ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 260/10

Valitus, jonka WWF-UK Ltd on tehnyt 30.7.2008 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-91/07, WWF-UK Ltd v. Euroopan unionin neuvosto, 2.6.2008 antamasta määräyksestä

(Asia C-355/08 P)

(2008/C 260/18)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: WWF-UK Ltd (edustajat: solicitor R. Stein, barrister P. Sands ja barrister J. Simor)

Muu osapuoli: Euroopan unionin neuvosto, Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

— kumoaa 2.6.2008 annetun määräyksen ja toteaa, että WWF:n nostama kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa voidaan ottaa tutkittavaksi

— velvoittaa neuvoston ja komission korvaamaan WWF:n oikeudenkäyntikulut yhteisöjen tuomioistuimessa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

1) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että WWF:n oikeus RAC:n (alueellinen neuvottelulautakunta) jäsenenä olla osallisena päätöksentekomenettelyssä ja neuvoston velvollisuus ottaa huomioon sen näkemykset ennen asianomaisten toimenpiteiden toteuttamista eivät riittäneet yksilöimään sitä EY 230 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Kyseinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että WWF:llä ei ole prosessuaalisia oikeuksia ja että nämä kuuluvat yksinomaan RAC:lle eivätkä sen jäsenille.

2) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että jopa olettaen, että asiavaltuus on olemassa, oikeussuojalla ei pyritä suojaamaan WWF:n prosessuaalisia oikeuksia, minkä vuoksi oikeussuojan tarvetta ei ole. Tämä on virheellinen lähestymistapa asiavaltuutta koskevaan kysymykseen. Edellyttäen, että kantaja kykenee osittamaan, että toimi koskee sitä ”suoraan ja erikseen”, se voi riitauttaa asianomaisen toimen laillisuuden, minkä WWF pyrkii tekemään tässä tapauksessa. WWF ei tyydy riitauttamaan menettelyvirhettä, toisin kuin kyseinen tuomioistuin väittää.
—

On todettava, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut vaarallisista jätteistä annetun direktiivin 91/689/ETY 1 artiklan 2 kohdan, luettuna yhdessä direktiivin 2006/12/EY (aikaisemmin jätteistä annettu direktiivi 75/442/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY) 4 ja 8 artiklan kanssa, ja kaatopaikoista annetun direktiivin 1999/31/EY (3) 3 artiklan 1 kohdan, 6, 7, 8, 9, 13 ja 14 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tarpeellisia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että direktiivin 2006/12/EY (aikaisemmin jätteistä annettu direktiivi 75/442/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY) 4 ja 8 artiklaa ja kaatopaikoista annetun direktiivin 1999/31/EY 3 artiklan 1 kohtaa, 6, 7, 8, 9, 13 ja 14 artiklaa noudatetaan vaarallisteiden jätteiden osalta.
—

yhteisöjen tuomioistuimen on todettava, että Saksan liittotasavalta on 31.1.2006 asti rikkonut direktiivin 92/50/ETY (1) 8 artiklaa luettuna yhdessä sen III–VI osaston kanssa ja 1.2.2006 alkaen direktiivin 2004/18/EY (2) 20 artiklaa luettuna yhdessä sen 23–55 artiklan kanssa, koska kunnalliset viranomaiset ja yritykset, joissa on yli 1 218 työntekijää, ovat tehneet ammatillista lisäeläkejärjestelmää koskevia palvelusopimuksia suoraan TV-Eumw/VKA:n (Tarifvertrag zur Entgeltumwandlung für Arbeitnehmer/-innen im kommunalen öffentlichen Dienst) 6 §:ssä mainittujen laitosten ja yritysten kanssa järjestämättä Euroopan laajuista tarjouskilpailua
1.

