ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus N:o 44/2001 – Tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano – Kieltäytymisperusteet – Tuomion täytäntöönpano siinä jäsenvaltiossa, missä se on annettu – Kieltäytymisperuste, jota ei voida hyväksyä

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 34, 35 ja 43–45 artikla)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 45 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että tuomioistuin, jolta muutosta haetaan saman asetuksen 43 tai 44 artiklan mukaisesti, evää tuomion julistamisen täytäntöönpanokelpoiseksi tai kumoaa täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisesta tehdyn päätöksen muulla kuin saman asetuksen 34 ja 35 artiklassa mainitulla perusteella, kuten sillä perusteella, että kyseinen tuomio on pantu täytäntöön siinä jäsenvaltiossa, missä se on annettu.

Tuomion täytäntöön paneminen ei millään tavoin poista sen täytäntöönpanokelpoisuutta eikä myöskään merkitse sitä, että sen täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisella toisessa jäsenvaltiossa annettaisiin sille sellaisia oikeusvaikutuksia, joita sillä ei ole sen antaneessa jäsenvaltiossa. Tällainen peruste voidaan sitä vastoin saattaa täytäntöönpanoasiasta vastaavan tuomioistuimen tutkittavaksi siinä jäsenvaltiossa, missä täytäntöönpanoa on haettu. Kun nimittäin ratkaisu on saatettu täytäntöönpanojäsenvaltion oikeusjärjestyksen piiriin, täytäntöönpanoa koskevia kyseisen jäsenvaltion kansallisia oikeussääntöjä sovelletaan sen jälkeen samalla tavalla kuin kansallisten tuomioistuinten antamiin ratkaisuihin.

(ks. 39, 40 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö – Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunta – Direktiivi 96/82 – Maankäytön suunnittelu

(Neuvoston direktiivin 96/82, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/105, 12 artiklan 1 kohta)

2. Ympäristö – Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunta – Direktiivi 96/82 – Maankäytön suunnittelu

(Neuvoston direktiivin 96/82, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/105, 12 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta annetun neuvoston direktiivin 96/82, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/105, 12 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä jäsenvaltioille asetettu velvollisuus valvoa, että otetaan huomioon tarve pitää pitkällä aikavälillä yllä riittävä etäisyys yhtäältä tässä direktiivissä tarkoitettujen tuotantolaitosten ja toisaalta yleisessä käytössä olevien rakennusten välillä, koskee myös rakennuslupien myöntämisestä vastaavia viranomaisia, ja näin on myös silloin, kun ne tekevät tällaisia päätöksiä sidottua harkintavaltaa käyttäen.

(ks. 35 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta annetun neuvoston direktiivin 96/82, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/105, 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua velvollisuutta ottaa huomioon tarve ylläpitää pitkällä aikavälillä riittävä etäisyys yhtäältä kyseisessä direktiivissä tarkoitettujen tuotantolaitosten ja toisaalta yleisessä käytössä olevien rakennusten välillä ei edellytä, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset kieltävät yleisessä käytössä olevan rakennuksen sijoittamisen tilanteessa, jossa tällainen rakennus ei ole riittävällä etäisyydellä jo olemassa olevasta tuotantolaitoksesta, jos tuotantolaitoksen yhteydessä tai välittömässä läheisyydessä on olemassa useita siihen verrattavissa ja yleisessä käytössä olevia rakennuksia, jos toiminnanharjoittajalle ei ole uuden hankkeen vuoksi odotettavissa lisävaatimuksia onnettomuuden seurausten rajoittamisen suhteen ja jos tervettä asuin- ja työympäristöä koskevia vaatimuksia noudatetaan. Kyseinen velvollisuus on sitä vastoin esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa lupa tällaisen rakennuksen sijoittamiselle on ehdottomasti myönnettävä ilman, että kaavoituksessa tai yksittäistapausta koskevassa päätöksessä on asianmukaisesti arvioitu riskejä, jotka liittyvät rakennuksen sijoittamiseen turvaetäisyysrajojen sisäpuolelle.

