Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Stix-Hackl 22päivänä marraskuuta2001. - Alain Libéros vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Valitus - Esittelevän tuomarin mahdollisuus ratkaista asia yhden tuomarin kokoonpanossa - Väliaikainen toimihenkilö - Palkkaluokan määrittäminen - Työkokemus. - Asia C-171/00 P.



Oikeustapauskokoelma 2002 sivu I-00451



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1. Tarkasteltavana olevassa asiassa, jossa on kyse työkokemuksen laskemisesta määritettäessä väliaikaisen toimihenkilön palkkaluokkaa työhönoton yhteydessä ja jossa on tehty valitus Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (yhden tuomarin kokoonpano) asiassa Libéros vastaan komissio 9.3.2000 antamasta tuomiosta, herää tärkeä kysymys ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen tulkinnasta siltä osin, millä edellytyksillä asia voidaan ratkaista yhden tuomarin kokoonpanossa.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestys

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna kyseisen tuomioistuimen 17.5.1999 tekemällä päätöksellä, jonka nojalla yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi antaa ratkaisuja yhden tuomarin kokoonpanossa, määrätään seuraavaa:

"1. Esittelevä tuomari voi ratkaista yhden tuomarin kokoonpanossa seuraavanlaiset kolmen tuomarin jaoston ratkaistavaksi annetut asiat, jos ne esille tulleiden oikeudellisten kysymysten tai tosiseikkoja koskevien kysymysten yksinkertaisuuden, asian vähämerkityksisyyden ja muiden erityisten olosuhteiden puuttumisen huomioon ottaen voidaan ratkaista yhden tuomarin kokoonpanossa ja jos ne on siirretty 51 artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti:

a) EY:n perustamissopimuksen 236 artiklan ja Euratomin perustamissopimuksen 152 artiklan nojalla vireille pannut asiat;

- - .

2. Yhden tuomarin kokoonpanossa ratkaistavaksi ei voida siirtää

a) asioita, joihin liittyy yleistä merkitystä omaavan toimenpiteen lainmukaisuutta koskevia kysymyksiä;

- - "

B 15.3.1996 ja 5.11.1996 tehtyihin päätöksiin liittyvät säännökset

3. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuvailee sovellettavia oikeussääntöjä seuraavasti:

"1 Euroopan yhteisöjen virkamieheen sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 31 artiklassa mainitaan, että

1. Edellä mainittua menettelyä noudattaen valitut hakijat nimitetään:

- ura-alueen A tai kielten alan virkaryhmän virkamiehiksi heihin sovellettavan ura-alueen tai virkaryhmän peruspalkkaluokkaan,

- - .

2. Nimittävä viranomainen voi kuitenkin poiketa edellä olevasta säännöksestä seuraavissa tapauksissa:

- -

b) muissa palkkaluokissa [kuin palkkaluokat A 1, A 2, A 3 ja LA 3] seuraavien määrien osalta:

- kolmasosa avoimiksi tulleista viroista,

- puolet uusista viroista.

Lukuun ottamatta palkkaluokkaa LA 3 tätä säännöstä sovelletaan kuuden kussakin palkkaluokassa avoinna olevan viran ryhmiin.

2 Komissio täsmensi 1.9.1983 tekemällään päätöksellä palkkaluokkaan nimittämiseen ja palkkatasolle luokitteluun sovellettavia perusteita palvelukseen otettaessa (jäljempänä 1.9.1983 tehty päätös). Kyseisen päätöksen 1 ja 5 artiklassa mainittuja poikkeuksia lukuunottamatta päätöstä sovelletaan sen 5 artiklan mukaan vastaavasti väliaikaisten toimihenkilöiden palvelussuhteen solmimiseen.

3 Lisäksi 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan toisessa kohdassa todetaan:

Luokittelu palkkaryhmän peruspalkkaluokan ensimmäiselle tasolle edellyttää, että työkokemusta on vähintään:

- 12 vuotta palkkaluokkien A/5 ja LA/5 osalta,

- 3 vuotta palkkaluokkien A/7 ja LA/7 osalta,

- -

4 Kyseisen päätöksen 2 artiklan kolmannessa kohdassa säädetään:

Työkokemusta arvioitaessa huomioon otetaan ennen työtarjouksen tekemistä kertynyt kokemus - - .

5 Lopuksi sen 2 artiklan kuudennen kohdan sanamuoto on seuraava:

Jollei tämän päätöksen liitteessä I olevassa 2 artiklassa toisin säädetä, työkokemus lasketaan alkavaksi vasta sellaisesta ensimmäisestä tutkinnosta, jota täytettävänä olevan viran ura-alueella edellytetään henkilöstösääntöjen 5 artiklan mukaisesti; kokemuksen on vastattava kyseisen ura-alueen tehtävien tasoa."

II Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa

4. Tosiseikat, sellaisena kuin ne on kuvattu valituksenalaisessa tuomiossa, voidaan kiteyttää seuraavasti: 25.10.1993 Libéros, joka on valittajana tässä asiassa (jäljempänä valittaja), haki tointa komissiosta väliaikaisten toimihenkilöiden valinnan yhteydessä. Hakuilmoituksessa mainittiin, että haettavan viran palkkaluokkana oli A 7/A 4. Komissio tarjosi valittajalle väliaikaisen toimihenkilön paikkaa, joka oli alustavasti määritelty luokkaan A 7, taso 1.

5. Valittaja hyväksyi komission tarjouksen 14.11.1994 huomauttaen, ettei hän voisi ryhtyä palvelukseen ennen 1 päivää heinäkuuta 1995. Työsopimus allekirjoitettiin 23.6.1995.

6. Valittaja teki 30.8.1995 pyynnön palkkaluokan nostamisesta A 5:een sopimuksen tekemispäivään mennessä saamansa työkokemuksen perusteella. Komissio määritti 15.3.1996 tekemällään päätöksellä asianosaisen lopulliseksi palkkaluokaksi A 7, taso 3 (jäljempänä 15.3.1996 tehty päätös).

7. Libéroksen tästä päätöksestä tekemä valitus hylättiin nimenomaisesti 5.11.1996 tehdyllä päätöksellä (jäljempänä 5.11.1996 tehty päätös). Komissio perusteli tätä sillä, että valittajan työkokemus oli otettu huomioon ajanjaksolta, joka alkoi tarvittavan tutkinnon suorittamisesta ja päättyi työtarjouksen tekemiseen. Siinä mainittiin lisäksi, ettei valittajalle ollut syytä myöntää poikkeusta siksi, että päätöksessä sovellettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Alexopoulou vastaan komissio 5.10.1995 annetusta tuomiosta ilmenevää periaatetta.