Täyttääkö pelivietin kanavoimiseen tähtäävä, rajoittava kansallinen rahapelipolitiikka, jolla tosiasiallisesti edistetään kyseisen kansallisen lainsäädännön tavoitteiden eli peliriippuvuuden ja petosten ehkäisyn saavuttamista siten, että säännellyn rahapelitarjonnan ansiosta pelaaminen on (paljon) vähäisempää kuin se olisi ilman kansallista sääntelyjärjestelmää, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä ja erityisesti asiassa C-243/01, Gambelli ym., 6.11.2003 annettu tuomiossa (Kok. 2003, s. I-13031) asetetun edellytyksen, jonka mukaan vedonlyöntitoimintaa on rajoitettava johdonmukaisella ja järjestelmällisellä tavalla, vaikka luvanhaltijalla on oikeus tehdä rahapelitarjonnastaan houkutteleva ottamalla käyttöön uusia rahapelejä, kiinnittää suuren yleisön huomio rahapelitarjontaansa mainonnan avulla ja siten ehkäistä (potentiaalisten) pelaajien turvautumista laittomaan rahapelitarjontaan (vrt. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa C-338/04, C-359/04 ja C-360/04, Placanica ym., 6.3.2007 antama tuomio, Kok. 2007, s. I-1891, 55 kohdan loppu)?
2)

Onko muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa neuvoteltuja sopimuksia koskevasta kuluttajansuojasta 20.12.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/577/ETY 5 artiklan 2 kohdan säännöstä tulkittava siten, että sen vastainen on direktiivin 7 artiklassa tarkoitettu sellainen kansallinen (oikeuskäytäntöön perustuva) oikeudellinen seuraus, jonka mukaan kuluttajalla on silloin, kun hän peruuttaa tällaisen kotimyyntitilanteessa tekemänsä liittymisen, hänen oikeuksiensa ja velvoitteidensa arvoon peruuttamisen voimaantulohetkellä perustuva vaade yhtymää, yhtiötä, yhdistystä tai osuuskuntaa kohtaan, eli hänellä on oikeus yhtymä-, yhtiö-, yhdistys- tai osuuskuntaosuutensa arvoon eroamishetkellä, sillä (mahdollisella) seurauksella, että hän saa yhtymän, yhtiön, yhdistyksen tai osuuskunnan taloudellisen kehityksen perusteella takaisin joko vähemmän kuin hänen sijoituksensa arvo oli tai että hänellä on jopa sijoituksensa menettämisen lisäksi maksuvelvollisuus, koska oikeuksien ja velvoitteiden arvo on negatiivinen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 197/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Raad van State (Alankomaat) on esittänyt 16.5.2008 — The Sporting Exchange Ltd, joka harjoittaa toimintaa nimellä Betfair, muut osapuolet: Oikeusministeri, Stichting de Nationale Sporttotalisator ja Scientific Games Racing

(Asia C-203/08)

(2008/C 197/17)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Raad van State

Pääasian asianosaiset

Valittaja: The Sporting Exchange Ltd, joka harjoittaa toimintaa nimellä Betfair

Muut osapuolet: Oikeusministeri, Stichting de Nationale Sporttotalisator ja Scientific Games Racing

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko EY 49 artiklaa tulkittava siten, että artiklan soveltaminen johtaa siihen, että jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei voi kieltää kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevan rahapeleihin liittyviä palveluja koskevan suljetun lupajärjestelmän perusteella sitä, että palvelujen tarjoaja, jolle jo on myönnetty toisessa jäsenvaltiossa lupa tarjota palveluja Internetin välityksellä, tarjoaa näitä palveluja Internetin välityksellä myös ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa?

2) Sovelletaanko yhteisöjen tuomioistuimen eräissä toimilupia koskevissa asioissa esittämää EY 49 artiklan ja erityisesti yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja siihen perustuvan avoimuusvelvoitteen tulkintaa menettelyyn, joka koskee luvan myöntämistä rahapelipalvelujen tarjoamiseksi lakisääteisessä yhden luvan järjestelmässä?
5.

