ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Onko puitepäätöksen 2002/584/YOS (1) 8 artiklan 1 kohdan f alakohtaa tulkittava siten, että on riittävää, että pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen ilmoittaa eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä vain tuomitun täytäntöönpanokelpoisen vapausrangaistuksen mutta ei samasta teosta ja samassa tuomioistuimen ratkaisussa määrätyn valvontaseuraamuksen kaltaista oheisseuraamusta, joka johtaa tosiasialliseen vapaudenriistoon vasta sen jälkeen, kun ensin mainittu vapausrangaistus on suoritettu, ja vasta sen jälkeen, kun rangaistusten täytäntöönpanosta vastaava tuomioistuin on tehnyt siitä nimenomaisen päätöksen?
1)

Sulkeeko direktiivin 93/13 (1) 6 artiklan 1 kohdan ilmaisu ”eivät sido” pois sen mahdollisuuden, että elinkeinonharjoittaja ja kuluttaja voisivat kohtuullistaa yksityisellä sopimuksella sopimusehtoa, joka ei täytä 4 artiklan 2 kohdan mukaista selkeyden ja ymmärrettävyyden vaatimusta, joko alentamalla kyseisen sopimusehdon sisältämää korkoa tai korvaamalla se toisella sopimusehdolla, joka on kuluttajan kannalta vähemmän haitallinen? Muuttuisiko tähän kysymykseen annettava vastaus, jos kohtuullistamisesta on sovittu kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välisellä sopimuksella, jonka tarkoituksena on nimenomaan ratkaista tuomioistuimiin turvautumatta riita, joka koskee sellaisen sopimusehdon mahdollista läpinäkymättömyyttä, josta ei ole neuvoteltu erikseen ja joka sisältyy näiden väliseen aikaisempaan sopimukseen?
C 436/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italia) on esittänyt 6.8.2018 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Regione autonoma della Sardegna

(Asia C-515/18)

(2018/C 436/22)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

Vastaaja: Regione autonoma della Sardegna

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko 23.10.2007 annetun asetuksen (EY) N:o 1370/2007 (1) 7 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että toimivaltainen viranomainen, joka aikoo tehdä sopimuksen ilman tarjouskilpailua, on velvollinen ryhtymään tarvittaviin toimenpiteisiin julkaistakseen tarvittavat tiedot tai ilmoittaakseen ne kaikille palvelun hoitamisesta mahdollisesti kiinnostuneille toimijoille, jotta nämä voivat tehdä asiallisen ja kohtuullisen tarjouksen?

2) Onko 23.10.2007 annetun asetuksen (EY) N:o 1370/2007 7 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että ennen kuin toimivaltainen viranomainen tekee sopimuksen ilman tarjouskilpailua, sen on suoritettava kaikkien kyseisessä 7 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun ennakkoilmoituksen jälkeen mahdollisesti saatujen palvelun hoitamista koskevien tarjousten vertaileva arviointi?

(1) Rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta 23.10.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1370/2007 (EUVL 2007, L 315, s. 1).
4)

Onko direktiivin 2000/78 2, 9 ja 11 artiklaa sekä perusoikeuskirjan 21 ja 47 artiklaa tulkittava yhdessä luettuina siten, että kun kyseessä on ikään perustuva syrjintä, jota harjoitetaan jäsenvaltion ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen tuomareita kohtaan alentamalla heidän eläkeikäänsä aikaisemmasta 70 vuodesta 65 vuoteen, kyseinen tuomioistuin on – antaessaan ratkaisun mistä tahansa asiasta ratkaisukokoonpanossa, johon kuuluu tuomari, jota näiden syrjivien kansallisten oikeussääntöjen seuraukset koskevat ja joka ei ole ilmaissut tahtovansa hyödyntää uutta eläkeikää – velvollinen ratkaistessaan ratkaisukokoonpanoon liittyvän ennakkokysymyksen kieltäytymään direktiivin 2000/78 ja perusoikeuskirjan 21 artiklan vastaisten kansallisten säännösten soveltamisesta ja jatkamaan asian käsittelyä kokoonpanossa, johon tämä tuomari kuuluu, jos tämä toimenpide on [alkup. s. 3] ainoa tehokas keino varmistaa tuomareille unionin oikeusjärjestyksen perusteella kuuluvien oikeuksien tehokas oikeussuoja?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour d’appel de Liège (Belgia) on esittänyt 17.9.2018 – Ministère public ja Ministre des Finances du Royaume de Belgique v. QC ja Comida paralela 12

