Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Perustelujen puutteellisuus tai ristiriitaisuus – Tutkittavaksi ottaminen – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 225 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta)

2. Henkilöstö – Kulukorvaus – Kansalliset asiantuntijat – Päiväraha

(EY 3 artiklan 2 kohta)

3. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotomääräykset – Oikeudenkäynnin kohteen yksilöinti – Yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista

(Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

1. Kysymys unionin yleisen tuomioistuimen tuomion perustelujen ristiriitaisuudesta tai puutteellisuudesta on oikeuskysymys, minkä vuoksi se voi sellaisenaan olla muutoksenhaun kohteena.

Muutoksenhaun yhteydessä unionin tuomioistuin valvoo muun muassa sitä, onko unionin yleinen tuomioistuin käsitellyt oikeudellisesti riittävällä tavalla kaikkia kantajan esittämiä väitteitä.

Unionin yleiselle tuomioistuimelle asetetun velvollisuuden, jonka mukaan sen on perusteltava päätöksensä, ei kuitenkaan voida katsoa edellyttävän sitä, että sen on käsiteltävä yksityiskohtaisesti kaikkia kantajan esittämiä väitteitä varsinkaan silloin, kun nämä väitteet eivät ole riittävän selviä ja täsmällisiä.

(ks. 39–41 kohta)

2. Yhdenvertaisen kohtelun tai syrjintäkiellon periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavoin eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavoin, ellei tällainen kohtelu ole objektiivisesti perusteltua.

Unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa, jossa on hyväksytty siviilisäädyn käyttäminen yhtenä niistä hyväksyttävistä ja asianmukaisista perusteista, joilla maksettavan päivärahan suuruus määritetään, ja katsottu, ettei valittajaa ollut tilapäistä siirtoa koskevan pyynnön ajankohtana syrjitty naimattomaan kansalliseen asiantuntijaan verrattuna, koska hänen oikeudellinen asemansa avioliitossa olevana naisena ei ollut sama kuin naimattoman henkilön oikeudellinen asema, ei kohdella avioliitossa eläviä henkilöitä syrjivästi verrattuna avoliitossa eläviin naimattomiin henkilöihin.

Kansallisille asiantuntijoille myönnettävien korvausten edellytysten vahvistamisessa on nimittäin kyse komission harkintavallan käytöstä. Myöskään syrjintäkiellon tai yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei voitaisi todeta rikotun muutoin kuin siinä tapauksessa, että komission palvelukseen tilapäisesti siirrettäviin kansallisiin asiantuntijoihin sovellettavista säännöistä 30.4.2002 tehdyn komission päätöksen 20 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tehtäisiin erottelu, joka olisi mielivaltainen tai ilmeisen soveltumaton tämän säännöksen tarkoituksen kannalta. Tästä on todettava, että komissio maksaa korvausta hyvitykseksi haitasta ja kustannuksista, joita kansalliselle asiantuntijalle aiheutuu oleskelusta asuinpaikkakuntansa ulkopuolella. Kyseisen päätöksen 20 artiklan 3 kohdan b alakohta perustuu olettamukseen, jonka mukaan kansalliselle asiantuntijalle aiheutuva haitta on vähäisempi, jos hänen puolisonsa asuu asemapaikassa tilapäistä siirtoa koskevan pyynnön ajankohtana.

Vaikka avoliittojen ja virallisten parisuhteiden – kuten avioliiton – välillä voi joiltakin osin olla samankaltaisuuksia, niistä ei välttämättä seuraa, että nämä kaksi parisuhteen muotoa olisi rinnastettava toisiinsa.

Vaikka yleisesti sovellettavien abstraktien oikeussääntöjen käyttöön ottamisesta aiheutuisi erityistapauksissa satunnaista haittaa, lainsäätäjää ei voida moittia kaavamaiseen ryhmittelyyn turvautumisesta, kunhan ryhmittely ei ole itsessään syrjivä sen tavoitteen kannalta. Samaan lopputulokseen on sitä suuremmalla syyllä päädyttävä niissä olosuhteissa, joissa näistä erityistapauksista aiheutuu satunnaista etua.

(ks. 70–73, 75, 78 ja 81 kohta)

3. Unionin yleisen tuomioistuimen on jätettävä tutkittavaksi ottamatta sille esitettyyn kanteeseen sisältyvä vaatimus, jos tämän vaatimuksen perustana olevat olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat eivät käy johdonmukaisella ja ymmärrettävällä tavalla ilmi kanteen tekstistä, sillä tällaisten seikkojen puuttumista kanteesta ei voida korjata niiden esittämisellä istunnossa.

(ks. 104 kohta)