Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Muutoksenhaku – Oikeussuojaintressi – Edellytys – Valitus, joka voi tuottaa valittajalle etua

2. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuudet – Toimivalta vaatia asianajajan ja asiakkaan välisen yhteydenpidon esittämistä – Rajat – Sellaisen yhteydenpidon luottamuksellisuuden suojan ulottuvuus – Suojan ulkopuolelle jää yrityslakimiehen yhteydenpito yritykseen

3. Unionin oikeus – Periaatteet – Yhdenvertaisen kohtelun käsite – Rajat

(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artikla)

4. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuudet – tarkastusvaltuudet – Toimivalta vaatia asianajajan ja asiakkaan välisen yhteydenpidon esittämistä – Rajat – Tällaisen yhteydenpidon luottamuksellisuuden suojan ulottuvuus – Suojan ulkopuolelle jää yrityslakimiehen yhteydenpito yritykseen

(Neuvoston asetus N:o 1/2003)

5. Unionin oikeus – Periaatteet – Puolustautumisoikeudet – Soveltaminen menettelyihin, joissa voidaan määrätä seuraamuksia

(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan 2 kohta)

6. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuudet – Toimivalta vaatia asianajajan ja asiakkaan välisen yhteydenpidon esittämistä – Rajat – Sellaisen yhteydenpidon luottamuksellisuuden suojan ulottuvuus – Suojan ulkopuolelle jää yrityslakimiehen yhteydenpito yritykseen)

(SEUT 101 ja SEUT 102 artikla; neuvoston asetus N:o 17; neuvoston asetus N:o 1/2003)

7. Unionin oikeus – Välitön oikeusvaikutus – Yksilön oikeudet – Kansallisten tuomioistuinten toteuttama oikeuksien suojaaminen – Oikeussuojakeinot – Jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian periaate

8. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuudet – Toimivalta vaatia asianajajan ja asiakkaan välisen yhteydenpidon esittämistä

(Neuvoston asetuksen N:o 17 14 artiklan 6 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 6 kohta)

9. Euroopan unioni – Yksinomainen toimivalta – Sisämarkkinoiden toimintaa varten tarvittavat säännöt – Kilpailualan menettelysäännöt kuuluvat niihin

(SEUT 3 artiklan 1 kohdan b alakohta sekä SEUT 101, SEUT 102, SEUT 103 ja SEUT 105 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 14 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 20 artikla)

Tiivistelmä

1. Oikeussuojan tarve on yksi tutkittavaksi ottamisen edellytyksistä, jonka on oltava olemassa siihen saakka, kunnes tuomioistuin antaa ratkaisun pääasiassa.

Oikeussuojan tarve on sitä paitsi olemassa valituksen yhteydessä, jos valituksen lopputulos voi tuottaa valittajalle etua.

Kilpailualalla yrityksen oikeussuojantarve kanteen nostamiseen sellaisesta komission päätöksestä, jossa se kieltäytyi palauttamasta asiakirjoja ja tuhoamasta mahdolliset kopiot, tarkastuksen yhteydessä tapahtuvan asianajosalaisuuden suojan loukkaamisen vuoksi olemassa säilyy näin ollen ainakin niin kauan kuin komissiolla on hallussaan nämä asiakirjat tai kopiot niistä. Asianajosalaisuuden suojan mahdollinen loukkaaminen tarkastuksen yhteydessä ei nimittäin tapahdu silloin, kun komissio perustaa asiaratkaisunsa suojattuun asiakirjaan, vaan asianajosalaisuuden suojaa loukataan jo siitä lähtien, kun komission virkamies ottaa tällaisen asiakirjan haltuunsa.

(ks. 22, 23 ja 25 kohta)

2. Asianajajien ja heidän asiakkaidensa kirjeenvaihdon luottamuksellisuuden suojan myöntäminen edellyttää kahden edellytyksen yhtäaikaista täyttymistä. Yhtäältä yhteydenpidon asianajajaan on tapahduttava asiakkaan puolustautumisoikeuksien käyttämiseksi ja toisaalta kirjeenvaihtoa on käytävä riippumattomien asianajajien eli sellaisten asianajajien kanssa, jotka eivät ole sidoksissa asiakkaaseen työsuhteen kautta.

