ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Toinen kanneperuste, joka perustuu riidanalaisen päätöksen sisäiseen lainvastaisuuteen ja jakautuu kolmeen osaan: — Kanneperusteen ensimmäinen osa, joka perustuu yhdenvertaisuusperiaatteen loukkaamiseen, koska vastaaja on riidanalaisen päätöksen ja sen liitteen antaessaan hyväksynyt eroamismenettelyn aloittamisen ilman, että ulkomaille muuttaneet unionin kansalaiset olisivat voineet ilmaista mielipidettään siitä, että he mahdollisesti menettävät asemansa unionin kansalaisina. Oikeutta tulla kuulluksi ja oikeutta ilmaista mielipiteensä äänestämällä vaaleissa Euroopan tasolla on siten loukattu. Riidanalaisella päätöksellä sallitaan siten, että on olemassa toisen luokan kansalaisia, jotka ovat menettäneet äänioikeutensa käytettyään oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, joten päätöksessä ei ole noudatettu kansalaisten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Kantajat katsovat, että unionin kansalaisia on syrjitty heidän asuinpaikkansa perusteella. — Kanneperusteen toinen osa, joka perustuu SEUT 203 artiklan rikkomiseen, koska riidanalainen päätös merkitsee Yhdistyneen kuningaskunnan merentakaisten maiden ja alueiden eroamista unionista ilman, että näiden maiden ja alueiden asukkailla on ollut mahdollisuutta äänestää eroamisesta EUT-sopimuksessa määrätyistä assosiaatiota koskevista säännöistä, ja ilman, että päätöksessä mainittaisiin näitä maita ja alueita koskevasta SEUT 203 artiklan mukaisesta erityismenettelystä, joten riidanalaisella päätöksellä loukataan SEUT 199 artiklan mukaista sijoittautumisvapautta. — Kanneperusteen kolmas osa, joka perustuu oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamiseen, koska kantajat katsovat, että lopputulokseltaan epävarmojen neuvottelujen aloittamisella eroamissopimuksesta on merkittävä vaikutus kantajille unionin oikeuden perusteella kuuluvia oikeuksia koskeviin sääntöihin, vaikka he ovat perustaneet yksityis- ja perhe-elämänsä toiseen jäsenvaltioon käyttämällä liikkumisvapauttaan. Riidanalainen päätös ei siten täytä oikeussääntöjen ennustettavuuden vaatimusta, jota oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet edellyttävät, ja päätöksellä loukataan myös yksityis- ja perhe-elämän suojaa.
—

hyväksymään tämän kanteen ja siis tunnustamaan vahingon, joka kyseiselle virkamiehelle on tällä välin aiheutunut, erityisesti paitsi varallisuusvahingon myös muun kuin varallisuusvahingon (psykofyysisen vahingon) sellaisena kuin se on esitetty asiakirja-aineistoon liitetyssä asiantuntijalääkärin lausunnossa, jossa tunnustetaan, että kyse on kohtalaisen vakavasta eksistentiaalisesta vahingosta ja sopeutumisvaikeuksista, joihin liittyy ahdistusta ja kroonista masennusta, joka on aiheutunut työpaikalla kärsitystä traumasta, jonka määräksi voidaan arvioida 20 prosenttia.
—

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1272/2008 muuttamisesta 4.5.2017 annettu komission asetus (EU) N:o 2017/776 on kumottava siltä osin kuin siinä luokitellaan ja merkitään aine ”antrakinoni” lisäämällä seuraava nimike Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1272/2008 liitteessä VI olevan 3 osan taulukkoon 3: Indeksinumero 606-151-00-4; Kansainvälinen kemiallinen yksilöinti: antrakinoni; EY-numero: 201-549-0; CAS-numero: 84-65-1; Vaaraluokka- ja kategoriakoodi: Carc. IB; Vaaralausekekoodi: H350; Varoitusmerkki, huomiosanakoodi: GHS08 Dgr; Vaaralausekekoodi: H350
—

yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen N:o 2868/95 62 20 säännön 7 kohdan a ja c alakohtaa on rikottu
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu asetuksen (EU) N:o 806/2014 (1) 70 artiklan 2 kohdan 1–3 alakohdan, kun niitä luetaan yhdessä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 2015/81 (2) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja direktiivin 2014/59/EU (3) 103 artiklan 7 kohdan kanssa. — Kantaja väittää, että vastaaja teki virheen, kun katsoi kantajan maksuvelvolliseksi rahaston osalta, vaikkei asetuksessa (EU) N:o 806/2014 eikä direktiivissä 2014/59/EU aseteta kriisinratkaisun kohteena oleville laitoksille pakollista maksuvelvollisuutta. Kantaja katsoo, että SEUT 114 artiklassa kielletään vakausmaksujen määrääminen kantajan kaltaisille laitoksille, joiden jäljelle jäänyt liiketoiminta on kriisinratkaisun kohteena. Edellytykset toimien toteuttamiselle SEUT 114 artiklan 1 kohdan nojalla eivät kantajan osalta täyty. Velvollisuus vakausmaksun maksamiseen on lisäksi ristiriidassa SEUT 114 artiklan 2 kohdan kanssa. — Kantaja väittää, että vastaaja teki virheen, kun katsoi kantajan maksuvelvolliseksi rahaston osalta, sillä kyseinen laitos ei ollut riskialtis, kriisinratkaisu asetuksen (EU) N:o 806/2014 nojalla oli poissuljettu eikä kyseisellä laitoksella ollut merkitystä rahoitusjärjestelmän vakauden kannalta. Kantaja katsoo, että tällainen velvollisuus olisi ristiriidassa direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdan a, d ja g alakohdan kanssa. — Kantaja väittää, ettei se ole harjoittanut vuoden 2012 alun jälkeen uutta liiketoimintaa ja että se on kriisinratkaisun kohteena Euroopan komission tukipäätöksen seurauksena. Pääosa kantajan jäljellä olevista veloista on vakuutena toiselle oikeudenhaltijalle, jolle liiketoiminnan mahdollisuudet ja riskit ovat siirtyneet. — Delegoitu asetus (EU) 2015/63 (4) on ristiriidassa SEUT 114 artiklan ja direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdan kanssa, sillä kyse on vakausmaksun laskentaan liittyvästä keskeisestä osasta (SEUT 290 artiklan 1 kohdan toinen virke). Vastaajalle ei myöskään olisi pitänyt siirtää lisää riski-indikaattoreita (SEUT 290 artiklan 1 kohta).
—

kumoamaan päätöksen C(2017) 1742 final 3 artiklan b ja d kohdan siltä osin kuin niissä määrätään Air France-KLM:lle kaksi sakkoa, joiden määrä on kaikkiaan 307 360 000 euroa, sillä perusteella, että sakkojen laskentaan on sisällytetty Air France -yhtiön ja KLM:n Euroopan talousalueelle saapuviin palveluihin liittyvät maksut ja 50 prosenttia kyseisistä tuloista (Euroopan talousalueelle saapuvaan liikenteeseen liittyvät tulot) (kuudennen kanneperusteen mukaisesti) ja että siinä on yliarvioitu sen kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus, josta Air France-KLM:n katsotaan olevan vastuussa (seitsemännen kanneperusteen mukaan) sekä todetaan virheellisesti tämän rikkomisen kesto Air France -yhtiön osalta (kahdeksannen kanneperusteen mukaan) ja alennetaan sakkoja riittämättömällä tavalla sääntelyjärjestelmien nojalla (yhdeksännen kanneperusteen mukaan), ja näiden säännösten pohjana olevat perustelut, sekä alentamaan näiden sakkojen määrän SEUT 261 artiklan nojalla asianmukaiseen määrään;
1.

Ensimmäinen kanneperuste koskee sitä, että komission 2.2.2017 tekemä päätöksen valtiontukijärjestelmästä SA.26763 2014/C (ex 2012/NN), [C (2017) 439 final] (jäljempänä riidanalainen päätös), joka on otettu käyttöön Île-de-Francen alueella Île-de-Francen alueen bussiritysten hyväksi, tarkasteltavana olevassa järjestelyssä on kyse uudesta tukijärjestelmästä. Tältä osin kantaja esittää seuraavat perusteet: — Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.7.2015 annetun neuvoston asetuksen (EU) 1589/2015 (EUVL 2015, L 248, s. 9) (jäljempänä asetus N:o 2015/1589) 1 artiklan b alakohdan i alakohtaa ei noudateta, koska tarkasteltavana olevan järjestelyn oikeusperusta on ajalta ennen Rooman sopimusta; — asetuksen N:o 1589/2015 1 artiklan b alakohdan v alakohtaa koskevat perustelut ovat riittämättömät; — on tehty tosiseikkoja koskevia virheitä ja oikeudellisia virheitä, jotka koskevat markkinoiden vapautumisen ajankohtaa.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan neuvosto on loukannut kantajalle SEU 6 artiklan, luettuna yhdessä SEU 2 ja SEU 3 artiklan kanssa, ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklan mukaan kuuluvia oikeuksia, koska neuvosto on katsonut, että oikeudenkäynti Egyptissä on ollut perustavanlaatuisten ihmisoikeuksien mukainen.
—

