ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Rasva-ala – Oliiviöljy – Kaupan pitämisen vaatimukset

(Komission asetuksen N:o 1019/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1176/2003, 2 artiklan ensimmäinen kohta)

2. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Rasva-ala – Oliiviöljy – Kaupan pitämisen vaatimukset

(Komission asetuksen N:o 1019/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1176/2003, 2 artiklan ensimmäinen kohta)

Tiivistelmä

1. Oliiviöljyn kaupan pitämistä koskevista vaatimuksista annettua asetusta N:o 1019/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1176/2003, ja erityisesti sen 2 artiklan ensimmäistä kohtaa, jossa säädetään, että oliiviöljyt ja oliivin puristemassaöljyt on tarjottava loppukuluttajalle esipakattuina enintään viiden litran pakkauksissa, joissa on oltava sekä kertakäyttöinen suljinjärjestelmä että kyseisiä tuotteita koskevien erityissääntöjen mukaiset pakkausmerkinnät, on tulkittava siten, että oliiviöljyä ja oliivin puristemassaöljyä voidaan myydä loppukuluttajille ainoastaan tämän säännöksen vaatimusten mukaisesti pakattuna.

(ks. 33 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Oliiviöljyn kaupan pitämistä koskevista vaatimuksista annetun asetuksen N:o 1019/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1176/2003, 2 artiklan ensimmäistä kohtaa, jossa säädetään, että oliiviöljyt ja oliivin puristemassaöljyt on tarjottava loppukuluttajalle esipakattuina enintään viiden litran pakkauksissa, joissa on oltava sekä kertakäyttöinen suljinjärjestelmä että kyseisiä tuotteita koskevien erityissääntöjen mukaiset pakkausmerkinnät, on tulkittava siten, että siinä kielletään niin kutsutun ”bag in the box” -tavan kaltainen kaupan pitämisen tapa, joka ei täytä tässä säännöksessä säädettyjä edellytyksiä. Koska näet on tarpeen, että loppukuluttaja siirtää oliiviöljyn tai oliivin puristemassaöljyn ostopaikalla avoimesta tai avattavasta säiliöstä tämän saman kuluttajan ostamaan tai tuomaan astiaan, tällainen kaupan pitämisen tapa ei mahdollista mainitun 2 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetyn asianmukaiseen suljinjärjestelmään liittyvän vaatimuksen noudattamista, joka merkitsee sitä, että oliiviöljyn aitouden takaamiseksi loppukuluttajan on itse voitava avata pakkaus.

(ks. 40–42 ja 45 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Pääoman hankinnasta kannettavat välilliset verot – Pääomayhtiöiltä kannettava pääomansijoitusvero

(Neuvoston direktiivin 69/335 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja b alakohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista annetun direktiivin 69/335, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 73/79 ja 85/303, 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja b alakohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kun viiden vuoden määräajassa siitä, kun ensimmäinen pääomayhtiö on hankkinut toisen pääomayhtiön yhtiöosuuksia pääomansijoitusverosta vapautetun yhtiöosuuksien vaihdolla toteutetun sulautumisen yhteydessä, sillä ei enää ole omistuksessaan näitä osuuksia, koska toinen yhtiö on sittemmin itse sulautunut kolmannen pääomayhtiön kanssa ja lakannut tämän vuoksi olemasta olemassa, ja ensimmäinen yhtiö on saanut vastikkeeksi kolmannen yhtiön yhtiöosuuksia, asianomaisen säännöksen a alakohdassa säädettyä alun perin hankittujen yhtiöosuuksien viiden vuoden luovuttamiskieltoa ei sovelleta ensimmäisen yhtiön omistamiin kolmannen yhtiön yhtiöosuuksiin. Koska toinen toimi, joka on tässä tapauksessa ratkaiseva, on direktiivin 69/335 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisalaan kuuluva yritysten uudelleenjärjestelytoimi, kyseistä viiden vuoden luovuttamiskieltoa ei sovelleta. Tämä koskee yksinomaan toimia, jotka kuuluvat direktiivin 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan a alakohdan soveltamisalaan, eli toimia, joissa hankkivan yhtiön yhtiöosuuksia vastaan hankitaan sellainen määrä yhtiöosuuksia, että ne edustavat vähintään 75:tä prosenttia pääomayhtiön yhtiöpääomasta.