(Asia C-579/18)

(2018/C 427/25)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour d’appel de Liège

Pääasian asianosaiset

Valittajat ja vastapuolet: Ministère public ja Ministre des Finances du Royaume de Belgique

Valittajat ja vastapuolet: QC ja Comida paralela 12

Ennakkoratkaisukysymys

Onko unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 (1) 79 artikla esteenä tulleista ja valmisteveroista 18.7.1977 annetun yleislain 266 §:n kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan tilanteessa, jossa tuontitullien alainen tavara on tuotu sääntöjenvastaisesti unionin tullialueelle, se, joka on siviilioikeudellisessa vastuussa sellaisen rikkomuksen, jonka tekemiseen kyseinen siviilioikeudellisessa vastuussa oleva ei ole osallistunut, tekijästä, on yhteisvelallinen tullivelasta?

(1) EUVL 2013, L 269, s. 1.
ensimmäisessä oikeusasteessa esitetty vaatimus tukitoimenpiteestä SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N), jonka Yhdistynyt kuningaskunta aikoo toteuttaa tukeakseen Hinkley Point C -ydinvoimalaitosta, 8.10.2014 annetun komission päätöksen (EU) 2015/658 ( 1 ) kumoamiseksi on hyväksyttävä kokonaisuudessaan
—

toteamaan SEUT 263 ja SEUT 264 artiklan nojalla, että valtiontuesta SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN) (1 111 572 euroa) 19.1.2015 annettu komission päätös on kaikilta osin mitätön siltä osin kuin siinä katsotaan, että asetuksen (ETY) N:o 1191/69 nojalla hyvityksenä julkisista palveluvelvoitteista myönnettyjen määrien (julkisen paikallisliikenteen alalla asetetun hintavelvoitteen hyvittäminen 11 artiklan nojalla) (1) on katsottava olevan toimenpide, jota ei ole ilmoitettu ja joka on perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki, joka on yhteensopimaton sisämarkkinoille
4)

Onko kansallisella tuomioistuimella, joka ratkaisee oman toimivaltansa ja jonka on tällöin myös ratkaistava, sovelletaanko asiassa asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (3) 17 artiklan 1 [kohdan] c alakohtaa vai 7 artiklan 2 kohtaa, mahdollisuus ja/tai velvollisuus ottaa huomioon se aineellisoikeudellinen oikeusperusta, johon kantaja vetoaa (eli yksinomaan sopimuksenulkoinen vastuu) oikeuskeinona direktiivissä 93/13/ETY tarkoitetulla tavalla kohtuuttomiksi väitettyjä sopimusehtoja vastaan, jolloin sovellettava aineellinen lainsäädäntö ratkaistaan asetuksen (EY) N:o 864/2007 (4) (Rooma II) perusteella, vai tekeekö kantajan mahdollinen kuluttajan asema hänen vaatimukselleen esittämän aineellisoikeudellisen oikeusperustan merkityksettömäksi?
4)

Onko oikein tulkita tämän tuomioistuimen tavoin, että tilapäisen työntekijän, johon väärinkäytös on kohdistunut, muuttaminen ”toistaiseksi voimassa olevan, muttei vakituisen työsopimuksen perusteella työskenteleväksi työntekijäksi” ei ole riittävä seuraamus koska näin luonnehditun työntekijän palvelussopimus voi päättyä joko siksi, että hänen paikkansa täytetään valintamenettelyssä, tai siksi, että hänen toimensa lakkautetaan, eikä muuttaminen ole tämän vuoksi yhdenmukaista puitesopimuksen kanssa määräaikaisten työsopimusten väärinkäytön estämiseksi, sillä direktiivin 1999/70 2 artiklan ensimmäistä kohtaa ei noudateta, kun Espanjan valtio ei takaa direktiivissä säädettyjen tulosten saavuttamista? Tässä tilanteessa on tarpeen toistaa kuvatussa tilanteessa seuraavat kysymykset, jotka sisältyivät Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 8 de Madridin 30.1.2018 yksinkertaistetussa menettelyssä 193/2017 esittämään ennakkoratkaisupyyntöön: (3)
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 20.7.2018 – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF v. L’Institut national de l’audiovisuel

