Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Alber 23päivänä huhtikuuta2002. - Rikosoikeudenkäynti vastaan Annie Pansard ym., en présence du Comité Région pêches maritimes. - Ennakkoratkaisupyyntö: Tribunal de grande instance de Dinan - Ranska. - Kalastustuotteen alkuperä - EY 28 artikla - Kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään kausittain tiettyjen kalastustuotteiden aluksista purkaminen - Jäsenvaltioiden toimivalta. - Asia C-265/01.



Oikeustapauskokoelma 2003 sivu I-00683



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Johdanto

1 Käsillä olevassa ennakkoratkaisupyynnössä on ensinnäkin kyse sellaisten kampasimpukoiden alkuperän määrittämisestä, jotka pyydetään Jerseyn saaren aluevesillä aluksella, joka on rekisteröity Ranskaan. Toiseksi on kysymys siitä, onko kansallinen sääntely, joka kieltää kampasimpukoiden purkamisen aluksesta tiettyinä kuukausina vuodesta, yhteensopiva tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteen kanssa.

II Sovellettavat oikeussäännöt

1) Yhteisön lainsäädäntö

a) Tavaroiden alkuperä

2 Tavaroiden alkuperästä säädetään yhteisön oikeudessa yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92(1) (jäljempänä tullikoodeksi) 23 artiklassa, jonka mukaan

"1 Tietystä maasta peräisin ovat siellä kokonaan tuotetut tavarat.

2 Jossakin maassa kokonaan tuotetuilla tavaroilla tarkoitetaan:

- -

e) siellä metsästämällä ja kalastamalla saatuja tuotteita;

f) kyseisen maan alusrekisteriin merkittyjen tai ilmoitettujen ja sen lipun alla purjehtivien alusten kyseisen maan aluemeren ulkopuolelta pyytämiä merikalastustuotteita ja muita niiden merestä saamia tuotteita;

- -

3 Sovellettaessa 2 kohtaa sisältyy maan käsitteeseen myös kyseisen maan aluemeri."

b) Kalastus

3 Yhteisöllä on ollut 80-luvulta lähtien kattava kalavarojen hallintojärjestelmä, joka luotiin yhteisön kalavarojen säilyttämis- ja hallintojärjestelmästä 25 päivänä tammikuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 170/83(2) (jäljempänä asetus N:o 170/83). Kyseinen asetus korvattiin sittemmin yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta 20 päivänä joulukuuta 1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3760/92(3) (jäljempänä asetus N:o 3760/92).

4 Neuvosto on vahvistanut ensin asetuksen N:o 170/83 nojalla ja sen jälkeen perustuen asetukseen N:o 3760/92 tietyille kalavaroille suurimmat sallitut saaliit sekä jakanut yksittäisille jäsenvaltioille pyyntikiintiöt. Kampasimpukoille ei kuitenkaan vahvistettu suurinta sallittua saalista.

5 Asetusta N:o 170/83 täydennettiin tietyistä kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä 25 päivänä tammikuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 171/83(4) (jäljempänä asetus N:o 171/83). Tämä sääntely korvattiin ensin tietyistä kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä 7 päivänä lokakuuta 1986 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3094/86(5), sitten tietyistä kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä 29 päivänä huhtikuuta 1997 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 894/97(6) ja viimeksi kalavarojen säilyttämisestä nuorten meren eliöiden suojelemiseksi toteutettavien teknisten toimenpiteiden avulla 30 päivänä maaliskuuta 1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 850/98(7) (jäljempänä asetus N:o 850/98). Asetuksen N:o 171/83 johdanto-osan ensimmäisen kappaleen sekä sen 20 artiklan 2 kohdan mukaan tällaisiin teknisiin toimenpiteisiin kuuluvat muun muassa kalastuksen ajalliset rajoitukset.

6 Asetuksen N:o 850/98 46 artiklassa säädetään:

"1. Jäsenvaltiot voivat toteuttaa kantojen säilyttämiseen ja hoitoon liittyviä toimenpiteitä, jotka koskevat:

a) pelkästään paikallisia kantoja, joilla on merkitystä ainoastaan asianomaisen jäsenvaltion kalastajille, tai

b) sellaisia edellytyksiä tai yksityiskohtaisia sääntöjä, joilla pyritään rajoittamaan pyyntiä teknisillä toimenpiteillä:

i) täydentämällä kalastusta koskevassa yhteisön lainsäädännössä määriteltyjä edellytyksiä ja yksityiskohtaisia sääntöjä; tai

ii) antamalla kyseisessä lainsäädännössä määriteltyjä vähimmäisvaatimuksia tiukempia vaatimuksia,

sillä edellytyksellä, että kyseisiä toimenpiteitä sovelletaan ainoastaan asianomaisen jäsenvaltion lipun alla purjehtiviin ja yhteisössä rekisteröityihin kalastusaluksiin tai, jos on kyse muusta kuin kalastusaluksella suoritettavasta kalastuksesta, kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneisiin henkilöihin.

2. Komissiolle on ilmoitettava kaikista suunnitelmista kansallisten teknisten toimenpiteiden toteuttamiseksi tai muuttamiseksi niin hyvissä ajoin, että se voi esittää huomautuksensa.

Jos komissio sitä pyytää kuukauden kuluessa kyseisestä ilmoituksesta, jäsenvaltion on lykättävä suunniteltujen toimenpiteiden täytäntöönpanoa kolmella kuukaudella ilmoituspäivästä, jotta komissio voi kyseisessä määräajassa päättää, ovatko kyseiset toimenpiteet 1 kohdan säännösten mukaisia.

Jos komissio toteaa päätöksessään, jonka se antaa tiedoksi muille jäsenvaltioille, että jokin suunniteltu toimenpide ei ole 1 kohdan mukainen, asianomainen jäsenvaltio ei saa soveltaa sitä tekemättä siihen tarvittavia muutoksia.

Kyseisen jäsenvaltion on viipymättä ilmoitettava hyväksytyistä toimenpiteistä muille jäsenvaltioille ja komissiolle sen jälkeen, kun se on tehnyt niihin mahdollisesti tarvittavat muutokset.

3. Jäsenvaltioiden on komission pyynnöstä toimitettava sille kaikki tarvittavat tiedot sen arvioimiseksi, ovatko jäsenvaltioiden kansalliset tekniset toimenpiteet 1 kohdan säännösten mukaisia."

7 Asetukset N:o 171/83, 3094/86, 894/97 sisälsivät 46 artiklaa vastaavat säännökset.

2) Kansalliset säädökset

8 Ranska kielsi 19.3.1980 tehdyllä ministeriön päätöksellä N:o 794 P3 (jäljempänä ministeriön päätös) kampasimpukoiden pyynnin (1 artikla) ja purkamisen aluksesta (3 artikla) Ranskan Atlantin puoleisella rannikkoalueella 15.5.-30.9. välisenä aikana.

