ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20.

Näissä olosuhteissa Landesgericht Korneuburg päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että sitä on sovellettava kahteen lentoasemaan, jotka molemmat sijaitsevat kaupungin keskustan välittömässä läheisyydessä mutta joista ainoastaan toinen kaupungin alueella ja toinen läheisessä osavaltiossa? 2) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 7 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että jos lentokone laskeutuu samassa kaupungissa tai samalla alueella sijaitsevalle toiselle määräpaikkana olevalle lentoasemalle, matkustajalla on oikeus korvaukseen lennon peruuttamisen takia? 3) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 6 artiklan 1 kohtaa, 7 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että jos lentokone laskeutuu samassa kaupungissa tai samalla alueella sijaitsevalle toiselle lentoasemalle, matkustajalla on oikeus korvaukseen lennon pitkäaikaisen viivästymisen johdosta? 4) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 5 artiklaa, 7 artiklaa sekä 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että sen selvittämiseksi, onko matkustajalle aiheutunut [19.11.2009 annetussa tuomiossa Sturgeon ym. (C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716)] tarkoitettu vähintään kolmen tunnin ajan menetys, viivästyminen on laskettava siten, että merkityksellinen on toiselle määräpaikkana olevalle lentoasemalle laskeutumisen ajankohta, vai siten, että merkityksellinen on ajankohta, jona matkustaja siirtyy sille määräpaikkana olevalle lentoasemalle, jota varaus koskee, tai muuhun lähellä sijaitsevaan määräpaikkaan, josta on sovittu matkustajan kanssa? 5) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittaja, joka toteuttaa lentoja rotaatiomenettelyssä, voi tukeutua tapaukseen, tässä tapauksessa ukonilmasta johtuneeseen laskeutuvien lentojen määrän vähentämiseen, joka ilmeni kyseisen lennon kolmanneksi viimeisen rotaation yhteydessä? 6) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että siinä tapauksessa, että lento laskeutuu toiselle määräpaikkana olevalle lentoasemalle kuin sille, jota varaus koskee, lentoliikenteen harjoittajan on tarjottava omasta aloitteestaan matkustajalle kuljetusta toiselle paikkakunnalle, vai onko lentomatkustajan vaadittava kuljetusta? 7) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 7 artiklan 1 kohtaa, 8 artiklan 3 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että lentomatkustajalla on 8 ja 9 artiklassa säädettyjen avustamis- ja huolenpitovelvoitteiden laiminlyönnin vuoksi oikeus korvaukseen?”
66.

Joudun huomauttamaan, että sen valtion kansalaisuuden saamisesta, jonka alueella asemapaikka sijaitsee, ei välttämättä seuraa, että asianomaisen virkamiehen henkilökansiossa muutetaan päätöstä, jolla vahvistetaan lähtöpaikka. Tämä viimeksi mainittu pysyy samana virkamiehen koko uran ajan sellaista erityistä päätöstä lukuun ottamatta, jonka hallinto voi tehdä poikkeuksellisesti sen jälkeen, kun kyseinen henkilö on esittänyt asianmukaiset todisteet hakemuksensa perusteeksi. ( 29 ) Ei voida katsoa, että tämän virkamiehen perhesiteet sekä sosiaaliset ja kulttuuriset siteet lähtövaltioon välttämättä heikkenevät ja asteittain katoavat, ja tämä on kiistatonta etenkin kun asianomaisella on myös kyseisen valtion kansalaisuus, mikä on asian laita 24 valittajasta 11:n osalta. Olisi vähintäänkin paradoksaalista, ellei peräti epäjohdonmukaista, jos katsottaisiin, että sitä, että virkamiehellä on asemapaikan valtion kansalaisuus, pidettäisiin painavana osoituksena siitä, että hänellä on useita ja tiiviitä siteitä valtioon, jonka kansalainen hän on, ilman, että katsottaisiin, että sillä, että henkilöllä on lähtöpaikan valtion kansalaisuus, on sama tehtävä. Tähän on lisättävä, että ulkomailla asuvan tai maasta muuttaneen lähtöpaikkakunta ei välttämättä ole siinä maassa, jonka kansalaisuus asianomaisella virkamiehellä on, minkä neuvosto on myöntänyt.
154.