(ks. 53 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Pääomien vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Tulovero – Tutkimus- ja opetustoiminnasta vastaaville laitoksille tehtyjen lahjoitusten vähennyskelpoisuuden rajoittaminen koskemaan vain kotimaisia laitoksia

(EY 56 ja EY 58 artikla; ETA-sopimuksen 40 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka sallii tutkimus- ja opetustoiminnasta vastaaville laitoksille tehtyjen lahjoitusten vähentämisen verotuksessa ainoastaan silloin, kun kyseiset laitokset ovat sijoittautuneet kyseiseen valtioon, jättää noudattamatta EY 56 artiklan ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Jotta näet kansallisten verosäännösten, joissa tehdään ero kotimaisille laitoksille ja muuhun jäsenvaltioon sijoittautuneille laitoksille tehtyjen lahjoitusten välille, voitaisiin katsoa soveltuvan yhteen pääomien vapaata liikkuvuutta koskevien perustamissopimuksen määräysten kanssa, erilaisen kohtelun on koskettava tilanteita, jotka eivät ole objektiivisesti toisiinsa rinnastettavissa, tai sen on oltava perusteltu yleisen edun mukaisista pakottavista syistä. Jotta erilainen kohtelu olisi perusteltua, se ei myöskään saa ylittää sitä, mikä on tarpeen kyseessä olevilla säännöksillä tavoiteltavan päämäärän saavuttamiseksi.

Arviointiperustetta, jolla verovelvolliset erotetaan toisistaan yksinomaan lahjansaajan sijoittautumispaikan perusteella, ei voida pitää pätevänä arvioitaessa sitä, voidaanko tilanteet objektiivisesti rinnastaa toisiinsa ja voidaanko ne näin ollen objektiivisesti erottaa toisistaan. Vaikka tutkimuksen ja kehityksen edistäminen voi olla yleisen edun mukainen pakottava syy, kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan veronhyvitys voidaan saada vain asianomaisessa jäsenvaltiossa suoritetusta tutkimustoiminnasta, on suoraan tutkimusta ja teknologian kehittämistä koskevan unionin politiikan tavoitteen vastaista. EY 163 artiklan 2 kohdan mukaan tällä politiikalla pyritään muun muassa poistamaan yhteistyön verotukselliset esteet tutkimuksen alalla, eikä sitä näin ollen voida panna toimeen edistämällä tutkimusta ja kehittämistä kansallisella tasolla.

(ks. 29, 35, 37 ja 44 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Ylimenevän osan palautus

(Neuvoston direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/138, 183 artikla)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Ylimenevän osan palautus

(Neuvoston direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/138, 183 artikla)

3. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Ylimenevän osan palautus

(Neuvoston direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/138, 183 artikla)

Tiivistelmä

1. Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/138, 183 artiklaa, luettuna yhdessä luottamuksensuojan periaatteen kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään takautuvasti sen määräajan pidentämisestä, jolloin arvonlisäveron ylijäämä on palautettava, jos kyseisellä lainsäädännöllä viedään verovelvolliselta tällä ennen mainitun lainmuutoksen voimaantuloa ollut oikeus saada viivästyskorkoa palautettavalle määrälle.

(ks. 41 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/138, 183 artiklaa, luettuna yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan arvonlisäveron ylijäämän palauttamisen tavanomaista määräaikaa, jonka päätyttyä palautettavalle määrälle on maksettava viivästyskorkoa, jatketaan verotarkastuksen aloittamisen tapauksessa, mistä seuraa, että viivästyskorkoa on maksettava vasta kyseisen menettelyn päättymispäivästä lähtien, vaikka ylijäämä on jo siirretty kolmen sitä verokautta, jolloin ylijäämä ilmeni, seuraavien kolmen verokauden aikana. Sen sijaan se, että täksi tavanomaiseksi määräajaksi on säädetty 45 päivää, ei ole mainitun säännöksen vastaista.