8. Hakiessaan muutosta 15.3.1996 ja 5.11.1996 tehtyihin päätöksiin valittaja vetosi ensisijaisesti kanneperusteeseen, joka koski 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan toisen kohdan rikkomista, ja toissijaisesti kanneperusteeseen, jonka mukaan mainittu päätös on lainvastainen siitä syystä, että kyseisen päätöksen mukaan sen 2 artiklan ensimmäistä kohtaa sovelletaan väliaikaisiin toimihenkilöihin, jotka on palkattu Euroopan yhteisöjen muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen (jäljempänä palvelussuhteen ehdot) 2 artiklan a alakohdan nojalla.

9. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ensimmäinen jaosto siirsi asian kyseisen tuomioistuimen presidentille, joka työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohtaan ja 51 artiklan 2 kohtaan sisältyvien määräysten mukaisesti ratkaisi asian yhden tuomarin kokoonpanossa.

III Valituksenalainen tuomio, valitus ja valitusperusteet

10. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti aluksi valituksen tutkittavaksi ottamisesta. Se totesi, että valitus oli tehty määräajan umpeutumisen jälkeen, mutta katsoi, että Libéros oli tehnyt anteeksiannettavan virheen pitäessään lähtökohtana, että valitusaika alkaisi kulua hetkestä, jona hänen valituskirjelmänsä kirjattiin vastaanotetuksi, luottaen sekä komission julkaisemaan Informations administratives -lehteen, jossa selvitettiin henkilöstösääntöjen 90 artiklan nojalla tehtyjen pyyntöjen ja valitusten käsittelemiseen liittyviä menettelyjä ja määräaikojen laskutapoja sekavalla tavalla, että erään henkilöstön ja hallinnon pääosastossa toimivan virkamiehen antamiin vääriin tietoihin. Näin ollen valitus voitiin ottaa tutkittavaksi.

11. Harkitessaan valittajan kanneperusteita se totesi, että "oliko asiassa vallitsevat olosuhteet huomioon ottaen katsottava, että 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artikla, jossa, jos sitä sovelletaan niin kuin komissio on tässä yksittäistapauksessa tehnyt, otetaan huomioon vain työtarjouksen tekemishetkeä edeltänyt työkokemus, haittaa henkilöstösääntöjen 31 artiklan tarkoituksen toteutumista".

12. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisi asian seuraavalla tavalla:

"49 Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-92/96, Monaco v. parlamentti, 9.7.1997 antamasta tuomiosta (Kok. H. 1997, I-A-195 ja s. II-573, 46 kohta) selviää, että henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdalla nimittävälle viranomaiselle annetun harkintavallan käyttöä voidaan säännellä oikeuskäytännön mukaisilla sisäisillä päätöksillä, kuten parlamentin uusilla sisäisillä ohjeilla. Missään ei periaatteessa kielletä nimittävää viranomaista antamasta yleisellä sisäisellä päätöksellä sääntöjä sille henkilöstösääntöjen mukaan kuuluvan harkintavallan käytöstä - - . Tällaisia sisäisiä ohjeita on pidettävä ohjeellisina, käytäntöjä koskevina sääntöinä, joista hallintoviranomaiset päättävät itseään varten ja joista ne eivät voi poiketa ilmoittamatta syitä siihen, sillä muuten ne rikkovat yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

50 On kuitenkin todettava, että 15.3.1996 tehdyssä päätöksessä sovelletaan yleistä sisäistä päätöstä eli 1.9.1983 tehtyä päätöstä, jonka 2 artiklan kolmannessa alakohdassa ilmoitetaan nimenomaisesti ajankohta, jota käytetään laskettaessa luokittelussa huomioon otettavaa työkokemusta ja joka on siis työtarjouksen tekohetki.

51 Tällainen käytännesääntö on sopusoinnussa henkilöstösääntöjen tarkoituksen kanssa sekä hallinnollisista että asian perustasta johtuvista syistä.

52 Ensinnäkään ei ole mahdollista, että työtarjouksen tekohetkellä voitaisiin ottaa huomioon sellainen työkokemus, joka mahdollisesti saadaan työtarjouksen tekemisen ja virkaan astumisen välisenä aikana.

53 Toiseksi työtarjouksen laatimisen ja sen virkaan ehdolla olevalle henkilölle lähettämisen välillä kuluu tavallisesti vain hyvin lyhyt aika, kuten on asianlaita myös tarjouksen lähettämisen ja sen hyväksymisen tai hylkäämisen välillä.

54 Kolmanneksi työsopimuksen allekirjoittaminen ja toimihenkilön tosiasiallinen virkaan astuminen eivät yleisesti ottaen ole myöskään ajallisesti kovin etäällä toisistaan.

55 Ja lopuksi, jos toimielin velvoitettaisiin tarkistamaan työtarjouksen ehtoja sen jälkeen, kun virkaan otettu toimihenkilö on sen hyväksynyt, jotta tämän työtarjouksen tekohetkellä ja tosiasiallisen virkaan astumisen välillä hankkima työkokemus voitaisiin ottaa huomioon, voisi toimihenkilö siirtää tehtäviensä hoidon aloittamista saadakseen näin korkeamman luokituksen ilman tosiasioihin perustuvaa syytä ja ilman, että toimielimellä on mahdollisuutta tosiasialliseen valvontaan.

56 Mitä tulee kantajan edellä mainitussa asiassa Tagaras vastaan yhteisöjen tuomioistuin antamaa tuomiota koskeviin väitteisiin, on todettava, että tarkasteltavana olevassa asiassa vallitsevat olosuhteet poikkeavat niistä, jotka ovat viitatun tuomion taustalla. Kyseisessä tapauksessa ei muun muassa ollut yleistä päätöstä, joka olisi koskenut palkkaluokkaan nimittämistä ja tason luokittelua työhönoton yhteydessä. Lisäksi vastaaja oli määritellyt asianosaisen työkokemuksen työhakemuksen jättöpäivän perusteella, joka ei vastaa komission käyttämää päivämäärää ja sijoittuu ajallisesti huomattavasti tätä ennen. Kyseisellä tuomiolla ei siis ole merkitystä tässä asiassa.

57 Edellä esitetystä seuraa, että komissiolla oli oikeus määritellä 15.3.1996 tekemässään päätöksessä työtarjouksen tekemishetki viimeiseksi ajankohdaksi, joka otetaan huomioon työkokemusta laskettaessa, 1.9.1983 tekemäänsä päätöstä soveltaen."