III Asiaa koskevat tosiseikat ja esitetyt ennakkoratkaisukysymykset

9 Annie Pansard, Gérard Bourret ja Marc Kermarec pyysivät kampasimpukoita Ranskan lipun alla purjehtivalla aluksella Jerseyn vesillä. Heidän kalastuslupansa oli Jerseyn viranomaisten myöntämä. He purkivat pyytämänsä kampasimpukat aluksesta Ranskan rannikolla, 24.5.-2.6. välisenä aikana Saint Cast le Guildossa ja 30.7 Saint-Suliacissa. Mainitun ministeriön päätöksen rikkomisen johdosta heitä vastaan käynnistettiin rikosoikeudenkäynti Tribunal de grande instance de Dinanissa.

10 Syytetyt kyseenalaistivat pääasiaa käsiteltäessä sen, onko Ranskan lainsäädäntö yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa. Heidän mielestään aluksesta puretut kampasimpukat ovat tuontitavaroita ja ministeriön päätös siten EY 28 artiklan vastainen.

11 Tämän vuoksi pääasiaa käsittelevä tuomioistuin pyytää Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua seuraaviin kysymyksiin:

1. Onko edellä kuvatuissa olosuhteissa pyydettyjä kampasimpukoita pidettävä tuontitavaroina siitä huolimatta, että Ranskan lainsäädännön mukaan kalastustuotteisiin on sovellettava kalastusaluksen lippuvaltion oikeudellista järjestelmää?

2. Vaikuttaako Maastrichtin sopimus, jolla kielletään määrällisiä vientirajoituksia vaikutuksiltaan vastaavat toimenpiteet, 19.3.1980 tehdyn päätöksen, jolla kielletään pyyntikiellon voimassaollessa purkamasta aluksista kampasimpukoita, pätevyyteen?

IV Asianosaisten kannanotot

1) Ranskan hallitus

12 Ensimmäisen kysymyksen osalta Ranskan hallitus on sitä mieltä, että aluksesta puretut kampasimpukat ovat alkuperältään ranskalaisia, eikä niitä sen vuoksi voida pitää Ranskaan tuotuina tuontitavaroina.

13 Ranskan mukaan tullikoodeksin 23 artiklalla on ratkaiseva merkitys yhteisön oikeudessa alkuperää määritettäessä. Kyseisen artiklan 2 kohdan f alakohdan mukaan tietystä maasta peräisin olevilla tuotteilla tarkoitetaan kyseisen maan alusrekisteriin merkittyjen tai ilmoitettujen ja sen lipun alla purjehtivien alusten kyseisen maan aluemeren ulkopuolella pyytämiä merikalastustuotteita ja muita niiden merestä saamia tuotteita. Kyseessä olevat kampasimpukat pyydettiin Ranskan aluemeren ulkopuolella Jerseyn aluevesillä. Ratkaisevaa alkuperän määrittämisen kannalta on siitä syystä se, että alus oli merkitty Ranskan alusrekisteriin ja että se purjehti Ranskan lipun alla. Ranskan hallitus täydensi istunnossa perustelujaan ja esitti, että tullikoodeksin 23 artiklan 2 kohdan f alakohtaa on tulkittava siten, että käsitteet "kyseisen maan aluemeren ulkopuolella" ja "kyseisen maan alusrekisteriin merkittyjen" liittyvät samaan valtioon. Ranskan käsityksen mukaan säännöstä ei voida ymmärtää siten, että se erottaa eri jäsenvaltioiden aluevedet toisistaan, koska se olisi vastoin sisämarkkinoita.

14 Ranskan hallitus katsoo, että sen kannan vahvistaa yhteisöjen tuomioistuimen tavaroiden alkuperän käsitteen yhteisestä määritelmästä 27 päivänä kesäkuuta 1968 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 802/68(8) koskeva oikeuskäytäntö. Kyseinen asetus on tosin kumottu tullikodeeksilla. Alkuperän määrittämisen kannalta merkitykselliset säännökset ovat kuitenkin sanamuodoltaan melkein identtiset ja sen vuoksi asetuksen N:o 802/68 4 artiklaa koskevaa oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa myös tullikoodeksin 23 artiklan yhteydessä.(9)

15 Tämän oikeuskäytännön mukaan kalojen alkuperä määräytyy sen mukaan, minkä lipun alla kalat pyytänyt alus purjehtii, tai mihin valtioon se on rekisteröity.(10) Tämä pätee riippumatta paikasta, jossa kalat on pyydetty.(11)

16 Toisen kysymyksen osalta Ranskan hallitus viittaa vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuimella ei ole ennakkoratkaisumenettelyssä toimivaltaa ratkaista, onko kansallinen oikeussäännös yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa. Sen vuoksi toinen esitetty kysymys tulisi muotoilla uudelleen seuraavasti: estääkö EY 28 artiklan tulkinta jäsenvaltiota antamasta sellaisia oikeussäännöksiä, jotka kieltävät purkamasta aluksista kampasimpukoita kalojen pyyntikiellon voimassaollessa.

17 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallinen säännös kuuluu EY 28 artiklan soveltamisalaan vain siltä osin kuin sitä sovelletaan tilanteisiin, jotka liittyvät tavaroiden maahantuontiin yhteisön sisäisessä kaupassa. Kyseessä olevassa tapauksessa näin ei kuitenkaan ole, koska - kuten vastauksessa ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen todetaan - aluksesta puretut kampasimpukat eivät ole tuontitavaroita, vaan alkuperältään ranskalaisia tuotteita.

2) Alankomaiden hallitus

18 Alankomaiden hallitus tuki suullisessa käsittelyssä Ranskan hallituksen omaksumaa tulkintaa tullikoodeksista. Myös Alankomaiden käsitys on, että asetuksen N:o 2913/92 23 artiklan 2 kohdan f alakohdan mukaan tavaran alkuperä määräytyy lippuvaltion perusteella. Tällainen säännöksen tulkinta perustuu sen sanamuodon ohella hallinnon pyyntikiintiöitä koskevaan vakiintuneeseen käytäntöön, jossa myös annetaan ratkaiseva merkitys lippuvaltiolle. Lopuksi Alankomaiden hallitus mainitsee vielä YK:n merioikeusyleissopimuksen, jonka luonnonvaroja koskevissa määräyksissä myöskin ratkaiseva merkitys on sen aluksen lippuvaltiolla, joka hyödyntää luonnonvarat.

19 Sitä vastaan, että alkuperä määräytyisi pyyntipaikan perusteella puhuu myös se, että se johtaisi huomattaviin vaikeuksiin kalojen tunnistamisessa erityisesti silloin, kun kalat on pyydetty eri paikoista. Nämä ongelmat voidaan välttää, kun alkuperämaa määritetään lippuvaltion eikä pyyntipaikan perusteella.

