ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sähköisestä tietokannasta on tosiaan mahdollista poimia kaikki sen sisältämät tiedot. Kuitenkaan sen perusteella, että tällaisesta tietokannasta on mahdollista luoda asiakirja, ei voida päätellä, että kyseinen asiakirja on luokiteltava Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetussa asetuksessa N:o 1049/2001 tarkoitetuksi olemassa olevaksi asiakirjaksi. Oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin koskee nimittäin ainoastaan olemassa olevia ja kyseessä olevan toimielimen hallussa olevia asiakirjoja, eikä asetukseen N:o 1049/2001 voida vedota toimielimen velvoittamiseksi luomaan asiakirja, jota ei ole olemassa. Tästä seuraa, että tutustumishakemus, jonka johdosta asianomainen toimielin luo uuden asiakirjan – sellaistenkin seikkojen pohjalta, jotka jo sisältyvät olemassa oleviin ja sen hallussa oleviin asiakirjoihin – jää asetuksen N:o 1049/2001 soveltamisalan ulkopuolelle.

Luonteeltaan staattisten asiakirjojen – erityisesti paperimuodossa tai yksinkertaisen sähköisen tiedoston muodossa olevien asiakirjojen – osalta sen kysymyksen ratkaisemista varten, onko asiakirja olemassa, riittää, että varmistetaan, että tallenne ja sen sisältö ovat olemassa. Sen sijaan sähköisten tietokantojen dynaaminen luonne on tuskin yhteensopiva tällaisen lähestymistavan kanssa, koska asiakirja, joka voidaan tuottaa hyvin helposti tietokantaan jo sisältyvästä tiedosta, ei välttämättä ole olemassa oleva asiakirja kyseisen käsitteen varsinaisessa merkityksessä. Tästä seuraa, että sähköisten tietokantojen kohdalla ero olemassa olevan asiakirjan ja uuden asiakirjan välillä on tehtävä sellaisen kriteerin perusteella, joka on sopeutettu näiden tietokantojen teknisiin erikoispiirteisiin ja joka sopii yhteen asetuksen N:o 1049/2001, jolla pyritään – kuten sen johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta ja 1 artiklan a alakohdasta käy ilmi – takaamaan mahdollisimman laaja oikeus tutustua asiakirjoihin, tavoitteen kanssa.

Tällaisessa tilanteessa kaikki tiedot, jotka voidaan poimia sähköisestä tietokannasta sen tavanomaisen käytön yhteydessä ennalta ohjelmoitujen hakutyökalujen avulla, on luokiteltava olemassa olevaksi asiakirjaksi siitä huolimatta, että näitä tietoja ei ole vielä saatu näkyviin kyseisessä muodossa tai että toimielinten henkilöstö ei ole tehnyt koskaan hakuja niiden osalta. Tästä seuraa, että täyttääkseen asetuksessa N:o 1049/2001 asetetut vaatimukset toimielimet voivat joutua laatimaan asiakirjan tiedoston sisältämistä tiedoista olemassa olevia hakutyökaluja käyttämällä Sen sijaan kaikkia tietoja, joiden poimiminen tietokannasta vaatii huomattavaa investointia, on pidettävä uutena asiakirjana eikä olemassa olevana asiakirjana. Tästä seuraa, että kaikki tiedot, joiden saaminen edellyttää joko sähköisen tietokannan organisaation tai nyt tietojen poimimiseen käytettävissä olevien hakutyökalujen muuttamista, on luokiteltava uudeksi asiakirjaksi.

(ks. 30, 31, 33–35 ja 37–40 kohta)
Luvan antamisesta Saksalle soveltaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 17 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä, jonka tarkoituksena on sulkea kokonaan arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle tavaroihin ja palveluihin liittyvät kustannukset, jos kyseisten tavaroiden ja palveluiden käyttöosuus yritykselle kuulumattomiin tarkoituksiin on yli 90 prosenttia, tehdyn päätöksen 2004/817 1 artiklaa on tulkittava siten, ettei sitä voida soveltaa tilanteessa, jossa yritys käyttää hankkimiaan tavaroita tai palveluja yli 90-prosenttisesti arvonlisäveron soveltamisalaan kuulumattomaan muuhun kuin taloudelliseen toimintaan.

