ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 269/28

Valitus, jonka Longevity Health Products, Inc. on tehnyt 22.6.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-96/11, Longevity Health Products, Inc. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 15.4.2011 antamasta määräyksestä

(Asia C-316/11 P)

2011/C 269/52

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Longevity Health Products, Inc. (edustaja: Rechtsanwalt J. Korab)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

— Longevity Health Poducts, Inc.:n valitus on hyväksyttävä

— unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-96/11 15.4.2011 antama määräys on kumottava

— sisämarkkinoiden harmonisointivirasto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että valituksenalainen määräys on kumottava seuraavilla perusteilla:

— unionin yleisen tuomioistuimen perustelut ovat virheelliset
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 252/19

Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 9.6.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-33/09, Portugalin tasavalta v. komissio, 29.3.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-292/11 P)

2011/C 252/34

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Hetsch, P. Costa de Oliveira ja M. Heller)

Muu osapuoli: Portugalin tasavalta

Vaatimukset

Komissio vaatii seuraavaa:

— unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-33/09, Portugalin tasavalta vastaan komissio, 29.3.2011 antama tuomio on kumottava

— unionin tuomioistuimen on ratkaistava lopullisesti valituksen kohteena olevat kysymykset, jotka olivat kanteen kohteena unionin yleisessä tuomioistuimessa, ja hylättävä kumoamiskanne, joka nostettiin komission 25.11.2008 tekemästä uhkasakon maksuunpanoa koskevasta päätöksestä

— Portugalin tasavalta on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja lisäksi korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut sekä unionin yleisessä tuomioistuimessa että tässä valitusmenettelyssä komission vaatimusten mukaisesti.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt seuraavat oikeudelliset virheet: i) se on tulkinnut virheellisesti sekä komissiolla olevaa toimivaltaa sen pannessa täytäntöön unionin tuomioistuimen SEUT 260 artiklan 2 kohdan nojalla antamia tuomioita että sillä itsellään olevaa toimivaltaan valvoa komission toimia; ii) se on ottanut vain osittain huomioon unionin tuomioistuimen vuoden 2004 tuomion tuomiolauselman arvioidakseen tuomion noudattamatta jättämistä ja näin rikkonut SEUT 260 artiklan 2 kohtaa. Lisäksi unionin yleisen tuomioistuimen tuomio on joka tapauksessa oikeudellisesti virheellinen, koska se ei täytä perusteluvelvollisuuden asettamia edellytyksiä siitä syystä, että se perustuu riittämättömiin ja ristiriitaisiin perusteluihin sen osoittamiseksi, että komissio ei ole toiminut niissä rajoissa, joita on noudatettava menettelyssä, joka koskee unionin tuomioistuimen toteamaa tuomion noudattamatta jättämistä.
—

on todettava, ettei Alankomaiden kuningaskunta ole noudattanut Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti kyseisen sopimuksen 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut ja pitänyt voimassa vuoden 2001 tuloverolain (Wet inkomstenbelasting) 3.60 §:n ja 3.61 §:n ja yhtiöverolain 15 c §:n ja 15 d §:n säännökset, sellaisina kuin kyseiset säännökset ovat parhaillaan voimassa
1)

