Yhdistetyt asiat C‑103/12 ja C‑165/12

Euroopan parlamentti

ja

Euroopan komissio

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Kumoamiskanne — Päätös 2012/19/EU — Oikeudellinen perusta — SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohta — Kahdenvälinen sopimus luvan myöntämisestä sallitun saaliin ylijäämän pyytämiseen — Sen asianomaisen kolmannen valtion valinta, jolle unioni myöntää luvan hyödyntää elollisia luonnonvaroja — Talousvyöhyke — Poliittinen päätös — Kalastusmahdollisuuksien vahvistaminen”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 26.11.2014

(SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohta ja SEUT 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan v alakohta ja b alakohta; neuvoston asetuksen N:o 44/2012 36 artiklan 1 kohta ja liite VIII, neuvoston asetuksen N:o 40/2013 34 artiklan 1 kohta ja liite VIII sekä neuvoston asetuksen N:o 43/2014 40 artiklan 1 kohta ja liite VIII; neuvoston päätös 2012/19)

Unionin toimen oikeudellisen perustan valinnan on perustuttava sellaisiin objektiivisiin seikkoihin, jotka voivat olla tuomioistuimen suorittaman valvonnan kohteena ja joihin kuuluvat erityisesti toimen tarkoitus ja sisältö. Tässä yhteydessä on huomattava, että kalastusmahdollisuuksien myöntämistä Euroopan unionin vesillä Venezuelan bolivariaanisen tasavallan lipun alla purjehtiville kalastusaluksille Ranskan Guyanan edustalla sijaitsevalla talousvyöhykkeellä koskevan julkilausuman, joka on hyväksytty neuvoston päätöksellä 2012/19, tarkoituksena ei ole varmistaa SEUT 43 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua kalastusmahdollisuuksien vahvistamista ja jakamista vaan tarjota kyseiselle tasavallalle mahdollisuus osallistua elollisten luonnonvarojen hyödyntämiseen Guyanan talousvyöhykkeellä unionin vahvistamin edellytyksin. Sen erityisen vastuun perusteella, joka kyseessä olevan rantavaltion asemesta toimivalla unionilla on elollisten luonnonvarojen hyödyntämisessä rantavaltion talousvyöhykkeellä, unionin toimivaltaiset toimielimet arvioivat sitä, kykeneekö asianomainen valtio takaamaan, että sen lipun alla purjehtivat alukset noudattavat tällaiselle hyödyntämiselle asetettuja edellytyksiä, kuten erityisesti sitä, että noudatetaan kyseisellä vyöhykkeellä sovellettavia unionin yhteisen kalastuspolitiikan säännöksiä. Unionin toimielimet myös ottavat huomioon sellaisia seikkoja kuin kyseisen vyöhykkeen elollisten luonnonvarojen merkityksen rantavaltion taloudelle ja sen muille kansallisille eduille, asianomaisen alueen kehitysmaiden vaatimukset ja tarpeen vähentää sellaisten valtioiden taloudelle aiheutuvia haittavaikutuksia, joiden kansalaiset ovat vanhastaan kalastaneet kyseisellä vyöhykkeellä tai jotka ovat merkittävällä tavalla osallistuneet kantojen tutkimiseen ja tunnistamiseen. Niinpä mainitun julkilausuman tarkoituksena on määrittää yleinen kehys kalastuslupien myöntämiselle Venezuelan lipun alla purjehtiville kalastusaluksille kyseisellä vyöhykkeellä; tätä kehystä on myöhemmin täsmennetty useissa eri asetusten säännöksissä. Tästä seuraa, että Venezuelan bolivariaaniselle tasavallalle tehty tarjous ei ole tekninen toimenpide tai täytäntöönpanotoimenpide vaan päinvastoin toimenpide, joka edellyttää sellaisen itsenäisen päätöksen antamista, joka on tehtävä unionin erityisesti kalastuspolitiikassa tavoittelemien poliittisten intressien kannalta. Niinpä riidanalainen julkilausuma kuuluu sellaiseen toimivallan alaan, joka on niiden alojen joukossa, joilla päätöksenteko kuuluu unionin lainsäätäjälle, ja päätös 2012/19, jolla julkilausuma on hyväksytty unionin puolesta, kuuluu SEUT 43 artiklan 2 kohdan eikä SEUT 43 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan. Lisäksi on niin, että koska kyseinen julkilausuma on kansainvälisen sopimuksen osatekijä, se kuuluu SEUT 218 artiklan piiriin. Päätös 2012/19 on siis annettava SEUT 43 artiklan 2 kohdan ja SEUT 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan v alakohdan nojalla eikä SEUT 43 artiklan 3 kohdan ja SEUT 218 artiklan 6 kohdan b alakohdan nojalla. (ks. 51, 58, 75, 76, 78–83 ja 85 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

Julkilausuma, joka on osoitettu kolmannelle valtiolle kalastusmahdollisuuksien myöntämisestä Euroopan unionin vesillä kyseisen valtion lipun alla purjehtiville kalastusaluksille jäsenvaltion edustalla sijaitsevalla talousvyöhykkeellä, on tarjous, jonka unioni on tehnyt jäsenvaltion, joka on asianomainen rantavaltio, asemesta kyseiselle kolmannelle valtiolle sillä varauksella, että tämä takaa, että sen lipun alla purjehtivat ja kyseisellä vyöhykkeellä kalastavat alukset noudattavat siellä sovellettavia unionin yhteisen kalastuspolitiikan säännöksiä. Koska kyseinen kolmas valtio on toimittanut unionille tämän sille tekemän tarjouksen perusteella konkreettisia kalastuslupahakemuksia ja pidättynyt tällöin esittämästä varaumia tarjouksen edellytyksiin, sen on katsottava hyväksyneen tarjouksen, jonka unioni on sille tehnyt kyseisen julkilausuman välityksellä. Tästä seuraa, että unionin antama julkilausuma ja kyseisen kolmannen valtion sille antama hyväksyminen on yhdessä tarkasteltuina luokiteltava sopimukseksi, jonka nämä ovat tehneet luvasta pyytää samassa julkilausumassa tarkennetuin edellytyksin osaa sallitun saaliin ylijäämästä kyseessä olevan jäsenvaltion talousvyöhykkeellä. (ks. 68, 70, 71, 73, 83 ja 84 kohta)