ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
22

Tämä tulkinta on toiseksi vahvistettu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Oikeuskäytännössä on näet katsottu, että pääomanliikkeiden rajoitus, kuten ulkomaisten osinkojen kohteleminen verotuksellisesti epäedullisemmin, kuuluu SEUT 64 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan siltä osin kuin kyseinen rajoitus liittyy osuuksiin, jotka on hankittu pysyvien ja suorien taloudellisten yhteyksien luomiseksi tai ylläpitämiseksi osakkeenomistajan ja kyseessä olevan yhtiön välillä ja joiden perusteella osakkeenomistajalla on todellinen mahdollisuus osallistua kyseisen yhtiön johtamiseen tai määräysvallan käyttöön siinä (tuomio 24.11.2016, SECIL, C‑464/14, EU:C:2016:896, 78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Oikeuskäytännössä on samoin katsottu, että rajoitus kuuluu SEUT 64 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan sellaisia pääomanliikkeitä koskevana rajoituksena, joihin liittyy suoria sijoituksia, siltä osin kuin kyseinen rajoitus liittyy kaikenlaisiin luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden tekemiin sijoituksiin, joiden tarkoituksena on pysyvien ja suorien yhteyksien luominen tai ylläpitäminen pääoman sijoittajan ja sen yrityksen välillä, jonka käyttöön pääoma annetaan taloudellisen toiminnan harjoittamista varten (ks. vastaavasti tuomio 20.5.2008, Orange European Smallcap Fund, C‑194/06, EU:C:2008:289, 102 kohta). Näistä tuomioista ja erityisesti niissä olevasta ilmaisusta ”siltä osin kuin” ilmenee, että SEUT 64 artiklan 1 kohdan soveltamisala ei riipu kansallisen rajoituksen nimenomaisesta kohteesta vaan sen vaikutuksesta kyseisessä määräyksessä tarkoitettuihin pääomanliikkeisiin.
4

Kyseisen direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Yhteisen arvonlisäverojärjestelmän periaatteena on soveltaa tavaroihin ja palveluihin yleistä kulutukseen kohdistuvaa veroa, joka on täsmälleen suhteutettu tavaroiden ja palvelujen hintoihin, riippumatta tätä verotusvaihetta edeltävässä tuotannossa ja jakelussa suoritettujen liiketoimien lukumäärästä. Jokaisesta liiketoimesta on suoritettava tavaran tai palvelun hinnan perusteella tähän tavaraan tai palveluun sovellettavan verokannan mukaan laskettu arvonlisävero (ALV), josta on vähennetty hinnan muodostavia eri kustannuksia välittömästi rasittavan arvonlisäveron määrä. – –”
14

Sąd Okręgowy we Wrocławiu (Wroclawin alueen alioikeus, Puola) velvoitti OTK:n 11.8.2009 antamallaan tuomiolla maksamaan Filmowców Polskichille 160275,69 PLN:n (n. 36135,62 euroa) määrän lakisääteisine korkoineen ja olennaisilta osin hylkäsi kanteen muilta osin. Koska kummankin pääasian asianosaisen valitukset kyseisestä tuomiosta hylättiin, ne molemmat tekivät kassaatio-valituksen. Sąd Najwyższy (ylin tuomioistuin, Puola) palautti asian kuitenkin 15.6.2011 antamallaan tuomiolla uudelleen tutkimista varten Sąd Apelacyjny we Wrocławiulle (Wrocławin ylioikeus, Puola), joka antoi 19.12.2011 toisen tuomion. Sąd Najwyższy kumosi kassaatiovalituksen seurauksena myös kyseisen tuomion ja palautti asian jälleen Sąd Apelacyjny we Wrocławiulle uudelleen tutkimista varten. OTK on tehnyt kassaatiovalituksen kyseisen tuomioistuimen asian palauttamisen jälkeen antamasta tuomiosta.
Direktiivissä 89/665 säädetään useista sellaisista tilanteista, joissa – sen jälkeen, kun hankintasopimuksen sopimuspuolen valintaa koskeva päätös on tehty – hankintaviranomaisen on hetkellisesti kiellettyä tehdä sopimus sopimuspuoleksi valitun yksikön kanssa. Kyseinen kielto johtuu muun muassa siitä, että kyseisen direktiivin 1 artiklan 5 kohdan mukaan ensin hankintaviranomaiselle mahdollisesti tehdyillä muutoksenhauilla ja sen 2 artiklan 3 kohdan mukaan muutoksenhakumenettelystä vastaavan ensimmäisen asteen elimelle tehdyillä muutoksenhauilla on automaattinen keskeyttävä vaikutus. Näillä kielloilla täydennetään saman direktiivin 2 a artiklassa hankintaviranomaiselle asetettua velvoitetta noudattaa sopimuspuoleksi valintaa koskevan päätöksen tekemisen ja sopimuspuoleksi valitun kanssa tehtävän sopimuksen tekemisen välillä odotusaikaa. Kyseisessä 2 a artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuilla henkilöillä on käytössä tarpeeksi aikaa hakea tehokkaasti muutosta hankintaviranomaisten hankintaa koskeviin päätöksiin, antamalla tarvittavat säännökset tämän artiklan 2 kohdassa sekä 2 c artiklassa vahvistettujen vähimmäisedellytysten mukaisesti.

