ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 379/17

Kanne 9.10.2012 — Euroopan komissio v. Euroopan unionin neuvosto

(Asia C-453/12)

2012/C 379/29

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: J. Currall, D. Martin ja J.-P. Keppenne)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

— On todettava, ettei neuvosto ole noudattanut henkilöstösääntöjen ja siinä määrätyn laskennallista rahastoa koskevan järjestelmän mukaisia velvoitteitaan, kun se ei ole hyväksynyt komission ehdotusta neuvoston asetukseksi, jolla muutetaan 1.7.2011 lähtien Euroopan unionin virkamiesten ja muun henkilöstön eläkerahastoon suoritettavan maksun määrää

— Euroopan unionin neuvosto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Nyt käsiteltävällä kanteella kantaja väittää, että neuvosto on rikkonut henkilöstösääntöjen 83 ja 83 a artiklaa sekä henkilöstösääntöjen liitteen XII säännöksiä, kun se on kieltäytynyt hyväksymästä komission asetusehdotusta, jolla ehdotetaan muutettavaksi 1.7.2011 lähtien Euroopan unionin virkamiesten ja muun henkilöstön eläkerahastoon suoritettavan maksun määrä, vaikka näiden artiklojen sitovasta sanamuodosta ilmenee, että kyseisen määrän vuotuinen muuttaminen on automaattinen menettely, jossa neuvostolle ei jätetä lainkaan harkintavaltaa.

Kantajan mukaan neuvoston kieltäytyminen hyväksymästä komission asetusehdotusta ja siten alentamasta virkamiesten eläkemaksua rikkoo paitsi henkilöstösääntöjen 83 artiklan 2 kohtaa, koska virkamiehiltä vaaditaan liiallista maksua, myös henkilöstösääntöjen 83 a artiklan 1 kohtaa, sillä virkamiesten ja muun henkilöstön laskennallista eläkerahastoa koskevan järjestelmän tasapaino on vaarantunut.

Komission mukaan unionin lainsäätäjä ei esittäessään henkilöstösääntöjen liitteessä XII täsmällisesti virkamiesten ja muun henkilöstön maksun määrän laskutavan jättänyt neuvostolle lainkaan harkintavaltaa ja velvoitti sen hyväksymään komission ehdotuksen kohtuullisessa määräajassa.
—

sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 16.12.2010 antama päätös on vahvistettava ja THE CLOROX COMPANYn tekemä väite on näin ollen hylättävä
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 355/13

Valitus, jonka Luigi Marcuccio on tehnyt 26.9.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-27/12, Luigi Marcuccio v. unionin tuomioistuin, 3.7.2012 antamasta määräyksestä

(Asia C-433/12 P)

2012/C 355/22

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittaja: Luigi Marcuccio (edustaja: avvocato G. Cipressa)

Muu osapuoli: Euroopan unionin tuomioistuin

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen 3.7.2012 asiassa T-27/12 antama tuomio on kokonaisuudessaan ja poikkeuksitta kumottava

— Pääasiallisesti: unionin tuomioistuin on velvoitettava korvaamaan valittajalle ensimmäisessä oikeusasteessa ja valitusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, ja valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät vaatimukset on hyväksyttävä kokonaisuudessaan ja poikkeuksitta

— Toissijaisesti: asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisisi uudelleen pääasian.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksenalaisessa tuomiossa on selvä virhe, koska sitä ei ole millään tavoin perusteltu ja koska se on kohtuuton, epäjohdonmukainen ja koska tosiseikkoja on vääristelty. Unionin yleinen tuomioistuin on erehtynyt pitäessään valittajan unionin tuomioistuimen julkisasiamiehelle lähettämiä muutamia kirjeitä SEUT 256 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuna pyyntönä tutkia asia uudelleen.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 31.8.2012 — Secretary of State for the Home Department v. MG

(Asia C-400/12)

(2012/C 331/23)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Secretary of State for the Home Department

Vastapuoli: MG

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Keskeyttääkö unionin kansalaisen rikostuomion perusteella vankilassa viettämä aika sen oleskelujakson vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jota edellytetään, jotta kyseinen henkilö voisi saada direktiivin 2004/38/EY (1) 28 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaista korkeimman tasoista suojaa karkottamista vastaan, tai estääkö se muutoin henkilöä vetoamasta tämän tasoiseen suojaan?