Onko vakinaistamattomassa palvelussuhteessa olevien henkilöiden vakinaistamista koskeva kansallinen lainsäädäntö (lain nro 296/2006 1 §:n 519 momentti), jolla sallitaan jo määräaikaiseen palvelussuhteeseen otettujen työntekijöiden suora palvelukseenotto toistaiseksi voimassa olevaan palvelussuhteeseen poikkeuksena julkista kilpailua koskevasta säännöstä mutta jolla mitätöidään palvelusaika, joka on kulunut määräaikaisessa työssä, ristiriidassa direktiivin 1999/70/EY (1) liitteen 4 lausekkeen 4 kohdan määräyksen kanssa, kun sen mukaan ”erityisiin työehtoihin liittyvien palvelusaikaa koskevien vaatimusten on oltava määräaikaisille samat kuin vakituisille työntekijöille, ellei eripituisen palvelusajan vaatimiselle ole asiallisia syitä”, luettuna yhdessä Euroopan unionin tuomioistuimen jo tulkitseman 5 lausekkeen kanssa, kun sen antaman tuomion mukaan Italian lainsäädäntö, jolla kielletään julkishallinnossa määräaikaisen työsopimuksen muuntaminen toistaiseksi voimassa olevaksi työsopimukseksi, on lainmukainen, vai kuuluuko sen sijaan kansallisen lainsäätäjän säätämä palvelusajan menettäminen ”asiallisia syitä” koskevan poikkeuksen soveltamisalaan, joka on otettava huomioon, koska on tarpeen välttää se, että vakinaistamattomassa palvelussuhteessa olevia henkilöitä otetaan palvelukseen virkasuhteessa jo olevien työntekijöiden vahingoksi, mistä olisi kyse, jos vakinaistamattomassa palvelussuhteessa olevat säilyttäisivät aikaisemman palvelusaikansa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 226/17

Valitus, jonka Euroopan unionin komissio on tehnyt 30.5.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-369/07, Latvian tasavalta v. Euroopan komissio, 22.3.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-267/11 P)

2011/C 226/32

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan unionin komissio (asiamiehet: E. White ja I. Rubene)

Muut osapuolet: Latvian tasavalta, Liettuan tasavalta, Slovakian tasavalta, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

Vaatimukset

— valituksenalainen tuomio on kumottava

— Latvian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ainoa valitusperuste koskee direktiivin 2003/87/EY (1) 9 artiklan 3 kohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajan noudattamatta jättämistä.

Komissio katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on arviossaan sekoittanut toisiinsa 9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen ja toisen virkkeen ja ettei sen tulkinta näin ollen ole yhteensopiva kyseisen kohdan tavoitteiden kanssa.

Komission mukaan direktiivin 9 artiklan 3 kohdan tällainen tulkinta on ristiriidassa sellaisen lähestymistavan kanssa, jota unionin yleinen tuomioistuin on itse noudattanut toisessa asiassa, jossa se on perustellusti katsonut, että 9 artiklan 3 kohta oli erillinen oikeudellinen perusta.

Komissio perustaa oman arviointinsa direktiivin 9 artiklan 3 kohdasta suoraan kyseisen säännöksen sanamuotoon, joka on täysin yhteensopiva säännöksen tavoitteen kanssa. Komissio toteaa näin ollen, että jos se on evännyt jäsenvaltion esittämän kiintiöiden jakamista koskevan kansallisen suunnitelman, jäsenvaltion on muutettava sitä ottaen huomioon komission esittämä arvostelu, eikä se voi panna suunnitelmaa täytäntöön ennen kuin komissio on hyväksynyt muutokset. Komission hyväksymispäätökselle ei ole asetettu määräaikaa.

Komissio huomauttaa, että riidanalainen päätös koski kiintiöiden jakamista koskevaan kansalliseen suunnitelmaan tehtyjä muutoksia, eikä tiedoksi annettua suunnitelmaa sellaisenaan.

Komissio toteaa, että koska unionin yleinen tuomioistuin ei huomannut, että direktiivin 9 artiklan 3 kohdan toisessa kohdassa vahvistettiin toinen menettely, se katsoi virheellisesti, että ilmoitetut muutokset merkitsivät uuden kiintiöiden jakamista koskevan kansallisen suunnitelman tiedoksi antamista, ja sovelsi näin ollen virheellisesti kolmen kuukauden määräaikaa.

