EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

11 päivänä toukokuuta 2010 ( )

Henkilöstö – Virkamiehet – Virkamiestuomioistuimen toimivalta – Tutkittavaksi ottaminen – Virkamiehelle vastainen toimi – Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Vuodot lehdistölle – Syyttömyysolettaman periaate – Henkinen kärsimys – Päätös kurinpitomenettelyn aloittamisesta – Ilmeinen arviointivirhe – Avustamisvelvollisuus – Henkilöstösääntöjen 24 artikla

Asiassa F-30/08,

jossa on kyse EY 236 ja EA 152 artiklaan perustuvasta kanteesta,

Fotios Nanopoulos, Euroopan komission entinen virkamies, kotipaikka Itzig (Luxemburg), edustajinaan aluksi asianajaja V. Christianos, sittemmin asianajajat V. Christianos, D. Gouloussis ja V. Vlassi,

kantajana,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään aluksi J. Currall ja K. Herrmann, sittemmin J. Currall ja K. Herrmann, avustajinaan asianajajat E. Bourtzalas ja I. Antypas,

vastaajana,

VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Gervasoni (esittelevä tuomari) sekä tuomarit H. Kreppel ja I. Rofes i Pujol,

kirjaaja: hallintovirkamies R..Schiano,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 18.11.2009 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

1 Fotios Nanopoulos vaatii 28.2.2008 virkamiestuomioistuimen kirjaamoon toimittamallaan kannekirjelmällä, että niiden virheiden vuoksi, joita Euroopan yhteisöjen komissio on tehnyt hänen tilanteensa ja uransa hoitamisessa, se velvoitetaan maksamaan hänelle 850 000 euroa korvauksena henkisestä kärsimyksestä, jonka hän arvioi itselleen aiheutuneen.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

2 Euroopan unionin henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 24 artiklan sanamuoto on seuraava:

”Yhteisöt avustavat virkamiestä erityisesti oikeudellisissa toimenpiteissä sellaista henkilöä vastaan, joka uhkaa, loukkaa, solvaa tai herjaa virkamiestä tai hänen perheensä jäsentä tai hyökkää heitä vastaan tai vahingoittaa heidän omaisuuttaan virkamiehen aseman tai tehtävän vuoksi.

Ne korvaavat yhteisvastuullisesti tapauksissa aiheutuneet vahingot sillä edellytyksellä, että virkamies ei ole tahallisesti tai törkeästä tuottamuksesta aiheuttanut vahinkoja eikä voi saada korvausta vahingonaiheuttajalta.”

3 Henkilöstösääntöjen 87 artiklassa, joka oli voimassa, kun kurinpitomenettely aloitettiin kantajaa vastaan, säädettiin seuraavaa:

”Nimittävä viranomainen voi antaa kurinpitolautakuntaa kuulematta kirjallisen huomautuksen tai varoituksen virkamiehen esimiehen ehdotuksesta tai omasta aloitteestaan. Asianomaista virkamiestä on kuultava tätä ennen.

Nimittävä viranomainen määrää muita seuraamuksia liitteen IX mukaisen kurinpitomenettelyn jälkeen. Menettely aloitetaan nimittävän viranomaisen aloitteesta asianomaisen kuulemisen jälkeen.”

4 Henkilöstösääntöjen kurinpitomenettelyä koskevassa liitteessä IX olevassa 1 artiklassa säädettiin, sellaisena kuin sitä sovellettiin tosiseikkojen tapahtumisaikaan, seuraavaa:

”Nimittävä viranomainen antaa kurinpitolautakunnalle kertomuksen, jossa on esitettävä selkeästi teot, joista valitetaan, ja tarvittaessa olosuhteet, joissa ne on tehty.

Tämä kertomus toimitetaan kurinpitolautakunnan puheenjohtajalle, joka antaa sen tiedoksi lautakunnan jäsenille ja syytetylle virkamiehelle.”

5 Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 4 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädettiin, sellaisena kuin sitä sovellettiin nyt käsiteltävän asian tosiseikkojen tapahtumahetkellä, seuraavaa:

”Syytetyllä virkamiehellä on aikaa valmistella puolustustaan vähintään 15 päivää sen jälkeen, kun kurinpitomenettelyn käynnistävä kertomus on annettu hänelle tiedoksi.”

6 Komissio teki 19.2.2002 päätöksen hallinnollisten tutkimusten ja kurinpitomenettelyjen toteuttamisesta (Hallinnollisia tiedotteita -niminen julkaisu nro 33-2002, 25.4.2002; jäljempänä 19.2.2002 tehty päätös).

7 Tämän 19.2.2002 tehdyn päätöksen perustelukappaleissa todetaan seuraavaa:

”(1) Hallinnollisten tutkimusten ja kurinpitomenettelyjen tehokkuutta ja nopeutta on lisättävä ottaen huomioon kunkin tapauksen tosiseikkojen esittelyyn liittyvä monitahoisuus ja vaatimukset.

(2) On perustettava komission tutkinta- ja kurinpitoelin puolueettomien, johdonmukaisten ja ammattimaisten hallinnollisten tutkimusten toteuttamiseksi sekä kurinpitomenettelyjen valmistelemiseksi nimittävää viranomaista varten.

(3) On otettava käyttöön hallinnollisten tutkimusten avoimuutta ja toteuttamista koskevat menettelysäännöt.

– –

(5) On varmistettava tasapaino hallinnollisen tehokkuuden ja asianomaisen virkamiehen puolustautumisoikeuksien välillä.

(6) On vahvistettava ennaltaehkäisy ja avoimuus kurinpitoasioissa.”

8 Tämän 19.2.2002 tehdyn päätöksen 1 artiklalla perustetaan tutkinta- ja kurinpitotoimisto (IDOC).

9 Saman päätöksen 2 artiklan mukaan IDOC toteuttaa hallinnollisia tutkimuksia henkilöstön ja hallinnon pääosaston pääjohtajan pyynnöstä yhteisymmärryksessä pääsihteerin kanssa, ja se valmistelee kurinpitomenettelyjä nimittävälle viranomaiselle (jäljempänä AIPN).

10 19.2.2002 tehdyn päätöksen 5 artikla koskee tutkimusten aloittamista ja toteuttamista. Sen 1 kohdassa todetaan, että pääjohtajat ja yksikönpäälliköt voivat pyytää henkilöstön ja hallinnon pääosaston pääjohtajaa aloittamaan hallinnollisen tutkimuksen yhteisymmärryksessä pääsihteerin kanssa. Tämän artiklan 5 kohdan mukaisesti virkamiehelle, jota hallinnollinen tutkimus voi koskea, tiedotetaan viipymättä tällaisen tutkimuksen aloittamisesta ja hänellä on oikeus tutkimuksen päätyttyä ja ennen kertomuksen valmistumista esittää huomautuksensa päätelmistä siltä osin kuin niissä käsitellään häntä koskevia tosiseikkoja.

11 19.2.2002 tehdyn päätöksen 6 artiklan mukaan tutkimuksen edellyttäessä ehdotonta salassapitoa pääsihteeri voi yhteisymmärryksessä henkilöstön ja hallinnon pääosaston pääjohtajan kanssa olla noudattamatta velvollisuutta pyytää virkamiestä esittämään oman näkemyksensä.

12 Mainitun päätöksen 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Virkamiehen oikeudet”, todetaan seuraavaa:

”1. AIPN ilmoittaa kirjallisessa selvityksessä asianomaiselle virkamiehelle alustavat väitteet, jotka se esittää tätä vastaan henkilöstösääntöjen 87 artiklan nojalla, ja kuulee häntä kertomuksesta.

2. Henkilöstösääntöjen 87 artiklassa säädetyn kuulemisen tarkoituksena on, että AIPN voi virkamiehen sille esittämien selvitysten perusteella ottaa kuulemistilaisuudessa kantaa niiden seikkojen, joista asianomaista virkamiestä syytetään, vakavuuteen ja että se voi päättää, onko tähän kohdistuviin kurinpitotoimiin tarpeen ryhtyä ja onko asia tarpeen jättää kurinpitolautakunnan käsiteltäväksi ennen näiden toimenpiteiden toteuttamista.

– –”

13 Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto antoivat 18.12.2000 asetuksen (EY) N:o 45/2001 yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (EYVL 2001, L 8, s. 1). Asetuksen johdanto-osan seitsemännen perustelukappaleen mukaan suojeltavia ovat henkilöt, joiden henkilötietoja yhteisöjen toimielimet tai elimet käsittelevät missä tahansa yhteydessä, esimerkiksi siitä syystä, että nämä henkilöt toimivat kyseisten toimielimien tai elimien palveluksessa.

14 Asetuksen N:o 45/2001 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:

”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:

a) ’henkilötiedoilla’ kaikenlaisia tunnistettua tai tunnistettavissa olevaa luonnollista henkilöä, jäljempänä ’rekisteröity’, koskevia tietoja; tunnistettavissa olevana pidetään henkilöä, joka voidaan suoraan tai epäsuorasti tunnistaa, erityisesti henkilönumeron taikka yhden tai useamman hänelle tunnusomaisen fyysisen, fysiologisen, psyykkisen, taloudellisen, kulttuurillisen tai sosiaalisen tekijän perusteella;

b) ’henkilötietojen käsittelyllä’, jäljempänä ’käsittely’, kaikkia sellaisia toimia tai toimien kokonaisuuksia, joita kohdistetaan henkilötietoihin joko automaattisen tietojenkäsittelyn avulla tai muutoin, kuten tietojen kerääminen, tallentaminen, järjestäminen, säilyttäminen, muokkaaminen tai muuttaminen, tiedon haku, kysely, käyttö, luovuttaminen siirtämällä, levittämällä tai asettamalla muutoin saataville, yhteensovittaminen tai yhdistäminen sekä suojaaminen, poistaminen tai tuhoaminen;

– –”

15 Asetuksen N:o 45/2001 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Tietojen laatu”, säädetään seuraavaa:

”1. Henkilötietojen osalta on noudatettava seuraavaa:

a) henkilötietoja on käsiteltävä asianmukaisesti ja laillisesti;

– –

2. Rekisterinpitäjän on huolehdittava 1 kohdan noudattamisesta.”

16 Asetuksen N:o 45/2001 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Henkilötietojen käsittelyn laillisuus”, säädetään seuraavaa:

”Henkilötietoja voidaan käsitellä ainoastaan:

a) jos käsittely on tarpeen sellaisen tehtävän suorittamiselle, joka tehdään yleisen edun vuoksi Euroopan yhteisöjen perustamissopimusten tai näiden perustamissopimusten perusteella annettujen muiden säädösten perusteella, tai sellaisen julkisen vallan lainmukaista käyttöä varten, joka kuuluu yhteisöjen toimielimelle tai elimelle taikka sivulliselle, jolle tiedot luovutetaan; tai

– –

d) jos rekisteröity on yksiselitteisesti antanut suostumuksensa; tai

e) jos käsittely on tarpeen rekisteröidyn elintärkeiden etujen suojaamiseksi.”

Asian taustalla olevat tosiseikat

17 Kantaja nimitettiin komission virkamieheksi 1.1.1983. Hän toimi marraskuusta 1983 tammikuuhun 2003 Eurostatissa johtajana. Tammikuusta 2003 lähtien hän toimi henkilöstön ja hallinnon pääosastossa pääneuvonantajana, kunnes jäi eläkkeelle 1.3.2006.

18 Saksalaisen Stern-aikakauslehden toimittaja Hans-Martin Tillack lähetti 25.10.2002 Eurostatin virkamies B:lle saksankielisen sähköpostiviestin, jonka otsikkona oli kysymys ”Greek connection?”. Tillack viittasi sähköpostissaan siihen, että eräät Eurostatin virkamiehet, jotka halusivat pysyä nimettöminä, syyttivät kantajaa siitä, että toimiessaan johtajana hän asetti erityisesti hankintasopimusten tekomenettelyissä etusijalle kreikkalaisten yritysten edut. Sähköpostiviestissä Eurostatia kehotettiin vastaamaan 18 kysymykseen, jotka liittyivät näihin syytöksiin. Tillack pyysi Eurostatilta erityisesti täsmennystä siihen, miten se aikoi vastata näihin syytteisiin ja minkä vuoksi kreikkalaiset yritykset olivat yliedustettuina, kun vuosina 1995, 1996, 1997 ja 1998 tehtiin Supcom-ohjelmaan kuuluvia hankintasopimuksia.

19 B välitti samana päivänä sähköpostiviestin, johon nämä 18 kysymystä oli liitetty englanniksi käännettyinä, Eurostatin pääjohtajalle, kantajalle sekä eräälle toiselle Eurostatin johtajalle.

20 Kantaja kiisti 30.10.2002 päivätyssä luottamuksellisessa muistiossa, joka oli osoitettu Eurostatin pääjohtajalle, kaikki tähän kyselyyn sisältyvät väitteet, joita hän piti herjaavina ja hänen kunniaansa loukkaavina, sekä kehotti komissiota tekemään tarkasti selkoa esitetyistä kysymyksistä ja paljastamaan ”nimettömien ilmiantajien” nimet. Tähän muistioon oli liitetty kantajan vastaukset esitettyihin 18 kysymykseen.

21 Eurostatin sisällä pidettiin 28.–29.10.2002 sisäisiä kokouksia komission vastauksen valmistelemiseksi Tillackin kysymyksiin. Komission mukaan Eurostatin pääjohtaja piti eräässä näistä kokouksista suotavana sisäisen tarkastuksen järjestämistä hankintasopimusten tekemisestä kantajan johtamassa osastossa A Supcom-ohjelman yhteydessä vuosina 1995–1998. Vastineen liitteenä olevasta 31.10.2002 päivätystä asiakirjasta ilmenee, että Eurostatin sisäisestä tarkastuksesta vastaavan ryhmän tehtäväksi oli tuolloin annettu pienimuotoisen selvityksen laatiminen.

22 Tillack lähetti torstaina 7.11.2002 uuden sähköpostiviestin B:lle. Tässä sähköpostiviestissä hän ilmoitti, että Eurostatin jättäessä vastaamatta hänen kysymyksiinsä ennen 11. marraskuuta hänen oli artikkelissaan, joka hänen tuohon päivään mennessä oli saatava valmiiksi, siteerattava vain kantajan hänelle lähettämää kirjettä, jossa tämä kiistää väitteet, ja kirjoitettava, ettei Eurostat ole kiistänyt yhtäkään niistä väitteistä, joita hän oli aiemmassa sähköpostiviestissään esittänyt. Tässä 7.11.2002 päivätyssä sähköpostiviestissä Tillack esitti Eurostatille neljä lisäkysymystä, joissa tuotiin esille epäily siitä, että kantaja suosi Av-nimisen kummipoikansa perustamaa yritystä.

23 Samana päivänä 7.11.2002 komissio ilmoitti kantajalle aikovansa siirtää hänet liikkuvuusohjelmansa puitteissa Eurostatin pääjohtajan pääneuvonantajan tehtävään.