2) Tarkoittaako 28 artiklan 3 kohdan a alakohdassa oleva ilmaus ”edelliset kymmenen vuotta” sitä, että oleskelun on oltava yhtäjaksoista, jotta unionin kansalainen voi saada korkeimman tasoista suojaa karkottamista vastaan?

3) Kun sovelletaan 28 artiklan 3 kohdan a alakohtaa, lasketaanko se kymmenen vuoden ajanjakso, jonka unionin kansalaisen on oltava oleskellut vastaanottavassa jäsenvaltiossa, (a) laskemalla taaksepäin karkottamispäätöksestä lukien vai (b) laskemalla eteenpäin siitä lukien, kun kyseisen kansalaisen oleskelu vastaanottavassa jäsenvaltiossa alkoi?

4) Jos kysymykseen 3 (a) annettava vastaus on, että kymmenen vuoden ajanjakso lasketaan taaksepäin laskemalla, onko merkitystä sillä, että henkilön oleskelu ennen vankeusaikaa on kestänyt kymmenen vuotta?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL L 158, s. 77).
2)

Onko perustamissopimuksen 4, 12, 114 ja 169 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 38 artiklaa yhdessä direktiivin 93/13 ja kuluttajien intresseille taattavaa korkeatasoista suojaa, direktiivien tehokasta vaikutusta ja vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita koskevan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa tulkittava siten, että alueellisesti toimivaltaiseksi tuomioistuimeksi ratkaisemaan kohtuuttomia sopimusehtoja koskevan kieltokanteen, jonka on nostanut kuluttajien kollektiivisten ja erillisten intressien turvaamiseksi kuluttajansuojayhdistys, jonka toimialue on suhteellisen pieni, joka ei ole minkään muun yhdistyksen tai liiton jäsenyhdistys, jonka varat ovat rajalliset ja jonka jäsenmäärä on pieni, on katsottava kyseisen yhdistyksen kotipaikan tuomioistuin eikä vastaajan kotipaikan tuomioistuin?
Valitus, jonka Environmental Manufacturing LLP on tehnyt 8.8.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-570/10, Environmental Manufacturing LLP v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 22.5.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-383/12 P)

(2012/C 331/21)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Environmental Manufacturing LLP (edustajat: barrister S. Malynicz, solicitor M. Atkins ja Trade Mark Attorney K. Shadbolt)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), Société Elmar Wolf

Vaatimukset

1) Unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-570/10 22.5.2012 antama tuomio on kumottava ja unionin tuomioistuimen on annettava lopullinen tuomio asiassa.

2) Viraston ja väliintulijan on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja ne on velvoitettava korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-252/07, Intel Corporation, 27.11.2008 antaman tuomion (Kok., s. I-8823) mukaan näyttö siitä, että myöhemmän tavaramerkin käyttö aiheuttaa tai aiheuttaisi haittaa aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvylle, edellyttää, että osoitetaan, että niiden tavaroiden tai palvelujen, joita varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity, keskivertokuluttajien taloudellinen käyttäytyminen on muuttunut myöhemmän tavaramerkin käytön seurauksena tai että on olemassa vakava vaara tällaisesta muutoksesta tulevaisuudessa. Unionin yleinen tuomioistuin ei virheellisesti vaatinut tällaista näyttöä vaan totesi sen sijaan, että on jo riittävää, jos aikaisemman tavaramerkin kyky osoittaa, että tavarat tai palvelut, joita varten se on rekisteröity ja sitä käytetään, ovat peräisin mainitun tavaramerkin haltijalta, heikentyy sen vuoksi, että myöhemmän tavaramerkin käyttö on johtanut aikaisemman tavaramerkin identiteetin ja sillä yleisön keskuudessa olevan vaikutuksen häviämiseen.
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan soveltanut virheellisesti asetuksen N:o 207/2009 (1) (jäljempänä tavaramerkkiasetus) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, koska se on virheellisesti todennut, etteivät merkkien ”hellim” ja ”halloumi” ulkoasu ja lausuntatapa ole samankaltaisia. Unionin yleinen tuomioistuin on oikein todennut, että tavaramerkit ovat ensimmäisen kirjaimen, kirjainyhdistelmän ”ll” ja viimeisten kirjainten i ja m (vaikkakin käännetyssä järjestyksessä) osalta samanlaisia. Se on kuitenkin ottanut lähtökohdaksi sen, että kokonaisuutena arvioituna mitään ulkoasun samankaltaisuutta ei ole. Kyseinen loppupäätelmä on kantajan mielestä ristiriitainen. Koska unionin yleinen tuomioistuin on todennut että kyseisissä tavaramerkeissä on tiettyä samankaltaisuutta, ei siitä voida lopuksi päätellä, että kaikenlainen ulkoasun samankaltaisuus puuttuu.
2)

