JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MACIEJ SZPUNAR

7 päivänä elokuuta 2018 ( 1 )

Asia C-327/18 PPU

Minister for Justice and Equality

vastaan

R O

(Ennakkoratkaisupyyntö – High Court (ylempi piirituomioistuin, Irlanti))

Ennakkoratkaisupyyntö – SEU 50 artikla – Euroopan unionista eroaminen – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2002/584/YOS – Eurooppalainen pidätysmääräys

Johdanto

1. Tiedämme, että emme oikeastaan tiedä mitään Euroopan unionin ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan (jäljempänä Yhdistynyt kuningaskunta) tulevasta oikeussuhteesta.

2. Onko sillä kuitenkaan merkitystä sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon kannalta, jonka on lähettänyt Yhdistynyt kuningaskunta Irlannille ennen Brexitin lähtökohtaista voimaantulopäivää? Sillä ei ole merkitystä. Eurooppalainen pidätysmääräys on edelleen pantava täytäntöön. Kuten ennenkin.

3. Tämä on tiivistettynä ehdottamani ratkaisu käsiteltävänä olevassa asiassa, jonka taustalla on High Courtin (ylempi piirituomioistuin, Irlanti) esittämä ennakkoratkaisupyyntö.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus

4. Kuten neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS ( 2 ) johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa todetaan, kyseisessä puitepäätöksessä säädetty eurooppalainen pidätysmääräys ”on vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen, jota Eurooppa-neuvosto ( 3 ) on luonnehtinut unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakiveksi, ensimmäinen konkreettinen sovellus rikoslainsäädännön alalla”.

5. Puitepäätöksen johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa vahvistetaan, että ”eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat järjestelyt perustuvat jäsenvaltioiden väliseen vankkaan luottamukseen. Järjestelyjen soveltaminen voidaan keskeyttää vain, jos jokin jäsenvaltio rikkoo vakavasti ja jatkuvasti [SEU] 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja periaatteita, minkä neuvosto toteaa [SEU] 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja minkä seurauksista on säädetty saman artiklan 2 kohdassa.”

6. Puitepäätöksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen määritelmä ja velvollisuus panna se täytäntöön”, säädetään seuraavaa: ”1. Eurooppalaisella pidätysmääräyksellä tarkoitetaan oikeudellista päätöstä, jonka jäsenvaltio on antanut etsityn henkilön kiinni ottamiseksi ja luovuttamiseksi toisen jäsenvaltion toimesta syytetoimenpiteitä tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemista varten. 2. Jäsenvaltiot panevat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän puitepäätöksen määräysten mukaisesti. 3. Tämä puitepäätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa [SEU] 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita.”

7. Puitepäätöksen 3 luvussa, johon kuuluvat 26–30 artikla, käsitellään luovuttamisen vaikutuksia.

8. Puitepäätöksen 26 artiklan 1 kohdassa, jonka otsikko on ”Täytäntöönpanojäsenvaltiossa säilöön otettuna vietetyn ajan vähentäminen”, säädetään seuraavaa: ”Pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio vähentää eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta johtuvan säilöönottoajan vapausrangaistuksen kokonaisajasta, joka olisi suoritettava pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen tuomitsemisen seurauksena.”

9. Mahdollista syytteeseenpanoa muista rikoksista koskeva puitepäätöksen 27 artiklan 2 kohta sisältää säännöksen, jota yleisesti kutsutaan spesialiteettiperiaatteeksi. Mainitussa kohdassa säädetään seuraavaa: ”– – luovutettua henkilöä ei saa syyttää, tuomita tai muuten riistää häneltä vapautta ennen kyseistä luovuttamista tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta.”

10. Puitepäätöksen 28 artiklassa säädetään pidätysmääräyksen mukaisesta luovuttamisesta ja luovuttamisesta edelleen (kolmanteen maahan).

Irlannin oikeus

11. Puitepäätöksen säännökset on saatettu osaksi Irlannin lainsäädäntöä vuoden 2003 lailla eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä (European Arrest Warrant Act), sellaisena kuin se on muutettuna.

Yhdistyneen kuningaskunnan oikeus

12. Puitepäätöksen säännökset on saatettu osaksi Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöä vuoden 2003 luovutuslailla (Extradition Act).

Tosiseikat ja menettely ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa

13. Yhdistyneen kuningaskunnan oikeusviranomaiset ovat pyytäneet R O:n luovuttamista murhaa, murhapolttoa ja raiskausta, joista kustakin säädetty enimmäisrangaistus on elinkautinen vankeus, koskevia syytetoimenpiteitä varten 27.1.2016 ja 4.5.2016 annetuilla eurooppalaisilla pidätysmääräyksillä, joiden täytäntöönpanon High Court (Irlanti) on hyväksynyt 1.2.2016 ja 10.5.2016.

14. R O otettiin kiinni Irlannissa ensimmäisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella 3.2.2016, ja hän on ollut säilöön otettuna mainitusta päivästä lähtien. Hänet otettiin kiinni toisen pidätysmääräyksen perusteella 4.5.2016 ja pidettiin edelleen säilöön otettuna.

15. R O on esittänyt Yhdistyneeseen kuningaskuntaan luovuttamistaan vastaan väitteitä, jotka perustuvat Yhdistyneen kuningaskunnan eroamiseen unionista ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 3 artiklaan ja jotka liittyvät mahdolliseen epäinhimilliseen ja halventavaan kohteluun, jolle hän väitteensä mukaan altistuisi, mikäli hänet suljettaisiin Maghaberryn vankilaan Pohjois-Irlannissa. Hän väittää, ettei ole selvyyttä siitä, miten hänen puitepäätökseen perustuvia oikeuksiaan suojataan sen jälkeen, kun Yhdistynyt kuningaskunta on eronnut unionista.

16. R O:n asiassa pystyttiin hänen terveydentilansa vuoksi järjestämään suullinen käsittely vasta 27.7.2017.

17. High Court (Irlanti) käsitteli 2.11.2017 antamassaan ratkaisussa R O:n väitettä siitä, että luovuttaminen Pohjois-Irlantiin altistaisi hänet epäinhimilliselle ja halventavalle kohtelulle, ja nimenomaisesti siirsi Brexit-kysymyksen ratkaistavaksi myöhempänä ajankohtana. High Court totesi, että samanlaisia testejä sovelletaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan ( 4 ) ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 4 artiklan mukaan. ( 5 ) High Court katsoi, että saatavilla oli Maghaberryn vankilaolosuhteita koskevia täsmällisiä ja päivitettyjä tietoja, jotka antavat aiheen huoleen, että R O saattaa haavoittuvuuksiensa johdosta olla todellisessa vaarassa altistua epäinhimilliselle ja halventavalle kohtelulle. Ottaen huomioon edellä mainitut määräykset, siten kuin Irish Supreme Court ja unionin tuomioistuin ovat niitä tulkinneet, sekä tapauksessa esitettyä näyttöä koskevan analyysin High Court pyysi Yhdistyneeltä kuningaskunnalta lisätietoja olosuhteista, joissa R O:ta pidettäisiin, mikäli hänet luovutettaisiin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.

18. Pidätysmääräykset antanut oikeusviranomainen eli Laganside Court in Belfast (Lagansiden tuomioistuin Belfastissa, Pohjois-Irlanti) antoi 16.4.2018 tietoja siitä, miten Pohjois-Irlannin vankeinhoitolaitoksessa otettaisiin huomioon se, että R O on vaarassa altistua epäinhimilliselle tai halventavalle kohtelulle Pohjois-Irlannissa.

19. High Court on hylännyt kaikki R O:n esittämät vastalauseet lukuun ottamatta myöhemmäksi lykättyjä, Brexitin seurauksiin ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaan liittyviä kysymyksiä.

20. High Court muistuttaa, että Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti 29.3.2017 Eurooppa-neuvostolle SEU 50 artiklan 2 kohdan mukaisesti aikomuksestaan erota unionista. Muista järjestelyistä riippuen tämän ilmoituksen vaikutuksena on, että Yhdistynyt kuningaskunta eroaa unionista SEU 50 artiklan määräysten mukaisesti 29.3.2019.

21. High Court pitää hyvin todennäköisenä, että jos R O luovutettaisiin, hän tulisi olemaan vielä vankilassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa 29.3.2019 jälkeen eli Yhdistyneen kuningaskunnan erottua unionista. On mahdollista, että siirtymäjärjestelyjä otetaan käyttöön eroa välittömästi seuraavaa tilannetta varten, ja unioni ja Yhdistynyt kuningaskunta voivat sopia järjestelyistä, joita sovelletaan näiden osapuolten välisiin tuleviin suhteisiin esimerkiksi puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla.

22. Tällä hetkellä ei kuitenkaan ole selvyyttä siitä, sovitaanko tällaisista järjestelyistä ja jos sovitaan, millaisia toteutettavat toimenpiteet ovat luonteeltaan. Ei ole etenkään selvillä, onko unionin kansalaisella, joka on Yhdistyneen kuningaskunnan lainkäyttöalueella, oikeus siihen, että riitatilanteessa unionin tuomioistuin ratkaisee viime kädessä unionin oikeutta koskevat merkitykselliset kysymykset myös sen jälkeen, kun Yhdistynyt kuningaskunta on eronnut unionista.

