TUOMIO 25.10.2011 – ASIA T-192/08

TRANSNATIONAL COMPANY ”KAZCHROME” JA ENRC MARKETING v. NEUVOSTO

II - 74

II - 75

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

25 päivänä lokakuuta 2011 ( )

Polkumyynti – Entisestä Jugoslavian tasavallasta Makedoniasta, Kiinan kansantasavallasta, Egyptistä, Kazakstanista ja Venäjältä peräisin olevan ferropiin tuonti – Syy-yhteys – Yhteisön etu – Yhteistyön puuttuminen – Saatavilla olevat tiedot – Markkinataloudessa toimivan yrityksen asema – Puolustautumisoikeudet – Perusteluvelvollisuus

Asiassa T‑192/08,

Transnational Company ”Kazchrome” AO, kotipaikka Aqtöbe (Kazakstan),

ENRC Marketing AG, kotipaikka Kloten (Sveitsi),

edustajinaan aluksi asianajajat L. Ruessmann ja A. Willems, sittemmin Willems ja S. de Knop,

kantajina,

vastaan

Euroopan unionin neuvosto, asiamiehenään aluksi J.-P. Hix, sittemmin Hix ja B. Driessen, avustajinaan aluksi asianajajat G. Berrisch ja G. Wolf, sittemmin Berrisch,

vastaajana,

jota tukevat

Euroopan komissio, asiamiehinään H. van Vliet ja K. Talabér-Ritz,

ja

Euroalliages, kotipaikka Bryssel (Belgia), edustajinaan asianajajat J. Bourgeois, Y. van Gerven ja N. McNelis,

väliintulijoina,

jossa vaaditaan lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta, Egyptistä Kazakstanista, entisestä Jugoslavian tasavallasta Makedoniasta ja Venäjältä peräisin olevan ferropiin tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 25.2.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 172/2008 (EUVL L 55, s. 6) osittaista kumoamista siltä osin kuin se koskee kantajia.

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja I. Pelikánová sekä tuomarit K. Jürimäe (esittelevä tuomari) ja S. Soldevila Fragoso,

kirjaaja: hallintovirkamies N. Rosner,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 7.12.2010 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asian tausta

1 Kantajat Transnational Company Kazchrome AO (jäljempänä Kazchrome) ja ENRC Marketing AG tuottavat ja myyvät ferropiitä, yhtä teräksen ja raudan tuotannossa käytettävistä raaka-aineista. Kazchrome, jonka kotipaikka on Kazakstan, myy kaiken tuotantonsa ENRC Marketingille, jonka kotipaikka on Sveitsi. ENRC Marketing myy Kazchromen tuotannon edelleen maailmanlaajuisesti.

2 Euroalliagesin (Euroopan rautayhdisteteollisuuden yhdyskomitea) tehtyä 16.10.2006 Euroopan yhteisöjen komissiolle asiassa kantelun, komissio aloitti polkumyynnin vastaisen menettelyn, joka koski entisestä Jugoslavian tasavallasta Makedoniasta, Kiinan kansantasavallasta, Egyptistä, Kazakstanista ja Venäjältä peräisin olevan ferropiin tuontia, polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (EYVL L 56, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä perusasetus) [joka on korvattu polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1225/2009 (EUVL L 343, s. 51, oikaisu EUVL 2010 L 7, s. 22)], ja erityisesti perusasetuksen 5 artiklan (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 5 artikla) mukaisesti. Polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamista koskeva ilmoitus julkaistiin 30.11.2006 Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL C 291, s. 34). Polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi ajanjakson 1.10.2005–30.9.2006 (jäljempänä tutkimusjakso). Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi ajanjakson tammikuusta 2003 tutkimusjakson loppuun (jäljempänä tarkastelujakso).

3 Kyseisessä menettelyssä kantajat jättivät 15.12.2006 komission yksiköille markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevan hakemuksen perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohdan (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohta) mukaisesti.

4 Kantajat toimittivat 12.1.2007 vastauksensa polkumyyntiä koskevaan komission kyselylomakkeeseen sekä vahinkoa koskevan asiakirjan. Kantajat toimittivat 25.1.2007 komissiolle vahinkoa koskevia täydentäviä huomautuksia.

5 Kantajat ilmoittivat komissiolle 14.2.2007 päivätyllä kirjeellä luopuvansa osallistumisesta tutkimukseen mutta olevansa valmiita antamaan selvityksiä sille jo toimittamistaan tiedoista. Komissio ilmoitti kantajille samana päivänä päivätyllä faksilla peruuttavansa tarkastuskäynnin, joka oli määrä tehdä 22.2.–2.3.2007. Se korosti peruuttamisen tarkoittavan, että kantajien sen yksiköille toimittamia tietoja ei voida hyväksyä, koska niitä ei tarkasteta, ja että perusasetuksen 18 artiklan (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 18 artikla) mukaisesti tutkimuksen päätelmät saattaisi olla tarpeen vahvistaa saatavilla olevien tietojen pohjalta. Kantajat ilmoittivat komissiolle 20.2.2007 päivätyllä kirjeellä, että vaikka ne eivät voineet tehdä täyttä yhteistyötä tutkimuksessa, ne toivoivat voivansa auttaa tätä siinä mahdollisuuksien mukaan.

6 Komissio ilmoitti kantajille 5.7.2007, että koska se ei ollut voinut tarkastaa niiden toimittamia tietoja niiden tiloissa, niille ei myönnetä markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa. Kantajat lähettivät 16.7.2007 komissiolle markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman epäämistä koskevat huomautuksensa.

7 Komissio julkaisi 29.8.2007 väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Kiinan kansantasavallasta, Egyptistä, Kazakstanista, entisestä Jugoslavian tasavallasta Makedoniasta ja Venäjältä peräisin olevan ferropiin tuonnissa 28.8.2007 annetun asetuksen (EY) N:o 994/2007 (EUVL L 223, s. 1; jäljempänä väliaikaista tullia koskeva asetus). Väliaikaista tullia koskevalla asetuksella otettiin käyttöön Kazakstanista peräisin olevan ferropiin tuontia koskeva 33,9 prosentin väliaikainen polkumyyntitulli. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 25 perustelukappaleessa komissio täsmensi, ettei kantajien esittämää hakemusta markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämiseksi ollut otettu huomioon, koska ne eivät olleet antaneet lupaa tarkastuskäynnin tekemiseen.

8 Komissio ilmoitti 30.8.2007 päivätyllä kirjeellä kantajille ne olennaiset tosiseikat ja huomiot, joiden perusteella väliaikaiset polkumyynnin vastaiset toimenpiteet oli otettu käyttöön (jäljempänä alustava ilmoitusasiakirja). Komissio lähetti 15.9.2007 päivätyllä kirjeellä kantajille täydennyksen alustavaan ilmoitusasiakirjaan. Kantajat toimittivat 5.10.2007 komissiolle alustavaa ilmoitusasiakirjaa koskevat huomautuksensa.

9 Komissio lähetti kantajille 18.12.2007 kirjeen, joka sisälsi ne olennaiset tosiseikat ja huomiot, joiden perusteella se aikoi antaa suosituksen lopullisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöön ottamisesta (jäljempänä lopullinen ilmoitusasiakirja). Kantajat esittivät 3.1.2008 komissiolle lähettämässään kirjeessä huomautuksensa lopullisesta ilmoitusasiakirjasta.

10 Euroopan unionin neuvosto hyväksyi 25.2.2008 lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta, Egyptistä, Kazakstanista, entisestä Jugoslavian tasavallasta Makedoniasta ja Venäjältä peräisin olevan ferropiin tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 25.2.2008 annetun asetuksen (EY) N:o 172/2008 (EUVL L 55, s. 6; jäljempänä riidanalainen asetus). Vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettavan lopullisen polkumyyntitullin määräksi vahvistettiin riidanalaisen asetuksen nojalla Kazakstanista peräisin olevien tuotteiden osalta 33,9 prosenttia.

Menettely ja asianosaisten vaatimukset

11 Kantajat nostivat nyt käsiteltävän kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 21.5.2008 toimittamallaan kannekirjelmällä.

12 Euroalliages ja komissio pyysivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 1. ja 3.9.2008 jättämillään asiakirjoilla saada osallistua käsiteltävään asiaan väliintulijoina tukeakseen neuvoston vaatimuksia.

13 Kantajat pyysivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 28.10.2008 jättämällään asiakirjalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 2 kohdan nojalla, ettei tiettyä oikeudenkäyntiaineistoon sisältyvää luottamuksellista aineistoa annettaisi tiedoksi Euroalliagesille. Kantajat laativat kyseisistä kirjelmistä ja asiakirjoista tiedonantoa varten ei-luottamuksellisen toisinnon.

14 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja hyväksyi komission ja Euroalliagesin väliintulohakemukset 2.12.2008 ja 16.2.2009 antamillaan määräyksillä.

15 Euroalliages ilmoitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 10.3.2009 toimittamallaan kirjeellä, ettei se vastusta kantajien esittämää luottamuksellista käsittelyä koskevaa pyyntöä.

16 Komissio ilmoitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 26.6.2009 toimittamallaan kirjeellä, että se luopuu esittämästä väliintulokirjelmää, mutta osallistuu istuntoon.

17 Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

– ottaa kanteen tutkittavaksi,

– kumoaa riidanalaisen asetuksen niitä koskevilta osin,

– velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

18 Neuvosto, jota komissio tukee, vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen,

– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

19 Euroalliages vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen,

– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan luettuna sille väliintulosta aiheutuneet kulut.

Oikeudellinen arviointi

20 Kantajat vetoavat kumoamisvaatimuksen tueksi neljään kanneperusteeseen. Ensimmäisessä perusteessa ne riitauttavat arvion, jonka mukaan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja vahingon välillä on syy-yhteys. Toisessa perusteessa ne kyseenalaistavat yhteisön edun tarkastelun. Kolmannessa perusteessa ne arvostelevat toimielinten arviota kantajien osallistumisesta yhteistyöhön tutkinnassa, perusasetuksen 18 artiklan soveltamista ja markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevan hakemuksen käsittelyä. Neljännessä perusteessa ne vetoavat puolustautumisoikeuksiensa loukkaamiseen.

A Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja vahingon välistä syy-yhteyttä

21 Kantajien ensimmäisessä kanneperusteessa esittämät väitteet voidaan jakaa kolmeen ryhmään:

– ensinnäkin väitteisiin, jotka liittyvät polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välisen syy-yhteyden tarkastelua sääntelevien oikeusperiaatteiden tulkintaan; niissä kantajat vetoavat kanneperusteen ensimmäisessä osassa perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 3 artiklan 6 ja 7 kohta) tulkinnassa tehtyihin oikeudellisiin virheisiin;

– toiseksi väitteisiin, jotka liittyvät siihen, että toimielimet ovat tarkastelleet yksitellen sellaisia muita tekijöitä kuin polkumyynnillä tapahtunutta tuontia, jotka ovat voineet aiheuttaa yhteisön tuotannonalan kärsimän vahingon tai myötävaikuttaa siihen; niissä kantajat vetoavat tältä osin kanneperusteen toisesta kahdeksanteen osassa ilmeisiin arviointivirheisiin sekä erilaisiin rikkomisiin, joita toimielimet ovat tehneet tarkastellessaan tiettyjä vahinkotekijöitä yksitellen;

– kolmanneksi väitteisiin, jotka koskevat sitä, ettei muita vahinkotekijöitä kuin polkumyynnillä tapahtunutta tuontia ole tarkasteltu yhdessä; niissä kantajat vetoavat erityisesti perusteen ensimmäisessä ja kahdeksannessa osassa toimielinten tekemään ilmeiseen arviointivirheeseen, koska nämä eivät ole tarkastelleet kyseisiä tekijöitä yhdessä.

22 Nämä kolme väitteiden ryhmää tutkitaan vuorotellen.

1. Syy-yhteyden tarkasteluun sovellettavien oikeusperiaatteiden tulkinta (ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa)

a) Asianosaisten lausumat

23 Ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantajat väittävät, että menetelmässä, jota neuvosto käytti polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja vahingon välisen syy-yhteyden osoittamisessa, on kaksi oikeudellista virhettä.

24 Kantajat väittävät ensinnäkin, että neuvoston menettelytapa ilmentää keinotekoista erottelua vahingon syy-yhteyden ja syy-yhteyttömyyden tarkastelun välillä. Perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdan mukaan syy-yhteyden asianmukainen tutkiminen edellyttää muiden tiedossa olevien tekijöiden huomioon ottamista alusta asti, jotta tutkintamenettelyn kohteena olevan tuonnin vaikutusta ei sekoitettaisi muiden tekijöiden vaikutukseen. Kantajien mukaan toimielimet eivät siis ole voineet päätellä, että tutkintamenettelyn kohteena oleva tuonti oli aiheuttanut vahingon, tutkimatta etukäteen, aiheutuiko vahinko tosiasiassa muista tekijöistä.

25 Toiseksi kantajat väittävät, että Maailman kauppajärjestön (WTO) valituselimen raporteista ja unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että syy-yhteyteen liittyvien tekijöiden vaikutusta on tarkasteltava yhdessä.

26 Neuvosto, jota väliintulijat tukevat, väittää yhtäältä, että sen määrittämiseksi, onko polkumyynnillä tapahtunut tuonti aiheuttanut merkittävää vahinkoa, on tutkittava aluksi, onko edellä mainittu tuonti aiheuttanut vahingon, kun otetaan huomioon polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrä ja hinnat sekä alihinnoittelulaskelma. Vasta sitten, kun kyseisen syy-yhteyden olemassaolo on vahvistettu, on tarpeen tutkia, ovatko muut tekijät voineet myötävaikuttaa vahinkoon siinä määrin, että ne ovat poistaneet syy-yhteyden. Neuvosto katsoo toisaalta, ettei muiden tekijöiden tutkimiselle yhdessä ole mitään välttämätöntä oikeudellista edellytystä, ettei kyseisen kaltaista tutkintaa sovelleta käytännössä ja ettei se ole unionin oikeuskäytännössä vahvistettu periaate.

b) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

27 Ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa koskee lähinnä perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan soveltamisedellytyksiä. Kyseisen säännöksen nojalla neuvosto ja komissio ovat velvollisia tutkimaan, johtuuko vahinko, johon ne aikovat perustaa päätelmänsä, tosiasiallisesti polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista, ja niiden on jätettävä ottamatta huomioon muiden tekijöiden aiheuttama vahinko (asia C-358/89, Extramet Industrie v. neuvosto, tuomio 11.6.1992, Kok., s. I-3813, 16 kohta ja asia T-107/04, Aluminium Silicon Mill Products v. neuvosto, tuomio 14.3.2007, Kok., s. II-669, 72 kohta).