Onko asetuksen (EY) N:o 44/2001 (2) 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että vahinko on sattunut jäsenvaltion (jäsenvaltio A) alueella, jos säännöstenvastainen toimi, joka on oikeudenkäynnin kohteena tai josta johdetaan vaatimuksia, on tapahtunut toisen jäsenvaltion (jäsenvaltio B) alueella ja siihen liittyy osallisuus ensin mainitun jäsenvaltion (jäsenvaltio A) alueella tapahtuneeseen säännöstenvastaiseen toimeen (päätekoon)?
1)

Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan (1) (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklaa, luettuna yhdessä sen 38 artiklan sekä kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (2) 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan kanssa, tulkittava siten, että kun tuomioistuimen, jonka käsiteltävänä on kuluttajasopimusta koskeva riita, on arvioitava, onko sopimusehto kohtuuton ja kun toisen jäsenvaltion tuomioistuin on jo katsonut vastaavanlaisissa olosuhteissa, että samanlainen tai samankaltainen sopimusehto oli kohtuuton, kuluttajalla on oikeus siihen, että tuomioistuin ottaa riidanalaisen sopimusehdon kohtuuttomuutta arvioidessaan huomioon toisen jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisun?
2)

Onko erityisesti julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18/EY ja erityisesti sen 1 artiklan 2 kohdan a ja d alakohta, 2 artikla, 28 artikla ja liitteessä [II] olevat ryhmät 8 ja 12, esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jolla kahden hankintaviranomaisen sallitaan tehdä keskenään kirjallisia sopimuksia kunnille suunnatuista tukitoimista, jotka koskevat Bariscianon ja Castelvecchio Subequon kuntien historiallisten keskustojen jälleenrakentamista koskevia selvityksiä, analyyseja ja suunnitelmia, joista on tarkempi erittely sopimukseen liitetyissä teknisissä toimitusehdoissa ja sellaisina kuin ne on yksilöity alan kansallisessa ja alueellisessa lainsäädännössä, sellaista vastiketta vastaan, jonka osalta ei ole ilmeistä, ettei se vastaa korvausta suorituksesta, kun suoran hankintasopimuksen tekeminen on nimenomaisesti perusteltu hätätilan jälkeisillä kansallisilla ylemmän- ja alemmantasoisilla säännöksillä ja kun otetaan huomioon erikseen täsmennetyt erityiset yleiset edut?
4)

Onko (asiassa C-188/89, Foster v. British Gas plc, annetun tuomion 20 kohdan mukainen) ”valtion viranomainen” (emanation of the State) välttämättä kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettu henkilö?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 151/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italia) on esittänyt 24.2.2012 — Fastweb SpA v. Azienda Sanitaria Locale di Alessandria

(Asia C-100/12)

2012/C 151/25

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Fastweb SpA

Vastapuoli: Azienda Sanitaria Locale di Alessandria

Muut osapuolet: Telecom Italia S.p.A. ja Path-net S.p.A.

