ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
62

Vastauskirjelmässään kantaja väittää, että toisin kuin neuvosto väittää, neuvoa-antavalle komitealle tehdystä selvityksestä ei ilmene, että niiden kolmen perusteen osalta, joiden osalta kantaja on paremmalla sijalla kuin De Waele, kahden yhtiön eroavaisuuksilla olisi vain vähän merkitystä. Näin ollen siltä osin kuin on kyse pysyvän työryhmän kokemuksesta ja kyvyistä, neuvoa-antavalle komitealle tehdystä selvityksestä ilmenee kantajan mukaan, että kantaja ehdotti sen pysyvän työryhmän jatkamista, jolla on neuvoston rakennuksista teknistä osaamista, mikä on huomattavan suuri etu. Myös siltä osin kuin on kyse alihankkijoiden ja tavarantoimittajien tasosta, neuvoa-antavalle komitealle tehdyssä selvityksessä todetaan kantajan mukaan, että kantaja toimitti luettelon 60 alihankkijasta, kun taas De Waelen luettelossa niitä oli vain parikymmentä. Tämä ero on kantajan mukaan sitäkin merkittävämpi kun, kuten neuvosto korostaa, ”neuvoston yleisessä urakkasopimuksessa asetetaan urakoitsijalle velvollisuus järjestää alihankkijoiden välisiä tarjouskilpailuja, jotta neuvoston pääsihteeristölle saadaan parhaat mahdolliset olosuhteet” ja siis ”on toivottavaa, että alihankkijoita on paljon”. Lopuksi kun on kyse turvallisuuskoordinaattorista, kantaja väittää ehdottaneensa kolmea itsenäistä yhtiötä, kun taas De Waele ilmoitti vain yhden toimiston.
—

toiseksi eläinlääkekomitea, jonka lausunnolla on keskeinen merkitys kyseisessä asetuksessa, on aina suhtautunut myönteisesti tällaiseen sisällyttämiseen jopa silloin, kun komissio on esittänyt sille uusia tätä koskevia tieteellisiä tietoja, ja
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyä pyyntöä velvoittaa kantajana oleva toimielin tekemään uusi päätös virkamiehen palkkaluokan luokituksesta ei voida ottaa tutkittavaksi. Toisaalta yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa osoittaa hallintoviranomaiselle määräyksiä ja toisaalta, jos toimielimen päätös julistetaan mitättömäksi, sen on EY 233 artiklan nojalla toteutettava tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet.

Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdassa säädetään mahdollisuudesta poiketa tietyssä määrin tuon artiklan 1 kohdassa säädetystä periaatteesta. Nimittävällä viranomaisella ei ole juuri palvelukseen otetun virkamiehen nimittämisen yhteydessä yleistä velvollisuutta tutkia jokaisessa tapauksessa sitä, onko henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaa sovellettava, eikä myöskään velvollisuutta perustella päätöstä olla soveltamatta kyseistä säännöstä.

Jotta henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan oikeudellista merkitystä ei eliminoitaisi, nimittävän viranomaisen tulee erityisissä olosuhteissa konkreettisesti harkita, onko kyseistä säännöstä sovellettava. Nimittävällä viranomaisella on tällainen velvollisuus muun muassa, jos yksikön erityisten tarpeiden vuoksi palvelukseen on otettava erityisen pätevä henkilö tai jos palvelukseen otettu henkilö on erityisen pätevä ja pyytää, että hänen hyväkseen sovelletaan tuota säännöstä. Suoritettuaan todella tuon harkinnan ja ottaen huomioon avointa virkaa koskeneessa ilmoituksessa mahdollisesti olleet luokitusta koskevat edellytykset, nimittävä viranomainen voi vapaasti yksikön edun huomioiden päättää, onko virkamiestä aiheellista luokitella ylempään palkkaluokkaan. Tässä yhteydessä nimittävä viranomainen käyttää harkintavaltaa.