13. Valituksenalaisella tuomiolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen.

14. Valitus jätettiin 10.5.2000. Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

- kumoaa valituksenalaisen tuomion

- hyväksyy hänen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämänsä vaatimukset ja

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

15. Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

- hylkää valituksen ja

- velvoittaa valittajan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

16. Valitus sisältää kolme valitusperustetta.

17. Ensimmäisen valitusperusteen mukaan tuomiossa rikottiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan a alakohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna 17.5.1999 tehdyllä päätöksellä, jonka nojalla yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi antaa ratkaisuja yhden tuomarin kokoonpanossa. Valittaja katsoo, että asia ratkaistiin väärin perustein esittelevän tuomarin toimiessa yhden tuomarin kokoonpanossa, vaikka valituksessa asetettiin kyseenalaiseksi yleistä merkitystä omaavan toimenpiteen lainmukaisuus. Hän jakaa ensimmäisen valitusperusteensa kahteen osaan. Ensinnäkin hän väittää, että kanteen tutkittavaksi ottamista käsiteltäessä oli herännyt kysymys Informations administratives -lehden lainmukaisuudesta. Toiseksi hän väittää, että kanteessa esitettiin aineellinen kysymys siitä, oliko palkkaluokkaan nimittämiseen ja palkkatasolle luokitteluun sovellettavista perusteista palvelukseen otettaessa 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan kolmas alakohta lainmukainen.

18. Toisen valitusperusteen mukaan 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan toista kohtaa sekä henkilöstösääntöjen 31 ja 32 artiklaa, joita sovelletaan väliaikaisiin toimihenkilöihin mainitun päätöksen 5 artiklan nojalla, on rikottu. Kolmantena valitusperusteena on se, että tuomiossa on rikottu velvollisuutta perustella päätös.

IV Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen tulkinnasta

19. Ensimmäisen valitusperusteen ydinkysymys on, onko sisäisiä säädöksiä, jotka koskevat yhteisön toimielinten harkintavallan käyttöä, pidettävä yleistä merkitystä omaavina toimenpiteinä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa mielessä.

20. Ennen näiden kahden valitusperusteen osan tarkastelua on syytä esitellä kyseisen määräyksen normatiivinen tausta.

A Yleisiä huomautuksia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan merkityksestä ja soveltamisalasta

1. Sanamuodon mukainen ja systemaattinen tulkinta

21. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen tapaukseen sovellettavan 14 artiklan sanamuoto perustuu kyseisen tuomioistuimen 17.5.1999 tekemään päätökseen.

22. Mahdollisuutta turvautua kevennettyyn kokoonpanoon on pidetty poikkeuksena. Näin jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 1 alakohdan sanamuodonkin mukaan asian siirtäminen esittelevän tuomarin ratkaistavaksi yhden tuomarin kokoonpanossa on mahdollista ainoastaan sellaisissa asioissa, jotka on annettu kolmesta tuomarista koostuvan jaoston ratkaistavaksi.

23. Mainitussa määräyksessä on toinenkin rajoitus: vain asiat, jotka jaosto voi siirtää "esille tulleiden oikeudellisten kysymysten tai tosiseikkoja koskevien kysymysten yksinkertaisuuden, asian vähämerkityksisyyden ja muiden erityisten olosuhteiden puuttumisen huomioon ottaen" ratkaistavaksi yhden tuomarin kokoonpanossa.

24. Näin ollen 14 artiklan 2 kohdan 2 alakohtaa voidaan pitää tämän toisen rajoituksen ilmentymänä. Yhden tuomarin ratkaistavaksi ei voida siirtää asioita, joihin liittyy yleistä merkitystä omaavan toimenpiteen lainmukaisuutta koskevia kysymyksiä (a alakohta), eikä muitakaan asioita, jotka koskevat tiettyjä aloja (b alakohta): kilpailua ja yrityskeskittymiä, valtiontukia, kauppaa suojaavia toimenpiteitä sekä riitoja, jotka liittyvät immateriaalioikeuksiin ja yhteisiin markkinajärjestelyihin.

25. Edellä esitetystä seuraa, että asioita, joihin liittyy yleistä merkitystä omaavien toimenpiteiden lainmukaisuutta koskevia kysymyksiä, ei voida siirtää yhden tuomarin ratkaistavaksi, koska niitä pidetään jo sinänsä erityisen hankalina tai merkityksellisinä.

2. Tausta

26. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen muutos, joka toteutettiin saman tuomioistuimen 17.5.1999 tekemällä päätöksellä, on toteutettu yhteisöjen tuomioistuimen neuvostolle 7.2.1997 tekemällä ehdotuksella EY:n perustamissopimuksen 168 a artiklan (josta on tullut EY 225 artiklan 2 kohta), EHTY:n perustamissopimuksen 32 d artiklan ja Euratomin perustamissopimuksen 140 a artiklan mukaisesti.

27. Ehdotus perustui useampiin seikkoihin: ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsittelemien asioiden huomattavaan lisääntymiseen, jäsenvaltioissa vallitsevaan yleiseen suuntaukseen turvautua yhden tuomarin kokoonpanoon jutturuuhkasta selviytymiseksi ja mahdollisuuteen poiketa useamman tuomarin läsnäolovaatimuksesta tilanteessa, jossa "on kyse merkitykseltään vähäisestä tapauksesta ja vakiintuneesta oikeuskäytännöstä". Sitä vastoin ehdotuksessa edellytettiin useamman eri kansallisia oikeusjärjestyksiä edustavan tuomarin läsnäoloa silloin, "kun yhteisön tuomioistuimen on ratkaistava uusia ja tärkeitä kysymyksiä, kehitettävä yhteisön oikeutta ja annettava suuntaa yleisesti sovellettavien oikeussääntöjen tulkinnalle".

28. Nämä seikat mainitaan myös päätöksen 1999/291/EY, EHTY, Euratom johdanto-osan neljässä ensimmäisessä perustelukappaleessa.

29. Se, että yhteisöjen tuomioistuimen ehdotus hyväksyttiin, ei kuitenkaan saisi syrjäyttää niitä epäilyjä, joita ehdotus herätti periaatteellisella tasolla sekä toisaalta sen tehokkuudesta. Euroopan parlamentin oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta suosittelikin, että yhteisöjen tuomioistuin esittää kolmen vuoden kuluttua tämän päätöksen voimaantulosta parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan sen soveltamista. Se huomautti niin ikään siitä, että viittaukset "asian tärkeyteen" ja "erityisiin seikkoihin" olivat epämääräisiä.

3. Yleistä merkitystä omaavan toimenpiteen käsite

30. Kuten edellä on jo huomautettu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan a alakohtaa on tulkittava sen yleisen periaatteen mukaisesti, että erityisen tärkeitä tai vaikeita tapauksia ei voida siirtää yhden tuomarin ratkaistavaksi. Tämä näkökohta ei kuitenkaan auta periaatteen rajojen täsmentämisessä sikäli, että kyse voi olla yleistä merkitystä omaavista toimenpiteistä teknisessä mielessä tai toimenpiteistä, joiden pätevyydellä tai tulkinnalla on merkitystä lukumäärältään määrittelemättömässä tapausjoukossa.