(1) EUVL L 275, s. 32.
3)

toissijaisesti sen varalta, että unionin tuomioistuin katsoisi, että tässä tapauksessa turvautuminen tiiviimpään yhteistyöhön on mahdollista ja että voitaisiin todeta unionin oikeuden soveltamisalaan kuuluvien oikeudellisten kysymysten sisällöllinen sääntely ilman, että käytettävissä olisi tässä yhteydessä riitojenratkaisumenettely, Espanjan kuningaskunta on sitä mieltä, että tiiviimpään yhteistyöhön vaadittavat edellytykset eivät ole täyttyneet seuraavien syiden vuoksi: 3.1 SEU 20 artiklan 1 kohdan rikkominen , koska tiiviimpi yhteistyö tässä tapauksessa ei ole viimeinen keino eikä se palvele Euroopan unionista tehdyn sopimuksen tavoitteita ja kyseessä ovat tiiviimmän yhteistyön ulkopuoliset alueet, jotka kuuluvat unionin yksinomaiseen toimivaltaan. 3.2 SEUT 326 artiklan rikkominen , sillä tiiviimpi yhteistyö on tässä tapauksessa ristiriidassa syrjintäkiellon periaatteen kanssa, se haittaa sisämarkkinoita ja taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta, koska sillä aiheutetaan syrjintää jäsenvaltioiden välisessä kaupankäynnissä ja vääristetään niiden kilpailua. 3.3 SEUT 327 artiklan rikkominen , sillä tiiviimmässä yhteistyössä ei kunnioiteta siihen osallistumattoman Espanjan kuningaskunnan oikeuksia.
1)

Onko jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (1) 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohtaa ja 13 artiklan B kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että verosta vapautettuna palvelujen suorituksena eli kyseisessä 13 artiklan B kohdan b alakohdassa tarkoitettuna kiinteistön vuokrauksena pidetään sitä, että verovelvollisen yhtiön, joka on oikeushenkilö, johtajien, hallituksen jäsenten tai osakkaiden sekä heidän perheensä yksityiskäytössä on yhtiön omaisuuteen kuuluva ja siten kokonaisuudessaan sen liiketoimintaan osoitettu kiinteistö tai osa siitä, tilanteessa, jossa tällaisen käytön vastikkeeksi ei ole sovittu mistään rahana maksettavasta vuokrasta vaan tässä käytössä on kyse luontoisedusta, jota verotetaan tällaisena etuna yhtiön johtajien tuloverotuksessa, jolloin kyseistä käyttöä pidetään verotuksellisesti vastikkeena osalle yhtiön johtajien, hallituksen jäsenten tai osakkaiden työsuorituksesta?
3)

Siinä tapauksessa, että myös toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Voiko myös se, joka on hankkinut ”käytetyn” ohjelmistolisenssin, vedota kappaleen valmistamiseksi ”tietokoneohjelman laillisesti hankkineena henkilönä” direktiivin 2009/24/EY 5 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen lauseen mukaan siihen, että levittämisoikeus ensimmäisen hankkijan oikeudenhaltijan suostumuksella internetistä tallennusalustalle lataamaan tietokoneohjelman kappaleeseen on rauennut, kun ensimmäinen hankkija on hävittänyt tietokoneohjelman kappaleensa tai ei enää käytä sitä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 204/16

Valitus, jonka Union of European Football Associations (UEFA) on tehnyt 27.4.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-55/08, Unionin of European Football Associations (UEFA) v. Euroopan komissio, 17.2.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-201/11 P)

2011/C 204/30

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Union of European Football Associations (UEFA) (edustajat: D. Anderson, QC, barrister D. Piccinin, solicitor B. Keane ja solicitor T. McQuail)

Muut osapuolet: Euroopan komissio, Belgian kuningaskunta sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että valituksenalainen tuomio on kumottava seuraavista syistä:

a) Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen soveltaessaan direktiiviä 89/552 (1) sekä selkeyttä ja avoimuutta koskevan vaatimuksen osalta että sen osalta, että EURO luokiteltiin yhteiskunnallisesti erityisen merkittäväksi tapahtumaksi.

b) Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen soveltaessaan perustamissopimuksen kilpailua koskevia määräyksiä.

c) Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen soveltaessaan perustamissopimuksen palvelujen tarjoamisen vapautta ja oikeasuhteisuutta koskevia määräyksiä.

d) Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen soveltaessaan UEFA:n oikeutta omaisuudensuojaan.

e) Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että riidanalaisessa päätöksessä oli riittävät perustelut siltä osin kuin on kyse i) EUROn luokittelemisesta yhteiskunnallisesti erityisen merkittäväksi tapahtumaksi, ii) kilpailusta, iii) palvelujen tarjoamisen vapaudesta ja iv) omaisuudensuojasta.

