22

Fővárosi Törvényszék päätti 13.2.2014 tekemällään välipäätöksellä lykätä asian ratkaisemista ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat 15 ennakkoratkaisukysymystä: ”1) Onko jäsenvaltion antama sellainen syrjimätön säädös SEUT 56 artiklan mukainen, jossa korotetaan yhdellä toimenpiteellä ja ilman siirtymäaikaa pelisaleissa harjoitettavasta raha-automaattitoiminnasta maksettavan välittömän veron, niin sanotun peliveron, määrä viisinkertaiseksi aiempaan verrattuna ja säädetään lisäksi prosentuaalisesta peliverosta siten, että sillä rajoitetaan rahapelitoimintaa pelisaleissa harjoittavien toimijoiden toimintaa? 2) Voidaanko SEUT 34 artiklaa tulkita siten, että sen soveltamisalaan kuuluu jäsenvaltion antama sellainen syrjimätön säädös, jossa yhdellä toimenpiteellä ja ilman siirtymäaikaa korotetaan pelisaleissa harjoitettavasta raha-automaattitoiminnasta maksettavan välittömän veron, niin sanotun peliveron, määrä viisinkertaiseksi aiempaan verrattuna ja säädetään lisäksi prosentuaalisesta peliverosta siten, että tämä rajoittaa raha-automaattien tuontia Unkariin Euroopan unionin alueelta? 3) Mikäli ensimmäiseen ja/tai toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, voiko jäsenvaltio vedota yksinomaan julkisen talouden rahoitusaseman vakauttamiseen, kun kyse on SEUT 36 artiklan, SEUT 52 artiklan 1 kohdan ja SEUT 61 artiklan tai pakottavien syiden soveltamisesta? 4) Mikäli ensimmäiseen ja/tai toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko SEU 6 artiklan 3 kohdan perusteella huomioon otettava yleiset oikeusperiaatteet, kun tarkastellaan jäsenvaltion asettamia rajoituksia ja verosäännökseen sopeutumiselle annettavaa aikaa? 5) Mikäli ensimmäiseen ja/tai toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko tuomiota Brasserie du pêcheur ja Factortame (C-46/93 ja C-48/93, EU:C:1996:79) tulkittava siten, että jäsenvaltion korvausvastuu voi perustua SEUT 34 artiklan ja/tai SEUT 56 artiklan rikkomiseen siitä syystä, että kyseisillä määräyksillä annetaan niiden välittömän vaikutuksen vuoksi oikeuksia yksityisille oikeussubjekteille jäsenvaltioissa? 6) Voidaanko direktiiviä 98/34 tulkita siten, että jäsenvaltion verotustoimenpide, jolla korotetaan yhdellä toimenpiteellä viisinkertaiseksi pelisaleissa harjoitettavasta raha-automaattitoiminnasta maksettavan välittömän veron, niin sanotun peliveron, määrä ja säädetään lisäksi prosentuaalisesta verosta, on katsottava 'tekniseksi määräykseksi, jota noudatetaan tosiasiallisesti'? 7) Mikäli kuudenteen kysymykseen vastataan myöntävästi, voivatko yksityiset oikeussubjektit jäsenvaltioissa vedota kyseistä jäsenvaltiota vastaan siihen, että tämä on rikkonut direktiivin 98/34 8 artiklan 1 kohtaa ja/tai 9 artiklan 1 kohtaa ja laiminlyönyt näin velvollisuutensa, mistä syntyy korvausvastuu; toisin sanoen, onko kyseisellä direktiivillä tarkoitus antaa yksilöllisiä oikeuksia? Mitä seikkoja kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon ratkaistessaan, onko Unkarin valtion rikkominen riittävän ilmeinen, ja minkä tyyppinen korvausvaatimus tällaisen rikkomisen perusteella voidaan esittää? 8) Onko jäsenvaltion antama sellainen syrjimätön säädös SEUT 56 artiklan mukainen, jolla välittömin vaikutuksin kielletään pelisaleissa harjoitettava raha-automaattitoiminta, ilman että asianomaisille raha-automaattitoiminnan harjoittajille annetaan siirtymä- tai sopeutumisaikaa tai tarjotaan asianmukaista korvausta, ja säädetään samalla pelikasinoiden yksinoikeudesta raha-automaattitoiminnan harjoittamiseen? 