Vaikka tarkasteltavana olevassa asiassa sisäiset ohjesäännöt soveltuvatkin lukumäärältään määrittelemättömään tapausjoukkoon, ei ole varmaa, että ne ovat yleistä merkitystä omaavia toimenpiteitä teknisessä mielessä.

31. Tältä osin on huomautettava, että yleistä merkitystä omaavan toimenpiteen käsitteen vastinparina on mitä ilmeisimmin yksittäinen päätös. Minusta näyttää kuitenkin ensi näkemältä vaikealta tehdä tästä vastakkaispäätelmää ja todeta, että koska toimielimen sisäinen säädös ei ole yksittäispäätös, sillä on yleistä merkitystä työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa mielessä; tämä sekä aineellisten syiden että tarkoituksenmukaisuusnäkökohtien vuoksi. On siis tarkasteltava ensin yleistä merkitystä omaavan toimenpiteen käsitettä laajemmasti ja sitten palautettava mieliin tavoitteet, joihin mainitun työjärjestyksen muutoksilla pyrittiin.

EY 241 artiklan lainvastaisuusväitteeseen liittyvä oikeuskäytäntö

32. Aluksi on muistutettava siitä, että yleisesti sovellettavan säädöksen käsitteellä on täsmällinen merkitys 241 artiklaa sovellettaessa. Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Simmenthal vastaan komissio 6.3.1979 antamassaan tuomiossa, että perustamissopimuksen 184 artikla (josta on tullut EY 241 artikla) "on ilmaus yleisestä periaatteesta, jonka mukaan jokaiselle, jotta hän voi saada häntä suoraan ja erikseen koskevan päätöksen kumotuksi, on taattava oikeus riitauttaa sellaisten aiemmin annettujen toimielinten säädösten pätevyys, jotka muodostavat riidanalaisen päätöksen oikeudellisen perustan, jos kyseisellä henkilöllä ei ollut oikeutta nostaa perustamissopimuksen 173 artiklan nojalla kannetta näistä säädöksistä, joiden seuraukset hän joutuu kantamaan ilman, että hänellä olisi ollut tilaisuus vaatia niiden kumoamista; - - tämän artiklan soveltamisalaan on kuuluttava myös sellaiset toimielinten säädökset, joilla, vaikka ne eivät muotonsa puolesta ole asetuksia, on vastaavia vaikutuksia ja joista muut oikeussubjektit kuin toimielimet ja jäsenvaltiot eivät voi valittaa 173 artiklan mukaisesti; - - 184 artiklan laajentava tulkinta perustuu tarpeeseen varmistaa, että henkilöille, joilla ei ole 173 artiklan 2 kohdan mukaan mahdollisuutta valittaa yleisluonteisista säädöksistä, varmistetaan mahdollisuus laillisuusvalvontaan silloin, kun nämä joutuvat sellaisten soveltamispäätösten kohteiksi, jotka koskevat heitä suoraan ja erikseen".

33. Perustamissopimuksen 173 artiklassa (josta on tullut EY 230 artikla) viitattujen yleisesti sovellettavien säädösten "tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin". Tämä ei kuitenkaan ole tilanne sisäisissä säädöksissä, joiden tarkoituksena on rajata jollekin toimielimelle mahdollisesti uskotun harkintavallan käyttöä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällaisia säädöksiä "on pidettävä ohjeellisina, käytäntöjä koskevina sääntöinä, joista hallintoviranomaiset päättävät itseään varten ja joista ne eivät voi poiketa ilmoittamatta syitä siihen, sillä muuten ne rikkovat yhdenvertaisen kohtelun periaatetta". Ne eivät siis sinänsä muuta niiden virkamiesten ja toimihenkilöiden oikeudellista asemaa, joihin niitä on tarkoitus soveltaa yksittäispäätösten kautta, vaan niillä rajoitetaan päätösten tekijänä olevan toimielimen harkintavaltaa.

34. Ilmaisulla "yleinen sisäinen päätös", jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomionsa 50 kohdassa käyttänyt, ei aseteta kyseenalaiseksi tätä näkemystä: näin muistutetaan vain siitä tosiasiasta, että kyseinen säädös, vaikka sitä kutsutaankin "päätökseksi", ei koskenut yksittäistapausta.

35. Johdonmukaisuuden vuoksi ja siksi, ettei asiassa ole ilmennyt seikkoja, joista ilmenisi selkeästi muu tarkoitus, vaikuttaa suotavalta, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdassa käytetylle ilmaisulle "yleistä merkitystä omaava toimenpide" anneta primaarioikeudessa käytetystä yleisesti sovellettavan säädöksen käsitteestä poikkeavaa merkitystä.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestykseen tehtyjen muutosten tarkoituksen huomioonottaminen

36. Sisäisten säädösten luokitteleminen yleistä merkitystä omaaviksi toimenpiteiksi ja sen johtopäätöksen vetäminen, että niihin sisältyvien arviointiperusteiden merkityksen analysointi ei kuuluisi yhden tuomarin kokoonpanossa toimivan tuomioistuimen toimivaltaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan a alakohdan soveltamisen vuoksi, saattaisi lisäksi vakavasti vaaraan mainitun työjärjestyksen uudistamisen tavoitteet.

37. Kyse ei ole siitä, että tässä ryhdyttäisiin arvioimaan yhden tuomarin kokoonpanon tosiasiallista tai oletettua hyödyllisyyttä ratkaistaessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kohtaamia ongelmia, vaan on ainoastaan syytä todeta, että työjärjestyksen tulkinnalla voidaan osaltaan vähentää huomattavastikin tämän keinon käytännön merkitystä, vaikka yhteisöjen tuomioistuin on itse sen alullepanijana ja vaikka arviota sen eduista ei vielä ole tehty.

38. Tältä osin on huomautettava, että yhden tuomarin ratkaistavaksi siirretyistä 31 asiasta vain kolme ei kuulunut virkamiesoikeuden alaan. Tähän oikeudenalaan liittyvät riidat koskevat usein luokittelu- ja ylennyspäätöksiä, jotka tehdään useimmiten sisäisten päätösten perusteella.