Riippumattomuuden vaatimuksen täyttymiseksi asianajajan ja tämän asiakkaan välillä ei saa olla minkäänlaista työsuhdetta, joten asianajosalaisuuden suojan piiriin ei kuulu yrityksen tai konsernin sisäinen yhteydenpito yrityslakimiehinä toimivien asianajajien kanssa.

Asianajajan riippumattomuuden käsitettä ei määritellä vain positiivisesti, eli viittaamalla ammattieettisiin sääntöihin liittyviin sitoumuksiin, vaan se määritellään myös negatiivisesti, eli työ- tai palvelussuhteen puuttumisen perusteella. Vaikka yrityslakimiehenä toimiva asianajaja on hyväksytty asianajajayhteisöön ja häntä koskevat siihen liittyvät ammattisääntöjen mukaiset sitoumukset, hän ei ole samassa määrin riippumaton työnantajastaan kuin ulkopuolisessa asianajotoimistossa työskentelevä asianajaja on asiakkaaseensa nähden. Näissä olosuhteissa yrityslakimiehenä toimivan asianajajan on vaikeampi ratkaista mahdolliset ristiriidat ammatillisten velvoitteittensa ja asiakkaansa tavoitteiden välillä kuin ulkopuolisen asianajajan.

Näin ollen yrityslakimiehenä toimivaa asianajajaa ei voida hänellä olevista ammatinharjoittamiseen liittyvistä takeista riippumatta rinnastaa ulkopuoliseen asianajajaan hänen työsuhteensa vuoksi, joka jo olosuhteidensa vuoksi merkitsee, ettei yrityslakimiehenä toimiva asianajaja voi poiketa työnantajansa tavoittelemista kaupallisista strategioista, ja joka siten kyseenalaistaa asianajajan kyvyn harjoittaa ammattia riippumattomasti.

Lisäksi yrityslakimiehenä toimivaa asianajajaa voidaan hänen työsopimuksensa perusteella pyytää hoitamaan muita tehtäviä, jotka voivat vaikuttaa yrityksen liiketoimintaperiaatteisiin ja jotka vahvistavat välttämättä hänen läheisiä suhteitaan työnantajaansa.

Tästä seuraa, ettei yrityslakimiehenä toimiva asianajaja harjoita ulkopuoliseen asianajajaan verrattavalla tavalla ammattia riippumattomasti yrityslakimiehen taloudellisen riippuvuuden vuoksi sekä siitä syystä, että hänellä on läheisiä siteitä työnantajaansa.

Koska yrityslakimiehenä toimiva asianajaja on perustavanlaatuisesti erilaisessa asemassa kuin ulkopuolinen asianajaja, joten heidän tilanteensa eivät ole toisiinsa rinnastettavia, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole loukattu sillä, että näitä ammatteja harjoittavia kohdellaan asianajajien ja asiakkaiden välisen yhteydenpidon luottamuksellisuuden suojan osalta eri tavoin.

Vaikka sitä paitsi oletettaisiin, että yrityksen tai konsernin palveluksessa olevien asianajajien antaman neuvonnan tulisi sisältyä oikeuteen saada neuvoja ja antaa toisen henkilön puolustaa ja edustaa itseään, tämä ei estä ammatinharjoittamiseen liittyvien tiettyjen rajoitusten tai ehtojen soveltamista silloin, kun yrityslakimiehinä toimivat asianajajat hoitavat asiaa, eikä tämän ole katsottava loukkaavan puolustautumisoikeuksia.

Lopuksi sillä, että komission suorittaman tarkastuksen yhteydessä asianajosalaisuuden suoja on rajattu vain yhteydenpitoon yrityksen ulkopuolisten asianajajien kanssa, ei näin ollen loukata oikeusvarmuuden periaatetta.

(ks. 40, 41, 44, 45, 47–49, 58, 59, 95 ja 106 kohta)

3. Yhdenvertaisen kohtelun periaate, joka edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei kohdella eri tavalla eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella, on unionin oikeuden yleinen periaate, joka on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artiklassa.