3) Komissio

20 Ensimmäisen kysymyksen osalta komissio on sitä mieltä, että kampasimpukat ovat peräisin Isosta-Britanniasta ja siten tuontitavaroita. Tullikoodeksin 23 artiklan 2 kohdan e ja f alakohdassa säädetään arvosteluperusteet kalasaaliiden alkuperän määrittämiselle. Jos kalat on pyydetty jonkin valtion alueella, johon kuuluu tullikoodeksin 23 artiklan 3 kohdan mukaan myös valtion aluemeri, ovat kalat peräisin kyseisestä valtiosta. Jos kalat on kuitenkin pyydetty aluevesien ulkopuolella, määräytyy niiden alkuperä sen mukaan, minkä valtion lipun alla kalat pyytänyt alus purjehtii, tai mihin valtioon kyseinen se on rekisteröity.

21 Käsillä olevassa tapauksessa kampasimpukat pyydettiin Jerseyn aluevesillä ja siten Yhdistyneen kuningaskunnan alueella. Sen vuoksi simpukat ovat peräisin Isosta-Britanniasta ja purettaessa simpukoita aluksesta Ranskassa niitä on pidettävä tuontitavaroina.

22 Komissio korosti vielä istunnossa, että tullikoodeksin 23 artiklan 3 kohdan mukaan saman artiklan 2 kohtaa sovellettaessa sisältyy maan käsitteeseen myös kyseisen maan aluemeri. Tätä säädöstä on tarkasteltava sitä taustaa vasten, että YK:n merioikeusyleissopimuksessa erotetaan toisistaan talousvyöhyke ja aluemeri.

23 Toisen kysymyksen osalta komissio katsoo, että EY 30 artiklan soveltaminen ei tule kysymykseen, koska yhteisön lainsäädännössä on asiaa koskevia säännöksiä. Vaikka kampasimpukkakantojen hyödyntämisestä ei ole annettu erityisiä säännöksiä, kalastuksen alalla on kuitenkin tapahtunut yhteisön oikeuden nojalla riittävästi yhdenmukaistumista. Erityisesti asetuksen N:o 850/98 46 artiklan 1 kohdassa säädetään tyhjentävästi se ala, jolla jäsenvaltiot säilyttävät toimivaltansa toteuttaa kalakantojensa säilyttämiseen ja hallintoon liittyviä toimenpiteitä.

24 Joka tapauksessa sellainen sääntely, kuten käsillä olevassa tapauksessa ministeriön päätös, joka kieltää toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevien kampasimpukoiden aluksesta purkamisen tiettyinä kuukausina, on tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteen vastainen. Sellainen kielto on EY 28 artiklassa tarkoitettu tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide.

25 Komissio katsoo, että kyseessä oleva sääntely ei ole perusteltavissa EY 30 artiklan nojalla. Ministeriön päätöksen sisältämä määräys tosin edistää luonnonvarojen suojelua. Tämä päämäärä ei kuitenkaan ole yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitettu pakottava edellytys, vaan pikemminkin kyse on EY 30 artiklassa tarkoitetusta "eläinten elämän suojelemisesta". Tästä huolimatta toimenpidettä ei voida pitää perusteltuna, koska se ei ole suhteellisuusperiaatteen mukainen. Kiellolla tavoiteltu päämäärä on mahdollista saavuttaa yhtä tehokkaasti toimenpiteillä, jotka rajoittavat lievemmin yhteisön sisäistä kauppaa.

26 Sen lisäksi ministeriön päätöksen soveltamisen estää muotovirhe. Vaikka päätös on annettu jo ennen kalavarojen säilyttämistä ja hallintoa koskevan yhteisön lainsäädännön voimaantuloa, 25.1.1983 annetun neuvoston asetuksen N:o 171/83(12) 20 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään jäsenvaltioille velvollisuus antaa komissiolle tiedoksi jo voimassa olevat kansalliset säädökset. Tämä sääntely on sittemmin korvattu muilla säännöksillä, joissa kaikissa kuitenkin säädetään vastaava tiedoksiantovelvollisuus. Komissio viittaa 7.10.1986 annetun neuvoston asetuksen N:o 3094/86(13) 14 artiklaan, 29.4.1997 annetun neuvoston asetuksen N:o 894/97(14) 17 artiklaan sekä 30.3.1998 annetun neuvoston asetuksen N:o 850/98(15) 46 artiklaan. Ranska ei kuitenkaan ole antanut ministeriön päätöstä tiedoksi komissiolle. Siitä syystä ministeriön päätöstä on asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön voimaantulosta asti rasittanut muotovirhe, joka aiheuttaa sen, että päätöstä ei voida soveltaa.

27 Lopuksi komissio esittää, että päätös on vastoin 20.12.1992 annetun neuvoston asetuksen N:o 3760/92(16) 10 artiklaa. Artiklan mukaan jäsenvaltioilla on yksinomainen toimivalta toteuttaa kalavarojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä niiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä. Näin ollen Ranska on ylittänyt toimivaltansa siltä osin kuin päätös koskee kampasimpukoita, jotka on pyydetty toisten jäsenvaltioiden aluevesillä.

V Tapauksen arviointi

1) Ensimmäinen kysymys

28 Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys koskee kampasimpukoiden alkuperän määrittämistä: onko kyse ranskalaisista simpukoista vai ovatko simpukat peräisin Jerseyn saarelta?

29 Ensiksi on todettava, että EY 299 artiklan 6 kohdan c alakohdan nojalla Jerseyllä on periaatteessa erityisasema Kanaalisaarista ja Mansaaresta tehdyn pöytäkirjan N:o 3 1 artiklan mukaan (Asiakirjat Tanskan kuningaskunnan, Irlannin, Norjan kuningaskunnan sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä Euroopan yhteisöihin(17)) tulleja ja määrällisiä rajoituksia koskevia yhteisön säännöksiä sovelletaan kuitenkin Kanaalisaarilla ja Mansaarella samoin edellytyksin kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Siksi Jerseyn saareen sovelletaan tavaran alkuperän määrittämisen suhteen yleisiä yhteisön lainsäädännön sisältämiä säädöksiä eli tullikoodeksia.

30 Tullikoodeksin 23 artiklan 1 kohdan mukaan tietystä maasta peräisin ovat siellä kokonaan tuotetut tavarat. Tullikoodeksin 23 artiklan 2 kohdan e alakohdassa säädetään, että jossakin maassa kokonaan tuotetuilla kalasaaliilla tarkoitetaan siellä kalastamalla saatuja tuotteita. Edelleen 23 artiklan 3 kohdan mukaan sisältyy maan käsitteeseen myös kyseisen maan aluemeri. Kyseisen maan aluemeren ulkopuolella pyydettyjen merikalastustuotteiden ja muiden merestä saatujen tuotteiden alkuperä määräytyy 23 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla sen mukaan, minkä maan alusrekisteriin se alus on merkitty, joka on pyytänyt tuotteet ja minkä lipun alla alus purjehtii.

