22.

Koska Sziber ei mukauttanut kannettaan, Fővárosi Törvényszék katsoi, ettei se voinut lausua asiakysymyksestä muilta osin. DH2-lain 37 §:n mukaisesti asian käsittely olisi pitänyt keskeyttää. Fővárosi Törvényszék oli kuitenkin epävarma joidenkin unionin oikeussääntöjen asianmukaisesta tulkinnasta, joten se päätti 29.8.2016 antamallaan määräyksellä lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko unionin oikeussääntöjä eli [SEUT 169 artiklaa], Euroopan unionin perusoikeuskirjan [(jäljempänä perusoikeuskirja)] 38 artiklaa, – – [direktiivin 93/13] 7 artiklan 1 ja 2 kohtaa, luettuna yhdessä sen 8 artiklan kanssa, ja kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY johdanto-osan 47 perustelukappaletta tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle (ja tämän lainsäädännön soveltamiselle), jossa asetetaan lisävaatimuksia, jotka rasittavat asianosaista (kantaja tai vastaaja), joka on tehnyt kuluttajana 1.5.2004–26.7.2014 luottosopimuksen, johon sisältyy korkojen, kulujen tai palkkioiden yksipuolista korottamista koskeva taikka valuuttakurssierotusta koskeva kohtuuton sopimusehto, siitä syystä, että tällaisten lisävaatimusten vuoksi mainittujen kuluttajasopimusten pätemättömyyteen perustuviin oikeuksiin vetoaminen tuomioistuimissa ja etenkin kanteen asiakysymyksen ratkaiseminen edellyttää määritellyn sisältöisen siviiliprosessuaalisen vaateen esittämistä (ensisijaisesti kannetta, kanteen muutosta tai pätemättömyyttä koskevaa väitettä kuluttajan velvoittamisen kiistämiseksi, tällaisen väitteen muutosta, vastaajan vastakannetta tai sen muutosta), kun taas asianosaisen, joka ei ole tehnyt luottosopimusta kuluttajana tai joka on tehnyt kyseisellä ajanjaksolla kuluttajana jonkin muun kuin edellä mainitun kaltaisen luottosopimuksen, ei tarvitse esittää tällä tavoin määritellyn sisältöistä vaadetta? 2) Onko ensimmäisessä kohdassa mainittuja unionin oikeussääntöjä tulkittava siten, että – sekä siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin vastaa myöntävästi, että siinä tapauksessa, että se vastaa kieltävästi ensimmäisessä kohdassa esitettyyn kysymykseen, joka on muotoiltu yleisemmin kuin nyt toisessa kohdassa esitettävä kysymys – ne ovat esteenä sille, että ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun asianosaiseen, joka on tehnyt luottosopimuksen kuluttajana, sovelletaan a–c kohdassa mainittuja seuraavia pakollisia lisävaatimuksia: a) ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun asianosaisen (kantaja tai vastaaja), joka on kuluttajana tehnyt lainasopimuksen, kanne, kanteen muutos tai pätemättömyyttä koskeva väite kuluttajan velvoittamisen kiistämiseksi, sen muutos, vastaajan vastakanne tai sen muutos voidaan tutkia ja hyväksyä asiakysymyksen osalta vain, jos kyseisessä asiakirjassa asianosainen ei ole vaatinut tuomioistuimelta pelkästään ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun kuluttajan tekemän luottosopimuksen toteamista täysin tai osittain pätemättömäksi vaan myös täysimääräisen pätemättömyyden oikeudellisten seuraamusten soveltamista – kun taas asianosaisen, joka ei ole tehnyt luottosopimusta kuluttajana tai joka on tehnyt kyseisellä ajanjaksolla kuluttajana jonkin muun kuin edellä mainitun kaltaisen luottosopimuksen, ei tarvitse esittää tällä tavoin