24 Kantaja ilmoitti 11.11.2002 päivätyllä luottamuksellisella muistiolla Eurostatin pääjohtajalle, että Av oli tosiaan hänen kummipoikansa mutta että tämän yritys, johon kantajalla ei ollut taloudellista sidosta, ei ollut tehnyt sopimuksia kantajan osaston kanssa tai yleensä Eurostatin kanssa. Muistiossa täsmennettiin, että Av työskenteli yliopiston asiantuntijana ”STAT-Object”-nimisessä tutkimushankkeessa, mutta kantaja ei ollut vaikuttanut Av:n hyväksi tutkimushankkeeseen liittyvissä menettelyissä. Muistion lopussa kantaja vaati komissiota viipymättä avustamaan häntä henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla.

25 Toisella luottamuksellisella muistiolla, joka oli päivätty 11.11.2002 ja jonka liitteinä olivat 25.10. ja 7.11.2002 päivätyt Tillackin ”kyselyt”, kantaja pyysi henkilöstön ja hallinnon pääosaston pääjohtajalta, että komissio avustaisi häntä henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla. Hän korosti muistiossa niitä vahingollisia seurauksia, joita sellaisen artikkelin julkaisemisella, jossa esitettiin häneen kohdistuvia väitteitä, saattoi olla hänen ammatilliselle ja sosiaaliselle elämälleen.

26 Komissio toimitti Tillackille 11.11.2002 vastaukset tämän esittämiin kysymyksiin.

27 Komission mukaan tämän tuomion 21 kohdassa mainittu sisäinen tarkastus suoritettiin 31.10.–11.12.2002 ja siitä vastasi Eurostatin sisäisestä tarkastuksesta vastaavan yksikön päällikkö D. Asiakirja-aineistosta ilmenee, että sisäinen tarkastus suoritettiin sen jälkeen, kun komissio oli vastannut Tillackin kysymyksiin.

28 Stern-aikakauslehden internetsivustolla julkaistiin 13.11.2002 Tillackin saksankielinen artikkeli, jonka otsikko oli ”Grec cherche Grecs?” (Hakeeko kreikkalainen kreikkalaisia?). Artikkelissa todettiin erityisesti seuraavaa:

”Rauha ei palaa Euroopan tilastotoimistoon. Useiden skandaalien jälkeen – joita aiheutui ensin virheellisistä tilastoista, sen jälkeen petossyytöksistä ja viimeksi virkamieheen kohdistuvista korruptioepäilyistä – Eurostat on jälleen kiusallisten kysymysten edessä. Kyse on siitä, että kosolti hankintasopimuksia on mahdollisesti tehty kreikkalaisten yhtiöiden hyväksi Eurostatin kreikkalaisen johtajan [Fotios] Nanopoulosin johdolla.

Pääjohtaja Yves Franchet’n johtaman Eurostatin hierarkiaan kohdistuva paine ei hellitä. Petoksentorjuntaviraston (OLAF) johtaja Franz-Hermann Brüner on ilmoittanut, että useita Eurostatia koskevia tapauksia on jo OLAFin tutkittavana. Eurooppalainen Action & Defence -järjestö esittää lentolehtisessään hirvittävän kysymyksen: johtaako Eurostatia ’korruptioverkosto’?

– –

’Kunnianloukkaus’

Tosiasiassa tietyt maat pärjäävät erityisen hyvin hankintasopimuksia tehtäessä, esimerkiksi kreikkalaiset yhtiöt pärjäävät usein paremmin kuin niiden saksalaiset kilpailijat. – –”

29 Luxemburgilainen Le Quotidien -sanomalehti julkaisi 14.11.2002 artikkelin, jonka otsikko oli ”Nouveau remue-ménage à Eurostat” (Eurostatissa kuohuu taas). Artikkelissa kerrottiin, että kantaja oli ”vapautettu tehtävistään” ja nimitetty Eurostatin pääjohtajan pääneuvonantajaksi. Lisäksi artikkelissa kerrottiin seuraavaa:

”Euroopan petoksentorjuntaviraston OLAFin virkamiehet ovat tietolähteidemme mukaan saaneet selville, että osasto A:ssa, jossa perehdytään erityisesti tietoteollisuuden alaan, tehtiin paljon hankintasopimuksia kreikkalaisten yhtiöiden kanssa ja paljon vähemmän sopimuksia muunmaalaisten yhtiöiden kanssa.

[Fotios] Nanopoulos on saksalaisen Stern-aikakauslehden kysymyksiin vastatessaan kiistänyt jyrkästi, että kreikkalaisia olisi ’suosittu tietoisesti’.”

30 Komissio pyysi 15.11.2002 päivätyssä kirjeessään luxemburgilaiselta Le Quotidien -lehdeltä oikeutta esittää vastine mainittuun lehtiartikkeliin sisältyvien virheellisten ja kunniaa loukkaavien tietojen vuoksi. Komissio täsmensi kirjeessä ensinnäkin, että väite, jonka mukaan Nanopoulos olisi vapautettu tehtävistään, oli täysin väärä ja herjaava. Komission mukaan hänen osaltaan on nimittäin vain tehty liikkuvuuspäätös, jota sovelletaan 14 johtajaan, jotka ovat toimineet samassa tehtävässä yli viiden vuoden ajan. Taustalla olivat päätökset, jotka komissio oli tehnyt tällä alalla joulukuussa 2000 ja joita oli sovellettu ensimmäisen kerran jo pääjohtajien liikkuvuustoimissa. Näin ollen Nanopoulos on siirretty henkilöstön ja hallinnon pääosastoon pääneuvonantajaksi objektiivisissa ja avoimissa olosuhteissa. Tämän jälkeen komissio korosti sitä, että sanomalehdessä esitettyjä väitteitä, joiden mukaan OLAF olisi saanut selville, että hankintasopimuksia tehtäessä olisi suosittu kreikkalaisia yhtiöitä, ei ollut näytetty toteen, ja niillä kyseenalaistettiin perusteettomasti Nanopoulousin kunnia. Lopuksi komissio muistutti oman maan suosintaa koskevien väitteiden osalta toimittaneensa tietyt vastaukset Stern-aikakauslehden toimittajalle Tillackille. Näiden vastausten perusteella ei ollut mahdollista todeta, että kreikkalaisia yrityksiä olisi suosittu tehtäessä hankintasopimuksia Eurostatin osastossa A Supcom-hankkeiden yhteydessä.

31 L’Investigateur-lehti julkaisi 20.11.2002 lehtiartikkelin, jonka otsikko oli ”Sotkut ja epäselvyydet riepottelevat edelleen EU:ta, joka munii kultamunia Nanopoulosille”.

32 Tässä artikkelissa kerrottiin seuraavaa:

”L’Investigateur on jo kolmen vuoden ajan pitänyt silmällä Kirchbergissä sijaitsevan Euroopan tilastotoimiston [Eurostatin] kavalluksia, epäselvyyksiä ja nepotismia. Eräs kohutuista nepotismitapauksista on [OLAFin] tutkimusten päätyttyä vihdoin saatettu tuomioistuimen käsiteltäväksi. Alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin on tässä tapauksessa Luxemburgin tuomioistuin, mutta avoimuuden ja totuuden kannalta ei lupaa hyvää, että mainittu tuomioistuin ei ole vieläkään ratkaissut jättimäisiä kavalluksia, jotka saatettiin sen käsiteltäväksi vuonna 1999 asian Perry ja Perrylux yhteydessä. Tämä asiahan kaatoi lopulta Santerin komission.

Uusi oikeustapaus koskee erään kreikkalaisen johtajan toimia. Hänet siirrettiin Eurostatissa sivuun maanmiehilleen kuuluvien yritysten räikeän suosimisen vuoksi. Hänet oli jo suljettu pois kilpailulautakunnista, koska hän oli paljastanut kilpailukysymykset erään kreikkalaisen virkamiehen vaimolle. Tämä tapahtui [kummankin Eurostatin entisen johtajan] nähden ja tieten. He olivat kumpikin nykyisen Euroopan parlamentin jäsenen ja entisen Santerin hallituksen sosiaalidemokraattisen ministerin Robert Goebbelsin hyviä ystäviä. [Fotios] Nanopoulos kiistää tietenkin kaikki nämä häntä koskevat syytteet, ja nämä Cressonin taktiikkaan luottavat Eurostatin vehkeilijät syyttävät lehdistöä manipuloinnista ja EU:n vastustajia vääristelystä. Jos johtaja on tätä tasoa, vaarana on tosiaan ihmisten kääntyminen EU:ta vastaan varsinkin, kun Prodin komissio edeltäjänsä jalanjälkiä seuraten hoitaa tätä asiaa EU:n tapaan ala-arvoisesti.

Nanopoulos on nimitetty kiireen vilkkaa ’pääneuvonantajaksi’ toiseen osastoon – –. Tämä on yleisesti käytössä oleva menettely, jota noudattaen korkea virkamies vapautetaan tehtävistään ja samalla mahdollistetaan tutkinta siten, että virkamiehen puolustautumisoikeuksia kunnioitetaan. – –

Komissio vähättelee kohua antamalla ymmärtää, että jo kauan aikaa sitten oli sovittu tästä johtajien urakierrosta, mikä on teoriassa ja yleisellä tasolla totta, mutta ei juuri tässä tapauksessa. – –

On siten mahdollista, että Nanopoulos siirretään varhaiseläkkeelle ja hän välttyy näin kurinpitotoimilta – –.”

33 Tarkastuskertomusluonnos esitettiin 11.12.2002 pidetyssä kokouksessa Eurostatin pääjohtajalle, joka katsoi, että vaihtoehtoisia toimia (tarkastuksen jatkaminen ja samalla kontradiktorisen menettelyn aloittaminen, asian mahdollinen saattaminen OLAFin käsiteltäväksi) oli vielä pohdittava, ilman että tässä vaiheessa otetaan kantaa siihen, mihin jatkotoimiin luonnoksen osalta ryhdytään.

34 Komissio ilmoitti 20.12.2002 päivätyllä kirjeellä kantajalle, mihin toimiin se aikoi ryhtyä tämän 11.11.2002 päivätyn avustamispyynnön osalta. Komissio tähdensi yhtäältä antaneensa toimittaja Tillackille edellä mainittuihin kyselyihin seikkaperäisen vastauksen, jossa kantaja asetettiin epäilyjen ulkopuolelle, ja toisaalta pyytäneensä omasta aloitteestaan luxemburgilaiselta Le Quotidinien -lehdeltä 18.11.2002 vastaamisoikeutta, joka sille myös myönnettiin, lehden julkaistua artikkelin, jossa kyseenalaistettiin kantajan maine esittämällä samankaltaisia väitteitä kuin Tillack oli esittänyt.

35 Komissio siirsi kantajan samana päivänä 20.12.2002 henkilöstön ja hallinnon pääosastoon pääneuvonantajaksi, ja päätös tuli voimaan 16.1.2003. Kantajalle annettiin erityistehtäviä, jotka koskivat hallinnollista uudistusta, erityisesti ”esikuva-analyysia” ja tilastollista analyysiä, siltä osin kuin ne liittyivät uudistusprosessin ”seurantaan” laajentumisen seuraukset huomioon ottaen.

36 Eurostatin uusi pääjohtaja aloitti tehtävässään 21.5.2003. Samana päivänä D toimitti kantajalle jäljennöksen sisäisestä tarkastuskertomusluonnoksesta.

37 D pyysi muodollisesti 12.6.2003 päivätyllä kirjeellään kantajaa esittämään mahdolliset huomautuksensa hänelle tästä kertomusluonnoksesta.

38 Kantaja antoi hallinnolle tiedoksi huomautuksensa 24.6.2003 päivätyllä sähköpostilla.

39 D ja kertomusluonnosta valmistellut sisäisestä tarkastuksesta vastaava ryhmä keskustelivat 27.6.2003 aamulla kokouksessa kantajan huomautusten merkityksellisyydestä, ja tässä yhteydessä sovittiin, että näiden huomautusten osalta laaditaan vastausluonnos. D ilmoitti kuitenkin ryhmänsä valmistelemaa vastausluonnosta odottamatta klo 12.01 sähköpostitse pääjohtajalle, etteivät kantajan sisäistä tarkastusta koskevasta luonnoksesta esittämät huomautukset olleet asianmukaisia. Sisäisestä tarkastuksesta vastaava ryhmä toimitti klo 14.23 D:lle sähköpostitse kantajan huomautusten osalta laaditun vastausluonnoksen. Tätä luonnosta ei kuitenkaan saatettu valmiiksi eikä toimitettu Eurostatin pääjohtajalle. Myöskään kantajalle ei toimitettu tätä vastausluonnosta, josta hän sai tiedon vasta komission asiassa esittämästä vastineesta.

40 Tarkastuskertomus ja kantajan huomautukset annettiin tiedoksi Eurostatin uudelle pääjohtajalle 8.7.2003 päivätyllä D:n kirjeellä. D täsmensi tässä kirjeessä, että kantajalle 21.5.2003 toimitettu tarkastuskertomusluonnos oli saanut uuden otsikon ”Erään toimittajan marraskuussa 2002 Eurostatille esittämien kysymysten johdosta laadittu analyysi tietyistä Supcom-ohjelmaan (1995–1998) liittyvistä seikoista” ja että analyysi oli annettu tiedoksi niiden tietojen perusteella, jotka hänellä oli saatavilla tosiseikkoja arvioidessaan, eikä hän kyennyt tarkentamaan arviotaan hänen aiempi ja nykyinen työtaakkansa huomioon ottaen. Tässä kertomuksessa tehtiin seuraava yleispäätelmä:

”Tehty analyysi liittyy erityisesti toimittajan [Tillack] esille ottamiin seikkoihin ja perustuu yksinomaan budjettitietoihin ja asianomaisen osaston toimittamiin asiakirjoihin.

Yleisellä tasolla on todettava, etteivät selvitystemme perusteella tehdyt päätelmät mahdollista Nanopoulosin ja Eurostatin puolustamista näitä ulkopuolisia syytöksiä vastaan.”

41 8.7.2003 päivätyllä kirjeellä, joka saapui henkilöstön ja hallinnon pääosastoon 9.7.2003, kuten asiakirjan rekisteröintileima osoittaa, Eurostatin pääjohtaja toimitti tarkastuskertomuksen edellä mainitun pääosaston pääjohtajalle Reichenbachille, jotta tämä voisi ryhtyä kaikkiin kantajan osalta tarpeellisiksi katsomiinsa toimenpiteisiin.

42 Komission varapuheenjohtaja päätti samana päivänä 9.7.2003 aloittaa kurinpitomenettelyn kantajaa vastaan sillä perusteella, että tämä oli yhtäältä hankintasopimuksia tehtäessä sallinut tai hyväksynyt, että arviointimenettelyt eivät olleet avoimia ja että noudatetut arviointimenetelmät eivät tosiasiassa vastanneet ostojen ja hankintasopimusten neuvoa-antavan komitean kertomuksissa esitettyjä arviointimenetelmiä, ja että tämä oli toisaalta Planistat-nimisen yrityksen kanssa tehdyn hankintasopimuksen yhteydessä sallinut tai hyväksynyt, että hänen lähipiiriinsä kuuluva asiantuntija, jota tarjoaja ei ollut alun perin ehdottanut, osallistui hankkeeseen hankintasopimukseen liittymättömän selvityksen tekemiseksi siten, että kulut hyväksyttiin jo ennen kuin selvityksen raportti oli valmistunut. Komissio tukeutui tätä päätöstä tehdessään yhtäältä 7.7.2003 päivättyyn komission sisäisen tarkastuksen yksikön väliaikaiseen kertomukseen ja toisaalta 8.7.2003 päivättyyn Eurostatin sisäisestä tarkastuksesta vastaavan yksikön kertomukseen.

