Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 15 päivänä tammikuuta 1986. - Pietro Pinna vastaan Caisse d'allocations familiales de la Savoie. - Ranskan Cour de cassationin esittämä ennakkoratkaisupyyntö. - Asia 41/84.



Oikeustapauskokoelma 1986 sivu 00001

Ruotsink. erityispainos sivu 00355

Suomenk. erityispainos sivu 00369



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Perustamissopimuksen määräykset - Tavoite - Kansallisten lainsäädäntöjen yhteensovittaminen eikä yhdenmukaistaminen - Sosiaaliturvajärjestelmien eroista johtuva erilainen kohtelu - Hyväksyttävyys - Yhteisön säännöstöllä aiheutettu erilainen kohtelu - Lainvastaisuus

(ETY:n perustamissopimuksen 48-51 artikla)

2. Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Yhdenvertainen kohtelu - Perhe-etuudet - Sovellettava lainsäädäntö - Perheenjäsenten asuinvaltion lainsäädäntö - Peitelty syrjintä - Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohta - Pätemättömyys

(ETY:n perustamissopimuksen 48 ja 51 artikla; neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohta)

3. Ennakkoratkaisukysymykset - Pätevyyden arviointi - Asetuksen pätemättömyyden vahvistaminen - Vaikutukset - Ajallinen rajoittaminen - Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta

(ETY:n perustamissopimuksen 174 artiklan toinen kohta ja 177 artikla)

Tiivistelmä

1. Perustamissopimuksen 51 artiklassa määrätään jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen yhteensovittamisesta eikä niiden yhdenmukaistamisesta, joten artiklan mukaan jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmät ja näin ollen myös jäsenvaltioissa työskentelevien henkilöiden oikeudet saavat edelleen olla erilaisia. Perustamissopimuksen 51 artiklalla ei siis puututa eri jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien välisiin aineellisiin ja menettelyllisiin eroavaisuuksiin eikä näin ollen eroavaisuuksiin jäsenvaltioissa työskentelevien henkilöiden oikeuksien osalta. Perustamissopimuksen 48-51 artiklassa tarkoitettu työntekijöiden vapaan liikkumisen turvaamista koskeva tavoite kuitenkin vaarantuu ja sen toteuttaminen vaikeutuu, jos yhteisön oikeudella aikaansaadaan vältettävissä olevia sosiaaliturvasääntöjen eroja. Tämän vuoksi perustamissopimuksen 51 artiklan mukaan laaditulla yhteisön sosiaaliturvasäännöstöllä ei pitäisi aiheuttaa uusia eroja niiden jo olemassa olevien erojen lisäksi, jotka johtuvat siitä, ettei kansallisia lainsäädäntöjä ole yhdenmukaistettu.

2. Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaan kiellettyä on paitsi avoin syrjintä kansallisuuden perusteella, myös kaikki peitellyn syrjinnän muodot, joissa muita erotteluperusteita soveltaen päädytään tosiasiassa samaan tulokseen.

Tällaisesta on kyse, kun yhteisön säännöstössä käytetään perheenjäsenten asuinpaikkaa perusteena sen määrittämiseksi, mitä lainsäädäntöä sovelletaan siirtotyöläisen perhe-etuuksiin. Vaikka jäsenvaltion lainsäädännössä sovelletaan tätä samaa kriteeriä myös sen määrittämisessä, onko työntekijällä, joka on tämän valtion kansalainen ja työskentelee kotimaansa alueella, oikeus perhe-etuuksiin, ei kriteerillä ole samanlaista merkitystä tälle työntekijäryhmälle, koska perheenjäsenten asumista työskentelyvaltion ulkopuolella koskeva ongelma liittyy nimenomaan siirtotyöläisiin. Tällainen kriteeri ei turvaa perustamissopimuksen 48 artiklassa määrättyä yhdenvertaista kohtelua, eikä sitä sen vuoksi voida käyttää kansallisten lainsäädäntöjen yhteensovittamisessa, josta määrätään perustamissopimuksen 51 artiklassa työntekijöiden vapaan liikkuvuuden edistämiseksi yhteisössä 48 artiklan mukaisesti.

Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohta on pätemätön siltä osin kuin sillä suljetaan pois se, että Ranskan lainsäädännön alaisille työntekijöille myönnetään Ranskan perhe-etuuksia heidän muussa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta.

3. Jos pakottavista syistä on perusteltua, yhteisöjen tuomioistuimella on perustamissopimuksen 174 artiklan toisen kohdan nojalla harkintavalta määrittää konkreettisesti kussakin yksittäistapauksessa, miltä osin kumotun asetuksen vaikutuksia on pidettävä pysyvinä. Jos yhteisöjen tuomioistuin käyttää perustamissopimuksen 177 artiklaan perustuvassa menettelyssä mahdollisuuttaan rajoittaa pätemättömäksi julistetun toimenpiteen taannehtivaa vaikutusta, sen asiana on määrittää, voidaanko tällainen poikkeus tuomion ajallisten vaikutusten rajoittamisesta tehdä joko sen osapuolen eduksi, joka on saattanut asian kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, tai myös muiden sellaisten henkilöiden eduksi, jotka ovat toimineet samoin ennen pätemättömyyden toteamista, vai onko päinvastoin niin, että myös sellaisten henkilöiden osalta, jotka ovat ajoissa aloittaneet toimenpiteet oikeuksiensa turvaamiseksi, riittävänä on pidettävä sitä, että pätemättömyyden toteamisella on pelkästään tulevaisuuteen suuntautuvia vaikutuksia.

Asianosaiset

Asiassa 41/84,

jonka Ranskan tasavallan Cour de cassation on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen ensin mainitussa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa

Pietro Pinna

vastaan

Caisse d'allocations familiales de la Savoie

ennakkoratkaisun sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL 1971, L 149, s. 2) 73 artiklan 2 kohdan tulkinnasta,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,

toimien kokoonpanossa: presidentti A. J. Mackenzie Stuart, jaostojen puheenjohtajat U. Everling, K. Bahlmann ja R. Joliet sekä tuomarit G. Bosco, T. Koopmans, O. Due, Y. Galmot ja T. F. O'Higgins,

julkisasiamies: G. F. Mancini,

kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,

ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet:

- pääasian kantaja Pietro Pinna, edustajanaan Conseil d'État'ssa ja Ranskan Cour de cassationissa esiintymään oikeutettu asianajaja A. Lyon-Caen,

- pääasian vastaaja Caisse d'allocations familiales de la Savoie, edustajanaan asianajaja J.-P. Desache, Pariisi,

- Ranskan tasavallan hallitus, asiamiehenään ulkoasiainministeriön ulkoasiansihteeri Ph. Pouzoulet,

- Helleenien tasavallan hallitus, asiamiehenään Kreikan Euroopan yhteisöissä Brysselissä toimivan pysyvän edustuston oikeudellisen yksikön virkamies E. Tsekouras,

- Italian tasavallan hallitus, asiamiehenään Consiglio di Staton jaoston puheenjohtaja ja ulkoasiainministeriön diplomaattisten riita-asioiden, sopimusten ja oikeudellisten asioiden osaston päällikkö, Dott. A. Squillante, avustajanaan valtionasiamies P. Ferri,

- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellinen neuvonantaja J. Griesmar, avustajanaan asianajaja F. Herbert, Bryssel,

- Euroopan yhteisöjen neuvosto, asiamiehenään oikeudellisen yksikön neuvonantaja J. Carberry,

kuultuaan julkisasiamiehen 21.5.1985 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Ranskan Cour de cassation on esittänyt 11.1.1984 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 15.2.1984, ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä, jotka koskevat sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2) useiden säännösten tulkintaa.

2 Kysymykset on esitetty asiassa, joka koskee sitä, että Caisse d'allocations familiales de la Savoie (perheavustuskassa) on kieltäytynyt myöntämästä Pietro Pinnalle perhe-etuuksia tiettyjen vuosille 1977 ja 1978 sijoittuvien kausien osalta.