Todellisuudessa on olemassa vain yksi tältä osin relevantti arviointiperuste eli se, että on olemassa emoyhtiön ja tytäryhtiön muodostama taloudellinen kokonaisuus, toisin sanoen yritys, kuten komissio on perustellusti todennut. Vain tällaisessa tapauksessa komissiolla on toimivalta katsoa emoyhtiön olevan vastuussa tytäryhtiön käyttäytymisestä eli – toisin sanoen – samastaa erillisten oikeudellisten rakenteiden vastuu (lifting the corporate veil) kilpailuoikeuden tehokkuuden lisäämiseksi. ( 50 )
14.

Alueella asuville yksityishenkilöille liikennepolttoaineiden ostoon ja henkilökohtaiseen ekologiseen liikkumiseen ja sen kehittämiseen myönnettävää tukea koskevista säännöistä 11.8.2010 annetun alueellisen lain nro 14 ( 4 ) (legge regionale n. 14, norme per il sostegno all’acquisto dei carburanti per autotrazione ai privati cittadini residenti in Regione e di promozione per la mobilità individuale ecologica e il suo sviluppo), sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä alueellinen laki nro 14/2010), 1 §:ssä, jonka otsikko on ”Tavoitteet”, säädetään seuraavaa: ”1. Vastatakseen vakavaan suhdannekriisiin Friuli-Venezia Giulian alue säätää tässä laissa poikkeuksellisista lisätoimenpiteistä tieliikenteen tukemiseksi ja ympäristön pilaantumisen vähentämiseksi. Erityisesti a) se säätää toimenpiteistä, joilla tuetaan polttoaineiden ostamista yksityiseen tieliikenteeseen b) se säätää kannustimista moottoripolttoaineista osittain tai kokonaan riippumattomien moottoreiden käytön edistämiseksi tieliikenteessä c) se tukee sellaisten teknologioiden tutkimusta ja kehittämistä, joiden tavoitteena on osittain tai kokonaan moottoripolttoaineista riippumattomien moottoreiden valmistaminen d) se edistää jakeluverkoston laajentamista sellaisten polttoaineiden osalta, joiden ympäristövaikutukset ovat vähäisiä.”
7.

Työntekijöiden asemasta annetun lain (Ley del Estatuto de los Trabajadores, jäljempänä ET) 51 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Tässä laissa tarkoitetaan joukkovähentämisellä työsopimusten päättämistä taloudellisista, teknisistä, organisatorisista tai tuotannollisista syistä, kun tämä päättäminen kohdistuu 90 päivän aikana vähintään a) 10 työntekijään yrityksissä, joissa on vähemmän kuin 100 työntekijää b) 10 prosenttiin yrityksen työntekijöiden määrästä niissä yrityksissä, joissa on 100–300 työntekijää c) 30 työntekijään yrityksissä, joissa on yli 300 työntekijää. – – Laskettaessa tämän momentin 1 kohdassa tarkoitettujen sopimusten päättämisten määrää huomioon otetaan myös kaikki muut viiteajanjakson aikana tapahtuneet sopimusten päättämiset, jotka on toteutettu työnantajan aloitteesta muista kuin 49 §:n 1 momentin c kohdassa säädetyistä yksittäiseen työntekijään liittymättömistä syistä, kunhan näiden päättämisten määrä on vähintään viisi. Jos peräkkäisinä 90 päivän ajanjaksoina ja tämän pykälän säännösten kiertämiseksi yritys päättää sopimuksia 52 §:n c kohdassa säädetyn nojalla ja näiden päättämisten määrä on ilmoitettuja raja-arvoja pienempi eikä tällaisen toimenpiteen oikeuttamiseen ole ilmennyt uusia syitä, nämä uudet sopimusten päättämiset katsotaan tehdyn lain kiertämiseksi ja ne julistetaan mitättömiksi.”
138.

Minun on tuotava tältä osin kuitenkin vielä esille, että – kuten tämän ratkaisuehdotuksen 98 kohdassa on huomautettu – vaikuttaa siltä, että kierrätysyhteisö voi kyseisen järjestelyn yhteydessä itse asettaa lisäedellytyksiä, jotka lajittelun hoitavien toimijoiden on täytettävä voidakseen tehdä sopimuksen sen kanssa. Näin ollen on aiheellista huomauttaa, että tehtävänmäärityksen mukaan juuri kierrätysyhteisön on määriteltävä lupahakemuksessaan sekä lajittelun hoitavien toimijoiden kanssa tekemässään mallisopimuksessa lajitellun jätteen alkupään jäljitettävyyttä koskevat yksityiskohdat.
23.