28 On ensinnäkin määritettävä, edellytetäänkö – kuten kantajat väittävät – kyseisessä säännöksessä, että toimielimet tutkivat ensiksi polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja muiden tiedossa olevien tekijöiden vaikutuksen yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon ennen kuin toteavat, että edellä mainitun tuonnin ja polkumyynnin välillä on syy-yhteys, vai – kuten neuvosto väittää – onko aluksi tarpeen tutkia, onko edellä mainittu tuonti aiheuttanut vahingon, ja sen jälkeen kun syy-yhteys on vahvistettu, ovatko muut tekijät voineet myötävaikuttaa vahinkoon siinä määrin, että ne poistavat edellä mainitun syy-yhteyden.

29 Tähän kysymykseen vastaamiseksi on tarkasteltava perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan sanamuotoa, tarkoitusta ja asiayhteyttä.

30 Kyseisen säännöksen sanamuodosta on ensinnäkin todettava, että perusasetuksen 3 artiklan 6 kohdasta ilmenee, että toimielinten on osoitettava, että polkumyynnillä tapahtunut tuonti aiheuttaa merkittävän vahingon yhteisön tuotannonalalle, kun otetaan huomioon tuonnin määrä ja hinnat. Kyse on niin sanotun syy-yhteyden tarkastelusta. Perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdasta ilmenee lisäksi, että toimielinten on yhtäältä tutkittava kaikki muut tiedossa olevat tekijät, jotka samaan aikaan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin kanssa aiheuttavat vahinkoa yhteisön tuotannonalalle, ja toisaalta varmistettava, ettei näiden muiden tekijöiden aiheuttamaa vahinkoa pidetä edellä mainitusta tuonnista johtuvana. Kyse on niin sanotun syy-yhteyttömyyden tarkastelusta.

31 Toiseksi on todettava, että kuten sekä kantajat että neuvosto ovat kirjelmissään todenneet, perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan tarkoituksena on varmistaa, että toimielimet erottavat polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin haitalliset vaikutukset muiden tekijöiden haitallisista vaikutuksista. Elleivät toimielimet erota eri vahinkotekijöiden vaikutusta toisistaan, ne eivät voi kantajien mukaan perustellusti todeta, että polkumyynnillä tapahtunut tuonti on aiheuttanut vahingon yhteisön tuotannonalalle.

32 Kyseisen säännöksen asiayhteydestä on kolmanneksi todettava, että koska perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdassa saatetaan perusasetuksen viidennen perustelukappaleen (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 kolmas perustelukappale) nojalla WTO:n perustamissopimuksen (EYVL 1994, L 336, s. 3) liitteessä 1 A olevan tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen 1994 VI artiklan soveltamisesta tehdyn sopimuksen (GATT) (EYVL L 336, s. 103; jäljempänä polkumyyntisopimus) 3.5 artikla osaksi unionin lainsäädäntöä, on viitattava kyseiseen säännökseen sekä WTO:n riitojenratkaisuelimen siitä tekemään tulkintaan.

33 Tässä yhteydessä on muistettava, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, etteivät WTO-sopimukset luonteensa ja rakenteensa vuoksi periaatteessa kuulu niihin normeihin, joihin nähden unionin tuomioistuin valvoo unionin toimielinten toimenpiteiden lainmukaisuutta EY 230 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla (asia C-149/96, Portugali v. neuvosto, tuomio 23.11.1999, Kok., s. I-8395, 47 kohta ja asia C-76/00 P, Petrotub ja Republica v. neuvosto, tuomio 9.1.2003, Kok., s. I-79, 53 kohta). Unionin tuomioistuimen on valvottava unionin toimen lainmukaisuutta WTO:n sääntöihin nähden vain, jos unionin tarkoituksena on ollut panna täytäntöön WTO:n yhteydessä hyväksymänsä erityinen velvoite taikka jos kyseisessä unionin toimessa nimenomaisesti viitataan WTO-sopimusten tiettyihin määräyksiin (em. asia Portugali v. neuvosto, tuomion 49 kohta; em. asia Petrotub ja Republica v. neuvosto, tuomion 54 kohta ja asia C-351/04, Ikea Wholesale, tuomio 27.9.2007, Kok., s. I-7723, 30 kohta).

34 Perusasetuksen viidennestä perustelukappaleesta kuitenkin ilmenee, että sillä on erityisesti tarkoitus panna unionin oikeudessa mahdollisimman hyvin täytäntöön vuoden 1994 polkumyyntisopimuksen säännöt ja erityisesti vahingon ja polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja vahingon välisen syy-yhteyden toteamista koskevat säännöt (ks. vastaavasti edellä 33 kohdassa mainittu asia Petrotub ja Republica v. neuvosto, tuomion 55 kohta).

35 Tästä seuraa, että perusasetuksen säännöksiä on tulkittava mahdollisimman pitkälle polkumyyntisopimuksen vastaavien määräysten mukaisesti (ks. vastaavasti asia C-341/95, Bettati, tuomio 14.7.1998, Kok., s. I-4355, 20 kohta ja edellä 33 kohdassa mainittu asia Petrotub ja Republica v. neuvosto, tuomion 57 kohta).

36 Vaikka WTO:n riitojenratkaisuelimen polkumyyntisopimuksesta tekemät tulkinnat eivät myöskään voi sitoa unionin yleistä tuomioistuinta sen arvioidessa riidanalaisen asetuksen pätevyyttä (ks. vastaavasti asia C-377/02, Van Parys, tuomio 1.3.2005, Kok., s. I-1465, 54 kohta), mikään ei estä unionin yleistä tuomioistuinta viittaamasta niihin, kun nyt käsiteltävän asian tavoin on kyse perusasetuksen säännöksen tulkinnasta (ks. vastaavasti asia T-45/06, Reliance Industries v. neuvosto, tuomio 24.9.2008, Kok., s. II-2399, 107 kohta).

37 Tässä yhteydessä on todettava, että WTO:n valituselin on asiassa Yhdysvallat – kuumavalssattu teräs 23.8.2001 antamassaan raportissa (WT/DS184AB/R, 226 kohta) todennut, että noudattaakseen polkumyyntisopimuksen syy-yhteyttömyyttä koskevan 3.5 artiklan sanamuotoa tutkinnasta vastaavien viranomaisten on arvioitava asianmukaisesti muiden tiedossa olevien tekijöiden kotimaiselle tuotannonalalle aiheuttama vahinko sekä erotettava polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vahingolliset vaikutukset kyseisten muiden tekijöiden vahingollisista vaikutuksista.

38 Edellä esitetyn perusteella on todettava, ettei perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdassa aseteta toimielimille mitään syy-yhteyden tai syy-yhteyttömyyden tarkastelun muotoon tai järjestykseen liittyviä velvoitteita, joita niiden on noudatettava. Kyseisessä säännöksessä säädetään sitä vastoin, että tarkastelut on suoritettava siten, että niiden avulla voidaan erottaa polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vahingolliset vaikutukset muiden tekijöiden aiheuttamista vahingollisista vaikutuksista.

39 Näin ollen on todettava, että asianosaisten välinen oikeusriita nyt käsiteltävässä asiassa liittyy merkitykseen eikä sisältöön. Sillä, miten neuvosto kuvaa kirjelmissään metodologiaa, jota toimielimet ovat käyttäneet syy-yhteyden ja syy-yhteyttömyyden tarkastelussa, on vain vähän merkitystä, koska neuvosto ja komissio ovat käsiteltävässä asiassa tosiasiallisesti käyttämänsä metodologian avulla pystyneet varmistamaan, ettei muiden tekijöiden kuin polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin aiheuttamaa vahinkoa ole pidetty kyseisestä tuonnista johtuvana. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 112–114 perustelukappaleessa ja riidanalaisen asetuksen 85 ja 86 perustelukappaleessa toimielimet ovat ensiksi tutkineet polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutusta. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 115–136 perustelukappaleessa ja riidanalaisen asetuksen 87–101 perustelukappaleessa ne ovat toiseksi tutkineet muiden tekijöiden vaikutuksia. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 137–140 perustelukappaleessa ja riidanalaisen asetuksen 102–104 perustelukappaleessa ne ovat kolmanneksi tehneet lyhyen yhteenvedon syy-yhteyden ja syy-yhteyttömyyden tarkastelusta ja laatineet siitä syy-yhteyttä koskevat päätelmänsä. Vaikka on totta, että muut vahinkotekijät kuin polkumyynnillä tapahtunut tuonti on otettu huomioon vasta toisessa vaiheessa, toimielimet ovat kuitenkin esittäneet lopullisen päätelmänsä vahingon syy-yhteydestä vasta tämän toisen vaiheen päätteeksi, joten polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vahingolliset vaikutukset on voitu erottaa muiden tekijöiden aiheuttamista vahingollisista vaikutuksista.

40 Tästä seuraa, ettei väliaikaista tullia koskevan asetuksen 111–140 perustelukappaleessa ja riidanalaisen asetuksen 83–104 perustelukappaleessa esitettyyn syy-yhteyden arviointiin liity nyt käsiteltävässä asiassa oikeudellista virhettä, koska toimielimet ovat tarkastelleet ensin syy-yhteyttä ja sen jälkeen syy-yhteyttömyyttä.

41 On toiseksi ratkaistava, onko muut vahinkotekijät kuin polkumyynnillä tapahtunut tuonti tutkittava yhdessä, kuten kantajat väittävät, vai yksitellen, kuten neuvosto väittää. Edellisen kysymyksen tavoin tätäkin kysymystä on käsiteltävä perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan sanamuodon, tarkoituksen ja asiayhteyden valossa.

42 Perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan sanamuodosta, sellaisena kuin se on toistettu edellä 30 kohdassa, on ensinnäkin todettava, ettei kyseisessä säännöksessä täsmennetä, onko muut vahinkotekijät kuin polkumyynnillä tapahtunut tuonti tutkittava yhdessä vai yksitellen.

43 On toiseksi todettava, että kuten edellä 31 kohdassa on mainittu, perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan tarkoituksena on erottaa polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin haitalliset vaikutukset muiden tekijöiden haitallisista vaikutuksista siten, ettei muiden tekijöiden aiheuttamaa vahinkoa pidetä edellä mainitusta tuonnista johtuvana. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi muut tekijät on tietyissä tapauksissa arvioitava yhdessä. Näin on erityisesti, jos toimielimet toteavat arvioituaan muut tekijät yksitellen, että kullakin näistä tekijöistä on ollut kielteinen vaikutus yhteisön tuotannonalan tilanteeseen, vaikka yksittäisten tekijöiden vaikutusta ei voidakaan pitää merkittävänä. Kuten kantajat kirjelmissään toteavat, jos kymmenkunta muuta tekijää kuin polkumyynnillä tapahtunut tuonti on yhdessä aiheuttanut 99 prosenttia vahingosta, mutta yhdelläkään niistä ei ole ollut merkittävää vaikutusta yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon, toimielimet katsovat edelleen, että edellä mainittu tuonti on aiheuttanut merkittävän vahingon, koska yhtäkään näistä kymmenestä muusta tekijästä ei erikseen tarkasteltuna pidetä vahingon aiheuttajana. Kyseisen kaltaista analyysiä ei kantajien mukaan voida pitää perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan tarkoituksen mukaisena.

44 Kyseisen säännöksen asiayhteyden tarkastelu vahvistaa kolmanneksi, että tietyissä tapauksissa muita tekijöitä on arvioitava yhdessä. Kuten jo todettiin, perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan tarkoituksena on saattaa polkumyyntisopimuksen 3.5 artikla osaksi unionin lainsäädäntöä. Asiassa Euroopan yhteisöt – putkien liitos- ja muut osat 18.8.2003 antamassaan raportissa (WT/DS219/AB/R, 190 ja 192 kohta) WTO:n valituselin on kuitenkin katsonut, että vaikka polkumyyntisopimuksen 3.5 artiklassa ei kaikissa tapauksissa velvoiteta arvioimaan muiden syy-yhteyteen liittyvien tekijöiden yhteisvaikutusta, saattoi näiden tekijöiden yhteisvaikutuksen tutkimatta jättämisestä joissakin tapauksissa – asialle ominaisten erityisten tosiseikkojen takia – seurata, että tutkinnasta vastaava viranomainen piti virheellisesti muiden syy-yhteyteen liittyvien tekijöiden vaikutusta polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista johtuvana. WTO:n valituselimen mukaan tutkinnasta vastaavan viranomaisen ei tarvitse tutkia muiden syy-yhteyteen liittyvien tekijöiden yhteisvaikutusta sillä edellytyksellä, että kun otetaan huomioon asialle ominaiset erityiset tosiseikat, se täyttää velvollisuutensa olla pitämättä muiden syy-yhteyteen liittyvien tekijöiden aiheuttamia vahinkoja polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista johtuvina.

45 Tästä seuraa, että kantajien tavoin on katsottava, että tietyissä tapauksissa saatetaan edellyttää muiden vahinkotekijöiden kuin polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutusten tarkastelemista yhdessä. Näin on erityisesti silloin, kun toimielimet ovat todenneet useiden muiden vahinkotekijöiden kuin polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin osalta, että ne ovat voineet myötävaikuttaa vahinkoon, mutta ettei yksittäisten tekijöiden vaikutusta voitu pitää merkittävänä.

46 Näin ollen tulkintaa, jonka neuvosto esittää perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdasta – ei riidanalaisessa asetuksessa vaan yksinomaan kirjelmissään – on pidettävä virheellisenä. Tämä ei kuitenkaan merkitse, että riidanalaisessa asetuksessa olisi sellainen oikeudellinen virhe, jonka perusteella se voitaisiin kumota. Riidanalaisessa asetuksessa neuvosto on nimittäin ainoastaan tarkastellut yksitellen eri vahinkotekijöitä mainitsematta millään tavalla, ettei se pitänyt edellä mainittujen tekijöiden tarkastelua yhdessä tarpeellisena. Näin ollen riidanalaisessa asetuksessa voidaan todeta olevan oikeudellinen virhe vain, jos todetaan myös, että nyt käsiteltävässä asiassa edellytettiin vahinkotekijöiden tarkastelua yhdessä.