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko osapuolten yhdenvertaisuutta, syrjintäkieltoa ja kilpailun suojaamista julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyissä koskevat periaatteet, joista säädetään direktiivissä 1989/665/ETY (1), sellaisena kuin sitä on viimeksi muutettu direktiivillä 2007/66/EY (2), esteenä Consiglio di Staton täysistunnon ratkaisun nro 4/2011 kaltaiselle oikeuskäytännölle, jonka mukaan liitännäisvalitus, jolla kiistetään päävalituksen valittajan asiavaltuus riitauttamalla tämän hyväksyminen tarjouspyyntömenettelyyn, on välttämättä tutkittava ja ratkaistava ennen päävalituksen käsittelyä myös tapauksessa, jossa päävalituksen valittajalla on erityinen intressi siihen, että koko tarjouskilpailumenettely järjestetään uudelleen, riippumatta tarjouskilpailuun osallistuneiden kilpailevien tarjoajien määrästä ja erityisesti tapauksessa, jossa tarjouskilpailumenettelyssä on vain kaksi tarjoajaa (eli päävalituksen valittaja ja liitännäisvalituksen tehnyt ja tarjouskilpailun voittanut yritys), jotka molemmat vaativat toisen hylkäämistä siksi, että niiden tekemät tarjoukset eivät vastaa tarjouksen tekemiselle asetettuja vähimmäisvaatimuksia?

(1) EYVL L 395, s. 33.

(2) EUVL L 335, s. 31.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 235/8

Valitus, jonka Guillermo Canãs on tehnyt 1.6.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-508/09, Guillermo Canãs v. komissio, 26.3.2012 antamasta määräyksestä

(Asia C-269/12 P)

2012/C 235/15

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Guillermo Canãs (edustaja: avocat Y. Bonnard)

Muut osapuolet: Euroopan komissio, Maailman antidopingtoimisto, ATP Tour Inc.

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-508/09 26.3.2012 antama määräys on kumottava

— Unionin yleinen tuomioistuin on velvoitettava tutkimaan Guillermo Canãsin 22.12.2009 nostama kanne

— Kaikki muut vastapuolten vaatimukset on hylättävä

— Vastapuolet on velvoitettava korvaamaan Guillermo Canãsin oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja esittää kolme unionin yleisen tuomioistuimen päätöstä koskevaa valitusperustetta.

Ensinnäkin valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei ota huomioon markkinoilta väliaikaisesti vetäytyneen yrityksen oikeutta hakea muutosta kilpailuoikeuden rikkomista koskevan kantelun käsittelemisen lopettamispäätökseen, kun se asettaa muutoksenhakuoikeuden edellytykseksi yritykselle kumoamiskanteesta seuraavan välittömän hyödyn. Kantelun käsittelyn lopettamispäätöksen kumoamisesta itsessään ei voi seurata valittajalle välitöntä hyötyä, koska siitä seuraisi ainoastaan kantelun tutkiminen ilman mitään takeita lopputuloksesta.

Toiseksi valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että valittajan oikeussuojan tarve on lakannut, koska valittaja kärsii yhä vahinkoa kantelun kohteena olevista kilpailunvastaisista rajoituksista. Valittaja katsoo, että urheilu-uran lopettamisesta huolimatta sillä on yhä oikeussuojan tarve eli intressi saada kumotuksi komission päätös, jolla on lopetettu kantelun käsittely, ja intressi saada komissio toteamaan kantelun kohteena olevat rajoitukset lainvastaisiksi, ja nämä vaiheet ovat välttämättömiä, jotta voidaan esittää vahingonkorvausvaatimus Maailman antidopingtoimistoa, ATP Tour Inc:ia ja Urheilun kansainvälistä välimieslautakuntaa vastaan.