3 Pietro Pinna, joka on Italian kansalainen, asuu Ranskassa puolisonsa ja pariskunnan kahden lapsen, Sandron ja Rosettan, kanssa. Vuonna 1977 lapset viettivät äitinsä kanssa pitkähkön ajan Italiassa. Caisse d'allocations familiales de la Savoie kieltäytyi myöntämästä Pietro Pinnalle perhe-etuuksia Sandron osalta ajalta 1.10.-31.12.1977 ja Rosettan osalta ajalta 1.10.1977-31.3.1978 sillä perusteella, että avustusten maksaminen kuului Aquilan - paikkakunta, jossa lapset oleskelivat tuona aikana - Istituto nazionale della previdenza socialelle (kansallinen sosiaaliturvalaitos).

4 Cour de cassationin ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä käy ilmi, että code de la sécurité socialen (sosiaaliturvalaki) 511 pykälässä säädetään, että jokainen ranskalainen tai Ranskassa asuva ulkomaalainen, jolla on perheenpäänä tai muuten huollettavanaan yksi tai useampia Ranskassa asuvia lapsia, saa lastensa osalta L 510 pykälässä lueteltuja perhe-etuuksia. 10.9.1946 annetun asetuksen (décret) nro 46-2880, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1965 annetulla asetuksella nro 65-524, 6 pykälän ja 10.12.1946 annetun asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna 17.3.1978 annetulla asetuksella, 2 pykälän mukaan Ranskassa asuvana pidetään lasta, joka säilyttää perhesiteensä Ranskan Euroopassa sijaitsevalla alueella, jossa on tähän asti elänyt pysyvästi, vaikka oleskelee tämän alueen ulkopuolella tilapäisesti yhden tai useamman kerran siten, että tilapäinen oleskelu kestää kokonaisuudessaan enintään kolme kuukautta kalenterivuoden aikana. Kiistanalaisen päätöksen perusteena on ilmeisesti käytetty asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohtaa, jossa säädetään, että Ranskan lainsäädännön alaisella työntekijällä on oikeus

" - - muussa jäsenvaltiossa kuin Ranskassa asuvien perheenjäsentensä osalta perheavustuksiin, joista säädetään sen valtion lainsäädännössä, jossa nämä perheenjäsenet asuvat; hänen on täytettävä työskentelyä koskevat edellytykset, joita Ranskan lainsäädännössä edellytetään etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi".

5 Pinnan valitusta koskeva asia saatettiin käsiteltäväksi Cour de cassationiin, joka on pyytänyt yhteisöjen tuomioistuinta antamaan ratkaisun

1) 14.6.1971 annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohdan pätevyydestä ja sovellettavuudesta edelleen sekä

2) säännökseen sisältyvän ilmaisun "asuminen" merkityksestä.

6 Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Palkatulla työntekijällä, joka on muun jäsenvaltion kuin Ranskan lainsäädännön alainen, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä, niin kuin he asuisivat tässä valtiossa."

7 Edellä mainitussa 73 artiklan 2 kohdassa säädetään kuitenkin Ranskan lainsäädännön alaista palkattua työntekijää, jonka perhe asuu muussa jäsenvaltiossa kuin Ranskassa, koskevasta erilaisesta periaatteesta.

8 Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 98 (nykyisessä 99) artiklassa säädetään seuraavaa:

"Neuvosto tutkii kokonaisuudessaan uudelleen 1 päivään tammikuuta 1973 mennessä komission ehdotuksesta perhe-etuuksien maksamisen perheenjäsenille, jotka eivät asu toimivaltaisessa valtiossa, jotta saataisiin yhtenäinen ratkaisu kaikkia jäsenvaltioita varten."

9 Uusien jäsenvaltioiden liittymisen vuoksi komissio antoi neuvostolle ehdotuksen asetukseksi (EYVL C 96, s. 4) vasta 10.4.1975; ehdotuksessa suositellaan yleisperiaatteeksi, että perhe-etuudet myönnettäisiin työskentelymaassa riippumatta perheenjäsenten asuinmaasta. Ratkaisua tukivat sekä Euroopan parlamentti (14.10.1975 annettu lausunto, EYVL C 257) että talous- ja sosiaalikomitea (24.9.1975 annettu lausunto, EYVL C 286). Neuvosto keskusteli asiasta istunnoissaan 18.12.1975 ja 9.12.1976 löytämättä kuitenkaan ratkaisua.

