ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43.

Tässä tilanteessa katson, että on sovellettava olettamaa ennakkoratkaisukysymysten merkityksellisyydestä. Kuten tiedetään, kyse on olettamasta, joka on kumottavissa, kuitenkin ainoastaan hyvin tarkasti määriteltyjen edellytysten täyttyessä: a) silloin, kun on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön tulkitsemisella tai pätevyyden arvioimisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, b) jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai c) jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat välttämättömiä, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. ( 17 )
7.

Direktiivin 32 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltiot voivat antaa hankintaviranomaisille mahdollisuuden tehdä puitejärjestelyjä. 2. Tehdäkseen puitejärjestelyn hankintaviranomaisen on noudatettava kaikissa menettelyn vaiheissa tässä direktiivissä tarkoitettuja sääntöjä puitejärjestelyyn perustuvien hankintasopimusten tekemiseen saakka. Puitejärjestelyn osapuolet valitaan 53 artiklan mukaisesti laadittuja hankintasopimuksen tekoperusteita soveltaen. Puitejärjestelyyn perustuvat hankintasopimukset tehdään 3 ja 4 kohdassa säädettyjä menettelyjä noudattaen. Menettelyjä noudatetaan ainoastaan niiden hankintaviranomaisten ja taloudellisten toimijoiden välillä, jotka ovat puitejärjestelyn alkuperäisiä osapuolia. Puitejärjestelyyn perustuvia hankintasopimuksia tehtäessä osapuolet eivät missään tapauksessa eivätkä etenkään 3 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa saa tehdä huomattavia muutoksia puitejärjestelyssä vahvistettuihin ehtoihin. Puitejärjestelyn enimmäiskesto on neljä vuotta lukuun ottamatta poikkeustapauksia, joissa se on asianmukaisesti perusteltua puitejärjestelyn kohteen vuoksi. Hankintaviranomaiset eivät saa käyttää puitejärjestelyjä väärin eivätkä siten, että estetään, rajoitetaan tai vääristetään kilpailua. 3. Jos puitejärjestely tehdään vain yhden talouden toimijan kanssa, puitejärjestelyyn perustuvat hankintasopimukset on tehtävä puitejärjestelyssä vahvistettujen ehtojen mukaisesti. Kyseisten hankintasopimusten tekemistä varten hankintaviranomaiset voivat kuulla kirjallisesti puitejärjestelyn osapuolena olevaa toimijaa ja pyytää tätä tarvittaessa täydentämään tarjoustaan. 4. Jos puitejärjestely tehdään usean taloudellisen toimijan kanssa, näitä on oltava vähintään kolme edellyttäen, että valintaperusteet täyttäviä taloudellisia toimijoita ja/tai sopimuksentekoperusteet täyttäviä tarjouksia on riittävä määrä. Useiden taloudellisten toimijoiden kanssa tehtyihin puitejärjestelyihin perustuvat hankintasopimukset voidaan tehdä: – puitejärjestelyssä vahvistetuin ehdoin ilman kilpailuttamista, tai – jos kaikkia ehtoja ei ole järjestelyssä vahvistettu, sen jälkeen kun osapuolia on uudelleen kilpailutettu samoin ehdoin, jotka määritellään tarvittaessa yksityiskohtaisesti, ja tarvittaessa lisäksi puitejärjestelyn tarjouspyyntöasiakirjoissa esitetyin ehdoin, seuraavaa menettelyä noudattaen: a) hankintaviranomaiset kuulevat kirjallisesti kunkin tehtävän hankintasopimuksen osalta taloudellisia toimijoita, joilla on edellytykset toteuttaa hankintasopimuksen kohde; b) hankintaviranomaiset vahvistavat riittävän määräajan, jossa kuhunkin erityissopimukseen liittyvät tarjoukset on esitettävä, ottaen huomioon hankintasopimuksen kohteen monimutkaisuuden ja tarjousten toimittamiseen tarvittavan ajan kaltaiset seikat; c) tarjoukset on esitettävä kirjallisesti, ja niiden sisällön on pysyttävä luottamuksellisena annetun vastausajan päättymiseen asti; d) hankintaviranomaiset tekevät kunkin hankintasopimuksen sen tarjoajan kanssa, joka on esittänyt parhaan tarjouksen puitejärjestelyn tarjouspyyntöasiakirjoissa esitettyjä hankintasopimuksen tekoperusteita noudattaen.”
90.