(1) Televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3.10.1989 annettu neuvoston direktiivi 89/552/ETY (EYVL L 298, s. 23).
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 168 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että — sen jälkeen kun verovelvollinen on käyttänyt valintaoikeuttaan ja kohdistanut huoneiston, joka on investointihyödyke, yrityksen omaisuuteen — on oletettava (siihen saakka kunnes toisin osoitetaan), että tätä tavaraa käytetään verovelvollisen verollisiin liiketoimiin?
3)

Jos kysymykseen 1 vastataan myöntävästi: Onko hakijalla direktiivin 2004/83/EY 2 artiklan c kohdassa tarkoitetuin tavoin perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi silloin, kun on osoitettu, että hakija päättää alkuperämaahan palattuaan harjoittaa tiettyä — ydinalueen ulkopuolella olevaa — uskonnollista toimintaa, vaikka tämä johtaa terveyden, hengen tai fyysisen vapauden vaarantumiseen, vai edellytetäänkö hakijalta, että hänen on tulevaisuudessa luovuttava tällaisesta toiminnasta?
a)

on sovellettava asetusta 1612/68 (1) yhdessä niiden perustelujen kanssa, jotka unionin tuomioistuin esitti asiassa C-413/99, Baumbast ja R vastaan Secretary of State for the Home Department, 17.9.2002 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-7091), asiassa C-310/08, London Borough of Harrow vastaan lbrahim, 23.2.2010 antamassaan tuomiossa ja asiassa C-480/08, Teixeira vastaan London Borough of Lambeth, 23.2.2010 antamassaan tuomiossa
1)

Tarkoittaako se seikka, että sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (1) 14 artiklan 2 kohdan ensimmäisen virkkeen henkilöllinen soveltamisala koskee ”kahden tai useamman jäsenvaltion alueella tavallisesti työskentelevää henkilöä” — jonka osalta tämän säännöksen b alakohdassa täsmennetään, että kyseessä on muu kuin a alakohdassa tarkoitettu henkilö — sellaisen työntekijän tapauksessa, joka työsuhteen perusteella on yhden (ja saman) työnantajan palveluksessa, a) että häntä pidetään tällaisena henkilönä silloin, kun hän työn luonteen vuoksi työskentelee samanaikaisesti, myös suhteellisen lyhyitä ajanjaksoja, eri jäsenvaltioissa ja näin ollen tässä yhteydessä ylittää usein jäsenvaltioiden välisen rajan ja b) että häntä pidetään tällaisena henkilönä myös silloin, kun hänellä on yhden (ja saman) työsuhteen puitteissa velvollisuus työskennellä jatkuvasti (tavallisesti) useissa jäsenvaltioissa, muun muassa siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella hän asuu, tai useissa muissa jäsenvaltiossa kuin asuinjäsenvaltiossaan — riippumatta niiden toisiaan seuraavien ajanjaksojen pituudesta, joiden aikana hän suorittaa työnsä yksittäisissä jäsenvaltioissa, ja niiden välillä olevista keskeytyksistä ajallisin rajoituksin?
3)

Jos vastaus on myöntävä: Seuraako tästä, että direktiivin 2004/38/EY 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava erityisesti perusoikeuskirjan 7 ja 24 artiklan sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan valossa laajentavasti siten, että kyseisellä vanhemmalla on oikeus oleskella unionin kansalaisuuden omaavan lapsen lähtöjäsenvaltiossa yli kolme kuukautta, niin kauan kuin hän on lapsen huoltaja ja tosiasiallisesti toimii huoltajana?
c)

