YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

11 päivänä heinäkuuta 1997

Asia T-108/96

Mireille Cesaratto

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Henkilöstösääntöjen 41 artikla — Kanne, jossa vaaditaan kumoamaan päätös, jolla evättiin pyyntö tehtävistä vapauttamisesta”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-653

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan kumoamaan parlamentin 28.11.1995 tekemä päätös, jolla hylättiin kantajan pyyntö tulla vapautetuksi tehtävistään Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 41 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Euroopan unionin vuoden 1995 talousarvion (EYVL 1994, L 369, s. 156 ja 157) lopullisen vahvistamisen yhteydessä parlamentti päätti aloittaa Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 41 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun, tehtävistä vapauttamista koskevan menettelyn ja vähentää enintään 15 virkaa, joista kolme oli ura-alueen B virkoja.

Pannessaan tätä päätöstä täytäntöön nimittävä viranomainen päätti vuoden 1995 kesäkuussa, pariteettikomitean lausunnon saatuaan, henkilöstösääntöjen 41 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla vähentää muun muassa seuraavat kolme ura-alueen B virkaa: lastentarhassa olevan viran V/B/1779, jota tuolloin hoiti K; tiedotus- ja suhdetoimintaa hoitavan pääosaston (PO III) yleistä koordinaatiota hoitavassa yksikössä olevan viran III/B/1626, jota tuolloin hoiti Z, ja hallintoa hoitavassa pääosastossa (PO VI) olevan viran VI/B/1499 (päävahtimestari), joka oli ollut avoinna 1.2.1994 lähtien, jolloin sen haltija, M, siirrettiin eläkkeelle.

Pariteettikomitean ja arviointikomitean lausunnot saatuaan nimittävä viranomainen lopuksi vahvisti henkilöstösääntöjen 41 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan mukaisesti luettelon niistä virkamiehistä, jotka on vapautettu tehtävistään.

Viran V/B/1779 haltija K ja viran III/B/1626 haltija Z, jotka olivat ilmoittaneet haluavansa tulla vapautetuiksi tehtävistään, merkittiin luetteloon ilman eri toimenpiteitä henkilöstösääntöjen 41 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan viimeisen virkkeen mukaisesti.

Sen johdosta, että avoin virka VI/B/1499 päätettiin vähentää, 10 ura-alueen B virkamiestä ilmoittautui vapaaehtoisiksi siihen, että heidät siirrettäisiin tähän virkaan ja että heidät tämän jälkeen vapautettaisiin tehtävistään.

Nimittävä viranomainen päätti arviointikomitean lausunnon saatuaan hyväksyä C:n siirtopyynnön täliän virkaan.

Kantaja, Mireille Cesaratto, on ura-alueella B 1 oleva virkamies parlamentissa.

Kantaja pyysi 20.12.1993 päivätyssä kirjeessään, että hänet vapautettaisiin tehtävistään henkilöstösääntöjen 41 artiklan mukaisesti. Koska parlamentti ei tuolloin ollut ryhtynyt toimenpiteisiin virkojen määrän vähentämiseksi, kantajan pyynnön johdosta ei voitu ryhtyä mihinkään jatkotoimiin.

Sen johdosta, että parlamentti päätti vähentää enintään 15 virkaa, joista kolme ura-alueen B virkoja, kantaja esitti parlamentille 23.10.1995 päivätyssä kirjeessään henkilöstösääntöjen 90 artiklassa tarkoitetun vaatimuksen, jossa hän kysyi, mitä arviointiperusteita tehtävistä vapauttamisessa oli sovellettu, ja jossa hän vaati, että hänet vapautettaisiin tehtävistään.

Parlamentin pääsihteeri ja henkilöstöstä, talousarviosta ja varainhoidosta vastaavan pääosaston pääjohtaja hylkäsivät 28.11.1995 päivätyillä kirjeillään kyseisen vaatimuksen.

Pääasia

Z:n tehtävistä vapauttaminen

Kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen, joista toinen koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista ja toinen harkintavallan väärinkäyttöä.

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista

Yhdenvertaisen kohtelun periaate on ylemmäntasoinen oikeussäännös. Sitä kuitenkin loukataan vain silloin, kun toisiinsa verrattavissa olevissa tilanteissa menetellään eri tavalla tai kun erilaisissa tilanteissa menetellään samalla tavalla, ellei tällaista eroa menettelyssä voida objektiivisesti perustella (33 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat 83/76, 94/76, 4/77, 15/77 ja 40/77, HNL v. neuvosto ja komissio, 25.5.1978 (Kok. 1978, s. 1209, 5 kohta); asia 106/83, Sermide, 13.12.1984 (Kok. 1984, s. 4209, 28 kohta); asia C-174/89, Hoche, 28.6.1990 (Kok. 1990, s. I-2681, 25 kohta); asia T-489/93, Unifruit Hellas v. komissio, 15.12.1994 (Kok. 1994, s. II-1201, 42 kohta) ja asia T-93/94, Becker v. tilintarkastustuomioistuin, 6.3.1996 (Kok. 1996, s. II-141, 26 kohta).