2. Direktiivin [2004/18] soveltamisalaan kuuluvaa hankintaa koskevasta päätöksestä johtuvaa sopimusta ei saa tehdä ennen kuin vähintään 10 kalenteripäivää on kulunut sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintaa koskeva päätös on lähetetty asianomaisille tarjoajille ja ehdokkaille, kun käytetään telekopiota tai sähköistä muotoa, tai, kun käytetään muita viestintätapoja, vähintään 15 kalenteripäivää on kulunut sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintaa koskeva päätös on lähetetty asianomaisille tarjoajille ja ehdokkaille tai ennen kuin vähintään 10 kalenteripäivää on kulunut sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintaa koskeva päätös on vastaanotettu.

Tarjoajat on katsottava asianomaisiksi, jos tarjoajia ei ole vielä lopullisesti suljettu pois. Poissulkeminen on lopullista, jos siitä on ilmoitettu asianomaiselle tarjoajalle ja jos riippumaton muutoksenhakuelin on todennut poissulkemisen lailliseksi tai jos poissulkemiseen ei voida enää hakea muutosta.

– –

Kullekin asianomaiselle tarjoajalle ja ehdokkaalle lähetettävässä ilmoituksessa hankintapäätöksestä on oltava liitteenä seuraavat:

— yhteenveto direktiivin [2004/18] 41 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista perusteista – – ja
1)

Työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.7.1998 annettua neuvoston direktiiviä 98/59/EY on tulkittava siten, että se ei lähtökohtaisesti ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan työnantaja ei voi, jollei työntekijöiden joukkovähentämistä koskevasta suunnitelmasta ole sovittu työntekijöiden edustajien kanssa, toteuttaa tällaista joukkovähentämistä muutoin kuin siinä tapauksessa, että toimivaltainen kansallinen viranomainen, jolle tästä suunnitelmasta on ilmoitettava, ei kyseisessä säännöstössä säädetyssä määräajassa ja tutkittuaan asiakirja-aineiston ja arvioituaan työmarkkinatilanteen, yrityksen tilanteen ja kansantalouden edun tee perusteltua päätöstä, jolla evätään lupa suunnitellun joukkovähentämisen toteuttamiseen kokonaan tai osittain. Asia on kuitenkin toisin, jos osoittautuu – kun otetaan huomioon ne kolme arviointiperustetta, johon kyseisessä säännöstössä viitataan, ja se tapa, jolla tämä viranomainen konkreettisesti soveltaa näitä arviointiperusteita toimivaltaisten tuomioistuinten valvonnassa –, että kyseisestä säännöstöstä seuraa, että mainitun direktiivin säännökset menettävät tehokkaan vaikutuksensa, ja tämän seikan tutkiminen tarpeen vaatiessa on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä. SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että se on pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa esteenä tämän kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä mainitun kaltaiselle kansalliselle säännöstölle.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Loterie Nationale – Nationale Loterij NV van publiek recht (jäljempänä Loterie Nationale) ja toisaalta Paul Adriaensen, Werner De Kesel ja The Right Frequency VZW ja joka koskee sellaisen järjestelmän järjestämistä ja mainostamista, jossa Belgiassa järjestettyihin julkisiin lottoarvontoihin on mahdollista osallistua kollektiivisesti ja jonka nimi on ”Lucky 4 All” (jäljempänä Lucky 4 All ‑järjestelmä).
24