43 Financial Times -lehti julkaisi 10.7.2003 englanninkielisen artikkelin, jonka otsikko oli ”Prodi puuttuu Eurostatin skandaaliin”, jossa kerrottiin merkittävän talousskandaalin paljastumisesta Eurostatissa ja lueteltiin eri toimenpiteet, joihin komissio oli ryhtynyt skandaalin perinpohjaiseksi selvittämiseksi. Artikkelissa mainittiin kantaja nimeltä ja lisättiin, että Eurostatin pääjohtajan ja varapääjohtajan esityksestä häntä vastaan oli aloitettu kurinpitomenettely.

44 Le Monde -lehti julkaisi vuorostaan 11.7.2003 artikkelin, jonka sisältö vastasi edellä mainitun Financial Timesin sisältöä.

45 Heinäkuussa 2003 myös Kreikan lehdistö kertoi kantajaan kohdistuvista syytöksistä.

46 Kantaja pyysi 15.7.2003 päivätyllä kirjeellä henkilöstön ja hallinnon pääosaston pääjohtajalta, että komissio avustaisi häntä henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla, ja väitti, että Financial Timesin artikkelissa on loukattu perusteettomasti hänen mainettaan. Kantaja korosti erityisesti sitä, että artikkelissa luotiin virheellisesti yhteys ”Eurostatin talousskandaalin”, joka koski kahta muuta tämän viraston korkeaa johtajaa, ja häntä koskevan menettelyn välille. Kantajan mukaan artikkelin sisältö osoitti lisäksi tietoa vuotaneen komission yksiköistä, vaikka komission kuului varmistaa vireille pannun kurinpitomenettelyn luottamuksellisuus. Hän vaati komissiota erityisesti julkaisemaan lehdistötiedotteen, jossa se ilmoittaisi, ettei hänellä ole minkäänlaista osuutta ”Eurostatin talousskandaaliin”.

47 Kantaja esitti 21.7.2003 päivätyllä kirjeellään jälleen avustamispyynnön, jonka sisältö oli keskeisiltä osin sama kuin 15.7.2003 esitetyn pyynnön, ja viittasi tällä kertaa Financial Timesissa julkaistun artikkelin lisäksi myös Le Mondessa julkaistuun artikkeliin.

48 Komissio toimitti 22.7.2003 sisäisen tarkastuskertomuksen OLAFille, joka päätti aloittaa 23.7.2003 kantajaan kohdistuvan sisäisen tutkinnan sen vuoksi, että hänen epäiltiin syyllistyneen suosintaan johtamansa osaston vastuulla olevien hankintasopimusten tekomenettelyjen yhteydessä.

49 Kantaja lähetti 9.9.2003 komission puheenjohtajalle kirjeen, jossa hän moitti erityisesti olosuhteita, joissa sisäinen tarkastuskertomus, johon päätös kurinpitomenettelyn aloittamisesta häntä vastaan perustui, oli laadittu.

50 Vastatessaan virkamiestuomioistuimen istunnossa esittämään kysymykseen kantaja väitti ilman, että komissio olisi sitä kiistänyt, että edellä mainittuun 9.9.2003 päivättyyn kirjeeseen ei ollut vastattu.

51 Komissio keskeytti 22.9.2003 kurinpitomenettelyn, kunnes OLAFin tekemän sisäisen tutkinnan tulokset olisivat selvillä.

52 Komissio päätti kantajalle osoitetulla 1.10.2003 päivätyllä kirjeellä yhtäältä, ettei se hyväksy 15. ja 21.7.2003 esitettyjen avustamispyyntöjen lisäksi kantajalta enää uusia avustamispyyntöjä, ja toisaalta, että se odottaa Eurostatissa vireillä olevien tutkimusten valmistumista ennen kuin ryhtyy mahdollisesti toimiin ja ottaa lopullisesti kantaa avustamispyyntöihin.

53 OLAF ilmoitti 5.10.2004 päivätyllä kirjeellä kantajalle päätöksestä lopettaa tähän kohdistuva sisäinen tutkinta ja tutkinnan loppukertomuksen toimittamisesta komission pääsihteerille. Loppukertomuksessa täsmennettiin, että OLAF oli päättänyt lopettaa asian tutkinnan ilman toimenpiteitä, koska kantajan ei ollut voitu todeta syyllistyneen mihinkään sääntöjenvastaisuuteen.

54 Saatuaan tiedon OLAFin sisäisen tutkinnan tuloksista komission varapuheenjohtaja päätti kantajalle osoitetussa 26.10.2004 päivätyssä kirjeessä, että kurinpitomenettely oli syytä lopettaa, ja ilmoitti asianomaiselle, että päätös voitiin hänen pyynnöstään liittää hänen henkilökansioonsa.

55 Komissio julkaisi 27.10.2004 viestinnän pääosastonsa Midday Express -internetsivustolla englanninkielisen lehdistötiedotteen, jossa todettiin seuraavaa:

”Komissio on päättänyt lopettaa Eurostatin entistä johtajaa [kantajaa] vastaan aloitetun kurinpitomenettelyn. Euroopan unionin petoksentorjuntaviraston OLAFin tekemässä perusteellisessa tutkinnassa ei ilmennyt mitään seikkoja, jotka olisivat olleet omiaan oikeuttamaan alun perin 9.7.2003 aloitetun kurinpitomenettelyn jatkamisen. Komissio korostaa erityisesti, että asian käsittely lopetetaan ja syytön henkilö [kantaja], joka on kokenut komission virkamies, jolla on erinomainen maine pitkältä ajalta, vapautetaan tutkinnan kohteena olleista oletetuista väärinkäytösepäilyistä.”

56 Komission puheenjohtaja ilmoitti 12.10.2005 päivätyllä kirjeellä kantajalle aikomuksesta tehdä hänen osaltaan päätös yksikön edun vuoksi toteutetusta eläkkeelle siirtämisestä henkilöstösääntöjen 50 artiklassa säädetyin edellytyksin.

57 Koska komission yksiköissä ei ollut kantajalle soveltuvaa vapaata paikkaa, nimittävä viranomainen siirsi 17.1.2006 tehdyllä päätöksellä kantajan eläkkeelle yksikön edun vuoksi 1.3.2006 alkaen siten, että hänelle maksettiin henkilöstösääntöjen 50 artiklan mukainen korvaus.

58 Kantaja esitti henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan nojalla 1.2.2007 vaatimuksen 1 miljoonan euron suuruisesta korvauksesta.

59 Komissio hylkäsi vaatimuksen 7.6.2007 päivätyllä kirjeellä.

60 Lisäksi kantaja vaati, että hänelle toimitetaan OLAFin lopullinen tutkintakertomus. Komissio hyväksyi vaatimuksen 13.6.2007 ja luovutti jäljennöksen mainitusta kertomuksesta kantajalle henkilökohtaisesti.

61 Kantaja esitti 28.8.2007 henkilöstösääntöjen 50 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen.

62 Komissio hylkäsi 19.12.2007 tehdyllä päätöksellä tämän valituksen.

Oikeudenkäynti ja asianosaisten vaatimukset

63 Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin

– velvoittaa komission maksamaan hänelle 850 000 euroa aiheutuneen henkisen kärsimyksen vuoksi, mikä sisältää terveydelle aiheutuneen haitan

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut

– kuulee todistajina Koopmania, Portalia ja D:tä

– kehottaa komissiota yhtäältä esittämään OLAFin täydellisen kertomuksen ja toisaalta kaikki asiakirjat, joilla voidaan osoittaa, että Eurostatin sisäisestä tarkastuksesta vastaava yksikkö suoritti tarkastuksia marraskuun 2002 ja toukokuun 2003 välillä.

64 Komissio vaatii, että virkamiestuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

65 Kantaja ilmoitti vastauskirjelmässään, ettei hän enää vaadi korvausta terveydelleen aiheutuneesta haitasta.

66 Virkamiestuomioistuin pyysi prosessinjohtotoimena komissiota esittämään 9.7.2003 julkaisemansa lehdistötiedotteen (jäljempänä 9.7.2003 päivätty lehdistötiedote). Tässä tiedotteessa nimittäin kerrotaan, että komissio arvioi hallussaan jo olevien selvitysten perusteella, että varainhoitoon sovellettavaa säännöstöä on rikottu vakavalla tavalla, kurinpitomenettelyt on aloitettu kolmea Eurostatin virkamiestä vastaan ja Planistat-nimisen yrityksen kanssa tehtyjen sopimusten täytäntöönpano keskeytetään vireillä olevien tutkimusten ajaksi.

67 Istunnon aikana virkamiestuomioistuimen esittämään kysymykseen antamassaan vastauksessa komissio vahvisti, että kantaja oli yksi 9.7.2003 päivätyssä lehdistötiedotteessa tarkoitetuista kolmesta virkamiehestä, jotka olivat kurinpitomenettelyn aloittamisen kohteena.

Riita-asian luonne ja virkamiestuomioistuimen toimivalta

1. Asianosaisten lausumat

68 Kantaja ilmoittaa haluavansa, että komissio todetaan EY 288 artiklan toisen kohdan nojalla (josta on muutettuna tullut SEUT 340 artiklan toinen kohta) korvausvelvolliseksi sillä perusteella, että se on rikkonut useita sääntöjä, joissa hänelle annetaan oikeuksia kansalaisena ja Eurostatin palveluksessa olevana komission virkamiehenä.

69 Komissio korostaa, että kanne koskee sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta ja sen vuoksi, että asiassa ovat asianosaisina virkamies ja toimielin, jonka palveluksessa hän on, sitä ei voida esittää EY 288 artiklan nojalla (josta on muutettuna tullut SEUT 340 artiklan toinen kohta) vaan ainoastaan EY 236 artiklan nojalla (josta on muutettuna tullut SEUT 270 artikla) ja henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan nojalla.

2. Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

70 EY 225 artiklasta (josta on muutettuna tullut SEUT 256 artikla), EY 235 artiklasta (josta on muutettuna tullut SEUT 268 artikla) ja EY 288 artiklan toisesta kohdasta (josta on muutettuna tullut SEUT 340 artiklan toinen kohta) seuraa, että Euroopan unionin virkamiestuomioistuimella on yleisenä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimena toimivalta ratkaista kanteet, jotka koskevat sopimussuhteen ulkopuolista unionin vastuuta vahingoista, joita sen toimielimet tai sen palveluksessa olevat henkilöt aiheuttavat tehtäviään suorittaessaan.

71 Sitä vastoin EY 236 artiklan (josta on muutettuna tullut SEUT 270 artikla) ja unionin tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 1 artiklan nojalla virkamiestuomioistuin on ensimmäisenä oikeusasteena toimivaltainen ratkaisemaan unionin henkilöstön ja unionin väliset riita-asiat. Näin ollen virkamiestuomioistuin ratkaisee virkamiehen ja sen toimielimen, johon virkamies kuuluu tai kuului, välistä vahingonkorvausta koskevan riita-asian, joka on saanut alkunsa asianomaisen virkamiehen ja toimielimen välisestä työsuhteesta (ks. analogisesti erityisesti asia 9/75, Meyer-Burckhardt v. komissio, tuomio 22.10.1975, Kok., s. 1171, 7 kohta; asia T-187/01, Mellone v. komissio, tuomio 12.6.2002, Kok. H., s. I-A-81 ja II-389, 74 ja 75 kohta; asia T-371/02, Barbé v. parlamentti, määräys 15.7.2003, Kok. H., s. I-A-183 ja II-919, 36 ja 38 kohta ja asia T-45/01, Sanders ym. v. komissio, tuomio 5.10.2004, Kok., s. II-3315, 54 ja 57 kohta).

72 Kantaja vetoaa nyt käsiteltävässä asiassa sekä siihen, että hän on yksityishenkilö, että siihen, että hän on virkamies, ja pyrkii saattamaan komission vastuuseen EY 288 artiklan nojalla (josta on muutettuna tullut SEUT 340 artikla) niistä virheellisistä toimista, joita se on toteuttanut hänen osaltaan lokakuun 2002 ja tammikuun 2006 välisenä aikana.

73 Asiakirjanäytön ja asianosaisten istunnossa ilmaiseman samankaltaisen käsityksen perusteella on kuitenkin selvää, että nyt käsiteltävä riita-asia kuuluu EY 236 artiklan (josta on muutettuna tullut SEUT 270 artikla) ja henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan soveltamisalaan, siltä osin kuin väitetyt vahingot johtuvat ainoastaan kantajan ja komission välisestä palvelussuhteesta. Lisäksi kantaja on istunnossa täsmentänyt, että hänen kannekirjelmässään tekemän viittauksen EY 288 artiklaan (josta on muutettuna tullut SEUT 340 artikla) tarkoituksena on vain muistuttaa niistä aineellisista vaatimuksista, jotka hänen mukaansa ovat edellytyksenä sille, että hallinto on sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa.

74 Niinpä viran puolesta on katsottava, että kanne on tosiasiassa nostettu EY 236 artiklan (josta on muutettuna tullut SEUT 270 artikla) ja henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan nojalla (em. asia Mellone v. komissio, tuomion 74 ja 75 kohta ja em. asia Sanders v. komissio, tuomion 42 kohta).

Tutkittavaksi ottaminen

1. Asianosaisten lausumat

75 Komissio väittää ensinnäkin, ettei kannetta voida ottaa tutkittavaksi sen vuoksi, ettei kantaja ole riitauttanut henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisissa määräajoissa niitä päätöksiä, joissa hänen henkilöstösääntöjen 24 artiklan perusteella esittämänsä avustamispyynnöt hylätään.

76 Toiseksi komissio väittää, ettei vahingonkorvauskannetta voida ottaa tutkittavaksi myöskään sen vuoksi, ettei sitä ole esitetty kohtuullisen määräajan kuluessa. Komissio muistuttaa siitä, että vaikka henkilöstösäännöissä ei säädetä vanhentumisajasta asioissa, jotka koskevat toimielinten sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta henkilöstöä kohtaan, unionin tuomioistuinten mukaan vahingonkorvauskanne on kuitenkin esitettävä kohtuullisen määräajan kuluessa. Tämän kohtuullisen määräajan määrittämisessä voidaan komission mukaan soveltaa analogisesti Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa määrättyä viiden vuoden vanhentumisaikaa. Koska kantajan korvausvaatimuksensa perusteeksi esittämät seikat ovat tässä tapauksessa tapahtuneet yli viisi vuotta sitten, kannetta ei voida ottaa tutkittavaksi.

