ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 12.4.2016 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Østre Landsret – Tanska) – Caner Genc v. Integrationsministeriet

(Asia C-561/14) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus - Päätös N:o 1/80 - 13 artikla - Standstill-lauseke - Perheenyhdistäminen - Kansallinen säännöstö, jossa säädetään perheenyhdistämisessä sovellettavista uusista rajoittavammista edellytyksistä, jotka koskevat asianomaisessa jäsenvaltiossa asuvan oleskeluoikeuden saaneen taloudellisesti aktiivisen Turkin kansalaisen sellaisia perheenjäseniä, jotka eivät ole taloudellisesti aktiivisia - Riittävää liityntää koskeva edellytys onnistuneen kotoutumisen mahdollistamiseksi))

(2016/C 211/20)

Oikeudenkäyntikieli: tanska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Østre Landsret

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Caner Genc

Vastaaja: Integrationsministeriet

Tuomiolauselma

Kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella kansallisella toimenpiteellä asetetaan asianomaisessa jäsenvaltiossa laillisesti asuvan turkkilaisen työntekijän ja hänen alaikäisen lapsensa välisen perheenyhdistämisen edellytykseksi se, että lapsella on tai voi olla kyseiseen jäsenvaltioon riittävä liityntä hänen onnistuneen kotoutumisensa mahdollistamiseksi, tilanteessa, jossa lapsi ja hänen toinen vanhempansa asuvat alkuperävaltiossa tai muussa valtiossa ja perheenyhdistämishakemus tehdään yli kahden vuoden kuluttua ajankohdasta, jona asianomaisessa jäsenvaltiossa asuva vanhempi on saanut toistaiseksi voimassa olevan oleskeluluvan tai pysyvään oleskeluun mahdollistavan oleskeluluvan, tällainen toimenpide on assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehdyn assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 – joka on liitetty Euroopan talousyhteisön ja Turkin väliseen assosiaatiosopimukseen, jonka yhtäältä Turkin tasavalta sekä toisaalta ETY:n jäsenvaltiot ja yhteisö allekirjoittivat 12.9.1963 Ankarassa ja joka tehtiin, hyväksyttiin ja vahvistettiin yhteisön puolesta 23.12.1963 tehdyllä neuvoston päätöksellä 64/732/ETY – 13 artiklassa tarkoitettu ”uusi rajoitus”.

Tällainen rajoitus ei ole perusteltu.

(1) EUVL C 65, 23.2.2015.
1)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 10.4.1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/7/EY, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan b alakohtaa on tulkittava niin, että mainitun direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, 5 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tarkoitetun luovutuksen osalta veron perusteeseen voidaan laskea mukaan sellaisen esineoikeuden arvo, joka antaa haltijalleen oikeuden käyttää kiinteää omaisuutta, ja kyseiselle maapohjalle rakennetun toimistorakennuksen viimeistelykustannukset, kun verovelvollinen on jo maksanut arvonlisäveron kyseisestä arvosta ja mainituista kustannuksista mutta myös välittömästi vähentänyt kyseisen veron kokonaan.
3)

Direktiivin 2005/60, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/78, 5 ja 13 artiklaa on tulkittava niin, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen säännöstön, joka on annettu joko kyseisen direktiivin 13 artiklassa jäsenvaltioille jätetyn harkintavallan nojalla tai mainitun direktiivin 5 artiklassa tarkoitetun toimivallan nojalla, on oltava sopusoinnussa unionin oikeuden ja muun muassa perussopimuksissa taattujen perusvapauksien kanssa. Vaikka mainitunlaisella kansallisella säännöstöllä, jonka tarkoituksena on rahanpesun tai terrorismin rahoituksen torjunta, tavoitellaan oikeutettua tavoitetta, joka on omiaan oikeuttamaan perusvapauksien rajoituksen, ja vaikka se, että oletetaan, että mainitun direktiivin soveltamisalaan kuuluvan laitoksen suorittamaan varainsiirtoon muissa jäsenvaltioissa kuin siinä, johon kyseinen laitos on sijoittautunut, liittyy aina suurempi rahanpesun tai terrorismin rahoituksen riski, on omiaan takaamaan mainitun tavoitteen saavuttamisen, mainittu säännöstö ylittää kuitenkin sen, mikä on tarpeen sillä tavoiteltavan päämäärän saavuttamiseksi, siltä osin kuin siinä asetettua olettamaa sovelletaan kaikkiin varainsiirtoihin eikä siinä säädetä mahdollisuudesta kumota mainittu olettama sellaisten varainsiirtojen osalta, joihin ei objektiivisesti katsottuna liity mainitunlaista riskiä.
2)

