Valitus, jonka David Price on tehnyt 13.8.2021 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu kymmenes jaosto) asiassa T-231/20., Price v. neuvosto, 8.6.2021 antamasta tuomiosta

(Asia C-502/21 P)

(2021/C 452/14)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: David Price (edustaja: J. Fouchet, avocat)

Muu osapuoli: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

ensisijaisesti:

— kumoaa 8.6.2021 annetun määräyksen (asia T-231/20) ja

— kumoaa kokonaan Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamista Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä koskevan sopimuksen tekemisestä 30.1.2020 annetun neuvoston päätöksen (EU) 2020/135 sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamisesta Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä tehdyn sopimuksen liitteineen mukautuksin, jos ne ovat kumoamisen taannehtivan vaikutuksen vuoksi tarpeen

toissijaisesti:

— kumoaa 8.6.2021 annetun määräyksen (asia T-231/20)

— kumoaa osittain Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamista Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä koskevan sopimuksen tekemisestä 30.1.2020 annetun neuvoston päätöksen (EU) 2020/135 sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamisesta Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä tehdyn sopimuksen siltä osin, kuin näissä toimissa tehdään suhteellisuusperiaatteen noudattamista mitenkään tarkistamatta automaattisesti ja yleisesti ero unionin kansalaisten ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten välillä 1.2.2020 alkaen, ja kumoaa siten muun muassa erosopimuksen johdanto-osan kuudennen perustelukappaleen sekä sen 9, 10 ja 127 artiklan ja

— velvoittaa Euroopan unionin korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan, mukaan lukien 5 000 euron suuruisen asianajajan palkkion.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

A. Riidanalaisen määräyksen yhteydessä on tehty menettelyvirhe

Unionin yleinen tuomioistuin rikkoi työjärjestyksensä 130 artiklaa, koska se asetti vain yhden määräajan eli määräajan neuvostolle pääasiaa koskevan vastineen jättämistä varten. Se ei asettanut määräaikaa valittajalle, joka joutui odottamaan ”uusia määräaikoja asian käsittelyn jatkamiseksi”, ennen kuin hän sai ottaa kantaa sekä oikeudenkäyntiväitteeseen että pääasiaan.

Unionin yleinen tuomioistuin päätti lisäksi olla antamatta valittajalle tiedoksi pääasiaa koskevaa vastinetta, minkä vuoksi valittaja ei voinut tietää, milloin hänen oli otettava kantaa tutkittavaksi ottamisen edellytyksiin.

Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin jätti kanteen tutkimatta aloittamatta suullista vaihetta ja lausumatta kahdesta vaatimuksesta, jotka koskivat menettelyn lykkäämistä ja asiakirja-aineiston siirtämistä unionin tuomioistuimeen ja joilla kuitenkin oli merkitystä asian käsittelyn jatkamisen kannalta.

B. Unionin oikeutta on rikottu kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten osalta

i) Kriteeristä, jonka mukaan suoran kanteen kohteena olevien päätösten on oltava sääntelytoimia, jotka eivät edellytä täytäntöönpanotoimenpidettä

Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut ensinnäkin virheellisesti ja selityksiä esittämättä, että erosopimus oli kansainvälinen toimi, vaikka kyseinen sopimus kuuluu sen kohde ja vaikutukset huomioon ottaen edelleen unionin sisäiseen oikeuteen, koska siinä säännellään Euroopan unionin ja yhden sen jäsenvaltion tulevia suhteita sen sisäisen oikeuden perusteella, jonka unioni on vahvistanut (siltä osin kuin kyse on Yhdistyneestä kuningaskunnasta) yli 50 vuoden aikana ja koska sen mukaan sitä on sovellettava edelleen.

Lisäksi erosopimuksen 4 artiklan 4 ja 5 kappaleessa rajoitetaan Yhdistyneen kuningaskunnan lainkäytöllistä suvereniteettia, minkä tavoitteena on mahdollistaa se, että Euroopan unionin tuomioistuin tulkitsee oikeuskäytännössään erosopimusta yhdenmukaisesti. Tällainen määräys ei ole kansanväliselle sopimukselle ominainen.

Jos oletetaan, että myös unionin tuomioistuin katsoo erosopimuksen olevan kansainvälinen toimi, toiseksi on niin, että unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon SEUT 275 artiklaa, jossa unionin tuomioistuimen toimivalta suljetaan pois vain tiettyjen ”yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevien määräysten” osalta. Unionin yleinen tuomioistuin on siten yhdistänyt SEUT 263 ja SEUT 275 artiklan vireellisesti, sillä näiden määräysten mukaan unionin tuomioistuimella on toimivalta kaikkien sääntelytoimien, jotka eivät edellytä täytäntöönpanotoimenpidettä, osalta lukuun ottamatta toimia, jotka on annettu yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevien määräysten perusteella. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 23 ja 26 artikla huomioon ottaen erosopimus ei kuulu sen paremmin sisältönsä kuin sen osalta noudatetun menettelynkään puolesta yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alaan.

Kolmanneksi unionin yleisen tuomioistuimen hyväksymät perustelut merkitsevät lähinnä sitä, että unionin tuomioistuimen olisi luovuttava harjoittamasta kansainvälisen sopimuksen osalta oikeusvaltion edellyttämää valvontaa. Tällainen kanta ei ole hyväksyttävissä sen paremmin poliittisella kuin oikeudellisellakaan tasolla, koska se merkitsee sitä, että neuvosto voi kyseenalaistaa jopa perussopimusten ja niillä käyttöön otettujen arvojen soveltamisen ilman valvontaa.

Neljänneksi neuvosto ja Ranska katsovat, että erosopimuksella kumotaan automaattisesti valittajan asema uninoin kansalaisena, mikä tarkoittaa sitä, ettei erosopimus tästä näkökulmasta katsottuna edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä tuottaakseen vaikutuksia, ja kun muistutetaan, ettei kanteen pidä katsoa koskeneen yksinomaan kysymystä valittajan äänioikeudesta, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut.

ii) Kriteeristä, jonka mukaan toimen on koskettava valittajaa erikseen

Kanteen nostaessaan valittaja kuului ensinnäkin niiden Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten pieneen vähemmistöön, joille oli myönnettävä äänioikeus toisella kierroksella.

Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin teki arvioinnissaan vakavan virheen todetessaan, että päätös erosopimuksen allekirjoittamisesta koski valittajaa, ”koska objektiivisesti katsoen hän on Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen”, kun valittaja taas riitauttaa erosopimuksen unionin alueella asuvana Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisena niiden vaikutusten vuoksi, joita erosopimuksella hänen tilanteeseensa on.

Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin perustaa kantansa vain siihen, ettei valittaja voinut äänestää kunnallisvaaleissa, vaikka tämä seuraus on vain yksi niistä seurauksista, joihin valittaja vetoaa.

C. On tehty oikeudellinen virhe, kun unionin yleisessä tuomioistuimessa vireillä olevan asian siirtäminen unionin tuomioistuimeen SEUT 256 artiklan 3 kohdan mukaisesti on evätty

SEUT 256 artiklan 3 kohdassa sallitaan unionin tuomioistuinten välinen vuoropuhelu, kun 3 kohtaa tarkastellaan sen muista kohdista riippumatta. Silloin kun asia voi loukata unionin oikeuden yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi siirtää asian unionin tuomioistuimelle, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi.