ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 18.1.2021 – Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL) ja Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) v. Ryanair DAC

(Asia C-33/21)

(2021/C 110/26)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte suprema di cassazione

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL) ja Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Vastapuoli: Ryanair DAC

Ennakkoratkaisukysymykset

Voidaanko [asetuksen N:o 1408/71, (1) sellaisena kuin se on muutettuna] 14 artiklan 2 kohdan a alakohdan ii alakohtaan sisältyvää käsitettä ”henkilö[, joka] pääasiallisesti työskentelee sen jäsenvaltion alueella, jossa hän asuu” tulkita analogisesti sen käsitteen kanssa, joka (siltä osin kuin kyse on oikeudellisesta yhteistyöstä siviilioikeuden, oikeuslaitoksen ja työsopimusten alalla) [asetuksen (EY) N:o 44/2001 (2)] 19 artiklan 2 kohdan a alakohdassa määritellään ”paikkakunna[ksi], missä työntekijä tavallisesti työskentelee”, niin ikään ilmailualan ja liikkuvien työntekijöiden yhteydessä (asetus (ETY) N:o 3922/91 (3)) perusteluissa mainitussa Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä esitetyllä tavalla?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71 (EYVL 1971, L 149, s. 2).

(2) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12. 2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1).

(3) Sääntöjen ja hallinnollisten menettelyjen yhdenmukaistamisesta siviili-ilmailun alalla 16.12.1991 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3922/91 (EYVL 1991, L 373, s. 4).
a)

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 123 artiklaa ja pöytäkirjan N:o 4 21 artiklaa tulkittava siten, että niissä kielletään se, että Euroopan keskuspankkijärjestelmän jäsenenä olevalla kansallisella keskuspankilla on korvausvastuu, joka sen on täytettävä omista varoistaan, sellaisten poistettujen rahoitusvälineiden entisiin haltijoihin nähden, jotka se voi poistaa käyttäen sille laissa annettua täyttä harkintavaltaa toteuttaa yleisen edun mukaisia poikkeuksellisia toimenpiteitä rahoitusjärjestelmän vakauteen kohdistuvien uhkien ehkäisemiseksi, silloin, jos rahoitusvälineiden poistamisessa ei ole noudatettu periaatetta, jonka mukaan minkään rahoitusvälineen haltijan ei pidä poikkeuksellisen toimenpiteen vuoksi joutua huonompaan tilanteeseen kuin se, jossa se olisi ollut, mikäli kyseistä toimenpidettä ei olisi toteutettu, kun jälkimmäisessä tapauksessa kansallisella keskuspankilla olisi korvausvastuu: 1) vahingosta, joka olisi ollut mahdollista ennakoida sellaisten tosiseikkojen ja olosuhteiden perusteella, jotka vallitsivat keskuspankin päätöksen tekohetkellä ja joista pankin olisi pitänyt tietää tai sen olisi pitänyt olla tietoinen, ja 2) vahingosta, joka olisi aiheutunut sellaisten henkilöiden toiminnasta, jotka ovat toimineet keskuspankin tätä toimivaltaa käyttäessään ja keskuspankin valtuuttamina mutta jotka eivät kyseisessä tilanteessa ole toimineet asiantuntijan tarkkuudella, kun otetaan huomioon ne tosiseikat ja olosuhteet, joista he olivat tienneet tai joista heidän olisi pitänyt tietää valtuutuksiensa mukaisesti.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Frankfurt am Main (Saksa) on esittänyt 13.1.2021 – JW, HD, XS v. LOT Polish Airlines

(Asia C-20/21)

(2021/C 98/12)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Frankfurt am Main

Pääasian asianosaiset

Valittajat: JW, HD, XS

Vastapuoli: LOT Polish Airlines

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 7 artiklan 1 alakohdan b alakohtaa tulkittava siten, että kun kyse on lentomatkasta, joka on varattu koko matkaa varten vahvistetulla yhtenäisellä varauksella ja joka koostuu kahdesta tai useammasta osuudesta, kyseisessä säännöksessä tarkoitettu velvoitteen täyttämispaikka voi olla myös lennon ensimmäisen osuuden määräpaikka, kun kuljetusten suorittajina näillä osuuksilla on kaksi eri lentoliikenteen harjoittajaa ja asetuksen (EY) N:o 261/2004 (2) nojalla nostetun korvauskanteen perusteena on lennon ensimmäisen osuuden myöhästyminen ja kanne kohdistuu lennon ensimmäisen osuuden suorittaneeseen lentoliikenteen harjoittajaan?

