EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

13 päivänä joulukuuta 2012

Asia F‑2/11

BW

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Palvelukseen ottaminen – Koeajalla oleva virkamies – Vakinaistamatta jättäminen koeajan jälkeen – Koeajalla olevan virkamiehen irtisanomista koskevan päätöksen perustelut – Puolustautumisoikeudet

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa BW vaatii virkamiestuomioistuinta ensisijaisesti kumoamaan hänen vakinaistamatta jättämisestään 1.3.2010 tehdyn Euroopan komission päätöksen.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Palvelukseen ottaminen – Koeaika – Koeajalta laadittu kertomus – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Velvollisuutta tukea arvoarvostelmia konkreettisin esimerkein ei ole

(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)

2. Henkilöstökanne – Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus – Valituksen ja kanteen vastaavuus – Kohteen ja perusteen samanlaisuus

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

3. Virkamiehet – Palvelukseen ottaminen – Koeaika – Tarkoitus – Suorittamista koskevat olosuhteet

(Henkilöstösääntöjen 34 artikla)

4. Virkamiehet – Palvelukseen ottaminen – Koeaika – Päätös koeajalla olevan virkamiehen vakinaistamatta jättämisestä – Vakinaisen virkamiehen irtisanomista koskeva päätös – Oikeudellisesti erilaiset tilanteet – Hyväksyttävät eri arviointiperusteet

(Henkilöstösääntöjen 34 artiklan 2 kohta)

5. Virkamiehet – Palvelukseen ottaminen – Koeaika – Tulosten arviointi – Koeajalla olevan virkamiehen kykyjen arviointi – Tuomioistuinvalvonnan rajat – Ilmeisen arviointivirheen käsite

(Henkilöstösääntöjen 34 artikla)

6. Virkamiehet – Hallinnolle kuuluva huolenpitovelvollisuus – Hyvän hallinnon periaate – Ulottuvuus – Velvollisuutta määrätä koeajalla oleva virkamies toiseen yksikköön koeaikaa jatkettaessa ei ole

(Henkilöstösääntöjen 34 artiklan 3 kohta)

7. Virkamiehet – Arviointi – Virkamiehen ja hänen esimiehensä väliset erimielisyydet – Vaikutuksettomuus esimiehen kykyyn arvioida asianomaisen virkamiehen ansioita

8. Virkamiehet – Periaatteet – Puolustautumisoikeudet – Velvollisuus kuulla asianomaista virkamiestä ennen tälle vastaisen päätöksen tekemistä – Ulottuvuus – Velvollisuus ei koske koeajalta laadittua kertomusta

(Henkilöstösääntöjen 34 artikla)

1. Vaikka kullekin koeajalla olevalle virkamiehelle on tarpeen vahvistaa tavoitteet koeajan alussa – siitäkin huolimatta, ettei asiasta ole nimenomaista säännöstä – jotta arvioijalla olisi jokin perusta kyseisen koeajalla olevan virkamiehen tehokkuuden arvioimiseksi, perusteluvelvollisuus velvoittaa arvioijan käsittelemään ainoastaan koeajalla olevan virkamiehen työsuoritusten pääkohtia, erityisesti tämän kykyjä hoitaa tehtäviään sekä hänen tehokkuuttaan ja käytöstään viranhoidossa, eikä ilmoittamaan, mitä asetettuja tavoitteita ei ole saavutettu. Jos perusteluvelvollisuutta on noudatettu ja jos arviointi on selvästi yksilöity ja koskee henkilöä erikseen, arvioijalla ei ole velvollisuutta esittää yksityiskohtaisempia perusteluja arvioinnilleen antamalla konkreettisia esimerkkejä jokaisen koeajalta laaditusta kertomuksesta ilmenevän arvoarvostelmansa tueksi.