Ajoverkkojen käytön valvonnasta vastaavat viranomaiset eivät saa käyttöönsä tietoja asetuksen N:o 2847/93 3 artiklan mukaisen satelliittipaikantamisjärjestelmän avulla kerättyjä tietoja kalastusalusten sijainnista. Komission tekemän tutkimuksen perusteella on ilmeistä, että on edelleen suuri määrä kalastusaluksia, joita ei ole varustettu satelliittipaikantamisjärjestelmän asianmukaisen toiminnan edellyttämillä satelliittiseurantalaitteilla. Siltä osin kuin kysymys on tietojen keräämisestä, asetuksessa N:o 2847/93 edellytettyjä aluspäiväkirjojen sekä purkamis- ja myynti-ilmoitusten saattamista tietokoneille ja, a fortiori, näiden tietojen ristiinanalysointia satelliittipaikantamisjärjestelmän avulla kerättyjen tietojen kanssa ei vielä ole läheskään kokonaan toteutettu.
1)

Onko sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/19/EY (1) (käyttöoikeusdirektiivi) 4 artiklan 1 kohtaa, kun sitä verrataan yhtäältä direktiivin johdannon 5, 6 ja 8 kohtaan ja toisaalta direktiivin 8 artiklaan ja 5 artiklaan, tulkittava niin, a) että kansallisessa laissa voidaan viestintämarkkinalain 39 §:n 1 momentin tavoin säätää, että mikä tahansa teleyritys on velvollinen neuvottelemaan yhteenliittämisestä toisen teleyrityksen kanssa ja, jos vastaus tähän on myönteinen, b) että kansallinen sääntelyviranomainen voi katsoa, että neuvotteluvelvollisuutta ei ole täytetty, kun teleyritys, jolla ei ole huomattavan markkinavoiman asemaa, on tarjonnut toiselle yritykselle yhteenliittämistä ehdoilla, jotka viranomainen katsoo täysin yksisuuntaisiksi ja joiden viranomainen katsoo olevan omiaan estämään kilpailullisten markkinoiden kehittymistä vähittäismyyntitasolla, kun ne ovat tosiasiallisesti estäneet mainittua toista yritystä tarjoamasta asiakkailleen mahdollisuutta välittää teleyrityksen verkkoon liittyneille loppuasiakkaille multimediaviestejä, ja, jos vastaus tähänkin kysymykseen on myönteinen, c) että kansallinen sääntelyviranomainen voi päätöksellään velvoittaa mainitun teleyrityksen, jolla siis ei ole huomattavan markkinavoiman asemaa, neuvottelemaan vilpittömässä mielessä tekstiviesti- ja multimediaviestipalveluiden yhteenliittämisestä yritysten järjestelmien välillä siten, että kaupallisissa neuvotteluissa tulee ottaa huomioon tavoitteet, joihin yhteenliittämisellä pyritään ja että neuvottelut tapahtuvat niistä lähtökohdista, että tekstiviesti- ja multimediaviestipalvelujen toimivuus yritysten järjestelmien välillä voidaan toteuttaa kohtuullisin ehdoin siten, että käyttäjillä on mahdollisuus käyttää teleyritysten viestintäpalveluja.
—

Yhteisöjen tuomioistuimen on todettava, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 56 ja EY 43 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa Portugal Telecom SA:ssa valtion ja muiden julkisyhteisöjen erityisoikeuksia, joita on myönnetty Portugalin valtion Portugal Telecom SA:ssa omistamiin etuoikeudellisiin osakkeisiin (golden shares) liittyen.
—

koska se on asettanut vankeudessa syntyneiden ja kasvaneiden lintulajien, jotka on saatettu laillisesti markkinoille muissa jäsenvaltioissa, tuonnille, hallussapidolle ja myynnille rajoittavia edellytyksiä, jotka johtavat siihen, että sellaisten lintulajien, jotka on saatettu laillisesti markkinoille muissa jäsenvaltioissa, esillepanoa on muutettava, jotta se vastaisi Belgian lainsäädäntöön sisältyviä erityisiä edellytyksiä, ja koska se ei ole hyväksynyt muissa jäsenvaltioissa sallittuja merkintöjä eikä CITES-viranomaisten tätä tarkoitusta varten myöntämiä todistuksia, ja
3)