(1) EUVL 2012, L 351, s. 1.

(2) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).
C 79/25

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 28.12.2020 – Paget Approbois SAS v. Depeyre entreprises SARL, Alpha Insurance A/S ja Alpha Insurance A/S v. Paget Approbois SAS ja Depeyre entreprises SARL

(Asia C-724/20)

(2021/C 79/31)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Paget Approbois SAS ja Alpha Insurance A/S

Vastapuolet: Depeyre entreprises SARL, Alpha Insurance A/S ja Paget Approbois SAS

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 25.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/138/EY (1) (Solvenssi II) 292 artiklaa tulkittava siten, että vireillä oleva oikeudenkäynti, jonka vahinkovakuutuksen perustuvaa vakuutuskorvausta hakeva velkoja on saattanut vireille jäsenvaltion tuomioistuimessa saadakseen kyseisen korvauksen vakuutusyritykseltä, joka on toisessa jäsenvaltiossa aloitetun likvidaatiomenettelyn kohteena, koskee kyseisessä direktiivissä tarkoitettua menettelyn alaista vakuutusyrityksen omaisuutta tai oikeutta?

2) Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, säännelläänkö sen jäsenvaltion lailla, jossa oikeudenkäynti on vireillä, kaikkia likvidaatiomenettelyn vaikutuksia kyseiseen oikeudenkäyntiin? Onko sitä sovellettava erityisesti siltä osin kuin siinä — säädetään, että tällaisen menettelyn aloittaminen keskeyttää vireillä olevan oikeudenkäynnin — asetetaan oikeudenkäynnin jatkamisen edellytykseksi se, että velkoja ilmoittaa vakuutuskorvaussaatavansa saatavaluetteloon ja että likvidaatiomenettelyn täytäntöönpanosta vastaavat elimet haastetaan oikeudenkäyntiin — kielletään täysin vakuutuskorvauksen määrääminen maksettavaksi, koska oikeutta korvauksen saamiseen ei voida enää todeta eikä korvauksen määrää vahvistaa?

(1) EUVL 2009, L 335, s. 1.
2)

Onko asetuksen N:o 650/2012 75 artiklaa, luettuna yhdessä saman asetuksen 22 artiklan kanssa, tulkittava siten, että kun jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä tehdyssä kahdenvälisessä sopimuksessa ei säännellä perintöasioissa sovellettavan lain valintaa mutta määritellään perintöasioissa sovellettava laki, tällaisen kolmannen maan kansalainen, joka asuu jäsenvaltiossa, jota kyseinen kahdenvälinen sopimus sitoo, voi valita sovellettavan lain? Ja erityisesti: — onko kolmannen maan kanssa tehdyssä kahdenvälisessä sopimuksessa nimenomaisesti suljettava pois tietyn lain valinta eikä pelkästään säänneltävä perintöstatuuttia käyttäen objektiivisia liittymäperusteita, jotta voitaisiin katsoa, että sopimuksen määräyksillä on etusija asetuksen N:o 650/2012 22 artiklaan nähden? — onko vapaus valita perintölaki ja yhtenäistää sovellettava laki suorittamalla lain valinta – ainakin unionin lainsäätäjän asetuksen N:o 650/2012 22 artiklassa määrittelemissä rajoissa – periaate, joka on Euroopan unionissa siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvan oikeudellisen yhteistyön taustalla ja jota ei voida ohittaa edes silloin, kun sovelletaan asetukseen N:o 650/2012 nähden ensisijaisia, kolmansien maiden kanssa tehtyjä kahdenvälisiä sopimuksia?
2)

