Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Cosmas 10 päivänä toukokuuta 1995. - Ledernes Hovedorganisation, agissant pour Ole Rygaard vastaan Dansk Arbejdsgiverforening, agissant pour Strø Mølle Akustik A/S. - Ennakkoratkaisupyyntö: Sø- og Handelsretten - Tanska. - Direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan 1 kohdan tulkinta - Yrityksen luovutus - kahden urakoitsijan väinen sopimus työmaan loppuunsaattamisesta rakennuttajan suostumuksella. - Asia C-48/94.



Oikeustapauskokoelma 1995 sivu I-02745



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Tutkittavana oleva asia koskee tiettyjä Sø- og Handelsretten i Københavnin EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla esittämiä ennakkoratkaisukysymyksiä, jotka liittyvät työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY tulkintaan (jäljempänä direktiivi).(1)

I - Tosiseikat

2 Nämä kysymykset on esitetty pääasian kantajan Ole Rygaardin ja hänen työnantajansa, vastaajana olevan Strø Mølle Akustik A/S:n (jäljempänä Strø Mølle) välillä vireillä olevan riita-asian yhteydessä.

Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen päätöksen mukaan kantaja oli töissä rakennusliike Svend Pedersen A/S:ssä (jäljempänä Pedersen). Tämä yhtiö oli sopinut rakennustöiden tekemisestä SAS Service Partner A/S:lle (jäljempänä SAS).

Pedersen ilmoitti rakennuttaja SAS:lle 27.1.1992 päivätyllä kirjeellä toivovansa, että osan töistä (katto- ja puusepäntyöt) tekisi loppuun Strø Mølle.

SAS:n pyynnöstä tämä viimeksi mainittu teki 29.1.1992 tarjouksen töiden tekemisestä. Pedersen ja Strø Mølle tekivät 30.1.1992 sopimuksen, joka koski niitä ehtoja, joilla Strø Mølle jatkoi keskeytyneitä töitä.

Tässä sopimuksessa Strø Mølle velvoittautui maksamaan Pedersenille luovutetuista töistä aiheutuneet kustannukset, mukaan lukien palkkakustannukset. Siinä määrättiin myös, että Pedersenin kaksi harjoittelijaa siirrettäisiin Strø Møllelle 1.2. ja 1.5.1992 väliseksi ajaksi.

3 Pedersenin ja Strø Møllen välisen sopimuksen tekemistä seuraavana päivänä, eli 31.1.1992, ensin mainittu näistä kahdesta yhtiöstä purki kantajan työsopimuksen sillä perusteella, että yhtiö oli asetettu selvitystilaan ja että se oli päättänyt siirtää Strø Møllelle osan kysymyksessä olevista, Kastrupissa tekemistään kirvesmiestöistä. Tässä kirjeessä täsmennettiin, että kantajan työsuhde päättyisi 30.4.1992 ja että tuohon päivämäärään asti hänet asetettaisiin Strø Møllen käytettäväksi.

SAS hyväksyi Strø Møllen tarjouksen 10.2.1992, ja tämä otti tehdäkseen osan katto- ja puusepäntöistä. Kantaja jatkoi tosiasiallisesti työskentelyään Strø Møllella, ja 26.5.1992 hänelle annettiin uusi ennakkoilmoitus 30.6.1992 tapahtuvasta työsuhteen päättymisestä. Ole Rygaardin nostettua kanteen Strø Møllea vastaan kansallinen tuomioistuin piti riidan ratkaisemisen vuoksi tarpeellisena tiettyjen ennakkoratkaisukysymyksien esittämistä yhteisöjen tuomioistuimelle.