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen, koska valituksenalaisen tuomion perustelut ovat puutteelliset Unionin yleinen tuomioistuin on perustellut valituksenalaisen tuomion puutteellisesti ja on sen antaessaan ylittänyt toimivaltansa rajat
1)

Sisältyykö elintarvikkeita koskevista terveys- ja ravitsemusväitteistä 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006 (1), sellaisena kuin sitä on viimeksi muutettu 9.2.2010 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 116/2010 (2), 2 artiklan 2 kohdan 5 alakohdan mukaisessa ilmaisussa ”terveysväite” käytettyyn terveyskäsitteeseen myös yleinen hyvinvointi?
2.

Onko edellä mainittuun kysymykseen vastaamisen kannalta merkitystä sillä, että — hankkija on kolmanteen maahan sijoittautunut elinkeinonharjoittaja, joka on tosin lähettänyt luovutuksen kohteen ketjuliiketoimen yhteydessä yhdestä jäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon mutta jota ei ole rekisteröity liikevaihtoverotuksellisesti missään jäsenvaltiossa, ja — verovelvollinen on todistanut, että hankkija on tehnyt yhteisöhankinnasta veroilmoituksen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 38/4

Valitus, jonka Quinta do Portal SA on tehnyt 22.11.2010 asiassa T-369/09, Quinta do Portal SA v. SMHV, 8.9.2010 annetusta tuomiosta

(Asia C-541/10 P)

2011/C 38/05

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Asianosaiset

Valittaja: Quinta do Portal SA (edustaja: asianajaja Bolota Belchior)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), Vallegre — Vinhos do Porto SA

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen antama valituksenalainen tuomio on kumottava kokonaisuudessaan

— Kantajan unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämät vaatimukset on hyväksyttävä kokonaisuudessaan eli sisämarkkinoiden harmonisointiviraston ensimmäisen valituslautakunnan 18.6.2009 tekemä päätös, jolla hylättiin valitus mitättömyysosaston päätöksestä, jolla puolestaan todettiin mitättömäksi yhteisön tavaramerkki nro 004009908 PORTO ALEGRE, joka rekisteröitiin 16.5.2006 ja julkaistiin yhteisön tavaramerkkilehdessä nro 30/2005 25.7.2005 (asia R 1012/2008-1), on kumottava

— Vastaaja on velvoitettava korvaamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ilmaisut ”Porto Alegre” ja ”Vista Alegre” eivät ole konseptuaalisesti samankaltaiset kokonaisuutena tarkastellun tavaramerkin määräävän osatekijän osalta eivätkä graafisesti ja foneettisesti samankaltaiset, sillä nämä tavaramerkit sisältävät kaksi eri sanaa.

Haetun yhteisön tavaramerkin erottamiskyvyn ratkaiseva tekijä on sanojen ”Porto” ja ”Alegre” yhdistelmä, jotka yhdessä muodostavat loogisen ja konseptuaalisen yksikön.

Sana ”Alegre” ei ole yhteisön tavaramerkin määräävä osatekijä. Kun otetaan huomioon tämän vaikutus arvioitaessa merkkien samankaltaisuutta, on todettava, että näin ei ole esillä olevassa asiassa.

Valituksenalaisessa tuomiossa tulkitaan virheellisesti neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (1) ja 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (2) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa (sanamuoto on sama molemmissa asetuksissa) ja näin ollen rikotaan niitä.

Valituksenalaisessa tuomiossa ei otettu huomioon näitä unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetussa kanteessa esitettyjä väitteitä, sillä niitä ei arvioitu.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1).