Tällä, asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdan iv alakohdassa määritellyllä käsitteellä tarkoitetaan kaikkea tukea, jonka suhteen on kulunut umpeen se kymmenen vuoden vanhentumisaika, jota sovelletaan komission nimenomaisiin toimivaltuuksiin tuen takaisin perimisessä. Tämän vanhentumissäännön tarkoituksena on varmistaa, että komission päätöksenteko tapahtuu aina kohtuullisessa määräajassa, jolloin se on lähtökohtaisesti omiaan synnyttämään perusteltua luottamusta asianosaisissa. ( 28 )
97.

Komissio väittää, että direktiivin 2011/83 6 artiklan 1 kohdan h alakohdan mukaan on niin, että ennen kuin kuluttaja voi tulla sidotuksi etäsopimukseen tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan tiloissa tehtävään sopimukseen, elinkeinonharjoittajan on annettava kuluttajalle selvällä ja ymmärrettävällä tavalla, jos peruuttamisoikeus on olemassa, kyseisen oikeuden käyttämiseen liittyvät ehdot, määräajat ja menettelyt 11 artiklan 1 kohdan mukaisesti samoin kuin liitteessä I olevassa B osassa vahvistettu malliperuuttamislomake. ( 42 ) Siten kyseisen säännöksen sanamuodon mukaan näitä molempia elinkeinonharjoittajan velvollisuuksia voidaan soveltaa etäviestimeen, jossa on rajoitetusti tilaa tai aikaa tietojen näyttämistä varten. Komissio huomauttaa, että liitteessä I olevaan B osaan sisältyvä malliperuuttamislomake on lyhyt ja että direktiivin 2011/83 8 artiklan 1 kohdassa annetaan elinkeinonharjoittajille mahdollisuus asettaa 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot kuluttajan saataville etäviestimelle soveltuvalla tavalla. Tämä antaa elinkeinonharjoittajille lisäjoustoa.
6.

Direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa, 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 17 artiklassa säädetään seuraavaa: ”2 artikla Syrjinnän käsite 1. Tässä direktiivissä ’yhdenvertaisen kohtelun periaatteella’ tarkoitetaan, ettei minkäänlaista 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä. 2. Sovellettaessa 1 kohtaa: a) välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa; – – 3 artikla Soveltamisala 1. Yhteisölle annetun toimivallan puitteissa tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin henkilöihin sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, julkisyhteisöt mukaan lukien, kun kyseessä on: – – c) työolot ja ‑ehdot, myös irtisanominen ja palkka; – – 17 artikla Seuraamukset Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista, ja niiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niitä sovelletaan. Seuraamusten, joihin saattaa kuulua korvausten maksaminen uhrille, on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on annettava nämä säännökset tiedoksi komissiolle viimeistään 2 joulukuuta 2003 ja niiden myöhemmät muutokset viipymättä.”
63.

Toiseksi on todettu seuraavaa: ”Another and far more important principle laid down in Article 15(1) is that this transfer can be for the benefit of any Member State’s court. The provision states that this transfer should concern a court ’with which the child has a particular connection’, and the exact nature of these connections is listed in paragraph (3). However, Article 15(1) does not require that the designated court would otherwise have jurisdiction over the subject matter. Therefore, the transfer mechanism is – – [one] allowing a competent court to transfer a case to any Member State court, provided that the particular connection is identified. This analysis implies that Article 15 is not only a court cooperation provision, but contains also a jurisdictional rule. The effect of this rule is to give jurisdiction to any Member State court, providing there is a particular connection between the court and the child.” ( 19 ) Näin näyttäisi olevan käsiteltävässä asiassa.
30.