Vaikkei eläkemaksuja ole nimenomaisesti mainittu direktiivin 2008/94 8 artiklassa, niillä on läheinen liittymä välittömiin tai tulevaisuuteen kohdistuviin oikeuksiin, joita tällä säännöksellä pyritään suojelemaan. Kyseisten eläkemaksujen tarkoituksena on nimittäin rahoittaa työntekijän välittömät oikeudet hänen jäädessään eläkkeelle. Tältä osin unionin tuomioistuin on jo todennut, että se seikka, ettei työnantaja ole maksanut maksujaan, voi saada aikaan ammatillisen lisäeläkejärjestelmän alirahoittamisen, mikä on kyseisen direktiivin 8 artiklan soveltamisalaan kuuluva tilanne (ks. vastaavasti tuomio 25.4.2013, Hogan ym.,C‑398/11, EU:C:2013:272, 37–40 kohta). Näin ollen on niin, että tämän saman direktiivin sekä 3 että 8 artikla ovat merkityksellisiä, jos eläkemaksuja ei makseta.
108

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska PTMM on hävinnyt asian ja neuvosto on vaatinut sen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut, PTMM on velvoitettava vastaamaan tälle toimielimelle aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.
Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa, luettuna yhdessä tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan yleissopimuksen, joka allekirjoitettiin Århusissa 25.6.1998 ja hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY, 9 artiklan 2 ja 4 kappaleen kanssa, jossa vahvistetaan mainitun yleissopimuksen 2 artiklan 5 kappaleessa asetetut edellytykset täyttävän ympäristönsuojelujärjestön oikeus unionin oikeuteen, tässä tapauksessa luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2006 annetulla neuvoston direktiivillä 2006/105/EY, 6 artiklan 3 kohtaan, luettuna yhdessä mainitun yleissopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen b kohdan kanssa, perustuviin oikeuksiin kohdistuvaan tehokkaaseen oikeussuojaan, johon kuuluu laaja oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa, on tulkittava siten, että se on pääasian kaltaisessa tilanteessa esteenä sellaiselle kansallisten prosessioikeudellisten säännösten tulkinnalle, jonka mukaan päätöksestä, jolla tällaiselta järjestöltä evätään asianosaisen asema hallinnollisessa menettelyssä, joka koskee luvan myöntämistä direktiivin 92/43, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/105, nojalla suojellulla alueella toteutettavalle hankkeelle, tehtyä valitusta ei tarvitse välttämättä tutkia kyseisen menettelyn ollessa vireillä vaan se voidaan lopullisesti päättää ennen kuin asianosaisasemaa koskeva lopullinen tuomioistuinratkaisu on annettu ja valitus hylätään automaattisesti heti, kun hankkeelle myönnetään lupa, jolloin kyseinen järjestö joutuu nostamaan kanteen saadakseen kyseisen aseman ja saattaakseen tuomioistuimen tutkittavaksi sen, ovatko toimivaltaiset kansalliset viranomaiset noudattaneet mainitun direktiivin 6 artiklan 3 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan.
8

Saman direktiivin 7 ja 8 artiklassa säädetään lisäksi mekanismista, jolla Euroopan komissio voi silloin, kun kyseessä on sisävesiliikenteen vakava markkinahäiriö, toteuttaa aiheelliset toimenpiteet ja erityisesti toimenpiteet, joiden tarkoituksena on estää kyseisillä markkinoilla tarjolla olevan kuljetuskapasiteetin lisääminen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sisävesiliikenteen rakenteellisista parannuksista 27.4.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1101/89 (EYVL 1989, L 116, s. 25) soveltamista; viimeksi mainittu asetus oli tuolloin voimassa, ja sen tarkoituksena oli torjua markkinoiden tietyissä osissa todettua rakenteellista ylikapasiteettia romuttamalla aluksia.
15

Asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklassa, jonka otsikko on ”Siirtymäsäännökset”, säädetään seuraavaa: ”1. Tämä asetus ei estä jatkamasta tai muuttamasta, kokonaan tai osittain peruuttaminen mukaan luettuna, rakennerahastojen osarahoittamaa tukitointa tai koheesiorahaston osarahoittamaa hanketta, jonka komissio on hyväksynyt asetusten (ETY) N:o 2052/88 – –, (ETY) N:o 4253/88 – –, – – N:o 1164/94 – – ja (EY) N:o 1260/1999 perusteella tai muun kyseiseen tukitoimeen 31 päivänä joulukuuta 2006 sovellettavan lainsäädännön perusteella, jota sen jälkeen sovelletaan kyseiseen tukitoimeen tai hankkeeseen sen sulkemiseen asti. 2. Tehdessään toimenpideohjelmia koskevia päätöksiä komissio ottaa huomioon kaikki neuvoston tai komission jo ennen tämän asetuksen voimaantuloa hyväksymät rakennerahastojen osarahoittamat tukitoimet tai koheesiorahaston osarahoittamat hankkeet, joilla on taloudellisia vaikutuksia kyseisten toimenpideohjelmien kattamana aikana. 3. Poiketen siitä, mitä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 31 artiklan 2 kohdassa, 32 artiklan 4 kohdassa ja 37 artiklan 1 kohdassa säädetään, komissio vapauttaa ilman eri toimenpiteitä viimeistään kuuden kuukauden kuluttua jäljempänä asetetusta määräajasta 1 päivän tammikuuta 2000 ja 31 päivän joulukuuta 2006 välisenä aikana hyväksymänsä, [Euroopan aluekehitysrahaston] tai [Euroopan sosiaalirahaston] osarahoittamiin tukitoimiin osoitettujen varojen osat, joiden osalta tosiasiallisesti maksettuja menoja koskevaa todennettua ilmoitusta, lopullista täytäntöönpanokertomusta ja mainitun asetuksen 38 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettua lausumaa ei ole lähetetty komissiolle viimeistään 15 kuukauden kuluessa rahaston rahoitusosuuden myöntämistä koskevassa päätöksessä vahvistetusta menojen viimeisestä tukikelpoisuuspäivästä; aiheettomasti maksetut määrät on maksettava takaisin. Määriä, jotka liittyvät toimiin tai ohjelmiin, joita on lykätty sellaisten oikeudellisten menettelyjen tai hallinnollisten muutoksenhakujen vuoksi, joilla on lykkäävä vaikutus, ei oteta huomioon ilman eri toimenpiteitä vapautettavaa talousarviositoumuksen määrää laskettaessa.”
55

Käsiteltävässä asiassa pääasiassa kyseessä olevassa sopivan hyvityksen järjestelmässä ei säädetä riittävistä maksusuorituksesta vapautumisen takeista valmistajille ja maahantuojille, jotka osoittavat, että laitteet ja välineet on hankittu selvästi muuhun tarkoitukseen kuin yksityiseen käyttöön tarkoitettujen kopioiden tekemistä varten; siinä olisi joka tapauksessa säädettävä, kuten tämän tuomion 37 kohdassa on todettu, sellaisesta oikeudesta saada maksu palautetuksi, joka on todellinen ja joka ei tee maksetun maksun takaisin saamista suhteettoman vaikeaksi. Pääasiassa kyseessä olevassa sopivan hyvityksen järjestelmässä säädettyä maksun takaisin saamista koskevaa oikeutta ei kuitenkaan voida pitää todellisena, koska on kiistatonta, etteivät luonnolliset henkilöt voi vedota siihen edes silloin, kun he hankkivat laitteet ja välineet selvästi muuhun tarkoitukseen kuin yksityiseen käyttöön tarkoitettujen kopioiden tekemistä varten.
6

Puitedirektiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Kansalliset sääntelyviranomaiset”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kustakin tässä direktiivissä ja erityisdirektiiveissä kansallisille sääntelyviranomaisille osoitetusta tehtävästä huolehtii toimivaltainen elin. 2. Jäsenvaltioiden on taattava kansallisten sääntelyviranomaisten riippumattomuus varmistamalla, että nämä viranomaiset ovat oikeudellisesti erillisiä ja toiminnallisesti riippumattomia kaikista sähköisiä viestintäverkkoja, ‑laitteita tai ‑palveluja tarjoavista organisaatioista. Niiden jäsenvaltioiden, joilla on omistusosuuksia tai päätäntävaltaa sähköisiä viestintäverkkoja ja/tai ‑palveluja tarjoavissa yrityksissä, on varmistettava, että sääntelytoiminta ja omistajuuteen tai päätäntävaltaan liittyvä toiminta erotetaan rakenteellisesti tehokkaasti toisistaan. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset käyttävät toimivaltuuksiaan puolueettomasti, avoimesti ja viivytyksittä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla on riittävät taloudelliset resurssit ja henkilöstöresurssit niille annetun tehtävän hoitamiseen. 3 a. Markkinoiden ennakkosääntelystä tai tämän direktiivin 20 tai 21 artiklassa tarkoitetusta yritysten välisten riitojen ratkaisemisesta vastaavien kansallisten sääntelyviranomaisten on oltava toiminnassaan riippumattomia, eivätkä ne saa pyytää tai ottaa vastaan miltään muulta elimeltä ohjeita sellaisten tehtävien hoitamisessa, jotka niille on annettu yhteisön lainsäädännön täytäntöön panemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön nojalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 ja 5 kohdan säännösten soveltamista. Tämä ei estä kansallisen valtiosääntöoikeuden mukaista valvontaa. – – – – Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuilla kansallisilla sääntelyviranomaisilla on erilliset vuosibudjetit. Niiden budjetit on julkistettava. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla on riittävät taloudelliset resurssit ja henkilöstöresurssit, jotta ne voivat aktiivisesti osallistua Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen (BEREC) [joka on perustettu Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen (BEREC) ja viraston perustamisesta 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1211/2009 (EUVL 2009, L 337, s. 1)] – – toimintaan ja edistää sitä. – –”
112