määritellyn sisältöistä vaadetta? b) ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun asianosaisen (kantaja tai vastaaja), joka on kuluttajana tehnyt lainasopimuksen, kanne, kanteen muutos tai pätemättömyyttä koskeva väite kuluttajan velvoittamisen kiistämiseksi, sen muutos, vastaajan vastakanne tai sen muutos voidaan tutkia ja hyväksyä asiakysymyksen osalta vain, jos kyseisessä asiakirjassa asianosainen ei vaadi, että ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun kuluttajan tekemän luottosopimuksen täysimääräisen pätemättömyyden toteamisen lisäksi tuomioistuin soveltaa tällaisen pätemättömyyden oikeudellisena seurauksena sopimusta edeltävän tilanteen palauttamista ennalleen kun taas asianosaisen, joka ei ole tehnyt luottosopimusta kuluttajana tai joka on tehnyt kyseisellä ajanjaksolla kuluttajana jonkin muun kuin edellä mainitun kaltaisen luottosopimuksen, ei tarvitse esittää tällä tavoin määritellyn sisältöistä vaadetta? c) ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun asianosaisen (kantaja tai vastaaja), joka on kuluttajana tehnyt lainasopimuksen, kanne, kanteen muutos tai pätemättömyyttä koskeva väite kuluttajan velvoittamisen kiistämiseksi, sen muutos, vastaajan vastakanne tai sen muutos voidaan tutkia ja hyväksyä asiakysymyksen osalta vain, jos kyseisessä asiakirjassa kyseiseen sopimukseen perustuvan oikeussuhteen alkuhetkestä kanteen nostamishetkeen jatkuneella ajanjaksolla suoritetaan matemaattisesti erittäin mutkikas – Unkarin forintin vaihtoon sovellettavat säännöt huomioon ottaen valmisteltava – tilitys (josta säädetään kansallisissa oikeussäännöissä), joka sisältää yksityiskohtaisen ja numeerisesti tarkistettavissa olevan erittelyn sopimuksen mukaisesti suoritettavista eristä, kantajan suorittamat erät, jotka on vahvistettu sivuuttamalla pätemättömäksi todettu ehto, sekä maininnan näiden välisestä erotuksesta sekä loppusummana suoritettavasta määrästä eli siitä, kuinka paljon ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu asianosainen, joka on kuluttajana tehnyt luottosopimuksen, on velkaa rahalaitokselle tai ehkä maksanut tälle liikaa, kun taas asianosaisen, joka ei ole tehnyt luottosopimusta kuluttajana tai joka on tehnyt kyseisellä ajanjaksolla kuluttajana jonkin muun kuin edellä mainitun kaltaisen luottosopimuksen, ei tarvitse esittää tällä tavoin määritellyn sisältöistä vaadetta? 3) Onko ensimmäisessä kohdassa mainittuja unionin oikeussääntöjä tulkittava siten, että niiden rikkominen edellä (ensimmäisessä ja toisessa kohdassa) tarkoitetuilla lisävaatimuksilla on vastoin myös [perusoikeuskirjan] 20, 21 ja 47 artiklaa, kun muistetaan (kuten osin jo ensimmäisessä ja toisessa kohdassa), että jäsenvaltioiden tuomioistuinten on sovellettava unionin kuluttajansuojaoikeutta myös muihin kuin rajat ylittäviin tosiseikkoihin eli siis puhtaasti kansallisiin tilanteisiin [5.12.2000 annetun] tuomion Guimont (C‑448/98, EU:C:2000:663, 23 kohta), [10.5.2012 annetun] tuomion Duomo Gpa ym. (C‑357/10–C‑359/10, EU:C:2012:283, 28 kohta) ja [3.7.2014 annetun] tuomion Tudoran (C‑92/14, EU:C:2014:2051, 39 kohta) perusteella, vai onko katsottava, että kyseessä on rajat ylittävä tilanne ainoastaan sen seikan vuoksi, että ensimmäisessä kohdassa tarkoitetut luottosopimukset ovat valuuttaluottosopimuksia?”