77 Kolmanneksi komissio väittää, ettei kantaja voi riitauttaa komission kurinpitomenettelyn aloittamisesta 9.7.2003 tekemän päätöksen laillisuutta, koska kyse on valmistelevasta toimesta, josta ei voida nostaa kannetta. Toisaalta kantajalla ei ole edes tarvetta riitauttaa tämän toimen laillisuutta, koska 26.10.2004 tehdyllä päätöksellä menettely lopetettiin ilman jatkotoimenpiteitä.

78 Neljänneksi komissio katsoo, ettei kantaja voi vedota korvausvaatimustensa tueksi siihen, että 20.12.2002 tehty siirtopäätös ja eläkkeelle siirtämisestä 17.1.2006 tehty päätös olivat luonteeltaan virheellisiä, koska hän ei nostanut kumoamiskannetta näistä päätöksistä kanteen nostamiselle asetetun määräajan kuluessa.

79 Kantaja puolestaan väittää, että hänen kanteensa voidaan ilman muuta ottaa tutkittavaksi. Kanteessa ei nimittäin riitauteta avunannosta kieltäytymisestä tehtyjä päätöksiä, vaan siinä on kyse vaatimuksesta, jolla haetaan korvausta komission toimien vuoksi aiheutuneesta vahingosta.

80 Kantaja on ilmoittanut istunnossa, että vaikka hän kyseenalaistaa kanteessaan komission päätösluonteiset toimet, nämä toimet ja toimet, jotka eivät ole päätöksentekoa, joista hän on moittinut hallintoa, muodostavat jakamattoman kokonaisuuden ja jatkumon. Tällaisessa tapauksessa korvausvastuuta koskevan kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä ei voi olla valituksen esittäminen ja kanteen nostaminen kaikista yksittäisistä toimista.

81 Kantaja väittää lisäksi, että vanhentumisajan, jota sovelletaan vahingonkorvauskanteeseen, jonka virkamies esittää omaa toimielintään vastaan, on oltava Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa vahvistettu viisi vuotta. Nyt käsiteltävässä asiassa tämä määräaika ei ole päättynyt, koska se on alkanut kulua vasta 27.10.2004, jolloin komissio julkaisi lehdistötiedotteen Midday Express -sivustolla. Joka tapauksessa määräaika ei ole kantajan mukaan kulunut umpeen, vaikka otettaisiin huomioon komission lokakuussa 2002 tekemät ensimmäiset lainvastaisuudet, koska vahingonkorvausvaatimus esitettiin 1.2.2007.

82 Kantajan mielestä kohtuullisen ajan käsite ja se, että vanhentumisajan määrittää tuomioistuin eikä lainsäätäjä, on vastoin oikeusvarmuuden periaatetta. Käsiteltävänä olevassa asiassa kantaja katsoo noudattaneensa joka tapauksessa oikeuskäytännössä vahvistettua kohtuullista aikaa, koska vahingonkorvausvaatimus on esitetty 27 kuukauden kuluessa hänelle viimeksi vahinkoa aiheuttaneesta tapahtumasta.

2. Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

Oikeudenkäyntiväite, joka koskee sitä, että henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädettyä oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä ei ole noudatettu

83 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyn valitusjärjestelmän mukaisesti vahingonkorvauskanne, joka on itsenäinen kanne kumoamiskanteeseen nähden, voidaan ottaa tutkittavaksi ainoastaan, jos sitä on edeltänyt henkilöstösääntöjen mukainen oikeudenkäyntiä edeltävä menettely. Tämä menettely on erilainen sen mukaan, aiheutuuko korvattavaksi vaadittava vahinko henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta virkamiehelle vastaisesta päätöksestä vai hallinnon toiminnasta, joka ei ole päätöksentekoa. Ensiksi mainitussa tapauksessa on henkilön, jota asia koskee, saatettava säädetyissä määräajoissa nimittävän viranomaisen käsiteltäväksi valitus, joka koskee kyseistä päätöstä. Sitä vastoin toisessa tapauksessa hallinnollisen menettelyn aluksi on esitettävä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vaatimus vahingonkorvauksen saamiseksi. Ainoastaan tämän vaatimuksen nimenomainen tai implisiittinen hylkääminen on virkamiehelle vastainen toimi, josta voidaan valittaa, ja ainoastaan valituksen nimenomaisen tai implisiittisen hylkäämisen jälkeen voidaan nostaa vahingonkorvauskanne unionin yleisessä tuomioistuimessa (asia T-5/90, Marcato v. komissio, tuomio 25.9.1991, Kok., s. II-731, 49 ja 50 kohta ja asia T-500/93, Y v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 28.6.1996, Kok. H., s. I-A-335 ja II-977, 64 kohta).

84 Kantaja on kehottanut virkamiestuomioistuinta kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten arvioimiseksi kiinnittämään huomiota oikeuskäytännössä tehtyyn erotteluun päätösluonteisiin toimiin ja niihin toimiin, jotka eivät ole päätöksentekoa, sillä erottelulla ei ole nyt käsiteltävässä asiassa merkitystä. Kantajan mukaan ne eri toimet ja toiminta, joista hän vaatii korvausta, muodostavat jakamattoman kokonaisuuden ja hänellä on oikeus riitauttaa vahingonkorvausvaatimustensa tueksi kaikki tämän jakamattoman kokonaisuuden muodostavat toimet ja toiminta kohtuullisessa ajassa viimeisestä tällaisesta toimesta tai toiminnasta alkaen ilman, että voitaisiin väittää, että olisi sovellettava henkilöstösääntöjen 90 artiklassa vahvistettua kolmen kuukauden määräaikaa, joka alkaa kulua päätösluonteisten toimien tiedoksi antamisesta, mihin hän vetoaa.

85 Tällaista päättelyä ei voida kuitenkaan hyväksyä.

86 Oikeuskäytännössä on toki tietyissä tapauksissa myönnetty, että kantajan ei tarvitse toisistaan riippuvista useista toimista muodostuvassa monimutkaisessa menettelyssä esittää yhtä monta valitusta kuin menettelyssä on voinut olla hänelle vastaisia päätöksiä. Kun otetaan huomioon tämän monimutkaisen menettelyn muodostavien eri toimien johdonmukaisuus, on päinvastoin myönnetty, että kantaja saattoi vedota aikaisempien toimien lainvastaisuuteen sellaisen kanteen tueksi, joka kohdistui niistä viimeiseen (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 12/64 ja 29/64, Ley v. komissio, tuomio 31.3.1965, Kok., s. 143 ja asia C-448/93 P, komissio v. Noonan, tuomio 11.8.1995, Kok., s. I-2321, 17 kohta; asia T-182/94, Marx Esser ja Del Almo Martinez v. parlamentti, tuomio 24.9.1996, Kok. H., s. I-A-411 ja II-1197, 37 kohta).

87 Tämä oikeuskäytäntö koskee kuitenkin vain sellaisia asianomaiselle vastaisia toimia, jotka liittyvät läheisesti toisiinsa. Lisäksi kyseessä on poikkeus periaatteesta, jonka mukaan toimi voidaan riitauttaa vain kanteen nostamiselle asetetun määräajan kuluessa, ja tätä poikkeusta on kaikkien poikkeusten tavoin tulkittava suppeasti.

88 Kun nyt käsiteltävässä asiassa otetaan huomioon toimien ja toiminnan, joihin kantaja vetoaa, huomattava erilaisuus ja merkitys (avustamisvelvollisuuteen ja kurinpitomenettelyn aloittamiseen liittyvät toimet, henkilötietojen vuotaminen, palkkaluokkaa vastaavien tehtävien jättäminen osoittamatta jne.), niiden ei voida katsoa liittyvän yhteen monimutkaiseen menettelyyn. Olisi lisäksi oikeusvarmuuden periaatteen vastaista myöntää, että nämä toimet voitaisiin riitauttaa kanteen nostamiselle asetetun tavanomaisen määräajan päättymisen jälkeen. Lisäksi siitä, että kustakin esille otetusta toimesta on nostettava erikseen kanne, seuraa, että 83 kohdassa mainittuja periaatteita on kantajan nostaman vahingonkorvauskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen arvioimiseksi sovellettava niistä jokaiseen.

89 Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja on ennen tämän kanteen saattamista virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi esittänyt 1.2.2007 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan nojalla korvausvaatimuksen ja sen jälkeen 28.8.2007 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla valituksen 7.6.2007 tehdystä päätöksestä, jolla hänen korvausvaatimuksensa hylättiin. Kantaja on siis ennen kanteen vireillepanoa virkamiestuomioistuimessa noudattanut asianmukaisesti oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä, jota sovelletaan, kun korvattavaksi vaaditun vahingon on aiheuttanut viranomaisen toiminta, joka ei ole luonteeltaan päätöksentekoa.

90 Sen selvittämiseksi, onko kantajan noudattama oikeudenkäyntiä edeltävä menettely sääntöjenmukainen, on siis tutkittava, ovatko vahingot, joista korvausta pyydetään, aiheutuneet sellaisesta viranomaisen toiminnasta, joka ei ole luonteeltaan päätöksentekoa. Tämän osalta kantaja vetoaa neljään eri sääntöjenvastaisuuden ryhmään: komissio on laiminlyönyt avustamisvelvollisuutensa, siirtämisestä tehty päätös on lainvastainen, kurinpitomenettelyn aloittamisesta tehty päätös ja monet muut komission toimet ovat lainvastaisia.

91 Sitä vastoin on todettava, ettei kantaja ole esittänyt vahingonkorvausvaatimuksia, jotka perustuisivat eläkkeelle siirtämisestä 17.1.2006 tehdyn päätöksen lainvastaisuuteen. Komission esittämä näitä vaatimuksia koskeva oikeudenkäyntiväite, jonka mukaan henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädettyä oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä ei ole noudatettu, on siis merkityksetön.

Vahingonkorvausvaatimus, joka perustuu siihen, että komissio on laiminlyönyt avustamisvelvollisuutensa

92 Kantaja vaatii korvausta vahingosta, joka on aiheutunut siitä, että komissio on laiminlyönyt henkilöstösääntöjen 24 artiklassa säädetyn avustamisvelvoitteensa. Vaatimustensa tueksi kantaja vetoaa ensinnäkin komission hänen avustamispyyntöjensä johdosta tekemien nimenomaisten päätösten lainvastaisuuteen, toiseksi komission tuottamukselliseen viivyttelyyn ennen asiaa koskevan päätöksen tekemistä ja lopuksi siihen, että oli komissiolta lainvastaista olla avustamatta häntä oma-aloitteisesti häntä parjaavien lehtiartikkeleiden julkaisemisen jälkeen.

93 Avustamisvelvoitetta koskevien päätösten osalta unionin tuomioistuimet ovat vakiintuneesti katsoneet, että nämä päätökset ovat virkamiehelle vastaisia toimia (ks. erityisesti avustamisesta kieltäytymistä koskevien nimenomaisten päätösten osalta asia T-249/04, Combescot v. komissio, tuomio 12.9.2007, Kok. H., s. I-A-2-181 ja II-A-2-1219, 32 kohta; avustamisesta kieltäytymistä koskevien implisiittisten päätösten osalta asia T-223/95, Ronchi v. komissio, tuomio 6.11.1997, Kok. H., s. I-A-321 ja II-879, 25–31 kohta ja riittämättömiksi arvioitujen avustamista koskevien päätösten osalta asia T-59/92, Caronna v. komissio, tuomio 26.10.1993, Kok., s. II-1129, 100 kohta).

94 Tässä käsiteltävässä asiassa komissio on riidanalaisen ajanjakson kuluessa tehnyt useita nimenomaisia päätöksiä, jotka liittyivät sen velvollisuuteen avustaa kantajaa.

95 Komissio ilmoitti kantajalle 20.12.2002 päivätyllä kirjeellä toimista, joihin hänen 11.11.2002 esittämänsä avustamispyynnön johdosta oli ryhdytty saksalaisen viikkolehden toimittajan Tillackin lähetettyä komissiolle kaksi kyselyä, joissa kyseenalaistettiin hänen kunniallisuutensa ja ammatillinen maineensa. Yhtäältä komissio on kertonut antaneensa edellä mainittuihin kyselyihin kyseiselle toimittajalle seikkaperäisen vastauksen, jossa kantaja asetettiin epäilysten ulkopuolelle, ja toisaalta pyytäneensä omasta aloitteestaan luxemburgilaiselta Le Quotidinien -lehdeltä 18.11.2002 vastaamisoikeutta, joka sille myös myönnettiin, lehden julkaistua artikkelin, jossa kyseenalaistettiin kantajan maine esittämällä samankaltaisia väitteitä kuin Tillack oli esittänyt.

96 Komissio päätti 1.10.2003 päivätyllä kirjeellä, ettei se yhtäältä hyväksy kantajalta enää 15. ja 21.7.2003 esitettyjen avustamispyyntöjen lisäksi uusia avustamispyyntöjä useiden eurooppalaisten lehtien julkaistua lehtiartikkeleja, joissa mainittiin hänen nimensä ja joissa hänet yhdistettiin Eurostatin talousskandaaliin, ja toisaalta, että se odottaa Eurostatissa vireillä olevan tutkimuksen valmistumista ennen mahdollisiin toimiin ryhtymistä.

97 Komissio päätti avustusvelvollisuutensa mukaisesti julkistaa Midday Express -sivustolla 27.10.2004 julkaistulla lehdistötiedotteella päätöksensä lopettaa kantajaa vastaan aloitettu kurinpitomenettely saatuaan sitä ennen tämän syyksi luettuja väärinkäytöksiä koskevan OLAFin tutkinnan tulokset (ks. analogisesti asia 108/86, D. M. v. neuvosto ja TSK, tuomio 7.10.1987, Kok., s. 3933, 6 kohta ja em. asia Caronna v. komissio, tuomion 93–96 kohta).

98 On selvää, ettei kantaja ole nostanut henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaisissa määräajoissa kumoamiskannetta näistä eri päätöksistä, kuten avustamisesta kieltäytymistä koskevista implisiittisistä tai nimenomaisista päätöksistä tai hänen riittämättömiksi katsomistaan avustamista koskevista päätöksistä. Virkamiehelle vastaisten toimien osalta, kuten edellä on todettu, kantaja ei siis voi esittää vaatimuksia, joiden tarkoituksena on, että hänelle korvataan näiden toimien aiheuttama vahinko (asia 346/87, Bossi v. komissio, tuomio 14.2.1989, Kok., s. 303, 32 kohta ja asia T-20/92, Moat v. komissio, tuomio 13.7.1993, Kok., s. II-799, 46 kohta).

99 Sitä vastoin siltä osin kuin komission väitetään viivytelleen avustamisvelvoitteestaan päättäessään ja päätöksensä tiedoksi antamisessa, on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuinten mukaan viivästyminen ei pääsääntöisesti ole virkamiehelle vastainen toimi (ks. mm. arviointikertomuksen laatimisen viivästymisen osalta asia T-79/92, Ditterich v. komissio, tuomio 1.12.1994, Kok. H., s. I-A-289 ja II-907, 66 kohta ja asia T-285/04, Andrieu v. komissio, tuomio 13.7.2006, Kok. H., s. I-A-2-161 ja II-A-2-775, 135 kohta). Tästä seuraa, että kantaja voi vedota näihin viivästyksiin vahingonkorvausvaatimustensa tueksi, kun niiden osalta on noudatettu, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, oikeudenkäyntiä edeltävää henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyä kaksivaiheista menettelyä.