Curtea de Apel Cluj esitti 27.12.2018 tekemällään välipäätöksellä, joka saapui unionin tuomioistuimeen 1.2.2019, unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan nojalla seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko direktiivin 93/13/ETY 1 artiklan [2 kohtaa] tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että sopimusehtoa, jossa toistetaan dispositiivinen säännös, josta sopimuspuolet saattoivat poiketa mutta josta he eivät kuitenkaan käytännössä ole poikenneet, koska siitä ei ole neuvoteltu, kuten nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa ehtoa, jossa määrätään, että luotto on maksettava takaisin samassa ulkomaan valuutassa kuin se, jossa se on myönnetty, voidaan tarkastella sopimusehdon kohtuuttomuuden kannalta? 2) Voidaanko tilanteessa, jossa myönnettäessä luottoa ulkomaan valuutassa kuluttajalle ei ole esitetty laskelmia tai ennusteita niistä taloudellisista vaikutuksista, joita vaihtokurssin mahdollisesta vaihtelusta aiheutuu sopimuksesta johtuviin maksuvelvoitteisiin, katsoa perustellusti, että tällainen sopimusehto, jossa vaihtokurssiriski kuuluu täysimääräisesti kuluttajalle (nimellisarvoperiaatteen nojalla), on selkeä ja ymmärrettävä ja että elinkeinonharjoittaja (pankki) on täyttänyt lojaliteettiperiaatteen mukaisesti velvoitteen antaa tietoja sopimuspuolelleen tilanteessa, jossa Banca Națională a Româniein (Romanian keskuspankki) vahvistama kuluttajien velkaantuneisuuden enimmäisaste on laskettu lainan myöntämispäivänä voimassa olleen vaihtokurssin perusteella? 3) Ovatko direktiivi 93/13/ETY ja sen perusteella annettu oikeuskäytäntö sekä tehokkuusperiaate esteenä sille, että sen jälkeen, kun vaihtokurssiriskiä koskeva sopimusehto on todettu kohtuuttomaksi, sopimus jatkuu muuttumattomana? Miten sopimusta tulisi muuttaa siten, että kohtuutonta ehtoa jätettäisiin soveltamatta ja tehokkuusperiaatetta noudatettaisiin?”
7.

Belgian hallituksen toimittamien tietojen mukaan eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä 19.12.2003 annetun lain (wet van 19 december 2003 betreffende het Europees aanhoudingsbevel) ( 7 ) 32 §:ssä ( 8 ) säädetään seuraavaa: ”1. Kun on syytä olettaa, että rikosoikeudellista menettelyä varten etsitty henkilö oleskelee toisen Euroopan unionin jäsenvaltion alueella, tutkintatuomari tai Belgian syyttäjäviranomainen [procureur de Konings] antaa tuomioistuimen antaman pidätysmääräyksen täytäntöön panemiseksi eurooppalaisen pidätysmääräyksen 2 ja 3 §:ssä määritetyssä muodossa ja niissä määritetyin edellytyksin. Syytteen nostamiseksi annettu eurooppalainen pidätysmääräys voidaan antaa vain säilöönotosta 20.7.1990 annetussa laissa määritetyin edellytyksin. – – 2. Kun on syytä olettaa, että vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten etsitty henkilö oleskelee toisen Euroopan unionin jäsenvaltion alueella, Belgian syyttäjäviranomainen antaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen 2 ja 3 §:ssä määritetyssä muodossa ja niissä määritetyin edellytyksin. Jos tästä vapaudenmenetyksen käsittävästä rangaistuksesta tai turvaamistoimenpiteestä on päätetty vastaajan poissa ollessa ja jos etsitylle henkilölle ei ole henkilökohtaisesti annettu haastetta tiedoksi tai muuten ilmoitettu poissa ollessa annettuun ratkaisuun johtaneen istunnon aikaa ja paikkaa, eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä on mainittava, että etsityllä henkilöllä on mahdollisuus riitauttaa ratkaisu Belgiassa ja olla läsnä tuomioistuinkäsittelyssä. – –”
100.