velvoittaa vastaajan maksamaan Clean Sky 2 –yhteisyritykselle 101 370,94 euron suuruisen summan, joka liittyy kumppaneiden avustussopimukseen nro 632462 ”EASIER-Experimental Acoustic Subsonic wind tunnel Investigation of the advanced geared turbofan Regional aircraft integrating HLD innovative low-noise design”, ja 524,91 euron suuruisen summan viivästyskorkona, joka on laskettu 3,5 prosentin korkokannan mukaan ajanjaksolta 7.2.2017–1.4.2017
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 221/33

Kanne 3.5.2017 – RE v. komissio

(Asia T-257/17)

(2017/C 221/46)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: RE (edustaja: asianajaja S. Pappas)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan komission turvallisuuslinjan implisiittisen päätöksen, jolla hylättiin hiljaisesti kantajan uudistettu pyyntö saada tutustua 20.1.2017 päivättyihin asiakirjoihin

— velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle oikeudenmukainen ja kohtuullinen korvaus aineettomista vahingoista, joita on aiheutunut lainvastaisesta kieltäytymisestä käsitellä hänen pyyntönsä saada tutustua asiakirjoihin ja tällä tavoin asetuksen N:o 1049/2001 (1) säännösten rikkomisesta, ja

— velvoittamaan vastaajan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan kantajan kulut tässä menettelyssä.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Tällä kanteella kantaja vaatii edellä mainitun riidanalaisen implisiittisen päätöksen kumoamista kahdesta syystä: ensiksi riidanalaisessa päätöksestä ei mainita syitä luovuttamatta jättämiselle niiden kantajan pyytämien 15 asiakirjan osalta, joita ei mainittu 22.12.2016 annetussa päätöksessä, jolla hylättiin kantajan alkuperäinen pyyntö saada tutustua asiakirjoihin; ja toiseksi perustelujen puuttuminen tai joka tapauksessa perustelujen virheellisyys muiden asiakirjojen luovuttamatta jättämisen osalta, mikäli on katsottava, että 22.12.2016 annetun päätöksen, jolla hylättiin kantajan alkuperäinen tutustumispyyntö, perustelut sisältyvät riitautettuun implisiittiseen päätökseen.

Lopuksi kantaja vaatii asianmukaista korvausta aineettomasta vahingosta, joka on aiheutunut hänelle hallinnon toistuvista viivästyksistä ja lainvastaisesta kieltäytymisestä antaa hänen tutustua kyseisiin asiakirjoihin, millä on rikottu asetuksen N:o 1049/2001 säännöksiä.

(1) Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1049/2001 (EYVL L 145, 2001, s. 43).
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa, 7 artiklan 3 kohtaa, 52 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, 75 artiklaa ja 76 artiklaa on rikottu.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (EUVL 2009, L 30, s. 16) 8 artiklan rikkomiseen.
4.

Neljäs kanneperuste perustuu SEUT 216 artiklan 2 kohdan rikkomiseen. — SEUT 216 artiklan 2 kohdan mukaan Euroopan unionin tekemät kansainväliset sopimukset sitovat unionin toimielimiä. — Energiayhteisön perustamissopimuksen 6 artiklaa on rikottu, koska päätös on omiaan horjuttamaan kaasuverkkoinvestointien sääntely- ja markkinakehystä, heikentämään toimitusvarmuutta ja estämään kilpailun kehittymistä. Energiayhteisön perustamissopimuksen 18 artiklaa on rikottu, koska päätös mahdollistaa Gazpromin väärinkäyttää määräävää markkina-asemaansa. — Energiayhteisön perustamissopimuksen 6 artiklan 1 kohtaa on rikottu, koska päätöksellä on energiasektorin kilpailua heikentävä vaikutus. Energiayhteisön perustamissopimuksen 10 artiklan 1 kohtaa on rikottu, koska sillä annetaan Gazpromille sijoittajana etuuskohtelua ja sillä on haitallinen vaikutus Naftogazin investointeihin Ukrainan kaasunsiirtojärjestelmään. — EU:n ja Ukrainan välisen assosiaatiosopimuksen 274 artiklaa on rikottu, koska päätös tehtiin konsultoimatta Ukrainaa tai tekemättä yhteistyötä sen kanssa.
4)

