UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (muutoksenhakujaosto)

8 päivänä lokakuuta 2014

Asia T‑530/12 P

Moises Bermejo Garde

vastaan

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK)

Muutoksenhaku – Henkilöstö – Virkamiehet – Työpaikkakiusaaminen – Unionin etuja vahingoittava laiton toiminta – Virkamiehille kuuluvien velvoitteiden vakava laiminlyönti – Henkilöstösääntöjen 12 a ja 22 a artikla – Valittajan tekemä ilmoitus – Asemapaikan siirto kyseisen ilmoituksen jälkeen – Tiedot saanut esimies ei ole saattanut asiaa OLAFin käsiteltäväksi – Kantajalle vastaiset toimet – Vilpitön mieli – Puolustautumisoikeudet – Toimen laatijan toimivalta

Aihe: Valitus, jossa vaaditaan Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa F‑41/10, Bermejo Garde vastaan ETSK, 25.9.2012 antaman tuomion kumoamista.

Ratkaisu: Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa F-41/10, Bermejo Garde vastaan ETSK, 25.9.2012 antama tuomio kumotaan siltä osin kuin sillä hylätään Moises Bermejo Garden kumoamisvaatimukset, jotka koskivat Euroopan talous- ja sosiaalikomitean (ETSK) 24.3.2010 tekemää päätöstä nro 133/10 A, jolla hänen aikaisemmat tehtävänsä päätettiin, ja ETSK:n 13.4.2010 tekemää päätöstä nro 184/10 A, joka koskee hänen asemapaikkansa siirtoa. Valitus hylätään muilta osin. Asia palautetaan virkamiestuomioistuimeen. Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Oikeudet ja velvollisuudet – Sananvapaus – Sellaisten tosiseikkojen paljastaminen, jotka voivat antaa olettaa laittoman toiminnan tai vakavan laiminlyönnin olemassaolon – Velvollisuus – Poikkeus sellaisen virkamiehen tilanteessa, joka katsoo joutuneensa työpaikkakiusaamisen uhriksi

(Henkilöstösääntöjen 12 a ja 22 a artikla)

2. Virkamiehet – Työpaikkakiusaaminen – Työpaikkakiusaamista merkitsevien tosiseikkojen ilmoittaminen paitsi henkilöstösääntöjen 12 a artiklan, myös 22 a artiklan mukaisesti – Suojaaminen kurinpidollisia toimenpiteitä vastaan – Edellytys – Virkamiehen vilpitön mieli – Huomioon otettavat tekijät – Edellä mainituissa säännöksissä asetettujen edellytysten noudattaminen – Muiden henkilöstösääntöjen mukaisten velvollisuuksien noudattaminen

(Henkilöstösääntöjen 12 a ja 22 a artikla)

3. Virkamiehet – Oikeudet ja velvollisuudet – Sananvapaus – Sellaisten tosiseikkojen paljastaminen, jotka voivat antaa olettaa laittoman toiminnan tai vakavan laiminlyönnin olemassaolon – Suojaaminen kurinpidollisia toimenpiteitä vastaan – Edellytys – Virkamiehen vilpitön mieli – Huomioon otettavat tekijät – Velvollisuus ottaa huomioon tietojen toimittamisen taustalla ollut asiayhteys

(Henkilöstösääntöjen 12 a artikla)

1. Henkilöstösääntöjen 22 a artiklan 1 kohdassa säädetään unionin edun mukaisesti velvollisuudesta, jota lähtökohtaisesti kaikkien virkamiesten on noudatettava. Erityistapauksissa, kun laittomuudet tai laiminlyönnit ovat seurausta toiminnasta, joka voidaan myös luokitella henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 3 ja 4 kohdan mukaiseksi työpaikkakiusaamiseksi, sovelletaan asianomaiseen virkamieheen henkilöstösääntöjen 12 a artiklassa myönnettyjä oikeuksia, ja hänellä on tältä osin mahdollisuus esittää avustamispyyntö henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla. Henkilöstösääntöjen 22 a artiklan 1 kohdassa asetettu yleinen tiedonantovelvollisuus voi täten olla ristiriidassa sen erityisen suojan kanssa, joka henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 2 kohdassa nimenomaisesti myönnetään työpaikkakiusaamisen uhrille. Näin ollen on katsottava, että virkamiehellä, joka katsoo joutuneensa kiusaamisen kohteeksi, ei voida katsoa olevan velvollisuutta ilmoittaa kiusaamista merkitseviä tosiseikkoja. Ei kuitenkaan voida sulkea pois, että halutessaan virkamies voi ilmoittaa kiusaamista merkitsevät tosiseikat 22 a artiklan perusteella, unionin edun mukaisesti, koska kiusaaminen voi ”merkitä, että unionin virkamiehelle kuuluvia velvollisuuksia ei ole noudatettu” tässä artiklassa tarkoitetulla tavalla.

(ks. 106 kohta)

2. Henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 2 kohdasta ja 22 a artiklan 3 kohdasta käy ilmi, että toimielin ei saa aiheuttaa haittaa virkamiehelle, joka on joutunut työpaikkakiusaamisen uhriksi, edellyttäen että virkamies on toiminut vilpittömässä mielessä. Vilpitön mieli asetetaan täten näiden kahden säännöksen soveltamisen edellytykseksi.

