ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 19.11.2008 – Galderma vastaan SMHV – Lelas (Nanolat)

(asia T-6/07)

Yhteisön tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus sanamerkin Nanolat rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisempi kansallinen sanamerkki TANNOLACT – Sekaannusvaaran puuttuminen – Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta

1. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 49 ja 50 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 25.10.2006 tekemästä päätöksestä (asia R 146/2006-4), joka liittyy Galderma SA:n ja Tihomir Lelaksen väliseen väitemenettelyyn

Asian tiedot

Yhteisön tavaramerkin hakija: Tihomir Lelas Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki NANOLAT luokkiin 1, 3 ja 5 kuuluvia tavaroita varten (hakemus nro 3088986) Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Galderma SA Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: Saksalainen sanamerkki TANNOLACT luokkaan 5 kuuluville tavaroille Väiteosaston ratkaisu: Väitteen hylkääminen Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen hylkääminen





Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
49

SMHV esittää, että päinvastoin kuin kantaja väittää, asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltaminen oli perusteltu erikseen. Tutkija oli todennut, että merkillä FUN ilmoitettiin kuluttajille ainoastaan, että tavaroilla oli suuri huviarvo, ja että näin ollen sillä ei voitu täyttää tavaramerkin keskeistä tehtävää, ja siltä puuttui erottamiskyky. Valituslautakunta on katsonut, että asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa sovellettiin pelkästään siitä syystä, että saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa sovellettiin. Lisäksi valituslautakunta otti kantaa kantajan perusteluun, joka kuuluu pikemminkin asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan yhteyteen, koska se on todennut, että sana ”fun” on melko arkinen sana ja että kyse on englannin kielen perussanastoon kuuluvasta sanasta.
Kanne, joka on nostettu SMHV:n toisen valituslautakunnan 22.1.2007 tekemästä päätöksestä (asia R 791/2006-2), joka koskee Heinrich Deichmann-Schuhe GmbH & Co. KG:n ja Design for Woman SA:n välistä väitemenettelyä
Missään EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 659/1999 säännöksessä ei anneta komissiolle mahdollisuutta aloittaa jo päätetty EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätyn kaltainen muodollinen tutkintamenettely uudelleen ja tehdä uusi päätös peruuttamatta tai vetämättä takaisin päättämisestä tehtyä päätöstä.

On kyllä niin, että tällaista uudelleen aloittamista ei ole asetuksessa N:o 659/1999 nimenomaisesti kielletty. Uudelleen aloittaminen olisi kuitenkin vastoin oikeusvarmuuden periaatetta sekä kyseisen asetuksen henkeä; asetuksen johdanto-osan kolmas perustelukappale osoittaa, että oikeusvarmuuden lisääminen on ollut yksi asetuksen antamisen syy, ja asetuksen johdanto-osan yhdeksännessä perustelukappaleessa todetaan, että muodollinen tutkintamenettely päätetään ”lopullisella” päätöksellä.

On nimittäin niin, että yhtäältä tällainen uudelleen aloittaminen merkitsisi kahden keskenään ristiriitaisen päätöksen olemassaoloa oikeusjärjestyksessä. Toisaalta sen hyväksyminen, että komissiolla on mahdollisuus aloittaa päätetty muodollinen tutkintamenettely uudelleen ja tehdä uusi päätös peruuttamatta tai vetämättä sitä ennen takaisin päättämisestä tehtyä päätöstä mahdollistaisi sen, että komissio voisi milloin tahansa muuttaa tätä päätöstä, minkä johdosta osapuolilla, joita päätetty menettely koskee, ei olisi minkäänlaista varmuutta oikeusasemastaan.

Näin ollen se, että unionin tuomioistuimet kumoavat muodollisen tutkintamenettelyn päättämisestä tehdyn päätöksen, on katsottava tämän päätöksen peruuttamisen tai takaisin vetämisen puuttuessa kyseisen menettelyn uudelleen aloittamisen kannalta välttämättömäksi muodolliseksi ennakkoedellytykseksi. Muodollisen tutkintamenettelyn osapuolet olisivat muuten epävarmassa tilanteessa uudelleen aloittamista koskevan päätöksen luonteen osalta, mikä olisi yhteensopimatonta oikeusvarmuuden lisäämisen tarpeen – joka on yksi asetuksen N:o 659/1999 antamisen syistä – kanssa.

