18

Tässä tilanteessa arbeidshof te Brussel (Brysselin työoikeudellisia asioita käsittelevä toisen asteen tuomioistuin), johon Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijdingin oli edellä mainitusta ratkaisusta valittanut, päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko – – direktiivin 2000/43 – – 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta välittömästä syrjinnästä kyse silloin, kun työnantaja sen jälkeen, kun hän on laittanut näkyville työpaikkailmoituksen, lausuu julkisesti seuraavaa: ’Minun on täytettävä asiakkaitteni vaatimukset. Jos te sanotte ’haluan tuon tietyn tuotteen tai haluan sen tuolla tai tällä tavalla’ ja minä sanon ’en itse tee sitä, lähetän niitä ihmisiä luoksenne’, te sanotte sitten, ’en tarvitse koko ovea’. Näin toimimalla lopetan oman liikkeeni toiminnan. Meidän on vastattava asiakkaiden vaatimuksiin. Tämä tilanne ei ole minun ongelmani. Minä en ole aiheuttanut Belgiassa ilmenevää ongelmaa. Haluan vain, että yritys toimii ja että vuoden lopussa saavutamme tavoittelemamme tuloksen; ja miten minä sen saavutan – – toimimalla kuten asiakas tahtoo!”? 2) Onko sen toteamiseksi, että kyse on palkattuun työhön pääsyn edellytyksiin vaikuttavasta välittömästä syrjinnästä, riittävää todeta, että työnantaja noudattaa välittömästi syrjiviä valintaperusteita? 3) Voidaanko sen toteamiseksi, onko kyse – – direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta välittömästä syrjinnästä, ottaa työnantajan työhönottopolitiikan syrjivää luonnetta tutkittaessa huomioon se, että kyseiseen työnantajaan yhteydessä oleva yhtiö on ottanut palvelukseen ainoastaan kotimaista syntyperää olevia asentajia? 4) Mitä tarkoitetaan direktiivin [2000/43] 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuilla ’tosiseikoilla, joiden perusteella voidaan olettaa tapahtuneen välitöntä tai välillistä syrjintää’? Kuinka tiukoin perustein kansallisen tuomioistuimen on arvioitava sellaisia seikkoja, jotka voivat synnyttää syrjintää koskevan olettaman? a) Missä määrin aikaisempia syrjintää osoittaneita tosiseikkoja (välittömästi syrjivien valintaperusteiden esiintuominen julkisesti huhtikuussa 2005) on pidettävä direktiivin [2000/43] 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina ’tosiseikkoina, joiden perusteella voidaan olettaa tapahtuneen välitöntä tai välillistä syrjintää’? b) Synnyttääkö huhtikuussa 2005 todettu syrjintä (huhtikuussa 2005 esitetty julkinen lausuma) myöhemmin olettaman siitä, että välittömästi syrjivää työhönottopolitiikkaa on jatkettu? Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat, riittääkö tällaisen olettaman (siitä, että työnantaja noudattaa ja jatkaa syrjivää työhönottopolitiikkaa) syntymiseen se, että vastatessaan huhtikuussa 2005 kysymykseen siitä, kohteleeko hän työnantajana maahanmuuttajia ja kotimaista syntyperää olevia henkilöitä eri tavalla ja onko hän itse asiassa jossakin määrin rasisti, kyseinen työnantaja on lausunut julkisesti seuraavaa: ’Minun on täytettävä asiakkaitteni vaatimukset. Jos te sanotte ’haluan tuon tietyn tuotteen tai haluan sen tuolla tai tällä tavalla’ ja minä sanon ’en itse tee sitä, lähetän niitä ihmisiä luoksenne’, te sanotte sitten, ’en tarvitse koko ovea’. Näin toimimalla lopetan oman liikkeeni toiminnan. Meidän on vastattava asiakkaiden vaatimuksiin. Tämä tilanne ei ole minun ongelmani. Minä en ole aiheuttanut Belgiassa ilmenevää ongelmaa. Haluan vain, että yritys toimii ja että vuoden lopussa saavutamme tavoittelemamme tuloksen; ja miten minä sen saavutan – – toimimalla kuten asiakas tahtoo!’? c) Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat, voiko tällainen olettama syntyä sellaisen lehdistötiedotteen perusteella, jonka työnantaja ja syrjinnän torjunnasta vastaava kansallinen elin ovat yhdessä laatineet ja jossa työnantaja ainakin implisiittisesti myöntää syrjintää koskevat tosiseikat? d) Voiko välillistä syrjintää koskeva olettama syntyä sillä perusteella, ettei työnantajalla ole palveluksessaan maahanmuuttajataustaisia asentajia, vaikka samalla työnantajalla oli jokin aika sitten suuria vaikeuksia löytää asentajia palvelukseensa, ja että hän julkisesti toteaa, ettei hänen asiakaskuntansa mielellään tee yhteistyötä maahanmuuttajataustaisten asentajien kanssa? e) Riittääkö yksi tosiseikka synnyttämään syrjintää koskevan olettaman? f) Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat, voidaanko työnantajan harjoittamaa syrjintää koskeva olettama tehdä sen perusteella, että työnantajaan läheisessä yhteydessä oleva yhtiö on ottanut palvelukseen ainoastaan kotimaista syntyperää olevia asentajia? 5) Kuinka tiukoin perustein kansallisen tuomioistuimen on arvioitava vastanäyttöä, jota on esitettävä silloin, kun on kyse direktiivin [2000/43] 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta syrjintää koskevasta olettamasta? Voidaanko mainitun direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu syrjintää koskeva olettama kumota työnantajan lehdistössä antamalla yksinkertaisella ja yksipuolisella ilmoituksella siitä, ettei hän lainkaan tai ettei hän ainakaan enää harjoita syrjintää ja että maahanmuuttajataustaiset asentajat ovat tervetulleita; ja/tai työnantajan yksinkertaisella ilmoituksella siitä, että hänen yhtiöissään, sisaryhtiötä lukuun ottamatta, kaikki vapaana olleet asentajan paikat on täytetty, ja/tai ilmoituksella siitä, että palvelukseen on otettu tunisialainen siivooja, ja/tai voidaanko kyseinen olettama pääasiassa kyseessä olevien tosiseikkojen mukaisessa tilanteessa kumota ainoastaan ottamalla tosiasiallisesti palvelukseen maahanmuuttajataustaisia asentajia ja/tai noudattamalla yhteisessä lehdistötiedotteessa annettuja sitoumuksia? 6) Mitä tarkoitetaan direktiivin 2000/43 – – 15 artiklassa mainituilla ’tehokkailla, oikeasuhteisilla ja varoittavilla seuraamuksilla’? Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat, voiko kansallinen tuomioistuin sen mukaisesti, mitä [direktiivin 2000/43] 15 artiklassa säädetään, tyytyä ainoastaan toteamaan, että välitöntä syrjintää on harjoitettu? Vai onko niin, että kyseisessä säännöksessä päinvastoin velvoitetaan kansallinen tuomioistuin antamaan kieltomääräys kansallisen lainsäädännön mukaisesti? Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat, missä määrin edellytetään, että kansallisen tuomioistuimen on tehokkaana, oikeasuhteisena ja varoittavana seuraamuksena määrättävä, että annettava ratkaisu on julkaistava lehdissä?”