23. Ennakkoratkaisupyynnössään High Court tuo myös esiin, että vaikka se viittaa käsiteltävänä olevan tapauksen asiayhteydessä pitkälti samoihin kysymyksiin kuin Irish Supreme Court maaliskuussa 2018 asiassa KN v. Minister for Justice and Equality esittämässään ennakkoratkaisupyynnössä, ( 6 ) joka on tällä hetkellä vireillä unionin tuomioistuimessa, ( 7 ) se tarvitsee vastauksen vielä nopeammin, koska R O on säilöön otettuna.

Unionin tuomioistuimelle esitetyt kysymykset

24. Tätä taustaa vasten High Court on esittänyt 17.5.2018 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 18.5.2018, seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”Kun otetaan huomioon a) Yhdistyneen kuningaskunnan SEU 50 artiklan nojalla antama ilmoitus b) epävarmuus järjestelyistä, joita Euroopan unioni ja Yhdistynyt kuningaskunta ottavat käyttöön keskinäisten suhteidensa järjestämiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan eron jälkeen, ja c) tästä seuraava epävarmuus siitä, missä määrin [R O] voisi käytännössä nauttia perussopimusten, perusoikeuskirjan tai asiaa koskevan lainsäädännön mukaisista oikeuksista, jos hänet luovutetaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja hän on vankeudessa Yhdistyneen kuningaskunnan eron jälkeen, 1) onko luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion unionin oikeuden nojalla kieltäydyttävä luovuttamasta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan henkilöä, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys ja jonka luovuttamista muutoin edellytettäisiin kyseisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä, i) kaikissa tapauksissa? ii) joissain tapauksissa kyseisen tapauksen erityisolosuhteet huomioon ottaen? iii) ei missään tapauksessa? 2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan sen ii kohdassa tarkoitetulla tavalla, mitä perusteita tai näkökohtia luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen on arvioitava sen määrittämiseksi, onko luovuttaminen kiellettyä? 3) Onko toisen kysymyksen yhteydessä luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen lykättävä lopullisen ratkaisun tekemistä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta odottaakseen, että luovutuspyynnön esittäneen jäsenvaltion unionista eroamisen jälkeistä oikeusjärjestystä koskeva tilanne selkiintyy, i) kaikissa tapauksissa? ii) joissain tapauksissa kyseisen tapauksen erityisolosuhteet huomioon ottaen? iii) ei missään tapauksessa? 4) Jos kolmanteen kysymykseen vastataan sen ii kohdassa tarkoitetulla tavalla, mitä perusteita tai näkökohtia luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen on arvioitava sen määrittämiseksi, onko sen lykättävä lopullisen ratkaisun tekemistä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta?”

Kiireellinen menettely

25. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on samalla 17.5.2018 tekemällään päätöksellä pyytänyt tämän ennakkoratkaisupyynnön käsittelemistä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 107 artiklassa määrätyssä kiireellisessä menettelyssä.

26. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin korostaa, että ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä nousee esiin kysymyksiä, jotka liittyvät EUT-sopimuksen kolmannen osan V osastoon kuuluvaan alaan eli oikeudelliseen yhteistyöhön rikosoikeuden alalla, että R O on tällä hetkellä säilöön otettuna yksinomaan Yhdistyneen kuningaskunnan antaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla ja että unionin tuomioistuimen ratkaisu on tarpeen, jotta se voisi antaa asiassa lopullisen ratkaisun.

27. Kiireellisyyttä on perusteltu sillä seikalla, että ennakkoratkaisupyynnön käsittely tavanomaisessa tai jopa nopeutetussakin menettelyssä lisäisi merkittävästi aikaa, jonka R O – johon syytetoimenpiteitä varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhteydessä sovelletaan syyttömyysolettamaa – tulee olemaan säilöön otettuna.

28. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin korostaa myös, että vireillä on kahdeksan muuta tapausta, joissa henkilöitä pidetään säilöön otettuina Irlannissa yksinomaan Yhdistyneen kuningaskunnan antamien eurooppalaisten pidätysmääräysten perusteella ja joissa kysymys Brexitistä on tuotu esiin perusteena sille, ettei tuomioistuimen tulisi tehdä luovutuspäätöstä. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin huomauttaa myös, että vangittuina on muitakin kansallista, lähiaikoina päättyvää rangaistusta suorittavia henkilöitä, jotka voidaan rangaistuksen päättymisen jälkeen ottaa säilöön odottamaan luovuttamista Yhdistyneeseen kuningaskuntaan mutta joiden osalta tapauksen käsittelyä on lykättävä, kunnes Brexitiä koskeva kysymys on ratkaistu. Lisäksi on lukuisia muita henkilöitä, jotka on otettu kiinni Yhdistyneen kuningaskunnan antaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella mutta jotka ovat vapautettuina takuita vastaan luovuttamista koskevan asian ratkaisuun saakka ja jotka ovat myös ottaneet esiin kysymyksen Brexitistä. Lopuksi on todettava, että Irlanti on saanut Yhdistyneeltä kuningaskunnalta merkittävän määrän eurooppalaisia pidätysmääräyksiä, jotka odottavat täytäntöönpanoa, minkä vuoksi etsittyjä henkilöitä koskevat tulevat pidätykset ovat erittäin todennäköisiä.

29. Unionin tuomioistuimen ensimmäinen jaosto päätti 11.6.2018 esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja julkisasiamiestä kuultuaan hyväksyä kansallisen tuomioistuimen pyynnön ennakkoratkaisupyynnön käsittelemisestä kiireellisessä menettelyssä. Pääasian oikeudenkäynnin asianosaiset ovat jättäneet kirjallisia huomautuksia samoin kuin Yhdistynyt kuningaskunta ja Euroopan komissio. Samat asianosaiset sekä Romania osallistuivat 12.7.2018 järjestettyyn istuntoon.

Arviointi

30. Unionin tuomioistuimelle esitetty kysymys koskee pääasiallisesti sitä, muuttuuko tilanteessa, jossa jäsenvaltio on 1) ilmoittanut Eurooppa-neuvostolle SEU 50 artiklan 2 kohdan mukaisesti aikomuksestaan erota unionista ja 2) antanut puitepäätöksen asianomaisten säännösten mukaisesti eurooppalaisen pidätysmääräyksen, jossa toista jäsenvaltiota pyydetään luovuttamaan etsitty henkilö, tämän toisen jäsenvaltion eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä tekemä oikeudellinen arvio ja jos muuttuu, niin miltä osin, edellä mainitun eroilmoituksen johdosta.

31. Unionin tuomioistuimen on tämän vuoksi vahvistettava, onko eurooppalaisten pidätysmääräysten järjestelmän soveltamista jatkettava niin kauan kuin Yhdistynyt kuningaskunta toimii pidätysmääräyksen antaneena jäsenvaltiona, vaikka kyseessä olevalle henkilölle puitepäätöksestä johtuvia oikeuksia ei todennäköisesti enää suojata samalla tavoin 29.3.2019 jälkeen, erityisesti silloin, jos ennakkoratkaisumekanismi ei enää ole kyseisen valtion tuomioistuinten käytettävissä.

Käsiteltäväksi ottaminen

32. Aluksi on korostettava, ettei tapauksen käsiteltäväksi ottamiseen liity epäselvyyttä.

33. Unionin tuomioistuimen toimivalta ennakkoratkaisujen antamiseen SEUT 267 artiklan nojalla liittyy perussopimusten tulkintaan sekä toimielinten antamien säädösten pätevyyteen ja tulkintaan.

34. Kysymykset itsessään liittyvät SEU 50 artiklaan. Esitetyt selvennykset ja yhteenveto ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen käsiteltävänä olevista oikeudellisista seikoista ( 8 ) ovat yhdessä riittäviä tapauksen käsiteltäväksi ottamiselle. Erityisesti on todettava, että käsiteltävänä oleva tapaus ei ole unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla hypoteettinen ( 9 ), sillä SEU 50 artiklalla on jo oikeusvaikutuksia.

35. Lisäksi on niin, että jos tilanne säilyy täysin samana kuin tällä hetkellä, kuten jäljempänä yksityiskohtaisesti tarkastellaan, SEU 50 artiklan 3 kohdan seurauksena unionin oikeuden soveltaminen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan päättyy 29.3.2019. Tämä päivämäärä on lähitulevaisuudessa ja joka tapauksessa hetkellä, jona luovutuksen jälkeistä aikaa koskevilla puitepäätöksen säännöksillä on edelleen vaikutuksia.

36. Vaikka käsiteltävänä olevan kaltainen ennakkoratkaisupyyntö ei ole luonteeltaan hypoteettinen, edellä sanottu ei merkitse sitä, etteikö olisi mahdollista tarkastella asiaa oletusten perusteella siinäkin tapauksessa, että näiden oletusten mukaan tilanne tulee oikeudellisesti tarkasteltuna pysymään nykyisellään.

37. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuimelta vastausta, jota se pitää tarpeellisena, ( 10 ) jotta se voisi tehdä pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta päätöksen. Tähän kysymykseen on annettava vastaus.

Asiakysymys

38. Asiakysymyksen arviointi rakentuu seuraavasti: ensiksi kuvaan kahden jäsenvaltion välistä, puitepäätöksen mukaista tavanomaista luovuttamismenettelyä. Sitten tarkastelen SEU 50 artiklan mahdollisia vaikutuksia luovuttamismenettelyyn, kun pidätysmääräyksen antava viranomainen sijaitsee Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Sen jälkeen käsittelen R O:n esiin nostamia, luovuttamismenettelyyn liittyviä erityisiä kysymyksiä ja lopuksi vielä kysymystä unionin tuomioistuimen toimivallasta.