Ennen kuin selitän yksityiskohtaisesti, miksi olen tätä mieltä, haluan korostaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 340 artiklaa ei voida tulkita siten, että Euroopan unionilla on velvollisuus korvata kaikki sen toimielinten menettelystä aiheutuneet, kaukaisetkin vahingolliset seuraukset. ( 11 ) Unionin sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevassa kanteessa ei siten riitä, että moitittu menettely on yksi väitetyn vahingon syistä, vaan kyseisen menettelyn on oltava vahingon ratkaiseva syy. ( 12 ) Toisin sanoen riittävä yhteys on olemassa vain, jos vahinko on suora seuraus vastuussa olevan toimielimen lainvastaisesta toimesta ja jos se ei ole riippuvainen muiden syiden olemassaolosta, ovatpa ne myönteisiä tai kielteisiä. ( 13 )
2)

Tämän tulkinnan kannalta on merkityksetöntä, että tällaisten sopimusten hankkija saa suuremman korvauksen silloin, kun sopimukselle on määritetty sitova voimassaoloaika, kuin silloin, kun tällaista määräaikaa ei ole määritetty sopimuksessa. Samoin on merkityksetöntä, että kyseistä rahamäärää on pidettävä kansallisen lainsäädännön perusteella sopimussakkona.
101.

Päätöksen N:o 1386/2013 liitteessä olevan 50 kohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan tarkastelun perusteella ”yhdenmukaistetuilla perusteilla” on nähdäkseni ymmärrettävä tarkoitettavan perusteita, joilla ei ole tarkoitus korvata REACH-asetuksen 57 artiklassa jo mainittuja ja ECHAn tämän asetuksen 59 artiklassa säädetyn menettelyn yhteydessä soveltamia perusteita. Päätöksen N:o 1386/2013 liitteessä olevan 50 kohdan ensimmäisen kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan kemikaalilainsäädännössä, REACH-asetus mukaan lukien, säädetään ”ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun perustasosta”. Kuten tämän liitteen 50 kohdan toisen alakohdan ensimmäisestä virkkeestä ilmenee, toimia on lisäksi tehostettava sen varmistamiseksi, että kaikki merkitykselliset ja erityistä huolta aiheuttavat aineet, mukaan lukien ne, joilla on hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia, sisällytetään ehdokasluetteloon. Vaikka päätöksessä N:o 1386/2013 viitataan yhdenmukaistettujen perusteiden laatimiseen, uskoakseni kyse on joka tapauksessa tulevista ja todennäköisesti REACH-asetuksessa säädettyä tiukemmista perusteista.
33.

Selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos on selvää, että tosiseikastoa ja olemassa olevaa selvitysaineistoa on arvioitu ilmeisen virheellisesti, kun unionin yleinen tuomioistuin on unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti ”selvästi ylittänyt kohtuullisen arvioinnin rajat”. ( 11 ) Sen osoittamiseksi, että selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, ei riitä, että valittaja ehdottaa erilaista tulkintaa kuin minkä unionin yleinen tuomioistuin teki, vaan sen on ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja osoitettava ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on sen näkemyksen mukaan päätynyt ottamaan ne huomioon vääristyneellä tavalla. Tämän selvitysaineiston huomioon ottamisen vääristyneellä tavalla on ilmettävä selvästi asiakirja-aineistosta ilman, että asiassa olisi tarpeen arvioida uudelleen tosiseikastoa ja esitettyä selvitystä ja turvautua uusiin todisteisiin.
27.

Valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se ei tulkinnut itsenäisesti ja yhdenmukaisesti unionin oikeusjärjestyksen ”koulutuksesta aiheutuvien kulujen” käsitettä. He vetoavat unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka nojalla henkilöstösääntöjen 1 a artiklan mukaan virkamiehillä on oikeus tasa-arvoiseen kohteluun henkilöstösääntöjä sovellettaessa, mikä edellyttää sitä, että niitä on tulkittava yleensä itsenäisesti ja yhtenäisesti koko unionissa. Tässä tulkinnassa on otettava huomioon säännöksen asiayhteys ja kyseisellä lainsäädännöllä tavoiteltu päämäärä. ( 22 )
38.

