Asia C-510/16

Carrefour Hypermarchés SAS ym.

vastaan

Ministre des Finances et des Comptes publics

(Ennakkoratkaisupyyntö – Conseil d’État (Ranska))

Ennakkoratkaisupyyntö – Valtiontuet – SEUT 108 artiklan 3 kohta – Asetus (EY) N:o 794/2004 – Ilmoitetut tukiohjelmat – 4 artikla – Voimassa olevan tuen muuttaminen – Tukiohjelmien rahoittamiseen osoitettujen verotuottojen huomattava lisääntyminen Euroopan komissiolle ilmoitettuihin ennusteisiin nähden – Kynnysarvo 20 prosenttia alkuperäisestä talousarviosta

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 20.9.2018

(SEUT 108 artiklan 3 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan c alakohta; komission asetuksen N:o 794/2004 4 artiklan 1 kohta)

(SEUT 107 artikla ja SEUT 108 artiklan 1 ja 3 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan c alakohta; komission asetuksen N:o 794/2004 4 artiklan 1 kohta)

(SEUT 107 artikla ja SEUT 108 artiklan 1 ja 3 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan c alakohta; komission asetuksen N:o 794/2004 4 artiklan 1 kohta)

(SEUT 107 artikla ja SEUT 108 artiklan 1 ja 3 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan c alakohta; komission asetuksen N:o 794/2004 4 artiklan 1 kohta)

Aluksi on todettava unionin tuomioistuimen toistuvasti todenneen, että verot tai veronluonteiset maksut eivät kuulu EUT-sopimuksen valtiontukia koskevien määräysten soveltamisalaan lukuun ottamatta tilannetta, jossa veroilla tai maksuilla rahoitetaan tukitoimenpide siten, että ne ovat erottamaton osa kyseistä toimenpidettä. Kun tuen rahoittaminen verolla on erottamaton osa tukitoimenpidettä, seurauksia, jotka aiheutuvat siitä, että kansalliset viranomaiset rikkovat SEUT 108 artiklan 3 kohdan viimeisessä virkkeessä tarkoitettua täytäntöönpanokieltoa, on sovellettava myös tähän tukitoimenpiteen osatekijään, joten kansallisilla viranomaisilla on lähtökohtaisesti velvollisuus palauttaa unionin oikeuden vastaisesti kannetut verot tai perityt maksut (ks.vastaavasti tuomio 13.1.2005, Streekgewest, C‑174/02, EU:C:2005:10, 16, 24 ja 25 kohta; tuomio 27.10.2005, Distribution Casino France ym., C‑266/04–C‑270/04, C‑276/04 ja C‑321/04–C‑325/04, EU:C:2005:657, 35 kohta; tuomio 7.9.2006, Laboratoires Boiron, C‑526/04, EU:C:2006:528, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 10.11.2016, DTS Distribuidora de Televisión Digital v. komissio, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). (ks. 14 kohta)