(ks. 61 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)

3. Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/138, 183 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä arvonlisäveron ylijäämän palauttamiselle kuittaamalla.

Jäsenvaltioilla on tietty liikkumavara, kun ne säätävät arvonlisäveron ylijäämän palauttamistavoista, kunhan se palautetaan kohtuullisen ajan kuluessa käteissuorituksena tai vastaavalla tavalla ja kunhan verovelvolliselle ei aiheudu minkäänlaista taloudellista riskiä.

(ks. 64 ja 67 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)
73

Komissio katsoo neljännessä valitusperusteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut liian tiukkoja ja näin ollen perusteettomia kriteerejä päätyäkseen johtopäätökseen, että Niko Tuben ja NTRP:n puolustautumisoikeuksia on loukattu. Komission mukaan viimeksi mainituille on ilmoitettu täysin ne täsmälliset syyt, joiden vuoksi komissio aikoi tehdä kyseisen oikaisun, jotta ne voisivat käyttää puolustautumisoikeuksiaan. Ne ovat sitä paitsi esittäneet kyseistä oikaisua koskevat huomautuksensa 4.5.2006 päivätyssä kirjeessä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sekoittaa komission mukaan oikaisun laillisuutta koskevan kysymyksen Niko Tuben ja NTRP:n puolustautumisoikeuksien kunnioittamista koskevaan kysymykseen. Se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että oikaisua on sovellettu lainvastaisesti, ei merkitse sitä, että jo pelkästään tästä syystä Niko Tuben ja NTRP:n puolustautumisoikeuksia olisi loukattu. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei erottele toimenpiteen perusteluja koskevia vaatimuksia, jotka toimielimille on asetettu lopullisen oikeudellisen toimenpiteen toteuttamisvaiheessa ja sen toteuttamista edeltäneessä hallinnollisessa menettelyssä. Lopullisen oikeudellisen toimenpiteen toteuttamisvaiheessa lopullinen perustelu on annettava tiedoksi niille, joille toimenpide on osoitettu, ja sen on oltava EY 253 artiklan määräysten mukainen. Aiemmassa vaiheessa vaatimus rajoittuu siihen, että toimijoille on annettava riittävästi tietoja, jotta ne voivat käyttää puolustautumisoikeuksiaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis virheellisesti päätellyt siitä, että perustelut olivat täydellisemmät oikeudellisen toimen lopullisessa vaiheessa, että ennen sen toteuttamista ilmoitetut tiedot olisivat pakostakin estäneet kyseisiä toimijoita käyttämästä puolustautumisoikeuksiaan.
13

On todettava, että lääkeviraston virkamiestuomioistuimessa tekemä oikeudenkäyntiväite on sellainen oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka, jota tarkoitetaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklassa, jota tuolloin sovellettiin virkamiestuomioistuimeen, ja että siitä on tässä tapauksessa aiheutunut se, että asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleessä virkamiestuomioistuimessa asianosaisten kuulemisen ja virkamiestuomioistuimen tekemän arvioinnin kohteena on ollut pelkästään kysymys M:n kanteen ja sen perustana olevien vaatimusten tutkittavaksi ottamisesta.
Jäsenvaltio, joka antaa ja pysyttää voimassa lainsäädäntöä, jossa velvoitetaan asuinpaikkansa toiseen jäsenvaltioon siirtävät verovelvolliset sisällyttämään kaikki vielä verottamatta olevat tulot sen verokauden veron määräytymisperusteeseen, jona kyseiset henkilöt katsottiin viimeksi maassa asuviksi verovelvollisiksi, ei ole noudattanut EY 18, EY 39 ja EY 43 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Vaikka näet henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevien perustamissopimuksen määräysten tarkoituksena on niiden sanamuodon mukaan varmistaa se, että muista jäsenvaltioista tulevia kohdellaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa samalla tavalla kuin sen omia kansalaisia, kyseisten määräysten vastaisia ovat kaikki säännökset, joilla estetään jäsenvaltion kansalaista lähtemästä kotimaastaan käyttääkseen oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen tai tehdään siitä vähemmän houkuttelevaa. Näin on jäsenvaltion sellaisen lainsäädännön osalta, josta seuraa asuinpaikkansa toiseen jäsenvaltioon siirtävälle verovelvolliselle velvollisuus maksaa vero sellaisia verovelvollisia aikaisemmin, jotka jatkavat asumistaan ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa. Tällainen erilainen kohtelu, joka on verotuksellisesti epäedullisempi luonnollisille henkilöille, jotka siirtävät asuinpaikkansa ulkomaille, ei selity sillä, että tilanteet ovat objektiivisesti katsoen erilaisia. Kun on kyse sellaisesta jäsenvaltion lainsäädännöstä, jonka tarkoituksena on verottaa jo toteutuneita tuloja, asuinpaikkansa toiseen jäsenvaltioon siirtävän henkilön tilanne vastaa asuinpaikkansa ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa säilyttävän henkilön tilannetta. Tästä seuraa, että tällaisella erilaisella kohtelulla rajoitetaan EY 39 ja EY 43 artiklassa vahvistettujen vapauksien käyttöä.

