ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhtäältä unionin oikeuden yhtenäisen tulkinnan tarve estää sen, että tiettyä tekstiä tarkasteltaisiin erillään, ja vaatii, että sitä on epäselvässä tilanteessa tulkittava ja sovellettava muilla virallisilla kielillä laadittujen kieliversioiden valossa. Toisaalta unionin oikeuden yhtenäisen tulkinnan tarpeesta seuraa, että jos tietyn säännöksen eri kieliversiot eroavat toisistaan, kyseistä säännöstä on tulkittava sen lainsäädännön systematiikan ja tavoitteen mukaan, jonka osa se on.

Unionin oikeuden säännöksen kaikki kieliversiot ovat samalla tavoin todistusvoimaisia, ja niillä on periaatteessa sama arvo, joka ei voi vaihdella muun muassa sen mukaan, mikä on kyseessä olevaa kieltä puhuvan väestön määrä näissä jäsenvaltioissa. Jossakin kieliversiossa käytettyä unionin oikeuden säännöksen sanamuotoa ei voida käyttää tämän säännöksen ainoana tulkintaperusteena, eikä sille voida antaa tältä osin etusijaa muihin kieliversioihin nähden. Tällainen lähestymistapa ei nimittäin vastaisi unionin oikeuden yhtenäisen tulkinnan vaatimusta.

Asetuksen N:o 207/2009 60 artiklaa on tulkittava yhtenäisesti siten, että valitusmaksu on maksettava, jotta valitus katsottaisiin tehdyksi, joten maksu liittyy valitusilmoituksen jättämiseen ja se on suoritettava kahden kuukauden kuluessa valituksen kohteena olevan päätöksen tiedoksiantamisesta valitusilmoituksen jättämisen tavoin. Neljän kuukauden määräaika, joka alkaa päätöksen tiedoksiantamisesta, koskee ainoastaan valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättämistä eikä valitusmaksun maksamista.

Tämä yhtenäinen tulkinta, joka perustuu kyseisen artiklan muilla unionin virallisilla kielillä laadittuihin versioihin ja sen systematiikkaan ja tavoitteeseen, on ainoa tulkinta, joka on oikeusvarmuuden periaatteen mukainen. Määräaikojen, erityisesti valituksen tekemiselle asetetun määräajan, noudattaminen liittyy näet oikeusjärjestyksen perusteisiin, ja kaikki muut tulkinnat kuin tämä yhtenäinen tulkinta olisivat omiaan heikentämään oikeusvarmuutta.

(ks. 31 ja 34 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 15, 16 ja 23 kohta)
132

Sovellettaessa tähän tarkasteluun samaa logiikkaa kuin se, jota on noudatettu edellä 108 ja 109 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä, sen määrittämiseksi, onko kyseessä olevalla toimenpiteellä myönnetty Deutsche Postille SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua, on tutkittava, onko toimenpide johtanut siihen, että Deutsche Postin asema on parantunut verrattuna kilpaileviin yrityksiin. Tätä arvioitaessa on otettava huomioon mahdolliset Deutsche Postille eläkerahoitusta koskevan kansallisen lainsäädännön nojalla kuuluvat velvoitteet, joita sen kilpailijoilla ei ole. Aivan kuten julkisen palvelun velvoitteiden määrääminen sulkee pois sen, että korvausta, joka ei ylitä sitä, mikä on tarpeen näiden velvoitteiden täyttämisestä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, voitaisiin pitää SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna etuna, niin myös Deutsche postille julkisen vallan antamalla säädöksellä asetettu velvoite vastata kokonaan virkamiestensä eläkekustannuksista heidän eläkevakuutukseensa maksettavan osuuden sijasta sulkee pois sen, että näiden kustannusten rahoittamista voitaisiin pitää etuna, kunhan tämä rahoitus ei ylitä sitä, mikä on tarpeen sen varmistamiseksi, että Deutsche Postille asetetut velvoitteet ovat yhdenvertaiset sen kilpailijoille asetettujen velvoitteiden kanssa. Edun voidaan siis katsoa olevan kyseessä vain, jos kyseinen rahoitus ylittää tämän rajan.
138