Tuomioistuimien suorittama valvonta ei tältä osin voi korvata nimittävän viranomaisen tekemää arviointia. Tuomioistuimien suorittamassa valvonnassa on ainoastaan tarkastettava, ettei olennaisia muotomääräyksiä ole rikottu, ettei nimittävä viranomainen ole perustanut ratkaisuaan epätäsmällisiin tai epätäydellisiin aineellisiin seikkoihin tai ettei päätöksentekoon liity harkintavallan väärinkäyttöä, oikeudellista virhettä tai riittämättömiä perusteluja.

(ks. 52-58 kohta)

Viittaukset:asia T-17/95, Alexopoulouv. komissio, 5.10.1995 (Kok. H. 1995, s. I-A-227 ja s. II-683, 20 ja 21 kohta); asia T-92/96, Monaco v. parlamentti, 9.7.1997 (Kok. H. 1997, s. I-A-195 ja s. II-573, 45 kohta) ja asia T-195/96, Alexopoulou v. komissio, 13.2.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-51 ja s. II-117, 38 ja 39 kohta).
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

13 päivänä maaliskuuta 2002

Yhdistetyt asiat T-357/00, T-361/00, T-363/00 ja T-364/00

Justina Martínez Álarcon ym.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Sisäinen kilpailu — Kilpailuun osallistumisen epääminen — Vaadittu työkokemus”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-161

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan päätökset, joilla kantajia ei hyväksytty sisäiseen kilpailuun KOM/TB/99.

Ratkaisu:

Asia T-364/00: Valintalautakunnan 28.1.2000 tekemä päätös, jolla kantajan ei annettu osallistua sisäiseen kilpailuun KOM/TB/99, sekä nimittävän viranomaisen 9.10.2000 tekemä päätös hylätä kantajan tekemä valitus, kumotaan. Kanne hylätään muilta osin. Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Asiat T-357/00, T-361/00, T-363/00: Kanteet hylätään. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perustelut - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Komission päätös jäsenvaltion ehdotuksesta pienentää Euroopan sosiaalirahastosta ammatilliseen koulutushankkeeseen myönnettyä tukea

(EY 253 artikla)

2. Sosiaalipolitiikka - Euroopan sosiaalirahasto - Ammatillisten koulutushankkeiden rahoittamiseen myönnetty tuki - Asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdan nojalla tehty komission päätös - Monitahoisten tosiasiallisten ja kirjanpitoon liittyvien tilanteiden arviointi - Tuomioistuinvalvonta - Valvonnan rajat

(Neuvoston asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Päätöksentekijällä on velvollisuus perustella yksittäispäätös sen vuoksi, että asianomainen saisi riittävät tiedot siitä, onko päätös perusteltavissa, vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, ja sen vuoksi, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat tarkistaa päätöksen laillisuuden. Tämän velvollisuuden ulottuvuus riippuu kyseisen toimen luonteesta sekä siitä asiayhteydestä, jossa päätös on tehty.

Koska Euroopan sosiaalirahaston alun perin myöntämän tuen pienentämispäätöksestä on vakavia seurauksia muun muassa tuensaajalle, päätöksessä on joko selvästi kerrottava ne perusteet, jotka oikeuttavat tuen pienentämisen alun perin myönnetystä määrästä, tai sitten, jos näin ei menetellä siitä syystä, että komissio yksinkertaisesti vain vahvistaa jäsenvaltion tekemän ehdotuksen tämän tuen vähentämisestä, siinä on viitattava selkeästi kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten siihen päätökseen, jossa nämä ovat selkeästi esittäneet tällaisen pienentämisen perusteet.

( ks. 34-37 kohta )

2. Euroopan sosiaalirahaston tehtävistä tehdyn päätöksen 83/516/ETY soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kun Euroopan sosiaalirahaston tukea ei ole käytetty hyväksymispäätöksessä asetettujen ehtojen mukaisesti, komissio voi keskeyttää tuen maksun, pienentää sen määrää tai peruuttaa sen, joten komissio voi kyseistä kohtaa soveltaessaan joutua arvioimaan monitahoisia tosiasiallisia ja kirjanpidollisia tilanteita. Tällaista arviointia tehdessään komissiolla on oltava laaja harkintavalta. Arvioidessaan komission toimivallan käytön lainmukaisuutta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on rajattava valvontansa koskemaan sen tarkastamista, että komissio ei ole arvioinut kyseisiä seikkoja ilmeisen virheellisesti.