(ks. 50–52 ja 62 kohta)
28

Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 3 kohdan nojalla toimivalta muuttaa valituslautakuntien päätöksiä, on tämä mahdollisuus periaatteessa rajattu tilanteisiin, joissa asia on ratkaisukelpoinen. Esillä olevassa tapauksessa on mahdotonta, että asia olisi tällaisessa tilassa, koska valituslautakunta ei ole ratkaissut yhtä esitetyistä vaatimuksista. Riidanalaisen päätöksen muuttaminen merkitsisi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioisi ensimmäistä kertaa asiakysymyksen osalta niitä kantajan vaatimuksia, joita valituslautakunta ei ole ratkaissut. Tällainen arviointi ei kuitenkaan kuulu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivaltaan, joka on määritelty asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 2 ja 3 kohdassa (ks. edellä 17 kohta).
10.

Kilpailu — Sakot — Sakkojen määrä — Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet — Sakkojen määräämättä jättäminen tai alentaminen vastikkeena syytetyn yrityksen yhteistyöstä — On välttämätöntä, että menettely on helpottanut komission suorittamaa rikkomisen toteamista — Komission harkintavalta — Tuomioistuinvalvonta — Rajat (EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta; komissio tiedonanto 96/C 207/04) (ks. 170–172 kohta)
4.

Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Kantelujen tutkiminen — Menettelyn eri vaiheet — Komission ilmoitus kantelijalle siitä, mihin toimiin se on ryhtynyt — Asetuksen N:o 773/2004 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kirje — Tilapäinen epävarmuus komission lähettämän kirjeen luonteesta — Kantelijoiden oikeus olla läheisesti osallisina menettelyssä — Vaikutuksettomuus (EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 773/2004 7 artiklan 1 kohta ja 17 artikla; komission tiedonannon 2004/C 101/05 54–57, 60–62 ja 68 kohta) (ks. 123, 124 ja 126–132 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Laiminlyöntikanne – Toimielimelle osoitettu vaatimus ryhtyä toimenpiteisiin – Edellytykset – Nimenomainen ja täsmällinen vaatimus – Komissiolle osoitettu toimenpiteisiin ryhtymistä koskeva vaatimus, jossa luetellaan erinäisiä tukitoimenpiteitä, joiden väitetään olevan yhteismarkkinoille soveltumattomia – Tutkittavaksi ottaminen (EY 87 artikla, EY 88 artiklan 2 kohta ja EY 232 artikla) (ks. 22–26 ja 41 kohta)

2. Laiminlyöntikanne – Komissiolla oleva toimimisvelvollisuus – Velvollisuus tutkia väitetysti lainvastaista tukea koskevat tiedot – Velvollisuus joko ilmoittaa sille, jota asia koskee, perustelujen riittämättömyydestä tai antaa päätös alustavan tutkintavaiheen päätteeksi – Laiminlyönti (EY 232 artikla; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 4 artikla, 10 artiklan 1 kohta ja 20 artiklan 2 kohta) (ks. 28–30, 37, 38, 50–52, 67 ja 68 kohta)

3. Valtiontuki – Kantelujen tutkiminen – Komission velvollisuudet – Velvollisuus tutkia väitetysti lainvastaista tukea koskevat tiedot – Kantelun tekemiselle ei ole muotovaatimuksia (EY 87 ja EY 88 artikla; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 10 artiklan 1 kohta) (ks. 32–34 kohta)

4. Laiminlyöntikanne – Komissiolla oleva toimimisvelvollisuus – Velvollisuus tutkia väitetysti lainvastaista tukea koskevat tiedot – Edellytykset – Se, että kantelu on tehty – Tukitoimenpiteiden väitetyn lainvastaisuuden on ilmettävä sen, jota asia koskee, toimittamista tiedoista (EY 232 artikla; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 10 artiklan 1 kohta) (ks. 45–47, 62–64 ja 74–76 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Vaatimus sen toteamiseksi, että komissio syyllistyi laiminlyöntiin, kun se ei ottanut kantaa kantajan kanteluihin, jotka koskivat yhtäältä tukia, joita Italian tasavallan väitettiin myöntäneen Alitalialle, Air Onelle ja Meridianalle, ja toisaalta väitettyä kilpailulainsäädännön rikkomista

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Euroopan yhteisöjen komissio ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole tehnyt päätöstä Alitalian 100 työntekijän siirrosta, josta Ryanair ilmoitti sille 16.6.2006 päivätyssä kirjeessä, 11.9. tehtyjen terrori-iskujen jälkeen myönnetyistä korvauksista, mistä Ryanair ilmoitti sille 3.11. ja 13.12.2005 päivätyissä kirjeissä, ja päälentokenttien lentoasemamaksujen alennuksista, joita sai erityisesti Alitalia, mistä Ryanair ilmoitti sille 3.11. ja 13.12.2005 päivätyissä kirjeissä.