Tämän osalta on merkityksetöntä, että direktiivin 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan a alakohdan toisen alakohdan toisessa virkkeessä viitataan niiden yhtiöosuuksien ”luovutukseen”, jotka yhtiöllä on omistuksessaan pääomansijoitusverosta vapautetun toimen seurauksena, koska kun on kyse sulautumisesta, sulautuva yhtiö lakkaa olemasta olemassa, joten kirjaimellisesti ei voi olla kyse yhtiöosuuksien luovuttamisesta. Tämän säännöksen ilmaisu kattaa absorptiosulautumisen, jonka seurauksena sulautuvan yhtiön yhtiöosuudet mitätöityvät ja niiden haltijat saavat vastikkeeksi vastaanottavan yhtiön yhtiöosuuksia.

(ks. 30, 36, 40, 41, 45 ja 47 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan jäsenvaltioille harkintavalta määritellä avustavan hoitohenkilöstön ammatit ja sellaisen lääketieteellisen hoidon antaminen henkilölle, joka kuuluu tällaisiin ammatteihin kyseisessä säännöksessä säädettyä vapautusta varten. Jäsenvaltioiden täytyy kuitenkin harkintavaltaansa käyttäessään noudattaa tavoitetta, johon mainitulla säännöksellä pyritään ja joka on sen varmistaminen, että vapautusta sovelletaan ainoastaan palveluihin, joita tarjoavat henkilöt, joilla on vaadittava ammatillinen pätevyys, sekä verotuksen neutraalisuuden periaatetta.

Kansallinen lainsäädäntö, jossa jätetään psykoterapeutin ammatti avustavan hoitohenkilöstön ammattien ulkopuolelle, on vastoin mainittua tavoitetta ja mainittua periaatetta ainoastaan siltä osin kuin psykoterapeuttiset hoidot olisi, mikäli niitä antaisivat psykiatrit, psykologit tai muut lääketieteellisessä ammatissa tai avustavan hoitohenkilöstön ammatissa toimivat, vapautettu arvonlisäverosta, vaikka psykoterapeuttien antamina niiden voidaan katsoa olevan laadultaan vastaavia, kun otetaan huomioon viimeksi mainittujen ammatillinen pätevyys, ja tämän selvittäminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.

Kansallinen lainsäädäntö, jossa jätetään tietty fysioterapeuttien harjoittama, henkilölle annettavaan hoitoon liittyvä erityinen toiminta, kuten häiriöalueen diagnostiikkaan kuuluvat hoidot, kyseisen avustavan hoitohenkilöstön ammatin määritelmän ulkopuolelle, on vastoin tätä tavoitetta ja tätä periaatetta ainoastaan siltä osin kuin tällaiset, mainitun toiminnan yhteydessä annettavat hoidot olisi, mikäli niitä suorittaisivat lääkärit tai hammaslääkärit, vapautettu arvonlisäverosta, vaikka fysioterapeuttien toteuttamina niiden voidaan katsoa olevan laadultaan vastaavia, kun otetaan huomioon viimeksi mainittujen ammatillinen pätevyys, ja tämän selvittäminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.

(ks. 51 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veron peruste – Tavaroiden maahantuonti

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 29 artikla; neuvoston direktiivin 77/388 2 artiklan 2 kohta ja 11 artiklan B kohdan 1 alakohta)

2. Yhteinen tullitariffi – Tullausarvo – Kauppa-arvon määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 29 artikla)

Tiivistelmä

1. Koska Jerseyn saari kuuluu yhteisön tullialueeseen mutta on kolmas alue jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetussa kuudennessa direktiivissä 77/388 määriteltyihin sääntöihin nähden, Jerseyyn sijoittautuneen yhtiön tavarantoimitus Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvalle asiakkaalle on kuudennen direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu maahantuonti. Veron peruste on määritelty mainitun direktiivin 11 artiklan B kohdan 1 alakohdassa yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 29 artiklan mukaisesti ”tullausarvoksi määritellyksi arvoksi”.