(Asia C-484/18)

(2018/C 352/29)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse(SPEDIDAM), PG, GF

Vastapuoli: L’Institut national de l’audiovisuel

Muut osapuolet: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY (1) 2 artiklan b alakohtaa, 3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 5 artiklaa tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sille, että viestinnän vapaudesta 30.9.1986 annetun lain nro 86-1067 (loi no 86-1067 du 30 septembre 1986 relative à la liberté de communication), sellaisena kuin se on muutettuna 1.8.2006 annetun lain nro 2006-961 44 §:llä, 49 §:n II momentissa säädetyn kaltaisessa kansallisessa sääntelyssä säädetään Institut national de l’audiovisuelia (kansallinen audiovisuaalinen instituutti), jolla on audiovisuaalisten arkistojen osalta kansallisten ohjelmayhtiöiden sisältöjen hyödyntämisoikeus, koskevasta poikkeussäännöstöstä, jonka mukaan esittäjien esitysten hyödyntämisen ehdoista ja niistä palkkioista, joihin tämä hyödyntäminen oikeuttaa, määrätään esittäjien itsensä tai esittäjiä edustavien työntekijäjärjestöjen ja tämän instituutin välisillä sopimuksilla, joissa on erityisesti sovittava palkkioasteikosta ja palkkioiden maksamistavoista?

(1) EYVL 2001, L 167, s. 10.
1)

Ovatko yhteisöverokoodeksin 23 §:n 1 momentin c kohta, siinä muodossa kuin se oli voimassa vuonna 2013, ja saman koodeksin 23 §:n 1 momentti ja 2 momentin c kohta, siinä muodossa kuin se oli voimassa vuonna 2014, unionin oikeuden mukaisia, jos niitä tulkitaan siten, että käänteisen sulautumisen jälkeen korot, jotka on maksettava kolmansilta osapuolilta saaduista lainoista (ja jotka sulautuva yhtiö olisi voinut vähentää, jos sulautuminen ei olisi toteutunut), joilla on hankittu vastaanottavan tytäryhtiön yhtiöpääomaa ja jotka on siirretty sulautumisen seurauksena, eivät ole enää vähennettävissä vastaanottavan yhtiön tuloista, eli voidaanko erityisesti katsoa, että korkojen vähennyskelvottomuus on este tai rajoitus neuvoston direktiivin 2009/133/EY (1) soveltamisalaan sisältyville keskittymätoimille, jolloin loukataan sekä direktiivin periaatteita ja tavoitteita että rikotaan sen 4 artiklaa?
C 341/7

Valitus, jonka Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd on tehnyt 2.7.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel v. komissio, 23.4.2018 antamasta tuomiosta

(Asia C-436/18 P)

(2018/C 341/08)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd (edustajat: E. Vermulst ja J. Cornelis, advocaten)

Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Eurofer, Association Européenne de l’Acier, ASBL

Vaatimukset

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta:

— kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd v. Euroopan komissio, 23.4.2018 antaman tuomion

— kumoamaan Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen kylmävalssattujen levyvalmisteiden tuontia koskevan lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta 26.8.2015 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/1429 (1) valittajaa koskevilta osin, ja

— velvoittamaan Euroopan komission korvaamaan valittajalle tästä valituksesta ja oikeudenkäynnistä unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T-675/15 aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Vaihtoehtoisesti

— palauttamaan asian unionin yleiselle tuomioistuimelle, ja

— päättämään, että oikeudenkäyntikuluista unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valitusasteessa määrätään myöhemmin.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen.

Ensinnäkin valituksenalaisessa tuomiossa tulkittiin lainvastaisesti polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1225/2009 (2) 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan toisen alakohdan toista virkettä sisällyttämällä mainittuun säännökseen edellytys, josta ei säädetä tuon säännöksen sanamuodossa soveltuvaa maata valittaessa.