Onko tuuliturbiininosien toimittajalle osoitettua veloitusilmoitusta, jossa on kyse näiden osien ostajalle asiaankuuluvan takuuajan aikana aiheutuneiden kustannusten korvaamisesta, kun näihin kustannuksiin on liittynyt osien vaihtamista uusiin (tavarantoimittajan tavaroiden uusia maahantuonteja, joista on kannettu arvonlisävero ja saatu vähennysoikeus) sekä tämän edellyttämiä järjestelyjä (arvonlisäverollisten palveluiden hankkimista kolmansilta) kyseisen ostajan (joka kuuluu samaan konserniin kuin myyjä, jonka kotipaikka on kolmannessa maassa) tarjotessa kolmansille tuulipuiston pystytyspalveluita, pidettävä pelkkänä kustannusten edelleenveloittamisena ja siten arvonlisäverosta vapautettuna vai pikemmin vastikkeellisena palvelusuorituksena, josta on kannettava vero?
4)

Onko SEU 19 artiklaa, tulkittuna yhdessä SEUT 267 artiklan sekä oikeutta saada asiansa aiemmin lailla perustetun tuomioistuimen käsiteltäväksi koskevan yleisen periaatteen kanssa, tulkittava siten, että jäsenvaltion ylimmän oikeusasteen tuomioistuin on hylättävä pyyntö sellaisen asian käsittelyn siirtämisestä, jossa se on esittänyt ennakkoratkaisukysymyksen unionin tuomioistuimelle, jos tällaisen pyynnön on esittänyt henkilö, joka on nimitetty tuomarin virkaan kansallisen lainsäädännön perusteella ja olosuhteissa, jotka johtavat sellaisen tuomioistuimen muodostumiseen, joka ei täytä riippumattomuuden ja puolueettomuuden vaatimuksia ja joka ei ole lailla perustettu tuomioistuin, ilman tarvetta odottaa ennakkoratkaisuasiassa C-508/19 tai 19.11.2009 annetussa unionin tuomioistuimen tuomiossa AK ym., C-585/18, C-624/18 ja C-625/18, tarkoitetun menettelyn päättymistä?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi eli jos pakkovuokraukseen perustuva maanvuokraus on vapautettu arvonlisäverosta ja maanvuokraus on siten kaikissa muissa tapauksissa arvonlisäveron alaista, eikö tällainen vapautus ole vastoin arvonlisäveron neutraalisuuden periaatetta, joka on yksi yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY periaatteista?
4)

Jos vastauksena edellisiin kysymyksiin on, että ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on kansainvälinen toimivalta ratkaista riita-asia: a) Onko sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 17.6.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 593/2008 (2) (jäljempänä Rooma I -asetus) 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ammattitoiminnan käsitteeseen sisältyy työsuhteessa tehtävä palkkatyö? b) Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko Rooma I -asetuksen 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että vakuusilmoitus, jonka perusteella oikeushenkilö vastaa työntekijään nähden suoraan kolmannen kanssa tehdystä työsopimuksesta johtuvista vaatimuksista, on sopimus, jonka työntekijä on tehnyt sellaista tarkoitusta varten, jota voidaan pitää hänen ammattitoimintaansa liittyvänä?
1)

Onko asetuksen (EU) 2016/679 (1) (jäljempänä yleinen tietosuoja-asetus) 38 artiklan 3 kohdan toista virkettä tulkittava siten, että se on esteenä käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan liittovaltion tietosuojalain (Bundesdatenschutzgesetz, jäljempänä BDSG) 38 §:n 1 ja 2 momentin, luettuina yhdessä 6 §:n 4 momentin toisen virkkeen kanssa, kaltaisille kansallisille säännöksille, joiden mukaan tietosuojavastaavan työsuhteen tavanomainen irtisanominen rekisterinpitäjän, joka on hänen työnantajansa, toimesta on kiellettyä riippumatta siitä, tapahtuuko irtisanominen sen vuoksi, että tietosuojavastaava on hoitanut tehtäviään? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
—

kumoaa asetusten (EY) N:o 1071/2009, (EY) N:o 1072/2009 ja (EU) N:o 1024/2012 muuttamisesta niiden mukauttamiseksi maantieliikenteen alan kehitykseen 15.7.2020 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2020/1055 (1) 1 artiklan 3 kohdan siltä osin kuin siinä muutetaan asetuksen N:o 1071/2009 5 artiklan 1 kohta. Toissijaisesti, jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei tämä ole mahdollista, sitä pyydetään kumoamaan 1 artiklan 3 kohta kokonaisuudessaan
2.