Kahden jäsenvaltion välinen tavanomainen luovuttamismenettely

39. Kuten unionin tuomioistuin on vakiintuneesti korostanut, puitepäätöksen tavoitteena on korvata monenvälinen luovuttamisjärjestelmä jäsenvaltioiden välillä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen perustuvalla oikeusviranomaisten välisellä rikoksesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamisjärjestelyllä tuomioiden täytäntöönpanoa tai syytteeseen asettamista varten. ( 11 ) Unionin tuomioistuin on hiljattain täsmentänyt, että kyse on ”rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta 13.12.1957 tehtyyn eurooppalaiseen yleissopimukseen[ ( 12 )] perustuvasta” monenvälisestä luovuttamisjärjestelmästä. ( 13 )

40. Puitepäätöksen peruspiirteet ovat unionin tuomioistuimelle jo hyvin tuttuja siltä osin kuin kyse on eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteista. ( 14 ) Puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohtaan sisältyy sääntö, jonka mukaan jäsenvaltiot panevat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen ja tämän puitepäätöksen säännösten mukaisesti. Täytäntöönpanosta vastaavat oikeusviranomaiset voivat kieltäytyä tällaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vain puitepäätöksessä tyhjentävästi luetelluissa täytäntöönpanosta kieltäytymisen tapauksissa, ( 15 ) ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle voidaan asettaa vain puitepäätöksessä tyhjentävästi lueteltuja ehtoja. ( 16 ) Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano on näin ollen pääsääntö, ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen on katsottava olevan poikkeus, jota on tulkittava suppeasti. ( 17 )

41. Puitepäätöksen 3 artiklassa säädetään eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdottomista kieltäytymisperusteista sekä 4 ja 4 a artiklassa harkinnanvaraisista kieltäytymisperusteista. ( 18 ) Lisäksi eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle voidaan asettaa vain ( 19 ) yksi puitepäätöksen 5 artiklassa luetelluista ehdoista. ( 20 )

42. Puitepäätös perustuu vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen, joka on käsitteenä alun perin kehitetty sisämarkkinavapauksien yhteydessä ( 21 ) ja joka unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakivenä nojautuu jäsenvaltioiden keskinäiseen luottamukseen ( 22 ) toteutettaessa unionille asetettua tehtävää tulla vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueeksi. ( 23 ) Yleisesti tämä periaate edellyttää erityisesti vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen osalta sitä, että kukin jäsenvaltio katsoo, että kaikki muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja aivan erityisesti unionin oikeudessa tunnustettuja perusoikeuksia. ( 24 ) Voidaan perustellusti sanoa, että vastavuoroisen tunnustamisen periaate on unionin jäsenvaltioiden viranomaisten välistä oikeudellista yhteistyötä todennäköisesti eniten edistänyt unionin toimi ja että puitepäätös on tämän alan merkittävin väline. ( 25 ) Koska keskinäinen luottamus ei ole sokeaa luottamusta, ( 26 ) unionin tuomioistuin on katsonut, että keskinäisen luottamuksen periaatteeseen ja näin ollen vastavuoroiseen tunnustamiseen voidaan soveltaa rajoituksia poikkeuksellisissa olosuhteissa. ( 27 )

43. Puitepäätöksestä on erityisesti todettava, että kuten uraauurtavasta tuomiosta Aranyosi ja Căldăraru ( 28 ) ilmenee, tällaisia rajoituksia voidaan soveltaa, kun on olemassa todellinen vaara altistua perusoikeuskirjan 4 artiklassa ( 29 ) tarkoitetulle epäinhimilliselle ja halventavalle kohtelulle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa vallitsevien vankeusolosuhteiden vuoksi. Tämän vuoksi täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen pitää ensinnäkin ja ensi vaiheessa nojautua sellaisiin objektiivisiin, luotettaviin, tarkkoihin ja asianmukaisesti päivitettyihin tietoihin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa vallitsevista vankeusolosuhteista, jotka osoittavat puutteiden – olivatpa ne rakenteellisia tai yleisiä ja koskivatpa ne tiettyjä henkilöryhmiä tai tiettyjä vankeuslaitoksia – todellisen tilan. ( 30 ) Toisessa vaiheessa, kun tällaisen vaaran olemassaolo on todettu, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tämän jälkeen arvioitava konkreettisesti ja tarkasti, onko olemassa painavia perusteita uskoa, että kyseinen henkilö altistuisi tälle vaaralle pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankeusolosuhteiden vuoksi. ( 31 )

44. Käsiteltävänä olevan tapauksen osalta on ennakkoratkaisupyynnön perusteella ilmeistä, ettei mikään eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdottomista tai harkinnanvaraisista kieltäytymisperusteista tule kysymykseen. Vankeusolosuhteiden osalta näyttää pikemminkin siltä, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on noudattanut huolellisesti tämän ratkaisuehdotuksen edellisessä kohdassa kuvattua kaksivaiheista analyysiä ja tehnyt sen päätelmän, ettei – Brexitin seurauksia lukuun ottamatta – asiaan liity perusoikeuskirjan 4 artiklaa koskevia ongelmia. ( 32 )

45. Tämä heijastuu lisäksi suoraan siinä tavassa, jolla ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on muotoillut ensimmäisen kysymyksensä, kun se toteaa, että etsityn henkilön luovuttamista muutoin edellytettäisiin. On siis niin, että jos eroilmoitusta ei olisi tehty, ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin päättäisi, että Irlannin on pantava täytäntöön R O:ta koskeva eurooppalainen pidätysmääräys.

SEU 50 artiklan vaikutukset

46. Seuraavaksi on tarkasteltava kysymystä siitä, onko Yhdistyneen kuningaskunnan Eurooppa-neuvostolle SEU 50 artiklan mukaisesti antamalla ilmoituksella, joka koskee sen aikomusta erota unionista, merkitystä edellä kuvatun kannalta siinä mielessä, että pidätysmääräyksen täytäntöön panevan oikeusviranomaisen tulisi joltain osin muuttaa oikeudellista arviotaan tämän ilmoituksen johdosta.

– SEU 50 artikla

47. SEU 53 artiklaan, jonka mukaan sopimus Euroopan unionista on tehty rajoittamattomaksi ajaksi, liittyvässä SEU 50 artiklassa selvennetään, että jäsenvaltio voi päättää erota unionista, ( 33 ) ja muistutetaan, että unionin jäsenyys perustuu vapaaehtoisuuteen. ( 34 ) SEU 50 artiklan 2 kohdassa määrätään sovellettavasta menettelystä: ensin kyseessä olevan jäsenvaltion tulee ilmoittaa Eurooppa-neuvostolle aikomuksestaan erota. Sen jälkeen unioni neuvottelee ja tekee kyseisen jäsenvaltion kanssa sopimuksen eroamiseen sovellettavista yksityiskohtaisista määräyksistä Eurooppa-neuvoston antamien suuntaviivojen perusteella ja ottaen huomioon puitteet, jotka sääntelevät kyseisen valtion myöhempiä suhteita unioniin. ( 35 ) Tämän sopimuksen tekee unionin puolesta Euroopan unionin neuvosto, joka tekee ratkaisunsa määräenemmistöllä Euroopan parlamentin hyväksynnän saatuaan.

48. SEU 50 artiklan 3 kohdassa täsmennetään, että perussopimuksia (eli unionin oikeutta kokonaisuutena) lakataan soveltamasta asianomaiseen jäsenvaltioon sinä päivänä, jona erosopimus tulee voimaan tai, jos sopimusta ei ole, kahden vuoden kuluttua SEU 50 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta ilmoituksesta, jollei Eurooppa-neuvosto yhteisymmärryksessä asianomaisen jäsenvaltion kanssa päätä yksimielisesti pidentää tätä määräaikaa.

49. Jos erosopimusta yleensä ( 36 ) ja yksityiskohtaisia sääntöjä luovuttamismenettelyistä unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä erityisesti ei ole, sovelletaan kahden vuoden määräaikaa ilmoituksesta lukien, mikä merkitsee sitä, että tilanteen säilyessä nykyisellään Yhdistynyt kuningaskunta eroaa unionista 29.3.2019. Asiaa on tarkasteltava tämän oletuksen pohjalta, sillä se on oletustilanne. Kaikki muu on tähtiin kirjoitettua. Eikä näytä siltä, että kyse on unionin lipussa olevista tähdistä.

– Ei abstrakti testi

50. R O väittää, että Yhdistyneen kuningaskunnan 29.3.2017 antama eroilmoitus on sellaisenaan poikkeuksellinen olosuhde, josta seuraa peruste kyseisten eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanosta kieltäytymiselle. ( 37 ) Hän esittää huomautuksissaan, että keskinäisen luottamuksen periaate on ”merkittävästi rapautunut” ( 38 ) eroilmoituksen johdosta. R O väittää tämän johtavan siihen, etteivät Yhdistyneen kuningaskunnan antamat eurooppalaiset pidätysmääräykset ole enää täytäntöönpanokelpoisia.

51. En ole samaa mieltä tästä päättelystä, jossa eroilmoituksen oikeusvaikutusten tulkintaa laajennetaan kaiken mahdollisen oikeudellisen tulkinnan rajojen yli.

52. Unionista eroaminen, vaikka se ei ehkä olekaan erityisen houkutteleva vaihtoehto kenellekään asianomaiselle, ( 39 ) on SEU 50 artiklassa nimenomaisesti tunnustettu mahdollisuus. Vaikka SEU 50 artiklaa on perussopimusten historiaan ja tavoitteisiin, ( 40 ) jotka perustuvat yhteisiin arvoihin ( 41 ), nähden epäilemättä pidettävä poikkeuksena, on kuitenkin niin, että kyseinen artikla on olemassa ja jäsenvaltiot voivat turvautua siihen.