47 Edellä 45 kohdasta ilmenee kuitenkin, että ennen kuin voidaan ratkaista, edellytettiinkö nyt käsiteltävässä asiassa kaikkien muiden tiedossa olevien vahinkotekijöiden tarkastelemista yhdessä, on tarkasteltava kantajien esittämiä väitteitä, jotka koskevat niiden tarkastelua yksitellen. Vasta kun jäljempänä 49–215 kohdassa tehdyssä tutkimuksessa on pyritty selvittämään yhtäältä, onko kunkin tiedossa olevan muun vahinkotekijän tarkastelu yksitellen lainvastaista, ja toisaalta, edellyttivätkö käsiteltävän asian olosuhteet muiden vahinkotekijöiden tarkastelemista yhdessä, voidaan todeta, onko neuvosto tehnyt oikeudellisen virheen tyytyessään tarkastelemaan vahinkotekijöitä yksitellen.

48 Ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on sitä vastoin hylättävä jo nyt siltä osin kuin se koskee toimielinten syy-yhteyden tarkastelun metodologiaan liittyvää oikeudellista virhettä.

2. Muiden vahinkotekijöiden kuin polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin tarkasteleminen yksitellen (ensimmäisen kanneperusteen toinen, kolmas neljäs, viides, kuudes, seitsemäs ja kahdeksas osa)

49 Aluksi on palautettava mieleen ne oikeuskäytäntöön perustuvat periaatteet, joiden valossa on tutkittava kantajien esittämiä erilaisia väitteitä muiden vahinkotekijöiden kuin polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin tarkastelemisesta yksitellen.

50 Edellä 27 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan neuvosto ja komissio ovat velvollisia tutkimaan, johtuuko vahinko, johon ne aikovat perustaa päätelmänsä, tosiasiallisesti polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista, ja niiden on jätettävä ottamatta huomioon muiden tekijöiden aiheuttama vahinko.

51 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sen selvittäminen, onko yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinkoa ja johtuuko se polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista, sekä sen selvittäminen, ovatko muut tiedossa olevat tekijät myötävaikuttaneet yhteisön tuotannonalan kärsimään vahinkoon, edellyttää monitahoisten taloudellisten kysymysten arviointia, jossa toimielimillä on laaja harkintavalta. Siitä seuraa, että toimielinten suorittamia arviointeja koskevassa unionin tuomioistuinvalvonnassa varmistetaan ainoastaan, että menettelyä koskevia sääntöjä on noudatettu, että ne tosiseikat, joiden perusteella riitautettu valinta on tehty, pitävät aineellisesti paikkansa ja että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (ks. vastaavasti edellä 27 kohdassa mainittu asia Aluminium Silicon Mill Products v. neuvosto, tuomion 71 kohta ja asia T-462/04, HEG ja Graphite India v. neuvosto, tuomio 17.12.2008, Kok. s, II-3685, 120 kohta).

a) Ensimmäisen kanneperusteen toinen osa, joka koskee teräksen kysynnän kehitystä ja hintakehitystä yhteisön markkinoilla ja maailmanmarkkinoilla

Asianosaisten lausumat

52 Kantajat väittävät, että riidanalaisen asetuksen 85 perustelukappaleessa on ilmeinen arviointivirhe ja että se rikkoo perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohtaa, koska yhteisön hintoihin kohdistuvaa painetta ei voida pitää polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista johtuvana, vaan maailmanmarkkinoiden hintakehityksestä ja teräksen kysynnän kehityksestä johtuvana.

53 Kantajien mukaan ferropiin hintakehitys on ensinnäkin sama kaikilla suurilla maailmanmarkkinoilla, ja yhteisön hintakehitys heijastaa maailmanmarkkinoiden dynamiikkaa. Koska hinnat olivat kantajien mukaan laskusuunnassa kaikilla markkinoilla erityisesti vuodesta 2005 tutkimusjakson loppuun, on selvästi kohtuutonta väittää, että ilman polkumyynnillä tapahtunutta tuontia yhteisön hinnat olisivat nousseet ja kattaneet yhteisön teollisuudenalan kasvavat kustannukset sekä lisäksi tuottaneet kohtuullisen voittomarginaalin.

54 Kantajat toteavat toiseksi, ettei syynä ferropiin alhaiseen hintatasoon ole polkumyynnillä tapahtunut tuonti vaan kysynnän kehitys. Niiden mukaan neuvosto on riidanalaisessa asetuksessa myöntänyt, että ferropiin hinnat vaihtelevat kysynnän mukaan. Kantajien mukaan se kuitenkin analysoi virheellisesti yhteisön ferropiin hintakehitystä suhteessa maailman raakateräksen tuotannon kehitykseen, vaikka hinnat määräytyvät yhteisön teräksentuotannon mukaan. Ne totesivat yhteisön ferropiin hintakehityksen heijastavan nimenomaan teräksen kysyntää ja ferropiin hintojen laskeneen samassa suhteessa yhteisön kysynnän pysähtymisen ja laskun kanssa. Näin ollen kantajat katsovat, että yhteisön tuotannonala olisi kärsinyt tappioita kustannusten nousun ja samanaikaisen kysynnän laskun takia ilman polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista johtuvaa alihinnoitteluakin.

55 Kantajat huomauttavat kolmanneksi, että tutkimusjakson aikana ferropiin myyntihinta yhteisössä oli korkeampi kuin muilla markkinoilla. Maailmanmarkkinoilla, joissa hinnat pyrkivät tasapainoon, ei kuitenkaan voida väittää, että niillä markkinoilla, joilla hinnat ovat kaikkein korkeimmat, olisi kohtuutonta alihinnoittelua tai hintojen alenemista.

56 Neuvosto, jota väliintulijat tukevat, kiistää kantajien väitteet.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

57 Ensimmäisen kanneperusteen toinen osa koskee lähinnä toimielinten arviota ferropiin hintojen ja teräsalan kysynnän maailmanlaajuisen kehityksen roolista sekä muita tiedossa olevia tekijöitä, jotka ovat voineet olla syynä yhteisön toimialalle aiheutuneeseen vahinkoon tai myötävaikuttaa siihen.

58 Tästä on todettava yhtäältä, että neuvosto on riidanalaisen asetuksen 85 perustelukappaleessa katsonut, että polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin takia yhteisön tuotannonala ei ollut voinut nostaa myyntihintojaan riittävästi kattaakseen kaikki kustannuksensa. Neuvosto on toisaalta riidanalaisen asetuksen 87–90 perustelukappaleessa esittänyt ne syyt, joiden takia se oli päättänyt hylätä väitteen, jonka mukaan ferropiin alhainen hintataso oli yhteydessä dynamiikkaan maailmanmarkkinoilla, joiden kehitys puolestaan perustui teräsalan kysynnän vaihteluihin eikä polkumyynnillä tapahtuneeseen tuontiin. Neuvosto selitti ensimmäiseksi, että markkinataloudessa hinnat määräytyivät yleensä tarjonnan ja kysynnän tason mukaan, mutta että muitakin tekijöitä, kuten polkumyynnillä tapahtunutta tuontia, saattoi ilmetä. Neuvosto täsmensi toiseksi, että vaikka oli täysin selvää, että ferropiin maailmanlaajuinen kysyntä erityisesti teräsalan taholta oli vaikuttanut hinnan määrittämiseen tiettyinä ajankohtina tarkastelujaksolla, ferropiin hinnat olivat joillakin ajanjaksoilla laskeneet lisääntyneestä kysynnästä huolimatta. Se totesi kolmanneksi, että ferropiin hinnat laskivat tietyillä ajanjaksoilla jopa yhteisön tasolla teräsalan lisääntyneestä kysynnästä huolimatta.

59 Kantajat riitauttavat tämän toteamuksen kolmella väitteellä. Niiden mukaan yhteisön hinnat eivät ensinnäkään ole voineet nousta, koska maailmanmarkkinahinnat laskivat erityisesti vuodesta 2005 tutkimusjakson loppuun, vaikkei polkumyynnillä tapahtunutta tuontia esiintynyt. Ne toteavat toiseksi, että ferropiin hinnat yhteisössä vaihtelivat yhteisön teräksentuotannon mukaan ja laskivat samalla kun yhteisön teräsalan kysyntä pysähtyi tai heikkeni. Ne toteavat kolmanneksi, että yhteisön markkinahinnat olivat maailman korkeimmat, mikä sulkee pois alihinnoittelun tai hintojen alenemisen.

60 Mikään näistä kolmesta väitteestä ei kuitenkaan osoita, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen ja rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohtaa.

61 Näin ollen väitteestä, joka koskee maailmanmarkkinoiden hintakehitystä, on ensinnäkin todettava, että kantajat viittaavat sen tueksi kannekirjelmässä esitettyyn taulukkoon, joka niiden mukaan osoittaa, että ferropiin hintakehitys on samanlainen maailman kaikilla merkittävillä markkinoilla ja että yhteisön hintakehitys ainoastaan heijastaa maailmanmarkkinoiden dynamiikkaa. Vaikka on totta, että kyseinen taulukko osoittaa yhteisön ferropiin yleisen hintakehityksen olevan samanlainen kuin Yhdysvalloissa ja Japanissa, se ei millään tavoin vahvista, että maailmanmarkkinahinnat laskivat koko tarkastelujakson ajan, toisin sanoen 1.1.2003–30.9.2006 välisenä aikana tai ainakaan tammikuusta 2005 tutkimusjakson loppuun eli 30.9.2006 saakka. Taulukosta ilmenee päinvastoin, että hinnat nousivat vuosina 2003–2004 ja tutkimusjaksolla. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 96 perustelukappaleessa esitetyt yhteisön keskihintoihin liittyvät tiedot, joita kantajat eivät ole kiistäneet, vahvistavat nämä suuntaukset. Näin ollen kantajat eivät voi vahvistaa, että ferropiin yleisen hinnanlaskun takia oli kohtuutonta väittää, että ilman polkumyynnillä tapahtunutta tuontia yhteisön hinnat olisivat nousseet sellaiselle tasolle, että yhteisön tuotannonala olisi pystynyt kattamaan kasvavat kustannuksensa sekä saamaan kohtuullisen voittomarginaalin.

62 Väitteestä, joka koskee teräsalan kysynnän vaihteluja ja yhteisön ferropiin hintojen tarkastelua suhteessa maailman raakateräksen tuotantoon, on toiseksi todettava, että kantajat hylkäävät toimielinten lopullisessa ilmoitusasiakirjassa esittämän kaavion, josta ilmenee ferropiin hintakehitys yhteisössä maailman raakateräksen tuotannon kehityksen valossa, ja viittaavat väitteensä tueksi kannekirjelmän liitteessä esitettyyn kaavioon, jossa kuvataan ferropiin hintakehitystä yhteisössä suhteessa yhteisön teräksentuotannon kehitykseen. Toisin kuin kantajat väittävät, kyseisen kaavion avulla ei kuitenkaan voida osoittaa, että yhteisön ferropiin hinnat ovat vaihdelleet yhteisön teräksentuotannon mukaan ja laskeneet samaan aikaan kun yhteisön teräsalan kysyntä on pysähtynyt tai heikentynyt.

63 Näin ollen on neuvoston tavoin ensinnäkin todettava, että kyseisen kaavion mukaan yhteisön hinnat eivät ole vaihdelleet yhteisön teräksentuotannon mukaan. Kaaviosta ilmenee esimerkiksi, että hintojen lasku jatkui vuonna 2004 yhteisön teräksentuotannon kasvaessa. Samoin teräksentuotanto väheni kaavion mukaan vuonna 2006, vaikka hinnat nousivat. Nämä esimerkit vahvistavat, ettei kantajien laatima kaavio riitä tukemaan niiden väitettä, jonka mukaan kysynnän väheneminen aiheutti hintojen laskun.

64 On toiseksi huomattava, että kaavion mukaan kysyntä ei heikentynyt koko tarkastelujakson aikana. Siinä kuvataankin teräksentuotannon kasvaneen vuoden 2003 kolmannesta vuosineljänneksestä vuoden 2004 toiselle vuosineljännekselle, vuoden 2004 neljännestä vuosineljänneksestä vuoden 2005 toiselle vuosineljännekselle ja tutkimusjakson kolmen ensimmäisen vuosineljänneksen aikana eli 1.10.2005–30.9.2006. Kaavio osoittaa myös, että yhteisön ferropiin hinnat nousivat vuoden 2003 kolmannesta vuosineljänneksestä vuoden 2004 toiseen vuosineljännekseen ja koko tutkimusajanjakson ajan. Kun tämä myönteinen kehitys otetaan huomioon, ei sen toteaminen, että yhteisön hinnat ovat laskeneet samalla kun yhteisön teräsalan kysyntä on pysähtynyt tai heikentynyt, riitä todistamaan, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen väittäessään, ettei yhteisön tuotannonala ole polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin takia voinut nostaa myyntihintojaan riittävästi kattaakseen kustannuksensa. Kantajien olisi pitänyt osoittaa, että teräksentuotannon kasvu oli edellä mainittujen ajanjaksojen aikana ollut liian heikkoa nostaakseen hintoja niin paljon, että yhteisön ferropiin tuottajat olisivat voineet siirtää tuotantokustannusten nousun kuluttajien maksettavaksi, mitä ne eivät ole tehneet.

