Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Menettely – Määräajat – Vastinekirjelmän jättäminen määräajan päätyttyä – Sääntöjenmukaisesti ja määräajassa esitetty oikeudenkäyntiväite – Tutkittavaksi ottaminen – Vastaajan poissaollessa sovellettavan menettelyn soveltamatta jättäminen – Istuntopäivänä esitetyt asiakysymystä koskevat huomautukset – Tutkimatta jättäminen

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohta ja 122 artikla)

2. Henkilöstö – Kanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Palkkalaskelma

(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta ja 91 artiklan 1 kohta)

3. Henkilöstö – Kanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Määräajat – Lähtökohta

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

4. Henkilöstö – Kanne – Lainvastaisuusväite – Liitännäisyys

(EY 241 artikla; neuvoston asetukset N:o 723/2004, N:o 856/2004 ja N:o 31/2005)

5. Henkilöstö – Kanne – Oikeussuojaintressi

1. Jos vastaaja esittää oikeudenkäyntiväitteen sääntöjenmukaisesti ja määräajassa, se, että vastinekirjelmää ei ole esitetty tätä tarkoitusta varten vahvistetussa määräajassa, ei mahdollista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklassa määrätyn vastaajan poissa ollessa sovellettavan menettelyn soveltamista. Koska vastaaja on esittänyt oikeudenkäyntiväitteen, ei voida katsoa, että se ei olisi vastannut kanteeseen sitä koskevien muotovaatimusten ja määräajan mukaisesti.

Vastaajan istuntopäivänä esittämiä asiakysymystä koskevia huomautuksia ei kuitenkaan voida tutkia. Koska vastinekirjelmää ei ole esitetty kirjallisen käsittelyn aikana määräajassa, vastaajan asiakysymystä koskevat lausumat vastaavat näet uusien perusteiden esittämistä, mikä on kielletty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdassa; mikäli sallittaisiin päinvastainen tulkinta, hyväksyttäisiin se, että sen jälkeen kun vastaaja on esittänyt oikeudenkäyntiväitteen erillisessä asiakirjassa, sitä ei sido määräaika, jonka virkamiestuomioistuin vahvistaa sille vastinekirjelmän esittämistä varten.

Väliintulijalla on sitä vastoin täysi oikeus esittää asiakysymystä koskevia lausumia sekä kirjallisessa käsittelyssä että istunnossa. Erityisesti silloin, kun on kyseessä kanne, jossa vedotaan väliintulijan antamien asetusten lainvastaisuuteen, olisi näet puolustautumisoikeuksien kunnioittamista ja hyvää oikeushallintoa koskevien periaatteiden vastaista, jos väliintulija, jonka vaatimuksilla pyritään täsmälleen samaan tulokseen kuin vastaaja on esittänyt vaatimuksikseen oikeudenkäyntiväitteessä eli kanteen hylkäämiseen, ei väliintulijan tahdosta riippumattomista ja vastaajasta johtuvista syistä saisi esittää huomautuksiaan asiakysymyksistä, erityisesti huomautuksia, joilla pyritään puolustamaan riidanalaisten asetusten laillisuutta.

(ks. 48 ja 52–54 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C-34/04, komissio v. Alankomaat, tuomio 15.2.2007 (Kok., s. I‑1387, 49 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-459/93, Siemens v. komissio, tuomio 8.6.1995 (Kok., s. II‑1675, 21 kohta) ja yhdistetyt asiat T-125/96 ja T-152/96, Boehringer v. neuvosto ja komissio, tuomio 1.12.1999 (Kok., s. II‑3427, 183 kohta).

2. Palkkalaskelma ei ole luonteensa ja tarkoituksensa perusteella ominaisuuksiltaan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa ja 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu virkamiehelle vastainen toimi, koska siinä ainoastaan ilmaistaan virkamiehen tilanteeseen liittyvien aikaisempien oikeudellisten päätösten merkitys rahamääräisesti. Vaikka palkkalaskelmia pidetään yleisesti virkamiehelle vastaisina toimina, jos niistä ilmenee, että vaikutus virkamiehen rahamääräisiin oikeuksiin on ollut kielteinen, todellinen asianomaiselle vastainen päätös on todellisuudessa nimittävän viranomaisen päätös alentaa virkamiehen siihen saakka saamaa ja hänen palkkalaskelmissaan ilmoitettua summaa tai poistaa se.

Palkkalaskelma on kuitenkin edelleen tärkeä määritettäessä virkamiehen prosessuaalisia oikeuksia, siten kuin näistä oikeuksista määrätään henkilöstösäännöissä. Erityisesti virkamiehen palkkalaskelman toimittamisella hänelle on kaksi tehtävää: tiedon antaminen tehdystä päätöksestä ja määräaikoihin liittyvä tehtävä, joten riitauttamisen määräaika alkaa kulua sen toimittamisesta sillä varauksella. että laskelmasta ilmenee selkeästi tehdyn päätöksen olemassaolo ja merkitys.

