Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Yritys – Käsite – ”Pöytälaatikkoyhtiö” – Soveltamisalan ulkopuolelle jääminen

(EY 81 artiklan 1 kohta)

2. Kilpailu – Sakot – Yhteisvastuu sakon maksamisesta – Edellytykset

(EY 81 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakon varoittava vaikutus

(EY 81 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 A kohdan neljäs ja viides alakohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön kilpailuoikeus koskee yritysten toimintaa. Yrityksen käsitteellä tarkoitetaan jokaista yksikköä, joka harjoittaa taloudellista toimintaa, riippumatta yksikön oikeudellisesta muodosta tai rahoitustavasta. Taloudellista toimintaa on kaikki toiminta, jossa tavaroita tai palveluja tarjotaan tietyillä markkinoilla.

Englannin yhtiöoikeudessa tarkoitettua ”pöytälaatikkoyhtiötä”, joka ei harjoita taloudellista toimintaa ja jolla ei ole liikevaihtoa, ei siis voida katsoa suoraksi kartelliin osallistujaksi, eikä sen voida katsoa olevan vastuussa rikkomisista, joihin konsernin, johon se kuuluu, muut yksiköt ovat syyllistyneet sen nimissä.

(ks. 46−49, 74, 86 ja 87 kohta)

2. Komissio voi katsoa emoyhtiön, tytäryhtiön tai emoyhtiön ja tytäryhtiön yhdessä olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta.

Kahden yrityksen yhteisvastuu merkitsee sitä, että se, että yksi yrityksistä maksaa sakon koko summan, kumoaa toisen velvollisuuden maksaa kyseinen sakko.

Yritysten voidaan katsoa olevan yhteisvastuussa rikkomisesta, vaikka rikkomisen aikana yrityksen muodostaneet oikeudelliset yksiköt eivät enää kuuluisi samaan konserniin. Sillä, että lainvastaista toimintaa harjoittanut yritys jaettiin rikkomisen päättymisen jälkeen niin, että sen muodostaneet oikeudelliset yksiköt erotettiin toisistaan, ei siis ole merkitystä sille, että ne ovat yhteisvastuussa rikkomisesta, johon on syyllistytty.

(ks. 100, 101, 103 ja 106 kohta)

3. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa todetaan, että on tarpeen ottaa huomioon rikkomiseen syyllistyneiden todellinen taloudellinen kapasiteetti aiheuttaa vakavaa vahinkoa muille talouden toimijoille ja erityisesti kuluttajille sekä määrittää sakon määrä tasolle, joka on riittävän varoittava. Huomioon voidaan myös ottaa se, että suurilla yrityksillä on useimmiten oikeudellista ja taloudellista tietoa sekä infrastruktuureja, jotka antavat niille mahdollisuuden arvioida paremmin toimintaansa mahdollisesti liittyviä rikkomisia ja niistä aiheutuvia kilpailuoikeudellisia seurauksia.

Ensimmäisen seikan yhteydessä on arvioitava yrityksen taloudelliset resurssit päivänä, jona sakko määrätään. Toisen seikan osalta on todettava, että liikevaihdon, jonka perusteella komissio määrittää asianomaisten yritysten koon, on liityttävä niiden tilanteeseen rikkomishetkellä. Vaikka nämä kaksi seikkaa liittyvät läheisesti yrityksen kokoon, kyseessä on kaksi erillistä sakon perusmäärän laskentapohjan korottamista koskevaa perustetta.

Komissiolla on oikeus valita näistä kahdesta seikasta se, jota se pitää tärkeimpänä arvioinnissaan. Joka tapauksessa näiden kahden seikan jakaminen ja niiden soveltaminen erikseen kahteen yhtiöön, jotka kuuluvat samaan taloudelliseen yksikköön ja joista yksi on toisen emoyhtiö, jonka katsotaan olevan vastuussa rikkomisesta yksinomaan tämän vuoksi, on ristiriidassa EY 81 artiklassa tarkoitetun yrityksen käsitteen kanssa. Komissio voi toki ottaa sakon perusmäärän laskentapohjaa määrittäessään huomioon liikevaihdon vuodelta, joka edeltää päätöksen, jolla rikkominen todetaan, tekemistä (eli soveltaa ensimmäistä kriteeriä) tai liikevaihdon rikkomishetkellä (eli soveltaa toista kriteeriä). Komissio ei kuitenkaan voi tukeutua jompaankumpaan kriteeriin siten, että se soveltaa sitä ainoastaan yhteen niistä kahdesta yksiköstä, jotka aikaisemmin muodostivat rikkomiseen syyllistyneen taloudellisen yksikön. Kun emoyhtiö ja tytäryhtiö eivät enää ole EY 81 artiklassa tarkoitettu taloudellinen yksikkö sen päätöksen tekemispäivänä, jolla niille määrätään sakko rikkomisesta, komissio ei voi tukeutua entisen emoyhtiön kyseisen päätöksen tekemistä edeltäneen vuoden liikevaihtoon määrittääkseen varoittavan tekijän, jota sovelletaan kahteen yhtiöön, jotka muodostivat tosiseikkojen tapahtumahetkellä yhden ainoan yrityksen, joka on sittemmin jaettu. Tämä liikevaihto ei nimittäin osoita yrityksen todellista taloudellista kapasiteettia aiheuttaa vahinkoa muille toimijoille rikkomishetkellä.

(ks. 123−125, 129, 132 ja 133 kohta)