Merkitseekö se, ettei asetus (EY) N:o 1346/2000 ole sitova eikä sitä sovelleta Tanskassa, etteivät muut jäsenvaltiot sovella asetusta Tanskassa annettuihin maksukyvyttömyyttä koskevien tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon, vai merkitseekö tämä päinvastoin sitä, että muilla jäsenvaltioilla on velvollisuus, elleivät ne ole tehneet tätä koskevaa varaumaa, soveltaa kyseistä asetusta silloin kun maksukyvyttömyyden toteava tuomio on annettu Tanskassa ja sen tunnustamista ja täytäntöönpanoa vaaditaan muissa jäsenvaltioissa, ja erityisesti nyt esillä olevassa tapauksessa Espanjassa?
—

On todettava, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 49 ja EY 56 artiklan eikä ETA-sopimuksen 36 ja 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on säätänyt, että ulkomaille suoritettuja korkoja kohdellaan verotuksessa vähemmän edullisesti kuin Portugalissa sijaitseville oikeussubjekteille suoritettuja korkoja ja on näin ollen asettanut rajoituksia muissa jäsenvaltioissa ja ETA-sopimuksen piiriin kuuluvissa maissa sijaitsevien rahoituslaitosten kiinnityslainojen ja muiden luotonantopalvelujen tarjoamiselle.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 92/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaat) on esittänyt 7.2.2008 — M. Ilhan v. Staatssecretaris van Financiën

(Asia C-42/08)

(2008/C 92/33)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Valittaja: M. Ilhan

Vastapuoli: Staatssecretaris van Financiën

Ennakkoratkaisukysymykset

Ovatko palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat EY:n perustamissopimuksen määräykset (EY 49–EY 55 artikla) tai suhteellisuusperiaate esteenä sille, että jäsenvaltio soveltaa lainsäädäntöä, jonka mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuva tai sinne sijoittautunut henkilö, jolla on käytössä toisessa jäsenvaltiossa rekisteröity henkilöauto, joka on vuokrattu kolmeksi vuodeksi tähän toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta vuokrausyritykseltä, ja joka käyttää kyseistä henkilöautoa pääasiassa ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa ammatillisiin ja yksityisiin tarkoituksiin, on velvollinen sen johdosta, että kyseisen auton käyttö alkaa yleisillä teillä ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa, maksamaan veron, ilman, että otettaisiin huomioon tulevan tosiasiallisen käytön kestoa tässä jäsenvaltiossa?
1)

Onko se, että valtiolle varataan ”oikeus pitää pelattavana raha- tai onnenpelejä” (2.12.1989 annetun asetuksen N:o 422/89, sellaisena kuin se on muutettuna 19.1.1995 annetulla asetuksella N:o 10/95 ja 17.2.2005 annetulla asetuksella N:o 40/2005, 9 §) ja ”oikeus järjestää veikkauspelejä” (17.12.1985 annetun asetuksen N:o 84/85, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 317/2002, 1 §) yhteensopivaa — yhteisön oikeussääntöjen kanssa, joissa vahvistetaan palvelujen tarjoamisen vapautta, vapaata kilpailua ja valtion monopolien kieltoa koskevat periaatteet?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 37/3

Kanne 14.11.2007 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Tšekin tasavalta

(Asia C-496/07)

(2008/C 37/03)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: G. Rozet ja M. Šimerdová)

Vastaaja: Tšekin tasavalta

Vaatimukset

— Yhteisöjen tuomioistuimen on todettava, että Tšekin tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 39 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan siltä osin kuin Tšekin kansallisessa lainsäädännössä edellytetään, että Tšekin lipun alla purjehtivan aluksen kapteenin on oltava Tšekin kansalainen.

— Tšekin tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio nojautuu kanteessaan seuraaviin perusteisiin:

Tšekin kansallisessa lainsäädännössä (zákon č. 61/2000 Sb; laki N:o 61/2000) asetetaan laivaliikenteenharjoittajalle velvollisuus varmistaa, että Tšekin lipun alla purjehtivan aluksen kapteeni on Tšekin tasavallan kansalainen.