Asetuksen 2020/1054 1 artiklan 6 kohdan d alakohdalla, jossa säädetään kuljetusyritysten velvollisuudesta huolehtia siitä, että kuljettajat palaavat asuinpaikkaansa tai työnantajan toimipisteeseen neljän viikon välein, rikotaan: 2.1. SEUT 45 artiklaa, koska kuljettajille asetetulla velvollisuudella palata asuinpaikkaansa tai työnantajan toimipisteeseen ilman, että heillä on mahdollisuutta valita itse, missä he aikovat viettää lepoaikansa, loukataan heidän vapaata liikkuvuuttaan työntekijöinä. 2.2. SEUT 26 artiklaa ja syrjintäkiellon periaatetta, koska kanteen kohteena olevalla säännöksellä rajoitetaan työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ja syrjitään unionin reuna-alueen jäsenvaltioissa toimivien kuljetusyritysten työntekijöitä asettamalla heille velvollisuus palata asuinpaikkaansa tai työnantajan toimipisteeseen lepoaikoja varten, koska näiden työntekijöiden on matkustettava huomattavan pitkiä matkoja ja he menettävät paljon enemmän aikaa kuin unionin keskellä ja sen lähellä sijaitsevissa jäsenvaltioissa toimivien kuljetusyritysten kuljettajat; unionin reuna-alueen jäsenvaltioissa toimivat kuljetusyritykset ovat työntekijöiden paluuta koskevan säännöksen toteuttamisen osalta epäedullisemmassa tilanteessa verrattuna sisämarkkinoilla toimivien muiden yritysten tilanteeseen. 2.3. EUT-sopimuksen 3 artiklan 3 kohtaa, SEUT 11 ja SEUT 119 artiklaa ja unionin ympäristö- ja ilmastonmuutospolitiikkaa, koska velvollisuudella huolehtia siitä, että kuljettajat palaavat takaisin neljän viikon välein, lisätään keinotekoisesti liikennettä unionin teillä, samoin kuin tyhjillä kuljetusajoneuvoilla palaavien kuljettajien määrää, muiden järjestettyjen kuljetusten määrää, polttoaineen kulutusta ja hiilidioksidipäästöjä ympäristöön. 2.4. Suhteellisuusperiaatetta, koska tässä säännöksessä säädetty velvollisuus palata säännöllisin väliajoin on toimi, joka ei selvästikään ole oikeassa suhteessa eikä asianmukainen ilmoitetun tavoitteen eli työntekijöiden lepo-olosuhteiden parantamisen saavuttamiseen.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Nürnberg (Saksa) on esittänyt 29.9.2020 – RightNow GmbH v. Wizz Air

(Asia C-469/20)

(2021/C 9/11)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Nürnberg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: RightNow GmbH

Vastaaja: Wizz Air

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ammattimaisesti lentoliikennettä harjoittavan toimijan yleisiin sopimusehtoihin sisältyvä lauseke, jota ei ole erikseen neuvoteltu ja jonka perusteella matkustajana olevan kuluttajan kanssa sähköisesti tehtyyn sopimukseen sovelletaan sen jäsenvaltion oikeutta, jossa lentoliikenteen harjoittajan kotipaikka on, eikä tämä ole identtinen matkustajana olevan kuluttajan asuinpaikan oikeuden kanssa, on kohtuuton, koska kyseisessä lausekkeessa kuluttajaa johdetaan harhaan, sillä hänelle jätetään ilmoittamatta, että sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma I) 17.6.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 593/2008 (2) 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun muun lain valitseminen on vain rajoitetusti mahdollista ja ettei sovellettavaksi saada valita mitä tahansa lakia vaan ainoastaan Rooma I-asetuksen 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa mainitut lait?