Koska Z oli erilaisessa tilanteessa kuin kantaja, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole mitenkään loukattu (36 kohta).

Harkintavallan väärinkäyttöä koskeva kanneperuste

Harkintavallan väärinkäytöllä tarkoitetaan sitä, että nimittävä viranomainen on käyttänyt toimivaltuuksiaan muun kuin sen tavoitteen saavuttamiseksi, jonka vuoksi toimivaltuudet on sille myönnetty. Päätöstä tehtäessä harkintavaltaa on käytetty väärin vain silloin, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että toimenpide on tehty yksinomaan tai ainakin olennaisilta osin muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi (46 kohta).

Viittaukset: asia T-586/93, Kotzonis v. TSK, 22.3.1995 (Kok. H. 1995, s. II-203,73 kohta) ja yhdistetyt asiat T-178/95 ja T-179/95, Picciolo ja Caló v. alueiden komitea, 18.3.1997 (Kok. H. 1997, s. II-155, 100 kohta).

Yhteisöjen toimielimillä on laaja harkintavalta organisoidessaan yksikkönsä niille uskottujen tehtävien mukaisesti ja osoittaessaan niiden käytettävissä olevan henkilöstön tehtävät toimielimelle uskottujen tehtävien hoitamiseksi, kunhan tehtävien osoittaminen tapahtuu yksikön edun vuoksi ja virkojen samanarvoisuutta noudattaen. Tällainen harkintavalta on välttämätöntä, jotta työt voidaan organisoida tehokkaasti ja jotta töiden organisaatiota voidaan mukauttaa vaihteleviin taipeisiin (47 kohta).

Viittaukset: asia 263/81, List v. komissio, 27.1.1983 (Kok. 1983, s. 103, 15 kohta); asia69/83, Lux v. tilintarkastustuomioistuin, 21.6.1984 (Kok. 1984, s. 2447, 17 kohta); asia 19/87, Hecq v. komissio, 23.3.1988 (Kok. 1988, s. 1681, 6 kohta); asia T-46/89, Pitrone v. komissio, 23.10.1990 (Kok. 1990, s. II-577, 32 kohta), jonka yhteisöjen tuomioistuin vahvisti asiassa C-378/90P, Pitrone v. komissio, 2.4.1992 antamassaan tuomiossa (Kok. 1992, s. I-2375).

Yksikön organisaatiosta ja toiminnasta määrääminen kuuluu ainoastaan kyseisen toimielimen toimivaltaan, ja ainoastaan esimies on vastuussa yksikön organisoimisesta. Yksikön taipeiden arvioiminen kuuluu pelkästään esimiehelle, kun hän yksikön taipeiden vuoksi osoittaa käytettävissään olevan henkilöstön tehtävät (48 kohta).

Viittaukset: asia 16/67, Labeyriev. komissio, 11.7.1968 (Kok. 1968, s. 431); asia61/76, Geist v. komissio, 14.7.1977 (Kok. 1977, s. 1419) ja em. asia T-46/89, Pitronev. komissio, 60 kohta.

Yhteisön toimielimillä on vapaus järjestellä hallinnolliset yksikkönsä haluamallaan tavalla, loinhan ne ottavat huomioon joukon tekijöitä, kuten niille uskottujen tehtävien luonteen ja laajuuden ja talousarvion antamat mahdollisuudet (49 kohta).

Viittaukset: asia 178/80, Bellardi-Ricci ym. v. komissio, 17.12.1981 (Kok. 1981, s. 3187, 19 kohta); asia T-108/89, Scheuerv. komissio, 12.7.1990 (Kok. 1990, s. II-411,41 kohta); asia T-163/89, Sebastiani v. parlamentti, 25.9.1991 (Kok. 1991, s. II-715, 33 kohta) ja asia T-109/92, Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-105, 88 kohta).

Tämä vapaus merkitsee, että toimielimillä on töiden organisoinnin tehokkuuden lisäämiseksi vapaus vähentää virkoja ja muuttaa tehtävien jakautumista (50 kohta).

Tämä vapaus merkitsee myöskin valtaa osoittaa toiselle virkamiehelle ne tehtävät, joita aiemmin hoiti lakkautetun viran haltija, ilman että viran vähentämisen edellytyksenä välttämättä olisi se, että hoidettavaksi annetut työt tekisi pienempi työntekijämäärä kuin ennen uudelleenorganisointia. Lisäksi on niin, ettei viran lakkauttaminen välttämättä merkitse sitä, ettei niitä tehtäviä, joita virkaan laiului, enää olisi (51 kohta).