31 Vedoten asetuksen N:o 802/68 4 artiklaa koskevaan oikeuskäytäntöön Ranskan hallitus katsoo, että kyseessä olevat simpukat ovat ranskalaisia, koska ne on pyydetty Ranskan lipun alla purjehtivalla aluksella. Viittaus oikeuskäytäntöön ei kuitenkaan ole vakuuttava. Molemmissa Ranskan mainitsemissa tuomioissa on ratkaiseva merkitys kyllä ollut saaliin pyytäneen aluksen lippuvaltiolla,(18) mutta asetuksen N:o 802/68 4 artikla on korvattu asetuksen N:o 2913/92 23 artiklalla. Säännökset eroavat toisistaan yhdessä olennaisessa kohdassa. Toisin kuin vanhassa säännöksessä, jonka mukaan alkuperä määräytyy pyyntipaikasta riippumatta yksin saaliin pyytäneen aluksen lippuvaltion mukaan, on nyt voimassa olevan asetuksen N:o 2913/92 23 artiklan mukaan pyyntipaikalla ratkaiseva merkitys. Kyseisessä säännöksessä erotetaan toisistaan maan aluemerellä tapahtuva pyynti ja toisaalta maan aluemeren ulkopuolella tapahtuva pyynti ottamatta huomioon saaliin pyytäneen aluksen lippuvaltiota.

32 Tätä 2 kohdan sanamuodon ja sen systemaattisen yhteyden artiklan 3 kohtaan mukaista tulkintaa tukee myös säännöksen tarkoitus. Asetuksen 23 artikla on tullikoodeksissa, säädöksessä, jonka tarkoituksena on kerätä yhteisölle tuloja tullien muodossa. Ranskan ja Alankomaiden käsitys, jonka mukaan alkuperä määräytyy lippuvaltion perusteella, johtaisi kuitenkin siihen, että kalat, jotka pyydetään toisten valtioiden aluevesillä, voitaisiin "tuoda" tullivapaasti siihen jäsenvaltioon, jonka lipun alla kalat pyytänyt alus purjehtii ja siten yhteisöön, koska kalat jo sen perusteella, että ne on pyytänyt yhteisöön rekisteröity alus, olisivat tavaroita, joihin yhteisössä sovellettaisiin tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatetta. Siten kampasimpukoita, jotka pyydetään esimerkiksi Argentiinan aluemerellä - olettaen, että Argentiinan aluemerellä on kampasimpukoita - Argentiinan viranomaisten myöntämän kalastusluvan nojalla Ranskaan rekisteröidyllä aluksella olisi pidettävä ranskalaisina kampasimpukkoina. Tämä olisi ristiriidassa tullikoodeksin tarkoituksen, tulojen keräämisen, kanssa.

33 Tässä esitetty tulkinta vastaa myös yhteisön oikeuden kalavarojen hallintoa koskevien säädösten systematiikkaa. Asetuksilla N:o 170/83 ja 171/83, joita tullaan vielä käsittelemään toisen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelun yhteydessä, on luotu kattava yhteisöoikeudellinen kalavarojen hallintojärjestelmä. Asetuksen N:o 171/83 20 artiklan mukaan, jota vastaa jo yllä mainitun asetuksen N:o 850/98 46 artikla, jäsenvaltiot voivat toteuttaa kantojensa säilyttämiseen ja hoitoon liittyviä toimenpiteitä, jotka koskevat pelkästään paikallisia kantoja, joilla on merkitystä ainoastaan asianomaisen jäsenvaltion kalastajille, tai toimenpiteitä, jotka koskevat ainostaan asianomaisen jäsenvaltion lipun alla purjehtivia kalastusaluksia tai kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita henkilöitä. Tosin sanoen jäsenvaltiot saavat antaa säädöksiä, jotka koskevat niiden suvereniteettiin kuuluvalla alueella eli aluemerellä esiintyviä kantoja tai, jotka koskevat niiden suvereeniteetin piiriin kuuluvia aluksia tai henkilöitä. Ranskan hallitus on perustellut vuoden 1980 ministeriön päätöksen laillisuutta väitteellä, jonka mukaan päätöstä sovelletaan ainostaan ranskalaisiin kalakantoihin, ranskalaisiin aluksiin sekä ranskalaisiin henkilöihin. Päätös säätelee siis pelkästään kansallisia tosiseikkoja ja näin ollen EY 28 artikla ei sovellu. Mikäli noudatettaisiin Ranskan ja Alankomaiden tullikoodeksin 23 artiklaa koskevaa tulkintaa, siitä seuraisi, että Ranskan hallitus voisi säännellä ranskalaisten kalastajien kampasimpukoiden pyyntiä Ranskan aluevesien ulkopuolella, nimittäin Jerseyn aluemerellä. Yllä mainitun asetuksen N:o 850/98 46 artiklan perusteella Jerseyllä on kuitenkin toimivalta säännellä kampasimpukoiden hyödyntämistä aluevesillään aluemeri mukaan lukien. Myös tällä perusteella voidaan tullikoodeksin 23 artikla ymmärtää vain siten, että se viittaa pyyntipaikkaan eikä lippuvaltioon.

34 Pääasiaa käsittelevässä oikeudenkäynnissä kyseessä olevat kampasimpukat oli pyydetty Jerseyn saaren aluevesillä. Tullikoodeksin, erityisesti sen 23 artiklan mukaan Jerseyn aluevesillä pyydetyt kampasimpukat ovat peräisin Isosta-Britanniasta. Sen vuoksi niitä on pidettävä Ranskaan tuotuina tuontitavaroina.

35 Siten välipäätelmänä on ensimmäiseen esitettyyn kysymykseen vastattava, että kampasimpukat, jotka on pyydetty Jerseyn aluevesillä Jerseyn viranomaisten myöntämän kalastusluvan nojalla Ranskaan rekisteröidyllä aluksella, ovat peräisin Isosta-Britanniasta ja sen vuoksi niitä on Ranskassa pidettävä tuontitavaroina.

2) Toinen kysymys

a) Ennakkoratkaisukysymyksen tulkinta

36 Toisen kysymyksen osalta on aluksi huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole EY 234 artiklaan perustuvassa ennakkoratkaisumenettelyssä toimivaltaa lausua kansallisen toimenpiteen yhteensopivuudesta yhteisön oikeuden kanssa. Se on kuitenkin toimivaltainen esittämään kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joista voi olla kansalliselle tuomioistuimelle apua tämän arvioidessa kyseistä yhteensopivuutta käsiteltäväkseen saatetussa asiassa.(19) Siitä syystä toinen esitetty kysymys tulisi muotoilla uudelleen siten, että neuvoa pyydetään sen suhteen, onko EY 28 artiklaa tulkittava niin, että se estää sellaisen kansallisen sääntelyn soveltamisen, joka kieltää toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevien kampasimpukoiden purkamisen aluksesta tiettyjen kuukausien aikana.

b) Onko kyse tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavasta toimenpiteestä?