Unionin oikeuden määräyksiä ja säännöksiä ja etenkin SEUT 101 artiklaa ja asetusta N:o 1/2003 on tulkittava siten, että sakkovapautushakemuksen, jonka yritys on esittänyt tai aikoo esittää Euroopan komissiolle, ja kansalliselle kilpailuviranomaiselle saman kartellin osalta esitetyn lyhennetyn hakemuksen välillä ei ole olemassa mitään oikeudellista yhteyttä, jonka vuoksi kyseisen viranomaisen olisi tarkasteltava lyhennettyä hakemusta mainitun sakkovapautushakemuksen valossa. Sillä, onko lyhennetty hakemus tarkasti komissiolle esitetyn hakemuksen sisällön mukainen, ei ole tässä yhteydessä merkitystä. Kun kansalliselle kilpailuviranomaiselle esitetyn lyhennetyn hakemuksen aineellinen soveltamisala on komissiolle esitetyn sakkovapautushakemuksen soveltamisalaa suppeampi, kyseinen kansallinen viranomainen ei ole velvollinen ottamaan yhteyttä komissioon tai itse yritykseen selvittääkseen, onko kyseinen yritys todennut konkreettisia esimerkkejä lainvastaisista menettelytavoista alalla, jonka kyseisen sakkovapautushakemuksen väitetään kattavan mutta jota mainittu lyhennetty hakemus ei kata.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 98/7

Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 21.1.2016 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt cour d’appel de Mons – Belgia) – Les Jardins de Jouvence SCRL v. Belgian valtio

(Asia C-335/14) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Verotus - Arvonlisävero - Kuudes arvonlisäverodirektiivi - Vapautukset - 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan g alakohta - Julkisoikeudellisten laitosten ja muiden luonteeltaan yhteiskunnallisiksi tunnustettujen laitosten tarjoamien sosiaalihuoltoon ja sosiaaliturvaan läheisesti liittyvien palvelujen vapauttaminen verosta - Sosiaalihuoltoon tai sosiaaliturvaan läheisesti liittyvien palvelujen suoritusten tai tavaroiden luovutusten käsite - Luonteeltaan yhteiskunnallisiksi tunnustetut laitokset - Palvelutalot))

(2016/C 098/08)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour d’appel de Mons

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Les Jardins de Jouvence SCRL

Vastapuoli: Belgian valtio

Muu osapuoli: AXA Belgium SA

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan g alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen palvelutalon, jonka yhteiskunnallista luonnetta kansallisen tuomioistuimen on arvioitava muun muassa tässä tuomiossa esitettyjen seikkojen valossa, palveluista niihin, jotka koostuvat vanhuksille soveltuvien asuntojen tarjoamisesta heidän käytettäväkseen, voidaan soveltaa mainitussa säännöksessä tarkoitettua vapautusta. Palvelutalojen tarjoamiin muihin palveluihin voidaan myös soveltaa mainittua vapautusta, mikäli palveluilla, joita palvelutalojen on sovellettavan kansallisen säännöstön mukaisesti tarjottava, pyritään varmistamaan vanhusten tukitoiminnot ja heidän hoitamisensa ja ne vastaavat palveluita, joita vanhainkotien on niin ikään tarjottava kyseisen kansallisen säännöstön nojalla.

Tämän suhteen merkitystä ei ole sillä, saako pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen palvelutalon pitäjä tukia tai muunlaista etuutta taikka rahoitusta julkisvallalta.

