Tavoitteesta, jona on helpottaa tupakkatuotteiden ja vastaavien tuotteiden sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa, on huomautettava, että kyseisissä säännöksissä säädetty suussa käytettäväksi tarkoitettujen tupakkatuotteiden markkinoille saattamisen kieltämistä koskeva toimenpide on myös omiaan helpottamaan tupakkatuotteiden ja vastaavien tuotteiden sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa. Yhteisöjen tuomioistuin huomautti näet 14.12.2004 antamansa tuomion Swedish Match ( C-210/03 , EU:C:2004:802 ) 37 kohdassa, että direktiivin 92/41 antamisajankohtana esiintyi eroja jäsenvaltioiden laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä, joilla pyritään estämään tällaisten terveydelle haitallisten tuotteiden kulutuksen leviäminen, jotka olivat uusia jäsenvaltioiden markkinoilla ja joita pidettiin erityisen houkuttelevina nuorten kannalta. Direktiivin 2014/40 1 artiklan c alakohta ja 17 artikla eivät siis johda haittoihin, jotka ovat selvästi suhteettomia kyseessä oleviin tavoitteisiin nähden.

Sekä suussa käytettäväksi tarkoitettujen tupakkatuotteiden markkinoiden suurten kasvumahdollisuuksien – jotka kyseisten tuotteiden valmistajat itsekin ovat vahvistaneet – että savuttomien ympäristöjen luomisen johdosta mainitut tuotteet ovat näet erityisesti omiaan kannustamaan henkilöitä, jotka eivät ole vielä käyttäneet tupakkatuotteita, ja erityisesti nuoria, aloittamaan niiden käytön. Suussa käytettäväksi tarkoitetut tupakkatuotteet ovat lisäksi erityisen vaarallisia alaikäisille sen vuoksi, että niiden käyttäminen on vaikeaa havaita. Niitä käytetään näet tavanomaisesti siten, että tuotetta asetetaan ikenen ja huulen väliin, ja se pidetään siinä (ks. vastaavasti tuomio 14.12.2004, Arnold André, C-434/02 , EU:C:2004:800 , 19 kohta). Suussa käytettäväksi tarkoitettujen tupakkatuotteiden markkinoille saattamista koskevalla kiellolla ei siis ylitetä selvästi sitä, mikä on tarpeen kansanterveyden suojelun korkean tason varmistamista koskevan tavoitteen saavuttamiseksi.

Koska siinä tilanteessa, että suussa käytettäväksi tarkoitettujen tupakkatuotteiden markkinoille saattamista koskeva kielto poistetaan, myönteisistä vaikutuksista sellaisten kuluttajien terveyteen, jotka haluavat käyttää kyseisiä tuotteita lopettamisen apuna, ei ole varmuutta ja koska on lisäksi olemassa sellaisia riskejä muiden kuluttajien ja erityisesti nuorten terveydelle, jotka edellyttävät toteuttamaan ennalta varautumisen periaatteen mukaisesti rajoittavia toimenpiteitä, direktiivin 2014/40 1 artiklan c alakohtaa ja 17 artiklaa ei voida pitää ilmeisen soveltumattomina kansanterveyden korkean tason varmistamiseen. Käänteisesti direktiivissä 2014/40 muiden tupakkatuotteiden osalta säädetyn kaltaiset vähemmän pakottavat toimenpiteet ja etenkin terveysvaroitusten tehostaminen ja maustetun tupakan kielto eivät vaikuta soveltuvan yhtä hyvin tavoitellun päämäärän saavuttamiseen.

Väitteestä, jonka mukaan direktiivin 24 artiklan 3 kohta osoittaa, että jäsenvaltiot voivat saavuttaa riittävällä tavalla kyseisen direktiivin tavoitteet, on huomautettava, että kyseisellä säännöksellä kaikille jäsenvaltioille annetaan oikeus kieltää tietty tupakkatuoteluokka tai siihen liittyvät tuotteet kyseisen jäsenvaltion erityistilanteeseen liittyvistä syistä ja edellyttäen, että säännökset ovat perusteltuja kansanterveyden suojelemisen kannalta, jolloin komissiolla on kuitenkin toimivalta hyväksyä tai hylätä tällaiset kansalliset säännökset varmistettuaan – ottaen huomioon tällä direktiivillä saavutettu terveyden suojelun korkea taso –, ovatko ne perusteltuja, välttämättömiä ja oikeasuhteisia tavoitteeseensa nähden ja toimivatko ne välineenä mielivaltaiseen syrjintään tai jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen.

Tältä osin on huomautettava, että perussopimuksen laatijat ovat halunneet antaa unionin lainsäätäjälle yhdenmukaistettavan alan yleisen kontekstin ja erityisten olosuhteiden mukaan harkintavaltaa sen suhteen, mikä on tarkoituksenmukaisin lähentämistekniikka halutun tuloksen saavuttamiseksi erityisesti niillä aloilla, joihin liittyy monitahoisia teknisiä erityispiirteitä. Unionin lainsäätäjä voisi siis tätä harkintavaltaa käyttäessään toteuttaa yhdenmukaistamisen ainoastaan vaiheittain ja edellyttää ainoastaan jäsenvaltioiden toteuttamien yksipuolisten toimenpiteiden asteittaista poistamista (tuomio 4.5.2016, Philip Morris Brands ym.,C-547/14, EU:C:2016:325, 63 kohta). Kyseiset SEUT 114 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet voivat olosuhteista riippuen merkitä sitä, että kaikki jäsenvaltiot velvoitetaan sallimaan kyseisen tuotteen tai kyseisten tuotteiden kaupan pitäminen, että tällaiselle sallimisvelvollisuudelle asetetaan tiettyjä edellytyksiä tai että yhden tai useamman tuotteen kaupan pitäminen jopa kielletään väliaikaisesti tai lopullisesti (tuomio 4.5.2016, Philip Morris Brands ym., C-547/14, EU:C:2016:325, 64 kohta). Koska unionin lainsäätäjä on kieltänyt suussa käytettäväksi tarkoitettujen tupakkatuotteiden markkinoille saattamisen samalla kun se on sallinut muiden tupakkatuotteiden kaupan pitämisen, sen on katsottava toteuttaneen tupakkatuotteita koskevan yhdenmukaistamisen vaiheittain. Direktiivin 2014/40 24 artiklan 3 kohta koskee siten näkökohtaa, jonka osalta kyseisessä direktiivissä ei ole toteutettu yhdenmukaistamistoimenpiteitä (tuomio 4.5.2016, Philip Morris Brands ym., C-547/14, EU:C:2016:325, 90 kohta). Kyseisellä säännöksellä ei siis sinällään voida osoittaa, että jäsenvaltiot voisivat saavuttaa riittävällä tavalla kyseisen direktiivin tavoitteet.

(ks. 70–75 kohta)