C:n tehtävistä vapauttaminen

Kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen, joista tomen koskee harkintavallan väärinkäyttöä ja toinen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista. Koska kantaja esittää näiden väitteidensä tueksi samanlaisia perusteita, väitteitä on tarkasteltava yhdessä.

Silloin, kun niiden virkamiesten välillä, jotka haluavat rulla vapautetuiksi tehtävistään, on tehtävä valinta - kuten tässä tapauksessa oli tehtävä - nimittävän viranomaisen on otettava henkilöstösääntöjen 41 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan ensimmäisen lauseen mukaan huomioon virkamiesten pätevyys, tehokkuus, käytös viranhoidossa, perhetilanne ja virkaikä. Vaikka nimittävän viranomaisen velvollisuutena on tarkastella asiaa vain näiden viiden arviointiperusteen mukaisesti, sillä kuitenkin on tiettyä harkintavaltaa luitakin kyseistä arviointiperustetta soveltaessaan samoin kuin harkitessaan, kuinka paljon painoarvoa se antaa kullekin niistä (80 kohta).

Tämän harkintavallan käyttäminen edellyttää sitä, että tehtävistä vapautettavaksi haluavien tilannetta tarkastellaan perusteellisesti; harkintavaltansa vastapainoksi nimittävällä viranomaisella on velvollisuus tarkastella huolellisesti ja puolueettomasti kaikkia tapauksen kaimalta merkityksellisiä seikkoja (81 kohta).

Viittaukset: asia C-35/92 P, parlamentti v. Frederiksen, 18.3.1993 (Kok. 1993, s. I-991, 15 kohta).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tutkia vain sitä, ettei nimittävä viranomainen ole käyttänyt harkintavaltaansa väärin tai johonkin muuhun tarkoitukseen kuin siihen, mitä varten se on sille myönnetty (82 kohta).

Viittaukset: asia T-11/91, Schlohv. neuvosto.25.2.1992 (Kok. 1992, s. H-203,51 ja70 kohta).

Nimittävä viranomainen ei tässä tapauksessa ole käyttänyt harkintavaltaansa virheellisesti. Se on tarkastellut tarkasti kantajan ja C:n tilannetta sekä tutkinut huolellisesti ja puolueettomasti kaikki kummankin pyynnön kannalta merkitykselliset seikat. Kantaja ei ole voinut osoittaa objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella, että nimittävä viranomainen olisi käyttänyt harkintavaltaansa muuhun kuin siihen tarkoitukseen, mitä varten se on sille myönnetty. Lisäksi on niin, että tutkittuaan pyynnöt nimittävä viranomainen on laillisesti voinut päätellä laajan harkintavaltansa puitteissa, etteivät kantaja ja avoimeen virkaan siirretty hakija, C, olleet toisiinsa verrattavissa olevissa tilanteissa henkilöstösääntöjen 41 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyjen arviointiperusteiden sisällön suhteen ja sen suhteen, kuinka paljon painoarvoa näille perusteille oli annettava (99 ja 100 kohta).

Vaatimus siitä, että asiassa tehtäisiin lisää selvittämistoimia

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on osittain hyväksynyt tämän vaatimuksen ja pyytänyt yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 65 artiklan b kohdan nojalla 11.3.1997 eli ennen suullisen käsittelyn aloittamista selvittämistoimena sitä, että vastaajaa esittäisi

— nimittävän viranomaisen henkilöstösääntöjen 41 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla tekemän päätöksen, jossa määriteltiin niiden virkojen laatu, joita virkojen vähentäminen koski;

— pariteettikomitean tuossa yhteydessä antaman lausunnon;

— asiakirjavihkon, jonka nimittävä viranomainen toimitti amointikomitealle ja pariteettikomitealle niiden virkamiesten luettelon laatimiseksi, joita virkojen vähentäminen koski;

— arviointikomitean ja pariteettikomitean antamat lausunnot ja

— lopullisen luettelon niistä virkamiehistä, jotka vapautettiin tehtävistään tämän menettelyn päätteeksi (104 kohta).

Muilla asian selvittämistoimia koskevan vaatimuksen kohdilla ei ole merkitystä asiassa. Nämä asiakirjat eivät ole sellaisia, että niiden johdosta olisi syytä muuttaa kantajan kanneperusteista tehtyä arviota, joten kanneperusteet on hylättävä jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käytettävissä olevan asiakirjavilikon perusteella, johon kuuluvat myös ne asiakirjat, jotka vastaaja on esittänyt edellä mainitun, asian selvittämistoimea koskevan määräyksen nojalla (105 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.