Asia C-273/16

Agenzia delle Entrate

vastaan

Federal Express Europe Inc.

(Corte suprema di cassazionen esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Arvonlisävero – Kuudes direktiivi 77/388/ETY – Direktiivi 2006/112/EY – Vapautus arvonlisäverosta – 86 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 144 artikla – Vähäarvoisten tai vailla kaupallista luonnetta olevien tavaroiden tuontitullittomuus – Tavaroiden maahantuontiin liittyvien palvelusuoritusten vapautus verosta – Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään arvonlisäverollisiksi vähäarvoisten asiakirjojen ja tavaroiden kuljetuskustannukset, vaikka ne ovat luonteeltaan liitännäisiä suorituksia verottomiin tavaroihin nähden

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 4.10.2017

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Vapautukset – Maahantuonnin vapautukset – Tavaroiden maahantuontiin liittyvien palvelusuoritusten vapautus verosta – Kansallista lainsäädäntöä, jossa säädetään arvonlisäverollisiksi vähäarvoisten asiakirjojen ja tavaroiden kuljetuskustannukset, vaikka ne ovat luonteeltaan liitännäisiä suorituksia verottomiin tavaroihin nähden, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 2006/112 144 artikla ja 86 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 144 artiklaa, luettuna yhdessä saman direktiivin 86 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan edellytyksenä sille, että arvonlisäverovapautusta voidaan soveltaa liitännäissuorituksiin, kuljetuspalvelut mukaan lukien, on paitsi se, että liitännäissuoritusten arvo on sisällytetty veron perusteeseen, myös se, että näistä suorituksista on maksettu tosiasiallisesti arvonlisävero tullissa maahantuonnin yhteydessä.

Tässä yhteydessä on todettava, että arvonlisäverodirektiivin 86 artiklan 1 kohdan b alakohdassa varmistetaan se, että liitännäisen suorituksen verotus seuraa pääasiallisen suorituksen verotusta. Mainitun direktiivin 144 artiklan mukaan nimittäin yhtäältä verosta vapautettu pääasiallinen suoritus tarkoittaa tässä tapauksessa tavaroiden maahantuontia, ja toisaalta liitännäiset suoritukset ovat mainitun direktiivin 86 artiklan 1 kohdan b alakohdassa lueteltuja palveluja, joita on kohdeltava verotuksellisesti samoin kuin pääasiallista suoritusta, jos niiden arvo on sisällytetty veron perusteeseen.

Arvonlisäverodirektiivin 86 artiklan 1 kohdan b alakohdasta ja 144 artiklasta seuraa siis, että silloin, kun kuljetuskustannukset sisällytetään verosta vapautettua maahantuontia koskevaan veron perusteeseen, myös liitännäinen palvelusuoritus on vapautettava arvonlisäverosta.

Jos edellytetään, että kyseisestä palvelusuorituksesta maksetaan tosiasiallisesti tullissa arvonlisävero pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä tarkoitetulla tavalla, arvonlisäverodirektiivin 144 artiklassa tarkoitettu verovapaus menettäisi merkityksensä, koska tällaisesta edellytyksestä seuraisi se, että mainittua vapautusta ei sovellettaisi koskaan vähäarvoisten tai vailla kaupallista luonnetta olevien tavaroiden maahantuontiin, vaikka nämä tavarat on vapautettava arvonlisäverosta mainitun direktiivin 143 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla.

Unionin tuomioistuin on jo todennut vähäarvoisten tavaroiden maahantuonnin tullittomuudesta, että tullittomuuden tarkoituksena on tullimenettelyjen hallinnollinen yksinkertaistaminen (ks. vastaavasti tuomio 2.7.2009, Har Vaessen Douane Service, C-7/08, EU:C:2009:417, 33 kohta).

Tästä seuraa, että tavaroiden lopulliseen maahantuontiin liittyvät kuljetuskustannukset on vapautettava arvonlisäverosta, jos niiden arvo sisällytetään veron perusteeseen, vaikka niistä ei olisi maksettu arvonlisäveroa tullissa maahantuonnin yhteydessä.

(ks. 39–41, 44, 46 ja 47 kohta ja tuomiolauselma)