Direktiivin 93/37 8 artiklan 2 kohdassa nimittäin säädetään, että hankintaviranomaisten on ilmoitettava ehdokkaille ja tarjoajille mahdollisimman nopeasti päätöksistä, jotka koskevat sopimusten tekemistä. Julkisen hankintasopimuksen tekemistä koskevasta päätöksestä ilmoittaminen ehdokkaille ja tarjoajille, joita ei ole valittu, on pakollista tämän säännöksen nojalla. Sama velvoite käy ilmi myös direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohdasta, koska mahdollisuus hakea tehokkaasti oikeussuojaa hankintapäätösten yhteydessä edellyttää, että kaikki ehdokkaat ja tarjoajat saavat niistä ajoissa tiedon.

Jäsenvaltio ei noudata julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/665, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/50, 1 artiklan 1 kohdan eikä julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 93/37, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/52, 8 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, kun hankintaviranomainen ei ilmoita hylätylle tarjoajalle ohitustien suunnittelua, rakentamista, rahoitusta ja käyttöä koskevan hankintasopimuksen tekemistä koskevasta päätöksestään.

Jäsenvaltio, joka pitää voimassa määräyksen, jonka mukaan julkisia hankintoja koskevan sopimuksen tekemistä koskevaan päätökseen tai tällaisen sopimuksen tekemiseen on haettava muutosta mahdollisimman aikaisessa vaiheessa ja joka tapauksessa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun muutoksen hakemisen perusteet ovat ensimmäisen kerran tulleet esille, jollei tuomioistuin katso, että määräajan pidentämiseen on olemassa hyvä syy, ei noudata julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/665, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/50, 1 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan siltä osin kuin määräys merkitsee epävarmuutta päätöksestä, joka on riitautettava, ja tällaisen muutoksenhaun määräajoista.

Kansalliset preklusiiviset määräajat, niiden soveltamissäännöt mukaan lukien, eivät nimittäin saa itsessään tehdä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi asianomaiselle mahdollisesti yhteisön oikeudesta johtuvien oikeuksien käyttämistä.

Koska tällaisen määräyksen nojalla kansalliset tuomioistuimet voivat soveltaa analogisesti preklusiivista määräaikaa, joka kyseisessä määräyksessä asetetaan julkisten hankintasopimusten tekemistä koskevia päätöksiä koskevalle muutoksenhaulle, haettaessa muutosta välivaiheen päätöksiin, joita hankintaviranomaiset ovat tehneet näitä hankintasopimuksia koskevassa tekomenettelyssä ja joiden osalta lainsäätäjä ei ole nimenomaisesti säätänyt tästä prekluusiosta, tästä seuraava oikeustila ei ole riittävän selkeä ja täsmällinen, jottei syntyisi vaaraa siitä, että kansallinen tuomioistuin katsoisi tästä määräyksestä tekemänsä tulkinnan perusteella, että asianomaiset ehdokkaat ja tarjoajat ovat menettäneet oikeutensa hakea muutosta julkisia hankintasopimuksia koskeviin päätöksiin.

Preklusiivisen määräajan ulottaminen koskemaan välivaiheen päätöksiä, joita hankintaviranomaiset tekevät julkisen hankintasopimuksen tekomenettelyssä, tavalla, jonka seurauksena asianomaiset menettävät muutoksenhakuoikeutensa, ei ole sopusoinnussa oikeusvarmuuden vaatimusten eikä muutoksenhaun tehokkuuden tavoitteen kanssa. Asianomaisille on ilmoitettava riittävän selvästi, että määräaikoja koskevaa järjestelmää sovelletaan näihin välivaiheen päätöksiin, jotta asianomaiset voivat tehokkaasti hakea muutosta asetetuissa määräajoissa. Tämän ilmoittamatta jättämistä ei voida perustella menettelyn nopeuden tavoitteella.

Sanamuoto, jonka mukaan ”on haettava muutosta mahdollisimman aikaisessa vaiheessa ja joka tapauksessa kolmen kuukauden kuluessa”, sisältää lisäksi epävarmuustekijän. Ei ole mahdotonta, että tällainen määräys oikeuttaisi kansalliset tuomioistuimet hylkäämään hakemuksen vanhentuneena jo ennen kolmen kuukauden määräajan päättymistä, jos ne katsovat, että hakemusta ei ole esitetty määräyksessä tarkoitetussa ”mahdollisimman aikaisessa vaiheessa”. Preklusiivisen määräajan pituutta ei voida ennalta tietää, jos se jätetään toimivaltaisen tuomioistuimen vapaaseen harkintaan. Niinpä kansallisella määräyksellä, jossa määrätään tällaisesta määräajasta, ei varmisteta direktiivin 89/665 tehokasta täytäntöönpanoa.

Sillä, että tuomioistuimella on oikeus pidentää muutoksenhaun määräaikoja, ei voida korjata kyseisen määräyksen puutteita, jotka liittyvät direktiivissä 89/665 edellytettyihin muutoksenhaun määräaikojen järjestelmän selkeyteen ja täsmällisyyteen. Vaikka pidennysoikeus otettaisiin huomioon, asianomainen ehdokas tai tarjoaja ei voi varmuudella ennakoida, mikä on sille muutoksenhakua varten annettu määräaika, kun otetaan huomioon viittaus velvollisuuteen hakea muutosta mahdollisimman aikaisessa vaiheessa.

(ks. 53, 63, 66, 74, 75, 81 ja 83 kohta sekä tuomiolauselma)