Koeajalta laadittu kertomus saa lähtökohtaisesti sisältää ainoastaan arviointeja ajalta, jolta se on laadittu. Kun koeajalla olevan virkamiehen koeaikaa on jatkettu, arvioija voi kuitenkin esittää koeajan jatkamista koskevalta ajalta laaditussa kertomuksessa huomautuksia, jotka liittyvät alkuperäiseen koeaikaan, ilman että kyseinen kertomus olisi virheellinen, koska tällaisilla seikoilla pyritään tuomaan esille kantajan työsuoritusten kehitys.

Sitä, onko hallinto noudattanut velvollisuutta perustella koeajalta laaditut kertomukset, on arvioitava vasta, kun kyseisen kertomuksen lopullinen versio on laadittu. Niin kauan kuin koeajalta laaditusta kertomuksesta ei ole tullut lopullista, sen sisällön muuttaminen ei näin ollen merkitse perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä.

(ks. 43–45 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑249/04, Combescot v. komissio, 12.9.2007, 86 kohta

2. Kannetta edeltävän hallinnollisen valituksen ja kanteen vastaavuutta koskevaa sääntöä on sovellettava ainoastaan tilanteessa, jossa kanteessa muutetaan valituksen kohdetta, toisin sanoen kun kanne sisältää muodollista lainmukaisuutta koskevan perusteen, vaikka valituksessa on esitetty ainoastaan aineellista lainmukaisuutta koskevia perusteita, tai vaihtoehtoisesti, kun se sisältää aineellista lainmukaisuutta koskevan perusteen, vaikka valituksessa on esitetty ainoastaan muodollista lainmukaisuutta koskevia perusteita. Sillä, että kantaja on turvautunut asianajajan palveluihin valituksensa tekemiseksi, ei ole merkitystä arvioitaessa, onko oikeusriidan kohdetta muutettu.

(ks. 46, 140 ja 141 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑45/07, Mandt v. parlamentti, 1.7.2010, 119 kohta

3. Vaikka koeaikaa, jonka tarkoituksena on mahdollistaa se, että hallinto voi arvioida koeajalla olevan virkamiehen kykyjä hoitaa tehtäviään sekä hänen tehokkuuttaan ja käytöstään viranhoidossa, ei voida rinnastaa koulutusjaksoon, on kuitenkin välttämätöntä, että asianomainen on saanut tämän ajanjakson aikana mahdollisuuden osoittaa pätevyytensä. Tämä edellytys merkitsee käytännössä sitä, että koeajalla olevalle virkamiehelle on annettava riittävien aineellisten edellytysten lisäksi asianmukaisia ohjeita ja neuvoja, kun otetaan huomioon hoidettavien tehtävien luonne, jotta hän kykenisi mukautumaan tehtävänsä erityisiin tarpeisiin.

(ks. 104 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 3/84, Patrinos v. ETSK, 15.5.1985, 20 ja 21 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑96/95, Rozand-Lambiotte v. komissio, 5.3.1997, 95 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑73/07, Doktor v. neuvosto, 16.4.2008, 31 kohta

4. Päätös vakinaistamatta jättämisestä eroaa luonteeltaan vakinaiseksi virkamieheksi nimitetyn henkilön varsinaisesta irtisanomisesta. Kun viimeksi mainitussa tapauksessa on tutkittava yksityiskohtaisesti syyt, joiden vuoksi vakiintunut palvelussuhde on perusteltua päättää, tutkimuksen on oltava koeajalla olevien henkilöiden vakinaistamiseen liittyvissä päätöksissä kokonaisvaltaista ja kohdistuttava siihen, onko olemassa koeajan aikana ilmenneitä myönteisiä seikkoja, jotka osoittavat, että koeajalla olevan henkilön vakinaistaminen on yksikön edun mukaista.