65 Väitteestä, joka koskee yhteisön hintoja, joiden taso on kantajien mukaan sellainen, ettei voida väittää, että kyse olisi kohtuuttomasta alihinnoittelusta tai hintojen alenemisesta, on kolmanneksi muistettava, että alihinnoittelu ja hintojen aleneminen ovat oikeuskäsitteitä, joihin on viitattu perusasetuksen 3 artiklan 3 kohdassa (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 3 artiklan 3 kohta). Määrittäessään kyseisessä säännöksessä tarkoitettua alihinnoittelua toimielimet vertaavat yleisesti yhteisön hintoja oikaistuihin tuontihintoihin saadakseen prosenttiosuutena ilmaistun alihinnoittelumarginaalin. Kun todetaan, että yhteisön hintoja on alennettu tai etteivät ne ole nousseet riittävästi, toimielimet vertaavat samoin yleisesti tuontihintoja yhteisön tavoitehintaan, toisin sanoen hintaan, joka olisi saatu ilman polkumyynnillä tapahtunutta tuontia, saadakseen myös prosenttiosuutena ilmaistun vahingon poistomarginaalin. Nyt käsiteltävässä asiassa väliaikaista tullia koskevan asetuksen 87–89 ja 112 perustelukappaleesta ilmenee, että toimielimet ovat määrittäneet alihinnoittelun perusasetuksen 3 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Näin ollen komissio on väliaikaista tullia koskevan asetuksen 89 perustelukappaleessa todennut, että se laski vientiä harjoittavien tuottajien alihinnoittelumarginaaliksi tuottajasta riippuen 4–11 prosenttia, lukuun ottamatta kolmea vientiä harjoittava tuottajaa, joiden osalta alihinnoittelua ei todettu. Kantajat eivät kuitenkaan esitä mitään väitteitä, joilla voitaisiin kyseenalaistaa toimielinten laskemat alihinnoittelumarginaalit. Pelkkä toteamus, että yhteisön hinnat ovat maailman korkeimmat, ei merkitse laskelmien kyseenalaistamista.

66 Edellä esitetyn perusteella on todettava, ettei mikään kantajien esittämistä väitteistä osoita, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen väittäessään, että polkumyynnillä tapahtunut tuonti – eivätkä suinkaan maailmanmarkkinoiden dynamiikka ja teräsalan kysynnän vaihtelut – oli syynä siihen, ettei yhteisön tuotannonala ollut voinut nostaa myyntihintojaan riittävästi kattaakseen kaikki kustannuksensa.

67 Näin ollen ensimmäisen kanneperusteen toinen osa on hylättävä perusteettomana.

b) Ensimmäisen kanneperusteen kolmas osa, joka koskee yhteisön tuotannonalan itse aiheuttaman vahingon vaikutuksia

Ensimmäinen väite, joka koskee tiettyjen yhteisön tuottajien tuotannon uudelleen suuntaamista

– Asianosaisten lausumat

68 Kantajat väittävät, ettei neuvosto ole ottanut asianmukaisesti huomioon Huta Laziska S.A:n, OFZ a.s:n ja Vargön Alloys AB:n vuonna 2004 – jota pidettiin riidanalaisessa asetuksessa poikkeuksellisen suotuisana vuotena – vapaaehtoisesti toteuttaman tuotannon uudelleen suuntaamisen vaikutusta.

69 Toimielimet ovat kantajien mukaan ensinnäkin tehneet vakavan tosiseikkoja koskevan virheen, jolla on ollut merkittävä vaikutus syy-yhteyden tarkasteluun, sillä vaikka väliaikaista tullia koskevan asetuksen 135 perustelukappaleesta ilmenee, että kaksi yhteisön ferropiin tuottajaa oli vuonna 2004 suunnannut tuotantonsa uudelleen mangaaniseosten tuotantoon, saman asetuksen 93 perustelukappaleesta ilmenee, että kyseinen ferropiin tuotannon vähentäminen oli otettu huomioon vasta vuodesta 2005. Päätös ferropiin tuotannon vähentämisestä ajankohtana, jolloin markkinaolosuhteet olivat suotuisat, johti kantajien mukaan kuitenkin ferropiin yksikkötuotantokustannusten nousuun, tuotannon ja myynnin vähenemiseen sekä niukempaan tarjontaan markkinoilla. Toisaalta se, ettei vuotta 2004 koskevia tuotannon uudelleen suuntaamisia otettu huomioon, antoi kantajien mukaan väärän käsityksen tuotantokapasiteetin kehityksestä, tuotannosta ja yhteisön tuotannonalan kannattavuudesta.

70 Kantajien mukaan toimielimet tekivät toiseksi ilmeisen arviointivirheen väittäessään, että tuotannon uudelleen suuntaamiset olivat reaktio polkumyynnillä tapahtuneeseen tuontiin. Niiden mukaan vuosi 2004 oli yhtäältä ollut poikkeuksellisen hyvä vuosi, jonka aikana yhteisön tuotannonalan kannattavuus oli noussut tarkastelujaksolla huippuunsa ja sen investoinneista saama tuotto lähes 20 prosenttiin, ja toisaalta Huta Laziska oli päättänyt suunnata tuotantonsa uudelleen piimangaanin tuotantoon, joka kuluttaa vähemmän energiaa ja on kannattavampaa. Syynä yhteisön tuotannonalalle vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla aiheutuneeseen vahinkoon ovat kantajien mukaan näin ollen vapaaehtoiset tuotannon uudelleen suuntaamiset, joiden aiheuttama tuotantokustannusten nousu puolestaan johti tuotannon lisävähennyksiin.

71 Neuvosto, jota väliintulijat tukevat, kiistää kantajien väitteet.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

72 Käsiteltävä väite koskee lähinnä toimielinten tapaa tarkastella sitä, miten tiettyjen yhteisön tuottajien ferropiin valmistukseen käytettävien uunien siirtäminen piimangaanituotantoon vuonna 2004 vaikutti yhteisön tuotannonalaan.

73 Tästä on todettava, että komissio tutki edellä mainitun siirron vaikutusta väliaikaista tullia koskevan asetuksen 135 ja 136 perustelukappaleessa. Se totesi siinä, että tuotannon uudelleen suuntaamisen aiheuttamista kustannuksista huolimatta osa tuotannosta oli vuonna 2004 suunnattu edellä mainitulla tavalla uudelleen, koska mangaaniseoksista oli tuolloin pulaa yhteisön markkinoilla, kun taas ferropiin tarjonta oli riittävää. Komissio päätteli tästä, ettei tiettyjen yhteisön tuottajien päätös tuotannon vähentämisestä ollut vapaaehtoinen, vaan sen aiheutti polkumyynnillä tapahtunut tuonti, joka esti yhteisön tuotannonalaa myymästä ferropiitä voitollisesti. Ottaakseen huomioon uunien siirtämisen uudelle tuotannonalalle se oikaisi lisäksi väliaikaista tullia koskevan asetuksen 93 perustelukappaleessa vuodesta 2005 alkaen tuotantokapasiteettiin liittyvät tiedot, jotka sisältyivät tuotantokapasiteettia ja kapasiteetin käyttöastetta koskevaan taulukkoon.

74 Kantajat riitauttavat sekä väliaikaista tullia koskevan asetuksen 93 että 135 ja 136 perustelukappaleen.

75 Kantajien väitteestä, jonka mukaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen 93 perustelukappaleeseen liittyi tosiseikkoja koskeva virhe, neuvosto on vastauksessaan sille prosessinjohtotoimella esitettyyn kirjalliseen kysymykseen ensinnäkin selittänyt, että tuotanto oli suunnattu uudelleen joulukuun 2004 alussa. Istunnossa se myönsi myös, ettei uudelleen suunnattua kapasiteettia ollut voitu käyttää ferropiin tuotantoon joulukuussa 2004. Näin ollen on todettava, että tuotantokapasiteettiin liittyvät luvut olisi pitänyt oikaista vuodesta 2004 eikä vuodesta 2005 alkaen. Tästä seuraa, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen 93 perustelukappaleen tosiseikasto on paikkansapitämätön.

76 Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan yhdy kantajien näkemykseen, joka koskee tosiseikaston paikkansapitämättömyydestä tehtäviä päätelmiä. On nimittäin yhtäältä todettava – kuten neuvosto on istunnossa huomauttanut – että kun otetaan huomioon se, että tuotantokapasiteetti pieneni vasta joulukuussa 2004, kyseessä olevan kapasiteetin yleinen mukauttaminen koko vuoden 2004 osalta tarkoitti kantajien mukaan vain hyvin pientä määrää, joka vastasi yhtä kahdestoistaosaa vuonna 2005 mukautetusta määrästä. Vaikka oletettaisiin, että tuotantokapasiteetti olisi mukautettu myös vuoden 2004 osalta, taloudellinen tilanne yhteisön ferropiin markkinoilla olisi vuonna 2004 ollut seuraava: kysyntä olisi lisääntynyt, polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrä olisi lisääntynyt, tuotanto olisi vähentynyt, tuotantokapasiteetti olisi pienentynyt hieman, yhteisön tuotannonalan myynti ja markkinaosuudet olisivat pienentyneet ja sen hinnat, voittomarginaali ja investointien tuotto olisivat nousseet. Toisin sanoen tuotantokapasiteettia, tuotantoa, myyntiä ja markkinaosuuksia lukuun ottamatta kaikki talouden indikaattorit osoittivat kantajien mukaan suotuisaa kehitystä. Tällaisissa olosuhteissa on tosin todennäköistä, että tiettyjen yhteisön tuottajien päätös tuotannon uudelleen suuntaamisesta perustui kaupalliseen ratkaisuun, jonka tavoitteena oli piimangaanin markkinoiden tuottavuuden parantaminen, eikä se ollut seurausta polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista ferropiin markkinoilla, mikä kantajien mukaan vaaransi yhteisön tuotannonalan kannattavuuden. On kuitenkin myös todennäköistä, että tietyt yhteisön tuottajat ottivat tuotannon uudelleen suuntaamista koskevassa päätöksessä huomioon paitsi piimangaanin markkinoiden paremmat tuotto-odotukset myös halpatuonnin, jonka määrä oli jo lisääntynyt voimakkaasti vuonna 2004 ja joka heikensi sekä ferropiin että piimangaanin markkinoiden tuotto-odotuksia.

77 Näin ollen väliaikaista tullia koskevan asetuksen 93 perustelukappaleeseen sisältyvä tosiseikkoja koskeva virhe ei ole voinut vääristää syy-yhteyden tarkastelua.

78 Kantajien väitteestä, jonka mukaan toimielimet ovat tehneet ilmeisen arviointivirheen, kun ne ovat väliaikaista tullia koskevan asetuksen 136 perustelukappaleessa todenneet, että tuotannon uudelleen suuntaamiset olivat reaktio polkumyynnillä tapahtuneeseen tuontiin, on edellä 76 kohdassa toiseksi todettu, että vaikka on todennäköistä, että uudelleen suuntaamiset perustuivat kaupalliseen ratkaisuun, jonka tavoitteena oli piimangaanin markkinoiden kannattavuuden parantaminen, eivätkä ne johtuneet polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista ferropiimarkkinoilla, mikä kantajien mukaan vaaransi yhteisön tuotannonalan kannattavuuden, on myös todennäköistä, että uudelleensuuntaamista koskevat päätökset perustuivat paitsi parempiin tuotto-odotuksiin piimangaanin markkinoilla myös ferropiin markkinoilla ilmenneeseen halpatuontiin.

79 Näin ollen on todettava, ettei mikään kantajien esittämistä väitteistä osoita, että toimielimet ovat tehneet ilmeisen arviointivirheen.

80 Edellä esitetyn perusteella käsiteltävä väite on hylättävä perusteettomana.

Toinen väite, joka koskee tiettyjen yhteisön tuottajien tuotannonkeskeytyksiä

– Asianosaisten lausumat

81 Kantajat väittävät, ettei neuvosto ole ottanut huomioon tiettyjen yhteisön tuottajien vapaaehtoisten tuotannonkeskeytysten vaikutuksia yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon vaan on virheellisesti pitänyt niitä riidanalaisesta tuonnista johtuvina.

82 Kantajien mukaan neuvosto on ensinnäkin tehnyt ilmeisen arviointivirheen kieltäytyessään ottamasta riidanalaisen asetuksen 101 perustelukappaleessa huomioon Huta Laziskan toteuttamien tuotannonkeskeytysten vaikutuksia sillä perusteella, että syy-yhteyden olemassaolo oli arvioitava yhteisön koko tuotannonalan osalta, vaikka edellä mainittu tuotantokatkos oli kantajien mukaan vaikuttanut yhteisön koko tuotannonalan tulokseen. Kantajat huomauttavat tästä ensiksi, että Huta Laziska keskeytti tarkastelujakson aikana tuotantonsa useita kertoja niiden vaikeuksien takia, joita sillä oli energiantoimittajansa kanssa, toiseksi, että sen oli ollut pakko suunnata tuotantonsa uudelleen vähemmän energiaa kuluttaviin ja kannattavampiin tuotteisiin, kuten piimangaaniin, ja kolmanneksi, että lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta ja Kazakstanista peräisin olevan piimangaanin tuonnissa sekä Ukrainasta peräisin olevan piimangaanin tuontia koskevan menettelyn päättämisestä 4.12.2007 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1420/2007 (EUVL L 317, s. 5) toimielimet tarkastelivat Huta Laziskan tilanteen kehitystä erikseen.

83 Kantajien mukaan toimielimet tekivät toiseksi ilmeisen arviointivirheen, koska ne eivät ottaneet huomioon niiden tuotannonkeskeytysten vaikutuksia, joita toteuttivat yhtäältä suuren energiankulutuksen aikana FerroAtlántica, joka tuolloin maksimoi voittonsa myymällä energiaa, ja toisaalta Vargön Alloys, joka lopetti ferropiin tuotantonsa tutkimusjakson ajaksi. FerroAtlántican osalta kantajat korostavat vastauksessaan, että neuvosto totesi ensimmäisen kerran vastineessa, että ferropiin tuotannon keskeyttäminen sähkön kulutushuippujen aikana oli aina kuulunut yhtiön liiketoimintamalliin. Kyseinen väite on kantajien mukaan lisäksi ristiriidassa riidanalaisen asetuksen 81 perustelukappaleen kanssa, jossa neuvosto on niiden mukaan väittänyt, ettei sähkökatkoksista johtuvia tuotannonsupistuksia tapahtunut säännöllisesti.

84 Neuvosto, jota väliintulijat tukevat, kiistää kantajien väitteet.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

85 Nyt käsiteltävä väite koskee toimielinten tapaa tarkastella kolmen yhteisön tuottajan – Huta Laziskan, FerroAtlántican ja Vargön Alloysin – tuotannossa tapahtuneiden keskeytysten vaikutusta yhteisön tuotannonalaan.

86 Kantajat väittävät lähinnä yhtäältä, ettei neuvosto ole riidanalaisen asetuksen 101 perustelukappaleessa tarkastellut asianmukaisesti Huta Laziskan tuotannossa tapahtuneiden keskeytysten vaikutuksia ja toisaalta, ettei se ole ottanut huomioon FerroAtlántican ja Vargön Alloysin tuotannossa tapahtuneita keskeytyksiä.