On lisäksi huomattava, että mitä alhaisempi on vientihinta, sitä suurempi on ero normaaliarvoon nähden ja sitä korkeampi on oikaistu polkumyyntimarginaali.
91

On palautettava mieleen, että vaara mielleyhtymästä on sekaannusvaaran erityistapaus, jolle on tyypillistä, että kohdeyleisö voi pitää kyseessä olevia tavaramerkkejä saman haltijan kahtena tavaramerkkinä, vaikka se ei todennäköisesti suoraan sekoitakaan niitä (ks. tuomio 9.4.2003, Durferrit v. SMHV – Kolene (NU-TRIDE), T-224/01, Kok., EU:T:2003:107, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tämän kriteerin huomioon ottamiseksi on välttämätöntä, että mitättömyysvaatimus perustuu sellaisten useiden tavaramerkkien olemassaoloon, joiden voidaan niiden yhteisten ominaisuuksien perusteella katsoa kuuluvan samaan sarjaan tai perheeseen (tuomio 18.12.2008, Les Éditions Albert René v. SMHV, C 16/06 P, Kok., EU:C:2008:739, 101 kohta). Kuitenkin se, että kyseessä on tavaramerkkisarja tai ‑perhe, on merkityksellistä vain, jos yhteinen osatekijä on erottamiskykyinen. Näin on siksi, että jos kyseinen osatekijä on kuvaileva, se ei ole omiaan luomaan sekaannusvaaraa (ks. vastaavasti tuomio 6.7.2004, Grupo El Prado Cervera v. SMHV – Héritiers Debuschewitz (CHUFAFIT), T-117/02, Kok., EU:T:2004:208, 59 kohta).
119

Kantajan perusteluista, jotka nojautuvat laajan tunnettuuden saavuttamista, joka on osoitettava unionin olennaisessa osassa eikä jokaisessa jäsenvaltiossa, koskevassa oikeuskäytännössä asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 3 kohdan säännöksistä tehtyihin päätelmiin, unionin yleinen tuomioistuin on jo katsonut, ettei asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 3 kohtaa koskevaa oikeuskäytäntöä pidä sekoittaa siihen oikeuskäytäntöön, jolla pyritään täsmentämään, mitä tarkoittaa asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu ilmaisu ”on laajalti tunnettu” jäsenvaltiossa tai unionissa, eli edellytys, joka rekisteröidyn tavaramerkin on täytettävä saadakseen suojaa myös sellaisiin tavaroihin tai palveluihin nähden, jotka eivät ole samankaltaisia kuin ne, joita varten tavaramerkki on rekisteröity. Tässä tilanteessa ei nimittäin arvioida sitä, täyttääkö merkki ne edellytykset, jotka on asetettu merkin rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi koko unionin alueella. Kysymys on pikemminkin siitä, että estetään merkin käyttäminen, kun olemassa oleva tavaramerkki on laajalti tunnettu joko jäsenvaltiossa tai unionissa ja kun merkin käyttäminen ilman perusteltua syytä merkitsee kyseisen tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä taikka on niille haitaksi. Näin ollen unionin tuomioistuin on katsonut alueellisen tunnettuuden osalta, että laaja tunnettuus olennaisessa osassa yhteisöä riittää haetun merkin käytön kieltämiseen (edellä 84 kohdassa mainittu tuomio punaisen, mustan ja harmaan värin yhdistelmä traktoria varten, EU:T:2010:413, 47 kohta ja tuomio 29.1.2013, Germans Boada v. SMHV (Laattaleikkuri), T‑25/11, EU:T:2013:40, 70 kohta; ks. myös vastaavasti tuomio 14.9.1999, General Motors, C‑375/97, Kok., EU:C:1999:408, 28 ja 29 kohta ja tuomio 6.10.2009, PAGO International, C‑301/07, Kok., EU:C:2009:611, 27 ja 30 kohta).
42