Neljäs kanneperuste, joka perustuu siihen, että asiassa on tehty ilmeinen arviointivirhe. — Kantaja toteaa tältä osin, että hänen esittämistään tutkintotodistuksista ilmenee, että hänellä on vähintään kolmen vuoden yliopisto-opintoja vastaava koulutuksen taso, josta todisteena on kilpailussa kyseessä oleviin tehtäviin liittyvä tutkintotodistus
3)

Kolmas kanneperuste, joka koskee syy-yhteyden olemassaoloa, perustuu siihen, että koska aiheutunut vahinko on riittävän suora ja välitön seuraus oliiviöljyn myynninedistämistä kolmansissa maissa koskevien ohjelmien epäasianmukaisesta hallinnoinnista, komission menettelyn ja väitetyn vahingon, joka on korvattava SEUT 340 artiklan toisen kohdan perusteella, välillä on välitön yhteys.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 121/42

Kanne 21.2.2017 – FCA US v. EUIPO – Busbridge (VIPER)

(Asia T-109/17)

(2017/C 121/62)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: FCA US LLC (City of Auburn Hills, Michigan, Yhdysvallat) (edustaja: C. Morcom, QC)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Robert Dennis Busbridge (Hookwood, Yhdistynyt kuningaskunta)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Kantaja

Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki VIPER – EU-tavaramerkki nro 3 871 101

EUIPO:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 1.12.2016 asiassa R 554/2016-1 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa mitättömyysosaston ja ensimmäisen valituslautakunnan päätökset ja palauttaa Busbridgen hakemuksen mitättömyysosastolle asianmukaisesti käsiteltäväksi

— kantaja vaatii myös ratkaisua oikeudenkäyntikuluista.

Kanneperusteet

— Valituslautakunta on menetellyt virheellisesti katsoessaan Busbridgen osoittaneen tavaramerkin käytön Yhdistyneessä kuningaskunnassa rekisteröidyn tavaramerkin piiriin kuuluvien tavaroiden (urheiluautot) osalta
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 104/52

Kanne 23.1.2017 – Bank Tejarat v. neuvosto

(Asia T-37/17)

(2017/C 104/73)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Bank Tejarat (Teheran, Iran) (edustajat: S. Zaiwalla, P. Reddy, K. Mittal ja A. Meskarian, Solicitors, sekä T. Otty, R. Blakeley, V. Zaiwalla ja H. Leith, Barristers)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— velvoittamaan neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen.

Kantaja väittää, että se, että neuvosto kohdisti kantajaan rajoittavia toimenpiteitä, merkitsi riittävän vakavaa sellaisten velvoitteiden rikkomista, joiden tarkoituksena on antaa yksityisille oikeuksia, mikä on synnyttänyt Euroopan unionille sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun. Kyseinen rikkominen oli välitön syy kantajalle aiheutuneelle merkittävälle aineelliselle ja muulle kuin aineelliselle vahingolle, josta kantajalla on oikeus saada korvausta.
2)

Toinen kanneperuste, joka koskee sitä, että riidanalainen päätös on monella tapaa asetuksen (EY) N:o 714/2009 ja kapasiteetin jakamista ja ylikuormituksen hallintaa koskevien suuntaviivojen vahvistamisesta annetun asetuksen vastainen — Kantaja esittää, että ACER sovelsi virheellisesti ylikuormituksen oikeudellista määritelmää ja että Saksa-Itävalta-rajayhdysjohto ei ole ylikuormittunut eikä siihen pidä soveltaa kapasiteetin jakamista. — Kantaja katsoo vielä, että Saksan ja Itävallan yhteisten sähkömarkkinoiden jakaminen on täysin asetuksella (EY) N:o 714/2009 (3) tavoiteltujen päämäärien vastainen ja sillä loukataan periaatetta, jonka mukaan sisäistä ylikuormitusta ei saa siirtää valtioiden rajoille. — Kantaja esittää vielä, että päätös on tosiseikaston osalta virheellinen ja siinä sovelletaan uusien tarjousaluerajojen määrittämistä varten tarkoitettuja lainsäädännöllisiä perusteita virheellisesti erityisesti, koska Saksan ja Itävallan raja ei ole rakenteellisesti ylikuormittunut, koska ACER ei tarkastele vaihtoehtoisia tarjousaluerajoja, koska vähemmän rajoittavia teknisiä toimenpiteitä olisi ollut käytettävissä, koska riidanalaisessa päätöksessä ei oteta huomioon tulevaa kehitystä, koska päätös on tarjousalueiden pysyvyyttä koskevan sääntelyn vastainen ja koska ACER arvioi silmukkavirtojen luonteen virheellisesti.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (1) 10 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä mainitun asetuksen ja Århusin yleissopimuksen (2) 2 artiklan 1 kohdan g alakohdan kanssa, rikkomiseen Ensimmäisellä kanneperusteella kantaja tuo esiin, että tehoaineen glyfosaatti hyväksynnän voimassaoloajan pidentäminen on asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 1 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisen uudelleentarkastelun kohteeksi soveltuva hallintotoimi.
—

