Silloin kun valittaja tyytyy arvostelemaan sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on turvautunut perusteltuun määräykseen, ilman, että hän mitenkään mainitsee kyseisen 111 artiklan soveltamisedellytyksiä tai saattaa kyseenalaiseksi tulkintaa, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt tästä artiklasta valituksenalaisessa määräyksessä, valittajan valitusperuste on hylättävä perusteettomana.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 111 artiklan mukaisen menettelyn soveltamisella ei sinänsä loukata oikeutta lailliseen ja tehokkaaseen oikeudenkäyntiin, koska tätä määräystä sovelletaan ainoastaan asioihin, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei selvästi ole toimivaltainen ratkaisemaan kannetta tai joissa kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai joissa kanne on oikeudellisesti selvästi perusteeton. Niinpä jos valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole soveltanut asianmukaisesti tätä 111 artiklaa, valittajan on riitautettava asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleen tuomarin arviointi niistä edellytyksistä, joita tämän määräyksen soveltamiselle on asetettu.

Oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin – sellaisena kuin tästä oikeudesta määrätään muun muassa ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan 1 kohdassa – on perusoikeus, jota Euroopan unioni kunnioittaa yleisenä periaatteena EU 6 artiklan 2 kohdan nojalla. Tällainen oikeus edellyttää väistämättä sitä, että kaikilla henkilöillä on oikeus saada asiansa käsitellyksi riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa. Näin ollen tuomioistuimen kokoonpanoa koskevien takuiden olemassaolo on oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden kulmakivi, ja yhteisöjen tuomioistuinten on muun muassa tarkistettava, että tätä oikeutta kunnioitetaan, kun tämän oikeuden rikkomiseen vedotaan ja kun tältä osin tehty riitauttaminen ei suoralta kädeltä vaikuta ilmeisen aiheettomalta.

Sen seikan, että tuomarit, jotka ovat joutuneet käsittelemään asian ensimmäisen kerran, kuuluvat toiseen ratkaisukokoonpanoon, joka joutuu käsittelemään saman asian uudelleen, ei kuitenkaan sellaisenaan voida katsoa olevan ristiriidassa oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin koskevien vaatimusten kanssa. On erityisesti todettava, että se, että yksi tai useampi tuomari, joka on tai jotka ovat mukana kahdessa peräkkäisessä ratkaisukokoonpanossa ja joka hoitaa tai jotka hoitavat niissä samoja tehtäviä, kuten puheenjohtajan tai esittelevän tuomarin tehtäviä, ei sellaisenaan vaikuta puolueettomuusvaatimuksen noudattamista koskevaan arviointiin, koska mainittuja tehtäviä hoidetaan kollegiaalisessa kokoonpanossa. Tällaiset huomiot pätevät sitä suuremmalla syyllä, kun kaksi peräkkäistä ratkaisukokoonpanoa eivät joudu käsittelemään samaa asiaa, vaan kahta erillistä asiaa, jotka jossain määrin liittyvät toisiinsa.

Lisäksi on huomautettava, että puolueettomuusvaatimus kattaa itse asiassa kaksi näkökohtaa. Yhtäältä tuomioistuimen on oltava subjektiiviselta kannalta puolueeton eli yhdelläkään sen jäsenistä ei saa olla ennakolta määritettyä kantaa tai henkilökohtaisia ennakkoluuloja, ja jäsenten oletetaan olevan henkilökohtaisesti puolueettomia, kunnes toisin todistetaan. Toisaalta tuomioistuimen on oltava objektiiviselta kannalta puolueeton eli annettava riittävät takeet, jotta kaikki perustellut epäilykset voidaan tältä osin sulkea pois.

(ks. 41–46 kohta)