(1) EUVL C 339, 29.9.2014.
1)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 17.6.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/59/EY ja sitten 20.12.2001 annetulla neuvoston direktiivillä 2001/115/EY, 2 artiklan 1 alakohtaa ja 10 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että lentoyhtiön suorittamasta lentolippujen luovutuksesta on maksettava arvonlisäveroa tilanteessa, jossa matkustajat eivät ole käyttäneet näitä lippuja eivätkä ole voineet saada niiden hintaa palautetuksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 16/12

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 11.11.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Landgericht Münster – Saksa) – Klausner Holz Niedersachsen GmbH v. Land Nordrhein-Westfalen

(Asia C-505/14) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - SEUT 107 ja SEUT 108 artikla - Valtiontuet - SEUT 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti myönnetty tuki - Jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisu, jossa vahvistetaan sopimuksen, jolla kyseistä tukea myönnettiin, pätevyys - Oikeusvoima - Unionin oikeuden mukainen tulkinta - Tehokkuusperiaate))

(2016/C 016/14)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Münster

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Klausner Holz Niedersachsen GmbH

Vastaaja: Land Nordrhein-Westfalen

Tuomiolauselma

Unionin oikeus on pääasian kaltaisissa olosuhteissa esteenä sille, ettei kansallinen tuomioistuin, joka on todennut sen käsiteltävänä olevan oikeusriidan kohteena olevien sopimusten olevan SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka on toteutettu SEUT 108 artiklan 3 kohdan kolmannen virkkeen vastaisesti, voi kansallisen oikeuden säännön, jossa säädetään oikeusvoiman periaatteesta, soveltamisen johdosta määrittää tämän rikkomisen kaikkia seurauksia, koska lainvoimaisella kansallisella tuomioistuinratkaisulla näiden sopimusten on todettu olevan edelleen voimassa mutta siinä ei ole tutkittu sitä, ovatko sopimukset valtiontukea.

(1) EUVL C 65, 23.2.2015.
1)

Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut sille tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/92/EU 11 artiklan eikä teollisuuden päästöistä (yhtenäistetty ympäristön pilaantumisen ehkäiseminen ja vähentäminen) 24.11.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/75/EU 25 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on — säätänyt, että päätökset voidaan hallintomenettelystä annetun lain (Verwaltungsverfahrensgesetz) 46 §:n nojalla kumota menettelyvirheen perusteella vain silloin, kun ympäristövaikutusten arviointia tai ennakkotutkintaa ei ole tehty ja kun kantaja näyttää toteen, että menettelyvirhe on syy-yhteydessä päätöksen lopputulokseen — direktiivissä 2003/35/EY säädettyjä ympäristöalan oikeussuojakeinoja täydentävistä säännöksistä 7.12.2006 annetun lain (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz), sellaisena kuin se on muutettuna 21.1.2013 annetulla lailla, 2 §:n 3 momentilla ja hallintomenettelystä annetun lain (Verwaltungsverfahrensgesetz) 73 §:n 4 momentilla rajoittanut asiavaltuutta ja tuomioistuinvalvonnan laajuutta siten, että asiavaltuus on olemassa ja kyseistä valvontaa voidaan harjoittaa pelkästään kyseisen päätöksen tekemiseen johtaneen hallintomenettelyn kuluessa asetetun määräajan aikana esitettyjen huomautusten osalta — direktiivissä 2003/35/EY säädettyjä ympäristöalan oikeussuojakeinoja täydentävistä säännöksistä 7.12.2006 annetun lain (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz), sellaisena kuin se on muutettuna, 2 §:n 1 momentissa, luettuna yhdessä saman lain 5 §:n 1 momentin kanssa, säätänyt, että 25.6.2005 jälkeen vireille tulleissa ja ennen 12.5.2011 loppuun saatetuissa menettelyissä ympäristönsuojeluyhdistysten asiavaltuus voi perustua pelkästään yksityisille oikeuksia suoviin oikeudellisiin säännöksiin — direktiivissä 2003/35/EY säädettyjä ympäristöalan oikeussuojakeinoja täydentävistä säännöksistä 7.12.2006 annetun lain (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz), sellaisena kuin se on muutettuna, 2 §:n 1 momentissa, luettuna yhdessä saman lain 5 §:n 1 momentin kanssa, säätänyt, että 25.6.2005 jälkeen vireille tulleissa ja ennen 12.5.2011 loppuun saatetuissa menettelyissä ympäristönsuojeluyhdistysten vireille panemissa muutoksenhakumenettelyissä tuomioistuinvalvonta rajoittuu pelkästään yksityisille oikeuksia suoviin oikeudellisiin säännöksiin, ja — direktiivissä 2003/35/EY säädettyjä ympäristöalan oikeussuojakeinoja täydentävistä säännöksistä 7.12.2006 annetun lain (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz), sellaisena kuin se on muutettuna, 5 §:n 1 ja 4 momentissa sulkenut ennen 25.6.2005 vireille tulleet hallintomenettelyt kansallisen lainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle.
2)