(2) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1).
—

unionin tuomioistuimen on todettava, että sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) päätöstä (asia T-51/10) vastaan nostettu kantajan kumoamiskanne on otettava tutkittavaksi, ja näin ollen unionin tuomioistuimen on palautettava asia unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta kyseinen tuomioistuin voi ratkaista kumoamiskanteen kohteena olevan asian
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 13/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Ireland (Irlanti) on esittänyt 15.10.2010 — M. E. ym. v. Refugee Applications Commissioner ja Minister for Justice, Equality and Law Reform

(Asia C-493/10)

()

2011/C 13/32

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Ireland

Pääasian asianosaiset

Kantajat: M. E. ym.

Vastaajat: Refugee Applications Commissioner ja Minister for Justice, Equality and Law Reform

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 (1) mukaisen siirron toteuttava jäsenvaltio velvollinen arvioimaan, noudattaako vastaanottava jäsenvaltio Euroopan unionin perusoikeuskirjan 18 artiklaa, neuvoston direktiivejä 2003/9/EY (2), 2004/83/EY (3) ja 2005/85/EY (4) ja neuvoston asetusta (EY) N:o 343/2003?

2) Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja jos todetaan, että vastaanottava jäsenvaltio ei noudata yhtä tai useita näistä määräyksistä ja säännöksistä, onko siirron toteuttava jäsenvaltio velvollinen katsomaan, että vastuu hakemuksen käsittelystä kuuluu sille neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti?

(1) Niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio 18.2.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 343/2003

EUVL L 50, s. 1

(2) Turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista 27.1.2003 annettu neuvoston direktiivi 2003/9/EY

EUVL L 31, s. 18

(3) Kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä

EUVL L 304, s. 2

(4) Pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista 1.12.2005 annettu neuvoston direktiivi 2005/85/EY

EUVL L 326, s. 13
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 346/26

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italia) on esittänyt 5.7.2010 — Edipower SpA v. Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas

(Asia C-332/10)

()

2010/C 346/43

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Edipower SpA

Vastaaja: Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas

Ennakkoratkaisukysymykset

Ovatko perustamissopimuksen 23, 43, 49 ja 56 artikla sekä direktiivin 2003/54/EY (1) 11 artiklan 2 ja 6 kohta sekä 24 artikla esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, josta ei ole ilmoitettu komissiolle ja jonka mukaan tietyillä sähköenergian tuottajilla, jotka ovat joissakin olosuhteissa välttämättömiä ajojärjestyksen hallinnan tarpeiden tyydyttämiseksi, on pysyvästi velvollisuus tehdä tarjouksia sähköpörssin markkinoilla verkonhaltijan ilman niiden myötävaikutusta määrittelemien ohjelmien mukaisesti ja jonka mukaan näiden hintatarjousten arvo on irrotettu tuottajan määräysvallasta siten, että se on riippuvainen parametreistä, joita ei ole määritelty ”avointen, syrjimättömien ja markkinapohjaisten menettelyjen” mukaisesti?

(1) EUVL L 176, s. 37.
1)

Onko yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tai yleisten viestintäverkkojen yhteydessä tuotettavien tai käsiteltävien tietojen säilyttämisestä ja direktiivin 2002/58/EY muuttamisesta 15.3.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/24/EY (1) ja erityisesti sen 3, 4, 5 ja 11 artikla esteenä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamiselle, joka on annettu teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY (2) 8 artiklan nojalla ja jonka mukaan internet-palvelun tarjoaja määrätään riita-asian oikeudenkäynnissä antamaan tietyn tilaajan tunnistamista varten tekijänoikeuden haltijalle tai sille, jolle hänen oikeutensa on siirtynyt, tieto siitä, kenelle tilaajalle internet-palvelun tarjoaja on rekisteröinyt tietyn IP-osoitteen, josta tekijänoikeutta väitetään loukatun? Kysymyksessä edellytetään, että hakija saattaa tiettyyn tekijänoikeuteen kohdistuneen loukkauksen todennäköiseksi ja että toimenpide on oikeasuhteinen.