YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

5 päivänä marraskuuta 1997

Asia T-12/97

Anna Barnett

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohta”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-863

Aihe:

Kanne, jolla vaaditaan kumottavaksi komission 9.10.1996 tekemä päätös, jolla hylättiin hakemus, joka koski kantajan palkkaluokkaan sijoittamisesta 14.5.1996 tehdyn päätöksen uudelleen käsittelyä.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja sai vuonna 1981 Oxfordin yliopiston myöntämän diplomin ”Philosophy and Modern Languages — French”. Vuoden 1981 syyskuusta vuoden 1994 joulukuuhun kantaja työskenteli useissa ministeriöissä Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Kantaja on läpäissyt Euroopan parlamentin vuonna 1993 järjestämän kilpailun PE/60/A.

Komissio julkaisi 20.6.1995 avointa virkaa koskevan ilmoituksen COM/1775/95, joka koski palkkaluokkaan A 8/A 4 kuuluvaa virkaa ympäristöstä, ydinturvallisuudesta ja pelastuspalveluista vastaavan pääosaston (PO XI) ympäristön laatua ja luonnonvaroja käsittelevän osaston D vesiensuojelusta, maaperänsuojelusta ja maanviljelystä vastaavassa yksikössä nro 1 (yksikkö XI.D.l).

Nimittävä viranomainen päätti 14.5.1996 nimittää kantajan koeajalla olevaksi hallintovirkamieheksi ilmoituksessa tarkoitettuun virkaan palkkaluokkaan A 7 palkkatasolle 3.

Kantaja teki 2.8.1996 Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan perusteella tästä päätöksestä valituksen, jossa hän vaati, että hänet sijoitetaan palkkaluokkaan A 6.

Kantaja nimitettiin virkaansa pysyvästi nimittävän viranomaisen 4.9.1996 tekemällä päätöksellä.

Komissio hylkäsi 9.10.1996 tekemällään päätöksellä 2.8.1996 tehdyn valituksen (jäljempänä kanteen kohteena oleva päätös).

Pääasia

Kantaja vetoaa kanteensa tueksi yhteen kanneperusteeseen, joka todellisuudessa jakaantuu kahdeksi eri kanneperusteeksi, joista ensimmäinen koskee henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan ja toinen henkilöstösääntöjen 32 artiklan rikkomista.

Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan rikkomista koskeva kanneperuste

On syytä tarkastella ensiksi kanneperusteen toista osaa, joka koskee sitä, että komissio on kantajan mukaan hylännyt perusteettomasti valitukseen sisältyneen palkkaluokkaan uudelleen sijoittamista koskevan vaatimuksen (44 kohta).

Hallinnolle annettua oikeutta nimittää juuri palvelukseen otettu virkamies peruspalkkaryhmiä ja keskitason palkkaryhmiä korkeampaan palkkaluokkaan on pidettävä poikkeuksena palkkaluokkiin sijoittamista koskevista yleisistä säännöistä (47 kohta).

Viittaukset: asia 219/84. Powell v. komissio, 21.1.1987 (Kok. 1987, s. 339, 8 kohta).

Vaikka nimittävällä viranomaisella ei ole yleistä velvollisuutta juuri palvelukseen otetun virkamiehen nimittämisen yhteydessä tutkia jokaisessa tapauksessa sitä, onko henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaa sovellettava, eikä myöskään velvollisuutta perustella päätöstä olla soveltamatta kyseistä säännöstä, nimittävällä viranomaisella on kuitenkin velvollisuus erityisten seikkojen ilmetessä, kuten hakijan poikkeuksellisen pätevyyden vuoksi, konkreettisesti harkita, onko kyseistä säännöstä mahdollisesti sovellettava (48 ja 49 kohta).

Viittaukset: asia T-17/95, Alexopoulouv. komissio, 5.10.1995 (Kok. H. 1995, s. II-683,20 ja 21 kohta).

Tällaista pätevyyttä ei ole arvioitava suhteessa väestöön kokonaisuudessaan vaan suhteessa kilpailun läpäisseiden henkilöiden keskimääräiseen pätevyyteen; nämä henkilöt muodostavat jo henkilöstösääntöjen 27 artiklan mukaisesti hyvin tiukasti valitun henkilöryhmän. Henkilöllä ei tietyn ammatillisen kokemuksensa perusteella ole oikeutta tulla nimitetyksi tietyn palkkaryhmän korkeampaan palkkaluokkaan (50 kohta).

Viittaukset: asia C-298/93P, Klinke v. yhteisöjen tuomioistuin, 29.6.1994 (Kok. 1994, s. I-3009, 30 kohta) ja em. asia Alexopoulou v. komissio, 20 kohta.

Koska yhteisön virkaa hakevien henkilöiden ammatillinen kokemus ja kunkin täytettävän viran erityiset tarpeet vaihtelevat suuresti, henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan mukainen palkkaluokkaan sijoittamista koskeva päätös kuuluu nimittävän viranomaisen hyvin laajaan harkintavaltaan (51 kohta).

Viittaukset: em. asia Klinke v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomion 31 kohta ja em. asia Alexopoulou v. komissio, 19 ja 21 kohta.

Nyt esillä olevassa asiassa on todettava, että kantajan valituksen saatuaan komissio on harkinnut henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan mahdollista soveltamista kantajaan. Komissio päätti kanteen kohteena olevalla päätöksellä hylätä palkkaluokkaan uudelleen sijoittamista koskevan vaatimuksen (52 kohta).

