Valitus, jonka Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. on tehnyt 11.12.2014 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-430/14, Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. v. komissio ja Euroopan oikeusasiamies 19.11.2014 antamasta tuomiosta

(Asia C-576/14 P)

(2015/C 073/20)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Asianosaiset

Valittaja: Mirelta Ingatlanhasznosító Kft (edustaja: ügyvéd K. Pap)

Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Euroopan oikeusasiamies

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa valituksen kohteena olevan määräyksen ja palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensisijainen väite: unionin yleinen tuomioistuin on ymmärtänyt kanteen väärin.

Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut ja muotoillut väärin kannekirjelmän vaatimukset, minkä lisäksi se on tulkinnut virheellisesti kanteen perusteet toteamalla, että kanne oli nostettu siksi, että ”komissio oli kieltäytynyt aloittamasta menettelyä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamiseksi”.

Valittaja väittää kanteessaan vaatineensa, että unionin yleinen tuomioistuin ” velvoittaa Euroopan komission noudattamaan unionin oikeuden mukaista ja unionin oikeuden tehokkuuden takaavaa menettelyä ”.

Valittaja oli nostanut kanteensa tällä perusteella komissiota vastaan, koska se katsoi, että komissio oli ilmeisellä tavalla loukannut valittajan oikeutta oikeudenmukaiseen menettelyyn eli perusoikeutta, joka on taattu Euroopan unionin perusoikeuskirjassa. Valittajan mukaan komissio ei näin loukannut pelkästään kantajan oikeutta oikeudenmukaiseen menettelyyn, vaan myös hänen oikeuttaan saada asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi, sillä jättämällä suorittamatta tasapuolisen tutkinnan, komissio ei arvioinut asiaa unionin oikeuden edellyttämällä tavalla eikä huolehtinut unionin oikeuden (muun muassa Euroopan perusoikeuskirjan määräysten) toteutumisesta.

Valittaja katsoo, että tulkinta, jonka unionin yleinen tuomioistuin oli omaksunut sen kanteesta, merkitsee, että unionin oikeuden mukainen menettely edellyttäisi automaattisesti, että komissiolla on velvollisuus aloittaa jäsenyysvelvoitteiden laiminlyönnin toteamista koskeva menettely aina, kun se suorittaa tosiseikkojen tutkinnan unionin oikeuden nojalla, vaikkei valittaja voi tätä vaatia.

Valittaja katsoo sitä vastoin, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan, joka on samalla tavoin velvoittava kuin perussopimukset, määräyksistä johtuu, että vasta suoritettuaan tasapuolisen tutkinnan, komissiolla on tilaisuus arvioida oikeuskäytäntöön tukeutuen, onko asiassa syytä aloittaa jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiä koskeva menettely. Hyvän hallintotavan vaatimus on näin ensisijainen, ja komissio voi käyttää arviointivaltaansa, joka ei valittajan mukaan voi kuitenkaan johtaa perusoikeuksien loukkaamiseen, vain jos se on noudattanut hyvän hallintotavan vaatimuksia, koska muussa (niin kuin nyt kyseessä olevassa) tapauksessa komissio joutuu tilanteeseen, jossa sille ei jää enää mitään arvioitavaa.

Toissijainen väite: komission arviointivaltaan ei unionin oikeuden nojalla kuulu mahdollisuutta vapauttaa jäsenvaltioita velvollisuudestaan soveltaa johdettua oikeutta ja asetusta, ja epäsuorasti tätäkin vähemmän.

Määräyksen 6 kohdassa oleva unionin yleisen tuomioistuimen arviointi komission arviointivallasta on useilla eri tavoilla ristiriidassa perussopimusten ehdottomien ja yksiselitteisten eli komission arviointivallan ulkopuolelle jäävien määräysten kanssa. Valittaja katsoo lisäksi, että velvollisuus taata Euroopan unionin perusoikeuskirjassa vahvistettujen perusoikeuksien turvaamisvelvollisuus ei voi olla komission arvioinnin kohteena.

Valittaja ei ole kanteessaan millään tavoin kieltänyt komission arviointivaltaa, vaan puuttunut kanteessaan siihen, ettei komissiolla ollut unionin yleisen tuomioistuimen mainitsemassa vakiintuneessa oikeuskäytännössä tarkoitettua arviointivaltaa, koska arviointivallan käyttämisestä voidaan puhua vasta sitten, kun asian tutkinta on suoritettu tasapuolisesti ja asiassa on jotakin arvioinnin kohteeksi kelpaavaa.

Perussopimuksessa määrätään, että komission tehtävänä on taata unionin oikeuden toteutuminen; sen velvoittaa tähän tapauskäytäntöä hierarkkisesti ylempänä oleva perustamissopimus.

Tässä konkreettisessa tapauksessa tutkinnan suorittanut unionin virkamies on loukannut valittajan perusoikeuksia suorittamalla itse arvioinnin ja tekemällä ennakollisesti ja epäoikeudenmukaisesti komission sijasta päätöksen kysymyksistä, jotka eivät voineet olla arvioinnin kohteena. Arvioinnin suorittamisen sijasta asiaa käsittelevä virkamies on itse ratkaissut valittajan asian totuudenvastaisesti arvioimiensa tosiseikkojen perusteella.

Valittaja katsoo, ettei kansallinen tuomioistuin eikä Euroopan komissio voi arvioida onko SEUT 101 artiklan täytäntöönpanoa koskevaa neuvoston asetusta (EY) N:o 1/2003 sovellettava. Komissio ei voi myöskään todeta, että päätös olla soveltamatta unionin asetusta (ilmeinen soveltamatta jättäminen) olisi sama kuin ”ettei sitä ole sovellettu tietyllä tavalla”. Pelkästään tämä osoittaa, että valittajan oikeutta tasapuoliseen menettelyyn on loukattu ja että valittajalta on evätty mahdollisuus tehokkaaseen oikeudenkäyntiin ja lailliseen tuomioistuimeen.