Kolmanneksi valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että valittajan tekemän kantelun käsittelyn lopettamisesta tehdyn päätöksen kumoamisella ei ole mitään vaikutusta valittajan oikeuteen esittää vahingonkorvausvaatimus kantelun kohteena olleita yrityksiä vastaan, koska komissiossa tapahtuva hallinnollinen menettely ei estä valitusta toimivaltaisessa riita-asioita käsittelevässä tuomioistuimessa. Tämä perustelu on kuitenkin tosiseikkojen osalta virheellinen siltä osin kuin urheilun välimiesoikeus on 23.5.2007 katsonut, että kantelun kohteena olevat rajoitukset eivät olleet eurooppalaisen kilpailulainsäädännön vastaisia, minkä vuoksi kantajalla ei ilman komission myönteistä päätöstä ollut mahdollisuutta esittää vahingonkorvausvaatimusta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 217/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 24.5.2012 — Telecom Italia SpA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni ja Presidenza del Consiglio dei Ministri

(Asia C-256/12)

2012/C 217/27

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Telecom Italia SpA

Vastapuolet: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM) ja Presidenza del Consiglio dei Ministri

Ennakkoratkaisukysymys

Onko alaa koskevia yhteisön säännöksiä, erityisesti direktiivin 2002/20 (1) säännöksiä, tulkittava siten, että ne ovat esteenä edellä esitetyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle ja etenkin vuonna 2005 annetulle laille nro 266, sellaisena kuin sitä konkreettisesti sovelletaan sääntelyvaiheessa?

(1) Sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista (valtuutusdirektiivi) 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY (EYVL L 108, s. 21).
2)

a) Mikä merkitys on tässä yhteydessä annettava päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa asetetulle säännönmukaista oleskelua koskevalle vaatimukselle? b) Onko tässä yhteydessä merkityksellistä, että kansallisen lainsäädännön perusteella itse hakemuksen jättäminen merkitsee sitä, että oleskelu on säännönmukaista sen ajan, kun hakemuksesta ei ole tehty hylkäävää päätöstä, vai onko merkityksellistä ainoastaan se, että oleskelua ennen hakemuksen jättämistä pidetään kansallisen lainsäädännön perusteella laittomana?
3)

Onko tältä osin vielä merkitystä sillä: a) ovatko lentoliikenteenharjoittajat antaneet matkustajille tietoa tällaisista oikeuksista? b) onko silloin, kun kyseessä on asetuksen 14 artiklan puutteelliseksi väitetty noudattaminen, lentoliikenteenharjoittajille määrätty ennen velvoitteen, johon liittyy uhkasakko, määräämistä sanktio kyseisen artiklan noudattamatta jättämisestä? c) ovatko kyseessä olevat matkustajat ilmoittaneet lentoliikenteenharjoittajille, haluavatko he saada korvauksen? d) että vastapuoli ei ole valinnut instrumentiksi velvoitetta, johon liittyy teettämisuhka (jolloin vastapuoli maksaa korvauksen matkustajille itse lentoliikenteenharjoittajien kustannuksella, elleivät lentoliikenteenharjoittajat täytä velvoitettaan), vaan se on valinnut instrumentiksi velvoitteen, johon liittyy uhkasakko (jolloin silloin, kun lentoliikenteen harjoittajat eivät täytä velvoitettaan, niiden on maksettava vastapuolelle summa, joka suuruudeltaan vastaa maksettavien korvausten yhteismäärää ja joka ohjataan yhteisiin varoihin)?
3)

Jos toiseen kysymykseen on vastattava myöntävästi: Onko tapauksissa, joissa jäsenvaltion hallintolainkäyttöä koskevassa säännöstössä lähtökohtaisesti säädetään direktiivin 85/337/ETY 10 a artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan mukaisesti, että siihen yleisöön kuuluvien, jota asia koskee, mahdollisuus saattaa asia uudelleen tutkittavaksi tuomioistuimessa riippuu siitä, ovatko he väittäneet oikeuksiensa heikentyvän, tulkittava direktiivin 85/337/ETY 10 a artiklaa siten, a) että kyseiseen direktiiviin sisältyvien yleisön osallistumista koskevien säännösten soveltamisalaan kuuluviin päätöksiin liittyvien menettelyjen laillisuuden riitauttaminen tuomioistuimessa voi menestyä ja johtaa päätöksen kumoamiseen vain, jos tapauksen olosuhteiden perusteella on olemassa konkreettinen mahdollisuus, että riitautettu päätös olisi ollut ilman menettelyvirhettä toisenlainen, ja jos menettelyvirhe olisi lisäksi vaikuttanut kantajan aineelliseen oikeusasemaan, tai b) että direktiiviin sisältyvien yleisön osallistumista koskevien säännösten soveltamisalaan kuuluviin päätöksiin liittyvillä menettelyvirheillä on oltava laajemmalle ulottuva merkitys riitautettaessa menettelyjen laillisuus tuomioistuimessa? Jos edellä esitettyyn kysymykseen on vastattava b kohdassa tarkoitetulla tavalla: Mitä sisällöllisiä vaatimuksia menettelyvirheille on asetettava, jotta ne voidaan ottaa huomioon kantajan hyväksi riitautettaessa päätökseen liittyvien menettelyjen laillisuus tuomioistuimessa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 209/4