100 Lisäksi sen vuoksi, ettei näillä vahingonkorvausvaatimuksilla, jotka perustuvat siihen, että komission väitetään laiminlyöneen velvollisuutensa ryhtyä nopeasti toimenpiteisiin, ole suoraa yhteyttä niiden nimenomaisten päätösten, jotka komissio on tehnyt henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla, sisältöön, se seikka, että kantaja ei ole riitauttanut näitä päätöksiä annetuissa määräajoissa, ei ole omiaan tekemään näistä vahingonkorvausvaatimuksista sellaisia, ettei niitä voida tutkia (asia 79/71, Heinemann v. komissio, tuomio 13.7.1972, Kok., s. 579, 6 ja 7 kohta; asia T-27/90, Latham v. komissio, tuomio 24.1.1991, Kok., s. II-35, 36–38 kohta ja yhdistetyt asiat T-246/04 ja T-71/05, Wunenburger v. komissio, tuomio 6.2.2007, Kok. H., s. I-A-2-21 ja II-A-2-131, 46–50 kohta).

101 Lisäksi vielä sen osalta, ettei komissio ole oma-aloitteisesti antanut apuaan, on muistettava, että unionin tuomioistuinten mukaan on pääsääntöisesti asianomaisen virkamiehen, joka katsoo voivansa vedota henkilöstösääntöjen 24 artiklaan, tehtävänä esittää avunpyyntö toimielimelle, jonka palveluksessa hän on. Vain tietyt poikkeukselliset olosuhteet voivat velvoittaa toimielimen ryhtymään omasta aloitteestaan ilman tämän virkamiehen ensin esittämää pyyntöä tiettyyn avustavaan toimenpiteeseen. Tällaisten seikkojen puuttuessa se, että toimielin ei ole avustanut oma-aloitteisesti virkamiehiään ja toimihenkilöitään, ei ole virkamiehelle vastainen toimi (asia 229/84, Sommerlatte v. komissio, tuomio 12.6.1986, Kok., s. 1805, 20 kohta; asia T-90/07 P ja T-99/07 P, Belgia ja komissio v. Genette, tuomio 18.12.2008, Kok., s. II-3859, 100–102 kohta ja asia F-91/05, Frankin ym. v. komissio, tuomio 31.5.2006, Kok. H., s. I-A-1-25 ja II-A-1-83, 24 kohta).

102 Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja tai vastaaja ei ole vedonnut mihinkään poikkeukselliseen seikkaan, joka olisi oikeuttanut komission puuttumaan asiaan oma-aloitteisesti sen jälkeen, kun kantaja oli saatettu epäilyksen alaiseksi useissa eri lehtiartikkeleissa. Näin ollen se, ettei komissio oma-aloitteisesti antanut apuaan lehtiartikkelien julkaisemisen jälkeen, on toimi, joka ei ole päätöksentekoa, minkä kantaja voi riitauttaa tämän vahingonkorvauskanteen yhteydessä.

Siirtopäätöksen lainvastaisuuteen perustuva vahingonkorvausvaatimus

103 Kantaja esittää vahingonkorvausvaatimuksia, joiden tarkoituksena on korvata ammatillinen arvonalennus, josta hän joutui kärsimään siirtämisestään tehdyn päätöksen vuoksi.

104 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vaikka siirtopäätöksellä ei ole vaikutusta virkamiehen aineellisiin etuihin tai asemaan, sillä voidaan kyseisen tehtävän luonne ja olosuhteet huomioon ottaen loukata kantajan aineettomia etuja ja tulevaisuudennäkymiä, koska joissakin viroissa voidaan niihin kuuluvien työtehtävien luonteen vuoksi helpommin saada ylennys kuin joissain toisissa viroissa, vaikka kyseessä olisi samantasoiset virat. Siirtopäätöksellä on välttämättäkin vaikutusta kyseisen virkamiehen hallinnolliseen asemaan, koska sillä muutetaan paikkaa, jossa virkamies hoitaa tehtäviään, sekä virkamiehen tehtävien hoidon edellytyksiä ja tehtävien luonnetta. Näissä olosuhteissa ei voida lähtökohtaisesti katsoa, että tällainen toimi ei voi vahingoittaa sitä, jolle se on osoitettu (ks. vastaavasti mm. asia 35/72, Kley v. komissio, tuomio 27.6.1973, Kok., s. 679, 4 kohta; yhdistetyt asiat 33/79 ja 75/79, Kuhner v. komissio, tuomio 28.5.1980, Kok., s. 1677, 13 kohta; asia 60/80, Kindermann v. komissio, tuomio 21.5.1981, Kok., s. 1329, 8 kohta; asia C-294/95 P, Ojha v. komissio, tuomio 12.11.1996, Kok., s. I-5863, 58 kohta; asia T-36/93, Ojha v. komissio, tuomio 6.7.1995, Kok. H., s. I-A-161 ja II-497, 42 kohta ja asia T-73/96, Forcat Icardo v. komissio, tuomio 19.6.1997, Kok. H., s. I-A-159 ja II-485, 16 kohta).

105 Komission puheenjohtaja siirsi kantajan 20.12.2002 tehdyllä päätöksellä muihin tehtäviin. Toimittuaan aiemmin johtajana Eurostatin osastossa A kantaja siirtyi henkilöstön ja hallinnon pääosastoon pääneuvonantajaksi hoitamaan erityistehtäviä, jotka koskivat hallinnollista uudistusta, erityisesti hallintorakenteita, esikuva-analyysia ja tilastollista analyysia, siltä osin kuin ne liittyivät uudistusprosessin ”seurantaan” laajentumisen seuraukset huomioon ottaen.

106 Kun otetaan huomioon, että tällä siirtopäätöksellä muutettiin tehtävien hoidon edellytyksiä ja niiden luonnetta, sillä oli vaikutusta kantajan oikeudelliseen tilanteeseen ja se oli näin ollen asianomaiselle vastainen toimi.

107 Koska kantaja ei ole riitauttanut tätä päätöstä henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa kanteen nostamiselle säädetyn määräajan kuluessa, hän ei voi myöhemmin nostaa kannetta tämän toimen aiheuttaman vahingon korvaamiseksi, kuten unionin tuomioistuimet ovat vakiintuneesti todenneet (ks. mm. em. asia Moat v. komissio, tuomion 46 kohta ja yhdistetyt asiat T-78/96 ja T-170/96, W. v. komissio, tuomio 28.5.1998, Kok. H., s. I-A-239 ja II-745, 158 kohta).

Vahingonkorvausvaatimus, joka perustuu kurinpitomenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen lainvastaisuuteen

108 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan nimittävän viranomaisen kurinpitomenettelyn aloittamisesta tekemä päätös on vasta valmisteleva menettelyn vaihe. Se ei ratkaise ennakolta hallinnon lopullista kantaa, eikä sitä voida näin ollen pitää henkilöstösääntöjen 91 artiklassa tarkoitettuna henkilölle vastaisena toimena. Näin ollen se voidaan riitauttaa vain liitännäisesti sellaisen kanteen yhteydessä, joka on nostettu lainvoimaisesta kurinpitopäätöksestä, joka on virkamiehelle vastainen (asia T-166/02, Pessoa e Costa v. komissio, tuomio 13.3.2003, Kok. H., s. I-A-89 ja II-471, 37 kohta ja asia T-48/05, Franchet ja Byk v. komissio, tuomio 8.7.2008, Kok., s. II-1585, 340 kohta).

109 Virkamies, joka on laiminlyönyt hänelle vastaisen päätöksen kumoamiskanteen nostamisen henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyissä määräajoissa, ei voi kyseisestä päätöksestä aiheutunutta vahinkoa koskevan korvausvaatimuksen avulla korjata laiminlyöntiään ja saada siten hyväkseen uutta valitusaikaa. Näin on myös siinä tapauksessa, ettei laiminlyönti koskekaan hänelle sellaisenaan vastaista toimea vaan tätä valmistelevaa toimea, joka olisi voitu riitauttaa asianmukaisesti kyseistä toimea vastaan nostetun kanteen yhteydessä liitännäisenä toimena (asia T-547/93, Lopes v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 29.2.1996, Kok. H., s. I-A-63 ja II-185, 174 ja 175 kohta).

110 Lisäksi on katsottu, että päätös, jolla nimittävä viranomainen lopettaa ilman toimenpiteitä kurinpitomenettelyn, ei ole henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetty virkamiehelle, jota vastaan menettely on aloitettu, vastainen toimi, koska tällaisen päätöksen päätösosa ei voi muuttaa kyseisen virkamiehen oikeudellista tilannetta (asia T-8/92, Di Rocco v. TSK, tuomio 18.12.1992, Kok., s. II-2653, julkaistu otteina, 27 kohta).

111 Kolmessa edellisessä kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, että oikeudenkäyntiä edeltävä menettely, jota sovelletaan vaadittaessa korvausta kurinpitomenettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä aiheutuneesta vahingosta, riippuu hallinnon tekemän lopullisen päätöksen luonteesta.

112 Sen jälkeen, kun aloitetun kurinpitomenettelyn lopuksi on tehty virkamiehelle vastainen päätös, tämä voi vedota kyseisen menettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen lainvastaisuuteen vain, jos sillä tuetaan valitusta, joka on tehty asianomaiselle vastaisesta, menettelyn päätteeksi tehdystä päätöksestä henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa valituksen tekemiselle ja kanteen nostamiselle säädetyissä määräajoissa ja suoraan.

113 Sitä vastoin sillä perusteella, että päätös, jonka hallinto tekee kurinpitomenettelyn lopettamisesta ilman jatkotoimia, ei ole kantajalle vastainen toimi, kantajan on saadakseen korvausta kurinpitomenettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä aiheutuneesta vahingosta noudatettava ensin oikeudenkäyntiä edeltävää kaksivaiheista menettelyä, josta säädetään henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa.

114 Tältä osin asiakirja-aineistosta ilmenee, että komissio on 26.10.2004 tekemällään päätöksellä lopettanut ilman jatkotoimia kantajaa vastaan aloitetun kurinpitomenettelyn. On selvää, ettei tämä päätös ole asianomaiselle vastainen toimi, joka voidaan riitauttaa suoraan. Kantaja on lisäksi noudattanut oikeudenkäyntiä edeltävää kaksivaiheista menettelyä, kuten 89 kohdassa muistutetaan. Kantaja voi näin ollen tämän kanteen yhteydessä vaatia korvausta vahingosta, joka on aiheutunut hänelle kurinpitomenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen lainvastaisuuden takia.

Muut sääntöjenvastaisuudet, joihin on vedottu korvausvaatimuksen tueksi

115 Kantaja vaatii korvausta ensinnäkin vahingosta, joka aiheutui hänelle sääntöjenvastaisuuksista, joihin komissio syyllistyi edellä mainittujen Tillackin lähettämien kyselyjen johdosta Eurostatissa tehdyn sisäisen tarkastuksen aikana, toiseksi vahingosta, joka aiheutui häntä koskevien luottamuksellisten tietojen vuotamisesta komission yksiköistä, ja lopuksi vahingosta, joka aiheutui siitä, ettei hänelle osoitettu hänen siirtämisensä yhteydessä täsmällisiä tehtäviä, jotka olisivat vastanneet hänen osaamistaan. Koska nämä toimet eivät ole luonteeltaan päätöksentekoa, kantaja voi vedota niihin vahingonkorvauskanteen yhteydessä, kunhan näiden toimien osalta noudatettu oikeudenkäyntiä edeltävä menettely on ollut sääntöjenmukainen.

Oikeudenkäyntiväite, joka perustuu siihen, ettei vahingonkorvausvaatimusta esitetty kohtuullisessa ajassa

116 On muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan virkamiesten tai toimihenkilöiden, jotka haluavat saada unionilta korvauksen sen syyksi luettavasta vahingosta, on esitettävä tätä koskeva vaatimuksensa kohtuullisessa ajassa siitä hetkestä lukien, jona he ovat tulleet tietoisiksi siitä syrjivästä tilanteesta, josta he valittavat, vaikka virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa ei vahvisteta mitään määräaikaa vaatimuksen esittämiselle (asia T-144/02, Eagle ym. v. komissio, tuomio 5.10.2004, Kok., s. II-3381, 65 ja 66 kohta ja asia F-87/07, Marcuccio v. komissio, tuomio 4.11.2008, Kok. H., s. I-A-1-351 ja II-A-1-1915, 27 kohta, josta on valitettu Euroopan unionin yleiseen tuomioistuimeen asiassa T-16/09 P).

117 Kohtuullisessa ajassa toimimista vaaditaan nimittäin kaikissa niissä tapauksissa, joissa asiaa koskevien säännösten puuttuessa oikeusvarmuuden periaate tai luottamuksensuojan periaate estävät unionin toimielimiä ja luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä toimimasta ilman mitään ajallista rajoitusta ja vaarantamasta näin ollen erityisesti vallalla olevan oikeudellisen tilanteen vakautta. Vastuuta koskevissa kanteissa, jotka voivat johtaa unionin maksuvelvoitteeseen, sen taustalla, että vahingonkorvausvaatimus on esitettävä kohtuullisessa ajassa, on myös huoli julkisten varojen suojasta, joka on erityisellä tavalla ilmaistu sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevien asioiden osalta Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa vahvistetulla viiden vuoden vanhenemisajalla (em. asia Sanders ym. v. komissio, tuomion 59 kohta). Kuluneen ajan kohtuullisuutta on arvioitava kunkin asian ominaispiirteiden perusteella ja erityisesti sen perusteella, mikä merkitys oikeusriidalla on asianosaiselle, asian monitahoisuuden perusteella sekä vastapuolina olevien asianosaisten käyttäytymisen perusteella (em. asia Eagle ym. v. komissio, tuomion 66 kohta).

118 Tämän ajan laskemisen osalta unionin tuomioistuimet ovat katsoneet, että on virkamiehen tehtävänä saattaa vahingonkorvausvaatimus toimielimen käsiteltäväksi kohtuullisessa ajassa siitä hetkestä lukien, jona hän on tullut tietoiseksi tilanteesta, josta hän valittaa (em. asia Eagle ym. v. komissio, tuomion 65 ja 66 kohta; asia F-125/05, Tsarnavas v. komissio, tuomio 1.2.2007, Kok. H. s. I-A-1-43 ja II-A-1-231, 69 kohta).

119 Kuten 89 kohdassa on todettu, kantaja on esittänyt henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan nojalla vaatimuksen 1.2.2007 ja henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla valituksen 28.8.2007. Komission vanhimmat toimet, jotka eivät ole päätöksentekoa, joihin kantaja viittaa kanteessaan, ajoittuvat marraskuuhun 2002, ja ne on saatettu asianomaiselle tiedoksi joulukuussa 2002. Muut toimet, jotka eivät ole päätöksentekoa ja joihin kantaja vetoaa, on annettu hänelle tiedoksi vuosina 2003 ja 2004. Nyt käsiteltävään asiaan liittyvässä tilanteessa ja kun otetaan huomioon oikeusriidan merkitys ja useille vuosille ajoittuvan asian monitahoisuus, vahingonkorvausvaatimusta, joka on esitetty alle viiden vuoden kuluessa, on pidettävä kokonaisuudessaan kohtuullisessa ajassa esitettynä vaatimuksena.