(ks. 78 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 290/82, Tréfois v. yhteisöjen tuomioistuin, 17.11.1983, 24 ja 25 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑112/06, Krcova v. yhteisöjen tuomioistuin, 18.10.2007, 61 ja 62 kohta

5. Unionin tuomioistuinten asiana ei ole korvata omalla arvioinnillaan toimielinten arviointia koeajan lopputuloksesta ja ehdokkaan soveltuvuudesta lopullista nimitystä varten Euroopan unionin julkishallinnossa, vaan sen valvonta rajoittuu päätöksen aineellisen lainmukaisuuden osalta sen tutkimiseen, ettei ilmeistä arviointivirhettä ole tehty tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.

(ks. 78 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: em. asia Tréfois v. yhteisöjen tuomioistuin, 24 ja 25 kohta

Virkamiestuomioistuin: em. asia Krcova v. yhteisöjen tuomioistuin, 61 ja 62 kohta

6. Hallinnon huolenpitovelvollisuus virkamiehiään kohtaan heijastaa niiden oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainoa, jotka henkilöstösäännöillä on luotu viranomaisten ja virkamiesten välisiin suhteisiin. Tämä velvollisuus samoin kuin hyvän hallinnon periaate edellyttävät muun muassa sitä, että kun viranomainen antaa ratkaisun virkamiehen tilanteesta, se ottaa huomioon kaikki seikat, jotka saattavat vaikuttaa sen päätökseen, ja että näin menetellessään se ottaa huomioon yksikön edun lisäksi myös asianomaisen virkamiehen edun. Henkilöstösääntöjen 34 artiklan 3 kohdan kolmannesta alakohdasta ilmenee selvästi, että viranomaisella on mahdollisuus mutta ei velvollisuutta antaa lupa jatkaa koeaikaa määräämällä virkamies toiseen yksikköön. Jos huolenpitovelvollisuudesta tai hyvän hallinnon periaatteesta seuraisi, että tämä mahdollisuus muuttuisi hallinnon velvollisuudeksi, niillä muutettaisiin henkilöstösäännöillä viranomaisen ja virkamiesten välille luotujen oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainoa.

(ks. 112, 122 ja 123 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 417/85, Maurissen v. tilintarkastustuomioistuin, 4.2.1987, 12 kohta

Virkamiestuomioistuin: em. asia Doktor v. neuvosto, 42 kohta

7. Vaikka ei voidakaan sulkea pois sitä, että virkamiehen ja hänen esimiehensä väliset erimielisyydet voivat herättää tiettyä ärtymystä esimiehessä, tämä mahdollisuus ei sellaisenaan osoita, että esimies ei enää pysty arvioimaan objektiivisesti asianomaisen ansioita.

(ks. 114 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑155/03, T‑157/03 ja T‑331/03, Cwik v. komissio, 13.12.2005, 150 kohta

8. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen on unionin oikeuden perusperiaate jokaisessa menettelyssä, jota käydään tiettyä henkilöä vastaan ja joka voi päättyä hänelle vastaiseen päätökseen. Tämä periaate edellyttää, että kyseessä olevalle henkilölle on annettava mahdollisuus esittää kantansa asianmukaisesti seikoista, joihin voidaan vedota häntä vastaan myöhemmin tehtävässä toimessa.

Koeajalta laadittu kertomus ei ole asianomaiselle vastainen toimi vaan kyseisen koeajalla olevan virkamiehen vakinaistamista tai irtisanomista koskevan päätöksen valmisteleva toimi. Koska asiasta ei ole nimenomaista säännöstä, arvioijalla ei ole velvollisuutta kuulla kantajaa ennen tämän kertomuksen laatimista. Arvioija voi myös muuttaa koeajalta laadittua kertomusta asianomaisen kuulemisen jälkeen.

(ks. 136, 137 ja 139 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 234/84, Belgia v. komissio, 10.7.1986, 27 kohta; asia C‑458/98 P, Industrie des poudres sphériques v. neuvosto, 3.10.2000, 99 kohta ja asia C‑344/05 P, komissio v. De Bry, 9.11.2006, 37 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑277/03, Vlachaki v. komissio, 8.3.2005, 64 kohta

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T‑248/08 P, Doktor v. neuvosto, 2.3.2010, 81 kohta