Toiseksi valituksenalaisessa tuomiossa rikottiin neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa, kun siinä katsottiin, että normaaliarvon oikaisut eivät ole pääsääntöisesti mahdollisia mainittua säännöstä sovellettaessa.

(1) EUVL 2015, L 224, s. 10.

(2) EUVL 2009, L 343, s. 51.
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen on vastattava kieltävästi, mitä perusteluvaatimuksia on direktiivin 2003/86/EY [– –] 6 artiklan 2 kohdan mukaan asetettava perheenjäsenen oleskeluluvan peruuttamiselle tai uusimatta jättämiselle yleiseen järjestykseen liittyvistä syistä? Onko direktiivin 2003/86/EY [– –] 6 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle käytännölle, jonka mukaan perheenjäsenen oleskelulupa voidaan peruuttaa tai jättää uusimatta yleiseen järjestykseen liittyvistä syistä, jos rangaistus tai turvaamistoimenpide, johon kyseinen perheenjäsen on tuomittu, on riittävän korkea Alankomaissa tapahtuneen laillisen oleskelun kestoon nähden (”liukuva asteikko”), missä yhteydessä suoritetaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen 2.8.2001 antamassa tuomiossa Boultif v. Sveitsi, ECLI:CE:ECHR:2001:0802JUD005427300, ja 18.10.2006 antamassa tuomiossa Üner v. Alankomaat, ECLI:CE:ECHR:2006:1018JUD004641099, esitettyjen perusteiden nojalla etujen vertailu, jossa punnitaan toisaalta asianomaisen perheenjäsenen etua käyttää oikeutta perheenyhdistämiseen Alankomaissa ja toisaalta Alankomaiden valtion etua suojella yleistä järjestystä?
—

onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että nyt vireillä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaista tapahtumaa eli polttoaineen valumista [alkup. s. 8] lähtökiitoradalle, minkä johdosta kyseinen kiitorata on suljettu, on pidettävä lentoliikenteen harjoittajan tavanomaiseen toiminnan harjoittamiseen liittyvänä tapahtumana eikä sitä näin ollen voida luonnehtia poikkeukselliseksi olosuhteeksi, jonka nojalla lentoliikenteen harjoittaja vapautuu velvollisuudestaan suorittaa korvausta matkustajille kyseisellä lentokoneella liikennöitävän lennon viivästyessä pitkäaikaisesti
1)

Unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut SEUT 263 artiklaa virheellisesti katsoessaan, että Euroopan komission päätös ei koskenut valittajaa suoraan. Tämän valitusperusteen yhteydessä valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen näkemys, jonka mukaan Euroopan komission päätös ei koske suoraan valittajaa, on virheellinen. Unionin yleisen tuomioistuimen lähestymistapa ei ole sopusoinnussa sellaisen aiemman oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan Euroopan komission päätös koskee suoraan muita henkilöitä kuin kansallista sääntelyviranomaista, jolle kyseinen päätös on osoitettu. Valittaja väittä erityisesti, että Saksan sääntelyviranomaisella oli ilmeinen aikomus antaa vapautus sääntelystä.
2)

Ovatko direktiivin 2001/42/EY ( 2 ) 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11 ja 12 artikla, myös yhdessä luettuina, esteenä asetuksen (decreto legge) nro 133/2014, joka on muunnettu laiksi nro 164/2014, 35 §:n 1 momentin kaltaisen kansallisen primäärisäännöksen ja siihen liittyvän, 10.8.2016 annetun pääministerin asetuksen (Decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri) nro 133/2014, joka on julkaistu 5.10.2016 Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italianan numerossa 233, kaltaisen täytäntöönpanosäännöksen soveltamiselle, kun siinä säädetään, että pääministeri voi asetuksellaan määrittää uudelleen olemassa olevien polttolaitosten kapasiteetin aiempaa korkeammaksi ja määrittää määritetyn jäljelle jäävän tarpeen kattamiseksi toteutettavien energiaa tuottavien yhdyskuntajätteen ja siihen rinnastettavan jätteen polttolaitosten lukumäärän, kapasiteetin ja alueellisen sijoittumisen, joita määritettäessä on pyritty asteittain parantamaan eri alueiden välistä sosioekonomista tasapainoa ja noudattamaan jätteen erilliskeräyksen ja kierrätyksen tavoitteita, ilman, että kyseisessä kansallisessa sääntelyssä säädettäisiin, että kyseisen pääministerin asetuksesta ilmenevän suunnitelman laatimisvaiheessa sovellettaisiin edellä mainitussa direktiivissä 2001/42/EY tarkoitettua strategista ympäristöarviointia koskevaa sääntelyä?
a)