120 Tästä seuraa, ettei komission esittämää oikeudenkäyntiväitettä voida hyväksyä.

Muut oikeudenkäyntikäyntiväitteet, jotka koskevat kurinpitomenettelyn aloittamisesta tehtyä päätöstä

121 Komissio väittää, ettei kantaja voi riitauttaa 9.7.2003 tehdyn päätöksen, jolla kurinpitomenettely aloitettiin, lainmukaisuutta, koska kyseessä on valmisteleva toimi, josta ei voida nostaa kannetta. Lisäksi kantajalla ei komission mukaan ole tarvetta riitauttaa tämän toimen lainmukaisuutta, koska menettely lopetettiin ilman jatkotoimia 26.10.2004 tehdyllä päätöksellä.

122 Ensimmäinen esitetyistä oikeudenkäyntiväitteistä on tehoton, koska kantaja ei ole nostanut kannetta 9.7.2003 tehdyn päätöksen kumoamiseksi vaan on nostanut kanteen, jossa se vaatii erityisesti korvausta tästä toimesta aiheutuneesta vahingosta. Sitä paitsi kantaja voi nyt käsiteltävässä asiassa, kuten 107–113 kohdassa on todettu, vedota vahingonkorvauskanteen yhteydessä tällaisen valmistelevan toimen lainvastaisuuteen.

123 Kurinpitomenettelyn aloittamisesta tehtyä päätöstä koskevalla toisella oikeudenkäyntiväitteellä ei ole myöskään menestymisen mahdollisuuksia. Siitä, että kurinpitomenettely lopetettiin lokakuussa 2004, ei nimittäin seurannut, että maineen menetys, josta kantaja on voinut kärsiä koko menettelyn vireilläolon ajan, olisi haihtunut taannehtivasti. Näin ollen on kantajan edun mukaista vedota kurinpitomenettelyn aloittamisesta 9.7.2003 tehdyn päätöksen lainvastaisuuteen tämän kanteen yhteydessä.

Sopimussuhteen ulkopuolisen komission vastuun syntyminen

1. Sopimussuhteen ulkopuolisen komission vastuun syntymisen edellytykset

Asianosaisten lausumat

124 Kantaja toteaa, että sopimussuhteen ulkopuolisen komission vastuun syntyminen edellyttää, että voidaan osoittaa toimielimen toiminnan lainvastaisuus, vahingon todellinen aiheutuminen ja moititun toiminnan ja väitetyn vahingon välinen syy-yhteys.

125 Ensimmäisen edellytyksen osalta kantaja muistuttaa oikeuskäytännössä edellytettävän, että osoitetaan oikeussäännön, jolla on tarkoitus antaa yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeinen rikkominen. Tämän edellytyksen osalta ratkaiseva peruste unionin oikeuden rikkomisen luokittelemiseksi riittävän ilmeiseksi on asianomaisen toimielimen harkintavallalle asetettujen rajojen ilmeinen ja vakava ylittäminen. Jos tällä toimielimellä on harkintavaltaa hyvin vähän tai ei ollenkaan, jo pelkän voimassa olevan oikeuden rikkomisen voidaan katsoa olevan riittävän ilmeinen rikkominen.

126 Myös komissio korostaa, että sen sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun syntyminen edellyttää, että kantajan on osoitettava toimielimen syyksi luetun toiminnan lainvastaisuus, vahingon todellisuus sekä tämän toiminnan ja väitetyn vahingon välinen syy-yhteys.

127 Vahingonkorvauskanteen perusteltavuuden arviointiin sovellettavista edellytyksistä, joita on kolme, ensimmäisen osalta komissio täsmentää oikeuskäytännössä edellytettävän, että näytetään toteen sellaisen oikeussäännön, jolla on tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille, riittävän ilmeinen rikkominen. Tämän edellytyksen osalta ratkaiseva peruste unionin oikeuden rikkomisen luokittelemiseksi riittävän ilmeiseksi erityisesti silloin, kun toimielimellä on laaja harkintavalta, on sen harkintavallalle asetettujen rajojen ilmeinen ja vakava ylittäminen. Jos kyseessä olevalla toimielimellä on huomattavan vähän tai ei ollenkaan harkintavaltaa, jo pelkän yhteisön oikeuden rikkomisen voidaan katsoa olevan riittävän ilmeinen rikkominen (asia C-352/98 P, Bergaderm ja Goupil v. komissio, tuomio 4.7.2000, Kok., s. I-5291, 43 ja 44 kohta; asia C-312/00 P, komissio v. Camar ja Tico, tuomio 10.12.2002, Kok., s. I-11355, 54 kohta; yhdistetyt asiat T-198/95, T-171/96, T-230/97, T-174/98 ja T-225/99, Comafrica ja Dole Fresh Fruit Europe v. komissio, tuomio 12.7.2001, Kok., s. II-1975, 134–136 kohta).

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

128 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 236 artiklan nojalla (josta on muutettuna tullut SEUT 270 artikla) nostettu vahingonkorvauskanne voidaan hyväksyä vain, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on todella syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (asia C-136/92 P, komissio v. Brazzelli Lualdi ym., tuomio 1.6.1994, Kok., s. I-1981, 42 kohta ja asia C-348/06 P, komissio v. Girardot, tuomio 21.2.2008, Kok., s. I-833, 52 kohta). Nämä kolme edellytystä ovat kumulatiivisia. Yhden edellytyksen jääminen täyttymättä riittää vahingonkorvauskanteen hylkäämiseen.

129 Komissio korostaa, että näistä kolmesta edellytyksestä ensimmäisen osalta oikeuskäytännössä edellytetään, että näytetään toteen sellaisen oikeussäännön, jolla on tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille, riittävän ilmeinen rikkominen.

130 On kuitenkin todettava, että unionin tuomioistuin on noudattanut tätä ajatuskulkua ainoastaan niissä riita-asioissa, joissa on vedottu sopimussuhteen ulkopuolisen toimielinten vastuun syntymiseen EY 288 artiklan nojalla (josta on muutettuna tullut SEUT 340 artikla) eikä EY 236 artiklan nojalla (josta on muutettuna tullut SEUT 270 artikla).

131 Nimittäin silloin, kun sopimussuhteen ulkopuoliseen toimielinten vastuuseen vedotaan EY 236 artiklan (josta on muutettuna tullut SEUT 270 artikla) nojalla, tällainen toimielinten vastuu voi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan syntyä yksinomaan asianomaiselle vastaisen toimen (tai toimen, joka ei ole päätöksentekoa) lainvastaisuuden perusteella, eikä ole tarpeen tutkia, onko kyseessä sellaisen oikeussäännön, jolla on tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille, riittävän ilmeinen rikkominen (ks. mm. em. asia komissio v. Girardot, tuomion 52 ja 53 kohta).

132 Tämä oikeuskäytäntö ei estä unionin tuomioistuimia arvioimasta hallinnon harkintavallan laajuutta kyseessä olevalla alalla; tämä peruste on päinvastoin olennainen arviointiperuste tutkittaessa kyseessä olevan päätöksen tai toiminnan lainmukaisuutta, koska unionin tuomioistuinten harjoittama laillisuusvalvonta ja tämän valvonnan laajuus riippuvat siitä, miten suuri harkintavalta hallinnolla on sovellettavan oikeuden ja tälle hallinnolle asetettujen moitteetonta toimintaa koskevien vaatimusten perusteella.

133 Näin ollen 127 kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä, johon komissio viittaa kirjelmissään, ei voida soveltaa riita-asioihin, joiden perustana ovat EY 236 artiklan (josta on muutettuna tullut SEUT 270 artikla) määräykset. Tästä seuraa, että sen selvittämiseksi, täyttyykö nyt käsiteltävässä asiassa sopimussuhteen ulkopuolisen hallinnon vastuun syntymistä koskeva ensimmäinen edellytys, virkamiestuomioistuimen kuuluu arvioida ainoastaan, merkitsevätkö komission syyksi luetut toimet virkavirhettä, kun otetaan huomioon harkintavalta, joka hallinnolla on virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi saatetussa riita-asiassa (ks. mm. vastaavasti asia T-339/03, Clotuche v. komissio, tuomio 7.2.2007, Kok. H., s. I-A-2-29 ja II-A-2-179, 219 ja 220 kohta ja asia T-250/04, Combescot v. komissio, tuomio 12.9.2007, Kok. H., s. I-A-2-191 ja II-A-2-1251, 86 kohta).

134 Myös siltä varalta, että komission 127 kohdassa esittämä olettamus tai perustelu olisi hyväksyttävä, on korostettava, että kussakin kantajan mainitsemista lainvastaisuuksista, jos ne ovat perusteltuja, kyse on yhden seuraavista oikeussäännöistä, joilla on tarkoitus antaa oikeuksia virkamiehelle, riittävän ilmeisestä rikkomisesta:

– henkilöstösääntöjen 24 artikla

– 19.2.2002 tehty päätös

– asetus N:o 45/2001

– syyttömyysolettaman periaate

– hyvän hallinnon periaate, erityisesti oikeus tulla kohdelluksi puolueettomasti.

2. Komission menettelyn lainvastaisuus

Komission pidättäytyminen oma-aloitteisista toimista ja tuottamuksellinen viivyttely avustamisvelvollisuutensa osalta

Asianosaisten lausumat

135 Kantajan mukaan komissio on henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla velvollinen avustamaan virkamiehiä, jotka joutuvat lehdistössä loukkausten kohteeksi. Hallinnon on tämän velvoitteen nojalla ryhdyttävä välittömästi toimiin, jottei virkamiehelle aiheutuneesta vahingosta ole seurauksena korjaamaton vahinko. Kantajan mukaan komissio on nyt käsiteltävässä asiassa toiminut viipeellä ja syyllistynyt siten sellaiseen virheeseen, joka on omiaan synnyttämään sille vahingonkorvausvastuun. Komission olisi ensinnäkin pitänyt toimia oma-aloitteisesti sen jälkeen, kun lehdistössä oli julkaistu artikkeleita, joissa kyseenalaistettiin komission virkamiehen kunnia ja ammatillinen maine, odottamatta, että virkamies muodollisesti pyytää siltä apua. Toiseksi komission olisi pitänyt ryhtyä toimiin erityisen nopeasti, koska sille esitettyjen avustamispyyntöjen syynä oli kunniaa loukkaavien artikkelien julkaiseminen lehdistössä. Komission toiminta oli ensimmäisen avustamispyynnön yhteydessä riittämätöntä ja viivyttelevää. Lisäksi kantaja sai vastauksen avustamispyyntöönsä vasta useiden vuosien kuluttua sen esittämisestä. Kahden muun esitetyn avustamispyynnön osalta komissio hylkäsi ne yli kolmen kuukauden kuluttua niiden vastaanottamisesta. Kolmanneksi 27.10.2004 julkaistu lehdistötiedote, jossa kerrottiin niukkasanaisesti kantajaa vastaan aloitetun kurinpitomenettelyn lopettamisesta, annettiin myöhässä, eikä tämä toimi ollut riittävä asianomaisen henkilön kunniaan ja ammatilliseen maineeseen kohdistuvan loukkauksen korjaamiseksi.

136 Komissio korostaa vastanneensa hyvissä ajoin ja asianmukaisesti kantajan henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla esittämiin avustamispyyntöihin. Se väittää ensinnäkin vastanneensa oma-aloitteisesti ja nopeasti Tillackin kyselyihin, joissa kantajaa syytettiin suosinnasta Eurostatin hankintasopimuksia tehtäessä. Toiseksi se väittää ryhtyneensä välittömästi toimiin sen jälkeen, kun Stern-aikakauslehden internetsivustolla ja Le Quotidien -lehdessä julkaistiin lehtiartikkeleita, joissa toistettiin väitteet, jotka koskivat suosintaa ja kantajan ”kurinpidollista siirtämistä”. Lisäksi komissio oli saanut edellä mainitulta lehdeltä mahdollisuuden esittää vastine ja saattoi siten julkisesti kiistää kyseiset väitteet. Komissio muistuttaa myös siitä, ettei se oikeuskäytännön nojalla ole velvollinen toimimaan aina, kun lehdistössä julkaistaan artikkeli, jossa esitetään loukkaavia väitteitä jostakusta sen virkamiehestä tai toimihenkilöstä, vaan ainoastaan avustamaan tällaista henkilöä asianmukaisesti. Nyt käsiteltävässä asiassa se, että kantaja sai luvan vastaavien loukkausten varalta viitata kannanottoon, jonka komissio oli ilmaissut Le Quotidien -lehdessä julkaistussa vastineessaan, merkitsi riittävää avustamista. Kolmanneksi komissio väittää vastanneensa kantajan heinäkuussa 2003 esittämiin avustamispyyntöihin asianmukaisesti hylkäämällä ne. Sellaisen lehdistötiedotteen julkaiseminen, jossa kantajaa olisi kohdeltu eri tavoin kuin kahta muuta OLAFin tutkinnan kohteena olevaa Eurostatin johtajaa, olisi nimittäin saattanut leimata kahta muuta virkamiestä vielä pahemmin ja vahingoittaa komission julkisuuskuvaa. Neljänneksi komissio oli julkaissut omasta aloitteestaan 27.10.2004 Midday Expressissä lehdistötiedotteen, jossa se julkisesti ilmoitti kantajaa vastaan aloitetun kurinpitomenettelyn lopettamisesta.

137 Lisäksi komissio on täsmentänyt istunnossa, ettei sen voida katsoa ryhtyneen toimiin myöhässä, koska se oli vastannut avustamispyyntöihin henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa säädetyssä neljän kuukauden määräajassa.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

138 Kuten edellä tämän tuomion 98 kohdassa on todettu, kantaja ei voi arvostella sisällöllisesti niitä komission päätöksiä, jotka tämä teki hänen avustamispyyntöihinsä vastatessaan. Tässä tarkastellaan siis vain niitä kantajan väitteitä, jotka koskevat sitä hallinnon toimintaa, joka ei ole luonteeltaan päätöksentekoa, erityisesti viivyttelyä kantajan pyyntöihin vastaamisessa.

139 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan hallinnolla on laaja harkintavalta henkilöstösääntöjen 24 artiklan arviointimenetelmien ja -perusteiden valinnassa. Sen on kuitenkin silloin, kun virkamiehen ammatilliseen kunniaan kohdistetaan vakavia ja perusteettomia syytöksiä hänen suorittaessaan tehtäviään, kiistettävä nämä syytökset ja ryhdyttävä kaikkiin toimenpiteisiin asianomaisen loukatun maineen palauttamiseksi (ks. mm. em. asia Caronna v. komissio, tuomion 64, 65 ja 92 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Hallinnon on erityisesti puututtava riittävän voimakkaasti asioiden kulkuun ja toimittava olosuhteiden edellyttämällä nopeudella ja huolellisuudella (asia T-5/92, Tallarico v. parlamentti, tuomio 21.4.1993, Kok., s. II-477, 31 kohta; asia T-294/94, Dimitriadis v. tilintarkastustuomioistuin, tuomio 28.2.1996, Kok. H., s. I-A-51 ja II-151, 39 ja 45 kohta ja asia T-183/95, Carraro v. komissio, tuomio 17.3.1998, Kok. H., s. I-A-123 ja II-329, 33 kohta).