Tässä yhteydessä tämän tuomion 105 kohdassa on todettu, että asiakirjasta, jonka otsikko on ”Guidance Document no 8 on the harmonized free allocation methodology for the EU-ETS post 2012, Waste gases and process emissions sub-installation”, käy ilmi, että niiden jätekaasujen tapauksessa, jotka ovat syntyneet tuotteen vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan sisällä, kyseisen vertailuarvon piiriin kuuluu muun muassa päästöoikeuksien jakaminen päästöille, jotka liittyvät jätekaasujen tuotantoon, ja että jaettaessa päästöoikeuksia näille päästöille otetaan huomioon päästöt, jotka ylittävät maakaasun polttamisen yhteydessä syntyneet päästöt.
28

Edellä esitetyillä perusteilla ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että Bryssel I ‑asetuksen 5 artiklan 3 alakohtaa on tulkittava siten, että vahingonkorvauskanne, joka perustuu pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen vakiintuneen liikesuhteen äkilliseen katkaisemiseen, ei ole tässä asetuksessa tarkoitettu sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskeva asia, jos osapuolten välillä oli hiljainen sopimussuhde, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava. Näytön, jonka tarkoituksena on osoittaa tällaisen hiljaisen sopimussuhteen olemassaolo, on nojauduttava joukkoon yhtäpitäviä tekijöitä, joihin kuuluvat muun muassa vakiintuneet liikesuhteet, osapuolten välinen vilpitön mieli, liiketoimien säännönmukaisuus ja niiden ajallinen kehitys sekä määrän että arvon osalta, mahdolliset sopimukset laskutettavista hinnoista ja/tai myönnetyistä alennuksista sekä kirjeenvaihto.
56

Tällaista väitettä ei voida hyväksyä. Yhtäältä tavaramerkin rekisteröinnistä EU‑tavaramerkiksi on nimittäin todettava, että rekisteröinnillä tällaisesta merkistä tulee EU‑tavaramerkki, kuten asetuksen N:o 207/2009 6 artiklasta ilmenee. Tällaiseen rekisteröintiin kohdistuvalla väitteellä pyritään täten estämään se, että mainitun rekisteröinnin hakija voisi saada kyseessä olevan tavaramerkin. Tässä yhteydessä kyseisen asetuksen 42 artiklan 5 kohdan mukaan on niin, että rekisteröintiä vastaan tehdyn väitteen tutkimisen jälkeen joko hakemus tavaramerkin rekisteröimiseksi hylätään kaikkien tai joidenkin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten mainittua tavaramerkkiä haetaan, tai väite hylätään.
18