53. Jos eroilmoitus sellaisenaan olisi luokiteltava poikkeukselliseksi olosuhteeksi, joka merkittävästi rapauttaisi keskinäistä luottamusta, se määrittäisi ennakolta jäsenvaltion eron motiivit ja tekisi kyseisestä säännöksestä hyödyttömän.

54. Lisäksi näyttää mielivaltaiselta päättää kategorisesti, että käsiteltävänä olevan tapauksen olosuhteita olisi kohdeltava eri tavoin verrattuna tapaukseen, jossa eurooppalainen pidätysmääräys on annettu juuri ennen eroilmoituksen antamista. ( 42 )

55. R O:n esittämä lähestymistapa johtaisi käytännössä puitepäätöksen säännösten soveltamisen yleiseen keskeyttämiseen yksipuolisesti ( 43 ) eroilmoituksen päivämäärästä lukien. Tämä olisi vastoin puitepäätöksen taustalla olevaa, sen johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa kuvattua periaatetta, jonka mukaan eurooppalaisten pidätysmääräysten mekanismin soveltaminen voidaan keskeyttää vain, jos jokin jäsenvaltio rikkoo vakavasti ja jatkuvasti SEU 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja periaatteita, minkä neuvosto toteaa SEU 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja minkä seurauksista on määrätty saman artiklan 2 kohdassa. ( 44 ) Se ei olisi myöskään yhteensopiva sen unionin oikeuden yleisen periaatteen kanssa, jonka mukaan jäsenvaltiot eivät voi keskeyttää unionin oikeuden säännösten soveltamista.

56. Eroilmoituksen antamista ei näin ollen sellaisenaan ole pidettävä poikkeuksellisena olosuhteena, joka oikeuttaisi eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymisen.

Luovutuksen jälkeistä tilannetta koskevat erityiset seikat

57. High Court viittaa neljään R O:n esille ottamaan unionin oikeutta koskevaan kysymykseen, jotka nousevat esiin teoriassa ( 45 ) luovuttamisen jälkeen ja ratkaisevasti 29.3.2019 jälkeen. Nämä kysymykset koskevat ensinnäkin sitä, onko hänellä puitepäätöksen 26 artiklan mukaan oikeus vähentää säilöön otettuna vietetty aika, toiseksi puitepäätöksen 27 artiklassa vahvistetun spesialiteettiperiaatteen noudattamista, kolmanneksi kieltoa, jonka mukaan Yhdistynyt kuningaskunta ei saa luovuttaa häntä edelleen kolmanteen valtioon ( 46 ) ja neljänneksi hänelle perusoikeuskirjan mukaan kuuluvia perusoikeuksia. Yleisenä huomautuksena R O lisää, että vaikka hän epäilemättä voisi kääntyä Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuinten puoleen saadakseen tarvittaessa päätöksen näistä neljästä kysymyksestä, hänellä ei olisi mahdollisuutta saada näitä unionin oikeutta koskevia kysymyksiä viime kädessä unionin tuomioistuimen käsiteltäviksi.

58. Irlannin ministeri, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja komissio sitä vastoin eivät näe estettä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle. Romanian hallitus on samalla kannalla.

– Brexit tarkoittaa Brexitiä ( 47 )

59. Kun jäsenvaltio eroaa unionista ja kun asiaa koskevia sääntöjä ei ole, puitepäätöksen soveltaminen lakkaa kyseisen jäsenvaltion osalta. ( 48 ) Luonnollinen seuraus on se, että valtiota eivät sido puitepäätöksestä johtuvat velvoitteet eikä se voi hyötyä siinä vahvistetuista oikeuksista. Toinen luonnollinen seuraus on se, etteivät yksityiset henkilöt voi enää vedota puitepäätöksessä heille annettuihin oikeuksiin siihen jäsenvaltioon nähden, johon puitepäätöstä ei enää sovelleta. ( 49 )

60. Tämä on yleinen ja luontaisesti seuraava ilmiö jäsenvaltiossa, joka eroaa järjestöstä, yleissopimuksesta tai muusta yhteistyömuodosta. Järjestön jäsenyyden myötä siihen liittyvät oikeudet ja velvoitteet tulevat ja menevät. Koska unionin jäsenyys on lähtökohtaisesti voimassa rajoittamattoman ajan, ( 50 ) unionin oikeudesta johtuvien oikeuksien (ja velvollisuuksien) kesto vastaa lähtökohtaisesti unionin jäsenyyden kestoa. Näin ollen esimerkiksi luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt eivät voi enää vedota sisämarkkinoilla voimassa oleviin perusvapauksiin kyseessä olevaan entiseen jäsenvaltioon nähden. He eivät voi enää tehdä kauppaa, työskennellä eivätkä matkustaa samalla tavoin kuin ennen. Tämä onkin epäilemättä perimmäinen syy sille, että jäsenvaltio eroaa unionin kaltaisesta järjestöstä: velvoitteista vapautuminen. Kolikon toinen puoli väistämättä ja mahdollisesti peruuttamattomasti on se, että myös oikeudet menetetään.

61. Puitepäätös ei ole poikkeus tästä yleisestä ilmiöstä. ( 51 )

– Keskinäinen luottamus ei heikentynyt

62. Toisaalta unionin oikeutta sovelletaan niin kauan kuin valtio on unionin jäsenvaltio. Käsiteltävänä olevan tapauksen osalta en näe mitään syytä sille, että puitepäätöksen säännöksiä ja erityisesti luovuttamisvelvollisuutta ei sovellettaisi.

63. On myös aluksi korostettava, että R O:n esittämien seikkojen tueksi ei ole konkreettista näyttöä. Ei ole mahdollista määrittää, ovatko huolenaineet todellisia vai hypoteettisia. Tämän on todennut myös ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin.

64. Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin väliseen oikeudelliseen tilanteeseen sovelletaan luovutusten osalta edelleen puitepäätöstä, joka perustuu keskinäiseen luottamukseen, kuten edellä on tehty riittävän selväksi ja kuten unionin tuomioistuin on toistuvasti vahvistanut. ( 52 ) Tilanne olisi erilainen vain siinä tapauksessa, että keskinäinen luottamus olisi heikentynyt.

65. Ei ole nähtävissä konkreettisia viitteitä siitä, että eroilmoitusta edeltävät, sen syynä olevat tai siitä johtuvat poliittiset olosuhteet sellaisenaan merkitsisivät puitepäätöksen olennaisen sisällön tai perusoikeuskirjaan sisältyvien perusoikeuksien noudattamatta jättämistä. ( 53 ) Kuten Irlannin oikeus- ja tasa-arvoministeri aivan oikein esittää, Yhdistynyt kuningaskunta on päättänyt erota unionista, mutta ei hylätä oikeusvaltioperiaatetta tai perusoikeuksien suojaa. Näin ollen ei ole perustetta asettaa kyseenalaiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan jatkuvaa sitoutumista perusoikeuksiin. ( 54 )

66. Lisäksi on todettava, että jos valtio on lakannut olemasta unionin jäsen eivätkä puitepäätöksen säännökset enää sido sitä, se ei merkitse sitä, ettei muita sääntöjä sovellettaisi. Vuoden 2003 luovutuslain (Extradition Act 2003) säännösten ( 55 ) soveltaminen jatkuu (puhtaasti) kotimaisena lakina. ( 56 ) Tämän lisäksi Yhdistynyt kuningaskunta on sopimuspuolena esimerkiksi rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta vuonna 1957 tehdyssä Euroopan neuvoston yleissopimuksessa, ( 57 ) ja lisäksi sitä sitovat Euroopan ihmisoikeussopimuksen määräykset. Luovuttamista koskeva yleissopimus sisältää spesialiteettiperiaatteen ( 58 ) sekä määräyksen, jolla lähtökohtaisesti kielletään luovuttaminen edelleen kolmanteen valtioon. ( 59 )

67. Tässä yhteydessä ei sovi unohtaa sitä, että kokemusperäisesti tarkasteltuna puitepäätöksen säännökset, jotka liittyvät luovuttamisen jälkeiseen tilanteeseen, ovat vain harvoin olleet kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisupyynnön kohteena. ( 60 )

68. On lisäksi korostettava, että myös silloin, kun kyse on luovutuksesta unionin ulkopuoliseen valtioon, ( 61 ) unionin tuomioistuin on soveltanut samoja periaatteita kuin tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru ( 62 ) tulkitessaan perussopimuksen määräyksiä kansalaisuudesta ja syrjimättömyydestä ja perusoikeuskirjan määräyksiä. ( 63 )

69. Ankaramman testin soveltaminen käsiteltävänä olevaan tapaukseen merkitsisi väistämättä sitä, että R O nauttisi vahvempaa suojaa kuin siinä tapauksessa, että hänet luovutettaisiin unionin ulkopuoliseen valtioon. Se ei olisi johdonmukaista.

70. Mielestäni olisi sen vuoksi sovellettava seuraavaa testiä: eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanohetkellä täytäntöönpanojäsenvaltion oikeusviranomaiset voivat odottaa, että pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio noudattaa tosiasiassa luovutettavan henkilön osalta puitepäätöksen olennaista sisältöä, myös luovutuksen jälkeisissä tilanteissa sen jälkeen, kun pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio on eronnut unionista. Tällainen oletus voidaan tehdä, jos muita kansainvälisiä toimia edelleen sovelletaan unionista eronneeseen jäsenvaltioon. Vain siinä tapauksessa, että on konkreettista näyttöä päinvastaisesta tilanteesta, jäsenvaltion oikeusviranomaiset voivat päättää kieltäytyä pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.

