EY 234 artiklalla käyttöön otetussa yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Tämän johdosta olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole yhteisöjen tuomioistuimen tehtävä, esittämillä yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Tämä olettama voidaan hylätä vain poikkeustapauksissa eli silloin, kun on ilmeistä, että pyydetyllä yhteisön oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai kun kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka kun yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.

Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 89/97, 291 artiklan 1 kohtaa on tulkittava niin, että siinä oleva käsite ”henkilö, joka tuo tai tuotattaa tavarat” tarkoittaa henkilöä, jolle tavarat on tarkoitettu ja jolla on aikomus käyttää ne määrättyyn tiettyyn käyttötarkoitukseen, riippumatta siitä, tekeekö hän tulli-ilmoituksen itse vai käyttääkö hän tätä varten asetuksen N:o 2913/92 5 artiklassa tarkoitettua edustajaa. Mainittu käsite ei tarkoita tämän henkilön edustajaa tulliviranomaisissa sitä tapausta lukuun ottamatta, että mainitun henkilön katsotaan toimivan omissa nimissään ja omaan lukuunsa asetuksen N:o 2913/92 5 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan mukaisesti, jolloin häntä on pidettävä tuojana.

Vaikka tältä osin onkin totta, että soveltamisasetuksen II osan 1 osaston 2 luvussa, jossa säädetään edullisen tullikohtelun myöntämisestä tietyille tavaroille niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, ei määritellä käsitettä ”henkilö, joka tuo tai tuotattaa tavarat”, kyseisellä sääntelyllä asetetaan kuitenkin mainitun luvan haltijalle tiettyjä velvollisuuksia, joiden perusteella voidaan määrittää, kuka on tämän asetuksen 291 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu henkilö. Siten sekä mainitun asetuksen 291 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa, jossa säädetään, että asianomaisen on järjestettävä tulliviranomaisille näiden hyväksymä mahdollisuus seurata tavaroiden kulkua niiden teknisen käsittelyprosessin aikana yrityksen tuotantolaitoksessa tai -laitoksissa, vahvistettu velvollisuus että saman asetuksen 293 artiklassa säädetyt velvollisuudet, kuten velvollisuus käyttää tavarat määrättyyn tiettyyn käyttötarkoitukseen, kirjanpitovelvollisuus, jonka perusteella tulliviranomaiset voivat suorittaa tarpeellisina pitämänsä valvonnan, ja tämän kirjanpidon säilyttämisvelvollisuus, osoittavat, että henkilö, joka tuo tai tuotattaa tavarat, eli henkilö, jolla täytyy olla soveltamisasetuksen 291 artiklassa tarkoitettu lupa, on se henkilö, jolle tavara on tarkoitettu ja jolla on aikomus käyttää se määrättyyn tiettyyn käyttötarkoitukseen. Vain tämä henkilö voi noudattaa tämän asetuksen 291 ja 293 artiklassa säädettyjä velvollisuuksia.

Se, että soveltamisasetuksen 291 artiklan 1 kohdassa käytetään vaihtoehtoisesti ilmaisua ”henkilö, joka tuo” ja ”henkilö, joka tuotattaa”, merkitsee sitä, että on sallittua tuoda tavaroita, joilla on tietty käyttötarkoitus, käyttämällä edustajaa tulliviranomaisissa asetuksen N:o 2913/92 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Tästä seuraa, että edustaja, joka tekee tulli-ilmoitukset toisen lukuun, ei ole soveltamisasetuksen 291 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu henkilö, eikä hänen siis tarvitse olla tässä artiklassa tarkoitettu luvanhaltija. Vain silloin, kun tulliasiamies ei ilmoita toimivansa toisen henkilön nimissä ja lukuun tai kun hän ilmoittaa toimivansa toisen henkilön nimissä ja lukuun ilman, että hänellä olisi toimivalta edustaa tätä, tällaisen asiamiehen katsotaan itsensä olevan tuoja, jolla täytyy näin ollen olla kirjallinen lupa, jotta hän voi saada edullisen tullikohtelun tuoduille tavaroille.

(ks. 46–51 ja 54 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)