Kun yritys käyttää tavaraa sekä taloudelliseen toimintaan että muuhun kuin taloudelliseen toimintaan, kuudennen direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetään vain, että ostoihin sisältyvä vero on oikeus vähentää. Toimenpiteiden, joita jäsenvaltioiden on tältä osin toteutettava, on oltava yhteisen arvonlisäverojärjestelmän perustana olevan verotuksen neutraalisuuden periaatteen mukaisia. Tämän verotuksen neutraalisuuden periaatteen mukaisesti vähennysjärjestelmällä pyritään vapauttamaan elinkeinonharjoittaja kokonaan kaiken sen taloudellisen toiminnan yhteydessä maksetusta tai maksettavasta arvonlisäverosta. Sellaisten liiketoimintaan käytettävien tavaroiden, joita käytetään alle 10-prosenttisesti taloudelliseen toimintaan, sulkeminen vähennysoikeuden ulkopuolelle ei ole tämän vaatimuksen mukaista.

(ks. 34–36 ja 40 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-289/15

Rikosoikeudenkäynti

Jozef Grundzaa

vastaan

(Krajský súd v Prešoven esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2008/909/YOS – 7 artikla – Kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys – 9 artikla – Tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteet, jotka perustuvat kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen – Täytäntöönpanovaltion kansalainen, joka on tuomittu tuomion antaneessa valtiossa viranomaisen päätöksen noudattamatta jättämisestä

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 11.1.2017

Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin annettu puitepäätös 2008/909 – Tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteet – Kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys – Valvonta – Ulottuvuus

(Neuvoston puitepäätöksen 2008/909, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston puitepäätöksellä 2009/299, 7 artiklan 3 kohta ja 9 artiklan 1 kohdan d alakohta)

Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 7 artiklan 3 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että kaksoisrangaistavuutta koskevan edellytyksen on katsottava täyttyvän pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, mikäli rikoksen perustana olevista tosiseikoista, sellaisina kuin ne käyvät ilmi tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen julistamasta tuomiosta, voitaisiin sellaisenaan määrätä rikosoikeudellisia seuraamuksia myös täytäntöönpanovaltiossa, jos tosiseikat olisivat tapahtuneet täytäntöönpanovaltion alueella.

(ks. 54 kohta ja tuomiolauselma)
2.

Maatalous — EMOTR:sta ja maaseuturahastosta maksettava rahoitus — Tuki maaseudun kehittämiseen — Varhaiseläkejärjestelmä — Asetukset N:o 1257/1999 ja N:o 1698/2005 — Myöntämisen edellytykset — Kaupallisen maataloustoiminnan harjoittaminen ennen tilan luovuttamista — Toimintaa oli todella pitänyt harjoittaa luovuttamista edeltävänä ajanjaksona (Neuvoston asetuksen N:o 2328/91 5 artiklan 1 kohdan a alakohta; neuvoston asetuksen N:o 2079/92 5 artiklan 1 kohdan toinen luetelmakohta; neuvoston asetuksen N:o 1257/1999 10 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1698/2005 23 artiklan 2 kohta) (ks. 39–45 kohta)
Asetuksen N:o 1234/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä siipikarjanlihan kaupan pitämisen vaatimusten osalta annetun asetuksen N:o 543/2008 5 artiklan 4 kohdan b alakohta on pätevä, kun otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan 16 artiklassa määrätty elinkeinovapaus.

Vaikka kyseisessä artiklassa säädetyllä merkintävelvollisuudella voidaan rajoittaa elinkeinovapauden harjoittamista, koska tällaisella velvollisuudella rajoitetaan sen adressaatin käytettävissä olevien resurssien vapaata käyttämistä, sillä adressaatti velvoitetaan toteuttamaan toimenpiteitä, jotka voivat aiheuttaa sille kustannuksia ja joilla voi olla vaikutus sen toimintojen järjestämiseen, elinkeinovapaus ei kuitenkaan ole ehdoton, vaan sitä on arvioitava sen tehtävän perusteella, joka sillä on yhteiskunnassa.

Siitä, voidaanko merkintävelvollisuudella taata unionin säännöstön tavoitteiden toteuttaminen, on todettava, että lainsäätäjä voi katsoa, että kyseisellä velvollisuudella voidaan yhtäältä taata se, että kuluttajat saavat luotettavaa tietoa pakkauksessa olevien tietojen ansiosta, ja sillä voidaan toisaalta saada kuluttaja ostamaan siipikarjanlihaa, mikä parantaa kyseisen tuotteen kaupan pitämisen näkymiä ja kohentaa näin ollen tuottajien tulotasoa.