SEUT 107 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jos eläkkeiden maksamisen mahdollistava postisiirtotoiminta on taloudellista toimintaa, tämän määräyksen soveltamisalaan ei kuitenkaan kuulu se, että jäsenvaltio myöntää yksinoikeuden eläkemaksujen suorittamiseen postisiirtona pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle yritykselle, kun tämä palvelu on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, josta maksettava korvaus on vastike tämän yrityksen julkisen palvelun velvoitteen täyttämiseksi tarjoamista palveluista.
1)

Ei Euroopan lääkearviointiviraston maksullisista palveluista 10.2.1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 297/95, sellaisena kuin se on muutettuna 27.3.2012 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 273/2012, eikä ihmisille ja eläimille tarkoitettujen lääkkeiden myyntilupien ehtojen muutosten tutkimisesta 24.11.2008 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1234/2008, sellaisena kuin se on muutettuna 3.8.2012 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 712/2012, velvoiteta kansallista viranomaista vaatimaan myyntiluvan haltijan osoitteenmuutoksesta niin monen maksun maksamista kuin muutettavia myyntilupia on, eikä niissä kielletä tätä tekemästä näin.
3)

SEUT 45 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltion tuomioistuimen lakimiesavustajien palvelukseen ottamiseksi järjestetyn kilpailun valintalautakunta edellyttää silloin, kun se tarkastelee kyseisen jäsenvaltion kansalaisen tekemää hakemusta kyseiseen kilpailuun osallistumiseksi, pääasian kaltaisissa olosuhteissa kilpailuun osallistumiselta sitä, että henkilöllä on mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä edellytetyt tutkinnot tai että toisen jäsenvaltion yliopiston myöntämän maisteritason tutkinnon vastaavuus tunnustetaan, ilman, että se ottaa huomioon kaikkia tutkintotodistuksia, todistuksia ja muita muodollista pätevyyttä osoittavia asiakirjoja sekä asianomaisen merkityksellistä työkokemusta ja suorittaa vertailun tutkinnoilla osoitetun ammattipätevyyden ja kyseisessä lainsäädännössä edellytetyn ammattipätevyyden välillä.
1)

Unionin oikeutta on tulkittava siten, että siinä sallitaan toimivaltaisen kansallisen viranomaisen asettaa pääasiassa kyseessä olevan kaltainen, yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/136/EY, 28 artiklaan perustuva hintavelvollisuus lopettaakseen muihin kuin maantieteellisiin numeroihin soittamista unionissa koskevan esteen, joka ei ole luonteeltaan tekninen vaan joka johtuu sovelletuista hinnoista, ilman että olisi suoritettu markkina-analyysi, josta ilmenee, että kyseessä olevalla yrityksellä on huomattava markkinavoima, jos tällainen velvollisuus muodostuu toimenpiteestä, joka on tarpeellinen, jotta loppukäyttäjillä on mahdollisuus saada palveluita käyttäen muita kuin maantieteellisiä numeroita unionissa. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, että tämä edellytys täyttyy ja että hintavelvollisuus on objektiivinen, avoin, oikeasuhteinen, syrjimätön, todetun ongelman luonteeseen perustuva ja sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/140/EY, 8 artiklan tavoitteisiin nähden perusteltu ja että direktiivin 2002/21, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140, 6, 7 ja 7 a artiklassa säädettyjä menettelyjä on noudatettu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 354/10