10 Pietro Pinna väittää asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohdan pätevyyden osalta, että säännöksen vaikutuksesta niille yhteisön maiden työntekijöille, jotka työskentelevät Ranskassa, maksetaan pienempiä avustuksia ja heitä kohdellaan eri tavoin kuin niitä, jotka työskentelevät jossain muussa yhteisön yhdeksästä maasta. Tällaista syrjintää ei voida perustella sen enempää poliittisesti, taloudellisesti kuin oikeudellisestikaan. Vanhuuseläkkeen osalta yhteisöjen tuomioistuin on Pinnan mukaan todennut, että 51 artiklassa annetaan neuvostolle mahdollisuus myöntää siirtotyöläisille oikeuksia, mutta neuvosto ei voi evätä heiltä oikeuksia, jotka kuuluvat heille kansallisen lainsäädännön mukaan. Mikä pätee vanhuuseläkkeisiin, pätee myös perhe-etuuksiin. Työskentelymaata koskevan lain (oikeuksien alkaminen) ja perheen oleskelua koskevan lain (etuuksien luonne ja taso) samanaikaisen soveltamisen tarkoituksena ei ole sosiaaliturvan heikentäminen. Näin ollen 73 artiklan 2 kohta on perustamissopimuksen 51 artiklan vastainen. Perustamissopimuksen 51 artiklalla otettiin käyttöön periaate, jonka mukaan etuuksia voi viedä maasta toiseen ("vientikelpoisuus"). Minkä tahansa rahaetuuden saaja voi näin ollen riippumatta siitä, minne hän tai hänen perheensä asettuu asumaan, vaatia 51 artiklan nojalla, että etuudet maksetaan hänelle hänen valitsemallaan paikkakunnalla. Asetuksen 73 artiklan 2 kohdassa säädetyllä tietynlaisen sosiaalietuuden osittaisella "vientikelvottomuudella" rikotaan 51 artiklaan kirjattua yleistä periaatetta. Koska 73 artiklan 2 kohdassa kielletään Ranskan perhe-etuuksien "vientikelpoisuus", rikotaan sillä perustamissopimuksen 51 artiklaa.

11 Pääasian vastaaja, Caisse d'allocations familiales de la Savoie, väittää 73 artiklan 2 kohdan olevan yhteensopiva perustamissopimuksen 48 ja 51 artiklan kanssa. Perustamissopimuksen 51 artiklassa määrätään, että etuudet on aina maksettava siirtotyöläiselle. Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohdan soveltamisella taataan, että siirtotyöläinen saa aina perheavustusta riippumatta perheensä asuinpaikasta. Maksava laitos ja etuuksiin sovellettava lainsäädäntö voivat vaihdella 73 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvien työntekijöiden kesken, mutta työntekijän oikeutta saada perheavustusta kunnioitetaan. Asetuksen 73 artiklan 2 kohta on pätevä perustamissopimuksen 7 artiklan kannalta, koska sillä ei aiheuteta millään tavoin siirtotyöläisten välistä syrjintää. Tietyissä tapauksissa on kiistämättä mahdollista, että siirtotyöläisen etuudet pienenevät sen mukaan, mihin maahan hänen perheensä päättää asettua asumaan, mutta pieneneminen johtuu jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen eroista, erityisesti etuuksien tasoa koskevista eroista. Näissä olosuhteissa 73 artiklan 2 kohdalla ei sinänsä aiheuteta syrjintää. Näin ollen se on yhteensopiva yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten kanssa.