II - Ennakkoratkaisukysymykset

4 Sø- og Handelsretten i København kysyy tähän riita-asiaan liittyen yhteisöjen tuomioistuimelta 2.2.1994 antamassaan määräyksessä,(2) sovelletaanko direktiiviä siinä tapauksessa, että yrittäjä B jatkaa yrittäjä A:n kanssa tekemänsä sopimuksen perusteella osaa siitä työmaasta, jonka yrittäjä A on aloittanut, ja

1) yrittäjä A:n ja yrittäjä B:n välillä on tehty sopimus, jonka mukaan eräät yrittäjä A:n palkkaamat työntekijät jatkavat toimintaansa yrittäjä B:n palveluksessa ja että yrittäjä B ottaa käyttöönsä rakennustyömaalla olevat rakennusaineet saattaakseen työn loppuun, ja

2) luovutuksen jälkeen yrittäjä A ja yrittäjä B työskentelevät tietyn ajan yhtäaikaisesti työmaalla.

Kansallinen tuomioistuin kysyy myös, onko sillä seikalla, että töiden loppuunsaattamista koskeva sopimus tehtiin rakennuttajan ja yrittäjä B:n välillä yrittäjä A:n suostumuksella, vaikutusta tässä suhteessa.

5 Nämä ennakkoratkaisukysymykset tuovat jälleen kerran esille direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa määriteltyyn soveltamisalaan liittyvän ongelman.

Konkreettisesti nyt esillä olevassa asiassa herää kysymys siitä, voidaanko vain sellaisen työn osan luovuttamista urakoitsija B:lle, jonka loppuunsaattaminen kuului yrittäjä A:lle, joka jatkaa luovutuksen jälkeenkin työskentelyä yhtäaikaisesti yrittäjä B:n kanssa samalla työmaalla, pitää edellä mainitun säännöksen tarkoittamana yrityksen, liikkeen tai liiketoiminnan osan luovutuksena.

Sitä paitsi kansallinen tuomioistuin kysyy toisessa kysymyksessään, voidaanko direktiiviä soveltaa silloin, kun kysymyksessä olevien töiden osan luovuttaminen johtuu urakoitsija B:n ja rakennuttajan välillä tehdystä sopimuksesta, johon urakoitsija A on antanut suostumuksensa.

III - Lainsäädäntö ja oikeuskäytäntö

6 Direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään, että "tätä direktiiviä sovelletaan yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovuttamisen toiselle työnantajalle sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta".

Yhteisöjen tuomioistuimella on ollut tilaisuus kehittää direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa määriteltyä soveltamisalaa koskeva mittava oikeuskäytäntö.

7 Tästä oikeuskäytännöstä ilmenee, että tässä jäljempänä mainitut ehdot täyttävät yritysten luovuttamistapaukset kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan

- Ensiksi, jotta direktiiviä voitaisiin soveltaa, vaaditaan, että yritystoiminnan harjoittamisesta vastuussa oleva henkilö vaihtuu. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan "direktiiviä sovelletaan kaikissa niissä tilanteissa, joissa yritystoiminnan harjoittamisesta vastuussa oleva luonnollinen tai oikeushenkilö vaihtuu sopimussuhteen perusteella, jolloin luovutuksensaajaa koskevat työnantajan velvollisuudet työntekijöihin nähden ilman, että on tarpeen tietää, onko yrityksen omaisuus luovutettu".(3)

- Toiseksi vaaditaan, että luovutettu taloudellinen kokonaisuus jatkaa olemassaoloaan ja säilyttää identiteettinsä.(4) Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut yrityksen säilyttävän identiteettinsä, kun uusi yritysjohto tosiasiallisesti jatkaa yritystoimintaa tai aloittaa sen uudelleen harjoittaen samaa tai samankaltaista taloudellista toimintaa.(5)

- Kolmanneksi, direktiiviä sovelletaan vain silloin, kun yritystoiminnan harjoittamisesta vastuussa olevan henkilön vaihtuminen perustuu sopimukseen eli johtuu sopimukseen perustuvasta luovutuksesta tai sulautumisesta. Lakiin tai yksipuoliseen toimeen perustuvat luovutukset on siis suljettu pois.