Tällaisen säännöstön tarpeellisuudesta on todettava, että unionin lainsäätäjä voi oikeutetusti katsoa, että säännöstöllä, jossa säädetään yksinomaan hinnan merkitsemisestä hyllyriveihin, ei voida saavuttaa määriteltyjä tavoitteita yhtä tehokkaasti kuin asetuksen N:o 543/2008 5 artiklan 4 kohdan b alakohdalla, koska yksinomaan mainitsemalla kokonaishinta ja painoyksikköhinta sellaisten tuotteiden tapauksessa, joiden pakkausyksiköt eivät voi olla samanpainoisia, voidaan taata se, että kuluttaja saa riittävät tiedot. Tavoitellut päämäärät huomioiden tällainen velvollisuus ei lisäksi vaikuta kohtuuttomalta varsinkaan, kun asetuksen N:o 543/2008 5 artiklan 4 kohdassa säädetty velvollisuus mainita kokonaishinta ja painoyksikköhinta on vain yksi seikoista, jotka on kyseisen säännöksen mukaan mainittava valmispakkauksessa tai siihen kiinnitetyssä merkinnässä.

(ks. 29, 30, 38, 39 ja 41 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annetun asetuksen N:o 1924/2006, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 107/2008, 28 artiklan 2 kohdan alkuosaa on tulkittava siten, että tätä säännöstä sovelletaan tilanteessa, jossa elintarviketta, johon on liitetty tavaramerkki tai tuotenimi, on markkinoitu ennen 1.1.2005 lääkkeenä ja tämän päivämäärän jälkeen elintarvikkeena, vaikka sillä on samat aineelliset ominaisuudet ja siihen on liitetty sama tavaramerkki tai tuotenimi.

Asetuksen N:o 1924/2006 28 artiklan 2 kohta koskee nimittäin tuotteita, joihin on liitetty tavaramerkki tai tuotenimi, jota on pidettävä tässä asetuksessa tarkoitettuna ravitsemus- tai terveysväitteenä. Tässä säännöksessä mainitun termin ”tuotteet” on katsottava koskevan asetuksessa N:o 1924/2006 tarkoitettuja elintarvikkeita. Näissä olosuhteissa asetuksen N:o 1924/2006 28 artiklan 2 kohdan on katsottava koskevan ainoastaan elintarvikkeita, joihin on liitetty sellainen tavaramerkki tai tuotenimi, jota on pidettävä tässä asetuksessa tarkoitettuna ravitsemus- tai terveysväitteenä. Tätä säännöstä voidaan kuitenkin soveltaa vain tuotteisiin, joihin on liitetty ennen 1.1.2005 olemassa ollut tavaramerkki tai tuotenimi. Kun otetaan huomioon kyseisen säännöksen sanamuoto, termi ”olemassa ol[lut]” on ymmärrettävä siten, että näillä tuotteilla oli ennen mainittua päivämäärää oltava samat aineelliset ominaisuudet ja niihin on pitänyt liittyä sama tavaramerkki tai sama tuotenimi.

(ks. 31, 37, 39 ja 46–48 kohta sekä tuomiolauselma)
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohtaa on tulkittava, kun kyseessä on tuomioistuimen toimivalta käsitellä tämän säännöksen perusteella vahingonkorvauskanne, joka koskee valikoivan jakeluverkon ulkopuolista myyntiä koskevan kiellon rikkomista eri jäsenvaltioissa ylläpidettyjen internetsivustojen välityksellä tehdyllä, kyseisessä verkossa myytäviä tavaroita koskevalla myyntitarjouksella, siten, että paikkakuntana, jossa vahinko on sattunut, on pidettävä sen jäsenvaltion aluetta, jossa kyseistä myyntikieltoa suojataan tällä kanteella, kun kantaja väittää myyntinsä vähentyneen kyseisellä alueella.

