116.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Landesgericht Wiener Neustadtin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin direktiivin 2006/54/EY 4 artiklan toista kohtaa ja 5 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, että ne voivat lähtökohtaisesti olla esteenä kansallisille säännöksille, joissa säädetään, että valtion määräysvallassa olevien yritysten suorien etuussitoumusten muodossa olevien ammatillisten lisäeläkkeiden saajilta on pidättävä eläketurvamaksu tai että heidän eläkeoikeuksiensa sopimuksen mukainen korotus on jätettävä tekemättä, jos nämä eläkeoikeudet ylittävät tietyn lainsäädännössä vahvistetun määrän. Tämä edellyttää kuitenkin, että toisen sukupuolen niiden edustajien, joiden oikeudet ylittävät tämän tason, prosenttiosuus tämän sukupuolen edustajien kokonaismäärästä niiden henkilöiden ryhmässä, joilla on oikeus kyseiseen ammatillisen lisäeläkkeen lajiin, on huomattavasti suurempi kuin vastakkaisen sukupuolen edustajien prosenttiosuus, ja että tätä seikkaa ei voida perustella objektiivisella syyllä, joka ei liity mitenkään sukupuoleen perustuvaan syrjintään. 2) Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 2 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kansalliset säännökset, joissa säädetään, että tietyntyyppisten lainsäädännössä vahvistetun rajan ylittävien ammatillisten lisäeläkkeiden saajilta on pidätettävä eläketurvamaksu tai että heidän eläkeoikeuksiensa sopimuksenmukainen korotus on jätettävä tekemättä, eivät merkitse mainitussa säännöksessä tarkoitettua ikään perustuvaa välillistä syrjintää, kun kyseisentyyppisiä ammatillisia lisäeläkkeitä koskevia sopimuksia ei ole enää tehty tietyn ajankohdan jälkeen, minkä vuoksi muuntyyppisten ammatillisten lisäeläkkeiden, joista on sovittu myöhemmin, saajat eivät kuulu kyseisten säännösten soveltamisalaan. 3) Euroopan unionin perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että direktiivien 2006/54 ja 2000/78 soveltamisalaan kuuluvien ammatillisten lisäeläkkeiden sääntely on unionin oikeuden soveltamista, jos tämä sääntely johtaa kyseisissä direktiiveissä tarkoitettuun syrjintään, johon on oltava perusteltu syy. 4) Perusoikeuskirjan 16 artiklaa on tulkittava siten, että rajoitusta, joka koskee työnantajan vapautta sopia työntekijän työsuorituksesta maksettavasta palkasta, on pidettävä perusteltuna, jos se on suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tarpeen ja vastaa tosiasiallisesti yleisen edun mukaista tavoitetta, kuten eläkejärjestelmän taloudellisen kestävyyden varmistamista. Sama koskee perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua, ammatillisen lisäeläkkeen osan pidättämisestä aiheutuvaa työntekijän omaisuuden käytön rajoitusta, kun tämä eläkeoikeus ylittää tietyn kynnyksen ja kun maksettavan eläkemaksun määrä riippuu eläkeoikeuden määrästä. 5) Perusoikeuskirjan 47 artiklaa on tulkittava siten, ettei siinä edellytetä, että jäsenvaltion oikeusjärjestyksessä säädetään itsenäisestä oikeussuojakeinosta, jolla pyritään ensisijaisesti tutkimaan kansallisten säännösten yhteensopivuus unionin oikeuden kanssa, jos tällainen yhteensopivuus voidaan arvioida ennakkokysymyksenä sellaisten muiden oikeussuojakeinojen avulla, jotka eivät ole epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia kansallisia kanteita.