Unionin tuomioistuimen presidentin 12.11.2020 antamalla määräyksellä asia on poistettu tuomioistuimen rekisteristä.

(1) EYVL 1993, L 95, s. 29.

(2) EUVL 2008, L 177, s. 6.
C 443/4

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Wien (Itävalta) on esittänyt 31.8.2020 – Österreichische Apothekerkammer v. HA

(Asia C-407/20)

(2020/C 443/05)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Wien

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Österreichische Apothekerkammer

Vastaaja: HA

Ennakkoratkaisukysymys

Onko SEUT 36 artiklaa tulkittava siten, että sellainen kansallinen postimyyntikielto, joka koskee HIV-tartunnan toteamiseksi in vitro -diagnostiikkaan tarkoitettuja lääkinnällisiä laitteita, joita voidaan käyttää kotiympäristössä valmistajan määrittelemän käyttötarkoituksen mukaan, ja joka on SEUT 34 artiklassa tarkoitettu vaikutukseltaan vastaava toimenpide, on perusteltu ihmisten terveyden ja elämän suojeluun liittyvistä syistä?
1)

Onko SEUT 20 ja SEUT 21 artiklaa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7, 24 ja 45 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että Bulgarian hallintoviranomaiset kieltäytyvät antamasta lapselle bulgarialaista syntymätodistusta sillä perusteella, että kantaja ei suostu kertomaan viranomaisille, kumpi lapsen äideistä on hänen biologinen äitinsä, kun Bulgarian hallintoviranomaisilta on haettu syntymätodistusta sellaiselle toisessa EU-jäsenvaltiossa syntyneelle lapselle, joka on Bulgarian kansalainen ja jonka syntymästä on todistuksena espanjalainen syntymätodistus, johon on merkitty kaksi naispuolista henkilöä lapsen äideiksi ilmoittamatta tarkemmin, onko toinen heistä – ja jos on, kumpi – lapsen biologinen äiti?
3)

Voidaanko periaatteita, jotka unionin tuomioistuin on vahvistanut 5.9.2019 annetussa tuomiossa Lombardi (C-333/18), 5.4.2016 annetussa tuomiossa PFE (C-689/13) ja 4.7.2013 annetussa tuomiossa Fastweb (C-100/12) direktiivin 89/665/ETY (1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2007/66/EY (2), 1 artiklan 1 ja 3 kohdan sekä 2 artiklan 1 kohdan osalta, soveltaa pääasiassa esillä olevassa tilanteessa, jossa yksi kilpailevista yrityksistä riitauttaa sekä poissulkemisensa tarjouskilpailumenettelystä että toisen yrityksen valinnan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi ja jossa Consiglio di Stato tutkii aineellisesti vain yhden valitusperusteen, jolla poissuljettu yritys riitauttaa teknisen tarjouksensa saaman pistemäärän jäämisen alle vaadittavan vähimmäismäärän, ja tutkii ensisijaisesti hankintaviranomaisen ja sopimuspuoleksi valitun yrityksen tekemät liitännäisvalitukset ja hyväksyy ne mutta toteaa sellaisiksi, ettei niitä voida ottaa tutkittavaksi (ja jättää tutkimatta aineellisesti) päävalituksen muut perusteet, joilla riitautetaan tarjouskilpailun tulos muista syistä (kuten tarjousten arviointia koskevien, tarjouspyyntöasiakirjoissa esitettyjen perusteiden epämääräisyyden, pisteidenantoa koskevien perustelujen puuttumisen sekä valintalautakunnan lainvastainen nimittämisen ja kokoonpanon vuoksi) sellaisen kansallisen oikeuskäytännön perusteella, jonka mukaan yrityksellä, joka on suljettu pois tarjouskilpailusta, ei ole oikeutta esittää vaatimuksia, joilla se pyrkii riitauttamaan kilpailevan yrityksen valinnan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi, myös vaatimalla tarjouskilpailumenettelyn kumoamista, kun on arvioitava, onko unionin oikeuden kanssa yhteensopivaa se, että yritykseltä evätään oikeus saattaa tuomioistuimen tutkittavaksi kaikki ne syyt, joiden perusteella se riitauttaa tarjouskilpailun tuloksen, silloin, kun kyseisen yrityksen poissulkemista ei ole vahvistettu lopullisesti ja jokainen kilpailija voi vedota samankaltaiseen oikeutettuun etuun muiden kilpailijoiden tekemien tarjousten poissulkemiseksi, mikä voi johtaa siihen, että hankintaviranomainen ei voi valita sääntöjenmukaista tarjousta ja se joutuu aloittamaan uuden hankintamenettelyn, johon kaikki tarjoajat voivat osallistua?
2)