Tässä yhteydessä on muistutettava, että asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäisen virkkeen mukaan SMHV:n on perusteltava päätöksensä. Lisäksi asetuksen N:o 2868/95 50 säännön 2 kohdan h alakohdassa määrätään, että valituslautakunnan päätöksessä on oltava perustelut. Tämän velvollisuuden ulottuvuus on sama kuin sen velvollisuuden ulottuvuus, josta määrätään SEUT 296 artiklassa. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 296 artiklassa edellytetyistä perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä riidanalaisen toimen tekijän päättely. Tällä velvollisuudella on kaksi tavoitetta, eli yhtäältä antaa asianomaisille tieto toteutettujen toimenpiteiden syistä, jotta he voisivat puolustaa oikeuksiaan, ja toisaalta antaa unionin tuomioistuimille mahdollisuus tutkia päätöksen laillisuus. Tutkittaessa sitä, täyttävätkö päätöksen perustelut nämä vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (ks. tuomio 8.3.2013, Mayer Naman v. SMHV – Daniel e Mayer (David Mayer), T‑498/10, EU:T:2013:117, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35

Oikeuskäytännön mukaan on lisäksi niin, että mitä enemmän se muoto, jonka rekisteröimistä tavaramerkiksi on haettu, muistuttaa kyseisen tavaran todennäköisintä muotoa, sitä todennäköisempää on, että kyseiseltä muodolta puuttuu erottamiskyky asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Tässä tilanteessa vain sellaisella tavaramerkillä, joka poikkeaa merkittävästi alan yleisestä käytännöstä tai tavoista ja joka voi tästä syystä täyttää keskeisen tehtävänsä alkuperän osoittajana, on asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky (ks. tuomio Monitahkoinen sähkömoottorin suoja ja vihreän monitahkoisen suojuksen kuva, edellä 31 kohta, EU:T:2010:507, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49

Ensinnäkin hän väittää, että SMHV myönsi nimenomaisesti sen ”Manual of Trade Mark Practicessa” (jäljempänä SMHV:n ohjekirja), joka on julkaistu ainoastaan englanniksi, (B osan, jonka otsikko on ”Examination”, 7.8.3.3.a kohta), että asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan i alakohdassa suojattiin ainoastaan edellä 43 kohdassa mainittuja tunnuksia. Aluksi on kuitenkin huomattava, että SMHV:n ohjekirjan ohjeita, joihin siis vedotaan, ei missään tapauksessa enää sovellettu riidanalaisen päätöksen tekopäivänä. Toiseksi ja ennen kaikkea niihin vetoaminen on tehotonta. SMHV:n ohjekirja on ainoastaan sellaisten menettelytapojen kodifikaatio, joita kyseinen virasto itse ehdottaa itselleen noudatettaviksi. Näin ollen sen ohjeita ei voida asettaa etusijalle asetuksen N:o 207/2009 säännöksiin nähden eivätkä ne voi myöskään muuttaa unionin tuomioistuinten tulkintaa kyseisistä säännöksistä. Päinvastoin ohjeita on luettava asetuksen N:o 207/2009 säännösten mukaisesti (asia T-523/10, Interkobo v. SMHV – XXXLutz Marken (my baby), tuomio 27.6.2012, 29 kohta).
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkki APRO — Kuviomerkit B-PRO by Boomerang ja sanamerkit PRO MOUNTAIN ja PRO OUTDOOR (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 27, 35, 37, 40, 41 ja 45–49 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Euroopan kemikaaliviraston (ECHA) laatima lasku, jossa vahvistetaan maksettavien saatavien tarkka määrä – Kuuluminen käsitteen soveltamisalaan

(SEUT 263 artikla)