Aluksi on nimittäin todettava, että jotta vahinko saattaisi ilmetä tietyssä jäsenvaltiossa, sen oikeuden, jonka loukkaamiseen on vedottu, on oltava siellä suojattu. Kun asiaa käsittelevän tuomioistuimen jäsenvaltion myöntämä suoja on voimassa vain kyseisen jäsenvaltion alueella, kyseinen tuomioistuin on siis toimivaltainen vain kyseisen jäsenvaltion alueella aiheutuneen vahingon osalta. Lisäksi on niin, että kun valikoivan jakeluverkon ehtoja rikotaan internetsivuston välityksellä, vahinko, johon jälleenmyyjä voi vedota, on myynnin väheneminen, joka on seuraus verkon ehtoja rikkoen tapahtuneesta myynnistä, ja vähenemisestä seuraava voitonmenetys. Tästä on todettava, että sillä seikalla, että internetsivustoja, joilla tarjotaan valikoivan jälleenmyynnin kohteena olevia tavaroita, ylläpidetään muissa jäsenvaltioissa kuin siinä, jossa asiaa käsittelevä tuomioistuin sijaitsee, ei ole merkitystä, jos näissä jäsenvaltioissa tehdyt teot ovat aiheuttaneet tai saattavat aiheuttaa väitettyä vahinkoa asiaa käsittelevän tuomioistuimen toimialueella, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava.

(ks. 30, 31 ja 33–35 kohta sekä tuomiolauselma)
Yhdistetyt asiat C‑145/15 ja C‑146/15

K. Ruijssenaars ym.

vastaan

Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

(Raad van Staten (Alankomaat) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt)

”Lentoliikenne — Asetus (EY) N:o 261/2004 — 7 artikla — Matkustajille annettavat korvaukset lentojen peruuttamisen tai yli kolmetuntisen viivästymisen johdosta — 16 artikla — Asetuksen soveltamisesta vastuussa olevat kansalliset elimet — Toimivalta — Lentoliikenteen harjoittajaan kohdistuvien pakkotoimien toteuttaminen, jotta tämä maksaisi matkustajalle kuuluvan korvauksen”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 17.3.2016

Liikenne – Lentoliikenne – Asetus N:o 261/2004 – Matkustajille annettava korvaus ja apu – Lennon pitkäaikainen viivästyminen – Asetuksen soveltamisesta vastuussa olevat kansalliset elimet – Velvollisuutta toteuttaa pakkotoimia lentoliikenteen harjoittajaa kohtaan, jotta tämä maksaisi matkustajalle kuuluvan korvauksen, ei ole

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan 21 perustelukappale, 7 artiklan 1 kohta ja 16 artikla)

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen N:o 295/91 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 261/2004 16 artiklaa on tulkittava siten, että elimen, jonka kukin jäsenvaltio on kyseisen artiklan 1 kohdan mukaisesti nimennyt ja jonka käsiteltäväksi matkustaja on saattanut yksittäistapausta koskevan valituksen lentoliikenteen harjoittajan kieltäydyttyä maksamasta tälle kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädettyä korvausta, ei ole toteutettava pakkotoimia kyseistä lentoliikenteen harjoittajaa vastaan, jotta tämä velvoitettaisiin maksamaan kyseinen korvaus.

Valituksia, jotka matkustajat voivat saattaa kansallisen elimen käsiteltäväksi asetuksen N:o 261/2004 16 artiklan 2 kohdan nojalla, on nimittäin pikemminkin pidettävä ilmoituksina, joiden tarkoituksena on myötävaikuttaa kyseisen asetuksen moitteettomaan soveltamiseen yleensä, eikä asianomaisen elimen ole tällaisten valitusten perusteella ryhdyttävä toimiin, jotta kullekin yksittäiselle matkustajalle taattaisiin oikeus korvauksen saamiseen. Lisäksi kyseisen artiklan 3 kohtaan – asetuksen johdanto-osan 21 perustelukappale huomioiden tulkittuna – sisältyvää ”seuraamusten” käsitettä on tulkittava siten, että se koskee toimenpiteitä, jotka toteutetaan vastauksena rikkomisiin, jotka kyseinen elin toteaa suorittaessaan 16 artiklan 1 kohdassa säädettyä yleistä valvontaansa, eikä hallinto-oikeudellisia pakkotoimia, jotka on kussakin yksittäistapauksessa toteutettava.

(ks. 31, 32 ja 38 kohta sekä tuomiolauselma)
Tislattujen alkoholijuomien määritelmistä, kuvauksesta, esittelystä, merkinnöistä ja maantieteellisten merkintöjen suojaamisesta sekä asetuksen N:o 1576/89 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 110/2008 16 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että voidakseen määrittää, onko kysymyksessä kyseisessä säännöksessä tarkoitettu ”mielleyhtymä”, kansallisen tuomioistuimen on käytettävä perusteena sitä, miten tavanomaisesti valistunut ja kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja mieltää asian, ja kyseisellä kuluttajan käsitteellä on ymmärrettävä tarkoitettavan eurooppalaista kuluttajaa eikä pelkästään sen jäsenvaltion kuluttajaa, jossa tuote, joka synnyttää mielleyhtymän suojattuun maantieteelliseen merkintään, on valmistettu.