kun kyse on julkisesta vesilaitoksesta, joka tarjoaa vesipalveluja ja joka tässä ominaisuudessa ennen juomaveden toimittamista kuluttajille (joilla on verkostoon liittymispakko) käsittelee sen käyttöön annetusta vedenottokaivosta peräisin olevan, nitraattiarvoltaan kohonneen veden siten, että veden nitraattipitoisuus on vähemmän kuin 50 mg/l ennen sen toimittamista kuluttajille, ja jolla vesilaitoksena on myös lakisääteinen velvollisuus vesihuollon järjestämiseen tietyllä alueella, asia koskee kyseistä vesilaitosta suoraan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla siltä osin (tässä tapauksessa mahdollisesti 12.12.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/767/ETY puutteellisen täytäntöönpanon osalta) kuin puutteellisiksi väitetyt toimintasuunnitelmat (koska kyseisen vesilaitoksen alueella veden nitraattipitoisuus ylittää arvon 50 mg/l) koskevat sitä siitä syystä, että sen on toteutettava vedenkäsittelytoimenpiteitä, ja sille näin ollen syntyy direktiivistä 91/767/ETY johtuva subjektiivinen oikeus a.1) vaatia (direktiivin 5 artiklan 4 kohdan mukaisen) toimintasuunnitelman, joka on annettu mainitun direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä, muuttamista siltä osin, että siinä säädettäisiin tiukemmista toimenpiteistä direktiivin 1 artiklassa mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi ja konkreettisesti enintään arvoa 50 mg/l vastaavan nitraattipitoisuuden saavuttamiseksi yksittäisten vedenottopaikkojen pohjavedessä? a.2) vaatia sellaisten (direktiivin 5 §:n 5 kohdan mukaisten) lisätoimenpiteiden tai vahvistettujen toimien toteuttamista, joilla pyritään direktiivin 1 artiklassa mainittujen tavoitteiden toteuttamiseen ja konkreettisesti enintään arvoa 50 mg/l vastaavan nitraattipitoisuuden saavuttamiseen yksittäisten vedenottopaikkojen pohjavedessä?
1)

Onko tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 ( 1 ) liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.2016 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2016/1821, ( 2 ) tarkoitettua yhdistettyä nimikkeistöä tulkittava siten, että nyt esillä olevassa riita-asiassa tarkoitetun GPS PNI S 506-navigointijärjestelmän kaltaiset laitteet on luokiteltava tämän nimikkeistön alanimikkeeseen 8526 91, vai onko ne luokiteltava alanimikkeeseen 8526 91 20 tai nimikkeen 8528 alanimikkeeseen 8528 59 00?
2)

Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko puitepäätöksen 2005/214/YOS 1 artiklan a alakohdassa ja 9 artiklan 3 kohdassa mainittua oikeushenkilön käsitettä tulkittava a. päätöksen antaneen valtion säännösten mukaisesti (1 artiklan c kohta), b. täytäntöönpanovaltion säännösten mukaisesti (1 artiklan d kohta), c. unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä, ja seuraako siitä, että oikeushenkilön käsitteeseen sisältyy myös oikeushenkilön sivuliike, vaikka se ei ole oikeushenkilö täytäntöönpanovaltiossa?
2)