Yhtäältä nimittäin molemmissa tapauksissa käytännön vaikutus on samanlainen. Silloin, kun laitos käyttää tuottamiansa energiatuotteita energiatuotteiden tuotannossa, on vaikea määrittää muu verotettavan tapahtuman toteutumisajankohta; vaikutus on siis samanlainen kuin silloin, jos nämä tuotteet olisi vapautettu verosta. Näin sitä paitsi kyseinen säännös on myös saatettu osaksi Tanskan lainsäädäntöä (ks. edellä 6 kohta).
40.

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko sen otettava huomioon oikeudenkäynti ensimmäisessä oikeusasteessa vai muutoksenhakuun liittyvä oikeudenkäynti, kun se tutkii asianomaisen henkilön prosessuaalisten oikeuksien kunnioittamisen ”päätökseen johtaneessa oikeudenkäynnissä”, jolla hänet on tuomittu ja joka on eurooppalaisen pidätysmääräyksen perustana. Tämä tuomioistuin katsoo, että jos on otettava huomioon yksinomaan ensimmäisen oikeusasteen oikeudenkäynti, eurooppalainen pidätysmääräys on pantava täytäntöön, koska Tupikas on ollut siellä henkilökohtaisesti läsnä. Jos on sitä vastoin otettava huomioon muutoksenhakumenettely, tuomioistuimen on tutkittava tämän muutoksenhaun olosuhteet toimivaltaisessa Liettuan elimessä. Tästä muutoksenhakuun liittyvästä oikeudenkäynnistä ei näet ole saatavilla mitään tietoja, lukuun ottamatta sitä, että Tupikas on pannut sen vireille ja että tämä muutoksenhaku on johtanut ensimmäisessä oikeusasteessa annetun tuomion pysyttämiseen.
19.

Tähän kysymykseen vastaamisessa lähtökohtana on, kuten SYA-direktiivin johdanto-osan neljäs perustelukappale osoittaa, että ympäristövaikutusten arviointi on tärkeä keino, jolla voidaan sisällyttää ympäristönäkökohtia tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien valmisteluun ja hyväksymiseen. ( 6 ) Käsiteparin ”suunnitelmat ja ohjelmat” rajaamisen toisista toimenpiteistä, jotka eivät kuulu direktiivin aineelliseen soveltamisalaan, on perustuttava direktiivin 1 artiklassa määritettyyn olennaiseen tavoitteeseen, jonka mukaan suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, tehdään ympäristöarviointi. ( 7 ) Näin ollen on niin, että kun otetaan huomioon mainitun direktiivin tavoite, joka on korkeatasoisen ympäristönsuojelun takaaminen, säännöksiä, joilla rajataan kyseisen direktiivin soveltamisalaa, ja erityisesti säännöksiä, joissa määritellään, mitä toimia direktiivi koskee, on tulkittava laajasti. ( 8 )
48.

Toissijaisesti Baijerin vapaavaltio väittää, että toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on perusteeton. Unionin yleinen tuomioistuin on nimittäin todennut, että asianomaiset kohderyhmät ovat tietoisia siitä, että matkailukohteet ja museot ovat yrityksiä, jotka eivät ainoastaan tarjoa kulttuuriviihdepalvelua vaan nykyään myös valmistavat ja myyvät tavaroita toimipaikkansa nimellä pääasiallisen liiketoimintansa ohessa. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti todennut valituksenalaisen tuomion 43 kohdassa, että kohdeyleisö ei katsonut riidanalaisen tavaramerkin viittaavan yksinomaan linnaan vaan katsoi sen yhtä lailla ”osoittavan kyseisten tavaroiden ja palvelujen kaupallisen alkuperän”.
115.