Henkilöstösääntöjen 12 a ja 22 a artikla ovat soveltamisaloiltaan erilaiset. Henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 3 ja 4 kohdassa määritellään nimenomaisesti kiusaamisen käsite, joka eroaa unionin etujen kannalta haitallisen laittoman toiminnan ja unionin virkamiehille kuuluvien velvollisuuksien noudattamatta jättämisen käsitteistä, jotka määritellään henkilöstösääntöjen 22 a artiklan 1 kohdassa.

Kun virkamies ilmoittaa kiusaamista merkitsevistä tosiseikoista paitsi henkilöstösääntöjen 12 a ja 24 artiklan perusteella tehdyn avustamispyynnön yhteydessä, mutta myös henkilöstösääntöjen 22 a artiklan perusteella, hän on kuitenkin velvollinen noudattamaan tässä viimeksi mainitussa artiklassa asetettuja edellytyksiä.

Tältä osin henkilöstösääntöjen 22 a artiklan 1 kohdassa tarkoitetaan unionin etujen kannalta vahingollista laitonta toimintaa, mikä merkitsee tietyn vakavuusasteen saavuttavaa toimintaa. Samalla tavoin tässä säännöksessä esitetyt esimerkit eli petos ja korruptio ovat sellaisenaan vakavia. Näissä olosuhteissa 22 a artiklassa tarkoitettu hälytysmekanismi tulisi tämän artiklan tavoitteen mukaisesti käynnistää vain tilanteissa, joissa esitetyt tiedot koskevat tietyn vakavuusasteen toimintaa. Tämä säännös on nimittäin sovitettava yhteen niiden objektiivisuuden ja puolueettomuuden velvollisuuksien kanssa, joita virkamiesten on noudatettava, heidän tehtäviinsä kohdistuvan arvonannon varmistamisen velvollisuuden kanssa sekä heille kuuluvan lojaalisuusvelvollisuuden ja kyseessä olevien henkilöiden kunnian ja syyttömyysolettaman noudattamisen velvollisuuden kanssa.

Näin ollen kun virkamies toimittaa tietoja henkilöstösääntöjen 12 a ja 22 a artiklan mukaisesti, hän ei voi jättää noudattamatta muita velvollisuuksiaan. Hänen on sitä vastoin oltava harkitsevainen, jotta virkamiehen työtovereita tai hänen yksikkönsä moitteetonta toimintaa ei häiritä aiheettomasti. Epätodennäköisten tai täysin perusteettomien tietojen toimittaminen on kuitenkin omiaan saamaan aikaan tällaisia haitallisia vaikutuksia.

Samalla tavoin päätös luovuttaa näitä tietoja laajemmin kuin henkilöstösääntöjen 22 a artiklassa nimenomaisesti mainituille henkilöille on merkityksellinen arvioitaessa, onko virkamies toiminut vilpittömässä mielessä.

(ks. 114–116, 118, 123, 128, 129 ja 135 kohta)

3. Kysymystä siitä, onko virkamies toiminut vilpittömässä mielessä toimittaessaan tietoja henkilöstösääntöjen 22 a artiklan mukaisesti, ei voida arvioida käsitteellisesti, ja sen arvioiminen edellyttää, että otetaan huomioon kaikki sen asiayhteyden tekijät, jossa virkamies toimitti esimiehilleen tiedot, joissa tuodaan ilmi tiettyjä tosiseikkoja.

Tältä osin ja koska henkilöstösääntöjen 22 a artiklan 1 kohdassa säädetään lähtökohtaisesti tiedon antamista koskevasta velvollisuudesta eikä oikeudesta tai mahdollisuudesta, velvollisuuden olemassaolo voi vaikuttaa vastaukseen, joka on annettava kysymykseen siitä, toimiko virkamies vilpittömässä mielessä henkilöstösääntöjen 22 a artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla, kun hän luovutti tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tietoja. Virkamiehellä, jolla on tiedossaan seikkoja, jotka voivat kuulua tämän 1 kohdan soveltamisalaan, on vähemmän harkintavaltaa tilanteessa, jossa hänellä on velvollisuus luovuttaa tietoja, kuin tilanteessa, jossa hän voi vapaasti päättää tietojen luovuttamisesta. Ensin mainitussa tapauksessa virkamies altistaa itsensä henkilöstösääntöjen 86 artiklan mukaisen seuraamuksen määräämiselle, kun taas tällaista vaaraa ei ole, jos hän päättää jättää mahdollisuuden käyttämättä.

Näin ollen virkamies, joka epäilee henkilöstösääntöjen 22 a artiklan 1 kohdan sovellettavuutta, on taipuvaisempi toimittamaan tietoja silloin kun hän on siihen velvollinen, kuin päinvastaisessa tapauksessa.

Lisäksi asianomaiselle virkamiehelle kuuluvien vastuutehtävien korkea taso voi merkitä, että hän toimii herkemmin henkilöstösääntöjen mukaisten velvollisuuksiensa mukaan.

(ks. 148–150 ja 152 kohta)