Tätä rajoitusta ei voida oikeuttaa tarpeella taata verovelan tehokas perintä, koska jäsenvaltioiden viranomaisten välillä unionin tasolla olevat yhteistyön keinot, erityisesti ne, joista on säädetty direktiivissä 2008/55 ja jotka koskevat keskinäistä avunantoa tiettyihin maksuihin, tulleihin, veroihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä, ovat riittäviä, jotta verovelvollisen lähtöjäsenvaltio voi periä verosaatavan toisessa jäsenvaltiossa. Kyseisessä kansallisessa lainsäädännössä asetettu velvoite on näin ollen suhteeton sitä koskevaan, verosaatavan perimisen helpottamista koskevaan tavoitteeseen nähden.

Kyseistä rajoitusta ei voida myöskään oikeuttaa tarpeella taata jäsenvaltioiden välisen verotusvallan jaon tasapaino, koska lähtöjäsenvaltio ei menetä hetkellä, jolloin verovelvollinen muuttaa asumaan toiseen jäsenvaltioon, oikeutta verottaa alueellaan jo toteutettuja toimintoja, eikä sen näin ollen tarvitse luopua oikeudestaan määrittää vastaavan veron määrää.

Koska kansallisessa lainsäädännössä ei ole suoraa yhteyttä yhtäältä sen verotuksellisen edun, joka muodostuu mahdollisuudesta siirtää tuloja useammalle verokaudelle, ja toisaalta sen seikan välillä, että tämä etu kompensoidaan jollakin verolla, tätä lainsäädäntöä ei voida oikeuttaa tarpeella säilyttää verotusjärjestelmän johdonmukaisuus.

(ks. 52, 53, 57, 59–61, 67, 68, 79, 87, 88 ja 101 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa – Asetus N:o 44/2001 – Soveltamisala – Siviili- ja kauppaoikeudelliset asiat – Käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 1 artikla)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Teollis- ja tekijänoikeuksien kunnioittaminen – Direktiivi 2004/48 – Oikeudenkäyntikulut

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48 14 artikla)

Tiivistelmä

1. Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 1 artiklassa olevaa käsitettä siviili- ja kauppaoikeudelliset asiat on tulkittava siten, että asetusta sovelletaan sellaisen tuomioistuimen ratkaisun tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon, jolla määrätään maksamaan uhkasakko siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden alaan kuuluvan tuomioistuimen ratkaisun noudattamiseksi.