Tätä ei voida pitää tuen hyväksymisenä, kuten komissio on todennut. Asetuksen N:o 659/1999 3 artiklasta (ja samansisältöisestä asetuksen 2015/1589 3 artiklasta) ilmenee, että tukea, josta on ilmoitettava, ei saa ottaa käyttöön ennen kuin komissio on tehnyt päätöksen tällaisen tuen hyväksymisestä. Asetuksen N:o 659/1999 4 artiklasta (ja asetuksen 2015/1589 4 artiklasta) ilmenee myös, että komissio tekee päätöksen jäsenvaltion tukea koskevan ilmoituksen perusteella. Tällaista ilmoitusta ei ole annettu käsiteltävässä asiassa. Siten komissiolla ei ollut aihetta hyväksyä tukea eikä Espanjan kuningaskunnalla aihetta olettaa, että tuki on hyväksytty. Tämä ilmenee selvästi myös kirjeen sanamuodosta.
138.

Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Corte d’appello di Milanon ja Bundesgerichtshofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Yhteisömallista 12.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 110 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei käsite ”moniosaisen tuotteen osa” rajoitu osiin, joiden muoto määräytyy moniosaisen tuotteen ulkoasun mukaan, vaan sillä tarkoitetaan mitä tahansa tuotetta, joka sisältyy sellaiseen toiseen tuotteeseen, jota luonnehditaan ”moniosaiseksi tuotteeksi” ja joka voidaan purkaa ja korvata toisella, ja joka on välttämätön, jotta moniosaisen tuotteen tavanomainen käyttö on mahdollista, ja joka pysyy näkyvissä tuotteen tavanomaisen käytön aikana. 2) Jotta asetuksen N:o 6/2002 110 artiklan 1 kohdassa säädettyä poikkeusta voitaisiin soveltaa, osaa on käytettävä ”moniosaisen tuotteen korjaamiseen” – mikä sulkee pois osan käytön huvin vuoksi tai pelkästään mukavuussyistä – ja ”sen alkuperäisen ulkoasun palauttamiseksi”, mikä tarkoittaa, että varaosan on oltava ulkoasultaan identtinen moniosaiseen tuotteeseen alun perin sisällytetyn osan kanssa. 3) Voidakseen vedota kyseiseen poikkeukseen moniosaisen tuotteen osan valmistajan tai myyjän on noudatettava huolellisuusvelvoitetta, joka koskee jatkokäyttäjien velvollisuutta täyttää asetuksen N:o 6/2002 110 artiklan 1 kohdassa säädetyt käyttötarkoitusta koskevat edellytykset. Huolellisuusvelvoite merkitsee yhtäältä, että valmistajan tai myyjän on ilmoitettava ostajalle siitä, että kyseiseen osaan sisältyy malli, jonka haltija se ei ole, ja että osa on tarkoitettu käytettäväksi yksinomaan kyseisessä säännöksessä vahvistettujen edellytysten mukaisesti, ja toisaalta, että valmistaja tai myyjä menettää oikeuden vedota kyseiseen poikkeukseen, jos se tiesi tai jos sillä oli riittävät perusteet tietää, ettei osaa käytetä kyseisten edellytysten mukaisesti.
63.