2) Kanne hylätään muilta osin.

3) Kukin osapuoli, mukaan lukien Air One SpA, vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Asia T-376/07

Saksan liittotasavalta

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Valtiontuet — Pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävät valtiontuet — Päätös, jolla määrätään toimitettaviksi tietoja kahdesta valtiontukijärjestelmästä — Asetuksen (EY) N:o 70/2001 9 artiklan 2 kohdan neljännen virkkeen nojalla komissiolle kuuluva valvontavalta”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 25.11.2009 II ‐ 4295

Tuomion tiivistelmä

Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Asetusteitse määritellyt tukiluokat, joita voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina – Asetus N:o 70/2001, joka koskee pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettyjä tukia

(Komission asetuksen N:o 70/2001 9 artiklan 2 kohdan neljäs virke)

Oikeuskäytäntöä, jonka mukaan täytäntöönpanoasetukselle on annettava perusasetuksen kanssa yhteen soveltuva tulkinta, jos se on mahdollista, ei voida soveltaa täytäntöönpanoasetuksen sellaiseen säännökseen, jonka merkitys on selvä ja yksiselitteinen ja joka ei näin ollen edellytä minkäänlaista tulkintaa.

Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettyyn valtiontukeen annetun asetuksen N:o 70/2001 9 artiklan 2 kohdan neljännen virkkeen sanamuodosta käy selvästi ilmi, että komissiolla on oikeus pyytää jäsenvaltioita toimittamaan kaikki ne tiedot, jotka se katsoo tarpeellisiksi voidakseen määrittää, onko ryhmäpoikkeusasetuksen säännöksiä noudatettu. Näin ollen tämän säännöksen selvästä ja yksiselitteisestä sanamuodosta seuraa väistämättä, että komissiolla on oikeus pyytää jäsenvaltiolta tietoja kaikissa tilanteissa.

Tämän säännöksen selkeän sanamuodon vuoksi komission toimivallan tarkasta laajuudesta ei voi olla mitään epävarmuutta. Kyseinen jäsenvaltio ei siksi voi vedota luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen rajoittaakseen komissiolle tämän säännöksen nojalla kuuluvaa toimivaltaa.

Jos oletetaan, että kyseisen asetuksen voimaantulon ja riidanalaisen päätöksen perusteena olevien tietopyyntöjen välisenä aikana komissio harjoitti valvontaa vain silloin, kun kyseisen asetuksen säännöksien noudattamisesta oli epäilyksiä, ei voitu perustellusti luottaa sellaisen vallitsevan tilanteen säilymiseen, jota komissio voi harkintavaltansa puitteissa muuttaa.

(ks. 22–24, 40 ja 42 kohta)
Jotta silloin, kun on kyse on sopimussuhteen ulkopuolisesta yhteisön vastuusta, voidaan katsoa, että väitetyn toiminnan lainvastaisuuden ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys, väitetyn vahingon on oltava riittävän suorassa syy-yhteydessä riitautettuun toimintaan nähden, eli tällaisen toiminnan on oltava vahingon määräävä syy.

Jotta kyettäisiin määrittämään vahinko, joka johtuu jonkin yhteisön toimielimen tuottamuksellisesta toiminnasta, on otettava huomioon vastuun syntymisen aiheuttavan velvoitteiden laiminlyönnin vaikutukset eikä sen toimen vaikutuksia, johon se kuuluu, siltä osin kuin toimielin olisi voinut toteuttaa vaikutuksiltaan samanlaisen toimen tai sen olisi pitänyt toteuttaa tällainen toimi oikeussääntöä rikkomatta. Syy-yhteyden tarkastelu ei voi perustua siihen virheelliseen lähtökohtaan, jonka mukaan toimielin olisi ilman lainvastaista toimea pidättäytynyt toimimasta tai olisi toteuttanut päinvastaisen toimen, mikä voisi myös merkitä sen osalta lainvastaista käyttäytymistä, vaan siinä on edettävä vertaamalla keskenään tilannetta, johon asianomainen kolmas osapuoli on joutunut tuottamuksellisen toiminnan johdosta, ja tilannetta, joka sille olisi aiheutunut oikeussääntöä noudattaneen toimielimen käyttäytymisestä.