71. Edellä mainitun arvion tekeminen kuuluu täytäntöönpanojäsenvaltion oikeusviranomaisille. Kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnössään esittämien selkeiden tietojen perusteella nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa ei näyttäisi olevan syytä kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.

Unionin tuomioistuimen toimivalta

72. Lopuksi on tutkittava, mitä seuraa siitä, että unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa tulkita puitesopimuksen säännöksiä.

73. Kysymys on suhteellisen suoraviivainen, sillä sitä voidaan parhaiten analysoida tarkastelemalla menneisyyttä tulevaisuuden ( 64 ) sijaan.

74. Puitepäätös tehtiin 13.6.2002 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, ( 65 ) sellaisena kuin se oli viimeksi muutettuna Amsterdamin sopimuksella, ( 66 ) asianomaisten määräysten nojalla, joita tuolloin kutsuttiin ”kolmanneksi pilariksi”. Tämän pilarin alaan kuuluvat menettelyt olivat pääasiassa luonteeltaan hallitustenvälisiä. Näin ollen Euroopan yhteisön perustamissopimukseen verrattuna komission roolia vähennettiin merkittävästi, neuvoston äänestyksissä edellytettiin yksimielisyyttä ja yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta oli rajatumpi ja lisäksi se riippui tuolloin sovelletun EU 35 artiklan nojalla kunkin yksittäisen jäsenvaltion osalta toimivallan hyväksyntää koskevasta julistuksesta. ( 67 ) Yhdistynyt kuningaskunta ja sattumoisin Irlanti eivät kumpikaan olleet antaneet tällaista julistusta. ( 68 )

75. Näin ollen nyt käsiteltävää asiaa ei olisi voitu saattaa unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa. ( 69 ) Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimet eivät olisi myöskään voineet esittää ennakkoratkaisupyyntöä. Silti tuolloin, vaikkakaan ei kovin kaukaisessa menneisyydessä, unioni oli tukevasti ankkuroitu oikeusvaltioperiaatteeseen, mukaan lukien oikeussuojan saatavuus.

76. Vasta Lissabonin sopimuksen tultua voimaan ( 70 ) tai tarkkaan ottaen viisi vuotta Lissabonin sopimuksen voimaantulon jälkeen, ( 71 ) kun primaarioikeus tuli voimaan nykyisessä muodossaan, unionin tuomioistuin sai täyden toimivallan puitepäätöksen tulkinnan osalta. Kuten tiedossa on, kyseisellä sopimuksella poistettiin kolmen pilarin rakenne ja vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueelle annettiin perustuslaillinen asema ( 72 ) siinä mielessä, että nyt alaan sovelletaan perustavanlaatuisia ylikansallisia periaatteita, kuten tavallista lainsäätämisjärjestystä ( 73 ) ja unionin tuomioistuimen täyttä toimivaltaa ( 74 ).

77. Yhteenvetona voidaan todeta, etten näe unionin tuomioistuimen toimivallan puuttumista 29.3.2019 jälkeen esteeksi R O:n luovuttamiselle Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.

Päätelmät

78. Edellä esitetyn arvion perusteella on selvää, että Yhdistyneen kuningaskunnan puitepäätöksen perusteella antamien eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanoa olisi jatkettava samalla tavoin kuin siinäkin tapauksessa, että Yhdistynyt kuningaskunta ei olisi antanut Eurooppa-neuvostolle SEU 50 artiklan mukaista ilmoitusta aikomuksestaan erota unionista. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa ei siten ole tarpeen käsitellä siirtymäkauden tai täytäntöönpanokauden mahdollisia yksityiskohtia yksinkertaisesti sen vuoksi, ettei oikeussääntöihin, sellaisina kuin ne ovat voimassa, (vielä) sisälly säännöksiä tai määräyksiä tällaisesta kaudesta. Näin ollen nykyisellään ei voida hyödyntää unionin runsasta kokemusta siirtymäkausista, jotka eri muodoissaan ( 75 ) eivät ole unionin oikeudessa ( 76 ) uusi asia. ( 77 )

79. Brexit on unionin oikeuden kannalta ennalta tuntematon tilanne. ( 78 ) Unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä 29.3.2019 jälkeen toteutettavista järjestelyistä yleensä ja eurooppalaisten pidätysmääräysten järjestelmästä erityisesti ei tiedetä paljoakaan. ( 79 ) Varmaa on se, että unionista eroamisen jälkeen jossain vaiheessa tulee laskuvesi. Unionin oikeus hiipuu niin kuin vesi laskee pois joista ja jokisuistoista. ( 80 )

80. Nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa tilanne on kuitenkin vielä ennallaan.

81. On myös lisättävä, että Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Ranska) katsoi 2.5.2018 antamassaan ratkaisussa, ettei ollut syytä lykätä asian käsittelyä siihen saakka, että unionin tuomioistuin on antanut ratkaisunsa (toiseen) ennakkoratkaisupyyntöön, joka koskee Brexitin vaikutuksia puitepäätökseen. ( 81 )

82. Näin ollen en näe mitään syytä sille, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin muuttaisi oikeudellista arviotaan millään tavalla yksinomaan Yhdistyneen kuningaskunnan 29.3.2017 antaman eroilmoituksen vuoksi.

Ratkaisuehdotus

83. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa High Courtin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Tilanteessa, jossa jäsenvaltio on 1) ilmoittanut Eurooppa-neuvostolle SEU 50 artiklan 2 kohdan mukaisesti aikomuksestaan erota Euroopan unionista ja 2) antanut eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, asianomaisten säännösten mukaisesti eurooppalaisen pidätysmääräyksen, jossa toista jäsenvaltiota pyydetään luovuttamaan etsitty henkilö, tämän toisen jäsenvaltion oikeusviranomaisten eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä tekemä oikeudellinen arvio ei muutu edellä mainitun eroilmoituksen johdosta.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: englanti.

( 2 ) Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS (EYVL 2002, L 190, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24, jäljempänä puitepäätös).

( 3 ) Ks. Tampereella 15. ja 16.10.1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmät, joihin viitataan puitepäätöksen johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa.

( 4 ) Kuten Irish Supreme Court (Irlannin ylin tuomioistuin) katsoi asiassa Minister for Justice v. Rettinger (2010) IESC 45.

( 5 ) Ks. tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C-404/15 ja C-659/15 PPU, EU:C:2016:198).

( 6 ) Asia C-191/18.

( 7 ) Ennakkoratkaisupyyntöpäätös tehtiin 12.3.2018. KN, jonka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa katsottu syyllistyneen veropetoksiin ja joka on siellä tuomittu vankeusrangaistuksiin, pakeni Irlantiin ollessaan vapaana takuita vastaan odottamassa tuomiota. Tämän jälkeen Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuin antoi hänestä eurooppalaisen pidätysmääräyksen. Kuten nyt käsiteltävässä tapauksessa, Supreme Court haluaa pohjimmiltaan selvittää, onko sen muutettava tapauksen oikeudellista arviota Brexitin vaikutusten johdosta. Unionin tuomioistuimen presidentti hylkäsi päätöksellään ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen pyynnön asian käsittelemisestä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohdan mukaisessa nopeutetussa menettelyssä. Päätöksessä katsottiin, ettei se seikka, ettei Yhdistynyt kuningaskunta lähitulevaisuudessa mahdollisesti enää ole osa unionia ja ettei siihen tapauksesta riippuen enää sovelleta unionin oikeutta, erityisesti puitepäätöksen säännöksiä, sellaisenaan aiheuta tilanteen kiireellisyyttä pääasian oikeudenkäynnin asianosaisten kannalta. Ks. unionin tuomioistuimen presidentin päätös 30.5.2018, KN (C-191/18, ei julkaistu, EU:C:2018:383, 21 kohta).

( 8 ) Nämä ovat täysin unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan mukaisia.

( 9 ) Ks. esim. tuomio 28.9.2006, Gasparini ym. (C-467/04, EU:C:2006:610, 44 kohta).

( 10 ) Vrt. SEUT 267 artiklan 2 kohta. Ks. myös ratkaisuehdotukseni AY (C-268/17, EU:C:2018:317, 25 ja 26 kohta).

( 11 ) Näin alkaen tuomiosta 3.5.2007, Advocaten voor de Wereld (C-303/05, EU:C:2007:261, 28 kohta).

( 12 ) Euroopan neuvoston yleissopimus. Ks. rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta tehty eurooppalainen yleissopimus. Teksti on luettavissa osoitteessa: https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/treaty/024.

( 13 ) Ks. tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C-404/15 ja C-659/15 PPU, EU:C:2016:198, 75 kohta); tuomio 10.11.2016, Kovalkovas (C-477/16 PPU, EU:C:2016:861, 25 kohta) ja tuomio 10.11.2016, Poltorak (C-452/16 PPU, EU:C:2016:858, 24 kohta).

( 14 ) Ks. lisäksi ratkaisuehdotukseni AY (C-268/17, EU:C:2018:317, 42 kohta).

( 15 ) Poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta, kuten jäljempänä 43 kohdassa selvennetään.

( 16 ) Ks. tuomio 1.12.2008, Leymann ja Pustovarov (C-388/08 PPU, EU:C:2008:669, 51 kohta) ja tuomio 16.11.2010, Mantello (C-261/09, EU:C:2010:683, 37 kohta).