12 Ranskan hallituksen mielestä 73 artiklan 2 kohta on pätevä. Asetuksen 73 artiklan 2 kohdasta mahdollisesti aiheutuva erilainen kohtelu ei ole perustamissopimuksen 7, 48 ja 51 artiklan vastaista syrjintää. Erilainen kohtelu, joka aiheuttaa haittaa sellaisille Ranskan lainsäädännön alaisille työntekijöille, jotka eivät ole Ranskan kansalaisia, johtuu eri jäsenvaltioissa voimassa olevien perheavustusjärjestelmien eroista. Erilainen kohtelu voidaan poistaa ainoastaan yhdenmukaistamalla kansallisia sosiaaliturvajärjestelmiä, mikä ei kuitenkaan ole asetuksen (ETY) N:o 1408/71 tavoite; asetuksella (ETY) N:o 1408/71 pyritään ainoastaan yhteensovittamaan järjestelmät työntekijöiden vapaan liikkuvuuden esteiden poistamiseksi sosiaaliturvan alalla.

13 Kreikan hallitus esittää, että asetuksen (ETY) N:o 1408/71 tavoitteena on, että yhteisön alueella liikkuville työntekijöille, jotka ovat jäsenvaltioiden kansalaisia, taataan sosiaaliturvaetuuksien saaminen ja yhdenvertainen kohtelu erilaisissa kansallisissa lainsäädännöissä. Ongelmaan, joka koskee perhe-etuuksien myöntämistä työntekijöille, jotka ovat jonkin muun jäsenvaltion lainsäädännön alaisia kuin sen missä heidän perheensä asuu, olisi löydettävä yhtenäinen ratkaisu kaikissa jäsenvaltioissa. Asetuksen laatijat ottivat huomioon tämän tarpeen luonnostellessaan 98 artiklan. Asetuksen 98 artiklassa tarkoitetun yhtenäisen ratkaisun toteuttamiseen kuuluu se, että perusteena sovelletaan työntekijän työskentelypaikkaa. Työntekijän työskentelypaikkaan perustuvan järjestelmän periaate on toisaalta asetuksen (ETY) N:o 1408/71, jonka tavoitteena on työntekijöiden vapaa liikkuvuus yhteisössä, hengen mukainen ja toisaalta sen periaatteen mukainen, että ulkomaalaisia ja kotimaisia työntekijöitä kohdellaan yhdenvertaisesti sosiaaliturvan alalla. Kreikan hallituksen mielestä 73 artiklan 2 kohta ei ole oikeutettu, koska sillä ei edistetä siirtotyöläisten ja kotimaisten työntekijöiden yhdenvertaista kohtelua perhe-etuuksia maksettaessa silloin kun työntekijän perhe asuu toisessa jäsenvaltiossa kuin työntekijä itse. Siirtotyöläisellä on oltava oikeus sosiaaliturvaetuuksiin sen lainsäädännön mukaisesti, jonka alainen hän on ja jonka mukaan hän maksaa maksuja ja veroja.

14 Italian hallitus esittää, että 73 artiklan 2 kohdasta seuraa, että samalla alueella työskenteleviä työntekijöitä kohdellaan eri tavoin heidän kansallisuutensa perusteella. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sellaiset säännökset ja määräykset, joiden mukaan työntekijän kaikenlainen liikkuminen yhdestä jäsenvaltiosta toiseen johtaa sosiaaliturvan alalla saavutettujen oikeuksien vähenemiseen, ovat perustamissopimuksessa myönnettyjen työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevien takeiden vastaisia. Soveltamalla asuinvaltion lainsäädäntöä perhe-etuuksien laskemiseen pyritään heikentämään työntekijän Ranskan lainsäädännön mukaisesti saavuttamien oikeuksien sisältöä.

15 Komission mielestä 73 artiklan 2 kohta on yhteensopiva perustamissopimuksen 51 artiklan kanssa. Komissio ei kiistä, etteikö 73 artiklan 2 kohdan soveltamisesta voi tietyissä tapauksissa seurata, että sellaisella työntekijällä, jonka lapset asuvat toisessa jäsenvaltiossa, on oikeus pienempiin perheavustuksiin kuin siinä tapauksessa, että perheenjäsenet asuisivat Ranskassa tai että Ranskan perheavustuksia myönnettäisiin myös toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsenten osalta. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, ettei 73 artiklan 2 kohdasta aiheudu perustamissopimuksen vastaista syrjintää. Todettu epätasa-arvo johtuu ennen kaikkea asetuksen (ETY) N:o 1408/71 luonteesta välineenä, jolla toteutetaan perustamissopimuksen 51 artiklan tavoitteet yhteensovittamalla sosiaaliturvajärjestelmiä ja jolla pyritään poistamaan henkilöiden vapaan liikkuvuuden esteet.