(ks. 47 ja 48 kohta)
Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)
Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 78 artiklan 1 kohdan mukaan menetetyn määräajan palauttaminen sisämarkkinoiden harmonisointivirastossa (tavaramerkit ja mallit) edellyttää ensinnäkin, että hakija on asianomaisen menettelyn osapuoli, toiseksi, että hakija ei huolimatta olosuhteiden edellyttämästä asianmukaisesta tarkkaavaisuudesta ole pystynyt noudattamaan määräaikaa viraston suhteen, ja kolmanneksi, että noudattamatta jättäminen on asetuksen N:o 40/94 nojalla suoraan aiheuttanut oikeuden menettämisen.

Ensimmäisen edellytyksen osalta on todettava, että asetuksen N:o 40/94 47 artiklan 1 kohdan mukaan uudistamista voi pyytää tavaramerkin haltija tai tämän nimenomaisesti valtuuttama henkilö. Tästä seuraa, että pelkästään tavaramerkin haltijaa tai tämän nimenomaisesti valtuuttamia henkilöitä voidaan pitää uudistamismenettelyn osapuolina.

Erityisesti on todettava, että virastolla asetuksen N:o 40/94 47 artiklan 2 kohdan ensimmäisen virkkeen nojalla olevasta velvollisuudesta ilmoittaa asianomaiseen tavaramerkkiin merkittyjen oikeuksien haltijoille rekisteröinnin umpeutumisesta ei seuraa, että mainitut haltijat ovat uudistamismenettelyn osapuolia. Mainitussa artiklassa säädetään näet ainoastaan virastoa koskevasta ilmoittamisvelvollisuudesta, joka on pelkästään menettelyyn liittyvä ja jonka tarkoituksena ei ole myöntää oikeuksia tavaramerkin haltijalle tai muille henkilöille.

(ks. 15–17 kohta)
Aikaisemman tavaramerkin kattamat kyseessä olevat tavarat ja palvelut on erityisesti suunnattu hotelli- ja matkailualan yrityksille ja tiedotus-, tilaus- ja varauspalvelut, jotka haettu tavaramerkki kattaa, on tarkoitettu suurelle yleisölle.

Suuren yleisön keskuudessa ei ole yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua sekaannusvaaraa sanamerkin easyHotel, jonka rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi on haettu Nizzan sopimuksessa tarkoitettuun luokkaan 39 kuuluville ”Kuljetuksiin liittyville tiedotuspalveluille, mukaan lukien näiden palvelujen tarjoaminen online-muodossa tietokannasta tai internetin välityksellä; maailmanlaajuisille verkon kautta tarjottaville matkavarauspalveluille” ja luokkaan 42 kuuluville ”Tietokoneistetuille hotellinvarauspalveluille” sekä luokkiin 16, 25, 32, 33, 35, 36 ja 41 kuuluville tavaroille ja palveluille, ja sanamerkin EASYHOTEL välillä, joka on rekisteröity aikaisemmin Saksassa mainitun sopimuksen luokkaan 9 kuuluville ”Tietokoneohjelmille alustasta riippumattomien verkkokauppojen perustamiseen ja internetin tekijäjärjestelmille, jotka on lähinnä tarkoitettu hotellihuoneiden varaamiseen, tilaamiseen ja maksamiseen” ja luokkaan 42 kuuluvalle ”Tietokoneohjelmistojen kehittämiselle ja suunnittelulle, lähinnä verkkokaupoille ja internetin tekijäjärjestelmille, erityisesti hotellihuoneiden varaamista, tilaamista ja maksamista varten”.

Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 55 artiklan 1 kohdan b alakohdasta, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 42 artiklan 1 kohdan ja 52 artiklan 1 kohdan kanssa, ilmenee, että kyseisen asetuksen 8 artiklan 1 kohtaan perustuvan mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen voivat esittää vain kyseisen hakemuksen tueksi vedottujen aikaisempien tavaramerkkien haltijat tai näiden tavaramerkkien haltijoiden oikeuttamat käyttöluvan haltijat. Sellaisen kaupallisen yhtiön, joka on kyseessä olevien aikaisempien tavaramerkkien haltija, konkurssipesän pesänhoitaja ei kuulu kumpaankaan edellä mainituista ryhmistä. Näin ollen pesänhoitajan omissa nimissään tekemä mitättömäksi julistamista koskeva hakemus on jätettävä tutkimatta.