4. Lopputulos tässä vaiheessa

39. Toimielinten sisäiset säädökset, joiden tarkoituksena on rajata niiden harkintavallan käyttöä, eroavat yleisesti sovellettavista säädöksistä siten, ettei sisäisissä säädöksissä luoda velvollisuuksia muille kuin niiden antajalle eikä niissä sinänsä muuteta niiden henkilöiden oikeudellista asemaa, joihin niitä sovelletaan yksittäispäätösten kautta. Jotta säilytettäisiin yhteisön oikeusjärjestyksen yhtenäisyys ja otettaisiin huomioon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen uudistamisen tarkoitus, on mainitun työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan a alakohdassa mainittua käsitettä yleistä merkitystä omaava toimenpide tulkittava siten, ettei sitä sovelleta edellä viitattuihin sisäisiin säädöksiin.

B Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa

1. Tutkittavaksi ottaminen

a) Osapuolten väitteet ja niiden perustelut

40. Komissio katsoo, että koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut asian käsiteltäväkseen, sen päätös on valittajalle myönteinen. Koska ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa kohdistuu päätökseen, joka ei ole riidanalainen, olisi se jätettävä tutkimatta.

b) Arviointi

41. Aluksi on huomattava, että ensimmäinen valitusperuste koskee pääasiassa valituksenalaisen tuomion ulkoista lainmukaisuutta siltä osin, että siinä väitetään, että tuomio olisi väärin perustein määrätty yhden tuomarin ratkaistavaksi. Täten voidaan pitää ilmeisenä, että mainittu tuomio on, siltä osin kuin valitus on hylätty, valittajalle kielteinen.

42. Komission kanssa voidaan olla samaa mieltä siitä, että kanteen tutkittavaksi ottamista koskeva päätös on valittajalle myönteinen sikäli, että tuomiossa asia on otettu tutkittavaksi valitusajan umpeen kulumisesta huolimatta. Tässä yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki joka tapauksessa päätöksensä kokoonpanossa, jota valittaja pitää sopimattomana. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kokoonpanon lainmukaisuus näyttäytyy tässä kuitenkin perustavanlaatuisena kysymyksenä, joka olisi mahdollisesti tutkittava viran puolesta.

43. Koska valittaja on kiistänyt, että kokoonpano, jossa tuomio annettiin, oli lainmukainen, sillä, että osa valituksenalaisesta tuomiosta on ollut hänen kannaltaan myönteinen, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut kanteen tutkittavaksi, ei voida katsoa olevan suurtakaan merkitystä. Tältä osin tarkasteltavana oleva tapaus poikkeaa asiasta C-23/00 P, neuvosto vastaan Boehringer, joka on yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä ja jossa julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomer antoi hiljattain ratkaisuehdotuksensa. Kyse oli tutkittavaksi ottamisesta tapauksessa, jossa valituksen kohteena oli tuomio, jossa valittajien vaatimukset erään neuvoston asetuksen kumoamisesta oli hylätty. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli päättänyt pääasiasta tutkimatta neuvoston vaatimusta tutkimatta jättämisestä. Viitaten julkisasiamies Mischon asiassa Ranska vastaan Comafrica ym. antamaan ratkaisuehdotukseen, Ruiz-Jarabo Colomer esitti, että valitus hyväksyttäisiin, nojautuen erityisesti ajatukseen, jonka mukaan oli katsottava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli myöntynyt implisiittisesti tutkittavaksi ottamiseen päätettyään ratkaista pääasian. Tällaista erottelua ei kuitenkaan voida tehdä tarkasteltavana olevassa tapauksessa, koska valittaja ei ole riitauttanut tutkittavaksi ottamista koskevaa päätöstä vaan kokoonpanon, jossa tuomio annettiin.

44. Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on siis otettava tutkittavaksi.

2) Valitusperusteen tutkiminen

a) Osapuolten väitteet ja niiden perustelut

45. Valittaja väittää, että asia ratkaistiin väärin perustein esittelevän tuomarin toimiessa yhden tuomarin kokoonpanossa, vaikka kanteen tutkittavaksi ottamista käsiteltäessä oli herännyt kysymys Informations administratives -lehden lainmukaisuudesta.

46. Komissio taas katsoo, ettei kanteen tutkittavaksi ottamista käsiteltäessä herännyt kysymystä Informations administratives -lehdessä julkaistujen sääntöjen lainmukaisuudesta, vaan siitä, oliko valittaja tehnyt sellaisen anteeksiannettavan virheen, jonka perusteella kanteen nostamiselle asetetun määräajan ylittäminen olisi voitu jättää huomiotta.

47. Komissio katsoo toissijaisesti, ettei tämä julkaisu ole yleistä merkitystä omaava toimenpide ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan a alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä vaan toimielimen sisäinen säädös, jota sovelletaan yksinomaan sen virkamiehiin ja väliaikaisiin toimihenkilöihin. Komission mukaan se, että kyseinen määräys on poikkeus mainitun työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 1 alakohtaan, merkitsee, että yleistä merkitystä omaavan toimenpiteen käsitettä olisi tulkittava suppeasti.

b) Arviointi

48. Ratkaistessaan kanteen tutkittavaksi ottamista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli sitä, oliko valittaja tehnyt anteeksiannettavan virheen ylittäessään henkilöstösääntöjen 91 artiklassa säädetyn määräajan. Kyseinen tuomioistuin päätyi tarkastelemaan kyseessä olevan toimielimen käyttäytymistä tutkien erityisesti, oliko tämä toiminut tavalla, joka "aiheuttaa ymmärrettävää epätietoisuutta sellaisen oikeussubjektin mielessä, joka toimii hyvässä uskossa ja noudattaa tavallisen valppaalta henkilöltä edellytettävää huolellisuutta".

49. Tätä seikkaa tutkiessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli todennut, että Informations administratives -lehdessä annetut tiedot olivat "omiaan aiheuttamaan epätietoisuutta valittajan mielessä", koska ne eivät vastanneet henkilöstösäännöissä mainittuja laskutapoja ja koska eräs komission virkamies oli vahvistanut valittajalle nämä tiedot. Valituksenalaisesta tuomiosta ei siis ilmene, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi päättänyt Informations administratives -lehden sisältämien sääntöjen "lainmukaisuudesta".

50. Tältä osin on huomautettava, että kyseisten tietojen normatiivisuudesta voidaan keskustella. Mitä tulee reklamointi- ja määräaikojen laskutapaan, komissiolla ei ollut sellaista toimivaltaa, jolla se olisi voinut muuttaa asiassa sovellettavia yksiselitteisiä sääntöjä. Tältä osin annetut tiedot saattoivat olla ainoastaan ohjeellisia.

51. Tämän vuoksi ei ole tarpeen selvittää, olivatko kyseiset säännöt yleistä merkitystä omaavia toimenpiteitä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan a alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä. Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.