Mielestäni on siis melko selvää, että erityisalojen hankintadirektiivin 13 artiklassa tarkoitetaan erityisesti sellaisia rakennusurakoita, tavaroita tai palveluja, joiden tarkoituksena on mahdollistaa postipalvelujen tarjoaminen. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt, ”silloin kun hankintayksikkö, joka harjoittaa jotakin [erityisalojen hankintadirektiivissä] tarkoitettua toimintaa, suunnittelee tämän toiminnan yhteydessä palveluhankintoja, rakennusurakoita tai tavaranhankintoja koskevan sopimuksen tekemistä tai suunnittelukilpailun järjestämistä, tähän sopimukseen tai kilpailuun sovelletaan tämän direktiivin säännöksiä”. ( 39 )
131.

Toisin sanoen silloin, kun jäsenvaltio vetoaa rajoittavan toimenpiteen tueksi tarpeeseen välttää jonkin tietyn riskin toteutuminen – kuten apteekkiverkon harvenemisen alkaminen tai paheneminen –, sitä ei voida velvoittaa esittämään empiiristä näyttöä, joka osoittaa yksiselitteisesti, että kyseisen toimenpiteen ja sillä tavoitellun vaikutuksen välillä on syy-yhteys. Tällaisen näytön esittäminen nimittäin edellyttäisi, että odotetaan, kunnes riski on toteutunut, jotta voidaan selvittää, pystytäänkö se tosiasiallisesti välttämään rajoittavalla toimenpiteellä. Erityisen arkaluonteisella alalla eli kansanterveyden alalla annetun kansallisen lainsäädännön oikeasuhteisuutta arvioitaessa on otettava huomioon kansallisten viranomaisten tekemiä päätöksiä edeltäneiden arviointien monitahoisuus ja tällaisen lainsäädännön vaikutuksiin liittyvä epävarmuus. ( 90 ) Niiden oikeuttamisperusteiden tueksi, joihin kyseinen jäsenvaltio vetoaa, on kuitenkin esitettävä tämän lainsäädännön soveltuvuutta ja tarpeellisuutta koskeva analyysi sekä täsmällisiä tietoja, joilla sen perusteluja voidaan tukea. ( 91 ) Kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, voidaanko toimitettujen todisteiden perusteella kohtuudella katsoa, että tämä lainsäädäntö soveltuu sillä tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseen, ja voidaanko nämä päämäärät saavuttaa vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä. Tässä yhteydessä kyseisen tuomioistuimen on otettava huomioon koko näyttö, joka sillä on tiedossaan sinä ajankohtana, jona se antaa ratkaisun. ( 92 )
74.

Näin ollen ehdottamani lähestymistapa vaikuttaa pätevän paremmin kiinteämääräisiin hyvityksiin kuin uhkasakkoihin, joiden osalta unionin tuomioistuin on ottanut huomioon kyseisessä direktiivissä säädetyn täytäntöönpanon määräajan päättymisajankohdan arvioidessaan rikkomisen kestoa asiassa komissio v. Belgia (SEUT 260 artiklan 3 kohta – Nopeat sähköiset viestintäverkot). ( 62 ) On syytä lisätä, että Irlannin väitteistä poiketen on kiistatonta, että rahamääräisten seuraamusten, kiinteämääräiset hyvitykset mukaan luettuina, määrääminen oli mahdollista direktiivissä 2015/849 säädetyn täytäntöönpanon määräajan, joka on 26.6.2017, päättyessä, koska SEUT 260 artiklan 3 kohtaa ja komission tiedonantoja voitiin selkeästi soveltaa. ( 63 ) Joka tapauksessa, jos unionin tuomioistuin ei yhdy ehdotukseeni, kyseisessä direktiivissä säädetyn täytäntöönpanon määräajan päättymisestä kulunut ajanjakso voidaan ottaa huomioon arvioitaessa rikkomisen vakavuutta, kuten on tehty SEUT 260 artiklan 2 kohtaa koskevassa oikeuskäytännössä. ( 64 )
109.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Oberlandesgericht Düsseldorfin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin vastataan seuraavasti: 1) Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU 12 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että kahden hankintaviranomaisen välillä kirjallisesti sovittu ohjelmiston luovutus, joka liittyy näiden kummankin viranomaisen välillä tehtyyn yhteistyösopimukseen, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu ”sopimus”. Kyseinen sopimussuhde on vastikkeellinen, vaikka luovutuksensaajana olevan yksikön ei tarvitse maksaa hintaa eikä korvata ohjelmiston kustannuksia, jos kumpikin osapuoli (ja näin myös luovutuksensaaja) sitoutuu antamaan toisen osapuolen käyttöön kyseisen ohjelmiston myöhemmät muutokset ja jatkokehitystyön tulokset ja jos nämä ovat välttämättömiä sen julkisen palvelun tarjoamiseksi, joka kummankin hankintaviranomaisen on suoritettava, joten näiden muutosten ja kehitystyön toteutuminen on väistämätöntä. 2) Direktiivin 2014/24 12 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisen hankintaviranomaisten välisen yhteistyön ei tarvitse koskea välttämättä varsinaisia julkisia palveluja, joita on tarjottava kansalaisille. Yhteistyö, jonka kohteena ovat kyseisten palvelujen tukitoiminnot, kuuluu direktiivin 2014/24 12 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan muun muassa siinä tilanteessa, että tukitoiminto on julkisen palvelun kannalta välttämätön väline, jota kyseisen julkisen palvelun tarjoaminen edellyttää. 3) Hankintaviranomaisten välinen yhteistyö, jossa yksityinen toimija asetetaan markkinoilla etuoikeutettuun asemaan kilpailijoihinsa nähden, ei voi kuulua direktiivin 2014/24 12 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan.
80.

Puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdasta ilmenee, että määräaikaisten työntekijöiden ja vastaavien vakituisten työntekijöiden erilainen kohtelu voi olla perusteltua asiallisten syiden vuoksi. Unionin tuomioistuin on tunnustanut kaksi tällaista syytä, joista ensimmäinen on niiden tehtävien erityisluonne, joiden hoitamiseksi määräaikaiset sopimukset on tehty, sekä näille tehtäville luontaiset ominaispiirteet ja toinen on jäsenvaltion toiminta, kun se pyrkii perusteltuun sosiaalipoliittiseen päämäärään. Unionin tuomioistuimen mukaan näiden asiallisten syiden on perustuttava siihen, että on olemassa kyseessä olevalle työehdolle ominaisia täsmällisiä ja konkreettisia seikkoja siinä erityisessä asiayhteydessä, johon työehto kuuluu, ja näin on oltava objektiivisten ja avointen arviointiperusteiden perusteella, jotta voidaan varmistaa, että kyseinen erilainen kohtelu vastaa todellista tarvetta, että sillä voidaan saavuttaa asetettu tavoite ja että se on tätä varten tarpeellinen. ( 35 )
34.

Muutamien jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan kieliversioiden perusteella näyttää todellakin siltä, että kuuden vuoden määräaika koskee pelkästään arviointia, kun taas tarkistamiseen ei välttämättä sovelleta tätä määräaikaa. Näin voidaan päätellä artiklan sanamuodosta, jos tarkastellaan artiklan sanajärjestystä esimerkiksi ranskaksi (”que les programmes de prévention des déchets soient évalués au moins tous les six ans et révisés, s’il y a lieu”), englanniksi (”the waste management plans and waste prevention programmes are evaluated at least every sixth year and revised as appropriate”), italiaksi (”i piani di gestione e i programmi di prevenzione dei rifiuti siano valutati almeno ogni sei anni e, se opportuno, riesaminati”) tai espanjaksi (”los planes de gestión de residuos y los programas de prevención de residuos se evalúen, como mínimo, cada seis años y se revisen en la forma apropiada”).
1.

Jos ravintolisien pakkauksen etupuolella esitetään yleisiä terveysväitteitä, voidaanko sanoa, että valmistaja on täyttänyt asetuksen N:o 1924/2006 ( 2 ) 10 artiklan 3 kohtaan sisältyvän edellytyksen, jonka mukaan tällainen väite ”on sallittu ainoastaan, jos siihen liittyy 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite”, jos tällainen yksittäinen terveysväite esitetään saman pakkauksen selkäpuolella? Tämä on pohjimmiltaan se pääasiallinen kysymys, jota unionin tuomioistuimen on nyt tarkasteltava Bundesgerichtshofin (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa) asiaa koskevan ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä.
30.