16 Neuvoston mielestä kansallisen tuomioistuimen esittämissä kysymyksissä kyseenalaistetaan 73 artiklan 2 kohdan pätevyys kahdella perusteella. Ensinnäkin kyseessä piti alunperin olla määräaikainen, 1.1.1973 asti sovellettava poikkeus. Toiseksi Ranskan lainsäädännön alaisia työntekijöitä, jotka eivät ole Ranskan kansalaisia, väitetään syrjittävän kahdella tavoin: toisaalta suhteessa ranskalaisiin työntekijöihin, toisaalta suhteessa työntekijöihin, jotka ovat muun jäsenvaltion kuin Ranskan lainsäädännön alaisia. Neuvoston mielestä tällaista kahdenlaista syrjintää ei tapahdu. Sekä ranskalainen että ulkomaalainen työntekijä saavat samat avustukset Ranskan alueella; ranskalainen työntekijä menettää oikeuden avustukseensa kolmen kuukauden kuluttua, jos hänen lapsensa eivät enää asu Ranskassa, kun taas siirtotyöläinen saa avustusta asetuksen (ETY) N:o 1408/71 mukaisesti niiden lastensa osalta, jotka asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin Ranskassa. Kahden tai useamman jäsenvaltion välillä on mahdotonta todeta syrjintää siirtotyöläisten kohtelussa, koska sosiaaliturvaa koskevat kansalliset lainsäädännöt on ainoastaan yhteensovitettu. Kullakin jäsenvaltiolla on sosiaaliturvan alalla edelleen valta määrittää etuuksien luonne ja maksujen taso, koska perustamissopimuksen 51 artiklassa ei velvoiteta neuvostoa luomaan yhtenäistä sosiaaliturvajärjestelmää yhteisön jäsenvaltioihin.

Ensimmäinen kysymys

17 Kiistanalaisen kysymyksen ratkaisemiseksi on muistettava, että siirtotyöläisten sosiaaliturvasta 25 päivänä syyskuuta 1958 annetun neuvoston asetuksen N:o 3/58 (EYVL 1958, s. 561) 40 artiklassa säädetään, että palkatulla työntekijällä tai häneen verrattavalla työntekijällä, joka työskentelee jäsenvaltiossa ja jonka lapset asuvat tai heitä kasvatetaan toisen jäsenvaltion alueella, on oikeus kyseisten lasten osalta perheavustuksiin ensin mainitun valtion lainsäädännön säännösten mukaan siihen määrään asti, joka myönnetään toisen valtion lainsäädännössä.

18 Asetuksella (ETY) N:o 1408/71 muutettiin siirtotyöläisten lapsia koskevaa säännöstöä lisäämällä sellaisten etuuksien määrää, joita siirtotyöläiset voivat vaatia. Asetuksessa heille annettiin oikeus perhe-etuuksiin, eli "kaikkiin luontois- tai rahaetuuksiin, jotka on tarkoitettu perhekustannuksia varten" (1 artiklan u alakohdan i alakohta), kun asetuksella N:o 3/58 heille oli myönnetty ainoastaan perheavustuksia, eli "yksinomaan perheenjäsenten lukumäärän ja tapauksen mukaan iän perusteella määräajoin suoritettavia rahaetuuksia" (asetuksen (ETY) N:o 1408/71 1 artiklan u kohdan ii alakohta).

19 Niiden jossain jäsenvaltiossa työskentelevien siirtotyöläisten osalta, joiden perhe asuu toisessa jäsenvaltiossa, tehtiin asetuksessa (ETY) N:o 1408/71 ero Ranskassa ja muissa jäsenvaltioissa työskentelevien työntekijöiden välille. Asetuksen 73 artiklan 1 kohdassa säädetään, että työntekijällä, joka on muun jäsenvaltion kuin Ranskan lainsäädännön alainen, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä, niin kuin he asuisivat tässä valtiossa. Asetuksen 73 artiklan 2 kohdassa säädetään, että työntekijällä, joka on Ranskan lainsäädännön alainen, on muussa jäsenvaltiossa kuin Ranskassa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään sen valtion lainsäädännössä, jossa nämä perheenjäsenet asuvat.