( ks. 50 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta peräisin olevia sokeri- ja kaakaoseoksia koskevista suojatoimenpiteistä annettu asetus - Sellaisen yrityksen nostama kanne, joka tuottaa näitä tuotteita ja tuo niitä merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta yhteisöön - Tutkimatta jättäminen

(EY 230 artiklan neljäs kohta; komission asetus N:o 2423/1999; neuvoston päätöksen 91/482/ETY 109 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

$$Jotta yhteisön toimielimen antaman yleisesti sovellettavan säädöksen voidaan katsoa koskevan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä erikseen, sen on vaikutettava niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden takia tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista. Merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta (MMA) peräisin olevaa CN-koodiin 1701 kuuluvaa sokeria ja CN-koodeihin 1806 10 30 ja 1806 10 90 kuuluvia sokeri- ja kaakaoseoksia koskevista suojatoimenpiteistä annettu asetus N:o 2423/1999 ei koske erikseen yritystä, joka tuottaa näitä tuotteita ja tuo niitä MMA:lta yhteisöön.

Yhtäältä se seikka, että kantaja on yksi sokerin ja sokeri- ja kaakaoseosten merkittävimpiä tuottajia MMA:issa, ja se seikka, että Arubassa kyseisellä alalla toimii vain kaksi yritystä, ei yksilöi kantajaa EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Kantaja on vastaavassa objektiivisesti määritellyssä tilanteessa kuin mikä tahansa toimija, joka on nyt sijoittautunut tai tulevaisuudessa sijoittautuu MMA:han ja toimii sokerimarkkinoilla.

Toisaalta siltä osin kuin on kyse velvollisuudesta, joka komissiolla on silloin, kun se aikoo toteuttaa suojatoimenpiteitä merentakaisten maiden ja alueiden assosioinnista tehdyn päätöksen 91/482/ETY 109 artiklan 1 kohdan nojalla, ottaa olosuhteiden sallimissa rajoissa selvää niistä haitallisista vaikutuksista, joita sen päätöksellä saattaa olla kyseessä olevan MMA:n taloudelle sekä asianomaisille yrityksille, kantaja ei ole osoittanut, että kyseisellä asetuksella oli haitallisia vaikutuksia sen tilanteeseen.

( ks. 38, 39, 42, 51 ja 57 kohta )
Jos nimittävä viranomainen ei ole henkilöstösääntöjen 45 artiklan nojalla velvollinen perustelemaan ylentämispäätöksiään niille hakijoille, joita ei ole ylennetty, se on kuitenkin velvollinen perustelemaan päätöksensä hylätä yhden hakijoista tekemän henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen, koska valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen perusteluiden tulisi vastata sen päätöksen perusteluita, josta valitus on tehty. Tämän perusteluvelvollisuuden tarkoituksena on yhtäältä antaa asianomaiselle riittäviä tietoja sen arvioimiseksi, onko hänelle vastainen toimi perusteltu ja onko siitä tarkoituksenmukaista nostaa kanne yhteisöjen tuomioistuimissa, ja toisaalta mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa ylentämispäätöksen lainmukaisuutta.

Näissä olosuhteissa valituksen hylkäävä päätös täyttää perusteluvaatimuksen, kun siinä selkeästi osoitetaan, että nimittävä viranomainen on katsonut, että asianomaisen tehtäviin liittyvien tehtävien vastuullisuuden taso muiden ylennyskelpoisten virkamiesten tehtäviin nähden on ollut yksi peruste olla ylentämättä häntä.