On syytä muistuttaa, että unionin tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että jotta veron tai maksun voitaisiin katsoa olevan erottamaton osa tukitoimenpidettä, sen ja tuen välillä on oltava sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä säädetty varojen käyttötarkoitusta koskeva sellainen sitova yhteys, jonka mukaisesti kyseisen veron tai maksun tuotto osoitetaan väistämättä tuen rahoittamiseen ja se vaikuttaa suoraan tuen suuruuteen ja tämän seurauksena arviointiin tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille (ks. tuomio 22.12.2008, Régie Networks, C‑333/07, EU:C:2008:764, 99 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 10.11.2016, DTS Distribuidora de Televisión Digital v. komissio, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, 68 kohta). Unionin tuomioistuin on lisäksi jo todennut, että silloin kun elimellä, jonka tehtäviin kuuluu verolla tai maksulla rahoitettavien tukien myöntäminen, on harkintavaltaa, kun se osoittaa kyseisen veron tuoton muihin kuin kaikki tuelle SEUT 107 artiklan 1 kohdassa asetetut tunnusmerkit täyttäviin toimenpiteisiin, tämä seikka saattaa sulkea pois veron tai maksun ja tuen välisen, käyttötarkoitusta koskevan sitovan yhteyden. Jos tällainen harkintavalta on olemassa, veron tuotto ei voi välittömästi vaikuttaa kyseisten tukien saajille myönnetyn edun suuruuteen. Tällainen varojen käyttötarkoitusta koskeva sitova yhteys voi sitä vastoin olla olemassa silloin, kun veron tuotto osoitetaan kokonaisuudessaan ja yksinomaan tukien, vaikka nämä olisivat keskenään erityyppisiä, myöntämiseen (ks. vastaavasti tuomio 13.1.2005, Pape, C‑175/02, EU:C:2005:11, 16 kohta; tuomio 27.10.2005, Distribution Casino France ym., C‑266/04–C‑270/04, C‑276/04 ja C‑321/04–C‑325/04, EU:C:2005:657, 55 kohta ja tuomio 22.12.2008, Régie Networks, C‑333/07, EU:C:2008:764, 102 ja 104 kohta). Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että tällainen varojen käyttötarkoitusta koskeva sitova yhteys voi puuttua, jos myönnettävien tukien määrä määritetään yksinomaan sellaisten objektiivisten arviointiperusteiden mukaan, jotka eivät ole yhteydessä osoitettuihin verotuloihin ja joihin sovelletaan lakiin perustuvaa ehdotonta enimmäismäärää (ks. vastaavasti tuomio 27.10.2005, Distribution Casino France ym., C‑266/04–C‑270/04, C‑276/04 ja C‑321/04–C‑325/04, EU:C:2005:657, 52 kohta). Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että veron ja tuen välillä ei ollut käyttötarkoitusta koskevaa sitovaa yhteyttä tilanteessa, jossa myönnettävien tukien määrä oli määritetty osoitettuihin verotuloihin liittymättömien arviointiperusteiden mukaan ja jossa kansallisessa lainsäädännössä säädettiin, että näiden tulojen mahdollisesti ylittäessä mainitut tuet ylimenevä osuus oli tapauksesta riippuen tilitettävä vararahastoon tai siirrettävä valtiolle, ja jossa näihin verotuloihin sovellettiin lisäksi ehdotonta enimmäismäärää siten, että ylimenevä osuus siirrettiin sekin kokonaisuudessaan valtion yleiseen talousarvioon (ks. vastaavasti tuomio 10.11.2016, DTS Distribuidora de Televisión Digital v. komissio, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, 70–72 kohta). Tässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, onko sen esittämä oletus, jonka mukaan kyseiset kolme veroa muodostivat mainittuna ajanjaksona pääasiassa kyseessä olevan tukiohjelman erottamattoman osan, perusteltu, kun tämän tuomion 16–22 kohdassa esitetyt seikat otetaan huomioon. Kyseisen tuomioistuimen on tässä suhteessa erityisesti tutkittava, onko se, että osa CNC:n tuloista varannoitiin, vaikuttanut siten, että asianomainen määrä osoitettiin muuhun kuin sellaisiin toimenpiteisiin, jotka täyttävät kaikki tuelle SEUT 107 artiklan 1 kohdassa asetetut tunnusmerkit, ja sen on arvioitava niitä vaikutuksia, joita kyseisten tulojen osan kyseisenä ajanjaksona tapahtuneesta uudelleen osoittamisesta valtion yleiseen talousarvioon saattaisi olla siihen, oliko näiden verojen ja kyseisten ohjelmien välillä käyttötarkoitusta koskeva sitova yhteys. (ks. 19–23 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 25 ja 26 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 27–35 kohta)

Sellaisista veroista, joiden tuotolla rahoitetaan useita hyväksyttyjä tukiohjelmia, saatujen tuottojen pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kasvua suhteessa komissiolle ilmoitettuihin ennusteisiin, on pidettävä [SEUT 108] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan c alakohdassa ja asetuksen N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä, kun näitä tarkastellaan SEUT 108 artiklan 3 kohdan valossa, tarkoitettuna voimassa olevan tuen muutoksena, paitsi jos tämä kasvu jää viimeksi mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä säädetyn 20 prosentin kynnysarvon alapuolelle. Tätä kynnysarvoa on pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa arvioitava suhteessa asianomaisiin tukiohjelmiin osoitettuihin tuloihin eikä tosiasiallisesti myönnettyihin tukiin. (ks. 36–60 kohta ja tuomiolauselma)