C Ensimmäisen kanneperusteen toinen osa

1. Osapuolten väitteet ja niiden perustelut

52. Valittaja väittää lisäksi, että asia ratkaistiin väärin perustein esittelevän tuomarin toimiessa yhden tuomarin kokoonpanossa siitä huolimatta, että kanteessa esitettiin kysymys siitä, oliko palkkaluokkaan nimittämiseen ja palkkatasolle luokitteluun sovellettavista perusteista palvelukseen otettaessa 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan kolmas kohta lainmukainen.

53. Komissio kiistää tämän väitteen viitaten valituksenalaiseen tuomioon, josta sen mukaan ilmenee, että kanteen kohteena oli yksittäinen soveltamispäätös eikä yleistä merkitystä omaavan toimenpiteen laillisuus. Komissio epäilee lisäksi sitä, onko 1.9.1983 tehty päätös yleistä merkitystä omaava toimenpide ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan a alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä.

2. Arviointi

54. On riidatonta, että kiistanalaisten yksittäispäätösten laillisuus herätti keskustelua, koska niissä sovellettiin 1.9.1983 tehdystä päätöksestä ilmeneviä perusteita. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan a alakohdan rikkomista koskevan valitusperusteen menestyminen riippuu mainitun päätöksen oikeudellisesta luonteesta.

55. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan 1.9.1983 tehty päätös on luonteeltaan sisäinen päätös, jolla asetetaan rajat henkilöstösäännöissä komissiolle luovutetun harkintavallan käytöstä. Koska kyse on ohjeellisesta käytännesäännöstä, jota komissio sitoutuu itse noudattamaan, sitä ei voida pitää edellä esitetyistä syistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan a alakohdassa tarkoitettuna yleistä merkitystä omaavana toimenpiteenä.

56. Koska edellä mainittu päätös on ohjeellinen käytännesääntö, 15.3.1996 ja 5.11.1996 tehtyjen riidanalaisten yksittäispäätösten laillisuutta on arvioitava näiden käytännesääntöjen sijasta henkilöstösääntöjen kannalta, joista nämä käytännesäännöt eivät voi poiketa, tai yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kannalta, jos hallinto tekee poikkeuksen säännöistä, jotka se on itse itselleen asettanut.

57. Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.

V Muut valitusperusteet

58. Toisella valitusperusteellaan valittaja vaatii valituksenalaisen tuomion kumoamista sillä perusteella, että tuomiossa on rikottu 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan toista kohtaa sekä henkilöstösääntöjen 31 ja 32 artiklaa, joita sovelletaan väliaikaisiin toimihenkilöihin mainitun päätöksen 5 artiklan nojalla. Kolmantena valitusperusteenaan hän väittää, että tuomiossa on perusteltu joka tapauksessa puutteellisesti sitä, miksi kyseisen päätöksen 2 artiklan kolmas kohta on henkilöstösääntöjen mukainen.

A Tutkittavaksi ottaminen

1. Osapuolten väitteet ja niiden perustelut

59. Komissio katsoo, että toinen valitusperuste on jätettävä tutkimatta. Tämä siksi, että 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan toisen kohdan väitetty rikkominen on uusi peruste, joka on jätettävä tutkimatta, koska siihen on vedottu ensimmäisen kerran vasta muutoksenhakuvaiheessa. Lisäksi valittaja ei ole näyttänyt, miten valituksenalaisessa tuomiossa on rikottu tätä säännöstä.

60. Mitä tulee näkemykseen, että säännös, jossa kielletään ottamasta huomioon työtarjouksen tekohetken ja komission palvelukseen astumisen välillä saatua työkokemusta, olisi henkilöstösääntöjen 31 ja 32 artiklan vastainen, komissio muistuttaa, että valittaja luopui ensimmäisessä oikeusasteessa kanneperusteestaan, jonka mukaan henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaa oli rikottu; tämä peruste, joka on esitetty muutoksenhakuvaiheessa, olisi näin ollen uusi ja sellaisena se olisi jätettävä tutkimatta.

61. Lopuksi komissio katsoo, että valitus on epäselvä. Perustelujen sijaan komissio väittää valittajan vain lainanneen tuomioiden osia ja henkilöstösääntöjen säännöksiä selvittämättä, millä tavoin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion 49 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa esittämät huomiot ovat ristiriidassa hänen mainitsemansa oikeuskäytännön kanssa.

62. Kolmannen valitusperusteen osalta komissio esittää, että valittajan väitteillä pyrittäisiin kiistämään tosiseikkoja koskevat huomiot ja arviot, jotka sisältyvät valituksenalaisen tuomion 52-55 kohtaan, ja että ne on tämän vuoksi jätettävä tutkimatta. Asiassa Tagaras vastaan yhteisöjen tuomioistuin 7.2.1991 annettua tuomiota koskevissa huomautuksissa toistettaisiin vain ne väitteet, jotka valittaja on jo esittänyt ensimmäisessä oikeusasteessa, mikä olisi toisena syytä tutkimatta jättämiselle.

2. Arviointi

63. Valittajan väitteiden ydin on, että sääntö, joka estää toimivaltaista viranomaista ottamasta huomioon virkamiehen tai väliaikaisen toimihenkilön ennen yhteisöjen palvelukseen astumistaan saamaa koulutusta ja työkokemusta, on henkilöstösääntöjen 31 ja 32 artiklan tarkoituksen vastainen. Koska tuomiossa on päätetty toisin, valittaja esittää yhtenä valitusperusteenaan, että 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan toista kohtaa, luettuna yhdessä henkilöstösääntöjen 31 ja 32 artiklan kanssa, on rikottu.

64. Näin ollen toisen valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen ei näytä aiheuttavan erityisiä ongelmia, koska kyse on oikeuskysymyksestä, jotka on alistettu yhteisöjen tuomioistuimen valvontaan.

65. Valittaja ei väitä, että 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan toista kohtaa olisi rikottu, vaan vetoaa virheellisesti laskettuun työkokemukseensa, jota tässä säännöksessä, ottaen huomioon henkilöstösääntöjen tavoitteet, edellytetään palkkaluokan määrittämistä varten. Lisäksi valittaja oli vedonnut ensisijaisesti valituskirjelmässään tämän säännöksen väärään soveltamiseen. Kyse ei siis ole uudesta perusteesta.

66. Mitä tulee siihen, että valittaja olisi luopunut ensimmäisessä oikeusasteessa kanneperusteestaan, jossa henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaa väitettiin rikotun, riittää, kun todetaan, että valittajan luopuminen koski kyseisen säännöksen rikkomista ilmeisen arviointivirheen vuoksi, joka liittyi valittajan poikkeukselliseksi väitettyyn työkokemukseen. Sitä vastoin luopuminen ei koskenut henkilöstösääntöjen 31 artiklan mahdollisia vaikutuksia laskettaessa työkokemusta 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan toisen kohdan mukaisesti.