37 EY 28 artikla kieltää jäsenvaltioiden väliset tuonnin määrälliset rajoitukset samoin kuin kaikki niitä vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavia ovat kaikki toimenpiteet, jotka voivat tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoittaa yhteisön sisäistä kauppaa suoraan tai välillisesti.(20)

38 Kyseessä oleva ministeriön päätös kieltää sekä kampasimpukoiden pyynnin Ranskan aluevesillä että niiden purkamisen aluksesta Ranskan Atlantin puoleisella rannikolla 15.5.-30.9. välisenä aikana. Kyse on siis yleisestä aluksesta purkamiskiellosta, joka ei tee eroa eri maista peräisin olevien simpukoiden välille.

39 Sikäli kun ministeriön päätöksessä säädetään kampasimpukoiden pyynnistä voi kyse olla alueperiaatteen vuoksi ainoastaan Ranskan aluevesillä tapahtuvasta simpukoiden pyynnistä, toisin sanoen ranskalaista simpukoista. Siitä syystä kysymys ei ole rajatylittävistä tosiseikoista.

40 Simpukoiden aluksesta purkamisen osalta on kuitenkin todettava, että kiistanalainen päätös ei tee eroa ranskalaisten ja toisaalta muista maista peräisin olevien simpukoiden välillä. Päätöstä sovelletaan myös Jerseyn aluevesillä pyydettyihin kampasimpukoihin, siis sellaisiin kampasimpukoihin, jotka ovat peräisin Isosta-Britanniasta. Siltä osin ministeriön päätöksessä säädetään siis rajatylittävistä tosiseikoista.

41 Aluksesta purkamiskiellot, jotka koskevat muista jäsenvaltioista peräisin olevia kaloja, ovat oikeuskäytännön mukaan tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteitä, jotka ovat yhteensopimattomia EY 28 artiklan kanssa.(21) Näin olen riidanalainen Ranskan ministeriön päätös on, sikäli kun se sisältää yleisen aluksesta purkamiskiellon, toimenpide, joka voi estää yhteisön sisäistä kauppaa ja siltä osin yhteensopimaton EY 28 artiklan kanssa.

c) Toimenpiteen perusteltavuus

42 Näin ollen voidaan esittää kysymys, onko toimenpide perusteltu EY 30 artiklan nojalla. Aluksesta purkamiskielto on voimassa kampasimpukoiden pyytämiselle Ranskan aluevesillä säädetyn pyyntikiellon voimassaoloajan eli 15.5.-30.9. välisen ajan. Siten kysymykseen tulee toimenpiteen perusteltavuus simpukkakannan suojelutoimenpiteenä, toisin sanoen EY 30 artiklassa käytetyn terminologian mukaisesti toimenpiteenä eläinten terveyden ja elämän suojelemiseksi.

43 Eläinten elämän suojelu hyväksytään periaatteessa pakottavaksi vaatimukseksi, jolla pyritään yhteisen edun mukaiseen päämäärään. Sikäli kampasimpukkakannan suojelulla voidaan periaatteessa perustella tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoitukset.

44 Käsillä olevassa tapauksessa on kuitenkin otettava huomioon, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vetoaminen EY 30 artiklaan ja siinä tunnustettuun perustavanlaatuiseen vaatimukseen ei enää ole mahdollista, kun on olemassa yhteisöoikeudellinen yhtenäistämistoimenpide, joka on säädetty sellaisen erityisen tavoitteen toteuttamiseksi, johon pyritään myös vetoamalla 30 artiklaan.(22) Toisin sanoen toimenpide ei ole enää perusteltavissa kampasimpukkakannan suojelemisella, jos on olemassa sellaisia yhteisöoikeudellisia toimenpiteitä, jotka turvaavat kampasimpukkakannan säilymisen.

45 Kuten asiaa koskevien oikeussäännösten käsittelyn yhteydessä jo todettiin, on kalavarojen hyödyntämistä säädelty yhteisön oikeudessa jo 80-luvulta lähtien. Aluksi asiasta säädettiin asetuksessa N:o 170/83, joka myöhemmin korvattiin asetuksella N:o 3760/92. Kuten komissio itsekin myöntää, tähän mennessä ei kuitenkaan ole annettu erityisesti kampasimpukoiden hyödyntämistä koskevaa yhteisöoikeudellista säädöstä. Suurinta sallittua saalista ei myöskään ole vahvistettu, eikä kampasimpukkakannan suojelemiseksi ole ryhdytty muihinkaan toimenpiteisiin. Siltä osin käsillä oleva tapaus on erilainen kuin komission istunnossa mainitsema asia Van den Burg, jossa riidanalainen direktiivi sisälsi yksinomaisen aineellisoikeudellisen sääntelyn, joka koski vapaana elävien lintulajien säilyttämistä.(23) Vetoaminen EY 30 artiklaan näyttää olevan a priori mahdollista käsillä olevassa tapauksessa.

46 Komissio katsoo kuitenkin, että EY 30 artiklaa ei voida soveltaa, koska on olemassa kattava kalavarojen hyödyntämisjärjestelmä. Komission mukaan Ranskalla on toimivalta toimia ainoastaan yhteisön oikeuden, erityisesti asetuksen N:o 850/98 46 artiklan ja sitä edeltäneen asetuksen, määrittämissä puitteissa. Ministeriön päätös ei täytä näitä vaatimuksia, koska sitä ei ole ilmoitettu komissiolle. Asetuksen N:o 171/83 antamisesta lähtien jäsenvaltiot ovat olleet velvollisia ilmoittamaan komissiolle niistä toimenpiteistä, joita ne pitävät tarpeellisina kalavarojen hyödyntämisen yhteydessä. Vetoamalla asiassa Enichem Base 13.7.1989 annettuun tuomioon(24) sekä asiassa CIA Security International 3.4.1996 annettuun tuomioon(25) komissio esittää, että ministeriön päätöstä ei voida soveltaa, koska sitä ei ole ilmoitettu komissiolle.

47 Samanaikaisesti asetuksen N:o 170/83 antamisen kanssa, yhteisön lainsäätäjä antoi myös asetuksen N:o 171/83 tietyistä kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä. Kalastamisen ajalliset rajoitukset ovat asetuksessa tarkoitettuja teknisiä toimenpiteitä. Tämä seuraa johdanto-osan ensimmäisestä kappaleesta sekä asetuksen IV osastosta, jonka otsikko on "Tiettyjä lajeja koskeva pyyntikielto tietyillä alueilla ja ajanjaksoina". Asetuksen 20 artiklan 2 kohdan mukaan tekniset toimenpiteet, joihin jäsenvaltion ryhtyy, on annettava komissiolle tiedoksi yhteisestä kalatalousalan rakennepolitiikasta 19 päivänä tammikuuta 1976 annetun asetuksen (ETY) N:o 101/76(26) 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tämä tiedoksiantovelvollisuus perustuu nykyään asetuksen N:o 850/98 46 artiklaan.