( 17 ) Ks. tuomio 29.6.2017, Popławski (C-579/15, EU:C:2017:503, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 18 ) Ks. tarkemmin ratkaisuehdotukseni AY (C-268/17, EU:C:2018:317, 45 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 19 ) Puitepäätöksen 5 artiklassa olevien ehtojen luettelo on tyhjentävä, ks. tuomio 16.7.2015, Lanigan (C-237/15 PPU, EU:C:2015:474, 36 kohta); tuomio 28.6.2012, West (C-192/12 PPU, EU:C:2012:404, 55 kohta) ja tuomio 26.2.2013, Melloni (C-399/11, EU:C:2013:107, 38 kohta).

( 20 ) Ks. myös tuomio 10.8.2017, Tupikas (C-270/17 PPU, EU:C:2017:628, 51 kohta).

( 21 ) Näin alkaen tuomiosta 20.2.1979, Rewe-Zentral (120/78, EU:C:1979:42, 14 kohta, ns. tuomio Cassis de Dijon).

( 22 ) Näyttää siltä, että unionin tuomioistuimen englanninkielisissä kieliversioissa keskinäiseen luottamukseen viitataan silloin tällöin ilmaisun ”mutual trust” sijaan ilmaisulla ”mutual confidence”. Ks. esim. tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C-404/15 ja C-659/15 PPU, EU:C:2016:198, 77 kohta). Käsitykseni on, että näillä termeillä on täsmälleen sama merkitys ja niitä voidaan käyttää toistensa synonyymeina.

( 23 ) Ks. esim. tuomio 10.8.2017, Tupikas (C-270/17 PPU, EU:C:2017:628, 49 kohta).

( 24 ) Ks. tältä osin tuomio 21.12.2011, N.S. ym. (C-411/10 ja C-493/10, EU:C:2011:865, 78–80 kohta) ja tuomio 26.2.2013, Melloni (C-399/11, EU:C:2013:107, 37–63 kohta).

( 25 ) Ks. myös Jeney, P., ”The European Union’s Area of Freedom, Security and Justice without the United Kingdom: legal and practical consequences of Brexit”, ELTE Law Journal, 2016, s. 117–137, erit. s. 126–127. Kirjoittaja lisää, että eurooppalainen pidätysmääräys on osoittautunut kaikkein ongelmallisimmaksi vastavuoroisen tunnustamisen välineeksi, ja että sen käytön oikeasuhteisuus, perusoikeuksien toteutumisen takeiden puute sekä perusoikeuksiin perustuvien kieltäytymisperusteiden puuttuminen ovat yhä uudelleen esiin nousevia kysymyksiä sitä sovellettaessa ja tulkittaessa.

( 26 ) Ks. Lenaerts, K., ”La vie après l’avis: exploring the principle of mutual (yet not blind) trust”, 54 Common Market Law Review 2017, s. 805–840, erityisesti s. 806.

( 27 ) Ks. unionin tuomioistuimen lausunto 2/13 (Euroopan unionin liittyminen Euroopan ihmisoikeussopimukseen), 18.12.2014 (EU:C:2014:2454, 191 kohta).

( 28 ) Tuomio 5.4.2016 (C-404/15 ja C-659/15 PPU, EU:C:2016:198). Normatiivisella tasolla tämä seuraa unionin tuomioistuimen kannalta puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdasta, jonka mukaan kyseinen päätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa SEU 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita; ks. erityisesti 74 ja 83 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä tuomion perustelut. Ks. myös tuomio 25.7.2018, ML (Vankeusolosuhteet Unkarissa) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, 117 kohta); tuomio 25.7.2018, LM (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 47, 59, 73 ja 79 kohta) ja julkisasiamies Tanchevin ratkaisuehdotus samassa asiassa (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:517, 5, 55, 59 ja 121 kohta).

( 29 ) Tämä on ehdoton määräys, josta ei ole mahdollista poiketa; ks. tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C-404/15 ja C-659/15 PPU, EU:C:2016:198, 85 ja 86 kohta, joissa viitataan nimenomaisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaan ja 15 artiklan 2 kappaleeseen). Se on oikeusvaltioperiaatteen kannalta keskeinen.

( 30 ) Ks. tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C-404/15 ja C-659/15 PPU, EU:C:2016:198, 89 kohta). Tuomioiden (kansallisten ja kansainvälisten, erityisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen antamien tuomioiden) ohella näitä tietoja on saatavissa kansainvälisten järjestöjen päätöksistä, kertomuksista ja muista asiakirjoista; tässä yhteydessä johtava elin on Euroopan neuvoston komitea kidutuksen ja epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen estämiseksi, joka hallinnoi vastaavaa yleissopimusta.

( 31 ) Ks. tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C-404/15 ja C-659/15 PPU, EU:C:2016:198, 92 kohta).

( 32 ) Se nosti siis esiin kysymyksiä, jotka liittyvät vaaraan, että R O mahdollisen luovutetuksi tulemisensa jälkeen altistuisi vankeudessa epäinhimilliselle ja halventavalle kohtelulle, minkä johdosta pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen oli antanut tietoja siitä, miten tähän vaaraan puututtaisiin. Käsitykseni mukaan ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on tyytyväinen näihin tietoihin ottaen huomioon, että se ei esitä erillistä kysymystä perusoikeuskirjan 4 artiklaa koskevista seikoista vaan käsittelee asiaa ohimennen Yhdistyneen kuningaskunnan eroa unionista koskevan kysymyksen yhteydessä.

( 33 ) Tietenkin, kuten SEU 50 artiklan 1 kohdassa todetaan, valtiosääntönsä asettamien vaatimusten mukaisesti.

( 34 ) Ks. myös Hillion, Chr., ”Withdrawal under Article 50 TEU: an integration-friendly process”, 55 Common Market Law Review 2018, Nro 2/3, s. 29–56, erit. s. 53.

( 35 ) Tämä sopimus neuvotellaan SEUT 218 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Useat itse menettelyä koskevat oikeudelliset näkökohdat ovat edelleen epäselviä; ks. esim. Łazowski, A., ”Be Careful What You Wish for: Procedural Parameters of EU Withdrawal”, C. Closa (ed.), Secession from a Member State and Withdrawal from the European Union, Cambridge University Press, Cambridge, 2017, s. 234–256, erit. s. 241 ja Eeckhout, P., Frantziou, E., ”Brexit and Article 50 TEU: a constitutionalist reading”, 54 Common Market Law Review, 2017, s. 695–734.

( 36 ) Olemassa on ainoastaan sopimusluonnoksen teksti, jonka on laatinut Euroopan komission alainen Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa EU-sopimuksen 50 artiklan nojalla käytävien neuvottelujen valmistelu- ja toteutustyöryhmä. Se on lähetetty unionin 27 jäsenvaltiolle ja Euroopan parlamentin brexit-ohjausryhmälle ja julkaistu valmistelu- ja toteutustyöryhmän verkkosivuilla 19.3.2018”neuvottelukierroksella 16.–18.3.2018 saavutettujen edistysaskelten esiin tuomiseksi”. Teksti on luettavissa osoitteessa https://ec.europa.eu/commission/sites/beta-political/files/draft_agreement_coloured.pdf. On selvää, että tämä on valmisteluasiakirja ja tilannekatsaus, joka on julkaistu avoimuussyistä. Siihen sovelletaan myös varaumaa, jonka mukaan ”mitään ei ole sovittu ennen kuin kaikesta on sovittu”. Nämä periaatteet on määritetty ”keskeisiksi periaatteiksi” Eurooppa-neuvoston Yhdistyneen kuningaskunnan SEU 50 artiklan mukaisen ilmoituksen johdosta 29.4.2017 antamien suuntaviivojen 2 kohdassa (Guidelines following the United Kingdom’s notification under Article 50 TEU) (EUCO XT 20004/17); suuntaviivat ovat luettavissa osoitteessa http://www.consilium.europa.eu/media/21763/29-euco-art50-guidelinesen.pdf.

( 37 ) Oletettavasti R O perustaa väitteensä puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaan, kuten unionin tuomioistuin 5.4.2016 antamassaan tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru (C-404/15 ja C-659/15 PPU, EU:C:2016:198).

( 38 ) R O:n käyttämä sanamuoto.

( 39 ) Ensinnäkin kyseessä olevalle jäsenvaltiolle, sen talouden toimijoille ja kansalaisille, toiseksi muiden jäsenvaltioiden unionille sekä niiden talouden toimijoille ja kansalaisille ja lopulta kolmansien maiden kansalaisille, joilla on unionin oikeudesta johtuvia oikeuksia eri muodoissaan.

( 40 ) Perussopimuksilla pyritään luomaan yhä läheisempi Euroopan kansojen välinen liitto (EU-sopimuksen johdanto-osan 13. perustelukappale), ne perustuvat yhteisiin arvoihin (SEU 2 artikla) ja niillä pyritään useisiin päämääriin (SEU 3 artikla – neljä ensisijaista tavoitetta ovat vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luominen, sisämarkkinoiden toteuttaminen, talous- ja rahaliiton perustaminen ja yhtenäinen ulkoinen asema), jotka toteutetaan EUT-sopimuksessa mainittujen politiikkojen avulla.

( 41 ) SEU 2 artikla.

( 42 ) Kuvitellaanpa, että R O:ta koskevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano olisi tapahtunut ennen 28.3.2017. Koska eroilmoitusta ei ollut vielä annettu, ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin olisi pannut eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön. Jos kuitenkin tarkastellaan kyseisen henkilön luovuttamisen jälkeistä tilannetta, se ei eroaisi millään tavalla nyt käsiteltävänä olevasta tapauksesta.