Useista osatekijöistä muodostuvan liiketoimen osalta oikeuskäytännössä esitettyjä periaatteita, jotka koskevat tällaisen, jäsenvaltiossa arvonlisäveron alaisen liiketoimen laajuutta, ei voida käyttää niiden kaupan osatekijöiden määrittämiseen, jotka on otettava huomioon yhteisön tullikoodeksin 29 artiklaa sovellettaessa.

(ks. 17 ja 22 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

2. Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 29 artiklaa on tulkittava siten, että maksu palveluista, kuten piilolinssitarkastuksesta, piilolinssineuvonnasta tai pyydetystä jälkihoidosta, ja maksu tavaroista, joita ovat mainitut piilolinssit, puhdistusnesteet ja piilolinssikotelot, muodostavat yhdessä mainitussa 29 artiklassa tarkoitetun ”kauppa-arvon” ja ovat näin ollen veronalaisia siltä osin kuin tarjous on kokonaisvaltainen ja toteutetaan yhtä ainoaa maksettua hintaa vastaan.

(ks. 34 ja 35 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Jos on osoitettu, että tietyn tavaran objektiivisista ominaisuuksista johtuu, että keskivertokuluttaja hankkii sen vasta erityisen huolellisen tutkimisen jälkeen, oikeudellisessa harkinnassa on otettava huomioon se, että tämä seikka voi vähentää asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua sekaannusvaaraa näitä tavaroita koskevien tavaramerkkien välillä sillä ratkaisevalla hetkellä, jolloin valinta näiden tavaroiden ja tavaramerkkien välillä tehdään.

Se, että kohdeyleisö voi havaita tällaiset tavarat ja niihin liittyvät tavaramerkit ostotoimiin liittymättömissä olosuhteissa ja että tällöin sen tarkkaavaisuusaste saattaa mahdollisesti olla alhaisempi, ei estä ottamasta huomioon keskivertokuluttajan erityisen korkeaa tarkkaavaisuusastetta sillä hetkellä, jolloin hän valmistautuu valitsemaan ja valitsee kyseisen tyyppisten eri tavaroiden välillä.

Yhtäältä on selvää, että olivatpa kyseessä mitkä tahansa tavarat tai tavaramerkit, löytyy aina tilanteita, joissa ne näkevä kohdeyleisö kiinnittää niihin vain vähän huomiota. Kuitenkin se, että olisi otettava huomioon kaikkein matalin tarkkaavaisuusaste, joka kohdeyleisöllä voi tietyn tavaran ja tietyn tavaramerkin suhteen olla, johtaisi siihen, että sekaannusvaaran arvioinnissa käytetyllä arviointiperusteella, jonka mukaan tarkkaavaisuusaste vaihtelee tavaratyypin mukaan, ei olisi mitään merkitystä.

Toisaalta ei kohtuudella voida edellyttää viranomaiselta, jonka on arvioitava sekaannusvaaran olemassaoloa, että se määrittää jokaiselle tavaratyypille kuluttajan huomion keskimääräisen tason niiden tarkkaavaisuusasteiden perusteella, jotka kuluttajalla voi olla eri tilanteissa.

(ks. 40–43 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tuotevastuu – Direktiivi 85/374

(Neuvoston direktiivin 85/374 11 artikla)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tuotevastuu – Direktiivi 85/374

(Neuvoston direktiivin 85/374 1 ja 3 artikla)

Tiivistelmä

1. Tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun direktiivin 85/374 11 artiklaa, jossa säädetään vahingon kärsineen oikeuksien vanhentumisajasta, joka on kymmenen vuotta tuotteen liikkeelle laskemisesta, on tulkittava siten, että tuote lasketaan liikkeelle silloin, kun se siirretään pois valmistajan toteuttamasta valmistusprosessista ja kun se siirtyy myyntiprosessiin sellaisena kuin sitä tarjotaan yleisölle käyttöä tai kulutusta varten.

Merkitystä ei ole sillä, myykö valmistaja tuotteen suoraan käyttäjälle tai kuluttajalle vai tapahtuuko kyseinen myynti yhden tai useamman jakeluketjuun kuuluvan lenkin välityksellä. Näin ollen silloin, kun yksi jakeluketjun lenkeistä on läheisesti sidoksissa valmistajaan, mainitusta liitynnästä seuraa se, että kyseistä yksikköä voidaan pitää osallisena asianomaisen tuotteen valmistusprosessissa.

(ks. 27–29 ja 32 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Silloin, kun tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun direktiivin 85/374 perusteella nostetaan kanne sellaista yhtiötä vastaan, jota virheellisesti pidetään tuotteen valmistajana, vaikka tuotteen on tosiasiassa valmistanut toinen yhtiö, kansallisessa oikeudessa on lähtökohtaisesti vahvistettava edellytykset, joiden mukaisesti tällaisen kanteen käsittelyn osalta voi tulla kyseeseen asianosaisseuraanto.

Kansallisen tuomioistuimen, joka tutkii niitä edellytyksiä, joita tällaiselle asianosaisseuraannolle on asetettu, on kuitenkin valvottava, että direktiivin henkilöllistä soveltamisalaa, sellaisena kuin se on määritetty direktiivin 1 ja 3 artiklassa, noudatetaan, koska vahingonkorvausvastuussa olevien henkilöiden piiri on mainituissa säännöksissä määritetty tyhjentävästi.

(ks. 35 ja 39 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Rajoitukset – Kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan itsenäisen ammatinharjoittajan, jolla on kotipaikka kyseisen jäsenvaltion alueella, on rekisteröitävä ajoneuvo, jonka on antanut hänen käyttöönsä toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut työnantaja, ei voida hyväksyä – Oikeuttamisperustetta ei ole

(EY 43 artikla)

Tiivistelmä

EY 43 artikla on esteenä sille, että ensimmäisessä jäsenvaltiossa voimassa olevan kansallisen lainsäädännön mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuva itsenäinen ammatinharjoittaja velvoitetaan rekisteröimään siellä ajoneuvo, jonka on antanut hänen käyttöönsä toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö, jossa hän työskentelee, kun ajoneuvoa ei ole tarkoitus käyttää vakinaisesti lähinnä ensimmäisessä jäsenvaltiossa eikä sitä tosiasiassa käytetä siellä tällä tavalla.

Tällaista rekisteröintivelvollisuutta ei voida perustella tavoitteella taistella veronkiertoa vastaan eikä väärinkäytösten estämiseen, luotettavan tunnistamisen tarpeellisuuteen, liikenneturvallisuuteen tai ympäristöpolitiikkaan liittyvillä syillä.

(ks. 44, 45, 48, 49, 52 ja 55 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Euroopan yhteisöjen omat varat – Tuonti- tai vientitullien palauttaminen tai peruuttaminen – Lain mukainen määrä – Käsite – Määrä, jota ei ole asianmukaisesti annettu velalliselle tiedoksi, kuuluu käsitteen piiriin

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 221 artiklan 1 kohta ja 236 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta)

Tiivistelmä

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 236 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että tuonti- tai vientitullit on palautettava muun muassa, jos todetaan, että ”niiden määrä niitä maksettaessa ei ole ollut lain mukainen”. Tuonti- tai vientitullit ovat kyseisen säännöksen tarkoituksessa lain mukaisia silloin kun tullivelka on syntynyt mainitun asetuksen VII osaston 2 luvussa vahvistetuin edellytyksin ja kun näiden tullien määrä on voitu määrittää yhteistä tullitariffia soveltamalla mainitun asetuksen II osaston säännösten mukaisesti.

Tuonti- tai vientitullien määrä on edelleen mainitun artiklan tarkoituksessa lain mukainen, vaikka kyseistä määrää ei ole annettu velalliselle tiedoksi tämän saman asetuksen 221 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

Tullivelan syntyminen edeltää nimittäin sen määrän tiedoksi antamista, ja se on siis pakostakin kyseisestä tiedoksiannosta riippumaton. Tiedoksianto ei näin ollen voi vaikuttaa tullivelan olemassaoloon.