48 Ministeriön päätöksessä määrätään aluksesta purkamiskielto, joka on voimassa tiettynä aikana vuodesta. Tämä kielto liittyy pyyntikieltoon, joka samoin koskee tiettyä ajanjaksoa vuodesta. Kielto on siten asetuksessa N:o 850/98 tarkoitettu tekninen toimenpide ja sitä koskee asetuksen 46 artiklan mukainen ilmoitusvelvollisuus. Riidatonta kuitenkin on, että komissiolle ei ole ilmoitettu päätöksen tekemisestä. Sen vuoksi on tarkasteltava sitä, mitkä ovat ilmoitusvelvollisuuden laiminlyönnin seuraukset, erityisesti seuraako laiminlyönnistä, että ministeriön päätöstä ei voida soveltaa yksityiseen oikeussubjektiin.

49 Asiassa Enichem Base 13.7.1989 antamassaan tuomiossa, johon komissio on perusteluissaan viitannut, yhteisöjen tuomioistuin ei katsonut, että jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY(27) 3 artiklan 2 kohdassa säädetyn tiedoksiantovelvollisuuden laiminlyönnistä seuraisi, että kansallista toimenpidettä, jota ei ole annettu tiedoksi, ei voida soveltaa. Yhteisöjen tuomioistuin perusteli kantaansa sillä, että direktiivissä ei säädetä yhteisön suorittamasta kyseisten säädösehdotusten valvonnasta, eikä suunniteltujen säädösten täytäntöönpanon edellytykseksi aseteta komission suostumusta tai sen vastustuksen puuttumista. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tiedoksiantovelvollisuus mahdollistaa sen, että komissio voi tutkia, onko yhteisön yhdenmukaistamistoimenpiteiden toteuttaminen tarpeellista ja, ovatko kyseiset ehdotukset yhteensopivia yhteisön oikeuden kanssa sekä, että se voi tarvittaessa tehdä tilanteen vaatimat päätelmät. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, ettei tutkittavana olevan säännöksen sanamuodosta eikä sen tarkoituksesta voitu päätellä, että jäsenvaltioille asetetun ennakollisen tiedoksiantovelvollisuuden noudattamatta jättäminen aiheuttaisi itsessään jäsenvaltioiden antamien säädösten lainvastaisuuden.(28)

50 Toisin kuin edellä mainitussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa CIA Security International 30.4.1996 antamassaan tuomiossa, johon komissio myös on vedonnut kantansa tueksi, että teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun direktiivin 83/189/ETY(29) 8 ja 9 artiklan mukaisen tiedoksiantovelvollisuuden laiminlyönnistä aiheutuu kyseisten kansallisten säädösten soveltamatta jättäminen. Tuomioistuin perusteli kantaansa sillä näkökohdalla, että tiedoksiantovelvollisuus on olennainen keino yhteisön ennakollisen valvonnan toteuttamiseksi ja siten se suojelee tavaroiden vapaata liikkuvuutta. Tuomioistuimen mukaan tämän valvonnan tehokkuus vahvistuu entisestään, jos tiedoksiantovelvollisuuden rikkomista pidetään olennaisena menettelymääräysten rikkomisena, joka voi aiheuttaa sen, ettei kyseisiä teknisiä määräyksiä voida soveltaa yksityiseen oikeussubjektiin.(30) Toisin kuin direktiivin 75/442 kohdalla, direktiivin 89/183 tarkoituksena ei ole pelkästään antaa komissiolle tietoa, vaan yleisemmin poistaa tai rajoittaa kaupan esteitä, antaa muille jäsenvaltioille tieto jäsenvaltion suunnittelemista teknisistä määräyksistä, antaa komissiolle ja muille jäsenvaltioille tarpeellinen aika reagoimiseen ja sellaisen muutoksen ehdottamiseen, jolla vähennetään suunnitellusta toimenpiteestä aiheutuvia tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoituksia, ja antaa komissiolle tarpeellinen aika ehdottaa yhdenmukaistamisdirektiiviä. Lisäksi direktiivin 83/189/ETY 8 ja 9 artiklan mukaan kyseiset ehdotukset voidaan toteuttaa vasta sen jälkeen, kun komissio on antanut niitä koskevan suostumuksensa, tai jos komissio ei ole vastustanut niitä.(31) Tähän liittyen yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli sitä, onko olemassa direktiiviin 83/189/ETY liittyviä erityisiä syitä, jotka ovat esteenä sille oletukselle, että toimenpiteitä, joita ei ole annettu tiedoksi, ei voida soveltaa. Erityisesti yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli väitettä, jonka mukaan toimenpiteiden soveltamatta jättäminen aiheuttaa lainsäädäntöön aukon kyseisessä kansallisessa oikeusjärjestelmässä. Tuomioistuin katsoi kuitenkin lopulta perustaen kantansa direktiivin 83/189/ETY 9 artiklan 3 kohdan mukaiseen kiireellisiä asioita koskevaan menettelyyn, että tämä väite ei pidä paikkansa.(32)

51 Asetuksen N:o 850/98 46 artiklan mukaista ilmoitusvelvollisuutta on tarkasteltava lähemmin tämän oikeuskäytännön pohjalta. Aluksi voidaan todeta, että samoin kun direktiivin 83/189/ETY 8 ja 9 artiklan mukaan, myös asetuksen N:o 850/98 46 artiklan 2 kohdan mukaan toimenpiteet, joista on ilmoitettu komissiolle, voidaan toteuttaa vasta sen jälkeen, kun komissio on antanut niitä koskevan suostumuksensa, tai jos komissio ei ole vastustanut niitä. Sen lisäksi toimenpide voidaan ylipäänsä toteuttaa vain, jos komissio on antanut siihen suostumuksena, sillä säännöksen 2 kohdan 3 alakohdan mukaan asianomainen jäsenvaltio ei saa soveltaa toimenpidettä, jos komissio on todennut, että se ei ole 1 kohdan mukainen, tekemättä siihen tarvittavia muutoksia. Tämä komission mahdollisuus puuttua kansallisiin toimenpiteisiin menee huomattavasti pidemmälle kuin pelkkä velvollisuus ilmoittaa komissiolle toimenpiteestä. Komissio valvoo sille ilmoitettujen kansallisten toimenpiteiden lainmukaisuutta, mikä puhuu sen puolesta, että toimenpidettä, jota ei ole ilmoitettu asetuksen N:o 850/98 46 artiklan mukaisesti komissiolle, ei voida soveltaa yksityiseen oikeussubjektiin.