Sen määrittämiseksi, säilyykö yksikön identiteetti, on huomioitava kaikki kyseessä olevaa liiketoimea kuvaavat tosiseikat ja erityisesti se, millaisesta yrityksestä tai liikkeestä on kysymys, onko rakennusten ja irtaimiston kaltaista aineellista liikeomaisuutta luovutettu, minkä arvoinen aineeton omaisuus on luovutushetkellä ollut, onko pääosa henkilöstöstä otettu uuden työnantajan palvelukseen ja onko asiakaskunta siirtynyt liiketoiminnan mukana, sekä se, miten samankaltaista ennen luovutusta ja sen jälkeen harjoitettu liiketoiminta on ollut, ja vielä se, kuinka pitkän ajan tämä liiketoiminta mahdollisesti on ollut keskeytyneenä. Näitä seikkoja on arvioitava asian kokonaisharkinnassa, eikä niitä siksi saa arvioida erillisinä. Unionin tuomioistuin on erityisesti todennut, että kansallisen tuomioistuimen on kyseessä olevaa liiketoimea kuvaavia tosiseikkoja arvioidessaan otettava huomioon muun muassa se, millaisesta yrityksestä tai liikkeestä on kysymys. ( 28 ) Tämän vuoksi erilaisille direktiivissä 2001/23 tarkoitetun liikkeen luovutuksen tapahtumisen arviointiperusteille annettava painoarvo välttämättä vaihtelee sen mukaan, millaisesta liiketoiminnasta on kysymys, ja jopa kyseisessä yrityksessä, liikkeessä tai liiketoiminnan osassa käytettyjen tuotantomenetelmien tai toimintatapojen mukaan. ( 29 )
60.

Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa College van Beroep voor het Bedrijfslevenin esittämiin kysymyksiin seuraavasti: 1) Viiteaineen uudelleenrekisteröintipäätöksestä ei automaattisesti seuraa kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta sekä neuvoston direktiivien 79/117/ETY ja 91/414/ETY kumoamisesta 21.10.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 52 artiklan perusteella myönnetyn rinnakkaisvalmisteiden kauppaa koskevan luvan voimassaoloajan muutosta. Päinvastoin tällaisesta jatkamisesta on tehtävä toimivaltaisen viranomaisen päätös menettelyssä, jossa kyseinen viranomainen tarkistaa asetuksen N:o 1107/2009 52 artiklan 3 kohdassa asetettujen edellytysten mukaisesti, että rinnakkaisvalmisteiden kauppaa koskevan luvan saanut aine on edelleen samanlainen kuin viiteaine. Toimivaltainen viranomainen voi tehdä tämän päätöksen omasta aloitteestaan tai rinnakkaisvalmisteiden kauppaa koskevan luvan haltijan hakemuksesta. 2) Jos maahantuodun kasvinsuojeluaineen kanssa samaa valmistusmenetelmää käyttävä yritys on valmistanut viiteaineen eli koko aineen kyseisen aineen valmistajan luvalla osana vakiintunutta liikesuhdetta, molemmilla aineilla on katsottava olevan asetuksen N:o 1107/2009 52 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla sama alkuperä. Tässä suhteessa pelkällä viiteaineen tuotantopaikan muuttumisella tai aineen nimen muutoksella taikka viiteaineen koostumuksen vähäisellä muutoksella ilman tuntuvia seurauksia aineen vaikutusten kannalta ei ole merkitystä, jos koko aine edelleen valmistetaan maahantuodun kasvinsuojeluaineen valmistajan luvalla. 3) Rinnakkaisvalmisteiden kauppaa koskevan luvan hakijan on esitettävä asetuksen N:o 1107/2009 52 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut tiedot osoittaakseen, että kasvinsuojeluaine täyttää asetuksen N:o 1107/2009 52 artiklan 3 kohdassa asetetut edellytykset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toimivaltaisen viranomaisen mahdollisuutta hankkia alkuperäjäsenvaltiolta tarvittavia tietoja, jotta se voi arvioida kyseisten tuotteiden samanlaisuutta ja tarkistaa, täyttyvätkö nämä edellytykset. Rinnakkaisvalmisteiden kauppaa koskevan luvan antamista koskevasta päätöksestä tehtävän mahdollisen oikaisuvaatimuksen tai valituksen tapauksessa viiteaineen luvanhaltijan on osoitettava väitteidensä paikkansapitävyys menettelyllistä autonomiaa koskevan periaatteen mukaisesti.