67. Lopuksi on todettava, ettei valittajan esittämistä perusteista ole havaittavissa mitään syytä tutkimatta jättämiselle. Hän on osoittanut selkeästi, minkä vuoksi hän pitää mainitsemaansa oikeuskäytäntöä laatimansa lausunnon kannalta merkityksellisenä.

68. Mitä tulee kolmanteen valitusperusteeseen, on syytä huomata, että valittaja pyrkii osoittamaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perusteli puutteellisesti kantaansa, jonka mukaan 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan kolmas kohta on henkilöstösääntöjen mukainen. Tältä osin hän väittää, että esitetyt syyt eivät riitä perustelemaan sitä, että asiassa Tagaras vastaan yhteisöjen tuomioistuin tehtyä ratkaisua ei noudatettu. Mitään syytä jättää kanneperuste tutkimatta ei ole tässä vaiheessa havaittavissa.

69. Toinen ja kolmas kanneperuste voidaan näin ollen ottaa tutkittavaksi.

B Väitteiden arviointi

70. Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 1 kohdan mukaan valitut hakijat nimitetään ura-alueen A tai kielten alan virkaryhmän virkamiehiksi heihin sovellettavan ura-alueen tai virkaryhmän peruspalkkaluokkaan. Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdassa avataan mahdollisuus poiketa tästä pääsäännöstä tietyissä rajoissa. Oikeuskäytännöstä ilmenee, että tällä säännöksellä annetaan toimivaltaiselle viranomaiselle suuri harkintavalta, "jotta palkkaluokkaa määritettäessä voidaan ottaa huomioon myös asianosaisten työkokemus".

71. Aluksi on todettava, että komissio soveltaa omasta aloitteestaan henkilösääntöjen 31 artiklaa väliaikaisten toimihenkilöiden palkkaluokan määrittämiseen, palvelussuhteen ehtojen 15 artiklassa ei näet viitata kuin henkilöstösääntöjen 32 artiklaan, kun kyse on väliaikaisten toimihenkilöiden palkkaluokan määrittämisestä.

72. Asiassa Tagaras vastaan yhteisöjen tuomioistuin annetussa tuomiossa tarkennetaan asianosaisten työkokemuksen huomioonottamista koskevia menettelytapoja henkilöstösääntöjen 32 artiklan toista kohtaa sovellettaessa. Muistuttaen siitä, että "nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta 32 artiklan toisen kohdan asettamissa rajoissa nostaa virkamiehen palvelukseenoton yhteydessä virkaikään perustuvaa palkkatasoa ottaakseen huomioon aikaisemman työkokemuksen, joka virkamieheksi otetulla on, työkokemuksen luonteen ja sen keston sekä sen, kuinka läheisesti se liittyy täytettävän viran hoitamisen edellytyksiin", ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että "valittajan koulutus ja työkokemus olisi pitänyt arvioida sen perusteella, millainen koulutus ja työkokemus hänellä oli nimityshetkellä eikä silloin, kun hän asettui ehdolle virkaan".

73. Mainitun tuomion merkitystä tarkasteltavana olevassa asiassa voidaan lähestyä monelta kannalta: se koski palkkatason määräytymistä, ei palkkaluokkaa, virkamiestä, ei väliaikaista toimihenkilöä, ja, kuten komissio toteaa, vastaajana oleva toimielin ei ollut tehnyt sisäistä päätöstä, jonka perusteella luokitus määräytyisi. Vaikka tällä tuomiolla olisikin jotain merkitystä asiassa, sen soveltaminen väliaikaisen toimihenkilön tapaukseen edellyttäisi nimittämiskirjaa vastaavan päätöksen määrittämistä.

74. Sillä seikalla, että edellä mainittu asia Tagaras vastaan yhteisöjen tuomioistuin koskee henkilöstösääntöjen 32 artiklan toista kohtaa, ei näy olevan vaikutusta tämän asian tarkasteluun, koska molemmissa tapauksissa on kyse työkokemuksen arvioinnista. Edellä mainitussa asiassa yhteisöjen tuomioistuin, tällä kertaa vastaajan ominaisuudessa, ilmoitti ne perusteet, joita se sovelsi luokitteluun, joten se, ettei asiassa ollut sisäistä päätöstä, jossa olisi täsmennetty mainitut perusteet, jäi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkinnassa vaille vaikutusta. Lisäksi se, että valittaja on väliaikainen toimihenkilö, ei näytä vaikuttavan tuomion merkityksellisyyteen tässä tapauksessa, koska komissio on soveltanut häneen perusteita, joiden tarkoituksena on ollut henkilöstösääntöjen 31 artiklan täytäntöönpano.

75. Mitä tulee työkokemuksen laskemiseen virkamiehen palkkaluokan luokittelemista varten, edellä mainitussa asiassa Tagaras vastaan yhteisöjen tuomioistuin annetussa tuomiossa todettiin, että ajankohtana, johon asti työkokemus luetaan hyväksi, oli pidettävä nimityspäivää eikä viran hakemispäivää. Henkilöstösääntöjen 3 artiklan mukaan "nimittämiskirjassa on mainittava päivä, jona nimitys tulee voimaan; kyseinen päivä ei voi olla aikaisempi kuin päivä, jona asianomainen aloittaa tehtävässään". Näin ollen mainitusta tuomiosta ilmenee, että asianosaisen työkokemus on otettava huomioon luokittelua silmällä pitäen aina palvelukseenastumishetkeen asti.

76. Mitä tulee väliaikaisiin toimihenkilöihin ja riippumatta siitä, minkä päätöksen katsottaisiin vastaavan nimittämiskirjaa, vaikuttaa siltä, että asianosaisen lopullisessa luokittelussa on otettava hänen työkokemuksensa mahdollisimman laajasti huomioon. Vaikkei tässä vaiheessa olekaan vielä tarpeen määrittää täsmällisesti, mihin päivään mennessä saatu työkokemus otetaan huomioon, näyttää siltä, että työkokemuksen huomiotta jättäminen työtarjouksen tekemisen jälkeen on joka tapauksessa 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan kolmannen kohdan mukaan henkilöstösääntöjen 31 ja 32 artiklan tarkoituksen vastaista.

77. Pitäessään yksittäispäätöksiä, joissa sovellettiin 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan kolmatta kohtaa, henkilöstösääntöjen tarkoituksen mukaisina, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis soveltanut virheellisesti henkilöstösääntöjen 31 ja 32 artiklaa. Toinen valitusperuste on näin ollen hyväksyttävä, ja valituksenalainen tuomio kumottava.