2. Lainvastaisuusväite – Soveltamisala – Toimet, joiden lainvastaisuuteen voidaan vedota – Riidanalaisen päätöksen perustana olevat yleisesti sovellettavat toimet – Riidanalaisen toimen ja riitautetun yleisesti sovellettavan toimen välillä olevan oikeudellisen yhteyden välttämättömyys

(SEUT 263 ja SEUT 277 artikla)

3. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Euroopan kemikaalivirastolle (ECHA) suoritettavat maksut – Asetus N:o 340/2008 – Aineen rekisteröintihakemus – Väärä ilmoitus – Viraston määräämä hallinnollinen maksu – Mainitun maksun määrä on 17 kertaa suurempi kuin maksu, joka on maksettava aineen rekisteröinnistä – Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen

(Komission asetuksen N:o 340/2008 johdanto-osan 11 perustelukappale)

Tiivistelmä

1. Ks. tuomion teksti.

(ks. 21 kohta)

2. Ks. tuomion teksti.

(ks. 24 ja 25 kohta)

3. Suhteellisuusperiaate kuuluu unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin, ja se edellyttää, että kyseessä olevan säännöstön legitiimit tavoitteet ovat toteutettavissa unionin oikeuden säännöksessä säädettyjen keinojen avulla ja että näillä keinoilla ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Lisäksi on niin, että silloin kun riidanalaisen toimen antajalla on laaja harkintavalta, toteutettu toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos kyseinen toimenpide on ilmeisen soveltumaton tavoiteltuun päämäärään nähden.

Tässä yhteydessä asetukseen N:o 1907/2006 perustuvista ECHA:lle suoritettavista maksuista annetun asetuksen N:o 340/2008 johdanto-osan 11 perustelukappaleessa täsmennetään Euroopan kemikaalivirastolle (ECHA) tietyn kemikaalin rekisteröimiseksi tehdyn hakemuksen osalta, että väärien tietojen antaminen olisi pyrittävä estämään ECHA:n perimällä hallinnollisella maksulla ja tarvittaessa jäsenvaltioiden määräämällä vaikutukseltaan varoittavalla sakolla. Tästä perustelukappaleesta ilmenee, että hallinnollisen maksun asettamisella pyritään osaltaan estämään se, että yritykset antavat vääriä tietoja. Tästä perustelukappaleesta ilmenee sen sijaan myös, ettei hallinnollista maksua voida rinnastaa sakkoon.

Hallinnollinen maksu, jonka määrä on 17 kertaa suurempi kuin maksu, jonka yrityksen oli maksettava asianomaisen aineen rekisteröinnistä, ja jonka määrä on maksun määrää, jolta kyseisen yrityksen tekemällä väärällä ilmoituksella olisi voitu välttyä, 28 kertaa suurempi, on ilmeisen suhteeton lainsäädännöllä tavoiteltuun päämäärään nähden.

(ks. 33, 34, 36 ja 38 kohta)
4.

Yhteisön tavaramerkki — Kolmansien huomautukset ja väite — Väitteen tutkiminen — Menettelyn lykkääminen — Lykkäämistä koskeva hakemus, joka perustuu aikaisempaa tavaramerkkiä koskevaan mitättömyyskanteeseen — Hakemuksen hylkääminen sillä perusteella, että kyseinen kanne on nostettu väitemenettelyn kuluessa, ei ole sallittua (Komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 20 säännön 7 kohdan c alakohta) (ks. 38–42 kohta)
7.

Euroopan unionin julkiset hankinnat — Tarjouspyyntömenettely — Velvollisuus noudattaa tarjoajien yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja avoimuuden periaatetta — Ulottuvuus — Sopimuksen tekomenettelyn ehdot ja yksityiskohtaiset säännöt on esitettävä selvästi, täsmällisesti ja yksiselitteisesti (Neuvoston asetuksen N:o 1605/2002 89 artiklan 1 kohta; komission asetus N:o 2342/2002) (ks. 114 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 18 ja 34 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 18–22, 42 ja 46 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arviointi — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 2 kohdan c alakohta) (ks. 18–20 kohta)
1.