- Neljänneksi, luovutuksen on koskettava yritystä, liikettä tai liiketoiminnan osaa taikka taloudellista kokonaisuutta. Pelkkää yrityksen toimintojen luovuttamista ei pidetä tämän yrityksen luovuttamisena direktiivin tarkoittamassa merkityksessä.(6)

8 Jotta voitaisiin määrittää, täyttyvätkö nämä edellytykset, yhteisöjen tuomioistuimen mukaan on otettava huomioon "kokonaisuudessaan ne tosiasialliset olosuhteet, jotka ovat luonteenomaisia kysymyksessä olevalle toimenpiteelle ja joihin kuuluvat erityisesti kysymyksessä olevan yrityksen tai liikkeen tyyppi; aineellisten hyödykkeiden, kuten rakennusten ja irtaimiston, luovuttaminen; aineettomien hyödykkeiden arvo luovutushetkellä; se, onko uusi yritys ottanut palvelukseensa oleellisen osan henkilöstöstä tai onko asiakaskunta luovutettu; samoin kuin ennen luovutusta ja sen jälkeen harjoitetun toiminnan samankaltaisuuden aste ja tämän toiminnan mahdollisen keskeyttämisen kesto", kuitenkin sillä täsmennyksellä, että "nämä seikat ovat vain osittaisia näkökohtia kokonaisuuden arvioinnissa, eikä niitä tämän vuoksi voida arvioida erikseen".(7)

IV - Vastaukset ennakkoratkaisukysymyksiin

9 Ensinnäkin on korostettava, että se tosiasioiden arviointi, joka on tarpeen päätettäessä, onko yritys luovutettu edellä mainitussa merkityksessä, kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle, jonka on otettava huomioon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevien, tulkinnassa apuna käytettävien, edellä erittelemieni seikkojen vaikutus.(8)

Lopullinen vastaus kysymykseen, onko tässä yksittäistapauksessa, ottaen huomioon edellä esitetyt tosiasiat, kysymyksessä yrityksen luovutus, kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle, jonka on arvioitava tosiasioiden merkitys asian kannalta ottaen huomioon edellä mainitut edellytykset.

Jotta edellä esitettyihin kysymyksiin voitaisiin vastata, on ensin arvioitava tosiasioita.

10 Siitä, ovatko edellä mainitut edellytykset täyttyneet tässä tapauksessa, voidaan näiden tosiseikkojen perusteella tehdä seuraavat päätelmät.

- Tässä yksittäistapauksessa yrityksen vastuuhenkilö ja tästä johtuen työnantaja on todellakin vaihtunut, koska kysymyksessä olleiden töiden loppuunsaattaminen on uskottu uudelle yritykselle.

- Uusi yritys ja sen edeltäjä ovat harjoittaneet samanlaista toimintaa, koska ensin mainittu jatkaa niitä töitä, jotka toiseksi mainittu oli jo aloittanut.

- Lisäksi luovutus perustuu, kuten myöhemmin esitän, sopimukseen, koska se on seurausta uuden yrityksen yhtäältä edeltäjänsä ja toisaalta rakennuttajan kanssa tekemistä sopimuksista.

- Sitä vastoin on kysyttävä, onko tässä yksittäistapauksessa kysymys sellaisen "yrityksen, liikkeen taikka liiketoiminnan osan" luovuttamisesta, jota direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetaan.

11 Tässä asiassa on selvää, ettei yritystä tai liiketoiminnan osaa eikä edes yrityksen jotakin, luonteeltaan jatkuvaa, konkreettista toimintoa ole luovutettu. Kuten sekä pääasian vastaaja että komissio ovat korostaneet huomautuksissaan, kysymyksessä oleva luovutettu toiminta muodostuu erityisten töiden loppuunsaattamisesta, jotka ajallisesti oli rajoitettu kestämään kyseisen urakan loppumiseen saakka. Onkin kysyttävä, voiko tällainen tapaus kuulua direktiivin tarkoittaman yrityksen, liikkeen tai liiketoiminnan osan käsitteeseen.

12 Direktiivin sanamuoto ei estä tämän käsitteen laajaa tulkintaa. Päin vastoin, yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut direktiivin 1 artiklan 1 kohdan säännöstä melko joustavasti, ja sen oikeuskäytännöstä ilmenee, että tällä käsitteellä on katsottava olevan hyvin laaja merkitys.

Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee erityisesti, että omaksumansa laajan tulkinnan puitteissa yhteisöjen tuomioistuin arvioi käsitteiden "yritys, liike tai liiketoiminnan osa" perustuvan "taloudellisen kokonaisuuden" käsitteeseen, joka on rakenteellisessa mielessä ymmärrettävä itsenäisten henkilöiden ja hyödykkeiden kokonaisuudeksi, joka palvelee konkreettista taloudellista toimintaa, jota voi harjoittaa joko yritys tai vain yrityksen osa. Tähän käsitteeseen viitataan selkeästi asiassa Spijkers annetussa tuomiossa, jossa yhteisöjen tuomioistuin täsmensi, että direktiivin tarkoituksena on työsuhteiden jatkumisen turvaaminen "taloudellisessa kokonaisuudessa" ja ettei yritystä tai sen osaa voida katsoa luovutetun pelkästään sen perusteella, että tämän yrityksen liikeomaisuus on luovutettu, vaan on arvioitava, onko kysymys "vielä olemassa olevan taloudellisen kokonaisuuden luovuttamisesta"(9). Komissio on muutoin noudattanut tätä oikeuskäytäntöä direktiiviehdotuksessaan, jonka se on vast'ikään esittänyt neuvostolle direktiivin 77/187 tarkistamisesta.(10)

13 Tämän näkökohdan perusteella oikeuskäytännössä on myönnetty, että erikoislaatuiset toiminnot, jotka muodostuvat itsenäisistä töistä, voidaan samaistaa direktiivissä tarkoitettuihin liikkeisiin tai liiketoiminnan osiin.

Näin yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että direktiiviä voidaan soveltaa, jos yritys on luovuttanut vain osan toiminnoistaan tai pelkästään lisätoimintonsa.(11)

Myös sivutoiminnot, joilla ei ole yhteyttä yrityksen tarkoituksen kanssa, voivat kuulua direktiivin soveltamisalaan. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut asiassa Watson Rask ja Christensen antamassaan tuomiossa, että "yrittäjän uskoessa sopimusteitse vastuun yrityksensä jonkin osan, kuten työmaaruokalan, harjoittamisesta toiselle yrittäjälle, joka tämän johdosta ottaa huolehtiakseen työnantajan velvollisuuksista siinä työskenteleviä työntekijöitä kohtaan, tämän seurauksena olevat toimet kuuluvat direktiivin soveltamisalaan, sellaisena kuin se on määriteltynä 1 artiklan 1 kohdassa. Se seikka, että tällaisessa tapauksessa on luovutettu vain luovuttavan yrityksen sivutoiminto, jolla ei ole välttämätöntä yhteyttä sen yrityksen tarkoituksen kanssa, ei voi aiheuttaa tämän toimen sulkemista direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle".(12)

Yhteisöjen tuomioistuin on äskettäin vahvistanut tämän tulkinnan katsomalla, että "yrittäjän uskoessa sopimuksin vastuun yrityksensä jonkin osan, kuten siivoustöiden, harjoittamisesta toiselle yrittäjälle, joka tämän johdosta ottaa huolehtiakseen työnantajan velvollisuuksista siinä työskenteleviä työntekijöitä kohtaan, tämä toimi voi kuulua direktiivin soveltamisalaan".(13)

14 Tämä hyvin laaja tulkinta on oikeutettu ja perustuu niihin sosiaalisiin tavoitteisiin, joihin direktiivillä pyritään.

On muistutettava, että tämä direktiivi on osa yhteisöjen sosiaalipoliittista toimintaohjelmaa.(14)

Direktiivin perustelukappaleissa asetetaan myöskin tavoitteeksi "... huolehtia työntekijöiden suojasta ..., kun työnantaja vaihtuu" (toinen perustelukappale), ja direktiivillä on tarkoitus edistää lainsäädännön lähentämistä EY:n perustamissopimuksen 117 artiklassa tarkoitetulla tavalla siten, että tällä kohennetaan työvoiman elin- ja työoloja (direktiivin viides perustelukappale).