(ks. 54 ja 55 kohta)

4. Yhteisöjen tuomioistuin korosti asiassa 155/79, AM & S Europe vastaan komissio 18.5.1982 antamassaan tuomiossa asianajosalaisuuden suojan periaatteesta kilpailuoikeudellisten tarkastusmenettelyjen yhteydessä, että tällä unionin oikeuden alalla on otettava huomioon jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteiset periaatteet ja käsitykset, jotka koskevat muun muassa asianajajien ja asiakkaiden välisen yhteydenpidon luottamuksellisuutta. Mainitussa tuomiossa vertailtiin tästä syystä eri kansallisia oikeusjärjestyksiä. Se totesi tämän vertailun perusteella, että sikäli kuin tietyt edellytykset täyttyivät, asianajajien ja asiakkaiden välisen yhteydenpidon luottamuksellisuutta on suojattava unionin oikeuden nojalla.

Niiden vuosien aikana, jotka ovat kuluneet edellä mainitussa asiassa AM & S Europe vastaan komissio annetusta tuomiosta, mitään vallitsevaa suuntausta siihen, että yrityksen tai konsernin sisäistä yhteydenpitoa yrityslakimiehinä toimivien asianajajien kanssa suojataan asianajosalaisuuden suojan nojalla, ei voida osoittaa Euroopan unionin 27 jäsenvaltion oikeusjärjestyksissä. Oikeustila unionin jäsenvaltioissa ei ole siten kehittynyt siinä määrin, että kehitys olisi perusteena myös oikeuskäytännön kehittämiselle siihen suuntaan, että yrityslakimiehinä toimivat asianajajat kuuluvat asianajosalaisuuden suojan piiriin.

Vaikka perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetulla neuvoston asetuksella N:o 1/2003 muutettiin merkittävästi unionin kilpailuoikeuden menettelysääntöjä, näihin sääntöihin ei sisälly mitään sellaista seikkaa, jonka perusteella voitaisiin todeta, että näissä säännöissä edellytetään itsenäisesti ammattiaan harjoittavien asianajajien ja yrityslakimiehinä toimivien asianajajien rinnastamista toisiinsa asianajosalaisuuden suojan osalta, koska asetuksessa, jonka tarkoituksena on lisätä komission tarkastusvallan laajuutta muun muassa sellaisten asiakirjojen osalta, jotka voivat olla tällaisten toimenpiteiden kohteina, ei säädetä lainkaan kyseisestä periaatteesta. Kyseisellä asetuksella toteutetulla kilpailuoikeuden menettelysääntöjen muuttamisella ei näin ollen voida myöskään perustella poikkeamista edellä mainitussa asiassa AM & S Europe vastaan komissio annettuun tuomioon perustuvasta oikeuskäytännöstä.

(ks. 69, 70, 74, 76, 83, 86 ja 87 kohta)

5. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia – erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja –, on unionin oikeuden perusperiaate, joka on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan 2 kohdassa.

(ks. 92 kohta)

6. Asetuksen N:o 17 ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 asetuksen nojalla komissiolle annettu toimivalta eroaa nimittäin laajuudeltaan kansallisen tason tarkastustoimivallasta. Nämä molemmat eri menettelylajit perustuvat nimittäin toimivallan jakoon eri kilpailuviranomaisten välillä. Asianajosalaisuuden suojaa koskevat säännöt voivat näin ollen vaihdella tämän toimivallanjaon sekä siihen liittyvän lainsäädännön mukaan.

Kilpailunrajoituksia tarkastellaan unionin kilpailuoikeudessa ja kansallisessa kilpailuoikeudessa eri näkökulmista. Kun SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa käsitellään kilpailunrajoituksia niiden esteiden kannalta, joita niistä voi aiheutua jäsenvaltioiden väliselle kaupalle, kansallisissa lainsäädännöissä, joihin ovat vaikuttaneet näille lainsäädännöille ominaiset lähestymistavat, tarkastellaan kilpailunrajoituksia ainoastaan näiden kansallisille lainsäädännöille ominaisten näkökohtien kannalta.