52 Esille ei ole tullut syitä, jotka asetuksen N:o 850/98 yhteydessä olisivat vastoin näkemystä, jonka mukaan kansallista säädöstä, jota ei ole ilmoitettu, ei voida soveltaa. Erityisesti jäsenvaltioilla on 45 artiklan 2 kohdan nojalla mahdollisuus tarvittaessa toteuttaa kiireellisissä tapauksissa säilyttäviä ja syrjimättömiä toimenpiteitä. Nämä toimenpiteet voidaan panna täytäntöön välittömästi, ja komissiota koskee lyhennetty määräaika vastaväitteiden tekemiselle. Myös tältä osin oikeustila näyttää siis olevan vastaava kun direktiivin 83/189/ETY kohdalla, jonka yhteydessä yhteisöjen tuomioistuin on viitannut 9 artiklan 3 kohdassa säädettyyn kiireellisiä asioita koskevaan menettelyyn.

53 Välipäätelmänä on näin ollen todettava, että kalastusta koskevista teknisistä toimenpiteistä annettua säädöstä, jota ei ole ilmoitettu asetuksen N:o 850/98 46 artiklan mukaisesti, ei voida soveltaa yksityisiin oikeussubjekteihin.

54 On kuitenkin otettava huomioon, että yhteisön oikeus ei sisällä kampasimpukoiden hyödyntämistä koskevaa sisällöllistä sääntelyä. Se, että kansallista toimenpidettä ei voida soveltaa esillä olevassa tapauksessa, aiheutuu yksin muodollisesta yhteisön oikeuden vastaisuudesta. Ministeriön päätöksen sisällöllinen tai aineellinen yhteensopivuus yhteisön oikeuden kanssa on tutkittava yksin EY 28 ja EY 30 artiklan perusteella. Sen vuoksi voidaan esittää kysymys, tulisiko vetoaminen EY 30 artiklaan olla kiellettyä jo sen vuoksi, että asetuksen N:o 850/98 46 artiklassa säädettyä ilmoitusvelvollisuutta on rikottu.

55 Edellä esitetyn perusteella näyttää perustellulta katsoa, että EY 30 artiklaan ei voida vedota asetuksen N:o 850/98 asettamien oikeudellisten puitteiden ulkopuolella. Kalavarojen hyödyntämisestä säädetään kattavasti asetuksilla N:o 170/83 ja 171/83. Mikäli asetuksissa N:o 170/83 tai 3760/92 ei säädetä yksittäisistä toimenpiteistä tiettyjen kalavarojen osalta, tulevat sovellettaviksi kuitenkin vielä teknisiä toimenpiteitä koskevat säännökset.

56 Kuten asetuksen N:o 850/98 46 artiklasta ilmenee, annetaan jäsenvaltioille nimenomaisesti toimivalta, siltä osin kun asiasta ei ole säädetty yhteisön oikeudessa, antaa aluevesiään ja kalastajiaan koskevia säädöksiä. Näiden säädösten on kuitenkin oltava yhteensopivia yhteisön oikeuden kanssa mukaan lukien tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaate. Lisäksi säädökset on annettava komissiolle tiedoksi, jotta se voi tarvittaessa estää yhteisön oikeuden vastaisten kansallisten säädösten antamisen. Vaikka kampasimpukoita koskevia aineellisoikeudellisia säännöksiä ei ole annettu, Ranska on näin ollen velvollinen noudattamaan kansallisten teknisten toimenpiteiden tekemistä koskevia yleisiä säännöksiä. Yhteisön oikeuden säännökset ovat näiltä osin tyhjentäviä.

57 Koska asetuksen N:o 850/98 46 artiklan säännöksiä ei ole esillä olevassa tapauksessa noudatettu, ei ministeriön päätöstä voida soveltaa suhteessa yksityiseen oikeussubjektiin. Ministeriön päätöksen perusteleminen EY 30 artiklan mukaisella eläinten elämän suojelulla ei siten tule kyseeseen.

58 Toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on siitä syystä vastattava seuraavasti: EY 28 artiklaa on tulkittava siten, että se estää sellaisen kansallisen säädöksen soveltamisen, joka kieltää kampasimpukoiden purkamisen aluksesta pyyntikiellon voimassaoloaikana 15.5.-30.9. ottamatta huomioon simpukoiden alkuperää ja jota yhteisön oikeuden vastaisesti ei ennen säädöksen täytäntöönpanoa ole annettu komissiolle tiedoksi.

d) Onko toimenpide suhteellisuusperiaatteen mukainen

59 Ainoastaan toissijaisesti ja siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin ei yhdy edellä esitettyyn ehdotukseen vaan sallii EY 30 artiklaan vetoamisen, on tarkasteltava seuraavaa kysymystä: onko niin, että ministeriön päätöstä ei voida perustella eläinten elämän suojelulla, koska päätös ei ole oikeassa suhteessa sillä tavoiteltuun päämäärään. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan niillä aloilla, joilla ei ole olemassa yhteisön lainsäädäntöä, kansallisten oikeussääntöjen eroavuuksista aiheutuvat tavaroiden liikkuvuuden esteet yhteisössä on hyväksyttävä siltä osin, kuin näitä oikeussääntöjä sovelletaan erotuksetta kotimaisiin tavaroihin ja tuontitavaroihin sekä niitä voidaan pitää perusteltuina ja tarpeellisina pakottavien vaatimusten täyttämiseksi. Jotta esteet voitaisiin hyväksyä, on kuitenkin edellytettävä, että kyseiset oikeusäännöt ovat asianmukaisessa suhteessa tavoiteltuun päämäärään nähden ja että tätä päämäärää ei ole mahdollista saavuttaa toimenpiteillä, jotka rajoittavat lievemmin yhteisön sisäistä kauppaa.(33)

60 Lastin purkamiskiellolla estetään kalastajia pyytämästä kampasimpukoita pyyntikiellon voimassaoloaikana. Aluksesta purkamiskielto on näin ollen omiaan suojelemaan kampasimpukoiden elämää sekä simpukkakantoja.

61 Toimenpide ei ole suhteellisuusperiaatteen mukainen, jos tavoiteltu päämäärä voidaan saavuttaa yhtä tehokkaasti toimenpiteillä, jotka rajoittavat lievemmin yhteisön sisäistä kauppaa. Aluksesta purkamiskielto koskee sekä Ranskan aluevesillä pyydettyjä kampasimpukoita että sellaisia kampasimpukoita, jotka on pyydetty jonkin muun valtion aluevesillä. Säännöstä lievempi toimenpide olisi kieltää ainoastaan Ranskasta peräisin olevien kampasimpukoiden purkaminen aluksesta. Tämä riittäisi toteuttamaan pyyntikiellon Ranskan aluevesillä ilman, että samalla rajoitettaisiin yhteisön sisäistä kauppaa.