Lain nro 374/2007 Sb. II §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Kuljettajien, joilla on tämän lain voimaantulopäivänä voimassa oleva kuljettajan [CAP-todistus], on kuuden kuukauden kuluessa tämän lain voimaantulosta ja viimeistään kuljettajan [CAP-todistuksen] voimassaolon päättymispäivänä tehtävä laajennetun toimivallan omaavalle kunnalle kirjallinen hakemus kuljettajan ammattipätevyyskortin myöntämiseksi. Laajennetun toimivallan omaava kunta myöntää hakemuksen perusteella kuljettajan ammattipätevyyskortin [ZZOZ:n] nojalla, sellaisena kuin se on muutettuna tällä lailla tämän lain voimaan tullessa. 2. Aikaisemmin myönnettyjen kuljettajan [CAP-todistusten] voimassaolo päättyy 12 kuukauden kuluttua tämän lain voimaantulosta ja viimeistään niiden voimassaolon alkuperäisenä päättymispäivänä. 3. Laajennetun toimivallan omaava kunta myöntää kuljettajille, jotka ovat ennen tämän lain voimaantuloa suorittaneet voimassa olevan säännöstön mukaisesti tutkinnon hyväksytysti ja joille laajennetun toimivallan omaava kunta ei ole tämän lain voimaantuloon mennessä myöntänyt [CAP-todistusta], kuljettajan ammattipätevyyskortin [ZZOZ:n] nojalla, sellaisena kuin se on muutettuna tällä lailla tämän lain voimaan tullessa. 4. Laajennetun toimivallan omaava kunta myöntää kuljettajille, jotka saavat C1-alaluokan ajo-oikeuden viimeistään 10.9.2009, kirjallisen hakemuksen perusteella kuljettajan ammattipätevyyskortin [ZZOZ:n] nojalla, sellaisena kuin se on muutettuna tällä lailla tämän lain voimaan tullessa. 5. Laajennetun toimivallan omaava kunta myöntää kuljettajille, jotka saavat tämän lain voimaantulon ja 10.9.2008 välisenä aikana ajo-oikeuden luokkaan tai alaluokkaan D1, D1 + E, D tai D + E taikka tämän lain voimaantulon ja 10.9.2009 välisenä aikana ajo-oikeuden luokkaan tai alaluokkaan C1 + E, C tai C + E, kirjallisen hakemuksen perusteella kuljettajan ammattipätevyyskortin [ZZOZ:n] nojalla, sellaisena kuin se on muutettuna tällä lailla tämän lain voimaan tullessa. Tätä säännöstä sovelletaan myös kuljettajiin, jotka ovat saaneet ajo-oikeuden ensimmäisessä virkkeessä mainittuihin luokkiin tai alaluokkiin enintään kuusi kuukautta ennen tämän lain voimaantuloa ja joilla ei ole tämän lain voimaantulopäivänä voimassa olevaa kuljettajan [CAP-todistusta]. – – 7. Kuljettajien, joille myönnetään kuljettajan ammattipätevyyskortti 1, 3, 4 tai 5 momentin nojalla, on osallistuttava jatkokoulutukseen [ZZOZ:n] nojalla, sellaisena kuin se on muutettuna tällä lailla tämän lain voimaan tullessa. Heihin ei sovelleta tässä laissa säädettyä velvollisuutta osallistua perustason ammattipätevyyskoulutukseen.”
15

Asetuksen 27 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Hakijalla – – on oltava oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin niin, että hänellä on mahdollisuus hakea muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä tuomioistuimessa sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta. 2. Jäsenvaltioiden on säädettävä kohtuullisesta määräajasta, jonka aikana asianomainen henkilö voi käyttää oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin 1 kohdan mukaisesti. 3. Siirtopäätöksiin kohdistuvien muutoksenhaun ja uudelleen käsittelyä koskevien hakemusten osalta jäsenvaltioiden on kansallisessa laissaan säädettävä, että a) muutoksenhaku tai uudelleen käsittely antaa asianomaiselle henkilölle oikeuden jäädä asianomaiseen jäsenvaltioon, kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä; tai b) siirto lykkääntyy automaattisesti tietyn kohtuullisen ajan, jonka kuluessa tuomioistuimen on päätettävä tarkasteltuaan asiaa perusteellisesti, onko muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä lykkäävä vaikutus; tai c) asianomaisella henkilöllä on mahdollisuus pyytää kohtuullisen ajan kuluessa tuomioistuinta lykkäämään siirtopäätöksen täytäntöönpanoa, kunnes hänen muutoksenhakunsa tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä on tehokkaat oikeussuojakeinot, lykkäämällä siirtoa, kunnes päätös ensimmäisestä lykkäyspyynnöstä on tehty. Päätös siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä on tehtävä kohtuullisen ajan kuluessa siten, että lykkäyspyyntöä voidaan tarkastella perusteellisesti. Päätös siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämättä jättämisestä on perusteltava. 4. Jäsenvaltiot voivat säätää, että toimivaltaiset viranomaiset voivat viran puolesta lykätä siirtopäätöksen täytäntöönpanoa kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä. 5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että asianomaisella henkilöllä on mahdollisuus oikeusapuun ja tarvittaessa kielelliseen apuun. 6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että oikeusapu myönnetään pyynnöstä maksutta, jos asianomaisella henkilöllä ei ole varaa maksaa siitä aiheutuvia kustannuksia. – –”