(ks. 19 ja 21 kohta)

Viittaukset: asia C-343/87.Culinv. komissio, 7.2.1990 (Kok. 1990, s. I-225, 13 kolua); asia T-142/95, Delvauxv. komissio, 18.12.1997 (Kok. H. 1997, s. I-A-477 ja II-1247, 83 ja 84 kohta) ja asia T-159/96, Wenk v. komissio, 12 5.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-193 ja II-593, 114 kohta).
Avainsanat

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki - Muutoksenhakumenettely - Kanne yhteisöjen tuomioistuimissa - Kumoamiskanne - Oikeussuojan tarve

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 63 artikla)

2. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Merkit, joista tavaramerkki voi muodostua - Muodot - Värit - Edellytys - Erottamiskyky

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 4 artikla ja 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

3. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky - Tavaran muodosta ja väristä koostuvat kolmiulotteiset tavaramerkit - Erottamiskyky - Arviointiperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

4. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky - Kolmiulotteisen tavaramerkin ulkoasun piirteet, jotka viittaavat tiettyihin tavaran ominaisuuksiin mutta jotka eivät kuitenkaan ole kuvailevia - Merkitys erottamiskyvyn arvioinnissa

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta)

5. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky - Kolmiulotteinen tavaramerkki - Valkoinen neliönmuotoinen tabletti, jonka reunoja ja kulmia on hieman pyöristetty ja jossa on sinisiä pilkkuja, ja sen rekisteröiminen pyykin- ja astianpesuaineita varten

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(toinen jaosto)

on antanut seuraavan tuomiolauselman:

1) Kanne hylätään.

2) Kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1)Tähän tuomioon liittyvät tosiseikat, asianosaisten väitteet sekä tuomion perustelut ovat samanlaisia tai samankaltaisia kuin ne, jotka liittyvät asiassa T-118/00, Procter & Gamble v. SMHV, (neliönmuotoinen tabletti, jossa on valkoinen, vihreällä pilkutettu kerros ja vaaleanvihreä kerros), 19.9.2001 annettuun tuomioon (Kok. 2001, s. II-0000). Ainoa ero mainittuun asiaan on se, että rekisteröintihakemuksen kohteena oleva kolmiulotteinen tavaramerkki on erinäköinen eli tässä asiassa muotona on neliönmuotoinen tabletti, jossa on sinisiä pilkkuja.
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

15 päivänä marraskuuta 2000

Asia T-20/00

Ivo Camacho-Fernandes

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Ammattitauti — Altistuminen asbestille ja muille aineille — Lääketieteellisen komitean lausunnon lainvastaisuus — Vastaajan poissaolo”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-1149

Aihe:

Kanne, jossa kantaja vaatii yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan 10.2.1999 tehdyn komission päätöksen, jonka mukaan kantajan puolison kuoleman aiheuttanut keuhkosyöpä ei ollut ammattitauti.

Ratkaisu:

Komission 10.2.1999 tekemä päätös, jonka mukaan Arlette Fernandes-De Corten sairaus ei ollut ammattitauti, kumotaan. Kanne hylätään muilta osin. Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Sosiaaliturva – Tapaturma- ja ammattitautivakuutus – Tapaturma ja ammattitauti – Lääketieteellinen lautakunta – Kollegiaalisen toiminnan periaate – Asian tutkiminen ja lopullisen kertomuksen laatiminen ilman virkamiehen nimeämän lääkärin läsnäoloa, mitä ei voida hyväksyä

(Henkilöstösääntöjen 73 artikla; tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevien määräysten 23 artikla)

Vaikka lääketieteellisen lautakunnan tehtävä ei ole ratkaista kontradiktorisia näkemystenvaihtoja, asianomaisen virkamiehen etuja näkemystenvaihdoissa suojaa kuitenkin se, että paikalla on virkamiehen luottamusta nauttiva lääkäri ja se, että kolmannen lääkärin nimittävät yksimielisesti molempien osapuolten nimittämät jäsenet, tai jos yksimielisyyteen ei päästä, yhteisöjen tuomioistuimen presidentti. Suoja on tehokas ainoastaan, jos lääketieteellinen lautakunta suorittaa työnsä kollegiaalisesti niin, että sen jokaisella jäsenellä on mahdollisuus tuoda tehokkaasti esiin kantansa.