Onko direktiivin 2011/92/EU 6 ja 11 artiklaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan määräysten kanssa, tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kyseessä oleville kansallisen oikeuden säännöksille, sellaisina kuin ne on esitetty kyseisissä kohdissa, joissa todetaan, että hankkeiden ja toimien, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia, ympäristöehtojen hyväksymispäätöksen julkaiseminen lataamalla ne erityiselle verkkosivustolle antaa syyn olettaa kunkin asianomaisen saaneen ne täysimääräisesti tiedokseen, jotta he voivat käyttää sovellettavan lainsäädännön mukaisia oikeussuojakeinoja (Symvoulio tis Epikrateias -tuomioistuimessa (ylin hallintotuomioistuin) nostettava kumoamiskanne) kuudenkymmenen (60) päivän kuluessa, kun otetaan huomioon ympäristövaikutusten arvioinnin julkistamista, yleisölle tiedottamista ja yleisön osallistumista kyseisten hankkeiden ja toimien ympäristöehtojen lupamenettelyyn koskevat säännökset, joiden perusteella näiden lupamenettelyjen keskiössä on maakunnan alueellisesti laajempi hallinnollinen yksikkö eikä asianomainen kunta?
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 1484/95 (1) 3 artiklan 2, 4 ja 5 kohtaa, luettuina yhdessä asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (2) 141 artiklan kanssa, tulkittava siten, että niissä säädetyn tarkastusmekanismin, myös kun kyseessä on jälkitarkastus, tarkoituksena on pelkästään varmistaa, että toimivaltaiset viranomaiset voivat hyvissä ajoin saada tietoonsa peräkkäisiin liiketoimiin liittyvät tosiseikat tai olosuhteet, jotka saattavat antaa aiheen epäillä ilmoitettujen cif-tuontihintojen todenmukaisuutta ja voivat muodostaa syyn tarkempien tutkimusten suorittamiseen? Vai onko päinvastainen kanta oikea, ja onko asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2, 4 ja 5 kohdassa selostettua tarkastusmekanismia, myös kun kyseessä on jälktarkastus, tulkittava siten, että tuojan yhteisön markkinoilla toteuttamat jälleenmyynnit lähetykselle ilmoitettua cif-tuontihintaa alempaan hintaan, johon on lisätty tuonnin yhteydessä perittävien tullien määrä, eivät täytä yhteisön markkinoilla vaadittuja (myynti)edellytyksiä, joten jo tästä syystä lisätullit on maksettava? Onko viimeksi esitettyyn kysymykseen annettavan vastauksen kannalta eroa sillä, ovatko edellä tarkoitetut tuojan toteuttamat jälleenmyynnit tapahtuneet sovellettavaa edustavaa hintaa alempaan hintaan? Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, että edustava hinta laskettiin 11.9.2009 edeltävänä ajankohtana eri tavalla kuin kyseisen päivämäärän jälkeen? Onko näihin kysymyksiin annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, ovatko Euroopan unionissa olevat asiakkaat tuojaan sidoksissa olevia yrityksiä?
2)

onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että nyt vireillä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaista tapahtumaa eli polttoaineen valumista lähtökiitoradalle, minkä johdosta kyseinen kiitorata on suljettu, on pidettävä lentoliikenteen harjoittajan tavanomaiseen toiminnan harjoittamiseen liittyvänä tapahtumana eikä sitä näin ollen voida luonnehtia poikkeukselliseksi olosuhteeksi, jonka nojalla lentoliikenteen harjoittaja voi vapautua velvollisuudestaan suorittaa korvausta matkustajille kyseisellä lentokoneella toteutettavan lennon viivästyessä pitkäaikaisesti;
—

tämän maksun suuruus vahvistetaan 0,9 prosentiksi asianomaisen vuoden toiminnan bruttotuotoista, eikä sitä lasketa tuloista, jotka on saatu audiovisuaalisten palvelujen suorittamisesta ja mainonnasta, niiden kasvusta eikä tämän toiminnan tuomasta voitosta. On otettava myös huomioon, että kyseisestä maksusta [alkup. s. 13] säädetään lain 8/2009, sellaisena kuin laki alun perin oli, 5 §:ssä eikä sitä voida perustella yhteydellä kyseiseen audiovisuaaliseen palveluun, vaikka kyseinen 5 § on ollut perustana sille, että nyt käsiteltävän hallinto-oikeudellisen kanteen kohteena olevassa päätöksessä on hylätty kantajan vaatimukset, jotka ovat koskeneet perusteettomasti perittyjen maksujen palautusta ja oma-aloitteisten maksujen oikaisua.