Jos näin on, onko kysymyksessä 1 mainittua säännöstä tulkittava siten, että sitä on sovellettava kansalliseen säännöstöön, jonka mukaan tekijällä on oikeus kohtuulliseen korvaukseen (tallennusvälineeseen perustuva korvaus), — jos teoksesta (joka on lähetetty yleisradion kautta, asetettu saataville julkisesti tai tallennettu kaupallisessa tarkoituksessa valmistetulle tallennusvälineelle) on sen luonteen vuoksi odotettava, että siitä valmistetaan kappaleita henkilökohtaiseen tai yksityiseen käyttöön tallentamalla se ”mille tahansa tallennusvälineelle, jotka soveltuvat tällaiseen kappaleen valmistamiseen ja joka saatetaan markkinoille kyseisessä jäsenvaltiossa kaupallisessa tarkoituksessa”, — ja jos tässä yhteydessä käytetään kysymyksessä 1 kuvattua tallennusmenetelmää?
2)

Onko yhdeksän päivää ennen matkan alkua tehtyä ilmoitusta lennon lähtöajan klo 13.20 (paikallista aikaa) lykkäämisestä saman päivän lähtöajaksi klo 16.10 (paikallista aikaa) pidettävä asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna uudelleenreititystä koskevana tarjouksena, ja jos näin on, onko sen täytettävä asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 8 artiklan 1 kohdassa vahvistetut edellytykset?
C 359/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Krajský soud v Brně (Tšekki) on esittänyt 20.8.2020 – ELVOSPOL s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství

(Asia C-398/20)

(2020/C 359/12)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Krajský soud v Brně

Pääasian asianosaiset

Valittaja: ELVOSPOL s.r.o.

Vastapuoli: Odvolací finanční ředitelství

Ennakkoratkaisukysymys

Onko sellainen kansallisen säännöstö ristiriidassa yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 90 artiklan tarkoituksen kanssa, jonka perusteella arvonlisäverovelvollinen ei saa oikaista myynteihin sisältyvän arvonlisäveron määrää sellaisen saatavan arvon perusteella, joka on syntynyt vähemmän kuin kuukautta ennen tuomioistuimen verovelvollisesta tekemää konkurssiinasettamispäätöstä, jos velvollisuus arvonlisäveron maksamiseen on syntynyt sellaiselle toiselle verovelvolliselle suoritetun verollisen liiketoimen yhteydessä, joka on laiminlyönyt maksut osittain tai kokonaan?

(1) EUVL 2006, L 347, s. 1.
b)

Jos 1a kohdan kysymyksiin vastataan myöntävästi: Onko direktiivin 2003/86/EY 16 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä sen 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan ja 2 artiklan f alakohdan kanssa, tulkittava siten, että jäsenvaltio, jonka oikeussääntöjen mukaan vanhempien (johdettu) oleskeluoikeus on voimassa vain lapsen täysi-ikäisyyteen asti, voi hylätä vielä kolmannessa maassa oleskelevien vanhempien perheenyhdistämistä varten tekemän maahantuloa ja maassaoleskelua koskevan hakemuksen, jos pakolainen on tullut täysi-ikäiseksi ennen kuin hakemuksesta, joka on jätetty kolmen kuukauden kuluessa pakolaisaseman myöntämisestä, on tehty lopullinen päätös viranomais- tai tuomioistuinmenettelyssä?