Valtiontukiasioissa tarjouspyyntömenettelyn avoimuutta ja läpinäkyvyyttä on arvioitava kutakin asiaa koskevien seikkojen perusteella.

Osakkeenomistajien henkilöllisyyttä koskevasta edellytyksestä on todettava, että vaikka pääpaino on annettava valtiontukien taloudelliselle tarkoitukselle, niiden oikeudelliset muodot voivat myös olla merkityksellisiä tämän taloudellisen tarkoituksen arvioinnissa. Erityisesti tuen siirtämistä arvioidaan eri tavoin aina sen mukaan, liittyykö tuki yhtiöosuuksien myyntiin vai kaikkien varojen tai niiden osan myyntiin.

Sääntöjenvastainen tuki on perittävä takaisin yhtiöltä, joka jatkaa valtiontukien myöntämisestä kilpailuedun alun perin saaneen yrityksen taloudellista toimintaa, kun todetaan, että kyseinen yhtiö edelleen tosiasiallisesti hyötyy mainittujen tukien saamiseen liittyvästä kilpailuedusta. Kun kyseessä on varojen luovutus, luovutukseen osallistuvien yhtiöiden välistä taloudellista jatkuvuutta arvioidaan ottamalla huomioon luovutuksen kohde eli varat ja velat, henkilöstön jatkuvuus, yhteensidotut varat, luovutuksen hinta, ostajayrityksen ja alkuperäisen yrityksen osakkaiden tai omistajien henkilöllisyys, luovutuksen toteuttamisajankohta – eli se, sijoittuuko se tutkimusten, menettelyn aloittamisen tai lopullisen päätöksen jälkeen – ja vielä toimenpiteen taloudellinen logiikka.

Valtiontukiasioissa on erotettava toisistaan yksityinen sijoittaja -arviointiperusteen sovellettavuus ja sen soveltaminen. Tämän arviointiperusteen soveltamisesta on katsottu, että markkinahinta on korkein hinta, jonka tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa toimiva yksityinen sijoittaja on valmis maksamaan yhtiöstä tilanteessa, jossa yhtiö on, ja että kun viranomainen toteuttaa avoimen, läpinäkyvän ja ehdottoman tarjouspyyntömenettelyn, voidaan olettaa, että markkinahinta vastaa korkeinta tarjousta. Yksityinen sijoittaja -arviointiperusteen sovellettavuutta ei kuitenkaan voida päätellä edellytyksestä, joka kuuluu tavanomaisesti sen soveltamisalaan. Näin ollen ei voida päätellä, että luovutus, joka tapahtuu yhtenä kokonaisuutena markkinahintaan ja avoimessa ja läpinäkyvässä tarjouspyyntömenettelyssä, merkitsee väistämättä tämän arviointiperusteen soveltamista.

Valtiontukiasioissa yksityinen sijoittaja -arviointiperusteen sovellettavuus riippuu siitä, että kyseinen jäsenvaltio toimii osakkeenomistajan eikä julkisen vallan käyttäjän ominaisuudessaan. Tästä on todettava, että komissio suorittaa kokonaisarvioinnin, jossa se kyseisen jäsenvaltion esittämien seikkojen lisäksi ottaa huomioon kaikki tapauksen merkitykselliset seikat, joiden perusteella se voi määrittää, onko kyseessä oleva toimenpide tehty jäsenvaltion osakkeenomistajan vai julkisen vallan käyttäjän ominaisuudessa. Seuraavaksi valtiontuen olemassaoloa arvioitaessa yksityinen sijoittaja -arviointiperuste mahdollistaa sen toteamisen, ovatko jäsenvaltion hyväksymät toimenpiteet taloudellista järkevyyttä koskevan perusteen mukaisia niin, että yksityinen sijoittaja saattaisi myös olla halukas hyväksymään ne. Näin ollen on todettava, että yksityinen sijoittaja -arviointiperuste edellyttää, että julkisen henkilön toimintaa voidaan verrata tavanomaisissa markkinaolosuhteissa toimivan yksityisen sijoittajan toimintaan. On totta, että tämä arviointiperuste ei jätä huomiotta talouden toimijoiden velvollisuuksia. Tavanomaisia markkinaolosuhteita muodostavia velvollisuuksia ei kuitenkaan saa sekoittaa velvollisuuksiin, joilla pyritään estämään kilpailun vääristyminen markkinoilla.

Tästä on todettava, että kun on kyse komission määräämästä korvaustoimenpiteestä, kuten varojen myynnistä yhtenä kokonaisuutena, jonka tarkoituksena on estää kilpailun vääristyminen, yksityinen sijoittaja -arviointiperustetta ei sovelleta, mikäli toimenpide ei ole tapahtunut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa ja mikäli varojen yhtenä kokonaisuutena myynnin taustalla oleva kompensaatioon pyrkivä logiikka eroaa sellaisen yksityisen toimijan logiikasta, joka pyrkii maksimoimaan voittonsa tai minimoimaan tappionsa.

(ks. 156–160 kohta)