87 Ilmeisestä arviointivirheestä, jonka neuvoston väitetään tehneen tutkiessaan Huta Laziskan tilannetta, on muistettava, että neuvosto on riidanalaisen asetuksen 101 perustelukappaleessa väittänyt, että aiheutuneen vahingon syytä on tarkasteltava yhteisön koko tuotannonalan osalta ja että vaikka kyseiseen tuottajaan liittyvät tiedot voitaisiinkin jättää vahingon arvioinnin ulkopuolelle, jäljelle jäävää yhteisön tuotannonalaa koskevat suuntaukset olivat sen mukaan selvästi negatiivisia, ja merkittävää vahinkoa koituisi edelleen.

88 Tästä on aluksi kantajien tavoin huomautettava, ettei syy-yhteyden olemassaoloa välttämättä tarvitse tarkastella koko yhteisön tuotannonalan osalta siten, ettei muusta tekijästä kuin polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista yksittäiselle yhteisön tuottajalle aiheutunutta vahinkoa voitaisi ottaa huomioon. Edellä 30 kohdassa on nimittäin jo korostettu, että perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa tarkoitetussa syy-yhteyttömyyden tarkastelussa toimielinten on yhtäältä tutkittava kaikki muut tiedossa olevat tekijät, jotka samaan aikaan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin kanssa aiheuttivat vahinkoa yhteisön tuotannonalalle, ja toisaalta varmistettava, ettei näiden muiden tekijöiden aiheuttamaa vahinkoa pidetä edellä mainitusta tuonnista johtuvana. Perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa ei täsmennetä, että tutkinnassa on otettava huomioon vain koko yhteisön tuotannonalalle muista tekijöistä aiheutunut vahinko. Kun otetaan huomioon, että kyseisen säännöksen tarkoituksena on – kuten edellä 31 kohdassa on mainittu – varmistaa, että toimielimet erottavat polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vahingolliset vaikutukset muiden tekijöiden vahingollisista vaikutuksista, on mahdollista, että tietyissä tilanteissa on otettava huomioon vahinko, joka yksittäiselle yhteisön tuottajalle on aiheutunut muusta tekijästä kuin polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista, koska se on myötävaikuttanut koko yhteisön tuotannonalan osalta todettuun vahinkoon.

89 On lisäksi totta, että neuvosto on riidanalaisen asetuksen 101 perustelukappaleessa todennut vain ylimalkaisesti, että vahingon syytä on tarkasteltava koko yhteisön tuotannonalan osalta, mistä voi saada sen käsityksen, ettei vahinkotekijää, joka vaikuttaa yksittäiseen yhteisön tuottajaan, voida koskaan ottaa huomioon. Toisin kuin kantajat väittävät, tuotannonkeskeytyksen Huta Laziskalle mahdollisesti aiheuttama vahinko on kuitenkin otettu siinä asianmukaisesti huomioon. Kuten edellä 87 kohdassa mainittiin, neuvosto selitti kyseisessä perustelukappaleessa, että vaikka kyseistä tuottajaa koskevat tiedot jätettäisiin vahinkoa tarkasteltaessa huomiotta, yhteisön tuotannonalalla todetut suuntaukset viittaisivat edelleen vahingon olemassaoloon. Kantajat eivät kuitenkaan pyri osoittamaan, että viimeksi mainittuun näkemykseen liittyy ilmeinen arviointivirhe. Ne ainoastaan toteavat, että syynä tuotannonkeskeytyksiin olivat Huta Laziskan vaikeudet sähköntoimittajansa kanssa, minkä neuvosto on suostunut ottamaan huomioon riidanalaisen asetuksen 101 perustelukappaleessa.

90 Asetuksesta N:o 1420/2007 on todettava – kuten edellä 50 ja 51 kohdassa huomautetaan – että toimielinten on harkintavaltaansa käyttäessään tutkittava, onko yhteisön tuotannonala kärsinyt vahinkoa ja voidaanko sitä pitää polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista johtuvana vai ovatko muut tiedossa olevat tekijät myötävaikuttaneet siihen. Tätä harkintavaltaa on käytettävä tapauskohtaisesti kaikkien asiassa merkityksellisten tosiseikkojen mukaisesti (ks. vastaavasti asia C-156/87, Gestetner Holdings v. neuvosto ja komissio, tuomio 14.3.1990, Kok., s. I-781, 43 kohta). Toisin kuin kantajat väittävät, Huta Laziskan tilanteen tarkastelu riidanalaisessa asetuksessa ei missään tapauksessa eroa merkittävästi siitä, miten sitä on tarkasteltu asetuksessa N:o 1420/2007. Riidanalaisen asetuksen tavoin myöskään asetuksessa N:o 1420/2007 ei ole Huta Laziskaa koskevaa osaa. Siinä Huta Laziskan tilannetta on lisäksi tarkasteltu osassa, joka koskee tuotantokustannusten kehityksen vaikutusta vahinkoon, kuten riidanalaisessakin asetuksessa. Asetuksen N:o 1420/2007 ja riidanalaisen asetuksen välillä voidaan todeta vain yksi ero. Vaikka neuvosto on riidanalaisessa asetuksessa myöntänyt – hypoteettisesti ja ainoastaan sulkeakseen pois mahdollisen vaikutuksen koko yhteisön tuotannonalan kärsimän vahingon tarkasteluun – että Huta Laziskan kärsimä vahinko oli saattanut johtua sen kiistasta sähköntoimittajansa kanssa, se on asetuksessa N:o 1420/2007 myöntänyt, että kyseinen kiista sekä sähkökustannusten nousu olivat saattaneet vaikuttaa Huta Laziskan tulokseen, mutta että tuotantokustannusten yleinen kehitys ei ollut myötävaikuttanut yhteisön tuotannonalan kärsimään vahinkoon.

91 Tästä seuraa, ettei mikään kantajien esittämistä väitteistä osoita, että riidanalaisen asetuksen 101 perustelukappaleeseen sisältyisi ilmeinen arviointivirhe.

92 Ilmeisestä arviointivirheestä, joka väitetysti tehtiin tarkasteltaessa FerroAtlántican ja Vargön Alloysin tuotannonkeskeytyksiä, on ensinnäkin FerroAtlántican osalta todettava, että kantajat ovat täsmentäneet istunnossa, että niiden mielestä kyseisen yhtiön tuotannonkeskeytykset olivat olleet ”itse aiheutetun” vahingon taustalla, koska FerroAtlántica oli sähkön hinnankorotuksen takia mieluummin myynyt sähköä kuin ferropiitä. On kuitenkin todettava, että ainoa asiakirja, johon kantajat perustavat väitteensä toimielinten ilmeisestä arviointivirheestä, on FerroAtlántican 26.2.2007 päivätty kirje Euroalliagesille. Kirjeessä FerroAtlántica on selittänyt, että sen tariffijärjestelmän takia ferropiin tuotanto keskeytettiin sähkön kulutushuippujen aikana ja että sen näiden tuntien aikana tuottama sähkö myytiin edelleen. Kyseinen kirje ei millään tavoin todista, että FerroAtlántica keskeyttää tuotantonsa sähkön hinnan noustessa. Näin ollen kantajat eivät ole esittäneet sellaisia seikkoja, jotka voisivat osoittaa, että FerroAtlántican tuotannonsupistukset sähkön kulutushuippujen aikana myötävaikuttivat koko yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon ja että neuvoston olisi pitänyt ottaa ne huomioon.

93 Vargön Alloysin osalta kantajat väittävät ainoastaan, että kyseinen yhtiö lopetti tuotannon keskellä tutkimusjaksoa. Vaikka ne väittävät kannekirjelmään liitetyssä asiakirjassa kyseisen keskeytyksen olevan seurausta sähkön hintatasosta, ne eivät esitä todisteita väitteensä tueksi. Ne eivät siis millään tavalla osoita, että kyseinen yhtiö on itse myötävaikuttanut sille aiheutuneeseen vahinkoon ja ettei se ole keskeyttänyt tuotantoaan reaktiona polkumyynnillä tapahtuneeseen tuontiin. Näin ollen ei voida väittää, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se ei ole tarkastellut Vargön Alloysin tilannetta erikseen.

94 Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen kanneperusteen kolmannen osan käsiteltävä väite on hylättävä perusteettomana.

Kolmas väite, joka koskee teoreettisen nimellistuotantokapasiteetin käyttöä

– Asianosaisten lausumat

95 Kantajat väittävät, että neuvosto on tehnyt ilmeisiä arviointivirheitä ja rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 7 kohtaa sekä loukannut niiden puolustautumisoikeuksia kieltäytyessään käyttämästä todellista tuotantokapasiteettia teoreettisen nimellistuotantokapasiteetin sijasta.

96 Kantajat väittävät ensimmäiseksi, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, koska se on ensinnäkin jättänyt huomiotta seikkoja, kuten tuotannon uudelleen suuntaamiset ja sähkön toimituskatkokset, joilla on ollut merkittävä vaikutus tärkeisiin vahinkotekijöihin, kuten tuotantokapasiteettiin ja tuotantokapasiteetin käyttöasteeseen.

97 Kantajat huomauttavat toiseksi, että on virhe väittää neuvoston tavoin, että vaikka todellista tuotantokapasiteettia olisi käytetty, tuotantokapasiteetin kehitystä ja kapasiteetin käyttöastetta koskevat suuntaukset sekä vahingon olemassaoloa koskevat päätelmät olisivat pysyneet samoina. Vaikka todetut tuotantokapasiteettia ja kapasiteetin käyttöastetta koskevat suuntaukset pysyisivätkin samoina, kantajien mukaan esimerkiksi sillä on merkitystä, että kapasiteetin käyttöaste kasvaa 50:stä 95 prosenttiin, koska kyseisen kaltainen kasvu tarkoittaa, ettei yhteisön tuotannonala pysty vastaamaan kysyntään.

98 Kantajat toteavat kolmanneksi, että neuvoston väite, jonka mukaan kapasiteetin teoreettista nimelliskäyttöastetta voidaan käyttää, koska tuotantoseisokkeja tai tuotannonsupistuksia ei tapahtunut säännöllisesti, johtuu kantajien mukaan vakavasta tosiasioita koskevasta virheestä ja ilmeisestä arviointivirheestä. Kantajat toteavat yhtäältä, että tuotantoseisokkeja tai tuotannonsupistuksia tapahtui säännöllisesti ja että ne olisi pitänyt ottaa huomioon. Niiden mukaan tämä päti FerroAtlántican sähkön kulutushuippujen aikana toteuttamiin tuotantoseisokkeihin, jotka olivat osa sen liiketoimintamallia ja joita näin ollen tapahtui säännöllisesti. Samoin ferropiin valmistukseen käytettäville uuneille tehtiin kantajien mukaan vuosihuolto, jonka aikana niitä ei voitu käyttää. Kantajat väittävät toisaalta, että se, että tuotantokapasiteettia laskettaessa otettiin huomioon vain säännöllisesti sattuneet tapahtumat, on ilmeinen arviointivirhe. Koska Huta Laziskan sähköntoimituksia vähennettiin, sen kapasiteetti pieneni kantajien mukaan merkittävästi useita kertoja, mikä niiden mukaan esti sitä tuottamasta ferropiitä markkinaolosuhteista riippumatta.

99 Kantajien mukaan syy-yhteyden tarkasteleminen teoreettisen nimelliskäyttöasteen perusteella todellisen käyttöasteen sijasta rikkoo väistämättä perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa tarkoitettua syy-yhteyttömyyttä koskevaa sääntöä, koska tuotantoon liittyviin lukuihin vaikuttavien muutosten varsinainen syy jää sen takia selvittämättä.

100 Kantajat väittävät kolmanneksi, että riidanalainen asetus loukkaa niiden puolustautumisoikeuksia, koska väite, jonka mukaan suuntaukset pysyisivät samoina, vaikka todellinen käyttöaste otettaisiin huomioon, ei saa tukea.

101 Neuvosto, jota väliintulijat tukevat, kiistää kantajien väitteet.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

102 Käsiteltävässä väitteessä kantajat katsovat lähinnä, että käyttämällä teoreettista nimellistuotantokapasiteettia todellisen tuotantokapasiteetin sijasta toimielimet ovat ensinnäkin tehneet ilmeisiä arviointivirheitä ja tosiseikkoja koskevan virheen, toiseksi rikkoneet perusasetuksen 3 artiklan 7 kohtaa ja kolmanneksi loukanneet kantajien puolustautumisoikeuksia.

103 Ilmeisistä arviointivirheistä ja tosiseikkoja koskevasta virheestä, jotka toimielimet ovat kantajien mukaan tehneet, on ensimmäiseksi huomautettava, että komissio on väliaikaista tullia koskevan asetuksen 92 ja 93 perustelukappaleessa selittänyt määrittäneensä tuotantokapasiteetit yhteisön tuotannonalan tuotantoyksiköiden teoreettisen nimelliskapasiteetin perusteella ja oikaisseensa kuitenkin niitä ottaakseen huomioon sen, että kaksi yhteisön tuottajaa oli tarkastelujaksolla suunnannut osan ferropiin tuotannostaan uudelleen muiden ferroseosten tuotantoon. Riidanalaisen asetuksen 81 perustelukappaleessa neuvosto on lisäksi vastannut väliaikaista tullia koskevan asetuksen 93 perustelukappaleessa sovellettua metodologiaa koskevaan arvosteluun ja erityisesti tiettyjen asianomaisten osapuolten hallinnollisessa menettelyssä esittämiin ehdotuksiin sellaisen luvun käytöstä, jossa otetaan huomioon huoltotöiden ja sähkökatkosten aiheuttamat tuotantoseisokit. Tässä yhteydessä se viittasi tutkimukseen, josta sen mukaan oli ilmennyt, että laitosten seisokit huoltotöiden ja sähkökatkosten takia olivat tilapäisiä, eikä niitä ollut tapahtunut tarkastelujaksolla säännöllisesti. Neuvosto selitti myös, että vaikka tuotantokapasiteettiin tehtäisiin oikaisuja, tuotantokapasiteettien ja käyttöasteiden kehitys ja merkittävän vahingon olemassaoloa koskevat päätelmät säilyisivät samoina.