Vaikka kyseinen sakko on maksettava jäsenvaltiolle ja vaikka se peritään viran puolesta ja maksun tosiasiallisen perimisen suorittavat julkiset viranomaiset, näitä seikkoja ei kuitenkaan voida pitää täytäntöön pantavan oikeuden luonteen kannalta ratkaisevina. Kyseisen oikeuden luonne nimittäin riippuu sen subjektiivisen oikeuden luonteesta, jonka loukkauksen perusteella täytäntöönpano on määrätty. Patentilla suojatun keksinnön hyödyntämistä koskevan yksinoikeuden kuulumisesta asetuksen N:o 44/2001 1 artiklassa tarkoitettuun ”siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden” alaan ei ole epäselvyyttä.

(ks. 42 ja 44 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Sellaisesta tietyssä jäsenvaltiossa vireille pannusta eksekvatuurimenettelystä, jolla vaaditaan jossakin toisessa jäsenvaltiossa teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamista koskevassa riita-asiassa annetun ratkaisun tunnustamista ja täytäntöönpanoa, aiheutuneet kulut kuuluvat direktiivin 2004/48 14 artiklan soveltamisalaan.

Tällainen tulkinta on sekä direktiivin 2004/48 sen yleisen tavoitteen mukainen, jonka mukaan jäsenvaltioiden lainsäädäntöjä on lähennettävä teollis- ja tekijänoikeuksien suojan korkean, yhdenvertaisen ja yhdenmukaisen tason varmistamiseksi, että kyseisen 14 artiklan sen erityisen tavoitteen mukainen, joka koskee sen ehkäisemistä, että ne, joiden oikeuksia on loukattu, jättävät ryhtymättä oikeudelliseen menettelyyn teollis- ja tekijänoikeuksiensa turvaamiseksi. Näiden tavoitteiden mukaisesti teollis- ja tekijänoikeuksien loukkaaja vastaa yleensä kaikista menettelynsä taloudellisista seurauksista.

(ks. 49 ja 50 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Unionin oikeus – Välitön oikeusvaikutus – Unionin oikeuden vastaiset kansalliset verot ja maksut – Palauttaminen – Kieltäytyminen – Edellytys – Perusteeton etu – Käsite – Niiden rahamäärien, jotka verovelvollinen on perusteettomasti maksanut, välitön vyörytys ostajalle

Tiivistelmä

Perusteettomien maksujen palauttamista koskevia unionin oikeussääntöjä on tulkittava siten, että perusteettomien maksujen palauttamisesta voi aiheutua perusteetonta etua ainoastaan siinä tapauksessa, että ne rahamäärät, jotka verovelvollinen on perusteettomasti maksanut jäsenvaltiossa unionin oikeuden vastaisesti kannettuna verona tai maksuna, on välittömästi vyörytetty ostajalle. Näin ollen unionin oikeus on esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy palauttamasta lainvastaista veroa tai maksua sillä perusteella, että verovelvollisen perusteettomasti maksamat rahamäärät on kompensoitu muiden verojen tai maksujen samanaikaisesta lakkauttamisesta aiheutuvalla säästöllä, koska tällaista kompensaatiota ei voida pitää unionin oikeuden näkökulmasta kyseiseen veroon tai maksuun nähden perusteettomana etuna.

Koska perusteettoman veron tai maksun välitön vyörytys ostajalle muodostaa ainoan poikkeuksen unionin oikeuden vastaisesti kannettujen verojen tai maksujen palauttamista koskevaan oikeuteen, kansallinen tuomioistuin ei voi kansallisen lainsäädännön nojalla ottaa huomioon muita mahdollisia tapoja kieltäytyä lainvastaisen veron tai maksun palauttamisesta kuin veron tai maksun vyörytyksen.

