Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Raskaana olevat, äskettäin synnyttäneet tai imettävät työntekijät – Direktiivi 92/85

(Neuvoston direktiivin 92/85 5–8 artikla ja 11 artiklan 1–3 alakohta)

2. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Raskaana olevat, äskettäin synnyttäneet tai imettävät työntekijät – Direktiivi 92/85

(Neuvoston direktiivin 92/85 5 artiklan 3 kohta ja 11 artiklan 1 alakohta)

3. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Raskaana olevat, äskettäin synnyttäneet tai imettävät työntekijät – Direktiivi 92/85

(Neuvoston direktiivin 92/85 8 artikla ja 11 artiklan 2 ja 3 alakohta)

Tiivistelmä

1. Toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä (kymmenes direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) annetun direktiivin 92/85 11 artiklan 1–3 alakohdalla on välitön oikeusvaikutus, ja kyseiset säännökset synnyttävät yksityisten oikeussubjektien hyväksi oikeuksia, joihin nämä voivat vedota sellaista jäsenvaltiota vastaan, joka ei ole saattanut direktiiviä osaksi kansallista oikeusjärjestystä tai on tehnyt sen virheellisesti, ja joita kansallisten tuomioistuinten on suojattava. Kyseisissä säännöksissä asetetaan jäsenvaltioille sanamuodoltaan yksiselitteinen tietyn tuloksen saavuttamista koskeva velvoite, joka koskee raskaana olevan, äskettäin synnyttäneen tai imettävän työntekijän työsopimukseen liittyvien oikeuksien ja palkanmaksun jatkumisen ja/tai riittävää korvausta koskevan oikeuden turvaamista sen jälkeen, kun hänen työolojaan on muutettu tai kun hänet on väliaikaisesti siirretty toiseen tehtävään, ja silloin, kun hän on raskautensa aikana poissa työstä saman direktiivin 5–7 artiklassa tarkoitettuina ajanjaksoina sekä direktiivin 8 artiklassa tarkoitetulla äitiyslomalla.

(ks. 46 ja 53 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä (kymmenes direktiivin 89/391 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) annetun direktiivin 92/85 11 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, ettei sen vastaisena ole pidettävä kansallista lainsäädäntöä, jossa säädetään, että raskaana olevalla työntekijällä, joka on raskautensa vuoksi väliaikaisesti vapautettu työskentelemästä, on oikeus sellaista keskipalkkaa vastaavaan palkkaan, jota hän on saanut raskauden alkamista edeltävänä viiteajanjaksona, päivystyslisä pois luettuna.

Vaikka kyseisessä säännöksessä jätetään jäsenvaltioille tiettyä harkintavaltaa, kun ne määrittävät ne soveltamis- ja täytäntöönpanoedellytykset, jotka liittyvät raskautensa aikana ja sen vuoksi väliaikaisesti työskentelemästä vapautettujen raskaana olevien työntekijöiden oikeuteen saada tuloa, tämän harkintavallan käyttö ei yhtäältä saa haitata direktiivin 92/85 mukaisen raskaana olevien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevan tavoitteen toteutumista, eikä tätä harkintavaltaa käytettäessä saada toisaalta sivuuttaa sitä, että työstä vapauttaminen on viimeisenä vaihtoehtona toteutettava suojatoimenpide, jota käytetään ainoastaan silloin, kun työntekijän siirtäminen toiseen tehtävään ei ole teknisesti ja/tai objektiivisesti katsottuna mahdollista tai sitä ei voida asianmukaisesti perusteltujen syiden vuoksi kohtuudella vaatia.

Kun jäsenvaltiot ja tarvittaessa työmarkkinaosapuolet päättävät mainitun 11 artiklan 1 alakohdan mukaisesti taata tulon palkkana, riittävänä korvauksena tai näiden yhdistelmänä raskaana olevalle työntekijälle, jolle on kyseisen direktiivin 5 artiklan 3 kohdan nojalla myönnetty lomaa tai jota on kielletty työskentelemästä, mainitun tulon täytyy joka tapauksessa muodostua kyseisen työntekijän kuukausittaisesta peruspalkasta ja hänen ammatilliseen asemaansa – jota loman myöntämisellä ei missään tapauksessa aseteta kyseenalaiseksi – liittyvistä palkanosista ja lisistä, kuten sellaisista, jotka liittyvät hänen esimiesasemaansa, palvelusaikansa pituuteen ja ammatilliseen pätevyyteensä.

(ks. 67, 68, 72 ja 76 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3. Toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä (kymmenes direktiivin 89/391 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) annetun direktiivin 92/85 11 artiklan 2 ja 3 alakohtaa on tulkittava siten, ettei niiden vastaisena ole pidettävä kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan äitiyslomalla olevalla työntekijällä on oikeus sellaista keskipalkkaa vastaavaan palkkaan, jota hän on saanut kyseisen loman alkamista edeltävänä viiteajanjaksona, päivystyslisä pois luettuna.

Työnantajan on äitiysloman aikana turvattava direktiivin 11 artiklan 2 ja 3 alakohdan mukaisesti palkan maksun jatkuminen ja/tai oikeus riittävään korvaukseen siten, että työntekijöille tällaisen loman aikana taatun tulon on oltava mainitussa 3 alakohdassa tarkoitetulla tavalla riittävä myös silloin, kun se maksetaan korvauksena, palkkana tai tarvittaessa niiden yhdistelmänä. Tilanteessa, jossa työntekijä on poissa työstä äitiysloman takia, 11 artiklan 2 ja 3 alakohdassa edellytetty vähimmäissuoja ei siis edellytä sitä, että asianomaisen työntekijän palkan maksamisen olisi jatkuttava täysimääräisenä, eikä päivystyslisän maksamista.

Direktiivin 92/85 11 artiklan 2 ja 3 alakohdassa säädetään kuitenkin ainoastaan vähimmäissuojasta, joka koskee sellaisten raskaana olevien työntekijöiden tulonsaamisoikeutta, jotka on vapautettu työskentelemästä kyseisen direktiivin 8 artiklassa tarkoitetun äitiyslomansa ajaksi. Direktiivin yhdelläkään säännöksellä ei estetä jäsenvaltioita tai tarvittaessa työmarkkinaosapuolia säätämästä tai määräämästä kaikkien sellaisten palkanosien ja lisien – päivystyslisä mukaan luettuna – maksamisen jatkamisesta, joihin raskaana olevalla työntekijällä oli oikeus ennen raskauttaan ja äitiyslomaansa. Kansallisessa lainsäädännössä säädetty palkkajärjestelmä on suojatoimenpide, joka on äitiyslomalla olevien työntekijöiden kannalta edullisempi kuin direktiivissä 92/85 vaadittu toimenpide, joten sitä, että tietyt palkanosat jätetään pois laskettaessa äitiysloman aikana maksettavaksi kuuluvaa tuloa, ei voida pitää kyseisen direktiivin 11 artiklan 2 ja 3 alakohdan vastaisena.

(ks. 85, 86, 88, 90 ja 91 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)