( 43 ) Vaikkakaan käsiteltävänä olevassa tapauksessa tämä ei olisi Yhdistyneen kuningaskunnan toivoma seuraus.

( 44 ) Ks. tässä yhteydessä tuomio 25.7.2018, LM (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 72 kohta)

( 45 ) On korostettava, että ”teoriassa” on myös ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen käsitys.

( 46 ) Toiseen kolmanteen valtioon, uskaltaisin täsmentää, ottaen huomioon, että R O viittaa 29.3.2019 jälkeiseen aikaan.

( 47 ) En väitä alun perin keksineeni tätä ilmaisua enkä, kuten tässä kappaleessa käy ilmi, anna sille täysin samaa merkitystä, joka sille on totuttu antamaan.

( 48 ) Silti kansallisen rikosoikeuden säännösten mukaan voi olla niin, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion (tässä tapauksessa Yhdistyneen kuningaskunnan) viranomaiset joutuvat luovuttamisen jälkeisessä arviossaan soveltamaan yksittäistapauksessa niitä säännöksiä (puitesopimuksen tai kansallisen oikeuden nojalla), jotka ovat luovutetun henkilön kannalta edullisempia.

( 49 ) On kuitenkin todettava, että Euroopan unionista eroamisesta vuonna 2018 annetun lain (European Union (Withdrawal) Act 2018), jonka kuningatar hyväksyi 26.6.2018, 2 §:n 1 momentin mukaan unionin oikeudesta johtuvan kansallisen lainsäädännön, sellaisena kuin se on kansallisessa oikeudessa voimassa välittömästi ennen eropäivää, vaikutus jatkuu kansallisessa oikeudessa eropäivänä ja sen jälkeen. Kursivointi tässä. Unionista eroamisesta vuonna 2018 annetun lain teksti on luettavissa osoitteessa http://www.legislation.gov.uk/ukpga/2018/16/pdfs/ukpga_20180016_en.pdf.

( 50 ) Ks. SEU 53 artikla.

( 51 ) Tällä ei ole tietenkään tarkoitus sanoa, etteivät oikeudelliset realiteetit olisi monimutkaisia Brexitin jälkeisessä suhteessa, missä hyvänsä muodossa se toteutuukin unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä rikosoikeuden alalla, josta puitepäätös muodostaa osan: ks. tältä osin Mitsilegas, V., ”Cross-border criminal cooperation after Brexit”, M. Dougan (ed.), The UK after Brexit. Legal and policy challenges, intersentia, Cambridge, Antwerp, Portland 2017, s. 203–221, erit. s. 217.

( 52 ) Keskinäisen luottamuksen on laajasti – ja perustellusti – nähty muodostavan osan vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen DNA:ta; ks. Labayle, H., ”Faut-il faire confiance à la confidence mutuelle”, K. Lenaerts (ed.), Liber Amicorum Antonio Tizzano, De la Cour CECA à la Cour de l’Union: le long parcours de la justice européenne, G. Giappichelli Editore, Turin 2018, s. 472–485, erit. s. 479.

( 53 ) Asia on pikemminkin päinvastoin. Yhdistyneen kuningaskunnan 29.3.2017 päivätyssä eroilmoituksessa pääministeri korosti Eurooppa-neuvoston puheenjohtajalle osoittamassaan kirjeessä pyrkimystä syvään ja erityiseen kumppanuuteen unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä eron jälkeen. Pääministeri lisäsi, että ”haluamme varmistaa, että Eurooppa säilyy vahvana ja vauraana ja pystyy tuomaan esiin arvojaan, joiden osalta sillä on johtava asema maailmassa, sekä puolustautumaan turvallisuusuhilta. Haluamme, että Yhdistyneellä kuningaskunnalla on syvä ja erityinen kumppanuus unionin kanssa, minkä vuoksi se osallistuu täysipainoisesti näiden tavoitteiden saavuttamiseen”. Kursivointi tässä. Lisäksi pääministeri korosti erityisesti, että unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan ”tulisi jatkossakin tehdä yhteistyötä eurooppalaisten arvojen edistämiseksi ja suojaamiseksi. Maailma tarvitsee nyt, ehkä kipeämmin kuin koskaan, Euroopan liberaaleja ja demokraattisia arvoja”. Eroilmoituksen sisältävä kirje on luettavissa osoitteessa: https://assets.publishing.service.gov.uk/government/uploads/system/uploads/attachment_data/file/604079/Prime_Ministers_letter_to_European_Council_President_Donald_Tusk.pdf. Ei voida sanoa, että Yhdistyneen kuningaskunnan kanta olisi muuttunut eroilmoituksen jälkeen.

( 54 ) Yhdistyneen kuningaskunnan edustaja sitä paitsi muistutti istunnossa unionin tuomioistuinta siitä, että Yhdistynyt kuningaskunta on yksi Euroopan neuvoston perustajajäsenistä ja yksi ensimmäisistä Euroopan ihmisoikeussopimuksen ratifioineista valtioista. Minun sallittaneen lisätä, että niinkin hiljattain kuin vuonna 2016 Yhdistyneen kuningaskunnan silloinen sisäministeri esitti Yhdistyneen kuningaskunnan eroamista Euroopan ihmisoikeussopimuksesta (ks. https://www.bbc.co.uk/news/uk-politics-eu-referendum-36128318 ja https://www.theguardian.com/politics/2016/apr/25/uk-must-leave-european-convention-on-human-rights-theresa-may-eu-referendum), mutta nykyisen hallituksen politiikka ei näytä tukevan tätä kantaa (ks. https://www.thetimes.co.uk/article/uk-would-not-leave-human-rights-court-if-conservatives-re-elected-3rpblw9zp).

( 55 ) Kuten edellä kohdassa ”Asiaa koskevat oikeussäännöt” on todettu, puitepäätös on saatettu osaksi Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöä kyseisellä lailla.

( 56 ) Ks. unionista eroamisesta annetun vuoden 2018 lain 2 §:n 1 momentti. On ilmeistä, että tätä säännöstä on tarkasteltava asiayhteydessään ja sovellettava kyseisen lain muut säännökset huomioon ottaen (kysymykset kuten voimassa säilyneen unionin oikeuden ensisijaisuus, asema ja tulkinta sekä erosopimuksen täytäntöönpano, muutamia mainitakseni).

( 57 ) Rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta tehty eurooppalainen yleissopimus. Teksti on luettavissa osoitteessa: https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/treaty/024.

( 58 ) Rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 14 artikla.

( 59 ) Rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 15 artikla. Tarkoituksenani ei ole kiistää, etteikö yleissopimus olisi huomattavasti vähemmän tehokas väline puitepäätökseen verrattuna (ks. Euroopan neuvoston yleissopimuksista yleisesti Davidson, R., ”Brexit and criminal justice: the future of the UK’s cooperation relationship with the EU”, Criminal Law Review 2017, s. 379–395, erit. s. 385). Tämä kuitenkin kuuluu erottamattomasti eroprosessiin, sillä on sanomattakin selvää, että yleissopimuksella ei kansainvälisen julkisoikeuden välineenä ole samaa vaikutusta kuin unionin oikeuden toimella.

( 60 ) Ks. tuomio 1.12.2008, Leymann ja Pustovarov (C-388/08 PPU, EU:C:2008:669) ja tuomio 28.6.2012, West (C‑192/12 PPU, EU:C:2012:404).

( 61 ) Unionin oikeudessa puitepäätökseen perustuvalla luovuttamisella (”surrender”) viitataan kahden jäsenvaltion väliseen tilanteeseen, kun taas rikoksen johdosta tapahtuvalla luovuttamisella yleisesti (”extradition”) viitataan jäsenvaltion ja kolmannen maan väliseen tilanteeseen. Kuitenkin siinä tapauksessa, että kolmansilla mailla on läheinen yhteys unioniin, kuten Euroopan talousalueen jäsenvaltioilla, käytetty termi on luovutusmenettelyt (”surrender procedures”). Ks. esim. Euroopan unionin sekä Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välinen sopimus Euroopan unionin jäsenvaltioiden sekä Islannin ja Norjan välisestä luovutusmenettelystä, EUVL 2006, L 292, s. 2. Tämä sopimus ei ole vielä voimassa (ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 79).

( 62 ) Tuomio 5.4.2016 (C-404/15 ja C-659/15 PPU, EU:C:2016:198).

( 63 ) Ks. tuomio 6.9.2016, Petruhhin (C-182/15, EU:C:2016:630, 56–58 kohta).

( 64 ) Ks. vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen tuomioistuinvalvontaa koskevista mahdollisista skenaarioista Brexitin jälkeen Curtin, D., ”Brexit and the EU Area of Freedom, Security”, F. Fabbrini, The law and politics of Brexit, OUP, Oxford, 2017, s. 183–200, erit. s. 186 ja 187 ja Weyembergh, A., ”Consequences of Brexit for European criminal law”, New Journal of European Criminal Law, 2017, s. 284–299, erit. s. 295–296. Ks. Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulleiden ennakkoratkaisupyyntöjen osalta Knaier, R., Scholz, M., ”Rechtsschutz in Großbritannien und der EU nach dem ’Brexit’”, Europäisches Wirtschafts- und Steuerrecht, 2018, s. 10–17, erit. s. 15–16. Ks. yleisesti unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välisen riidanratkaisun osalta Fennelly, N. ”Brexit: legal consequences for the EU. Dispute-settling between the EU and the UK”, 18 ERA Forum, 2018, s. 493–511.