Tuomioistuimen harjoittama valvonta ei voi korvata nimittävän viranomaisen harkintaa, vaan siinä on rajoituttava käsittelemään kysymystä siitä, onko nimittävä viranomainen käyttänyt harkintavaltaansa selvästi virheellisesti. Nyt esillä olevassa asiassa kantaja ei ole toimittanut mitään tietoja, joiden perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voisi katsoa tilanteen olevan tämä (53 kohta).

Viittaukset: em. asia Klinke v. yhteisöjen tuomioistuin, 31 kohta.

Yksikön väitettyjen erityisten tarpeiden osalta on todettava, että Euroopan unionin toimielimillä on jo luonteensa vuoksi monia erityisiä tarpeita (kielitaito useissa kielissä, erikoistuminen eri aloihin jne.). Kyseistä avointa virkaa koskevan ilmoituksen osalta ei ole näytetty toteen, että yksikön erityinen tarve olisi edellyttänyt erityisen pätevän henkilön palvelukseen ottamista asiassa Alexopoulou annetussa tuomiossa tarkoitetulla tavalla (54 ja 55 kohta).

Näin ollen nimittävällä viranomaisella oli oikeus hylätä palkkaluokkaan uudelleen sijoittamista koskeva kantajan vaatimus. Kanneperusteen toinen osa on siten hylättävä (56 kohta).

Sitä, että nimittävä viranomainen olisi jättänyt noudattamatta velvoitettaan konkreettisesti harkita henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan mahdollista soveltamista, koskevan kanneperusteen ensimmäisen osan osalta on syytä muistuttaa, että nimittävä viranomainen on todellisuudessa valituksen tekemisen jälkeen harkinnut asiaa. Näin ollen tämä kanneperusteen osa on ymmärrettävä siten, että nimittävää viranomaista arvostellaan siitä, ettei se ollut harkinnut kyseistä asiaa kantajan palvelukseen ottamisen yhteydessä (57 ja 58 kohta).

Nimittävä viranomainen on velvollinen erityisten seikkojen ilmetessä, kuten hakijan poikkeuksellisen pätevyyden vuoksi, konkreettisesti harkitsemaan, onko kyseistä säännöstä mahdollisesti sovellettava. Tällainen velvollisuus on olemassa erityisesti silloin, kun yksikön erityiset taipeet edellyttävät erityisen pätevän henkilön palvelukseen ottamista ja oikeuttavat siten henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan säännösten soveltamisen, sekä silloin, kun palvelukseen otettu henkilö on poikkeuksellisen pätevä ja kun hän pyytää, että näitä säännöksiä sovelletaan häneen (59 kohta).

Viittaukset: em. asia Alexopoulouv. komissio, 21 kohta.

On kuitenkin todettava, ettei täytettävä virka edellyttänyt erityisen pätevän henkilön palvelukseen ottamista. Lisäksi on todettava, ettei kantajalla ollut silloin, kun hänet otettiin palvelukseen, pyytänyt, että häneen sovellettaisiin henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaa. Nimittävän viranomaisen erittäin laajan harkintavaltansa perusteella tekemän toteamuksen mukaan kantaja ei ollut poikkeuksellisen pätevä. Nimittävä viranomainen ei kantajan palvelukseen ottaessaan ollut siten velvollinen konkreettisesti harkitsemaan, onko henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaa mahdollisesti sovellettava (60 kohta).

Henkilöstösääntöjen 32 artiklan rikkomista koskeva kanneperuste

Vaikka henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa ei artiklassa tarkoitetun valituksen sisällölle ja perusteluille asetetakaan edellytyksiä, vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön perustuva valitusta ja kannetta koskeva saman sisällön vaatimus edellyttää kanteen tutkimatta jättämisen uhalla, että yhteisöjen tuomioistuimille esitetty kanneperuste on jo esitetty oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, jotta nimittävällä viranomaisella on ollut mahdollisuus riittävän tarkasti tutustua valittajan riidanalaista päätöstä vastaan esittämiin perusteluihin (67 kohta).

Viittaukset: asia T-496/93, Allo.v. komissio, 8.6.1995 (Koķ. H. 1995, s. II-405, 26 kohta).

Virkamies ei voi valituksessaan vedota ainoastaan asiaa koskeviin tosiseikkoihin. Valituksesta on käytävä ilmi myös ne väitteet, joihin kantaja vetoaa riitauttamaansa päätöstä vastaan, vaikka niitä ei olisikaan ilmaistu juridista terminologiaa käyttäen (68 kohta).

Viittaukset: asia T-361/94, Weir v. komissio. 12.3.1996 (Kok. H. 1996, s. II-381, 27 kohta).

Valituksessa ei vedota nyt esillä olevaan kanneperusteeseen, eikä siihen sisälly myöskään mitään sellaista seikkaa, jonka perusteella komissio olisi voinut päätellä kantajan aikovan vedota henkilöstösääntöjen 32 artiklan rikkomiseen, vaikka komissio olisikin tulkinnut valitusta mahdollisimman laajasti (69 kohta).

Viittaukset: asia 133/88, Del Arno Martinez v. parlamentti, 14.3.1989 (Kok. 1989, s. 689, 13 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.