104 Kantajien mukaan näihin huomautuksiin sisältyy ilmeinen arviointivirhe erityisesti siksi, ettei niissä oteta huomioon tuotannonkeskeytyksiä ja tuotannon uudelleen suuntaamista. On huomattava, että kantajien väite on epätäsmällinen, koska ne eivät täsmennä, mihin keskeytyksiin ja uudelleen suuntaamisiin ne viittaavat. Vaikka oletettaisiin, että ne viittaavat kahdessa edellisessä väitteessä tarkoitettuihin tapahtumiin, toisin sanoen Huta Laziskan toteuttamaan tuotannon uudelleen suuntaamiseen ja keskeyttämiseen sekä FerroAtlánticassa ja Vargön Alloysissa tapahtuneisiin tuotannonkeskeytyksiin, on aluksi todettava, etteivät kantajat kiistä, että Huta Laziskan vuonna 2004 tekemä päätös suunnata tuotantonsa uudelleen ferropiin tuotannosta piimangaanin tuotantoon otettiin huomioon väliaikaista tullia koskevan asetuksen 93 perustelukappaleessa olevassa tuotantokapasiteettia ja kapasiteetin käyttöasteita koskevassa taulukossa oikaisemalla edellä mainitut kapasiteetit vuoden 2005 ja tutkimusjakson osalta.

105 Tuotannonkeskeytyksistä, joita Huta Laziskassa tapahtui vuonna 2005 ja 2006 sen ja sen sähköntoimittajan välisen kiistan takia sekä Vargön Alloysissa vuonna 2006 kantajien mukaan sähkökustannusten nousun takia, on vielä todettava, että toimielinten menettely perustuu terveeseen järkeen, eikä siihen sisälly ilmeistä arviointivirhettä. Riidanalaisen asetuksen 81 perustelukappaleesta nimittäin ilmenee, että toimielimet päättivät, etteivät ne oikaise tuotantokapasiteettiin liittyviä lukuja, koska edellä mainitut tuotannonkeskeytykset olivat tilapäisiä. Toimielinten lähestymistapa on asianmukainen, koska yhtäältä – toisin kuin kantajat väittävät – asiakirja-aineistosta ilmenee, että edellä mainitut keskeytykset todellakin olivat tilapäisiä. On toisaalta todettava, että jos tuotantokapasiteettiin liittyvissä luvuissa pitäisi ottaa huomioon sen kaltaiset tilapäiset laitosseisokit, joihin nyt käsiteltävässä asiassa viitataan, näitä lukuja ei käytettäisi niiden varsinaiseen tarkoitukseen, joka on antaa viitteitä yhteisön tuotannonalan tuotantokapasiteetista, eikä suinkaan kuvasta tuotantoon liittyvistä luvuista ilmeneviä tuotannon vaihteluja. Toimielinten lähestymistapaan liittyvän ilmeisen arviointivirheen välttämiseksi kyseisen kaltaiset tilapäiset laitosseisokit on kuitenkin otettava huomioon perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa tarkoitetussa syy-yhteyttömyyden tarkastelussa.

106 Nyt käsiteltävässä asiassa toimielimet ovat kuitenkin riidanalaisen asetuksen 81 perustelukappaleessa väittäneet, että vaikka tuotantokapasiteettiin tehtäisiin oikaisuja, päätelmät yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon olemassaolosta olisivat samat. Vaikka kantajat väittävät tämän väitteen olevan virheellinen, ne eivät kuitenkaan esitä mitään seikkoja todistaakseen, että asianlaita on näin. Ne ainoastaan väittävät, että vaikka tuotantokapasiteetin ja kapasiteetin käyttöasteen osalta todetut suuntaukset olisivat pysyneet samoina, esimerkiksi sillä on merkitystä, että kapasiteetin käyttöaste kasvaa 50:stä 95 prosenttiin, koska kyseisen kaltainen kasvu tarkoittaa, ettei yhteisön tuotannonala pysty vastaamaan kysyntään. Paitsi että tapaus, johon kantajat viittaavat, on puhtaasti teoreettinen, myöskään se, ettei yhteisön tuotannonala pysty vastaamaan kysyntään nyt käsiteltävän asian kaltaisessa tilanteessa, jossa tietyt taloudelliset indikaattorit kuvaavat yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa, ei anna mitään viitteitä kyseisen vahingon alkuperästä eikä siis voi yksinään osoittaa, ettei polkumyynnillä tapahtunut tuonti ole aiheuttanut edellä mainittua vahinkoa.

107 FerroAtlánticassa tapahtuneista tuotannonkeskeytyksistä on edellä 92 kohdassa jo todettu, etteivät kantajat olleet esittäneet mitään seikkoja, jotka osoittaisivat, että kyseiset tuotannonsupistukset, joita oli tapahtunut säännöllisesti, olisivat myötävaikuttaneet koko yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon. Vaikka – kuten kantajat korostavat – tuotantokapasiteettien oikaiseminen näiden keskeytysten huomioon ottamiseksi olisi ehkä saattanut aiheuttaa muutoksia yhteisön tuotannonalan kapasiteetin käyttöasteeseen ja siten osoittanut, että tuotannonalan kyky vastata kysyntään oli heikentynyt, edellä 106 kohdassa on jo todettu, että tilanteessa, jossa tietyt taloudelliset indikaattorit kuvaavat yhteisön tuotannonalan kärsimää vahinkoa, ei kyseisen kaltainen seikka yksin voi osoittaa, ettei polkumyynnillä tapahtunut tuonti ole aiheuttanut vahinkoa.

108 Edellä esitetyn perusteella on todettava, ettei mikään kantajien esittämistä väitteistä osoita teoreettisen nimelliskapasiteetin käyttöön liittyvien ilmeisten arviointivirheiden olemassaoloa.

109 Perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdan rikkomisesta on toiseksi todettava, ettei voida kantajien tavoin väittää, että syy-yhteyden tarkasteleminen kapasiteetin teoreettisen nimelliskäyttöasteen eikä sen todellisen käyttöasteen perusteella rikkoo väistämättä syy-yhteyttömyyttä koskevaa sääntöä. On nimittäin todettava, että vaikka on täysin selvää, että tuotantokapasiteetteja koskevia tietoja on oikaistava, jos tuotantovälineitä siirretään toisille markkinoille, kuten nyt käsiteltävässä asiassa on tapahtunut, edellä 105 kohdassa on jo korostettu, ettei edellä mainituissa tiedoissa pitäisi ottaa huomioon tuotantolaitosten kaikkia tilapäisseisokkeja, koska kyseiset seisokit ilmenevät tuotantoon liittyvistä luvuista. Sitä vastoin toimielinten on tällaisissa tapauksissa huolehdittava perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa tarkoitettujen velvoitteiden täyttämisestä ja toteutettava asianmukainen syy-yhteyttömyyden tarkastelu, jossa erotetaan mahdollisten tuotantoseisokkien aiheuttama vahinko polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin aiheuttamasta vahingosta.

110 Kantajien puolustautumisoikeuksien loukkaamisesta on kolmanneksi huomautettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä johtuu, että puolustautumisoikeuksien kunnioittamista koskevat vaatimukset eivät liity pelkästään menettelyihin, jotka voivat johtaa seuraamusten määräämiseen, vaan myös sellaisiin tutkimusmenettelyihin, jotka edeltävät sellaisten polkumyyntiasetusten antamista, jotka voivat vaikuttaa asianomaisiin yrityksiin suoraan ja erikseen sekä aiheuttaa niille haitallisia vaikutuksia (asia C-49/88, Al-Jubail Fertilizer v. neuvosto, tuomio 27.6.1991, Kok., s. I-3187, 15 kohta). Asianomaisille yrityksille on pitänyt erityisesti antaa mahdollisuus hallinnollisen menettelyn aikana esittää tehokkaasti kantansa väitettyjen tosiseikkojen ja olosuhteiden olemassaolosta ja merkityksellisyydestä ja niistä todisteista, joita komissio käyttää polkumyynnin ja siitä aiheutuvan vahingon olemassaoloa koskevan väitteensä tukena (em. asia Al-Jubail Fertilizer v. neuvosto, tuomion 17 kohta).

111 Tässä yhteydessä on todettava neuvoston tavoin, että lopullisen ilmoitusasiakirjan 80 kohta oli sisällöltään täysin samanlainen kuin riidanalaisen asetuksen 81 perustelukappale, jonka nojalla suuntaukset ovat pysyneet samoina, vaikka tuotantokapasiteetteja on oikaistu. Kantajat eivät kuitenkaan ole lopullista ilmoitusasiakirjaa koskevissa huomautuksissaan vaatineet, että niille ilmoitettaisiin kyseisen väitteen perusteena olevat luvut. Näin ollen ne eivät voi väittää, että niiden puolustautumisoikeuksia on loukattu.

112 Edellä esitetyn perusteella käsiteltävä väite on hylättävä perusteettomana.

Neljäs väite, joka koskee yhteisön tuotannonalan vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla toteuttamia investointeja

– Asianosaisten lausumat

113 Kantajat väittävät, että neuvosto on rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa tarkoitettua syy-yhteyttömyyttä koskevaa sääntöä, koska se on jättänyt riidanalaisessa asetuksessa huomiotta sellaisten yhteisön tuotannonalan vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla tekemien merkittävien investointien vaikutukset, joiden osuus yhteisön tuotannonalan kokonaistappioista oli tutkimusjaksolla yli kolmannes. Tässä yhteydessä kantajat korostavat, että toimielimet ovat todenneet väliaikaista tullia koskevan asetuksen 99 perustelukappaleessa, että yhteisön tuotannonala oli vuonna 2005 investoinut tuotantovälineiden ajanmukaistamiseen lähes 10 miljoonaa euroa ja tutkimusjaksolla lähes 6 miljoonaa euroa. Kantajat toteavat, että kun otetaan huomioon erityisesti edellä mainittujen investointien laajuus suhteessa tuotannonalan kannattavuuteen, kyseisten investointien vaikutukset olisi pitänyt tutkia, vaikka niiden arvo olisi alentunut pitkällä aikavälillä ja riippumatta siitä, todettiinko sitovan ympäristölainsäädännön noudattaminen yhteisön tuotannonalan itse aiheuttamaksi vahingoksi.

114 Neuvosto, jota väliintulijat tukevat, vastaa ensimmäiseksi, että kantajat liioittelevat investointien laajuutta ja niiden vaikutusta kannattavuuteen. Tutkimusjakson aikana tehtyjä kokonaisinvestointeja ei voida verrata kyseisen jakson aikana kirjattuihin kokonaistappioihin. Koska kyseiset investoinnit olivat neuvoston mukaan tuotantovälineisiin tehtyjä investointeja, jotka kuoletettiin useiden vuosien aikana, vain pieni osa vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla tehdyistä investoinneista oli vaikuttanut tulokseen. Toiseksi on todettava, että koska investoinnit oli neuvoston mukaan tehty sitovan ympäristölainsäädännön noudattamista ajatellen, niitä ei voida pitää itse aiheutettuna vahinkona. Kolmanneksi on todettava, että edellä mainittujen investointien vaikutus vahinkoindikaattoreihin on neuvoston mukaan otettu huomioon väliaikaista tullia koskevan asetuksen 99, 100 ja 109 perustelukappaleessa sekä riidanalaisen asetuksen 82 perustelukappaleessa. Neuvosto toteaa neljänneksi, etteivät kantajat ole esittäneet seikkoja, joiden perusteella voitaisiin osoittaa, että toimielimet tekivät ilmeisen arviointivirheen todetessaan, ettei kyseisiä investointeja pidetä itse aiheutettuna vahinkona.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

115 Kantajat väittävät lähinnä, että toimielimet ovat rikkoneet perusasetuksen 3 artiklan 7 kohtaa, koska ne ovat jättäneet huomiotta sellaisten yhteisön tuotannonalan vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla tekemien merkittävien investointien vaikutukset, joiden osuus yhteisön tuotannonalan kokonaistappioista oli tutkimusjaksolla yli kolmannes.

116 Tästä on todettava kantajien tavoin, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen 99 perustelukappaleen mukaan vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla tehtiin merkittäviä investointeja. Näitä investointeja ei kuitenkaan tarkasteltu syy-yhteyttömyyden kannalta väliaikaista tullia koskevassa komission asetuksessa eikä neuvoston antamassa riidanalaisessa asetuksessa. Toisin kuin neuvosto väittää, edellä mainituissa asetuksissa ei ole mitenkään kehitelty kysymystä siitä, pidetäänkö edellä mainittuja investointeja itse aiheutettuna vahinkona. Kun kuitenkin otetaan huomioon investointien määrät, eli lähes 10 miljoonaa euroa vuonna 2005 ja lähes 6 miljoonaa euroa tutkimusjaksolla, ne ovat voineet myötävaikuttaa yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon. Näin ollen on todettava, että toimielimet ovat rikkoneet perusasetuksen 3 artiklan 7 kohtaa, koska ne eivät ole erottaneet edellä mainittujen investointien vaikutuksia polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutuksista.

117 Neuvoston väitteillä ei aseteta kyseenalaiseksi tätä päätelmää. Toisin kuin neuvosto väittää, toimielimet eivät ensinnäkään voi laiminlyödä velvollisuuttaan suorittaa syy-yhteyttömyyden tarkastelu sillä perusteella, että investoinnit oli tehty sitovan ympäristölainsäädännön noudattamiseksi. Sillä, pidetäänkö vahinkoa itse aiheutettuna vai ei, on vain vähän merkitystä, koska investoinnit saattoivat vaikuttaa yhteisön tuotannonalaan ja koska perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa kiellettiin toimielimiä aiheettomasti pitämästä vahinkoa polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista johtuvana.

118 Kuten neuvosto toiseksi huomauttaa, on totta, ettei tutkimusjaksolla tehtyjä kokonaisinvestointeja voida verrata samalla ajanjaksolla kirjattuihin tappioihin. On kuitenkin niin, etteivät toimielimet ole toteuttaneet asianmukaista syy-yhteyttömyyden tarkastelua investointien osalta.

119 Vaikka neuvosto on rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa olevaa syy-yhteyttömyyttä koskevaa sääntöä, kyseisellä rikkomisella voidaan perustella riidanalaisen asetuksen kumoamista vain, jos rikkominen voi kyseenalaistaa asetuksen lainmukaisuuden tekemällä toimielinten syy-yhteyttä koskevan tarkastelun kokonaan pätemättömäksi (ks. vastaavasti asia T-35/01, Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomio 28.10.2004, Kok., s. II-3663, 167 kohta). Kantajat eivät kuitenkaan ole esittäneet tätä koskevia väitteitä.