Silloin kun kyseessä oleva yhtiö on tehnyt yhteisön tavaramerkin mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen sellaisten aikaisempien tavaramerkkien perusteella, joiden haltija se on, se on myös se yhtiö, jolla, mahdollisesti konkurssipesän pesänhoitajan edustamana, on asiavaltuus mitättömyysosaston ja valituslautakunnan päätösten riitauttamiseen. Sitä vastoin kyseisen yhtiön konkurssipesän pesänhoitajan omissa nimissään valituslautakunnalle tekemä valitus ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostama kanne on hylättävä sillä perusteella, että toisin kuin asetuksen N:o 40/94 58 artiklassa ja 63 artiklan 4 kohdassa on säädetty, ne on tehnyt sellainen henkilö, jolla ei ollut toimivaltaa riitauttaa kyseisen valituksen ja kanteen kohteena olleita päätöksiä.

(ks. 20, 21 ja 23 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Henkilöstö – Eläkkeet – Ennen yhteisöjen palvelukseen tuloa saavutetut eläkeoikeudet – Siirtäminen yhteisön järjestelmään

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 11 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1103/97 1 ja 3 artikla; neuvoston asetuksen N:o 974/98 14 artikla)

Koska tietyistä euron käyttöön ottamiseen liittyvistä säännöksistä annettua asetusta N:o 1103/97 sovelletaan sen 1 artiklan nojalla myös säädöksiin, hallinnollisiin määräyksiin ja lainkäyttöpäätöksiin, sitä ei näin ollen voida tulkita siten, että siinä rajoituttaisiin asettamaan sopimusten voimassaolon jatkumisen periaate. Sitä vastoin siinä säädetään euroon siirtymisen neutraalisuutta koskevasta vaatimuksesta – mikä tarkoittaa erityisesti sopimusten alalla sopimusten voimassaolon jatkumisen periaatetta – jota sovelletaan kaikkiin sen soveltamisalaan kuuluviin oikeudellisiin asiakirjoihin. Asetuksen N:o 1103/97 3 artiklasta seuraa erityisesti, että erityisesti tässä asetuksessa tarkoitetut säädökset tai hallinnolliset määräykset eivät millään tavalla muutu euron käyttöön oton vuoksi ja että niitä sovelletaan muuttumattomalla tavalla sekä tilanteisiin, joihin niitä sovellettiin ennen euron käyttöön ottoa että tilanteisiin, joihin niitä sovelletaan euron käyttöön oton jälkeen. Tästä seuraa, että asetuksessa N:o 1103/97 ei edellytetä mitään sopimus- tai muutakaan suhdetta ennen euron voimaantuloa, jotta jatkuvuuden periaatetta voidaan soveltaa tilanteisiin, joihin sovelletaan tuossa artiklassa tarkoitettuja oikeudellisia asiakirjoja.

Näin ollen jos lainsäätäjä tai kyseiset viranomaiset aikovat muuttaa asetuksen N:o 1103/97 3 artiklan soveltamisalaan kuuluvan oikeudellisen asiakirjan sanamuotoa tai vapauttaa osittain tai kokonaan sen täytäntöön panemisesta, kyseistä oikeudellista asiakirjaa on muutettava nimenomaisesti. Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1103/97 mukaisesti komission oli euron käyttöön oton jälkeen sovellettava muuttumattomalla tavalla tähän valuuttaan siirtyneissä jäsenvaltioissa saavutettujen eläkeoikeuksien siirtämistä koskeviin hakemuksiin hyvitettävien palvelusvuosien laskemista varten käyttöön otettua keskimääräisen päivitetyn muuntokurssin järjestelmää, josta säädetään komission vahvistamissa henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 11 artiklan 2 kohdan yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä. Jos se sitä vastoin aikoi antaa näille säännöksille muun vaikutuksen, sen oli muutettava näitä sääntöjä.

(ks. 34 ja 41–43 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: yhdistetyt asiat 92/87 ja 93/87, komissio v. Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta, 22.2.1989 (Kok. 1989, s. 405, 22–24 kohta).
143