20 Mitä tulee siihen, että työntekijöitä, joihin sovelletaan 73 artiklan 1 kohtaa, ja työntekijöitä, jotka ovat 73 artiklan 2 kohdassa säädetyn järjestelmän alaisia, kohdellaan eri tavoin, on muistettava, että perustamissopimuksen 51 artiklassa määrätään jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen yhteensovittamisesta eikä niiden yhdenmukaistamisesta. Perustamissopimuksen 51 artiklan mukaan jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmät ja näin ollen myös jäsenvaltioissa työskentelevien henkilöiden oikeudet saavat edelleen olla erilaisia. Perustamissopimuksen 51 artiklalla ei siis puututa eri jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien välisiin aineellisiin ja menettelyllisiin eroavaisuuksiin eikä näin ollen eroavaisuuksiin jäsenvaltioissa työskentelevien henkilöiden oikeuksien osalta.

21 Perustamissopimuksen 48-51 artiklassa tarkoitettua työntekijöiden vapaan liikkumisen turvaamista koskevan tavoitteen toteuttamista kuitenkin edistää se, että työskentelyedellytykset, joihin myös sosiaaliturvasäännöt kuuluvat, ovat mahdollisimman samanlaiset eri jäsenvaltioissa. Tavoite kuitenkin vaarantuu ja sen toteuttaminen vaikeutuu, jos yhteisön oikeudella aikaansaadaan vältettävissä olevia sosiaaliturvasääntöjen eroja. Tämän vuoksi perustamissopimuksen 51 artiklan mukaan laaditulla yhteisön sosiaaliturvasäännöstöllä ei pitäisi aiheuttaa uusia eroja niiden jo olemassa olevien erojen lisäksi, jotka johtuvat siitä, ettei kansallisia lainsäädäntöjä ole yhdenmukaistettu.

22 Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklalla otetaan käyttöön siirtotyöläisten osalta kaksi erilaista järjestelmää sen mukaan, ovatko työntekijät Ranskan vai jonkin muun jäsenvaltion lainsäädännön alaisia. Tämä lisää entisestään kansallisten lainsäädäntöjen aiheuttamia eroja ja vaikeuttaa tämän vuoksi perustamissopimuksen 48-51 artiklassa esitettyjen tavoitteiden toteuttamista.

23 Kun tarkastellaan itse 73 artiklan 2 kohdan pätevyyttä, on todettava, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaan kiellettyä on paitsi avoin syrjintä kansalaisuuden perusteella, myös kaikki peitellyn syrjinnän muodot, joissa muita erotteluperusteita soveltaen päädytään tosiasiassa samaan tulokseen.

24 Juuri tästä on kyse, kun 73 artiklan 2 kohdassa säädettyä kriteeriä käytetään sen määrittämisessä, mitä lainsäädäntöä sovelletaan siirtotyöläisen perhe-etuuksiin. Vaikka yleisesti ottaen Ranskan lainsäädännössä sovelletaan tätä samaa kriteeriä myös sen määrittämisessä, onko ranskalaisella ja Ranskan alueella työskentelevällä työntekijällä oikeus perhe-etuuksiin, ei tällä kriteerillä ole samanlaista merkitystä tälle työntekijäryhmälle, koska perheenjäsenten asumista Ranskan ulkopuolella koskeva ongelma liittyy nimenomaan siirtotyöläisiin. Tällainen kriteeri ei turvaa perustamissopimuksen 48 artiklassa määrättyä yhdenvertaista kohtelua, eikä sitä sen vuoksi voida käyttää kansallisten lainsäädäntöjen yhteensovittamisessa, josta määrätään perustamissopimuksen 51 artiklassa työntekijöiden vapaan liikkuvuuden edistämiseksi yhteisössä 48 artiklan mukaisesti.