(ks. 25 ja 26 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Työntekijät – Vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintojen tunnustaminen – Direktiivi 89/48 – Oikeus aloittaa säännellyn ammatin harjoittaminen tai harjoittaa säänneltyä ammattia samoilla edellytyksillä kuin valtion kansalaiset – Säänneltyihin ammatteihin rinnastetut ammatit – Direktiivin 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa säädetyn tunnustamismekanismin soveltaminen siitä riippumatta, onko asianomainen tunnustetun ammatillisen yhdistyksen tai järjestön jäsen

(Neuvoston direktiivin 89/48 1 artiklan d alakohdan toinen alakohta ja 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohta)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Työntekijät – Vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintojen tunnustaminen – Direktiivi 89/48 – Oikeus aloittaa säännellyn ammatin harjoittaminen tai harjoittaa säänneltyä ammattia samoilla edellytyksillä kuin valtion kansalaiset – Säänneltyihin ammatteihin rinnastetut ammatit – Oikeus aloittaa ammatin harjoittaminen ammattikokemuksen perusteella – Edellytykset

(Neuvoston direktiivin 89/48 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä annetun direktiivin 89/48, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19, 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että siinä säädettyä tunnustamismekanismia voidaan soveltaa silloin, kun kyseessä oleva ammatti kuuluu lähtöjäsenvaltiossa direktiivin 1 artiklan d alakohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuihin ammatteihin siitä riippumatta, onko asianomainen henkilö tällaisen yhdistyksen tai järjestön täysimääräinen jäsen vai ei.

(ks. 26 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Jotta henkilön, joka on hakenut lupaa harjoittaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa säänneltyä ammattia, ammattikokemus voitaisiin ottaa huomioon vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä annetun direktiivin 89/48, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19, 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan soveltamiseksi, sen on täytettävä seuraavat kolme edellytystä:

– kokemuksen, johon on vedottu, on muodostuttava päätoimisesta, ainakin kahden vuoden mittaisesta työskentelystä viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana

– työskentelyn on pitänyt muodostua kyseiselle ammatille ominaisten toiminnan lajien vakituisesta ja säännönmukaisesta harjoittamisesta lähtöjäsenvaltiossa ilman, että tällä työllä olisi pitänyt kattaa kaikki tällaiset toiminnan lajit

– ammatin, sellaisena kuin sitä tavanomaisesti harjoitetaan lähtöjäsenvaltiossa, on kattamiensa toiminnan lajien osalta oltava samankaltainen kuin se, jonka harjoittamista varten lupaa on haettu vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

(ks. 42 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – EAY:n, UNICE:n ja CEEP:n tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus – Direktiivi 1999/70 – Perättäisten määräaikaisten työsopimusten väärinkäyttöä ehkäisevät toimenpiteet – Kansallinen lainsäädäntö, johon sisältyy tehokkaita toimenpiteitä tällaisen väärinkäytön estämiseksi ja seuraamusten määräämiseksi siitä – Käsite ”läheinen objektiivinen yhteys edeltävään saman työnantajan kanssa tehtyyn toistaiseksi voimassa olleeseen työsopimukseen” – Kansallisen tuomioistuimen velvollisuus tulkita valtion sisäistä oikeutta yhdenmukaisesti unionin oikeuden kanssa

(Neuvoston direktiivin 1999/70 liitteessä olevan 5 lausekkeen 1 kohta)

Tiivistelmä

Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta annetun direktiivin 1999/70 liitteessä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että kansallisessa lainsäädännössä tarkoitettua käsitettä ”läheinen objektiivinen yhteys edeltävään saman työnantajan kanssa tehtyyn toistaiseksi voimassa olleeseen työsopimukseen” on sovellettava sellaisiin tilanteisiin, joissa määräaikaista työsopimusta ei ole välittömästi edeltänyt saman työnantajan kanssa tehty toistaiseksi voimassa ollut työsopimus ja joissa näiden sopimusten välillä on kulunut useita vuosia silloin, kun samaa toimintaa koskeva alkuperäinen työsuhde on jatkunut koko tämän ajanjakson ajan saman työnantajan kanssa keskeytyksettä perättäisillä määräaikaisilla sopimuksilla. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kaikin mahdollisin keinoin tulkita kansallisen oikeuden merkityksellisiä säännöksiä yhdenmukaisesti 5 lausekkeen 1 kohdan kanssa.

(ks. 57 kohta ja tuomiolauselma)