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundespatentgericht (Saksa) on esittänyt 3.5.2012 — Sumitomo Chemical Co. Ltd

(Asia C-210/12)

2012/C 209/06

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundespatentgericht

Pääasian asianosainen

Valittaja: Sumitomo Chemical Co. Ltd

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko kasvinsuojeluaineiden lisäsuojatodistuksen käyttöön ottamisesta 23.7.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1610/96 (1) 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, ettei se estä antamasta kasvinsuojeluaineelle lisäsuojatodistusta, jos kyseiselle aineelle on annettu direktiivin 91/414/ETY 8 artiklan 4 kohdan perusteella pätevä lupa?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Edellytetäänkö asetuksen (EY) N:o 1610/96 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, että lupa on vielä voimassa hakemuspäivänä?

3) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko asetuksen (EY) N:o 1610/96 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että hakemus voidaan tehdä jo ennen kyseisessä säännöksessä mainitun määräajan alkamista?

(1) EYVL L 198, s. 30.
4)

Onko 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/101/EY (5) 12 ja 13 artiklan säännöksiä tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään osakeoston takautuvasta purkamisesta, jolloin osakkeiden ostosopimuksen purkamisella on katsottava olevan ex nunc -vaikutus (vrt. asia C 215/08, E. Friz, tuomio 15.4.2010)?
1)

Onko yhdenvertaisuutta koskevan yhteisön periaatteen (sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut) mukaista se, että tietty viranomainen (nyt käsiteltävässä asiassa IMDECO) ottaa työntekijöidensä ikälisiä laskiessaan huomioon ainoastaan sen virka- tai työsuhteen luonteen, joka yhdistää mainitun viranomaisen sen työntekijöihin, ja että se näin ollen ensiksi mainittujen työntekijöiden (virkamiehet) osalta ottaa voimassa olevan valtion virkamieslain (Ley estatal funcionarial) mukaisesti erotuksetta huomioon kaikki aikaisemmat ja nykyiset palvelusajat, jotka on suoritettu julkishallinnon palveluksessa (eli tietyn viranomaisen, kuten IMDECO:n, tai minkä tahansa muun viranomaisen palveluksessa), kun taas jälkimmäisten työntekijöiden (työsopimussuhteinen henkilöstö) osalta se ottaa valtion työsopimussuhteista henkilöstöä koskevan voimassa olevan lain (Ley estatal laboral) ja sen tulkintaa koskevan oikeuskäytännön mukaisesti huomioon ainoastaan palvelusajat, jotka on suoritettu tietyssä viranomaisessa (IMDECO), kuitenkin sillä edellytyksellä, ettei toisiaan seuraavien työsopimusten välillä ole sellaista keskeytystä, jonka voitaisiin katsoa merkitsevän työsuhteen olennaisen jatkuvuuden lakkaamista, siltä osin kuin sellaisia päiviä, jotka välittömästi edeltävät tällaista keskeytystä ja joiden aikana asianomainen työntekijä on työskennellyt, ei oteta huomioon?
1)

Onko eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn käyttöönotosta 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1896/2006 (1) 6 artiklaa tulkittava siten, että eurooppalaisessa maksamismääräysmenettelyssä on myös sovellettava tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen (EY) N:o 44/2001 (2) 24 artiklaa, jonka mukaan tuomioistuin on toimivaltainen, jos vastaaja vastaa asiassa?