Vaikka lääketieteellinen lautakunta voi enemmistön päätöksellä päättää työnsä ja vaikka sen laatimassa kertomuksessa on muotovirhe ainoastaan, jos yksi sen jäsenestä on kieltäytynyt allekirjoittamasta sitä, ei kuitenkaan välttämättä ole mahdollista, että lääketieteellisen lautakunnan kolmesta jäsenestä kaksi voisi kokoontua virkamiehen nimittämän kolmannen lääkärin poissaollessa silloin, kun asianomaisen sairauden alkuperää käsitellään ensimmäistä kertaa ja silloin, kun asiasta laaditaan lopullinen kertomus, jos heillä on tiedossaan, että kolmannella lääkärillä ei ole mahdollisuutta saapua kokoukseen. Kyseinen menettely ei sovi yhteen lääketieteellisen lautakunnan kollegiaalisen toiminnan vaatimuksen kanssa, joten se aiheuttaa sen, että lautakunnan lausunnossa on menettelyvirhe.

(ks. 31, 32 ja 35 kohta)

Viittaukset: asia277/84, Jänsch v. komissio, 10.12.1987(Kok. 1987, s. 4923, 14 kohta): asia 2/87, Biedermann v. tilintarkastustuomioistuin, 19.1.1988 (Kok. 1988, s. 143, 16 kohta) ja asia T-62/96, De Corte v. komissio, 29.1.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-31 ja s. II-71, 81 kohta).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran ominaisuuksia - Sana EASYBANK

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohta)

2. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky - Tavaramerkin erottamiskyvyn arvioiminen - Arviointiperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 3 kohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan tavaramerkkejä, "jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan - - palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, - - palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita - - palvelujen ominaisuuksia", ei rekisteröidä. Kun kyse on sanamerkin EASYBANK rekisteröimisestä suorapankkipalveluja ja erityisesti sähköisiä pankkipalveluja varten, tätä sanaa ei voida missään tapauksessa pitää yksinomaan deskriptiivisenä, koska potentiaaliset asiakkaat eivät pelkästään tämän sanan perusteella voi välittömästi ja tarkkaan tunnistaa kyseisiä konkreettisia pankkipalveluja eikä varsinkaan yhtä tai useampaa niiden ominaispiirteistä. Näin ollen se yhteys, joka on sanan EASYBANK merkityksen ja suorapankin tarjoamien palvelujen välillä, on liian epäselvä ja epätäsmällinen, jotta tämän perusteella voitaisiin päätellä, että kyseisellä sanalla kuvaillaan näitä palveluja.

( ks. 22 ja 31-32 kohta )

2. Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella, jonka mukaan "tavaramerkkejä, joilta puuttuu erottamiskyky, ei rekisteröidä", tutkijan ja tilanteen mukaan valituslautakunnan on tutkittava - osana a priori tutkintaa ja ottamatta huomioon 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua merkin tosiasiallista käyttöä -, käykö asiassa ilmi, ettei kyseinen merkki ole omiaan erottamaan kohderyhmässä asianomaisia tavaroita tai palveluja toisista tavaroista tai palveluista, jotka ovat alkuperältään poikkeavia, kun kohderyhmään kuuluvat henkilöt tekevät valintaa näiden tavaroiden tai palvelujen välillä.

( ks. 40 kohta )
Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan säännökset ovat pakottavia, eivätkä asianosaiset voi poiketa niistä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä on asianosaisten esittämistä kannoista riippumatta yksin tutkia ensinnäkin, onko virkamiehelle vastainen päätös säännönmukainen siten, että se muodostaa henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn perustan, ja toiseksi määrittää asianomaisen toimielimelle toimittamien asiakirjojen oikeudellinen luonne, sillä tällainen luonnehdinta kuuluu tuomioistuimen yksinomaiseen harkintavaltaan eikä riipu asianosaisten tahdosta.