15 Kysymys on siis säännöksistä, joilla pyritään hyvin selkeästi sosiaalisiin tavoitteisiin, minkä yhteisöjen tuomioistuin sitä paitsi on tunnustanut. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan "direktiivin tarkoituksena on työntekijöiden suojasta huolehtiminen sen varmistamiseksi, että heidän oikeutensa turvataan työnantajan vaihtuessa, antamalla heille mahdollisuus jatkaa työsuhdettaan uuden työnantajan palveluksessa samoilla ehdoilla, jotka oli sovittu luovuttajan kanssa"(15).

Direktiivin säännöksillä on siten tarkoitus suojella työntekijöiden intressin mukaisesti työsuhteita silloin, kun yritystoiminnan harjoittamisesta vastuussa oleva henkilö vaihtuu sopimuksen perusteella siten, että uusi henkilö ottaa vastattavakseen työnantajan velvollisuudet tämän yrityksen työntekijöihin nähden.

Näitä säännöksiä on siis tulkittava siten, että niille annetaan merkitys, joka vastaa direktiivin tavoitteita. Edellä mainitussa (11 kohta) asiassa Redmond Stichting antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on sitä paitsi nimenomaisesti vahvistanut tämän tulkintaperiaatteen.

16 Kun tämä tulkintaperiaate otetaan perusteeksi ja kun otetaan myös huomioon yhteisöjen tuomioistuimen aikaisempi oikeuskäytäntö, katson, että määritettäessä, mitkä tapaukset kuuluvat käsitteen "yritys, liike tai liiketoiminnan osa" piiriin ja määritettäessä yleisemmin, voidaanko direktiiviä soveltaa, on oleellista vastata kysymykseen siitä, onko tapahtunut sellaisen toiminnan luovutus, jonka yhteydessä työntekijöiden ja luovuttavan yrityksen välinen suhde on konkretisoitunut rakenteellisella tasolla. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Botzen ym.(16) antamassaan tuomiossa katsonut, työsuhteen tunnusmerkkinä on oleellisesti se yhteys, joka on työntekijän ja yrityksen sen toiminnan välillä, johon hänen työntekonsa liittyy.

Edellytyksenä on tällöin, että konkreettinen toiminta on tietyllä tavalla itsenäistä siinä mielessä, että tämän toiminnan harjoittamiseksi tarvitaan yksi tai useampi työntekijä kuten myös mahdollisesti aineellisia osia, kuitenkin niin, ettei tämä viimeinen tekijä muodosta tässä suhteessa määräävää perustetta.(17) Tällaisessa tapauksessa toiminnan luovuttamiseen liittyy organisatorisen kokonaisuuden luovuttaminen tai toiminnan luovuttamisella on joka tapauksessa vaikutusta kyseiseen kokonaisuuteen.

Silloin, kun tämä edellytys täyttyy, jopa erillisen ja ajallisesti rajoitetun toiminnan luovutus kuuluu direktiivin soveltamisalaan, ja tästä johtuen työntekijät, joiden työsuhde liittyy organisatorisesti konkreettisen toiminnan harjoittamiseen, nauttivat direktiivin tarjoamaa suojaa. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut, tämä suoja koskee kaikkia kysymyksessä olevaan toimintaan kuuluvia työntekijöitä, ja se tulee siis turvata silloinkin, kun siirto koskee vain yhtä ainoaa työntekijää.(18)

Sitä vastoin mikäli edellä mainittu edellytys ei täyty, on käsillä sellaisen toiminnan luovutus, jota ei ole pidettävä itsenäisenä edellä tarkoitetussa merkityksessä, ja tästä johtuu, ettei direktiiviä tällaisessa tapauksessa sovelleta.