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 2.9.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt cour administrative d’appel de Versailles – Ranska) – Groupe Steria SCA v. Ministère des Finances et des Comptes publics

(Asia C-386/14) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Verolainsäädäntö - Sijoittautumisvapaus - Direktiivi 90/435/ETY - 4 artiklan 2 kohta - Rajatylittävä osingonjako - Yhteisövero - Konserniverotus (ranskalainen ”verotuksellinen keskittäminen”) - Keskitettyyn verotukselliseen konserniin kuuluvien tytäryhtiöiden maksamien osinkojen vapauttaminen verosta - Asuinpaikkaa koskeva edellytys - Ulkomaisten tytäryhtiöiden maksamat osingot - Vähennyskelvottomat kulut ja maksut, jotka liittyvät omistusosuuteen))

(2015/C 354/12)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

cour administrative d’appel de Versailles

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Groupe Steria SCA

Vastapuoli: Ministère des Finances et des Comptes publics

Tuomiolauselma

SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä keskitetyn verotuksen järjestelmää koskevalle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka nojalla keskitettyä verotusta soveltavalle emoyhtiölle annetaan mahdollisuus neutralisoida kulujen ja maksujen osuuden – joksi on vahvistettu kiinteä 5 prosenttia osinkojen nettomäärästä – tulouttaminen vain niiden osinkojen osalta, jotka emoyhtiö on saanut kotimaisilta keskitettyyn verotukseen kuuluvilta yhtiöiltä, vaikka sillä ei saman lainsäädännön nojalla ole tätä oikeutta niiden osinkojen osalta, joita sille maksavat toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneet tytäryhtiöt, jotka objektiivisesti voisivat osallistua valintansa mukaisesti keskitettyyn järjestelmään, jos ne olisivat kotimaisia.

(1) EUVL C 372, 20.10.2014.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 363/17

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 10.9.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt tribunal du travail de Bruxelles – Belgia) – Aliny Wojciechowski v. Office national des pensions (ONP)

(Asia C-408/14) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Eläkkeellä oleva Euroopan unionin virkamies, joka oli ennen palvelukseen tuloaan työskennellyt palkattuna työntekijänä jäsenvaltiossa, jossa hänen asemapaikkansa on - Oikeus eläkkeeseen palkattujen työntekijöiden kansallisen eläkejärjestelmän nojalla - Huomioon otettavan työuran enimmäiskesto (unité de carrière) - Kieltäytyminen palkatun työntekijän eläkkeen suorittamisesta - Vilpittömän yhteistyön periaate))

(2015/C 363/20)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal du travail de Bruxelles

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Aliny Wojciechowski

Vastaaja: Office national des pensions (ONP)

Tuomiolauselma

SEU 4 artiklan 3 kohtaa on tulkittava Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta ja komission virkamiehiin väliaikaisesti sovellettavista erityistoimenpiteistä 29.2.1968 annetulla neuvoston asetuksella (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68, sellaisena kuin se on muutettuna 24.11.2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU, Euratom) N:o 1080/2010, vahvistettujen henkilöstösääntöjen yhteydessä siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, joka voi johtaa palkatulle työntekijälle, joka on tämän jäsenvaltion kansalainen, tämän saman jäsenvaltion lainsäädännön mukaisen työskentelyn perusteella kuuluvan eläkkeen alentamiseen tai epäämiseen silloin, kun tämän työntekijän kyseisessä jäsenvaltiossa palkattuna työntekijänä suorittaman työuran ja Euroopan unionin virkamiehenä, jonka asemapaikka on ollut samassa jäsenvaltiossa, suorittaman työuran yhteenlaskettu pituus ylittää kyseisessä säännöstössä tarkoitetun huomioon otettavan työuran 45 vuoden pituisen enimmäiskeston, siltä osin kuin tällainen alennus on unionin maksaman eläkkeen määrää osoittavan suhdeluvun laskentamenetelmän vuoksi suurempi kuin alennus, jota olisi sovellettu, jos kyseinen työntekijä olisi suorittanut koko työuransa palkattuna työntekijänä kyseisessä jäsenvaltiossa.