vahvistamaan, että vastaaja on rikkonut asetuksen (EY) N:o 539/2001 (jota on muutettu asetuksella (EU) N:o 1289/2013) 1 artiklan 4 kohtaa, koska se on jättänyt kantajan 1.7.2016 ja 16.9.2016 päivättyjen asiakirjojen osalta toteuttamatta mainitussa säännöksessä säädettyjä toimenpiteitä ja toimittamatta kantajalle ilmoitusta
—

Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 82 artiklassa säädetään, että sopimussuhteinen toimihenkilö otetaan palvelukseen tehtäväryhmään IV jos hän voi osoittaa suorittaneensa tutkinnon, joka vastaa vähintään kolmivuotista yliopistokoulutusta, josta on myönnetty tutkintotodistus tai vastaavantasoisen ammatillisen koulutuksen. Kantaja on suorittanut viisivuotisen yliopistokoulutuksen, josta hänellä on kaksi tutkintotodistusta, ja tämän lisäksi, kun on kyse hänelle tarjotusta toisesta työsopimuksesta, hänellä on Euroopan parlamentista aiempaa työkokemusta, johon liittyvät tehtävät vastaavat niitä tehtäviä, joita hän päätyi suorittamaan.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että Puolan vähittäiskauppaveroa on virheellisesti pidetty SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, mikä johtuu siitä, että valikoivuutta koskevaa edellytystä on arvioitu ilmeisen virheellisesti. — Puolan vähittäiskauppaveroa ei voida ensi arviolta pitää valikoivana, koska sen rakenne ei salli mitään poikkeusta kyseisen veron omasta viitejärjestelmästä: progressiiviset verokannat ovat kiinteä osa mainitun veron viitejärjestelmää. — Vaikka oletettaisiinkin, että kyseiset kaksi progressiivista verokantaa eivät olisi Puolan vähittäiskauppaveroon kuuluvan viitejärjestelmän osa, on katsottava, että ainakin yleisimmin sovellettava yksi yhtenäinen verokanta on viitejärjestelmän osa eivätkä progressiiviset verokannat ole missään tapauksessa tietyille sellaisille yrityksille myönnetty poikkeus, jotka kyseisen veron tavoitteen mukaan ovat muiden yritysten tilanteeseen verrattavassa oikeudellisessa ja tosiasiallisessa tilanteessa. — Puolan vähittäiskauppaveron progressiiviset verokannat ja veron perusteen kynnysarvo ovat joka tapauksessa suhteellisuusperiaatteen mukaisia.
—

Asetuksen N:o 207/2009 151 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen (EY) N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan a alakohdan kanssa, on rikottu
—

muuttaa riidanalaista päätöstä sen perusteella, että käsiteltävässä asiassa täyttyvät ne edellytykset, joista asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 510/2006 13 artiklan 1 kohdan kanssa, on säädetty rekisteröinnin epäämiseksi
—

kumoaa komission 18.8.2016 antaman täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2016/1395 lopullisen polkumyyntitullin ottamisesta uudelleen käyttöön tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa ja jotka on valmistanut Buckinghan Shoe Mfg Co. Ltd, Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co. Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd, Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd, Wei Hao Shoe Co. Ltd, Wei Hua Shoe Co. Ltd, Win Profile Industries Ltd, ja unionin tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa C-659/13 ja C-34/14 (EUVL L 225, s. 52) antaman tuomion täytäntöönpanemisesta;
—