120 Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, ettei kyseinen rikkominen vaikuta riidanalaisen asetuksen lainmukaisuuteen. Kuten neuvosto huomauttaa, kyseiset investoinnit olivat tuotantovälineisiin tehtyjä investointeja, jotka kuoletettiin useiden vuosien aikana ja joista vain osa vaikutti yhteisön tuotannonalan kannattavuuteen vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla. Vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen sille prosessinjohtotoimella esittämään kirjalliseen kysymykseen neuvosto täsmensi tässä yhteydessä tarkkojen lukujen ja selvitysten perusteella, että vuonna 2005 tehdyt investoinnit olivat syynä korkeintaan 4,7 prosenttiin vuonna 2005 todetusta yhteisön tuotannonalan kannattavuuden heikkenemisestä. Näin ollen edellä mainittujen investointien myötävaikutusta yhteisön tuotannonalalle vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla aiheutuneeseen vahinkoon ei voida pitää merkittävänä.

121 Tästä seuraa, ettei todettu rikkominen voi asettaa kyseenalaiseksi riidanalaisen asetuksen lainmukaisuutta ja että käsiteltävä väite sekä koko ensimmäisen kanneperusteen kolmas osa on hylättävä.

c) Ensimmäisen kanneperusteen neljäs osa, joka koskee raaka-ainekustannusten nousun vaikutuksia

Asianosaisten lausumat

122 Kantajat väittävät, etteivät toimielimet ole ottaneet asianmukaisesti huomioon raaka-ainekustannusten nousun vaikutusta yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon ja ovat näin ollen tehneet ilmeisiä arviointivirheitä.

123 Kantajien mukaan komissio on ensinnäkin tehnyt ilmeisen arviointivirheen väittäessään riidanalaisen asetuksen 99 perustelukappaleessa, että seosteollisuudessa havaitut kustannusten nousut tapahtuivat yleensä maailmanlaajuisesti, joten ne vaikuttivat tasapuolisesti teollisuuteen koko maailmassa. Kantajat katsovat, että vaikka tuotantokustannukset saattavat nousta maailmanlaajuisesti, kyseisen kaltaisen nousun vaikutus ei ole sama kaikkialla maailmassa.

124 Kantajien mukaan neuvosto ei ensinnäkään ole ottanut huomioon sitä, että yhteisön tuottajien tuotantokustannukset olivat lähtökohtaisesti korkeammat kuin muiden maailman tuottajien. Kantajat toteavat, että vaikka kaikkien tuottajien tuotantokustannukset nousevat yhdenmukaisesti, kärsivät ne tuottajat, joiden kustannuspohja on korkeampi, suuremman vahingon, vieläpä nopeammin kuin muut. Näin ollen kantajat katsovat – toisin kuin neuvosto on riidanalaisessa asetuksessa väittänyt – ettei kolmannen maan tuottajan ole välttämättä pakko nostaa hintojaan yhtä paljon kuin yhteisön tuottajan, jonka kustannukset nousevat samalla tavalla, koska kolmannen maan tuottaja saa jo aluksi tietystä myyntihinnasta paremman tuoton.

125 Kantajat toteavat aluksi, että toimielimillä oli käytettävissään tietoja, jotka osoittivat, että ferropiin rakenteelliset tuotantokustannukset olivat yhteisön tuottajilla korkeammat kuin polkumyynnin vastaisen menettelyn kohteena olevien maiden tuottajilla. Kantajat pyytävät unionin yleistä tuomioistuinta antamaan määräyksen kyseisten tietojen toimittamisesta. Kantajat toteavat lisäksi esittäneensä hallinnollisessa menettelyssä seikkoja, joilla pyritään osoittamaan, että vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla ferropiin hinnat yhteisössä olivat maailman korkeimmat ja että yhteisön tuotannonalan tuotantokustannukset ylittivät kyseiset hinnat yhä enenevässä määrin. Kantajat toteavat vielä, että vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla, jolloin yhteisön tuotannonalan kustannukset nousivat ennennäkemättömästi, hinnat kaikilla maailman markkinoilla laskivat kulutuksen vähenemisen takia. Vaikka yhteisön tuotannonalan soveltamat hinnat olivat maailman korkeimmat, se kärsi tappioita vuonna 2005 ja tutkimusjaksolla, koska sen tuotantokustannukset kasvoivat.

126 Kantajat väittävät toiseksi, etteivät toimielimet ottaneet huomioon sitä, että vaikka koko markkinoilla sovellettiin samanlaisia hintoja makrotaloudellisella tasolla, tuotantopanoskustannusten nousulla oli mikrotaloudellisten erojen takia edelleen suurempi vaikutus yhteisön tuottajiin kuin polkumyyntitutkimuksen kohteena olevien maiden tuottajiin. Kantajat toteavat, että useimmat edellä mainittuihin maihin sijoittautuneet tuottajat ovat vertikaalisesti integroituneita, mikä suojaa niitä maailmanmarkkinoiden hintavaihteluilta, eikä yksikään yhteisön tuottaja ole vastaavalla tavalla vertikaalisesti integroitunut. Yhteisön tuottajat eivät myöskään hyödy samoista mittakaavaeduista kuin polkumyyntitutkimuksen kohteena oleviin maihin sijoittautuneet tuottajat. Esimerkiksi Erdos Xijin Kuangye Co. Ltd:llä, joka on yksi kiinalaisista ferropiin tuottajista, on lähes kaksi kertaa suurempi tuotantokapasiteetti kuin kaikilla yhteisön tuottajilla yhteensä. Yksikkökohtaiset tuotantokustannukset ovat yleensä kolmansissa maissa pienemmät.

127 Kantajien mukaan toimielimet ovat toiseksi tehneet ilmeisen arviointivirheen todetessaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen 132 perustelukappaleessa vastauksena väitteeseen, jonka mukaan tuotantokustannusten nousu oli aiheuttanut vahingon, että energian hinnat olivat nousseet kaikkialla maailmassa, joissakin tapauksissa enemmän kuin Euroopassa. Syy-yhteyttömyyttä koskevan vaatimuksen noudattamista ei kantajien mukaan varmisteta pelkästään vertailemalla koko maailmassa tai polkumyyntitutkimuksen kohteena olevissa maissa sovellettavia sähkön hintoja Euroopassa sovellettaviin hintoihin. Kantajien näkemyksen mukaan toimielinten olisi pitänyt määritellä sähkön hinnannousun vaikutus yhteisön tuotannonalaan ja erottaa se ferropiin tuonnin vaikutuksesta. Kantajat tarkentavat ensinnäkin, etteivät toimielimet ottaneet huomioon Eurostatin tietoja eivätkä yhteisön sähkömarkkinoihin liittyviä omia tutkimuksiaan, jotka kaikki osoittivat energiakustannusten nousseen huomattavasti niissä jäsenvaltioissa, joihin yhteisön ferropiin tuottajat olivat sijoittautuneet. Toiseksi ne toteavat, että koska sähkön hinnat vaihtelivat unionissa huomattavasti, toimielinten olisi pitänyt vertailla yhteisön tuottajien todellisia lukuja polkumyyntitutkimuksen kohteena oleviin maihin sijoittautuneiden tuottajien todellisiin lukuihin. Kantajat toteavat kolmanneksi, ettei sähkön hintatasolla maailmanlaajuisessa mittakaavassa ole merkitystä ja että merkitystä on ainoastaan sähkön hinnannousulla ferropiin tuottajamaissa suhteutettuna sähkön hinnannousuun yhteisön tuotannonalalla. Kantajat toteava neljänneksi, että vaikka energianhinnat ovat kolmansissa maissa voineet nousta, ne ovat silti edelleen yhteisön tuotannonalan maksamia hintoja alhaisemmat, minkä ansiosta kolmansiin maihin sijoittautuneet ferropiin tuottajat ovat edelleen saaneet voittoa, kun taas yhteisön tuotannonala kärsi tappioita.

128 Riidanalaisen asetuksen 92 perustelukappaleessa neuvosto on kantajien mukaan kolmanneksi tehnyt ilmeisen virheen tulkitessaan komission työasiakirjaa ”Analysis of economic indicators of the EU metals industry: the impact of raw materials and energy supply on competitiveness” (EU:n metalliteollisuuden taloudellisten indikaattoreiden tarkastelu: raaka-aine- ja energiahankintojen vaikutus kilpailukykyyn, jäljempänä komission työasiakirja), jonka perusteella se hylkäsi väitteen, jonka mukaan yhteisön tuotannonala kärsii kilpailukyvyn puutteesta kustannusrakenteensa takia. Kantajien mukaan kyseisestä asiakirjasta ilmenee kuitenkin selvästi, että yhteisön metalliteollisuuteen kohdistuu kasvava paine niiden kilpailijoiden taholta, joiden tuotantokustannusrakenne on erilainen. Asiakirjassa mainitaan erityisesti, että yhteisön tuottajien myynti kärsii heikosta kustannuskilpailukyvystä niiden ferroseosten osalta, joiden valmistamiseen kuluu eniten energiaa, toisin sanoen piimetallin ja ferropiin osalta.

129 Neuvosto, jota väliintulijat tukevat, kiistää kantajien väitteet.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

130 Ensimmäisen kanneperusteen nyt käsiteltävä osa koskee toimielinten tapaa tarkastella raaka-aineiden kustannusten nousun vaikutusta yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon. Kantajat väittävät, että toimielimet ovat tehneet kolme ilmeistä arviointivirhettä. Ne on kantajien mukaan tehty riidanalaisen asetuksen 92 ja 99 perustelukappaleessa sekä väliaikaista tullia koskevan asetuksen 132 perustelukappaleessa.

131 Riidanalaisen asetuksen 99 perustelukappaleesta on ensimmäiseksi huomautettava, että siinä todetaan seuraavaa:

”Yhteisön tuotannonala väitti, että seosteollisuudessa havaitut kustannusten nousut tapahtuvat yleensä maailmanlaajuisesti, joten ne vaikuttavat tasapuolisesti teollisuuteen koko maailmassa. Tärkeimpien kustannuserien tarkastelujakson aikana tapahtuneen hintakehityksen analyysi osoittaa, että kustannukset nousivat (sähkö, kvartsiitti ja elektrodipasta). Tutkimus on kuitenkin osoittanut, että vaikka myyntihinnan nousu kompensoi osittain kustannusten nousua, polkumyynnillä tapahtuvan halpatuonnin takia yhteisön tuotannonala ei voinut siirtää kustannusten nousua täysimääräisesti myyntihintoihinsa.”

132 Kantajat väittävät, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen väittäessään, että seosteollisuudessa havaitut kustannusten nousut tapahtuivat yleensä maailmanlaajuisesti, joten ne vaikuttivat tasapuolisesti teollisuuteen koko maailmassa.

133 Tästä on huomautettava, että toisin kuin kantajat väittävät, neuvosto ei ole riidanalaisen asetuksen 99 perustelukappaleessa missään tapauksessa väittänyt, että seosteollisuudessa havaitut kustannusten nousut tapahtuivat yleensä maailmanlaajuisesti ja vaikuttivat siten tasapuolisesti teollisuuteen koko maailmassa. Kyseisen perustelukappaleen sanamuodosta ilmenee selvästi, että neuvosto on ainoastaan referoinut kyseisen väitteen sellaisena kuin yhteisön tuotannonala on sen esittänyt.

134 Neuvosto ei myöskään ole tukeutunut kyseiseen yhteisön tuotannonalan väitteeseen perustellakseen jo väliaikaista tullia koskevan asetuksen 133 perustelukappaleessa esitettyä päätelmää, jonka mukaan tuotantokustannusten nousu ei ollut poistanut polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja vahingon välistä syy-yhteyttä. Neuvosto panikin riidanalaisen asetuksen 99 perustelukappaleessa merkille tiettyjen tuotantokustannusten nousun, mutta totesi, että polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin takia edellä mainittu nousu voitiin vain osittain kompensoida hinnankorotuksilla. Neuvosto toteaa toisin sanoen, että vaikka tuotantokustannukset ovatkin nousseet, yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko ei johtunut tästä noususta vaan siitä, ettei sitä voitu siirtää kokonaisuudessaan myyntihintoihin riidanalaisen tuonnin takia.

135 Kantajat eivät kuitenkaan esitä väitteitä, jotka osoittaisivat, että neuvosto on näin toimiessaan tehnyt ilmeisen arviointivirheen, koska ne ainoastaan pyrkivät osoittamaan, että oli virhe väittää, että kustannusten nousu vaikutti tasapuolisesti koko maailmassa. Näin ollen riidanalaisen asetuksen 99 perustelukappaleeseen liittyvä kantajien väite on hylättävä tarvitsematta määrätä asiakirjoja esitettäväksi.

136 Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 132 perustelukappaletta koskevasta väitteestä on toiseksi huomautettava, että komissio on todennut kyseisessä perustelukappaleessa yhtäältä, että sähkökustannusten osuus kyseisen tuotteen tuotantokustannuksista oli merkittävä ja toisaalta, että tutkimus oli osoittanut energiakustannusten nousseen maailmanlaajuisesti, asianomaiset maat mukaan luettuina, joissakin tapauksissa jopa enemmän kuin unionissa. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 133 perustelukappaleessa komissio on todennut, että tässä yhteydessä energiaa koskeva kysymys ei ollut sellainen, että se olisi poistanut polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välisen syy-yhteyden.

137 Kantajat riitauttavat nämä perustelukappaleet sillä perusteella, että noudattaakseen perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa tarkoitettua syy-yhteyttömyyttä koskevaa sääntöä komissio ei ole voinut vain todeta yleisesti ja toteen näyttämättä, että energian hinnat olivat nousseet koko maailmassa, joissakin tapauksissa enemmän kuin unionissa. Ne kaksi perustetta, joihin kantajat vetoavat kyseisen väitteen tueksi, eivät kuitenkaan ole vakuuttavia.

138 Kantajat väittävät yhtäältä nimittäin, että komission olisi pitänyt tarkastella sekä Eurostatin tietoja että omien sähkömarkkinoihin liittyvien tutkimustensa tuloksia, jotka niiden mukaan osoittivat, että sähkön hinnat olivat nousseet voimakkaasti niissä jäsenvaltioissa, joihin yhteisön tuottajat ovat sijoittautuneet. Kantajat eivät kuitenkaan esitä mitään todisteita kyseisen väitteen tueksi.