Koska henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu asianomaiselle vastainen toimi on toimi, jolla voi olla virkamiehen oikeudelliseen ja henkilöstösääntöjen mukaiseen asemaan suoraan ja välittömästi kohdistuvia sitovia oikeusvaikutuksia, pelkästään sellaisen aiemman päätöksen, jota ei ole riitautettu määräajassa, vahvistamiseksi toteutetusta toimenpiteestä nostettu kumoamiskanne on jätettävä tutkimatta, koska tällaisen luokittelun edellytyksenä on, ettei toimenpide sisällä mitään uutta verrattuna kyseiseen päätökseen eikä sitä ole edeltänyt asianomaisen henkilön tilanteen uudelleen tarkasteleminen.

(ks. 48 kohta)

Viittaukset: asia T-293/94, Vela Palacios v. TSK, 18.6.1996 (Kok. H. 1996, s. I-A-305 ja s. II-893, 22 kohta); asia T-68/97, Neumann ja Neumann-Schölles v. komissio, 29.9.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-193 ja s. II-1005, 58 kohta) ja asia T-87/99, Hendrickx v. Cedefop, 13.7.2000 (Kok. H. 2000, s. I-A-147ja s. II-679, 37 kohta).
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

6 päivänä maaliskuuta 2002

Asia T-77/99 REV

Girish Ojha

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Purkamishakemus tuomion ottamiseksi uudelleen käsiteltäväksi — Uusi seikka — Uuden seikan puuttuminen — Tutkimatta jättäminen”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-131

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan asiassa T-77/99, Ohja vastaan komissio, 6.3.2001 annetun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion (Kok. H. 2001, s. I-A-61 ja II-293) ottamista uudelleen käsiteltäväksi.

Ratkaisu:

Purkamishakemus tuomion ottamiseksi uudelleen käsiteltäväksi jätetään tutkimatta. Hakija velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Tuomion purkaminen – Hakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Uusi seikka – Käsite – Ennen tuomion julistamista tiedossa ollut seikka ei ole uusi seikka – Tutkimatta jättäminen

(EY:n tuomioistuimen perussäännön 41 artikla ja 46 artiklan ensimmäinen kohta; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 126 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tuomion ottaminen uudelleen käsiteltäväksi ei ole muutoksenhakukeino valitusteitse, vaan ylimääräinen muutoksenhakukeino, jonka avulla voidaan kyseenalaistaa tuomion oikeusvoima niiden tosiseikkoja koskevien toteamusten vuoksi, joille tuomioistuin on perustanut ratkaisunsa. Purku edellyttää sellaisten tuomion julistamista edeltävien tosiseikkojen ilmenemistä, jotka eivät olleet ratkaisun antaneen tuomioistuimen eivätkä muutoksenhakijan tiedossa ja jotka olisivat voineet, mikäli tuomioistuin olisi voinut ottaa ne huomioon, johtaa toisenlaiseen ratkaisuun.

On jätettävä tutkimatta sellainen purkamishakemus, jonka tueksi vedotaan vastaajan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle istunnossa esittämään asiakirjaan, joka on jaettu kaikille jaoston jäsenille sekä hakijan edustajalle, joka on esittänyt huomautuksensa tästä asiakirjasta sen sisältöä kiistämättä.

(ks. 12, 19 ja 21 kohta)

Viittaukset: asia C-185/90 PREV, Gill v. kommissio, 25.2.1992 (Kok. 1992, s. I-993, 12 kohta); asia C-1/91 REV II, ISAB/VP ja Interdata v. komissio, 16.1.1996, (Kok. 1996, s. I-65, 6 kohta); asia C-2/98 P, de Compte v. parlamentti, 18.3.1999 (Kok. 1999, s. I-1787, 24 kohta); asia C-5/93 P, DSM v. komissio, 8.7.1999 (Kok. 1999, s. I-4695, 43 kohta); asia T-8/89 REV, DSM v. komissio, 4.11.1992 (Kok. 1992, s. II-2399, 14 kohta); asia T-26/89 REV, de Compte v. parlamentti,5.11.1997, (Kok. H. 1997, s. I-A-305 ja II-847, 15 kohta) ja asia T-91/96 REV, neuvosto v. Hankart, 12.11.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-597 ja II-1809, 13 kohta).