Kumoamiskanne — Oikeussuojan tarve — Käsite — Kanne, joka voi tuottaa kantajalle hyötyä — Oikeussuojan tarpeen on oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka — Toimi, jolla oikeudenkäynnin aikana kumotaan ja korvataan riidanalainen toimi — Kantajan oikeussuojan tarpeen lakkaaminen — Lausunnon antamisen raukeaminen (SEUT 263 artikla; neuvoston asetukset N:o 961/2010, N:o 1245/11 ja N:o 267/2012) (ks. 28–32 kohta)
2.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet — Perustelut — Perusteluvelvollisuuden laajuus — Palveluja koskevan julkisen hankinnan tekomenettelyn yhteydessä tehty päätös tarjouksen hylkäämisestä — Velvollisuus ilmoittaa kirjallisen pyynnön jälkeen valitun tarjouksen ominaispiirteet ja siihen liittyvät edut sekä tarjouskilpailun voittajan nimi — Arviointi ne tiedot huomioiden, jotka kantajalla oli käytettävissään kanteen nostamishetkellä — Todistustaakka, joka koskee päivämäärää, jona sähköpostitse lähetetyt tiedot on vastaanotettu (SEUT 296 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1605/2002 100 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2342/2002 149 artiklan 3 kohta) (ks. 28–32, 36, 37, 39, 40 ja 42 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 20 ja 21 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkki fRee YOUR STYLe. ja sanamerkit FREE STYLE (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 32, 39, 45, 51 ja 52 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arvioiminen — Perusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19–21 ja 53 kohta)
”Sijaintimerkin” luokittelu kuviomerkiksi tai kolmiulotteiseksi merkiksi tai erityiseksi tavaramerkkiryhmäksi on merkityksetöntä, kun arvioidaan sen erottamiskykyä.

Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan tavaramerkkejä, joilta puuttuu erottamiskyky, ei nimittäin rekisteröidä. Mainittua erottamiskykyä on arvioitava yhtäältä suhteessa niihin tavaroihin tai palveluihin, joille rekisteröintiä on haettu, ja toisaalta suhteessa siihen, miten kohdeyleisö mieltää asian. Jo vähäinenkin erottamiskyky riittää kuitenkin estämään mainitussa artiklassa säädetyn ehdottoman hylkäysperusteen sovellettavuuden. Kohdeyleisön käsitykseen voi kuitenkin vaikuttaa rekisteröitäväksi haetun merkin luonne. Koska keskivertokuluttajat eivät ole tottuneet johtamaan tavaroiden kaupallista alkuperää merkeistä, jotka sekoittuvat näiden samojen tavaroiden ulkoasuun, tällaiset merkit ovat erottamiskykyisiä vain, jos ne poikkeavat merkittävästi toimialan yleisestä käytännöstä tai tavoista.

Määräävä seikka mainitun oikeuskäytännön soveltamiselle ei ole kyseisen merkin luokittelu kuviomerkiksi, kolmiulotteiseksi merkiksi tai muunlaiseksi merkiksi, vaan se, että merkki sekoittuu kyseisen tavaran ulkoasuun. Näin ollen tätä kriteeriä on sovellettu paitsi kolmiulotteisiin tavaramerkkeihin, niin myös kuviomerkkeihin, jotka koostuvat kyseisen tavaran kaksiulotteisesta kuvasta, sekä merkkiin, joka koostuu tavaran pinnalla olevasta kuviosta. Oikeuskäytännössä katsotaan myös, että väreillä ja niiden abstrakteilla yhdistelmillä voi olla niihin itseensä perustuvaa erottamiskykyä ainoastaan erityisissä olosuhteissa, koska ne sekoittuvat kyseisten tavaroiden ulkoasuun eikä niitä lähtökohtaisesti käytetä osoittamaan kaupallista alkuperää.