25 Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohta on pätemätön siltä osin kuin sillä suljetaan pois se, että Ranskan lainsäädännön alaisille työntekijöille myönnetään Ranskan perhe-etuuksia heidän muussa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta.

26 Asetuksen 73 artiklan 2 kohdan pätemättömyydestä aiheutuvien seurausten osalta on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa 112/83, Société des produits de maïs SA vastaan Administration des douanes et droits indirects, 27.2.1985 antamassaan tuomiossa (Kok. 1985, s. 732), että jos tämä on pakottavista syistä perusteltua, yhteisöjen tuomioistuimella on perustamissopimuksen 174 artiklan toisen kohdan nojalla harkintavalta määrittää konkreettisesti kussakin yksittäistapauksessa, miltä osin kumotun asetuksen vaikutuksia on pidettävä pysyvinä.

27 Koska neuvosto ei ole onnistunut löytämään asetuksen (ETY) N:o 1408/71 98 artiklassa edellytettyä yhtenäistä ratkaisua, on otettava poikkeuksellisesti huomioon, että Ranska on joutunut säilyttämään pitkään käytännöt, jotka olivat asetuksen (ETY) N:o 1408/71 mukaisia, mutta joille perustamissopimuksen 48 ja 51 artiklasta ei löydy oikeudellista perustaa.

28 Näissä olosuhteissa on todettava, että oikeusvarmuutta koskevat pakottavat syyt, jotka kattavat kaikki asiaa koskevat sekä julkiset että yksityiset intressit, estävät periaatteessa sen, että perhe-etuuksien maksaminen kyseenalaistettaisiin tämän tuomion julistamista edeltäneiden ajanjaksojen osalta.

29 Jos yhteisöjen tuomioistuin käyttää perustamissopimuksen 177 artiklaan perustuvassa menettelyssä mahdollisuuttaan rajoittaa pätemättömäksi todetun toimenpiteen taannehtivaa vaikutusta, sen asiana on määrittää, voidaanko tällainen poikkeus tuomion ajallisten vaikutusten rajoittamisesta tehdä joko sen osapuolen eduksi, joka on saattanut asian kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, tai myös muiden sellaisten henkilöiden eduksi, jotka ovat toimineet samoin ennen pätemättömyyden toteamista, vai onko päinvastoin niin, että myös sellaisten henkilöiden osalta, jotka ovat ajoissa aloittaneet toimenpiteet oikeuksiensa turvaamiseksi, riittävänä on pidettävä sitä, että pätemättömyyden toteamisella on pelkästään tulevaisuuteen suuntautuvia vaikutuksia.

30 Käsiteltävänä olevassa tapauksessa on määritettävä, että asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohdan todettuun pätemättömyyteen ei voida vedota sellaisten vaatimusten tueksi, jotka liittyvät ennen tämän tuomion antamista edeltäneitä ajanjaksoja koskeviin etuuksiin; poikkeuksen muodostavat sellaiset työntekijät, jotka ovat ennen tätä päivää nostaneet oikeudessa kanteen tai muuten esittäneet vastaavan vaatimuksen.

31 Näissä olosuhteissa ei ole tarpeen vastata ensimmäisen kysymyksen toiseen osaan, joka koskee asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohdan sovellettavuutta edelleen, eikä toiseen kysymykseen, joka koskee 73 artiklan 2 kohdan käsitettä asuminen.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Helleenien, Italian ja Ranskan tasavallan hallituksille sekä Euroopan yhteisöjen neuvostolle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

on ratkaissut Ranskan Cour de cassationin 11.1.1984 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:

1) Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohta on pätemätön siltä osin kuin sillä suljetaan pois se, että Ranskan lainsäädännön alaisille työntekijöille myönnetään Ranskan perhe-etuuksia heidän muussa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta.

2) Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan 2 kohdan todettuun pätemättömyyteen ei voida vedota sellaisten vaatimusten tueksi, jotka liittyvät ennen tämän tuomion antamista edeltäneitä ajanjaksoja koskeviin etuuksiin; poikkeuksen muodostavat sellaiset työntekijät, jotka ovat ennen tätä päivää nostaneet oikeudessa kanteen tai muuten esittäneet vastaavan vaatimuksen.