Unionin yleisen tuomioistuimen mahdollisuudesta laskea kantajalle määrättävän sakon määrä vuoden 1998 suuntaviivojen, jotka olivat voimassa silloin, kun riidanalainen päätös tehtiin, mukaisen menetelmän sijasta vuoden 2006 suuntaviivojen mukaisella menetelmällä on muistutettava, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole sidottu komission laskutoimituksiin eikä suuntaviivoihin silloin, kun se käyttää täyttä harkintavaltaansa (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-101/05 ja T-111/05, BASF ja UCB v. komissio, tuomio 12.12.2007, Kok., s. II-4949, 213 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), vaan sen on suoritettava oma arviointinsa ottaen huomioon kaikki asiaan liittyvät seikat. Täyden harkintavallan käyttäminen ei kuitenkaan saa johtaa siihen, että yrityksiä, jotka ovat osallistuneet EY 81 artiklan vastaiseen sopimukseen tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan, kohdellaan eri tavalla niille määrättävien sakkojen suuruudesta päätettäessä. Jos unionin yleinen tuomioistuin aikoo jonkin yrityksen osalta nimenomaisesti poiketa komission kaikkiin kyseisiin yrityksiin käyttämästä laskentamenetelmästä, sen on perusteltava valintansa (asia C-291/98 P, Sarrió v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok., s. I-9991, 97 ja 98 kohta).
260

Väitteestä, jonka AAL perustaa pitkän aikavälin investointeihin, jotka se on toteuttanut Shannonin alueelle sijoitetussa alumiinioksidin tuotantotehtaassaan, on korostettava, että komissio on perustellusti jättänyt nyt käsiteltävässä tapauksessa ottamatta huomioon kyseiset investoinnit. AAL:llä ei näet ole perusteita väittää, että kyseiset investoinnit on toteutettu sen johdosta, että se on voinut perustellusti luottaa siihen, että kyseiset investoinnit voitaisiin poistaa etenkin sillä voitolla, jonka se saisi riidanalaisesta vapautuksesta 31.12.2006 saakka. Tältä osin AAL:n omista sen kirjelmissään esittämistä lausumista ilmenee, että kyseessä olevat investoinnit on ”tilattu vuoden 2003 syksyllä” eli sen jälkeen, kun komission päätös muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta julkaistiin 2.2.2002. Kuten edellä 221–225 kohdasta ilmenee, AAL ei voinut kuitenkaan mainitun julkaisemisen jälkeen luottaa valtiontukisääntöjen kannalta enää perustellusti riidanalaisen vapautuksen sääntöjenmukaisuuteen eikä siihen, että jos riidanalainen vapautus on valtiontukea, komissio voisi määrätä sen takaisin perimisestä. Kuten edellä 258 kohdassa on jo huomautettu, direktiivin 2003/96, jonka säännöksillä säänneltiin ainoastaan valmisteveroa koskevien lainsäädäntöjen yhdenmukaistamista, antaminen ei ollut omiaan synnyttämään AAL:n mielessä muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen julkaisemisen jälkeen perusteltua luottamusta siihen, että riidanalainen vapautus oli sääntöjenmukainen valtiontukisääntöjen kannalta ja ettei sitä perittäisi takaisin viimeksi mainittujen sääntöjen nojalla. AAL ei ole joka tapauksessa esittänyt mitään seikkaa, joka osoittaa, että se on toteuttanut nämä investoinnit sen vuoksi, että se on luottanut perustellusti siihen, että mainitut investoinnit voitaisiin poistaa erityisesti sillä voitolla, jonka se saisi riidanalaisesta vapautuksesta 31.12.2006 saakka. Yksi investoinneista on lisäksi toteutettu hankintakilpailun eli Irish Capacity 2005 Competitionin yhteydessä, jonka AAL voitti vuonna 2003. Komissio saattoi siis riidanalaisessa päätöksessä jättää perustellusti ottamatta huomioon AAL:n käsiteltävässä tapauksessa vetoaman perustellun luottamuksen siihen, että investoinnit, jotka se oli toteuttanut Shannonin alueelle sijoitetussa alumiinioksidin tuotantotehtaassaan, voitaisiin poistaa erityisesti sillä voitolla, jonka se saisi riidanalaisesta vapautuksesta 31.12.2006 saakka. Tämä väite on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Asiassa T‑80/06 vaatimus Unkarille 9.11.2005 päivätyllä kirjeellä tiedoksi annetun komission sen päätöksen kumoamiseksi, joka koskee EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn aloittamista valtiontuen N:o C 41/2005 (ex NN 49/2005) – Hukkakustannukset Unkarissa, osalta, ja asiassa T‑182/09 vaatimus komission 4.6.2008 tekemän sen päätöksen 2009/609/EY kumoamiseksi, joka koskee valtiontukea N:o C 41/05, jonka Unkari on myöntänyt sähkönhankintasopimuksilla (EUVL 2009, L 225, s. 53)