Se, että tässä yksittäistapauksessa luovutuksensaajalle on töiden lisäksi siirretty aineellisia hyödykkeitä ja kaksi harjoittelijaa ja että työnantaja on suoraan yhdistänyt pääasian kantajan työsopimuksen irtisanomisen kysymyksessä olevien töiden luovuttamiseen, ovat seikkoja, jotka ensi näkemältä puhuvat sen ajatuksen puolesta, että tässä yksittäistapauksessa on tapahtunut organisatoriselta kannalta kysymyksessä olevien työntekijöiden työsuhteen konkretisoituminen luovutettujen töiden osalta. On kuitenkin todettava, että - kuten olen edellä esittänyt - tosiasioiden arviointi ja lopullisen päätöksen tekeminen kuuluvat kansalliselle tuomioistuimelle.

17 Ennakkoratkaisukysymyksessä mainitaan myös siitä, että luovutuksen jälkeen urakoitsija A ja urakoitsija B (vastaaja pääasian oikeudenkäynnissä) toimivat jonkin aikaa yhtäaikaisesti samalla työmaalla.

Mielestäni tällä tosiasialla ei voi olla kielteistä vaikutusta direktiivin säännösten soveltamiseen, koska kysymyksessä olevien töiden luovuttaja on luovutuksen jälkeen lakannut huolehtimasta näistä töistä, sillä hän suoritti työmaalla muita mahdollisesti samansuuntaisia, mutta ei luovuttamiensa kanssa samanlaisia töitä; uusi yritys työskentelee autonomisesti ja itsenäisesti suhteessa edeltäjäänsä ja kantaa itse vastuun töiden suorittamisesta.

18 Ennakkoratkaisukysymyksen esittänyt kansallinen tuomioistuin kysyy myös, voidaanko direktiiviä soveltaa siinä tapauksessa, että luovutettujen töiden loppuunsaattamisesta on tehty sopimus rakennuttajan ja uuden yrittäjän välillä tämän edeltäjän suostumuksella.

Tämä kysymys saa minut pohtimaan direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa käytetyn ilmaisun "sopimukseen perustuva luovutus" merkitystä.

Sen määrittämiseksi, onko konkreettisessa tapauksessa tapahtunut "sopimukseen perustuva luovutus tai sulautuminen", yhteisöjen tuomioistuin tutkii aina, mihin lopputulokseen kyseisellä sopimuksella on pyritty. Oikeuskäytännöstä käy ilmi, että yhteisöjen tuomioistuin soveltaa tässäkin edellä mainittua teleologista tulkintamenetelmää.

19 Uskollisena tälle lähestymistavalle yhteisöjen tuomioistuin on järjestelmällisesti tulkinnut ilmaisua "sopimukseen perustuva luovutus" laajassa merkityksessä. Näin se ei edellytä luovutussopimuksen olemassaoloa luovuttajan ja viimeisen luovutuksensaajan välillä; riittää, että luovutus perustuu sopimussuhteeseen.

Yhdistetyissä asioissa Berg ja Busschers(19) antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että sopimukseen perustuva luovutus oli tehty silloin, kun yritys, joka oli luovutettu vuokraostosopimuksella, palautui omistajalle sopimuksen purkautumisen johdosta, "eikä sillä ole merkitystä, johtuiko purkautuminen sopimuspuolten välisestä sopimuksesta, toisen osapuolen yksipuolisesta toimesta vai oikeuden päätöksestä. Itse asiassa yrityksen luovuttaminen kaikissa näissä tapauksissa perustuu sopimussuhteeseen".

Yhteisöjen tuomioistuin on samalla tavalla katsonut asiassa Bork International ym. antamassaan tuomiossa, että "kun yrittäjänä toiminut vuokralainen menettää tämän asemansa vuokrasopimuksen päättymisen vuoksi ja tämän aseman saa myöhemmin kolmas henkilö omistajan kanssa tekemänsä sopimuksen perusteella, tämä toimenpide kuuluu direktiivin soveltamisalaan sellaisena, kuin se on määriteltynä direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa. Se, että tällaisessa tapauksessa luovutus tapahtuu kahdessa vaiheessa siinä mielessä, että yritys luovutetaan ensiksi takaisin vuokralaiselta omistajalle, joka luovuttaa sen sitten uudelle omistajalle, ei estä sitä, että direktiiviä voidaan soveltaa, mikäli kysymyksessä oleva yritys säilyttää identiteettinsä (...)"(20).