Asetuksen N:o 6/2002 7 artiklaa sekä logiikan sääntöjä näytön arvioinnissa on rikottu ja todistustaakkaa koskevaa periaatetta on loukattu.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu toimivallan ylittämiseen riidanalaisen päätöksen osalta. Kantajan mukaan Euroopan keskuspankilla (EKP) on ainoastaan toimivalta selvittää vaadittujen edellytysten konkreettisen soveltamisen varmistamiseksi mutta vahvistamatta niitä tai arvioimatta niiden merkityksellisyyttä, täyttyvätkö edellytykset, jotta laitokselle voidaan myöntää poikkeus vähimmäisomavaraisuusasteen laskentaa koskevista säännöistä, sellaisina kuin komissio on vahvistanut ne lopullisesti ja täsmällisesti yksinomaisen toimivallan perusteella delegoidulla asetuksella, jolla on tarkoitus ottaa huomioon Euroopan unionin pankki- ja rahoitusmaailman erityispiirteet.
2)

Toinen kanneperuste, joka koskee kantajan ensimmäistä työskentelyjaksoa ylimääräisenä toimihenkilönä ja jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä sovellettu ja asiakirjassa 229/04 asetettu edellytys eli se, ettei palvelus ole ollut keskeytyneenä yli vuotta, on henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 4 artiklan 1 kohdan, sellaisena kuin sitä on oikeuskäytännössä tulkittu, vastainen. Niinpä tämä riidanalaisen toimen osa on lainvastainen ja se on kumottava.
3)

Kolmas valitusperuste, joka perustuu oikeudelliseen virheeseen, jonka virkamiestuomioistuin on tehnyt hylätessään valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämän lainvastaisuusväitteen sillä perusteella, että vaatimus vähintään yhden vuoden pituisen koulutuksen suorittamisesta on perusteltu ja oikeasuhteinen, kun otetaan huomioon pätevöittämiskoulutusmenettelyn luonne. Tässä yhteydessä valittaja katsoo, että virkamiestuomioistuin on myös ottanut huomioon valittajan perustelut vääristyneellä tavalla katsoessaan, ettei valittaja ollut kiistänyt sitä seikkaa, että riidanalaisen tutkintotodistuksen huomioon ottaminen merkitsisi valittajalle toimielinten palveluksessa kertyneen työkokemuksen hyväksilukemista kahteen kertaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 419/55

Valitus, jonka Sergio Siragusa on tehnyt 23.9.2016 virkamiestuomioistuimen asiassa F-124/15, Siragusa v. neuvosto, 13.7.2016 antamasta määräyksestä

(Asia T-678/16 P)

(2016/C 419/72)

oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Sergio Siragusa (Bryssel, Belgia) (edustajat: asianajajat T. Bontinck ja A. Guillerme)

Muut osapuolet: Euroopan unionin neuvosto, Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa virkamiestuomioistuimen 13.7.2016 antaman määräyksen, joka on annettu tiedoksi 14.7.2016, Siragusa v. Euroopan unionin neuvosto (F-124/15)

— ottaa pääasian käsiteltäväkseen ja kumoaa valituksenalaisen määräyksen

— velvoittaa Euroopan unionin neuvoston korvaamaan kummastakin oikeusasteesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi yhteen ainoaan valitusperusteeseen, joka perustuu oikeudelliseen virheeseen.

Hän katsoo, että virkamiestuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen luonnehtiessaan oikeudellisesti neuvoston päätöksen, jolla vahvistettiin hänen 11.7.2013 esittämänsä pyyntö varhaiseläkkeelle siirtymisestä. Hän katsoo näin ollen, että nimittävän viranomaiset 12.11.2014 tekemä päätös, jolla kieltäydyttiin siirtämästä hänet varhaiseläkkeelle, on luonnehdittava hänelle vastaiseksi toimeksi, jolla peruutetaan aikaisempi päätös, jolla varhaiseläkkeelle siirtyminen hyväksyttiin, eikä pelkäksi implisiittisen kieltäytymispäätöksen vahvistavaksi päätökseksi.

Kantaja on lopuksi sitä mieltä, että koska mainitusta 12.11.2014 tehdystä päätöksestä on nostettu kanne oikeassa määräajassa, ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne voidaan ottaa tutkittavaksi ja sitä koskeva asiakysymys on tutkittava.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan kanssa, on rikottu.