Todetakseen, että kysymyksessä on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu ”mielleyhtymä”, kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava sen lisäksi, että suojatun nimityksen osa sisältyy kyseessä olevan tuotteen nimeämiseksi käytettyyn ilmaisuun, että kuluttajalle syntyy tuotteen nimen yhteydessä mielikuva tavarasta, jolla on kyseinen nimitys. Kansallisen tuomioistuimen on siis olennaisilta osin käytettävä perusteena sitä, miten kuluttajan oletetaan suhtautuvan kyseessä olevan tuotteen nimeämiseksi käytettyyn ilmaisuun, ja olennaista on se, että kuluttaja yhdistää mainitun ilmaisun ja suojatun nimityksen toisiinsa.

Tässä yhteydessä asetuksen N:o 110/2008 16 artiklassa maantieteellisille merkinnöille annettua suojaa on tulkittava niin, että otetaan huomioon niiden rekisteröinnin tavoite eli sen osoittaminen, että tislatut alkoholijuomat ovat peräisin tietyltä alueelta, jos näiden juomien laatu, maine tai muu ominaisuus liittyy olennaisella tavalla tähän maantieteelliseen alkuperään.

Lisäksi tislattujen alkoholijuomien maantieteellisten merkintöjen rekisteröimistä koskevalla järjestelmällä pyritään muun muassa parantamaan kuluttajansuojaa. Tämän perusteella sen arvioimiseksi, voiko tuotteen nimeämiseksi käytetty ilmaisu synnyttää mielleyhtymän suojattuun nimitykseen, on otettava huomioon tavanomaisesti valistuneen ja kohtuullisen tarkkaavaisen ja huolellisen keskivertokuluttajan oletetut odotukset eli peruste, joka perustuu suhteellisuusperiaatteeseen.

Kun lopuksi otetaan huomioon tarve varmistaa maantieteellisten merkintöjen tehokas ja yhtenäinen suojaaminen unionin alueella, on katsottava, että ”kuluttajan” käsitteellä tarkoitetaan eurooppalaista kuluttajaa.

(ks. 22–28 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C-84/15.

Sonos Europe BV

vastaan

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Asetus (ETY) N:o 2658/87 — Tulliliitto ja yhteinen tullitariffi — Tariffiluokittelu — Yhdistetty nimikkeistö — Nimikkeet 8517, 8518, 8519, 8527 ja 8543 — Itsenäinen laite, joka kerää, vastaanottaa ja toistaa suoratoistona digitaalisia äänitiedostoja vahvistetun äänen muodossa”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 17.3.2016

Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Itsenäinen laite, joka kerää, vastaanottaa ja toistaa suoratoistona digitaalisia äänitiedostoja vahvistetun äänen muodossa – Luokittelu yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 8519 – Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittama arviointi

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/8, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla N:o 1031/2009 ja N:o 948/2009, liitteessä I oleva nimike 8519)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I esitettyä yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla N:o 1031/2008 ja N:o 948/2009, on tulkittava siten, että itsenäinen laite, joka kerää, vastaanottaa ja toistaa suoratoistona digitaalisia äänitiedostoja vahvistetun äänen muodossa, on – ellei siitä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin arvioi kaikkia käytettävissään olevia tosiseikkoja, muuta johdu – luokiteltava kyseisen nimikkeistön nimikkeeseen 8519.

Nimikettä 8519 koskevissa harmonoidun tavarankuvaus- ja tavarankoodausjärjestelmän selityksissä täsmennetään, että ”yleensä” ääni tallennetaan sisäiseen muistivälineeseen tai tiedonkantajaan tai toistetaan näiltä välineiltä tai tiedonkantajilta, mikä ei sulje pois muita lähteitä. Siten pelkästään se, että äänen lähde ei ole peräisin sisäisestä muistivälineestä, ei sulje pois mainitun tavaran luokittelua tähän tariffinimikkeeseen. Näin ollen itsenäisen laitteen, joka kerää, vastaanottaa ja toistaa suoratoistona digitaalisia äänitiedostoja vahvistetun äänen muodossa, äänentoistotehtävää ei voida kyseenalaistaa siitä syystä, että sen tuottaman äänen lähde on peräisin joko internetistä tai toisesta laitteesta, jonka kanssa se jakaa lähiverkon, tai laitteesta, johon se on yhdistetty kaapelilla. Lisäksi tuotteen käyttötarkoitus voi olla objektiivinen luokitteluperuste sikäli kuin se liittyy kiinteästi kyseiseen tuotteeseen, jolloin liitynnän kiinteyttä on pystyttävä arvioimaan tuotteen objektiivisesti todettavien ominaispiirteiden ja ominaisuuksien mukaan.