(1) EUVL C 421, 24.11.2014.
1)

Ranskan tasavalta ei ole noudattanut SEUT 288 artiklan neljännen kohdan eikä valtiontuesta SA.22843 (2012/C) (ex 2012/NN), jota Ranska on myöntänyt Société Nationale Corse Méditerranée -yhtiölle ja Compagnie Méridionale de Navigation -yhtiölle, 2.5.2013 tehdyn komission päätöksen 2013/435/EU 3–5 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut asetetuissa määräajoissa kaikkia tarvittavia toimenpiteitä periäkseen Société Nationale Corse Méditerranée (SNCM) SA:lta takaisin kyseisen päätöksen 2 artiklan 1 kohdassa sääntöjenvastaisiksi ja sisämarkkinoille soveltumattomiksi todetut valtiontuet, koska se ei ole peruuttanut asetetuissa määräajoissa kaikkia kyseisen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tukimaksuja ja koska se ei ole ilmoittanut asetetussa määräajassa komissiolle toimenpiteistä, joihin kyseisen päätöksen noudattamiseksi on ryhdytty.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 302/10

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 16.7.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Unkari) – Robert Michal Chmielewski v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

(Asia C-255/14) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Asetus (EY) N:oo 1889/2005 - Unionin alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonta - 3 ja 9 artikla - Tiedonantovelvollisuus - Rikkominen - Seuraamukset - Oikeasuhteisuus))

(2015/C 302/13)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Robert Michal Chmielewski

Vastaaja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

Tuomiolauselma

Yhteisön alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonnasta 26.10.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1889/2005 9 artiklan 1 kohtaa tulkittava niin, että se on esteenä sellaisella kansalliselle säännöstölle, jollaisesta on kyse pääasiassa, ja jossa määrätään kyseisen asetuksen 3 artiklassa säädetyn ilmoitusvelvollisuuden rikkomisesta hallinnollinen seuraamusmaksu, jonka määrä on 60 prosenttia ilmoittamatta jätetyn käteisrahan määrästä silloin, kun mainittu määrä on yli 50 000 euroa.

(1) EUVL C 303, 8.9.2014.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 279/11

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.6.2015 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Hoge Raad der Nederlanden – Alankomaat) – Staatssecretaris van Financiën v. D. G. Kieback

(Asia C-9/14) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Työntekijöiden vapaa liikkuvuus - Verolainsäädäntö - Tuloverot - Jäsenvaltion alueelta saadut tulot - Ulkomailla asuva työntekijä - Verotus työskentelyvaltiossa - Edellytykset))

(2015/C 279/12)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Staatssecretaris van Financiën

Vastaaja: D. G. Kieback

Tuomiolauselma

EY 39 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy sellaisen ulkomailla asuvan työntekijän tuloverotuksessa, joka on työskennellyt tässä jäsenvaltiossa vain osan kyseisestä vuodesta, myöntämästä mainitulle työntekijälle hänen henkilökohtaisen ja perhetilanteensa perusteella määritettävää veroetua sillä perusteella, että vaikka mainittu työntekijä on saanut kaikki tai lähes kaikki kyseiseen ajanjaksoon liittyvät tulonsa tästä jäsenvaltiosta, ne eivät vastaa pääosaa hänen koko kyseisen vuoden veronalaisista tuloistaan. Sillä seikalla, että kyseinen työntekijä on muuttanut työskentelemään kolmanteen valtioon eikä toiseen unionin jäsenvaltioon, ei ole merkitystä tämän tulkinnan kannalta.

(1) EUVL C 102, 7.4.2014.