Mainittu selvä ja täysin ehdoton vaatimus Tšekin kansalaisuudesta on Euroopan yhteisön komission mukaan ristiriidassa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-405/01 (1) ja C-47/02 (2) esittämien näkemysten kanssa. Komissio tuo esiin erityisesti asiassa C-405/01 annetun tuomion 44 kohdassa ja asiassa C-47/02 annetun tuomion 63 kohdassa esitetyt toteamukset. Tšekin lainsäädännössä asetettu vaatimus siitä, että aluksen kapteenin on oltava Tšekin kansalainen, on ehdoton. Asianomaisissa Tšekin lainsäädännön säännöksissä ei oteta huomioon sitä, millä tavoin ja missä määrin laivan kapteeni tosiasiallisesti käyttää julkisoikeudellista valtaa, kuten edellä mainitussa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä edellytetään. Pelkästään se, että Tšekin lainsäädännössä annetaan Tšekin lipun alla purjehtivien alusten kapteeneille sellaisia valtaoikeuksia, jotka kuuluvat julkisoikeudellisen vallan piiriin ei ole riittävä syy poiketa EY:n perustamissopimuksen 39 artiklan 4 kohdassa määrätystä työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta.

Euroopan yhteisön komission näkemys on, että Tšekin tasavalta on velvollinen saattamaan kansallisen lainsäädäntönsä sopusointuun Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa, vaikka (Tšekin tasavallan väitteiden mukaan) Tšekin lipun alla purjehtivia aluksia ei tällä hetkellä ole.

(1) Asia C-405/01, Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española v. Administración del Estado, tuomio 30.9.2003, Kok. 2003, s. I-10391, jossa oli kyse Espanjan lainsäädännöstä, jolla varattiin kapteenin ja yliperämiehen tehtävät Espanjan lipun alla purjehtivilla aluksilla henkilöille, joilla on Espanjan kansalaisuus.

(2) Asia C-47/02, Albert Anker, Klaas Ras ja Albertus Snoek v. Saksan liittotasavalta, tuomio 30.9.2003, Kok. 2003, s. I-10447, jossa oli kyse Saksan lainsäädännöstä, jolla varattiin kapteenin tehtävä Saksan lipun alla purjehtivilla lyhyitä merikalastusmatkoja (Kleine Seeschiffahrt) tekevillä aluksilla henkilöille, joilla on Saksan kansalaisuus.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 51/36

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 17.12.2007 — The Queen, S.P.C.M. SA:n, C.H. Erbslöh KG:n, Lake Chemicals and Minerals Limitedin ja Hercules Incorporatedin hakemuksesta v. Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Asia C-558/07)

(2008/C 51/60)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court

Pääasian asianosaiset

Kantajat: S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited ja Hercules Incorporated

Vastaaja: Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Koska REACH-asetuksen (1) II osastossa esitetyt rekisteröintivaatimukset eivät koske polymeerejä asetuksen 2 artiklan 9 kohdan nojalla, merkitseekö viittaus monomeeriaineisiin 6 artiklan 3 kohdassa a) reagoineita monomeerejä eli monomeerejä, jotka ovat reagoineet keskenään siten, että ne eivät ole erotettavissa polymeeristä, jossa ne esiintyvät b) reagoimattomia monomeerejä eli monomeerejä, jotka ovat polymerisaatioprosessin jäännös ja jotka säilyttävät omat, polymeeristä erilliset kemialliset tunnisteensa ja ominaisuutensa kyseisen prosessin päättymisen jälkeen, vai c) sekä reagoineita että reagoimattomia monomeerejä?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan joko a) tai c), onko 6 artiklan 3 kohdan soveltaminen polymeerien valmistajiin tai maahantuojiin lainvastaista, koska vaatimukset ovat irrationaalisia, syrjiviä tai epäsuhteisia?

(1) Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1907/2006 (EUVL L 396, s. 1).
1)