139 Kantajat väittävät toisaalta, että komission olisi pitänyt verrata keskenään lukuja, jotka liittyvät yhteisön tuottajiin ja tutkintamenettelyn kohteena oleviin vientiä harjoittaviin tuottajiin. Kantajat eivät kuitenkaan esitä mitään seikkoja sen osoittamiseksi, että kyseisen kaltaisella lukujen vertailulla olisi voitu näyttää toteen, että energian hinnannousu yhteisössä olisi ollut sellainen, että se oli ollut syynä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 132 perustelukappaletta koskeva kantajien väite on siis hylättävä.

140 Riidanalaisen asetuksen 92 perustelukappaletta koskevasta väitteestä on kolmanneksi todettava, että neuvosto on käsitellyt siinä kysymystä yhteisön tuotannonalan kilpailukyvystä ja komission työasiakirjasta, joka kantajien mukaan todistaa, ettei yhteisön tuotannonala ole kilpailukykyinen sille aiheutuvien korkeiden kustannusten takia. Edellä mainitussa perustelukappaleessa neuvosto on katsonut, ettei komissio tehnyt kyseisessä asiakirjassa lainkaan päätelmiä EU:n ferroseosteollisuuden mahdollisesta kilpailukyvyn puutteesta. Neuvoston mukaan asiakirjassa mainitaan päinvastoin, että ferroseosten tuottajat joutuvat vastaamaan yhä kasvavaan tuontiin kolmansista maista, kuten Kiinasta, Venäjältä, Ukrainasta, Brasiliasta ja Kazakstanista, mikä saattaa uhata EU:n ferroseosteollisuuden pitkän aikavälin kestävyyttä, jos tasapuolisia toimintaedellytyksiä kolmansien maiden kilpailijoiden kanssa ei nopeasti taata.

141 Kantajien mukaan neuvosto on tulkinnut kyseistä työasiakirjaa virheellisesti. Erityisesti ne katsovat komission vahvistaneen siinä muun muassa, että yhteisön ferropiin myynti kärsi heikosta kustannuskilpailukyvystä.

142 Tästä on todettava kantajien tavoin, että komission työasiakirjan mukaan yhteisön metalliteollisuuteen kohdistuu kasvavaa painetta niiden kilpailijoiden taholta, joiden tuotantokustannusrakenne on erilainen ja joilla on mahdollisuus edullisempien raaka-aineiden ja/tai energian saantiin.

143 Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan yhdy kantajien tulkintaan siitä, että yhteisön ferropiin tuottajien kustannusrakenne heikentää niiden asemaa. Kantajat viittaavatkin työasiakirjan kohtaan, jonka mukaan ”yhteisön ferroseosten ja erityisesti piimetallin ja ferropiin tuottajat joutuvat vastaamaan lisääntyneeseen tuontiin kolmansista maista, kuten Kiinasta, Venäjältä, Ukrainasta, Brasiliasta ja Kazakstanista”, ja täsmentävät, että ”ellei viipymättä luoda tasapuolisia toimintaedellytyksiä kolmansien maiden kilpailijoiden kanssa, yhteisön ferroseosteollisuuden kyky jatkaa toimintansa pitkällä aikavälillä saattaa vaarantua”. Kyseisten virkkeiden sanamuodosta tai asiayhteydestä ei kuitenkaan ilmene, että yhteisön ferropiin myynti kärsisi yhteisön tuottajien kustannuskilpailukyvyn puutteesta. Ei olisi yhtäältä järkevää tulkita viittauksen tasapuolisten toimintaedellytysten luomiseen kolmansien maiden kilpailijoiden kanssa tarkoittavan, että yhteisön tuottajat kärsivät kustannusrakenteensa takia. On paljon järkevämpää olettaa, että komission tarkoituksena on ollut viitata vientiä harjoittavien kolmansien maiden tuottajien soveltamiin poikkeuksellisen alhaisiin hintoihin. Edellä mainitun viittauksen sisältävän kohdan lopussa komissio on toisaalta maininnut ferromolybdeenia koskevat polkumyynnin vastaiset toimenpiteet, mikä viittaa siihen, että mainitessaan tasapuolisten toimintaedellytysten luomisen kolmansien maiden kilpailijoiden kanssa komissio tarkoitti mahdollisten kilpailunvastaisten toimenpiteiden toteuttamista.

144 Näin ollen on todettava, ettei mikään kantajien esittämistä väitteistä osoita, että neuvosto on riidanalaisen asetuksen 92 perustelukappaleessa tulkinnut komission työasiakirjaa virheellisesti ja tehnyt ilmeisen virheen arvioidessaan yhteisön tuotannonalan tuotantokustannusrakenteen vaikutusta sille aiheutuneeseen vahinkoon.

145 Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäisen kanneperusteen neljäs osa on hylättävä perusteettomana.

d) Ensimmäisen kanneperusteen viides osa, joka koskee kysynnän supistumisen vaikutuksia vuonna 2005

Asianosaisten lausumat

146 Kantajat väittävät, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen 81 perustelukappaleeseen liittyy ilmeinen arviointivirhe, koska sen mukaan yhteisön ferropiin kulutus pysyi vakaana tarkastelujaksolla, lukuun ottamatta vuosia 2003 ja 2004, jolloin se kasvoi 6 prosenttia terästeollisuuden poikkeuksellisen suuren kysynnän vuoksi. Näin ollen neuvosto on niiden mukaan arvioinut väärin kysynnän kehityksen vaikutuksen ja pitänyt virheellisesti hintojen laskua riidanalaisesta tuonnista johtuvana vastoin perusasetuksen 3 artiklan 7 kohtaa.

147 Kantajien mukaan yhteisön kulutus ei pysynyt vakaana tarkastelujaksolla. Kantajat toteavatkin, että vuosina 2004–2005 yhteisön kulutus laski 4,4 prosenttia. Kysynnän supistuminen heijasti niiden mukaan kysynnän pysähtymistä ja sitä seurannutta romahtamista, joilla oli huomattavan kielteinen vaikutus yhteisössä sovellettuihin hintoihin. Tässä yhteydessä kantajat väittävät, että ferropiin markkinoiden kaltaisilla avoimilla ja kilpailukykyisillä markkinoilla hinnat määräytyvät ensisijaisesti maailmanlaajuisen tarjonnan ja kysynnän vaihteluiden sekä tietyssä määrin tuotantokustannusten mukaan. Kantajien mukaan hinnat nousevat kysynnän kasvaessa ja/tai tarjonnan vähentyessä ja laskevat puolestaan kysynnän supistuessa ja/tai tarjonnan lisääntyessä, minkä unionin yleinen tuomioistuin niiden mukaan nimenomaisesti vahvisti edellä 27 kohdassa mainitussa asiassa Aluminium Silicon Mill Products v. neuvosto antamassaan tuomiossa. Niiden mukaan ferropiin hinnat yhteisössä siis laskivat, kun taas yhteisön tuottajien tuotantokustannukset ylittivät markkinahinnat aiheuttaen siten yhteisön tuotannonalalle merkittäviä tappioita.

148 Neuvosto, jota väliintulijat tukevat, kiistää kantajien väitteet.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

149 Kantajat riitauttavat ensimmäisen kanneperusteen nyt käsiteltävällä osalla lähinnä toimielinten arvion kysynnän kehityksen vaikutuksesta tarkastelujaksolla. Niiden mukaan erityisesti väliaikaista tullia koskevan asetuksen 81 perustelukappaleeseen liittyy ilmeinen arviointivirhe.

150 On muistutettava, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen 81 perustelukappaleessa on taulukko, joka sisältää yhteisön kulutusta koskevat luvut tarkastelujaksolta sekä seuraavan komission selvityksen: ”yhteisön ferropiin kulutus pysyi vakaana tarkastelujaksolla, lukuun ottamatta vuosia 2003 ja 2004, jolloin se kasvoi 6 prosenttia terästeollisuuden poikkeuksellisen suuren kysynnän vuoksi”. On myös todettava, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen 124 perustelukappaleessa komissio on todennut syy-yhteyttömyyden tarkastelun yhteydessä seuraavaa:

”– – ferropiin todettavissa oleva kulutus yhteisön markkinoilla pysyi vuotta 2004 lukuun ottamatta melko vakaana tarkastelujaksolla. Tästä syystä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon ei voida katsoa johtuvan kysynnän supistumisesta yhteisön markkinoilla.”

151 Kantajien mukaan nämä väitteet ovat virheellisiä, koska yhteisön kulutus ei pysynyt vakaana tarkastelujaksolla, vaan laski 4,4 prosenttia vuosina 2004–2005.

152 Tästä on aluksi huomautettava neuvoston tavoin, etteivät kantajat kiistä väliaikaista tullia koskevan asetuksen 81 perustelukappaleessa esitettyjen lukujen paikkansapitävyyttä. Kuten neuvosto huomauttaa, asianosaisten välinen kiista koskee vain kyseisten tietojen tulkintaa.

153 On vielä todettava, että kantajat ovat ottaneet komission väliaikaista tullia koskevan asetuksen 81 perustelukappaleessa esittämät seikat vääristyneellä tavalla huomioon. Toisin kuin kantajat väittävät, komissio ei siis ole ainoastaan väittänyt yhteisön kysynnän pysyneen vakaana, vaan myös todennut sen lisääntyneen vuosina 2003–2004 teräsalan kasvaneen kysynnän takia. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 124 perustelukappaleesta ilmenee lisäksi, että se on ottanut vuonna 2004 kysynnän vaihtelun huomioon syy-yhteyttömyyden tarkastelussa, mutta todennut, että kyseisestä vaihtelusta huolimatta kulutusta oli pidettävä maailmanlaajuisesti vakaana, minkä vuoksi yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa ei voitu pitää yhteisön kysynnän supistumisesta johtuvana. Näin ollen on todettava, että komissio on täyttänyt sille perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdan nojalla kuuluvan velvollisuuden, toisin sanoen pitänyt erillään erityisesti kysynnän supistumisen tai kulutustottumusten muutoksen aiheuttaman vahingon.

154 Mikään kantajien esittämistä väitteistä ei osoita, että komissio on väliaikaista tullia koskevan asetuksen 124 perustelukappaleessa esittämässään päätelmässä tehnyt ilmeisen arviointivirheen. Kantajat nimittäin vain esittävät tulkintansa väliaikaista tullia koskevan asetuksen 81 perustelukappaleeseen sisältyvistä luvuista, mutta eivät lainkaan selitä, miltä osin toimielinten kyseisistä luvuista esittämä tulkinta merkitsee ilmeistä arviointivirhettä. Tästä on todettava, että on uskottavaa – kuten kantajat väittävät – että vuosina 2004–2005 todettu yhteisön kysynnän väheneminen 4,4 prosentilla vaikutti kielteisesti yhteisössä sovellettuihin hintoihin. On kuitenkin myös uskottavaa tulkita väliaikaista tullia koskevan asetuksen 81 perustelukappaleessa esitettyjä lukuja toimielinten tavalla, toisin sanoen siten, että ne osoittavat kysynnän olleen suhteellisen vakaata koko tutkimusjaksolla, jolloin vuosina 2004–2005 todettujen vaihtelujen voidaan tulkita heijastelevan teräsalan poikkeuksellisen suurta kysyntää vuonna 2004 ja sen palautumista tavanomaiseksi vuonna 2005. Viimeksi mainitussa tilanteessa voidaan perustellusti todeta, ettei yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa, sellaisena kuin se ilmenee koko tarkastelujaksoa koskevista tiedoista, voida pitää vuosien 2004–2005 kysynnän vaihteluista johtuvana. Näin ollen on todettava, etteivät kantajat osoita toimielinten tehneen ilmeistä arviointivirhettä.

155 Ensimmäisen kanneperusteen viides osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.

e) Ensimmäisen kanneperusteen kuudes osa, joka koskee muista kolmansista maista peräisin olevan tuonnin vaikutuksia

Asianosaisten lausumat

156 Kantajat väittävät, että toimielimet ovat rikkoneet syy-yhteyttömyyttä koskevaa sääntöä, koska ne eivät ole ottaneet asianmukaisesti huomioon muista kuin tutkimusmenettelyn kohteena olevista kolmansista maista (jäljempänä muut kolmannet maat) peräisin olevan tuonnin vaikutuksia. Kantajat väittävät, että komissio on väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa ainoastaan todennut – siten kuin on vahvistettu riidanalaisessa asetuksessa – että muista kolmansista maista peräisin olevan tuonnin vaikutusta ei voitu pitää merkittävänä, kun otetaan huomioon polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrä ja hinnat, mikä ei niiden mukaan riitä varmistamaan syy-yhteyttömyyttä koskevan periaatteen noudattamista.

157 Kantajien mukaan on nimittäin niin, että vaikka toimielimet ovat väliaikaista tullia koskevan asetuksen 116, 118 ja 120 perustelukappaleessa nimenneet tiettyjä muista kolmansista maista peräisin olevan tuonnin vaikutuksia, ne eivät ole tarkastelleet niitä erikseen saadakseen määriteltyä vahingon syyt oikein. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 116 perustelukappaleessa komissio on niiden mukaan ensinnäkin ilmoittanut, että kyseisistä kolmansista maista peräisin olevan tuonnin hinnat olivat 2,3–5,7 prosenttia yhteisön tuotannonalan soveltamia hintoja alhaisemmat. Vastaavan tasoista alihinnoittelumarginaalia käytettiin kuitenkin niiden mukaan asetuksessa N:o 1420/2007 perusteena polkumyyntitullin käyttöön ottamiselle. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 118 ja 120 perustelukappaleessa, jotka koskevat erityisesti Islannista ja Venezuelasta peräisin olevaa tuontia, komissio on niiden mukaan toiseksi vahvistanut, että edellä mainittu tuonti oli vaikuttanut kielteisesti yhteisön tuotannonalan tilanteeseen. Toimielimet ovat niiden mukaan näin ollen velvollisia ottamaan huomioon kaiken kolmansista maista peräisin olevan vahinkoa aiheuttavan tuonnin kumulatiiviset vaikutukset sekä kaikki muut tiedossa olevat vahinkotekijät, eivätkä ne saa pitää edellä mainittuja vaikutuksia riidanalaisesta tuonnista johtuvina.

158 Vastauksessa kantajat lisäävät, että neuvosto on jättänyt huomiotta sen, että polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin lisäyksen oli suurelta osin tarkoitus täyttää se tyhjiö, jonka tiettyjen kolmansien maiden tuottajien vetäytyminen markkinoilta tarkastelujaksolla oli aihe