Yhteisöjen tuomioistuin on myös katsonut, että yrityksen vuokraaminen, jota seurasi vuokrasopimuksen irtisanominen sen johdosta, että omistaja jatkoi yritystoimintaa,(21) samoin kuin ravintolatoiminnan luovutussopimus, tämän sopimuksen irtisanominen ja uuden ravintolatoiminnan luovutussopimuksen tekeminen uuden yrittäjän kanssa(22) kuuluivat direktiivin soveltamisalaan.

20 Ottaen huomioon tämän oikeuskäytännön on katsottava, että sellaiset tapaukset, joita ennakkoratkaisupyynnön esittäneen kansallisen tuomioistuimen esittämässä toisessa kysymyksessä tarkoitetaan ja joissa yritysjohto uskoo tiettyjen töiden loppuunsaattamisen kannalta tarpeellisia töitä suoraan uudelle yritykselle sen yrityksen, joka on alkuperäinen luovutuksensaaja, suostumuksella, kuuluvat sopimukseen perustuvan luovutuksen käsitteen piiriin ja direktiivin soveltamisalaan.

V - Ratkaisuehdotus

21 Ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

"1) Sen kaltaisissa tapauksissa, josta ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä kansallisessa tuomioistuimessa esillä olevassa asiassa on kysymys, se tosiasia, että rakennuttaja uskoo tiettyjen konkreettisten, ajallisesti rajoitettujen töiden loppuunsaattamisen toiselle yrittäjälle työt jo aloittaneen alkuperäisen yrittäjän suostumuksella, voi kuulua työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä heinäkuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin N:o 77/187/ETY soveltamisalueelle. Se, että uuden yrittäjän ohella myös alkuperäinen yrittäjä jatkaa työskentelyä työmaalla saattaakseen loppuun kysymyksessä olevaan työhön liittyvät muut työt, ei sulje pois direktiivin soveltuvuutta. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen kansallisen tuomioistuimen on harkittava, onko tätä direktiiviä tosiasiallisesti sovellettava esillä olevassa konkreettisessa asiassa ottaen huomioon yhteisöjen tuomioistuimen määrittelemät tulkintaperusteet. Kansallisen tuomioistuimen on muun muassa tutkittava, onko kyseinen luovutettu toiminta organisatorisesti siten itsenäinen, että toiminnan harjoittamiseen tarvitaan henkilöitä ja mahdollisesti aineellisia hyödykkeitä.

2) Kansallisen tuomioistuimen on määritettävä, onko tietyn kokonaisuuden tai toiminnan luovuttaminen sopimukseen perustuva luovutus. Jotta sopimukseen perustuva luovutus voitaisiin katsoa tehdyksi direktiivin tarkoittamassa merkityksessä, ei ole tarpeen, että luovuttajan ja luovutuksensaajan välillä on sopimus. Riittää, että luovutus perustuu sopimussuhteeseen, kuten tässä yksittäistapauksessa, jossa kyseisten töiden luovuttamista koskeva sopimus on tehty rakennuttajan ja uuden yrittäjän välillä alkuperäisen yrittäjän suostumuksella."

(1) - EYVL L 61, s. 26.

(2) - EYVL C 90, s. 9.

(3) - Ks. asia C-392/92, Schmidt, tuomio 14.4.1994 (Kok. 1994, s. I-1311, 12 kohta). Ks. myös asia C-209/91, Watson Rask ja Christensen, tuomio 12.11.1992 (Kok. 1992, s. I-5755, 15 kohta) ja asia 287/86, Ny Mølle Kro, tuomio 17.12.1987 (Kok. 1987, s. 5465).

