Unionin lainsäätäjä on lisäksi mainitun direktiivin liitteessä I olevassa alaviitteessä 1 myöntänyt, että on olemassa tilanteita, joissa kaikkia yhdyskuntajätevesiä ei voida kerätä tai käsitellä. Ilmaisu ”rankkasateet” mainitaan kyseisessä alaviitteessä ainoastaan suuntaa-antavasti. Direktiivin 91/271 tavoite ei kuitenkaan mahdollista sellaista päätelmää, että kyseiset muut olosuhteet ilmenevät tavanomaisesti ja jatkuvasti, erityisesti koska sana ”poikkeuksellisen” [”unusually heavy rainfall”; suomenkielisessä versiossa rankkasade] osoittaa selvästi, ettei jätevesiä voida jättää keräämättä tai käsittelemättä tavanomaisissa olosuhteissa. Sitä, että päästöjä voitaisiin sallia muutenkin kuin poikkeuksellisissa tilanteissa, ei näin ollen voida hyväksyä.

Jotta yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetun direktiivin 91/271 ympäristönsuojelua koskevaan tavoitteeseen voidaan vastata, kyseisen direktiivin 10 artiklaan sisältyvä riittävän tehokkaan toiminnan käsite – vaikka sitä ei olekaan kvantifioitu – on ymmärrettävä siten, että tavanomaisissa ilmasto-oloissa ja eri vuodenaikoihin liittyvät vaihtelut huomioon ottaen kaikki yhdyskuntajätevedet on kerättävä ja käsiteltävä. Yhdyskuntajätevesien käsittelemättä jättäminen voidaan näin ollen sallia vain silloin, kun on kyse muista kuin tavanomaisista olosuhteista ja käsittelemättömien yhdyskuntajätevesien säännölliset päästöt ovat ristiriidassa direktiivin 91/271 kanssa.

Vaikka käsitteestä ”paras saatavilla oleva tekninen tietämys liiallisia kustannuksia välttäen” säädetään yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetun direktiivin 91/271 liitteessä I olevassa A kohdassa vain keräysjärjestelmien osalta, kyseinen käsite on kuitenkin olennainen kyseisen direktiivin kaikkien sellaisten säännösten kannalta, joiden tavoitteena on varmistaa kyseisen direktiivin ympäristönsuojelua koskevan tavoitteen saavuttaminen välttäen kuitenkin samalla säädettyjen sääntöjen liian tiukka soveltaminen. Kyseinen käsite on näin ollen ulotettava myös jätevedenpuhdistamoihin siltä osin kuin se mahdollistaa tietyissä tapauksissa käsittelemättömien jätevesien johtamisen, vaikka sillä on kielteisiä vaikutuksia ympäristöön. Käsite mahdollistaa näin ollen sen, että mainitun direktiivin velvoitteiden noudattaminen voidaan taata kohdistamatta jäsenvaltioihin sellaisia lähes mahdottomia velvoitteita, joita ne eivät voi täyttää tai voivat täyttää ainoastaan suhteettomin kustannuksin. Käsitettä on arvioitava punnitsemalla yhtäältä kaikkein kehittyneintä teknologiaa ja arvioituja kustannuksia ja toisaalta niitä etuja, joita tehokkaammasta vesien keräys- tai käsittelyjärjestelmästä voidaan saada. Aiheutuvat kustannukset eivät tältä osin saa olla suhteettomia suhteessa saatuihin etuihin.

SEUT 258 artiklan mukaisessa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä komission on näytettävä toteen, että jäsenyysvelvoitteita on jätetty väitetyllä tavalla noudattamatta. Juuri komission on esitettävä unionin tuomioistuimelle kaikki ne seikat, jotka ovat välttämättömiä, jotta unionin tuomioistuin voi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä se voi nojautua olettamuksiin.

Jäsenvaltioiden on SEU 4 artiklan 3 kohdan perusteella kuitenkin autettava komissiota tämän tehtävän täyttämisessä, joka koostuu SEU 17 artiklan 1 kohdan mukaan muun muassa EUT-sopimuksen määräysten sekä toimielinten sen nojalla antamien säännösten soveltamisen valvonnasta. Kun on kyse sen varmistamisesta, että kansallisia säännöksiä, joilla on tarkoitus varmistaa direktiivin tehokas täytäntöönpano, sovelletaan asianmukaisesti käytännössä, on erityisesti otettava huomioon, että komissio, jolla ei ole omia tutkintavaltuuksia tällä alalla, on suuressa määrin riippuvainen tiedoista, joita mahdolliset kantelijat sekä asianomainen jäsenvaltio toimittavat. Tämä merkitsee muun muassa, että kun komissio on esittänyt riittävästi näyttöä tietystä tosiasiallisesta tilanteesta vastaajana olevan jäsenvaltion alueella, tämän jäsenvaltion tehtävänä on kiistää esitetyt tiedot ja niiden seuraukset perustellusti ja yksityiskohtaisesti.

(ks. 70–72 kohta)