(ks. 15, 16 ja 18–21 kohta)
Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/83 5 artiklan 1 kohdasta seuraavaa mahdollisuutta jättää sen säännösten soveltamisalan ulkopuolelle erityistarpeiden täyttämiseksi lääkkeet, jotka on valmistettu laillistetun terveydenhuollon ammattihenkilön antamien ohjeiden mukaisesti ja tarkoitettu hänen välittömällä henkilökohtaisella vastuullaan yksittäiselle potilaalle ja jotka toimitetaan vilpittömässä mielessä vapaaehtoisesti tehtyä tilausta vastaan, voidaan soveltaa vain, jos se on välttämätöntä potilaan erityistarpeiden vuoksi. Tästä on todettava, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu käsite ”erityistarpeet” viittaa yksinomaan sellaisiin yksilöllisiin tilanteisiin, jotka ovat perusteltuja lääketieteellisten seikkojen perusteella, ja se edellyttää, että lääke on välttämätön potilaan tarpeiden täyttämiseksi. Vaatimus, jonka mukaan lääkkeet on toimitettava ”vilpittömässä mielessä vapaaehtoisesti tehtyä tilausta vastaan”, tarkoittaa samoin, että lääkärin on täytynyt määrätä lääke sen jälkeen, kun hän on tosiasiassa tutkinut potilaansa, ja että hänen päätöksensä on täytynyt perustua pelkästään hoidollisiin seikkoihin.

Koolihapposairaalavalmisteet, jotka jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ovat lääkkeitä, jotka on valmistettu farmakopean ohjeiden mukaan ja asianomaisessa lainsäädännössä mainittujen hyvien tapojen mukaisesti, koska kyseistä tai vastaavaa lääkevalmistetta ei ole saatavilla, terveysalan laitoksen sisäisessä käytössä olevassa apteekissa tai tämän laitoksen apteekissa, joka on saanut tähän luvan kyseisen lainsäädännön mukaisesti, täyttävät näiden käsitteiden ”erityistarpeet” ja ”vilpittömässä mielessä vapaaehtoisesti tehtyä tilausta vastaan” vaatimukset ja ne ovat näin ollen kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa asetettujen edellytysten mukaisia, kun kyseisen laitoksen sisäisessä käytössä oleva apteekki valmistaa sairaalavalmisteet lääkemääräystä vastaan yhdelle tai useammalle potilaalle ja asianomainen jäsenvaltio on jättänyt ne ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevan unionin lainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle lääkkeen käytön aloittamisesta lähtien.

Tässä tilanteessa kyseisillä koolihapposairaalavalmisteilla yhtäältä pyritään vastaamaan erityistarpeisiin, koska niillä vastataan yksittäisiin tilainteisiin, jotka ovat perusteltuja lääketieteellisistä syistä, ja koska ne ovat tarpeen potilaiden tarpeisiin vastaamiseksi, koska markkinoilla ei ole ensimmäistäkään lääkettä, jolla voitaisiin parantaa maksataudit, jotka voivat johtaa nopeasti asianomaisen henkilön kuolemaan, ja toisaalta lääkäri määrää ne sen jälkeen, kun hän on tosiasiassa tutkinut potilaansa, ja tukeutuen pelkästään hoidollisiin seikkoihin.

(ks. 37‐39, 41 ja 43‐46 kohta)
143

Tässä yhteydessä on todettava, että tappiontasaussäännön soveltaminen perustuu yleisiin kriteereihin, joita voidaan soveltaa kaikkiin yrityksiin. Mainittakoon eritoten, kuten komissio on todennut, että 25 prosenttiin vahvistettua rajaa voidaan pitää kohtuullisena kynnyksenä, jonka ylittyessä voidaan lähteä siitä, että vaikutusvaltaa hankitussa yrityksessä on ja että on olemassa mahdollisuus siihen, että omistusosuuden hankkinut käyttää hyväkseen tämän yrityksen tappiontasausta varten siirtämiä tappioita. Saneerauslausekkeen kohteena on kuitenkin vain yksi erityinen, vaikeuksissa olevista yrityksistä muodostuva ryhmä.