62 On kuitenkin kyseenalaista, voidaanko aluksesta purkamiskiellolla, joka koskee ainoastaan Ranskasta peräisin olevia kampasimpukoita samalla tavalla suojella eläinten elämää ja niiden kantoja. Tämä on epävarmaa siksi, että purettaessa lastia aluksesta ei periaatteessa ole mahdollista tunnistaa, mistä kampasimpukat ovat peräisin, toisin sanoen ovatko ne kotimaisia vai tuontitavaroita.

63 Toisaalta on kuitenkin todettava, että epävarmuutta voidaan vähentää aluevesillä tapahtuvalla tehostetulla valvonnalla. Tämän tyyppiset pyynnin valvontaan liittyvät vaikeudet eivät ole kampasimpukoiden kohdalla sen suurempia tai toisenlaisia kuin muidenkaan kalojen kohdalla, joiden kalastamiselle on asetettu pyyntikiintiöt, joiden noudattamista valvotaan vastaavalla tavalla. Lisäksi on todettava, että toimenpiteen toteuttamiseen liittyvillä hallinnollisilla vaikeuksilla ei voida perustella tavaroiden vapaata liikkuvuutta rajoittavia toimenpiteitä.(34)

64 Tämän vuoksi on todettava, että ministeriön päätös on myös sikäli yhteisön oikeuden vastainen, että se rajoittaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta enemmän kuin, mikä on tarpeellista Ranskan aluevesillä elävien kampasimpukoiden suojelemiseksi.

VI Ratkaisuehdotus

65 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Tribunal de grande instance de Dinanin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:

1. Kampasimpukoita, jotka pyydetään Jerseyn aluevesillä Jerseyn viranomaisten antamalla pyyntiluvalla Ranskaan rekisteröidyllä ja Ranskan lipun alla purjehtivalla aluksella, on pidettävä Ranskassa tuontitavaroina.

2. Sellaisen kansallisen säädöksen soveltaminen, joka kieltää pyyntikiellon voimassaollessa 15.5.-30.9. kampasimpukoiden aluksesta purkamisen ottamatta huomioon simpukoiden alkuperää ja jota lisäksi vastoin yhteisön oikeutta ei ole ilmoitettu komissiolle ennen täytäntöönpanoa, on EY 28 artiklan vastainen.

(1) - EYVL L 302, s. 1; Ep., alue 2, nide 16, s. 4.

(2) - EYVL L 24, s. 1.

(3) - EYVL L 389, s. 1.

(4) - EYVL L 24, s. 14.

(5) - EYVL L 288, s. 1; Ep., alue 4, nide 2, s. 128.

(6) - EYVL L 132, s. 1.

(7) - EYVL L 125, s. 1, sellaisena kun se on muutettuna asetuksen (EY) N:o 850/98 muuttamisesta viidennen kerran 8 päivänä kesäkuuta 2000 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1298/2000, EYVL L 148, s. 1.

(8) - EYVL L 148, s. 1.

(9) - Asetuksen N:o 802/68 4 artiklassa säädettiin:

"1. Tietystä maasta peräisin ovat siellä kokonaan tuotetut tavarat.

2. Jossakin maassa kokonaan tuotetuilla tavaroilla tarkoitetaan:

- -

f) kyseisen maan alusrekisteriin merkittyjen tai ilmoitettujen ja sen lipun alla purjehtivien alusten pyytämiä merikalastustuotteita ja muita niiden merestä saamia tuotteita;

- - "

(10) - Asia 100/84, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 28.3.1985 (Kok. 1985, s. 1169, 18 kohta).

(11) - Asia C-280/89, komissio v. Irlanti, tuomio 2.12.1992 (Kok. 1992, s. I-6185, 14 kohta).

(12) - EYVL L 24, s. 14.

(13) - EYVL L 288, s. 1.

(14) - EYVL L 132, s. 1.

(15) - EYVL L 125, s. 1.

(16) - EYVL L 389, s. 1.

(17) - EYVL 1972, L 73, s. 164.

(18) - Asia 100/84, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 28.3.1985 (Kok. 1985, s. 1169, 18-21 kohta); asia C-280/89, komissio v. Irlanti, tuomio 2.12.1992 (Kok. 1992, s. I-6185, 14 kohta).

(19) - Asia C-17/00, De Coster, tuomio 29.11.2001, (Kok. 2001, s. I-9445, 23 kohta); yhdistetyt asiat C-37/96 ja C-38/96, Sodiprem ym., tuomio 30.4.1998 (Kok. 1998, s. I-2039, 22 kohta).

(20) - Asia 8/74, Procureur du roi v. Dassonville, tuomio 11.7.1974 (Kok. 1974, s. 837, 5 kohta; Kok. Ep. II, s. 349); yhdistetyt asiat C-267/91 ja C-268/91, Keck ja Mithouard, tuomio 24.11.1993 (Kok. 1993, s. I-6097, 11 kohta; Kok. Ep. XIV, s. 477).

(21) - Asia C-280/89, komissio v. Irlanti, tuomio 2.12.1992 (Kok. 1992, s. I-6185, 14 kohta).

(22) - Asia C-169/89, Van der Burg, tuomio 23.5.1990 (Kok. 1990, s. I-2143, 8 kohta); asia C-350/97, Monsees, tuomio 11.5.1999 (Kok. 1999, s. I-2921, 24 kohta); asia C-5/94, Hedley Lomas, tuomio 23.5.1996 (Kok. 1996, s. I-2553, 18 kohta).

(23) - Asia C-169/89, Van den Burg, tuomio 23.5.1990 (Kok. 1990, s. I-2143, 9 kohta).

(24) - Asia 380/87, Enichem Base ym., tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2491, 2 kohta).

(25) - Asia C-194/94, CIA Security International, tuomio 3.4.1996 (Kok. 1996, s. I-2201, 48 ja 49 kohta).

(26) - EYVL L 20, s. 19; Ep., alue 4, nide 1, s. 12.

(27) - EYVL L 194, s. 39.

(28) - Asia 380/87, Enichem Base ym., tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2491, 20-22 kohta).

(29) - EYVL L 109, s. 8.

(30) - Asia C-194/94, CIA Security International, tuomio 30.4.1996 (Kok. 1996, s. I-2201, 48 kohta).

(31) - Asia C-194/94, CIA Security International, tuomio 30.4.1996 (Kok. 1996, s. I-2201, 50 kohta).

(32) - Asia C-194/94, CIA Security International, tuomio 30.4.1996 (Kok. 1996, s. I-2201, 51-53 kohta).

(33) - Edellä alaviitteessä 11 mainitussa asiassa Ruwet annetun tuomion 50 kohta; asia C-313/94, Graffione, tuomio 26.11.1996 (Kok. 1996, s. I-6039, 17 kohta).

(34) - Asia 124/85, komissio v. Kreikka, tuomio 16.12.1986 (Kok. 1986, s. 3935, 12 kohta); asia C-128/89, komissio v. Italia, 12.7.1990 (Kok. 1990, s. I-3239, 22 kohta).