Yritykset, joiden liiketilat tutkitaan kilpailuoikeudellisen tutkinnan yhteydessä, voivat täten määrittää oikeutensa ja velvollisuutensa toimivaltaisiin viranomaisiin sovellettavaan lakiin nähden esimerkiksi sen osalta, miten tällaisen tutkinnan yhteydessä mahdollisesti haltuunotettuja asiakirjoja kohdellaan, sekä sen osalta, voivatko kyseiset yritykset vedota yrityslakimiehinä toimivien asianajajien kanssa käydyn yhteydenpidon luottamuksellisuuden suojaan. Yritykset voivat siten mainittujen viranomaisten toimivallan sekä niiden konkreettisten valtuuksien nojalla asianmukaisesti määrittää asiakirjojen luovuttamisvelvollisuuden sisällön.

Oikeusvarmuuden periaate ei täten edellytä sitä, että näissä kummassakin menettelylajissa on sovellettava samoja arviointiperusteita asianajosalaisuuden osalta.

(ks. 102–105 kohta)

7. Jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian periaatteen mukaan silloin, kun unioni ei ole antanut asiaa koskevia säännöksiä, kunkin jäsenvaltion asiana on sisäisessä oikeusjärjestyksessään määrittää toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet.

Tähän periaatteeseen ei voida vedota sellaisen päätöksen osalta, joka on tehty unionin tasolla annetun sellaisen säännöstön nojalla, jossa ei myöskään viitata lainkaan kansalliseen oikeuteen.

(ks. 113 ja 114 kohta)

8. Asianajosalaisuuden suojan periaatetta on välttämätöntä tulkita ja soveltaa yhdenmukaisesti unionin tasolla, jotta komission kartellimenettelyjen yhteydessä suorittamat tarkastukset voidaan toteuttaa siten, että kyseisiä yrityksiä kohdellaan yhdenvertaisesti. Mikäli näin ei olisi, vaarannettaisiin unionin oikeuden yhtenäisyys, jos nojauduttaisiin jäsenvaltion kansallisen oikeuden sääntöihin tai oikeudellisiin käsitteisiin. Unionin oikeusjärjestyksen yhdenmukainen tulkinta ja soveltaminen eivät saa riippua tarkastuksen suorituspaikasta eivätkä kansallisten säännöstöjen mahdollisista erityispiirteistä.

Kansallista lainsäädäntöä voidaan soveltaa komission Euroopan unionin kilpailuviranomaisena suorittamiin tarkastuksiin vain siltä osin kuin jäsenvaltioiden viranomaiset antavat sille asetuksen N:o 17 14 artiklan 6 kohdan tai perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 6 kohdan mukaisesti virka-apua erityisesti silloin, kun kyseessä on asianomaisten yritysten vastustuksen murtaminen käyttämällä välitöntä pakkoa. Sitä vastoin yksinomaan unionin oikeuden perusteella määräytyy, mitkä asiakirjat komissio saa tutkia ja jäljentää kartellioikeudellisen tarkastuksen yhteydessä.

(ks. 115 ja 119 kohta)

9. Kilpailuoikeuden menettelysäännöt, sellaisina kuin niistä on säädetty asetuksen N:o 17 14 artiklassa ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 20 artiklassa, kuuluvat sisämarkkinoiden toimintaa varten tarvittaviin sääntöihin, joiden antaminen kuuluu unionin yksinomaiseen toimivaltaan SEUT 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla.

Unionin tehtävänä on antaa SEUT 103 artiklan mukaisesti aiheelliset asetukset ja direktiivit yrityksiin sovellettavia kilpailusääntöjä koskevissa SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa tarkoitettujen periaatteiden soveltamiseksi. Tämän toimivallan tarkoituksena on muun muassa varmistaa ottamalla käyttöön sakot ja uhkasakot se, että kyseisissä artikloissa tarkoitettuja kieltoja noudatetaan, sekä määritellä komission tehtävät näiden määräysten soveltamisessa.

SEUT 105 artiklassa määrätään tässä yhteydessä, että komissio huolehtii SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa määrättyjen periaatteiden soveltamisesta sekä tutkii tapaukset, joissa näitä periaatteita epäillään rikotun.

Annetun toimivallan periaatteisiin ei näin ollen voida vedota komissiolla kilpailun alalla olevaa tarkastusvaltaa vastaan.

(ks. 116, 117, 118 ja 120 kohta)