FI Euroopan unionin virallinen lehti C 330/2

Valitus, jonka Cryo-Save AG on tehnyt 31.5.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-239/15, Cryo-Save v. EUIPO, 23.3.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-327/17 P)

(2017/C 330/03)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Cryo-Save AG (edustaja: C. Onken, Rechtsanwältin)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG

Vaatimukset

— unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-239/15 23.3.2017 antama tuomio on kumottava

— ensimmäisen oikeusasteen vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja esittää yhden valitusperusteen, jonka mukaan on rikottu yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) 64 artiklan 1 kohtaa, yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 (2) 50 säännön 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 207/2009 56 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 2868/95 37 ja 39 säännön kanssa, ja asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohtaa. Valittajan mielestä rikkominen johtuu siitä, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, etteivät kantajan, joka on valittajana tässä menettelyssä, ensimmäisen kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyneet.

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan hakemus kantajan EU-tavaramerkin toteamisesta menetetyksi oli jätettävä tutkimatta. Kantajan mielestä mainitulla hakemuksella ei asetuksen N:o 207/2009 56 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 2868/95 37 säännön b alakohdan iv alakohdan vastaisesti ollut riittäviä perusteita.

Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kantajan ensimmäinen kanneperuste oli jätettävä tutkimatta, koska valituslautakunnassa pidetyssä menettelyssä kantaja ei ollut vedonnut mihinkään asetuksen N:o 207/2009 56 artiklan 2 kohdassa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 2868/95 37 säännön b alakohdan iv alakohdan kanssa, säädettyjen muotovaatimusten rikkomiseen, valituksen arviointi rajoittui tosiasiallisen käytön arviointiin eikä valituslautakunta siis ollut velvollinen tutkimaan kysymystä menettämisvaatimuksen asianmukaisuudesta. Ensimmäisen kanneperusteen tutkiminen unionin yleisessä tuomioistuimessa olisi tämän mielestä merkinnyt valituslautakunnan tutkimien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen asiayhteyden laajentamista.

Valittaja väittää päinvastoin, että menettämishakemuksen tutkittavaksi ottaminen on asiaratkaisun edellytys, joka vastaajan on tutkittava viran puolesta menettelyn jokaisessa vaiheessa (asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohdan ensimmäinen virke, asetuksen N:o 2868/95 39 säännön 1 kohta ja 40 säännön 1 kohdan toinen virke, asetuksen N:o 207/2009 64 artiklan 1 kohta, asetuksen N:o 2868/95 50 säännön 1 kohta). On siis merkityksetöntä, vetosiko kantaja valituslautakunnassa nimenomaisesti kysymykseen menettämishakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisestä.

Lisäksi valittaja väittää, että EUIPO:n mitättömyysosasto tutki viran puolesta menettämishakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen ja totesi nimenomaisesti, että asetuksen N:o 207/2009 56 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 2868/95 37 säännön edellytykset täyttyivät. Valittajan mielestä unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tunnustettu toiminnallisen jatkuvuuden periaate edellyttää, että valituslautakunta tutkii kattavasti mitättömyysosaston päätöksen, mukaan lukien arvioinnin menettämishakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisestä. Valittaja vetoaa käsityksensä tueksi muun muassa unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joka perustuu 23.9.2003 annettuun tuomioon KLEENCARE, (3) T-308/01, 24–26, 28, 29 ja 32 kohta ja 1.2.2005 annettuun tuomioon HOOLIGAN, (4) T-57/03, 22 ja 25 kohta.

Lopuksi valittaja väittää riitauttaneensa kattavasti, vaikkakin eri sanamuodoin, menettämishakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen sekä mitättömyysosastossa pidetyssä menettelyssä että valituslautakunnassa.

Kaikilla kolmella edellä mainitulla perusteella kysymys menettämishakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisestä oli valituslautakunnassa pidetyssä menettelyssä osa tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen asiayhteyttä. Menettämishakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen tutkiminen unionin yleisessä tuomioistuimessa ei olisi ylittänyt kyseistä asiayhteyttä. Tältä osin menettämishakemuksen tutkimatta jättämisen riitauttaminen eroaa vetoamisesta uusiin menettämis- tai mitättömyysperusteisiin tai myöhässä esitetystä pyynnöstä esittää näyttöä aikaisemman tavaramerkin tosiasiallisesta käytöstä.

(1) EUVL 2009, L 78, s. 1.

(2) EYVL 1995, L 303, s. 1.

(3) EU:T:2003:241.

(4) EU:T:2005:29.