Onko EY 28 artiklaa tulkittava siten, että se on sinänsä esteenä sellaisten kansallisten säännösten soveltamiselle, joissa velvoitetaan ainoastaan saksankielisten kirjojen maahantuoja vahvistamaan Itävaltaan maahantuoduille kirjoille kirjan vähittäismyyjää sitova myyntihinta ja julkaisemaan se, jolloin maahantuoja ei saa alittaa kustantajan sen valtion, jossa kirja on kustannettu, osalta vahvistamaa tai suosittelemaa vähittäismyyntihintaa tai sellaisen kustantajan, jonka kotipaikka ei ole jonkun Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen sopimusvaltion alueella, Itävallan valtion osalta suosittelemaa vähittäismyyntihintaa, josta vähennetään siihen sisältyvä liikevaihtovero, mutta tästä on olemassa poikkeus sellaista tapausta varten, että ETA-sopimuksen sopimuspuolena olevasta valtiosta tavanomaisesta sisäänostohinnasta poikkeavaan alhaisempaan sisäänostohintaan kirjan ostanut maahantuoja saa alittaa kustantajan sen valtion, jossa kirja on kustannettu, osalta vahvistaman tai suositteleman myyntihinnan — tai jälleentuontitapauksissa Itävaltaan sijoittautuneen kustantajan vahvistaman hinnan — saatua kaupallista etua vastaavalla määrällä?
2.

Jos direktiivin 15 artiklan c alakohdassa tarjotaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaan nähden täydentävää tai toisenlaista suojaa, mitä kriteereitä on siinä tapauksessa sovellettava sen ratkaisemiseksi, joutuuko toissijaista suojeluasemaa vaativa henkilö todella direktiivin 15 artiklan c alakohdassa, luettuna yhdessä 2 artiklan e alakohdan kanssa, tarkoitetulla tavalla vakavaan henkilökohtaiseen vaaraan, joka johtuu mielivaltaisesta väkivallasta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/32

Valitus, jonka Cain Cellars, Inc. on tehnyt 21.11.2007 asiassa T-304/05, Cain Cellars Inc. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), 12.9.2007 annetusta tuomiosta

(Asia C-508/07 P)

(2008/C 22/57)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Cain Cellars, Inc. (edustaja: Rechtsanwalt J. Albrecht)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vaatimukset

— Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-304/05 12.9.2007 antama riidanalainen tuomio on kumottava.

— On todettava, että haetun tavaramerkin rekisteröinnin esteenä ei ole yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua suojan hylkäysperustetta.

— SMHV on velvoitettava korvaamaan SMHV:n valituslautakunnan menettelyssä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen menettelyssä ja muutoksenhakumenettelyssä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajan asiassa T-304/05 12.9.2007 annetusta Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta tekemän valituksen oikeudellisten perusteiden yhteenveto

Ensimmäinen valitusperuste

Asetuksen (EY) N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen

Valittaja esittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole haetun viisikulmiota esittävän tavaramerkin erottamiskykyä arvioidessaan ottanut huomioon olennaisia tosiseikkoja ja olennaisia oikeudellisia näkökantoja ja periaatteita, kun se on arvioinut valittajan viisikulmiota esittävää tavaramerkkiä pelkästään teoreettisin ja abstraktein perustein eikä ole ottanut huomioon yleisiä, tosiasioihin perustuvia arviointiperiaatteita viisikulmion esitystavan erottamiskyvyn osalta, erityisesti sen omaleimaisuutta (uniqueness) tässä asiassa kyseessä olevalla viinialalla. Tuomioistuin katsoi merkin yksinkertaiseksi geometriseksi peruskuvioksi ja katsoi abstraktisti ja a priori (ennen tutkimusta), että tältä yksinkertaisten merkkien ryhmältä puuttuu kaikenlainen erottamiskyky.

Toinen valitusperuste

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 67 (6) (10) artiklan kolmannen kohdan rikkominen:

a) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 67 (6) (10) artiklan kolmannen kohdan mukaan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ottaa huomioon vain ne asiakirjat ja todisteet, joihin asianosaisten asianajajat ja asiamiehet ovat voineet tutustua ja joista he ovat saaneet antaa lausumansa. Riidanalaisen tuomion 34 kohdassa viitataan asiakirjoihin, jotka virasto esitti ensimmäisen kerran valitukseen antamassaan vastineessa ja joihin valittaja ei voinut ottaa kantaa (kirjallinen menettely päätettiin vastineen toimittamisen jälkeen). Tuomio perustuu tämän vuoksi todisteisiin, jotka olisi pitänyt jättää tutkimatta. Koska valittaja ei voinut antaa lausumiaan, oikeutta tulla kuulluksi on loukattu.