78. Kolmannen valitusperusteen ydin on, että valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelleen puutteellisesti päätöksensä hylätä hänen pääasiassa esittämänsä vaatimukset. Ottaen huomioon, että ehdotan toisen valitusperusteen hyväksymistä, tyydyn kolmannen valitusperusteen osalta esittämään seuraavat toissijaiset huomautukset.

79. Koska väliaikaisen toimihenkilön lopullista luokittelua ei ole päätetty työtarjouksen tekohetkellä, ylitsepääsemätön vaikeus ottaa huomioon tuolla hetkellä työkokemus, joka saadaan myöhemmin aina palvelukseenastumishetkeen asti, ja aika, joka mahdollisesti kuluu työtarjouksen laatimisen ja palvelukseenastumisen välillä, eivät vaikuta sellaisilta olosuhteilta, jotka tekisivät perustelluksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa tekemän ratkaisun. Tältä osin väliaikaisen toimihenkilön tilanne on verrattavissa virkamiehen tilanteeseen.

80. Mitä tulee oletukseen, että toimihenkilö lykkäisi palvelukseenastumistaan paremman luokituksen saadakseen, riittää, että muistutetaan nimittävän viranomaisen laajasta harkintavallasta sen arvioidessa huomioon otettavaa työkokemusta. Lisäksi toimivaltainen viranomainen voi halutessaan asettaa tarjouksensa ehdoksi tietyn palvelukseenastumispäivän noudattamisen. Tämän ohella on todettava, että kysymys ylempään palkkaluokkaan nostamisesta asianosaisen työkokemuksen perusteella herää ainoastaan sen vuoksi, että komission hallinnossa on tapana julkaista hakuilmoituksia virkoihin, joka kattavat useamman luokan. Tapauksessa ei myöskään ole väitetty, että valittaja olisi toiminut näin, joten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelut eivät tältäkään osin vaikuta asianmukaisilta.

81. Edellä esitetystä seuraa, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole ilmoittanut, minkä vuoksi väliaikaisen toimihenkilön työkokemus pitäisi laskea palkkatason määrittämistä varten virkamiehestä poikkeavalla tavalla.

82. Jos yhteisöjen tuomioistuin ei hyväksyisi toista valitusperustetta, on syytä hyväksyä kolmas valitusperuste ja kumota valituksenalainen päätös siltä osin kuin siinä hylätään valittajan aineelliset vaatimukset.

VI Pääasia

83. Koska asia on ratkaisukelpoinen, yhteisöjen tuomioistuin voi antaa pääasiassa ratkaisun EY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan mukaisesti.

84. Tarkasteltavana olevan asian ydinkysymys on se, mitä ajankohtaa ennen hankittu väliaikaisten toimihenkilöiden aikaisempi työkokemus otetaan huomioon laskettaessa työkokemuksen pituutta heidän palkkaluokkansa luokittelua silmällä pitäen.

85. Valituskirjelmässään valittaja vaatii riidanalaisten 15.3.1996 ja 5.11.1996 tehtyjen päätösten kumoamista pääasiallisesti sillä perusteella, että hänen työkokemuksensa pituus on laskettu virheellisellä tavalla 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan toista ja kuudetta kohtaa soveltaen, ottaen huomioon henkilöstösääntöjen 31 ja 32 artiklaan sisältyvät säännökset.

86. On ilmeistä, ettei henkilöstösääntöjen 32 artiklalla ole asiassa merkitystä, koska se koskee mahdollista ikälisähyvitystä saman palkkaluokan sisällä, mistä ei ole kyse tässä asiassa.

87. Mitä tulee henkilöstösääntöjen 31 artiklan soveltamiseen väliaikaisiin toimihenkilöihin, 15.3.1996 ja 5.11.1996 tehtyjen yksittäispäätösten lainvastaisuus johtuu edellä esitetystä periaatteesta. Vielä on tarkennettava, onko työkokemusta laskettaessa käytettävä viimeisenä huomioon otettavana ajankohtana työsopimuksen tekopäivää vai toimihenkilön palvelukseenastumispäivää.

88. Tapausta koskevista asiakirjoista ilmenee, että työsopimuksessa on päiväys, joka on ajallisesti ennen työtarjouksen tekopäivää. Yleisemmin on huomautettava, että päivämäärä, jona työsopimus syntyy toimielimen tekemän tarjouksen hyväksymisen seurauksena, on kiinnekohtana vaihteleva. Kyseisen työsopimuksen päivämäärän käyttäminen voisi näin ollen aiheuttaa ongelmia yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kannalta. Lisäksi käsiteltävänä olevassa asiassa on ilmennyt, että työsopimuksessa on kaksi erillistä päiväystä, mikä voi aiheuttaa epävarmuutta.

89. Palvelukseenastumispäivä on sen sijaan helpompi määritellä. Mitä tulee komission mainitsemaan riskiin, että jotkut toimihenkilöt muuttaisivat palvelukseenastumishetkeä saadakseen paremman luokituksen pitemmän työkokemuksensa johdosta, on huomautettava, että toimivaltainen viranomainen voi itse vaikuttaa kyseiseen päivämäärään.

90. Henkilöstösääntöjen 31 artiklan tarkoitusta koskevista näkökohdista ja edellä esitetyistä seikoista seuraa, että antaessaan valituksenalaiset 15.3.1996 ja 5.11.1996 tehdyt päätökset 1.9.1983 tehdyn päätöksen 2 artiklan kolmannen kohdan nojalla komissio sovelsi virheellisesti henkilöstösääntöjen 31 artiklaa. Valittajan pääasialliseen valitusperusteeseen sisältyvä vaatimus päätösten kumoamisesta on siis hyväksyttävä.

VII Oikeudenkäyntikulut

91. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan silloin, kun valitus on perusteltu ja yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee itse riidan lopullisesti, se päättää oikeudenkäyntikuluista. Saman työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan 118 artiklan nojalla muutoksenhakumenettelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Libéros on vaatinut kulujen korvaamista ja komissio on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan sen omien oikeudenkäyntikulujen lisäksi kaikki Libéroksen oikeudenkäyntikulut sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa että yhteisöjen tuomioistuimessa.

VIII Ratkaisuehdotus

92. Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

1) kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-29/97, Libéros vastaan komissio, 9.3.2000 antaman tuomion siltä osin kuin kantajan kanne on hylätty siinä perusteettomana;

2) pääsiassa kumoaa komission 15.3.1996 ja 5.11.1996 tekemät päätökset;

3) velvoittaa Euroopan yhteisöjen komission korvaamaan Libéroksen oikeudenkäyntikulut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja yhteisöjen tuomioistuimessa.