(4) - Ks. asia 24/85, Spijkers, tuomio 14.3.1986 (Kok. 1986, s. 1119); asia C-29/91, Redmont Stichting, tuomio 19.5.1992 (Kok. 1992, s. I-3189) ja em. asioissa Ny Mølle Kro ja Schmidt annetut tuomiot.

(5) - Ks. em. tuomiot asioissa Spijkers (11 kohta), Redmond Stichting (23 kohta) ja Schmidt (17 kohta).

(6) - Ks. em. asiassa Spijkers annettu tuomio (12 kohta).

(7) - Ks. em. tuomiot asioissa Spijkers (13 kohta) ja Redmond Stichting (24 kohta).

(8) - Ks. em. asiassa Spijkers annettu tuomio (14 kohta).

(9) - Em. tuomio (11 ja 12 kohta).

(10) - Ks. EYVL 1994 C 274, s. 10. On huomattava, että tämän direktiiviesityksen 1 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että "luovutuksena pidetään tässä direktiivissä tarkoitetussa merkityksessä sellaista toimintaa, jonka yhteydessä luovutetaan identiteettinsä säilyttävä taloudellinen kokonaisuus. Pelkkää yrityksen, liikkeen tai liiketoiminnan osan toimintojen suoraa tai välillistä luovuttamista ei ole sellaisenaan pidettävä luovutuksena direktiivin tarkoittamassa merkityksessä".

(11) - Ks. em. asiassa Redmond Stichting annettu tuomio (30 ja 31 kohta).

(12) - Em. tuomio (17 kohta).

(13) - Em. asiassa Schmidt annettu tuomio (14 kohta).

(14) - Direktiiviä ennakoi neuvoston sosiaalipoliittisesta toimintaohjelmasta 21 päivänä tammikuuta 1974 tekemä päätöslauselma (EYVL 1974 C 13, s. 1).

(15) - Ks. em. asiassa Ny Mølle Kro annettu tuomio (12 kohta). Ks. myös asia 324/86, Daddy's Dance Hall, tuomio 10.2.1988 (Kok. 1988, s. 739, 9 kohta); yhdistetyt asiat 144/87 ja 145/87, Berg ja Busschers, tuomio 5.5.1988 (Kok. 1988, s. 2559, 12 kohta); asia 101/87, Bork International ym., tuomio 15.6.1988 (Kok. 1988, s. 3057, 13 kohta); asia C-362/89, d'Urso ym., tuomio 25.7.1991 (Kok. 1991, s. I-4105, 9 kohta) ja em. asiassa Schmidt annettu tuomio (15 kohta).

(16) - Asia 186/83, tuomio 7.2.1985 (Kok. 1985, s. 519, 15 kohta). Ks. myös em. asiassa Schmidt annettu tuomio (13 kohta).

(17) - On huomattava, että kuten yhteisöjen tuomioistuin on korostanut em. asiassa Schmidt antamassaan tuomiossa (16 kohta), "se, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä mainitaan tällaisten seikkojen luovutus niiden eri kriteereiden joukossa, jotka kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon monimutkaisen toimenpiteen kokonaisharkinnassa arvioitaessa yrityksen luovutuksen tosiasiallisuutta, ei oikeuta päättelemään, että näiden seikkojen puuttuminen sulkee pois sen, että luovutus olisi tosiasiassa tapahtunut. Itse asiassa työntekijöiden oikeuksien turvaaminen, joka on direktiivin tavoitteena jo sen otsikonkin mukaan, ei voi riippua vain sellaisen tekijän huomioon ottamisesta, josta yhteisöjen tuomioistuinkin on todennut, ettei se yksin voi olla määräävä (ks. asia 24/85, Spijkers, tuomio 18.3.1986, Kok. 1986, s. 1119, 12 kohta)".

(18) - Ks. em. asiassa Schmidt annettu tuomio (15 kohta).

(19) - Em. tuomio (19 kohta).

(20) - Em. tuomio (14 kohta).

(21) - Ks. em. asiassa Ny Mølle Kro annettu tuomio.

(22) - Ks. em. asiassa Daddy's Dance Hall annettu tuomio.