( 65 ) 31 artiklan a ja b kohta sekä 34 artiklan 2 kohdan b alakohta.

( 66 ) Amsterdamin sopimuksen oikeudellista kehystä sovellettiin 1.5.1999 ja 31.1.2003 välisenä aikana. Tämän kehyksen tiivis yleiskuvaus on esitetty teoksessa Peers, S., EU Justice and Home Affairs Law (Volume II: EU Criminal Law, Policing, and Civil Law), 4. painos, OUP, Oxford, 2016, s. 14–22.

( 67 ) Ks. aiempi SEU 35 artiklan 2 kohta: ”Jäsenvaltio voi Amsterdamin sopimuksen allekirjoittamisen yhteydessä tai sen jälkeen antamallaan julistuksella hyväksyä yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan antaa 1 kohdassa tarkoitettuja ennakkoratkaisuja.” Ks. myös aiempi EU 35 artiklan 3 kohta, jonka mukaan tällaisessa julistuksessa on täsmennettävä, voivatko vain ylimmät tuomioistuimet vai kaikki tuomioistuimet pyytää ennakkoratkaisua yhteisöjen tuomioistuimelta.

( 68 ) Ks. a contrario luettelo Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL 2010, L 56, s. 14). Yhdeksäntoista jäsenvaltiota on voimaantulon jälkeisten vuosien aikana antanut julistuksen: kaksitoista jäsenvaltiota (viidestätoista Amsterdamin sopimuksen sopimusvaltiosta) tuolloin (kaikki paitsi Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti ja Tanska) ja seitsemän jäsenvaltiota kahdestatoista unioniin vuosina 2004 ja 2007 liittyneestä jäsenvaltiosta (kaikki paitsi Viro, Puola, Slovakia, Bulgaria ja Malta). Ks. myös Grzelak, A., ”Aspekty prawne jurysdykcji Trybunału Sprawiedliwości WE do orzekania w trybie prejudycjalnym w III filarze UE (interpretacja art. 35 ust. 1–4 TUE)”, J. Barcz, A. Gajda, A. Grzelak, T. Ostropolski (eds), Postępowanie prejudycjalne w Przestrzeni Wolności, Bezpieczeństwa i Sprawiedliwości Unii Europejskiej, LexisNexis, Varsova 2007, s. 19–42, erit. s. 29.

( 69 ) Eikä myöskään viiden vuoden ajan kyseisen sopimuksen voimaantulon jälkeen; ks. tämän ratkaisuehdotuksen 76 kohta.

( 70 ) 1.12.2009.

( 71 ) Siirtymämääräyksiä koskevan pöytäkirjan (N:o 36) 10 artiklan 1 ja 3 kohdan johdosta unionin tuomioistuimen toimivaltaan sovellettiin 30.11.2014 saakka Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta kaikkien jäsenvaltioiden osalta aiempaa EU 35 artiklaa. Ks. tarkemmin Lenaerts, K. ”The contribution of the European Court of Justice to the area of freedom, security and justice”, 59 International and Comparative Law Quaterly 2010, s. 255–301, erit. s. 269–270. Yhdistyneen kuningaskunnan osalta sovellettiin pöytäkirjan (N:o 36) 10 artiklan 4 ja 5 kohtaa. Yhdistynyt kuningaskunta käytti kyseisen määräyksen mukaan oikeuttaan olla osallistumatta (opt-out) ja ilmoitti 24.7.2013 päivätyllä kirjeellä Eurooppa-neuvoston puheenjohtajalle, ettei se hyväksy unionin toimielinten toimivaltaa poliisiyhteistyön ja rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön alalla annettujen unionin säädösten osalta siltä osin kuin säädökset on hyväksytty ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa (ks. Yhdistyneen kuningaskunnan pöytäkirjan N:o 36 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti antamaa ilmoitusta koskeva neuvoston asiakirja 12750/13, ”UK notification according to Art. 10(4) of Protocol No 36 to TEU and TFEU”, 26.7.2013). Tämän jälkeen Yhdistynyt kuningaskunta päätti osallistumisestaan 35 toimenpiteeseen, joiden osalta se oli aiemmin käyttänyt oikeuttaan olla osallistumatta (ks. Yhdistyneen kuningaskunnan pöytäkirjan N:o 36 10 artiklan 5 kohdan mukaisesti antamaa ilmoitusta koskeva neuvoston asiakirja 15398/14, ”Notification of the United Kingdom under Article 10(5) of Protocol 36 to the EU Treaties”, 27.11.2014 ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan ilmoituksesta halustaan osallistua joihinkin poliisiyhteistyön ja rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön alalla annettuihin unionin säädöksiin sisältyviin Schengenin säännöstön määräyksiin sekä päätösten 2000/365/EY ja 2004/926/EY muuttamisesta 1.12.2014 annettu neuvoston päätös 2014/857/EU (EUVL 2014, L 345, s. 1). Puitepäätös on yksi näistä toimenpiteistä. Tämän johdosta unionin tuomioistuimella on 1.12.2014 lukien ollut toimivalta käsitellä puitepäätöstä koskevia, Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulevia ennakkoratkaisupyyntöjä. Ks. varsin monimutkaisesta osallistumattomuutta ja osallistumista koskevasta menettelystä Mitsilegas, V., ”European criminal law after Brexit”, 28 Criminal Law Forum, 2017, s. 219–250, erit. s. 224–226 ja Ambos, K., ”Brexit und Europäisches Strafrecht”, Juristenzeitung 14/2017, s. 707–713, erit. s. 710.

( 72 ) Lissabonin sopimuksella toteutetusta perustuslaillistamisesta ks. Mitsilegas, V., EU criminal law after Lisbon, Hart Publishing, Oxford and Portland, Oregon, 2016, s. 4–52.

( 73 ) Jollei eräistä poikkeuksista, kuten Euroopan syyttäjänvirastoa koskevasta SEUT 86 artiklasta tai operatiivista poliisiyhteistyötä koskevasta SEUT 87 artiklan 3 kohdasta johdu muuta.

( 74 ) Lukuun ottamatta SEUT 276 artiklassa olevaa rajoitusta, joka ei kuitenkaan ole merkityksellinen nyt käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta.

( 75 ) Näin voi olla primaarioikeuden (esim. liittymissopimukset) tai johdetun oikeuden (tyypillinen esimerkki: direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä SEUT 288 artiklan 2 kohdan mukaisesti) yhteydessä.

( 76 ) Ks. erityisesti brexitin asiayhteydessä Dougan, M., ”An airbag for the crash test dummies? EU-UK negotiations for a post-withdrawal ’status quo’ transitional regime under Article 50 TEU”, 55 Common Market Law Review 2018, Nro 2/3, s. 57–100, erit. s. 83.

( 77 ) Ks. siirtymäkausista unionin oikeudessa Kalėda, S. L., Przejęcie prawa wspólnotowego przez nowe państwo członkowskie. Zagadnienia przejściowe oraz międzyczasowe, Prawo i Praktyka Gospodarcza, Varsova 2003, s. 237–240.

( 78 ) Ks. Müller-Graff, P.-Chr., ”Brexit – die unionsrechtliche Dimension”, M. Kramme, Chr. Baldus, M. Schmidt-Kessel (eds), Brexit und die juristischen Folgen, Nomos, Baden-Baden, 2017, s. 33–56, erit. s. 33.

( 79 ) Tässä yhteydessä voidaan kuvitella useita skenaarioita, esimerkiksi niin, että unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä tehtäisiin erityinen sopimus, joka voisi esimerkiksi olla vastaava kuin tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 61 mainittu Euroopan unionin sekä Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välinen sopimus, joka on unionin puolesta hyväksytty ensin 27.6.2006 tehdyllä neuvoston päätöksellä (EUVL 2006, L 292, s. 1) ja – sen seurauksena, että Lissabonin sopimuksen voimaantulo edellytti uutta hyväksyntää – 27.11.2014 annetulla neuvoston päätöksellä (EUVL 2014, L 343, s. 1). Ymmärtääkseni tämä sopimus ei kuitenkaan vielä ole tullut voimaan. Sivumennen sanottuna kyseisen sopimuksen 36 artiklassa määrätään hallitustenvälisestä riitojenratkaisumenettelystä tuomioistuinmenettelyn sijasta. Muista mahdollisista skenaarioista ks. House of Lords, Brexit: future UK-EU Security and Police Cooperation, Report, 124–140 kohta, julkaistu 16.12.2016, luettavissa osoitteessa https://publications.parliament.uk/pa/ld201617/ldselect/ldeucom/77/77.pdf.

( 80 ) Nämä sanat on ymmärrettävä huomionosoituksena edesmenneelle lordi Denningille, joka asiassa HP Bulmer Ltd & Anor v. J. Bollinger SA & Ors [1974] EWCA Civ 14 totesi vaikuttavasti, että ”kun keskustelemme eurooppalaisen ulottuvuuden sisältämistä asioista, perustamissopimus on kuin nousuvesi. Se valtaa alaa kuten vesi nousee jokisuistoon ja ylös jokiin. Sitä ei voi pysäyttää.” Teksti on luettavissa osoitteessa http://www.bailii.org/cgi-bin/markup.cgi?doc=/ew/cases/EWCA/Civ/1974/14.htm.

( 81 ) Ks. Cour de cassation, rikosasioiden jaosto, tuomio 2.5.2018, valitus No 18-82167, luettavissa osoitteessa: https://www.legifrance.gouv.fr/affichJuriJudi.do?oldAction=rechExpJuriJudi&idTexte=JURITEXT000036900182&fastReqId=1561028715&fastPos=1.