Tältä osin on syytä muistuttaa, että komission tukiohjelman hyväksyviä päätöksiä on tulkittava suppeasti, koska niillä poiketaan SEUT 107 artiklan 1 kohdasta ilmenevästä yleisestä periaatteesta, jonka mukaan valtiontuki ei sovellu sisämarkkinoille (ks. vastaavasti tuomio 29.4.2004, Saksa v. komissio, C‑277/00, EU:C:2004:238, 20 ja 24 kohta ja tuomio 14.10.2010, Nuova Agricast ja Cofra v. komissio, C‑67/09 P, EU:C:2010:607, 74 kohta). Unionin tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on lisäksi todettu, että tällaisia komission päätöksiä tulkittaessa on sekä tutkittava niiden tekstiä että tukeuduttava asianomaisen jäsenvaltion tukitoimista tekemään ilmoitukseen (ks. vastaavasti tuomio 20.5.2010, Todaro Nunziatina & C., C‑138/09, EU:C:2010:291, 31 kohta; tuomio 16.12.2010, Kahla Thüringen Porzellan v. komissio, C‑537/08 P, EU:C:2010:769, 44 kohta ja määräys 22.3.2012, Italia v. komissio, C‑200/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012:165, 27 kohta). Unionin tuomioistuin on näin jo katsonut, että tukiohjelman hyväksyvä päätös rajoittuu lähtökohtaisesti jäsenvaltion ilmoituskirjeessään ilmoittamaan talousarvioon silloinkin, kun kyseistä talousarviota ei ole otettu itse kyseisen päätöksen tekstiin (ks. määräys 22.3.2012, Italia v. komissio, C‑200/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012:165, 26 ja 27 kohta). (ks. 37 ja 38 kohta)

Vaadittava oikeusvarmuuden periaatteen noudattaminen ei sekään ole esteenä sille, että tukiohjelman talousarvion kasvua komission hyväksymään talousarvioon verrattuna pidettäisiin pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa SEUT 108 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna voimassa olevan tuen muuttamisena. Asetuksen N:o 794/2004 johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta nimittäin ilmenee, että sen 4 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä vahvistetaan nimenomaan oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä täsmällinen kynnysarvo, jonka alapuolelle jäävää tukiohjelman talousarvion kasvua ei pidetä voimassa olevan tuen muuttamisena. Kyseisellä säännöksellä vahvistetulla suhteellisen korkealla 20 prosentin kynnysarvolla asetetaan tietty varmuusvara, jolla otetaan riittävästi huomioon se epävarmuus, jota aiheutuu SEUT 108 artiklan 3 kohdalla käyttöön otetun ennakkovalvonnan soveltamisesta pääasiassa kyseessä olevan kaltaisiin tukiohjelmiin, joiden budjetti vaihtelee. Unionin tuomioistuin on lisäksi jo katsonut, ettei jäsenvaltio voi vedota oikeusvarmuuden periaatteeseen poiketakseen komissiolle tukiohjelmaa ilmoitettaessa toimittamistaan tiedoista, joista komission tämän ohjelman hyväksyvän päätöksen ulottuvuus riippuu, vaan sen on sitä vastoin otettava nämä tiedot huomioon ja huolehdittava siitä, että kyseinen ohjelma pannaan täytäntöön niiden mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 16.12.2010, Kahla Thüringen Porzellan v. komissio, C‑537/08 P, EU:C:2010:769, 47 kohta). Lisäksi on syytä todeta, että komission asiakirjassa, jonka otsikko on ”EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisen valtiontuen hyväksyminen – Tapaukset, joita komissio ei vastusta”, joka julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL 2007, C 246, s. 1), ennusteet, jotka Ranskan viranomaiset esittivät kyseisten kolmen veron tuoton televisiopalveluista kannettavan veron uudistamisesta johtuvasta kasvusta, esitettiin hyväksytyn tuen ”talousarviona”. On kuitenkin niin, ettei asianomainen jäsenvaltio eivätkä tukiohjelman edunsaajat voi SEUT 108 artiklan 3 kohdalla käyttöön otetun ennakkovalvontajärjestelmän puitteissa kohtuullisesti ottaen vedota siihen, että niillä oli perusteltu luottamus siihen, että hyväksymispäätöksen todistusvoima menisi kyseisen toimenpiteen Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistua kuvausta pidemmälle (ks. vastaavasti tuomio 14.10.2010, Nuova Agricast ja Cofra v. komissio, C‑67/09 P, EU:C:2010:607, 72–74 kohta). (ks. 44–47 kohta)