olisi valinneet sitä liiketoimimuotoa, johon tuki liittyi. Tuo valinta on nimittäin tehty tietoisena siitä, että tuki, joka on myönnetty noudattamatta EY 88 artiklan 3 kohdassa määrättyä menettelyä, on vaarassa tulla perityksi takaisin. Nuo yritykset olisivat voineet välttää tämän vaaran valitsemalla välittömästi toisella tavoin rakentuvia liiketoimia.

Kun kyse on veronalennuksena myönnetystä tuesta, aikaisemman tilanteen ennalleenpalauttaminen mahdollistaa ainoastaan sen, että siinä vaiheessa, jossa kansalliset viranomaiset perivät tuen takaisin, otetaan huomioon sellainen yleisesti sovellettavan oikeuden mukaista verokohtelua mahdollisesti edullisempi kohtelu, joka yhteisön oikeuden kanssa yhteensoveltuvien kansallisten sääntöjen perusteella olisi myönnetty tosiasiallisesti toteutetuille liiketoimille, jos lainvastaista tukea ei olisi ollut.

(ks. 113–116 ja 119 kohta)

8. Kansallinen toimenpide, jossa määrätään tuki palautettavaksi komission sellaisen päätöksen nojalla, jossa tämä tuki on katsottu yhteismarkkinoille soveltumattomaksi ja jossa, kun sitä on tutkittu EY 87 artiklan ja sitä seuraavien artikloiden, asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan, luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden sekä suhteellisuusperiaatteen nojalla, ei ole todettu olevan sen pätevyyteen vaikuttavia seikkoja, ei voi olla edellä mainittujen määräysten ja yleisten periaatteiden vastainen.

(ks. 125 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)