140 Hallinnon on lähtökohtaisesti vastattava erityisen nopeasti niihin avustamispyyntöihin, joita virkamies esittää häneen lehdistössä kohdistuneen parjauksen tai kunnian tai ammatillisen maineen loukkaamisen vuoksi, jotta saavutetaan tehokas vaikutus ja virkamies voi tarvittaessa välttää asiansa vanhentumisen, mikä on vaarana, koska kanteen nostamiselle on tietyissä kansallisissa tuomioistuimissa asetettu lehdistön rikoksissa lyhyet määräajat.

141 Lisäksi unionin tuomioistuimet ovat katsoneet, että erityisten olosuhteiden puuttuessa hallinnon viivyttely toimiin ryhtymisessä on virkavirhe, joka aiheuttaa sille korvausvastuun (arviointikertomuksen laatimisessa viivyttelyn osalta ks. mm. yhdistetyt asiat 173/82, 157/83 ja 186/84, Castille v. komissio, tuomio 6.2.1986, Kok., s. 497 ja em. asia Latham v. komissio, tuomion 49 ja 50 kohta; virheellisten tietojen korjaamisessa viivyttelyn osalta ks. em. asia Heinemann v. komissio, tuomion 12 kohta).

142 Komission toimintaa on arvioitava näiden näkökohtien valossa.

143 Komissio on istunnossa yleisesti väittänyt, ettei se viivytellyt, koska se otti kantaa kantajan esittämiin eri avustamispyyntöihin ja antoi päätöksensä tiedoksi henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa säädetyssä neljän kuukauden määräajassa.

144 Tältä osin virkamiestuomioistuin katsoo, että henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan yksinomaisena tarkoituksena on hallinnon jättäessä vastaamatta pyyntöön luoda neljän kuukauden määräajan umpeuduttua implisiittinen hylkäämispäätös, joka voidaan riitauttaa tuomioistuimessa, kun ensin on noudatettu henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa säädettyä oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä (ks. mm. em. asia Ronchi v. komissio, tuomion 31 kohta). Sitä vastoin hallinnolle viivyttelyn takia syntyvän sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun osalta näiden säännösten ei voida tulkita tarkoittavan sitä, että hallinnolla on yleisesti ottaen neljä kuukautta aikaa toimia kyseessä olevan tapauksen olosuhteista täysin riippumatta. Tällainen tulkinta olisi vastoin oikeuskäytäntöä, jonka mukaan hallinnon on lainsäädännössä säädetyn ehdottoman määräajan puuttuessa vastattava kohtuullisessa ajassa, jota on arvioitava tapauskohtaisesti kunkin tapauksen erityisten olosuhteiden mukaan (ks. mm. analogisesti asia T-307/01, François v. komissio, tuomio 10.6.2004, Kok., s. II-1669, 48 ja 49 kohta ja asia F-1/06, Fernández Ortiz v. komissio, tuomio 14.2.2007, Kok. H., s. I-A-1-53 ja II-A-1-293, 41, 42 ja 44 kohta).

145 Näin ollen se seikka, että komissio on vastannut avustamispyyntöihin neljän kuukauden määräajan kuluessa, ei ole sellaisenaan omiaan osoittamaan, että se on toiminut vaadittavalla ripeydellä ja huolellisuudella. Niinpä kussakin yksittäistapauksessa on selvitettävä, onko hallinto toiminut kohtuullisen määräajan kuluessa.

– Komission pidättäytyminen oma-aloitteisista toimista

146 Kuten tämän tuomion 101 kohdassa on muistutettu, hallinnon on pääsääntöisesti vain poikkeuksellisissa olosuhteissa omasta aloitteestaan ryhdyttävä tiettyyn avustavaan toimenpiteeseen jonkin virkamiehensä hyväksi (em. asia Sommerlatte v. komissio, tuomion 21 ja 22 kohta; em. yhdistetyt asiat Belgia ja komissio v. Genette, tuomion 101 ja 102 kohta ja em. asia Frankin ym. v. komissio, määräyksen 24 kohta). Koska nyt käsiteltävässä asiassa tällaiset toteen näytetyt tai väitetyt olosuhteet puuttuvat, komissio ei ole tehnyt virhettä pidättäytyessään oma-aloitteisista toimista sen jälkeen, kun useissa eri eurooppalaisissa lehdissä oli saatettu kantaja epäilyksenalaiseksi.

147 Lisäksi on pantava merkille, että toisin kuin kantaja väittää, komissio toimi Tillackin lähetettyä kysymykset, joissa hänen ammatillinen maineensa asetettiin kyseenalaiseksi, oma-aloitteisesti ja nopeasti, jopa ennen kuin kantaja esitti ensimmäisen avustamispyyntönsä 11.11.2002, kiistäessään esitetyt suosintaa koskevat väitteet. Eurostat nimittäin järjesti 28. ja 29.10.2002 kokoukset komission vastausten laatimiseksi Tillackin kysymyksiin. Vastaukset annettiin tiedoksi 11.11.2002.

– Komission reaktio 11.11.2002 esitettyyn avustamispyyntöön

148 Kantaja esitti avustamispyyntönsä sen jälkeen, kun Tillack oli lähettänyt komissiolle 25.10. ja 7.11.2002 kyselyt, joissa annettiin erityisesti ymmärtää, että hän oli suosinut kreikkalaisia yhtiöitä Eurostatin hankintasopimuksia tehtäessä. Tillack julkaisi 13.11.2002 Stern-lehden internetsivustolla lehtiartikkelin, jossa hän toisti suurimman osan edellä mainituista suosintaa koskevista väitteistä ja asetti kantajan kunnian ja ammatillisen maineen suoraan kyseenalaiseksi. Lehtiartikkelit, joissa esitettiin samanlaisia väitteitä ja väitettiin lisäksi, että kantaja oli ”vapautettu tehtävistään”, julkaistiin Le Quotidien -lehdessä 14.11.2002 ja L’Investigateur-lehdessä 20.11.2002.

149 Komissio vastasi Tillackin kysymyksiin 11.11.2002. Lisäksi se pyysi 15.11.2002 päivätyllä kirjeellä oikeutta esittää vastine Le Quotidien -lehdeltä, joka vastasi tähän pyyntöön myöntävästi 18.11.2002. Kun otetaan huomioon, että komissio ryhtyi toimiin parin päivän kuluessa, virkamiestuomioistuin katsoo, että nyt käsiteltävässä asiassa hallinto toimi vaadittavalla ripeydellä.

150 Vaikka on valitettavaa, ettei komissio ryhtynyt kaikkiin tilanteen edellyttämiin toimiin, koska se ei muun muassa reagoinut Stern-aikakauslehden internetsivustolla ja L’Investigateur-lehdessä julkaistuihin artikkeleihin, tätä reagoimattomuutta, joka on ymmärrettävä avustamisesta kieltäytymistä tarkoittavaksi implisiittiseksi päätökseksi (ks. tältä osin em. asia Ronchi v. komissio, tuomion 25–31 kohta), ei voida enää, kuten [83] kohdassa on todettu, riitauttaa tämän vahingonkorvauskanteen yhteydessä, koska siitä ei ole nostettu kumoamiskannetta henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyissä määräajoissa.

151 Sitä vastoin ilmoittaessaan kantajalle vasta 20.12.2002 päivätyllä kirjeellä jatkotoimista, joihin se katsoi olevan tarpeellista ryhtyä hänen avustamispyyntönsä johdosta, hallinto ei toiminut vaadittavalla huolellisuudella. Nyt käsiteltävän asian olosuhteissa, kun otetaan huomioon, että komissiolta kului sille esitettyyn avustamispyyntöön vastaamisessa yli kuukausi, se ilmoitti kantajalle viipeellä siitä, ettei se aikonut toteuttaa mitään muita toimenpiteitä jo toteuttamiensa lisäksi, vaikka tämä kanta oli tärkeä seikka, jonka avulla kantaja olisi saattanut tilanteen täysien tuntien ryhtyä tarvittaessa toimiin edellä mainittuja lehtitaloja vastaan.

152 Tämä tuottamuksellinen viivyttely on omiaan johtamaan hallinnon korvausvastuun syntymiseen.

– Komission reaktio 15. ja 21.7.2003 esitettyihin avustamispyyntöihin

153 Kantaja esitti avustamispyynnön 15.7.2003 sen jälkeen, kun Financial Times -lehdessä 10.7.2003 ja Le Monde -lehdessä 11.7.2003 oli julkaistu lehtiartikkelit, joissa kerrottiin siitä, että Eurostatia koettelee vakava talousskandaali, ja toisen kerran 21.7.2003 sen jälkeen, kun häntä vastaan oli tässä yhteydessä aloitettu kurinpitomenettely samanaikaisesti Eurostatin erään muun johtajan ja pääjohtajan kanssa.

154 Komissio otti kantaa näihin avustamispyyntöihin vasta 1.10.2003. Kun otetaan huomioon virkamiehen mahdolliseen parjaamiseen ja hänen kunniansa ja ammatillisen maineensa loukkaamiseen liittyvien avustamispyyntöjen luonne, virkamiestuomioistuin katsoo, ettei hallinto ole toiminut asian edellyttämällä huolellisuudella ottaessaan kantaa näihin pyyntöihin vasta yli kahden kuukauden kuluttua (ks. tämän tuomion 140 kohta) ja on syyllistynyt virheeseen, joka on omiaan synnyttämään sille korvausvastuun.

– 27.10.2004 päivätty lehdistötiedote

155 On selvitetty, että komissio julkaisi kantajaa vastaan aloitetun kurinpitomenettelyn lopettamisesta kertovan lehdistötiedotteen tämän lopettamispäätöksen tekemistä seuranneena päivänä. Näin ollen nyt käsiteltävän asian olosuhteissa tämä julkistamistoimenpide, jonka tarkoituksena oli palauttaa kantajan kunnia, toteutettiin viipymättä. Vaikka on valitettavaa, että komissio päätti olla ryhtymättä tehokkaampiin julkistamistoimiin, tätä avustamispäätöksen riittämättömyyttä ei voida nyt esillä olevan kanteen tapauksessa riitauttaa, kuten tämän tuomion 93 ja 98 kohdassa on todettu.

156 Edellä esitystä seuraa, että komissio on ilmoittaessaan kantajalle viipeellä jatkotoimista, joihin se ryhtyi tämän ensimmäisen avustamispyynnön johdosta, ja jättäessään vastaamatta ajoissa heinäkuussa 2003 esitettyihin avustamispyyntöihin syyllistynyt virheisiin, jotka ovat omiaan synnyttämään sille korvausvastuun (ks. analogisesti em. asia Caronna v. komissio, tuomion 99 kohta ja em. asia Ronchi v. komissio, tuomion 52 kohta).

Luottamuksellisten tietojen vuotaminen

Asianosaisten lausumat

157 Kantaja väittää, että häntä koskevia luottamuksellisia tietoja on vuodettu kaksi kertaa. Ensimmäisen kerran näin tapahtui marraskuussa 2002, kun hänen osaltaan aiottiin tehdä päätös hänen siirtämisestään Eurostatin johtajan palvelukseen. Lehtiartikkeleissa siis selostettiin hänen siirtämistään Eurostatin pääjohtajan pääneuvonantajan tehtävään, vaikka hänet tosiasiassa nimitettiin pääneuvonantajaksi henkilöstön ja hallinnon pääosastoon. Toinen heinäkuussa 2003 tapahtunut vuoto koski päätöstä kurinpitomenettelyn aloittamisesta. Kansainvälisen lehdistön artikkeleissa on virheellisesti annettu ymmärtää kantajan sekaantuneen Planistat-nimisen yrityksen talousskandaaliin. Nämä tietovuodot saattoivat olla peräisin ainoastaan komission yksiköistä. Lisäksi nämä tietovuodot olivat vuodettujen tietojen henkilökohtaisuus huomioon ottaen asetuksen N:o 45/2001 2 artiklan b alakohdan vastaisia.

158 Komissio väittää ensinnäkin, ettei kantaja ole näyttänyt toteen, että tiedot, jotka sisältyivät hänen esittämiinsä lehtiartikkeleihin, olisivat saaneet alkunsa tietojen vuotamisesta komission yksiköistä. Näissä artikkeleissa ei nimittäin missään vaiheessa kerrota niiden lähdettä. Toiseksi komissio arvioi, että väitetyt tietovuodot eivät missään tapauksessa ole sellainen unionin oikeuden rikkominen, joka johtaa hallinnon korvausvastuun syntymiseen. Kolmanneksi se katsoo ensimmäisen väitetyn tietovuodon osalta, että vuodetut tiedot eivät loukanneet kantajan mainetta.

Virkatuomioistuimen arviointi asiasta

159 Kantaja on viitannut kirjelmissään ja istunnossa ainoastaan siihen, että sen mukaan henkilötietoja on vuotanut komission yksiköistä sääntöjenvastaisesti kahdesti eli marraskuussa 2002 ja heinäkuussa 2003. Kantaja ei sitä vastoin vetoa vahingonkorvausvaatimustensa tueksi siihen, että häntä koskevia henkilötietoja on saatettu vuotaa komission antamien lehdistötiedotteiden julkaisemisen yhteydessä.

160 Aluksi muistutettakoon siitä, että on katsottu, että sääntöjenvastainen henkilötietojen vuotaminen merkitsee asetuksen N:o 45/2001 vastaista henkilötietojen käsittelyä (ks. vastaavasti asia T-259/03, Nikolaou v. komissio, tuomio 12.9.2007, 208 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

161 Lisäksi virkamiestuomioistuin muistuttaa siitä, että kantajan on vahingonkorvauskanteen yhteydessä näytettävä toteen, että edellytykset, jotka on asetettu kyseessä olevan toimielimen sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun syntymiselle, täyttyvät. Näin ollen nyt käsiteltävässä asiassa on pääsääntöisesti kantajan näytettävä toteen, että lehdistössä julkaistut häntä koskevat tiedot ovat seuraus hallinnon syyksi luettavista vuodoista (ks. vastaavasti em. asia Nikolaou v. komissio, tuomion 141 kohta ja em. asia Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 182 kohta). Tätä sääntöä voidaan kuitenkin lieventää, kun vahingon syntyyn ovat voineet vaikuttaa useat eri tekijät ja kun unionin toimielin ei ole esittänyt mitään näyttöä, joiden avulla voitaisiin osoittaa, mistä näistä syistä vahinko aiheutui, koska unionin toimielimellä on paremmat edellytykset hankkia näyttöä tältä osin, joten epävarmassa tilanteessa sillä on todistustaakka (em. asia Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 183 kohta).