(ks. 42, 43 ja 48 kohta sekä tuomiolauselma)
46

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa ensinnäkin, että vuoden 2007 seuraamuspäätöksen 2 §:n tarkoituksena on päätöslauselman 1373 (2001) täytäntöönpano ja ettei tässä säännöksessä viitata asetukseen N:o 2580/2001 eikä yhteiseen kantaan 2001/931. Tämä tuomioistuin katsoo kuitenkin, että siltä osin kuin ministeri on nimenomaisesti perustanut kantansa siitä, että LTTE on terroristijärjestö, siihen, että tämä yhteisö on merkitty varojen jäädyttämisluetteloon, tämä merkitseminen muodostaa 8.6.2010 tehtyjen päätösten perustan. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on niin, että koska yhteisessä kannassa 2001/931 ja asetuksessa N:o 2580/2001 viitataan päätöslauselmaan 1373 (2001), ministerillä oli SEU 4 artiklan 3 kohdassa määrätyn vilpittömän yhteistyön velvoitteen mukaisesti velvollisuus katsoa, että tähän luetteloon merkityt yhteisöt ovat terroristijärjestöjä. Tämä tuomioistuin katsoo kuitenkin, että A:n ynnä muiden esittämien väitteiden perusteella on sallittua epäillä Euroopan unionin neuvoston niiden toimien lainmukaisuutta, joilla se on pysyttänyt LTTE:n varojen jäädyttämisluettelossa, joka oli voimassa 8.6.2010 tehtyjen päätösten tekemishetkellä, sekä tämän toimielimen niiden myöhempien toimien pätevyyttä, joilla se on pysyttänyt LTTE:n tässä luettelossa.
1

Ennakkoratkaisupyyntö koskee Espanjan soveltamasta omistusosuuden hankkimisesta ulkomaisissa kohteissa johtuvan liikearvon kirjaamisesta kuluksi C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) 28.10.2009 annetun komission päätöksen 2011/5/EY (EUVL 2011, L 7, s. 48) 1 artiklan 2 kohdan tulkintaa, SEUT 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn, joka koskee valtiontukea SA.35550 (13/C) (ex 13/NN, ex 12/CP) – Omistusosuuden hankkimisesta ulkomaisissa kohteissa johtuvan rahallisen liikearvon kirjaaminen kuluksi – aloittamisesta 17.7.2013 annetun komission päätöksen (EUVL 2013, C 258, s. 8) pätevyyttä ja valtiontuesta SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP), jonka Espanja on toteuttanut – Omistusosuuden hankkimisesta ulkomaisissa kohteissa johtuvan rahallisen liikearvon kirjaamisesta kuluksi koskeva järjestelmä – 15.10.2014 annetun komission päätöksen (EU) 2015/314 (EUVL 2015, L 56, s. 38) pätevyyttä.
101

Kansallisilla tuomioistuimilla on muun muassa toimivalta toteuttaa välitoimia, jotta vältetään kilpailun vääristyminen, joka aiheutuu tuen myöntämisestä SEUT 108 artiklan 3 kohdassa määrätyn menettelyn keskeyttämistä koskevan velvollisuuden vastaisesti (ks. tuomio 21.11.1991, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ja Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, C-354/90, EU:C:1991:440, 11 kohta; tuomio 11.7.1996, SFEI ym., C-39/94, EU:C:1996:285, 39, 40 ja 53 kohta ja tuomio 21.11.2013, Deutsche Lufthansa, C-284/12, EU:C:2013:755, 34 kohta). Kuten valtiontukisääntöjen soveltamisesta kansallisissa tuomioistuimissa annetun komission tiedonannon (EUVL 2009, C 85, s. 1) 58 kohdassa määrätään, silloin, kun on olemassa riski siitä, että sääntöjenvastaista tukea maksetaan kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan oikeudenkäynnin aikana, kyseinen tuomioistuin saattaa joutua määräämään välitoimia, joilla estetään sääntöjenvastaisen tuen maksaminen, kunnes pääasia on ratkaistu.