On myös välttämätöntä arvioida käytännön vaikutuksia, joita näin laajasta tulkinnasta seuraisi. Se antaisi kyllä jokaiselle henkilölle, joka on aiemmin tullut kohdelluksi kaltoin, oikeuden saada toissijaista suojelua silloin, kun alkuperämaassa ei ole kaltoinkohtelun uhrien käytettävissä keinoja ja menettelyjä korvauksen tai kuntoutuksen saamiseksi tai sen terveydenhuoltojärjestelmä on puutteellinen, mutta samalla laajennettaisiin huomattavasti jäsenvaltioiden velvollisuuksia toissijaisen suojelun alalla, mikä aiheuttaisi sekä menettelyllisiä että aineellisia ongelmia. Tällainen tulkinta menisi paljon pidemmälle kuin mikä oli unionin lainsäätäjän tarkoitus direktiiviä 2004/83 ja Euroopan yhteistä turvapaikkajärjestelmää hyväksyttäessä ja saattaisi lisätä kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten määrää sekä vaikeuttaa tällaisen suojelun lakkauttamista direktiivin 2004/83 16 artiklan mukaisesti tapauksissa, joissa henkilö kärsii posttraumaattisesta stressitilasta tai on vaarassa tehdä itsemurhan. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä sovelletaan myös rajoittamatta jäsenvaltioiden harkintavaltaa myöntää oleskelulupa inhimillisten syiden perusteella kyseisistä sairauksista kärsiville henkilöille.
Ajotaitoa ja ajotapaa koskevassa kokeessa käytettyjen ajoneuvojen on oltava jäljempänä lueteltujen vähimmäisvaatimusten mukaisia. Jäsenvaltiot voivat säätää ankarammista vaatimuksista tai lisävaatimuksista.

– –

C-luokka:

C-luokan ajoneuvo, jonka suurin sallittu massa on vähintään 12000 kg, pituus vähintään 8 m, leveys vähintään 2,40 m ja suurin rakenteellinen nopeus on vähintään 80 km/h; ajoneuvossa on oltava lukkiutumattomat jarrut ja vähintään 8 eteenpäinajovaihdetta ja asetuksessa (ETY) N:o 3821/85[ ( 21 )] määritellyt valvontalaitteet; kuormatilan on muodostuttava suljetusta laatikkomaisesta rakenteesta, joka on vähintään ohjaamon levyinen ja korkuinen; ajoneuvon todellisen kokonaismassan on oltava vähintään 10000 kg.

– –

C1-luokka:

C1-luokan ajoneuvot, joiden suurin sallittu massa on vähintään 4000 kg, pituus on vähintään 5 m ja suurin rakenteellinen nopeus vähintään 80 km/h; ajoneuvossa on oltava lukkiutumattomat jarrut ja asetuksessa – – N:o 3821/85 määritellyt valvontalaitteet; kuormatilan on muodostuttava suljetusta laatikkomaisesta rakenteesta, joka on vähintään ohjaamon levyinen ja korkuinen.

– –

D-luokka:

D-luokan ajoneuvo, jonka pituus on vähintään 10 m, leveys vähintään 2,40 m ja suurin rakenteellinen nopeus on vähintään 80 km/h; ajoneuvossa on oltava lukkiutumattomat jarrut ja asetuksessa – – N:o 3821/85 määritellyt valvontalaitteet.

– –

D1-luokka:

D1-luokan ajoneuvo, jonka suurin sallittu massa on vähintään 4000 kg, pituus on vähintään 5 m ja suurin rakenteellinen nopeus vähintään 80 km/h; ajoneuvossa on oltava lukkiutumattomat jarrut ja asetuksessa – – N:o 3821/85 määritellyt valvontalaitteet.”
68.