162 Kantajan väittämää tietojen vuotamista on tarkasteltava näiden periaatteiden valossa.

163 Kantaja väittää ensinnäkin, että henkilötietojen vuotaminen eli hänen siirtoaan Eurostatin johtajan erityisneuvonantajaksi koskevan suunnitellun päätöksen, josta sittemmin luovuttiin, luvaton levittäminen on tapahtunut, koska luxemburgilaisen Le Quotidien -lehden artikkelissa julkaistiin tämä tieto 14.11.2002.

164 On kuitenkin pantava merkille, että komissio oli julkaissut 13.11.2002 lehdistötiedotteen, jossa se oli kertonut tiettyjen Eurostatin johtajien siirroista. Kyseessä olevassa lehdistötiedotteessa todettiin virallisesti, vaikkakin virheellisesti, että kantaja oli tarkoitus siirtää muihin tehtäviin Eurostatin yksiköiden sisällä. Kun otetaan huomioon virallisen lehdistötiedotteen sisältö, tässä tilanteessa ei vaikuta siltä, että luxemburgilaisessa Le Quotidien -lehdessä 14.11.2002 julkaistut tiedot olisivat saaneet alkunsa luottamuksellisten tietojen vuotamisesta komission yksiköistä.

165 Sitä paitsi vaikka oletettaisiin, että tällainen vuoto olisi tapahtunut, kantaja ei ole näyttänyt toteen syy-yhteyttä tämän tietovuodon ja hänelle aiheutuneen vahingon välillä. Väitetty maineen loukkaaminen ei nimittäin johdu tietovuodosta sellaisenaan vaan siirtämisestä tehdyn päätöksen ja tämän päätöksen virallisen julkistamisen sekä Tillackin lehtiartikkelin, jossa nimenomaisesti saatetaan kantaja epäilyksenalaiseksi, julkaisemisen samanaikaisuudesta.

166 Toiseksi kantaja väittää, että komission yksiköistä oli jälleen heinäkuussa 2003 vuotanut sääntöjenvastaisesti henkilötietoja eri lehtiartikkeleihin, muun muassa Financial Times -lehdessä 10.7.2003 julkaistuun artikkeliin, jossa kerrottiin, että komissio oli aloittanut kurinpitomenettelyn kantajaa vastaan ja että tämä oli osallisena Planistat-nimiseen yritykseen liittyvässä talousskandaalissa.

167 Komissio julkaisi 9.7.2003 lehdistötiedotteen, jossa se totesi muun muassa aloittaneensa kurinpitomenettelyn kolmea virkamiestä vastaan, keskeyttäneensä vireillä olevien tutkimusten ajaksi Eurostatin ja talous- ja tilastoalan konsultointia harjoittavan Planistat-nimisen yrityksen välillä tehtyjen sopimusten täytäntöönpanon ja että komission yksiköiden tekemistä kahdesta selvityksestä on jo ilmennyt, että varainhoitoon sovellettavaa säännöstöä on vakavalla tavalla rikottu Eurostatissa.

168 Lehdistötiedotteesta ei kuitenkaan käy ilmi kantajan nimeä eikä mitään muutakaan sellaista seikkaa, jonka perusteella hänet voitaisiin tunnistaa yhdeksi niistä virkamiehistä, joita vastaan on aloitettu kurinpitomenettely. Näissä olosuhteissa se seikka, että kantajan nimi mainitaan Financial Times -lehden artikkelissa, voi perustua ainoastaan luvattomaan tietojen vuotamiseen. Lisäksi tämä tietojen vuotaminen voi olla peräisin ainoastaan komission yksiköistä, koska asian käsittely ei kuulunut millekään muulle hallinnolle eikä kantajalla ollut intressiä luovuttaa tällaisia tietoja lehdistölle.

169 Komissio tosin väittää, ettei kantaja näytä muodollisesti toteen, että sen yksiköt olisivat kantajan nimen sääntöjenvastaisen levittämisen lähde. Niiden periaatteiden mukaan, jotka mainitaan tämän tuomion 161 kohdassa esitetyssä oikeuskäytännössä, tällaisessa epävarmassa tilanteessa todistustaakka on kuitenkin vastaajana olevalla toimielimellä eikä kantajalla.

170 Sikäli kun komissio katsoo, että toimittajat olisivat voineet pelkästään lukemalla 9.7.2003 annetun lehdistötiedotteen päätellä kantajan nimen tavallisia internethakuja tekemällä, on todettava, että tällainen väite on niin epätäsmällinen, ettei sen perusteella voida katsoa, ettei komissio ole ollut kantajan nimen sääntöjenvastaisen levittämisen lähde. On nimittäin muistettava, että Financial Times -lehden artikkeli julkaistiin välittömästi 9.7.2003 annetun lehdistötiedotteen jälkeen ja siinä esitettiin hyvin varmana tietona kurinpitomenettelyn aloittaminen kantajaa vastaan. Asiakirja-aineistosta ei myöskään käy ilmi, että Financial Times -lehti olisi ollut yksi niistä lehdistä, jotka olivat lähes vuotta aiemmin kertoneet kantajaan kohdistuvista kreikkalaisten yritysten suosimista koskevista epäilyistä.

171 Koska komissio näin ollen on sääntöjenvastaisesti paljastanut, että kantajan niminen virkamies on yksi kurinpitomenettelyn kohteena olevista virkamiehistä, se on rikkonut asetuksen N:o 45/2001 säännöksiä. Tämä virhe on omiaan synnyttämään sille korvausvelvollisuuden.

Eurostatin sisäisestä tarkastuksesta vastaavan yksikön kertomus

Asianosaisten lausumat

172 Kantaja väittää, että Eurostatin sisäisestä tarkastuksesta vastaava yksikkö on kertomustaan laatiessaan syyllistynyt useisiin virheisiin. Kantajan mukaan tämä tarkastus on ensinnäkin suoritettu tarkastusta koskevien sääntöjen vastaisesti. Eurostatin johtaja ei ollut nimittäin valtuuttanut sisäisestä tarkastuksesta vastaavaa yksikköä laatimaan kertomusta Tillackin esittämien kysymysten johdosta.

173 Toiseksi kertomus on kantajan mielestä puolueellinen eikä siinä noudateta syyttömyysolettaman periaatetta. Kertomuksen laatijalla D:llä oli selvästikin kantajasta kielteinen ennakkokäsitys, ja sisäisen tarkastuksen aloittamisesta lähtien hän oli halunnut laatia kantajalle epäedullisen kertomuksen. Tämä puolueettomuuden puute on ominaista myös sille, miten D reagoi kantajan tarkastuskertomusluonnoksesta esittämiin huomautuksiin.

174 Kolmanneksi komissio on kantajan mukaan jättänyt noudattamatta luottamuksensuojan ja hyvän hallinnon periaatteita, koska se ei suostunut keskustelemaan hänen kanssaan ennen lopullisen kertomuksen laatimista eikä ottanut huomioon hänen 24.6.2003 lähettämässään sähköpostiviestissä esittämiä kirjallisia huomautuksia.

175 Komissio muistuttaa aluksi siitä, että Eurostatin sisäisestä tarkastuksesta vastaavan ryhmän laatima riidanalainen kertomus on tarkastuskertomus eikä hallinnollisen tutkimuksen perusteella laadittu kertomus. Tästä seuraa, ettei hallinto ollut velvollinen noudattamaan hallinnollisiin tutkimuksiin sovellettavaa säännöstöä, kuten 19.2.2002 tehtyä komission päätöstä hallinnollisten tutkimusten ja kurinpitomenettelyjen toteuttamisesta.

176 Komissio vetoaa myöskin siihen, että Eurostatin sisäisestä tarkastuksesta vastaavan yksikön laatima kertomus on laadittu voimassa olevien sääntöjen mukaisesti.

177 Ensinnäkin komission mukaan sisäisen tarkastuksen teetti nimenomaisesti Eurostatin pääjohtaja, kuten käy sitä paitsi ilmi asiakirjasta, jonka nimi on ”Hankintasopimusten tekemistä Supcom-ohjelman yhteydessä 1995–1998 koskevaan tarkastukseen liittyvien toimien/tapahtumien kronologia”, jossa todetaan, että ”Franchet kehottaa sisäistä tarkastusta ratkaisemaan tietyt ongelmat”.

178 Toiseksi komission mukaan puolustautumisoikeuksia on noudatettu, koska kantaja sai jäljennöksen sisäistä tarkastusta koskevasta kertomusluonnoksesta 17.6.2002 päivättyjen Eurostatin sisäisen tarkastuksen yksikön soveltamien toimintaperiaatteiden mukaisesti (jäljempänä tarkastuksen toimintaperiaatteet) ja hänelle annettiin tilaisuus esittää siitä huomautuksensa. Myös sisäisestä tarkastuksesta vastaava yksikkö on tutkinut kantajan esittämät huomautukset. Se, että kantajaa ei kuultu ennen sisäisen tarkastuskertomuksen loppuun saattamista, ei ole omiaan osoittamaan, että komissio olisi loukannut puolustautumisoikeuksia, sillä minkään unionin oikeuden säännöksen, määräyksen tai perusperiaatteen mukaisesti sillä ei ole tällaista velvollisuutta.

179 Kolmanneksi komission mukaan sisäinen tarkastuskertomus ei ole puolueellinen eikä siinä jätetä noudattamatta syyttömyysolettamaa. Kertomuksesta ilmenee nimittäin, että se on laadittu puolueettomasti eikä sen tarkoituksena ole ollut tutkia, oliko kantaja syyllistynyt laittomuuksiin vaan vain arvioida yleisellä tasolla riskejä, joita Eurostatia ja yhtä sen virkamiestä vastaan esitettyihin syytteisiin liittyi.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

180 Virkamiestuomioistuin katsoo ensinnäkin, että kun otetaan huomioon yhtäältä kertomusluonnoksessa ja Eurostatin sisäisen tarkastuksen yksikön laatimassa kertomuksessa käytettyjen sanamuotojen selkeys ja toisaalta noudatettu menettely, hallinto on, kuten se väittää, suorittanut sisäisen tarkastuksen eikä hallinnollista tutkimusta. Sitä paitsi tutkinta- ja kurinpitotoimisto ei osallistunut millään lailla tämän tarkastuksen toteuttamiseen. Tästä seuraa, ettei kantaja voi vedota tehokkaasti 19.2.2002 tehdyssä päätöksessä vahvistettujen sääntöjen noudattamatta jättämiseen komission vahingonkorvausvastuun synnyttämiseksi.

181 Toiseksi kantaja väittää, että Eurostatin sisäisen tarkastuksen yksikön laatima kertomus on sääntöjenvastainen, koska Eurostatin pääjohtaja ei kehottanut sisäisen tarkastuksen yksikköä kirjallisesti suorittamaan tällaista tarkastusta.

182 Missään unionin oikeuden määräyksessä tai säännöksessä, tarkastuksen toimintaperiaatteet mukaan luettuna, ei kuitenkaan edellytetä, että Eurostatin pääjohtajan on pyydettävä sisäisen tarkastuksen yksikköä kirjallisesti suorittamaan tarkastus. Lisäksi asiakirja-aineistosta ilmenee, etenkin ”Hankintasopimusten tekemistä Supcom-ohjelman yhteydessä 1995–1998 koskevaan tarkastukseen liittyvien toimien/tapahtumien kronologia” -nimisestä asiakirjasta, että riidanalaisen tarkastuksen käynnistäminen oli alun perin lähtöisin Eurostatin pääjohtajasta. Eurostatin entinen pääjohtaja Franchet kertoo lisäksi kirjallisessa todistajanlausunnossaan, joka on vastauskirjelmän liitteenä, että hän muistelee ”pyytäneensä D:tä selvittämään, onko Tillackin esittämillä kysymyksillä vakavasti otettavaa perustaa”. Komissio ei istunnossa pystynyt tietenkään selvittämään, minkä päätöksen perusteella useiksi kuukausiksi keskeytynyt tarkastus aloitettiin uudelleen 21.5.2003 antamalla kantajalle tiedoksi tarkastuskertomusluonnos. Joka tapauksessa 21.5.2003 nimitetyn uuden pääjohtajan ensisijaisena tehtävänä oli selvittää toiminnalliset puutteet Eurostatissa. Näin ollen nyt käsiteltävän asian olosuhteissa ei vaikuta siltä, että tarkastus olisi aloitettu sääntöjenvastaisesti uudelleen ainoastaan D:n aloitteesta. Väite on siten hylättävä.

183 Kolmanneksi kantaja väittää, ettei Eurostatin sisäisen tarkastuksen yksikön kertomusta laadittaessa ole noudatettu syyttömyysolettaman periaatetta.

184 On muistettava, että syyttömyysolettaman periaate, sellaisena kuin se seuraa erityisesti ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklan 2 kappaleesta, kuuluu perusoikeuksiin, jotka unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti suojataan unionin oikeusjärjestyksessä (ks. mm. asia C-199/92 P, Hüls v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I-4287, 149 ja 150 kohta; asia T-193/04, Tillack v. komissio, tuomio 4.10.2006, Kok., s. II-3995, 121 kohta ja em. asia Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 209 kohta).

185 Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappale koskee rikosoikeudellista menettelyä kokonaisuudessaan riippumatta siitä, hyväksytäänkö syyte vai ei, eikä pelkästään syytteen perusteltavuuden tutkimista. Tässä määräyksessä taataan jokaiselle oikeus siihen, että häntä ei nimetä rikokseen syylliseksi tai kohdella sellaisena ennen kuin hänen syyllisyytensä on näytetty toteen tuomioistuimessa. Siten sanottu kappale edellyttää erityisesti, että hoitaessaan tehtäviään tuomioistuinten jäsenet eivät lähde mistään ennakolta omaksutusta kannasta, jonka mukaan vastaaja on tehnyt asianomaisen rikoksen. Syyttömyysolettamaa loukataan lausumilla tai päätöksillä, jotka kuvastavat käsitystä henkilön syyllisyydestä tai antavat yleisölle aihetta uskoa hänen syyllisyyteensä tai joilla vaikutetaan toimivaltaisen tuomioistuimen käsitykseen tosiseikoista (ks. mm. asia Allenet de Ribemont v. Ranska, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.2.1995, A-sarja nro 308, 38–41 kohta; asia Daktaras v. Liettua, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.10.2000, Recueil des arrêts et décisions, 2000-X, 44 kohta ja asia Pandy v. Belgia, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 21.9.2006, nro 13583/02, 41 ja 42 kohta).

186 Nyt käsiteltävässä asiassa on kuitenkin selvää, ettei kantajaa vastaan ole aloitettu mitään rikosoikeudellista menettelyä.

187 Lisäksi unionin tuomioistuimet ovat vakiintuneesti katsoneet, ettei hallintomenettelyssä tai kurinpitomenettelyssä voida tehokkaasti vedota Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan noudattamatta jättämiseen, koska toimielintä, joka aloittaa tällaisen menettelyn, ei voida pitää 6 artiklassa tarkoitettuna ”tuomioistuimena” (ks. mm. asia C-252/97 P, N v. komissio, määräys 16.7.1998, Kok., s. I-4871, 52 kohta; asia T-26/89, de Compte v. parlamentti, tuomio 17.10