9) Voidaanko SEUT 34 artiklaa tulkita siten, että sekin on katsottava merkitykselliseksi ja sovellettavaksi tilanteessa, jossa jäsenvaltio antaa syrjimättömän säädöksen, jolla ei suoraan kielletä raha-automaattien tuontia Euroopan unionin alueelta mutta rajoitetaan niiden tosiasiallista käyttöä ja rahapelitoiminnan tosiasiallista harjoittamista tai kielletään tällainen kokonaan onnenpelitoiminnan järjestämisen osana antamatta kyseisille raha-automaattitoiminnan harjoittajille mahdollisuutta harjoittaa tällaista toimintaa siirtymä- tai sopeutumiskauden ajan tai tarjoamatta korvauksia? 10) Mikäli kahdeksanteen ja/tai yhdeksänteen kysymykseen vastataan myöntävästi, mitä arviointiperusteita kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon ratkaistessaan, onko rajoitus välttämätön, tarkoitukseensa soveltuva ja oikeasuhtainen, kun kyse on SEUT 36 artiklan, SEUT 52 artiklan 1 kohdan ja SEUT 61 artiklan tai pakottavien syiden soveltamisesta? 11) Mikäli kahdeksanteen ja/tai yhdeksänteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko SEU 6 artiklan 3 kohdan perusteella huomioon otettava yleiset oikeusperiaatteet, kun tarkastellaan jäsenvaltion säätämiä kieltoja ja sopeutumisajan antamista? Onko huomioon otettava omaisuudensuojaa sekä ilman korvausta tapahtuvan omaisuuden pois ottamisen kiellon kaltaiset perusoikeudet, kun tarkastellaan nyt käsiteltävässä asiassa asetettuja rajoituksia ja, mikäli on, millä tavalla? 12) Mikäli kahdeksanteen ja/tai yhdeksänteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko tuomiota Brasserie du pêcheur ja Factortame (C-46/93 ja C-48/93, EU:C:1996:79) tulkittava siten, että jäsenvaltion korvausvastuu voi perustua SEUT 34 ja/tai SEUT 56 artiklan rikkomiseen siitä syystä, että kyseisillä määräyksillä annetaan niiden välittömän vaikutuksen vuoksi oikeuksia yksityisille oikeussubjekteille jäsenvaltioissa? 13) Voidaanko direktiiviä 98/34 tulkita siten, että kansallinen toimenpide, jolla rajataan raha-automaattitoiminnan harjoittaminen pelikasinoihin ja kielletään sen harjoittaminen pelisaleissa, voidaan katsoa 'muuksi vaatimukseksi'? 14) Mikäli 13. kysymykseen vastataan myöntävästi, voiko yksityinen oikeussubjekti jäsenvaltiossa vedota kyseistä jäsenvaltiota vastaan siihen, että jäsenvaltio on rikkonut direktiivin 98/34 8 artiklan 1 kohtaa ja/tai 9 artiklan 1 kohtaa ja laiminlyönyt näin velvollisuutensa, mistä syntyy korvausvastuu? Mitä seikkoja kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon ratkaistessaan, onko vastaajan rikkominen riittävän ilmeinen, ja minkä tyyppinen korvausvaatimus tällaisen rikkomisen perusteella voidaan esittää? 15) Onko sovellettava unionin oikeuden periaatetta, jonka mukaan jäsenvaltioilla on velvollisuus korvata yksityisille oikeussubjekteille jäsenvaltioiden syyksi luettavista unionin oikeuden rikkomisista aiheutuvat vahingot myös siinä tapauksessa, että jäsenvaltiolla on yksinomainen toimivalta sillä alalla, jota annettu säännös koskee? Voidaanko tilanteessa käyttää ohjenuorana myös perusoikeuksia sekä jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen perustuvia yleisiä oikeusperiaatteita?”