Tässä yhteydessä on riittävää korostaa, että pelkästään se, että tavaramerkin haltija sietää sitä, että valtioon, jossa sen tavaramerkkiä suojellaan, tuodaan tuotteita, jotka on varustettu samalla tavaramerkillä ja jotka ovat peräisin jostain muusta jäsenvaltiosta, jossa kolmas osapuoli on saattanut ne markkinoille ilman sen suostumusta, ei anna mahdollisuutta katsoa, että kyseinen haltija olisi implisiittisesti luopunut vastustamasta samaa alkuperää olevien tuotteiden tuontia toiseen jäsenvaltioon, jossa sillä on rinnakkaisia oikeuksia. Kuten olen jo todennut tämän ratkaisuehdotuksen 36 kohdassa, yhtäältä näet tavaramerkin haltijan vaikeneminen tai passiivinen asenne ei lähtökohtaisesti riitä, jotta voitaisiin olettaa sen suostuneen samalla tai sekaannusta aiheuttavalla tavaramerkillä varustettujen tuotteiden saattamiseen markkinoille. Tämä pätee erityisesti silloin, jos tällaiseen asenteeseen vedotaan, kuten Red Paralela tekee, tietyltä alueelta peräisin olevan rinnakkaistuonnin yleisen vapauttamisen tukemiseksi. Toisaalta on niin, kuten olen myös edellä tämän ratkaisuehdotuksen 37 kohdassa esittänyt, että tavaramerkkiin perustuvat oikeudet ovat sammuneet haltijan hiljaisen tai nimenomaisen suostumuksen vuoksi vain niiden tuotteiden osalta, joiden osalta tämä suostumus on annettu. Huomautan lopuksi sivumennen, että vaikka Schweppes on luopunut käyttämästä oikeuksiaan vastustaakseen Yhdistyneestä kuningaskunnasta peräisin olevaa rinnakkaistuontia tietyillä alueilla, joilla sen tavaramerkit on rekisteröity, tämä ei näytä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamien tietojen perusteella olevan järjestelmällistä toimintaa vaan koskee ainoastaan internetin muodostamaa jakelukanavaa.
46.

Asetetun tarkoituksen osalta on todettava, että kun otetaan huomioon asiayhteys, jossa Sernam 2 ‑päätös tehtiin, on ilmeistä, kuten unionin yleinen tuomioistuin on muistuttanut, että se on kilpailun vääristymisen estäminen. ( 51 ) Sernam 2 ‑päätöksen 3 artiklassa tarkastellut kaksi skenaariota on selvästi ajateltu toistensa vaihtoehdoiksi, minkä perusteella komissio katsoi selvästi molempien vaihtoehtojen vastaavan toisiaan tarkoituksensa ja vaikutustensa puolesta, jotta vapaan kilpailun mukainen tilanne voidaan palauttaa. Sernam 2 ‑päätöksen 3 artiklan 1 kohdassa asetettu tavoite käy kuitenkin yksiselitteisesti ilmi mainitun päätöksen 200 perustelukappaleesta ja sitä seuraavista perustelukappaleista. Niissä muistutetaan lähinnä, että Sernam on saanut tukea, joka ei ole ollut alkuperäisen rakenneuudistussuunnitelman mukaista. Näin ollen komissio on tätä kilpailun vääristymistä lieventääkseen määrännyt ”vastasuoritteita” ( 52 ) ja vaatii, että Sernam lopettaa toimintansa markkinoilla, joilla on ylikapasiteettia, Sernam 2 ‑päätöksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetyin ehdoin. ( 53 ) On loogista, että toisessa skenaariossa asetettu tavoite on täysin samanlainen. Toistan, että mainitun päätöksen 217 perustelukappale on keskeinen tekijä päätöksen tarkoituksen ymmärtämisessä, koska siinä selitetään, miksi ensimmäisen skenaarion toteuttamisen yhteydessä vaadittavia ”vastasuoritteita” ei enää edellytetä silloin, kun varat myydään yhtenä kokonaisuutena. Tässä tapauksessa nimittäin komissio katsoo, että ”Sernam ei enää toimisi nykyisessä oikeudellisessa muodossaan ja luovuttaisi markkinaosuutensa riippumattomalle ostajalle (joka voisi tosiasiallisesti jatkaa toimintaansa Sernamin varoin)”. ( 54 ) Kuten unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti huomauttanut, tämä perustelukappale ”kuuluu samaan kilpailun vääristymisen estämistä käsittelevään osaan kuin – – 200 ja 208–211 perustelukappaleet”. ( 55 ) Tämän perustelukappaleen sanamuodosta ilmenee myös selvästi – ja päinvastoin kuin valittaja väittää –, että komission tarkoituksena oli, että riippumaton ostaja ottaa toiminnan haltuunsa ja jatkaa sitä omaan lukuunsa ja Sernam lopettaa tosiasiallisesti toimintansa markkinoilla kyseisen ostajan hyväksi.