(ks. 73 ja 76 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 262/80, Andersen ym. v. parlamentti. tuomio 19.1.1984 (Kok., s. 195, 4 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-536/93, Benzler v. komissio, tuomio 27.10.1994 (Kok. H., s. I‑A‑245 ja II‑777, 15 kohta).

Virkamiestuomioistuin: asia F-101/05, Grünheid v. komissio, tuomio 28.6.2006 (Kok. H. s. I‑A‑1‑55 ja II‑A‑1‑199, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja 42 kohta) ja yhdistetyt asiat T-27/06 ja F-75/06, Lofaro v. komissio, tuomio 24.5.2007 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa, valitus vireillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa diaarinumerolla T‑293/07 P).

3. Niissä tapauksissa. joissa riidanalaisen rahamääräisen oikeuden heikennys tapahtuu maksusuorituksen poistamisena tai sen määrän alentumisena ja kuukausittain suoritettava poisto tai alennus näkyy kaikissa tämän poiston tai tämän alennuksen osoittanutta ensimmäistä laskelmaa seuraavissa palkkalaskelmissa, valitusta koskeva määräaika alkaa kulua siitä, kun virkamies saa ensimmäisen palkkalaskelman, joka osoittaa tämän poiston tai alennuksen.

Kun useita peräkkäisiltä kausilta laadittuja eläke- tai palkkalaskelmia rasittaa sama lainvastaisuus, alun perin tehtävän hallinnollisen valituksen, joka on tehty ainoastaan ensimmäisestä riidanalaisesta laskelmasta ja jossa esitetään asianomainen lainvastaisuusväite, on normaalisti riitettävä siihen, että mikäli kantaja voittaisi asian kyseisen hallinnollisen valituksen hylkäämisen jälkeen vireille panemansa kanteen perusteella, hän saisi rahamääräisen korvauksen myös riidanalaista laskelmaa seuraavilta jaksoilta. Näin on erityisesti silloin, jos kantaja täsmentää. että hän ei riitauta eläke- tai palkkalaskelmaa sellaisenaan vaan päätöksen, jolla heikennetään hänen oikeuksiaan ja joka ilmenee kyseisestä laskelmasta siten, että jokin maksusuoritus on poistettu tai sen määrää on alennettu.

(ks. 77 ja 92 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C-82/98 P, Kögler v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 25.5.2000 (Kok., s. I‑3855, 49 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-160/96, Kögler v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 20.1.1998 (Kok. H. s. I‑A‑15 ja II‑35, 39 kohta).

4. Sellaisen asianosaisen osalta, jolla ei ole EY 230 artiklan nojalla oikeutta nostaa suoraa kannetta yleisesti sovellettavasta toimesta, EY 241 artikla ilmaisee yleisperiaatteen, jossa taataan hänelle oikeus riitauttaa sellaisten yleisesti sovellettavien toimien pätevyys, joista hänelle aiheutuu seurauksia, ilman että hän on kyennyt vaatimaan niiden kumoamista, jotta hän saisi kumotuksi päätöksen, joka koskee häntä suoraan ja erikseen. EY 241 artiklalla ei luoda kuitenkaan erillistä kanneoikeutta, joten siihen voidaan vedota vain sivumennen, tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttävän kanteen yhteydessä, eikä se voi olla kanteen kohteena.

Jos kanne jätetään tutkimatta, myös sen yhteydessä esitettävä lainvastaisuusväite on jätettävä tutkimatta.

(ks. 96 ja 99 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 92/78, Simmenthal v. komissio, tuomio 6.3.1979 (Kok., s. 777, 39 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑35/05, T‑61/05, T‑107/05, T‑108/05 ja T‑139/05, Agne-Dapper ym. v. komissio ym., tuomio 29.11.2006 (Kok. H., s. II‑A‑2‑1497, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

5. Virkamies, joka työskentelee edelleen, ei voi vedota perusteltuun ja todelliseen intressiin saada päätös korjauskertoimesta, jota sovelletaan hänen tulevaan vanhuuseläkkeeseensä, sillä erityisesti asianomaisen työskentelyn lopettamisen aikana ainoan luotettavan edellytyksen eli asuinmaan valintaan liittyvän edellytyksen vuoksi korjauskertoimen vahvistamisesta ei voida tehdä ennakkopäätöstä, joka vaikuttaisi välittömästi ja suoraan asianomaisen oikeusasemaan. Tällaista ratkaisua sovelletaan myös silloin, jos väitteet eivät koske korjauskerrointen vahvistamista vaan nimenomaan näihin kertoimiin liittyvää järjestelmää.

(ks. 102 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-6/91, Pfloeschner v. komissio, tuomio 12.2.1992 (Kok., s. II‑141, 27 kohta).