(ks. 26 ja 29 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Vakuutus vanhuuden ja kuoleman varalta – Etuuksien laskeminen – Teoreettisen määrän määrittäminen – Edellytykset sille, että jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä säädetyn vähimmäiseläkkeen saavuttamiseksi käytettyä täydennystä ei oteta huomioon

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 46 artiklan 2 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 2001/83 ja sellaisena kuin jälkimmäinen asetus on muutettuna asetuksella N:o 3096/95, 46 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että toimivaltainen laitos ei ole suhteutetun eläkkeen laskemisen perustana olevan eläkkeen teoreettista määrää määrittäessään velvollinen ottamaan huomioon kansallisessa lainsäädännössä säädetyn vähimmäiseläkkeen saavuttamiseksi käytettyä täydennystä, jos koko työuransa ajan kyseisessä jäsenvaltiossa työskennellyt vakuutettu ei voi saada tätä täydennystä täydennystä koskevassa kansallisessa lainsäädännössä asetettujen tulorajojen ylittymisen takia.

(ks. 38 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Viljat – Tuontijärjestelmä – Tariffikiintiö – Ohra – Ainoastaan korkealaatuista ohraa koskeva kiintiö – Syrjintäkiellon periaatetta ei ole rikottu

(EY 34 artiklan 2 kohta; neuvoston asetus N:o 1269/1999; neuvoston asetus N:o 822/2001)

Tiivistelmä

Asetuksissa N:o 1269/1999 ja N:o 822/2001 avattujen yhteisön tariffikiintiöiden soveltamisalan rajoittaminen ainoastaan sellaisen korkealaatuisen ohran suosimiseksi, joka on tarkoitettu pyökkiä sisältävissä sammioissa kypsytetyn oluen valmistuksessa käytettävän maltaan tuottamiseen, ei riko syrjintäkiellon periaatetta silloin, kun se on objektiivisesti perusteltavissa yhtäältä kyseisen ohran ja toisaalta muiden oluiden tuottamiseen tarkoitetun ohran välisillä eroilla.

(ks. 22 kohta)
Asia C-117/03

Società Italiana Dragaggi SpA ym.

vastaan

Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti ja Regione Autonoma del Friuli Venezia Giulia

(Consiglio di Staton esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Direktiivi 92/43/ETY − Luontotyyppien suojelu − Luonnonvarainen eläimistö ja kasvisto − Kansallinen luettelo alueista, jotka voidaan yksilöidä yhteisön tärkeinä pitämiksi alueiksi − Toimet luonnon suojelemiseksi

Julkisasiamies J. Kokottin ratkaisuehdotus 8.7.2004

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 13.1.2005

Tuomion tiivistelmä

Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 – Erityisten suojelutoimien alueet – Kansallisissa luetteloissa esiintyvät alueet, jotka voidaan yksilöidä yhteisön tärkeinä pitämiksi alueiksi – Suojelutoimenpiteet – 6 artiklan 2−4 kohdassa säädettyjen toimenpiteiden soveltamatta jättäminen – Jäsenvaltioiden velvollisuus turvata kyseisten alueiden ekologinen merkitys

(Neuvoston direktiivin 92/43 4 artiklan 5 kohta ja 6 artiklan 2−4 kohta)

Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/43 4 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että tämän direktiivin 6 artiklan 2−4 kohdassa säädettyjä suojelutoimenpiteitä on sovellettava yksinomaan alueisiin, jotka on direktiivin 4 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti merkitty komission tämän direktiivin 21 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti vahvistamaan yhteisön tärkeinä pitämiksi alueiksi valittujen alueiden luetteloon. Näitä toimenpiteitä ei näin ollen sovelleta alueisiin, jotka esiintyvät direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti komissiolle toimitetuissa kansallisissa luetteloissa.





Kun on kyse näistä viimeksi mainituista alueista, jotka voidaan yksilöidä yhteisön tärkeinä pitämiksi alueiksi, ja erityisesti alueista, joilla on ensisijaisesti suojeltavia luontotyyppejä tai lajeja, jäsenvaltioiden on kuitenkin kyseisen direktiivin perusteella toteutettava suojelutoimenpiteitä, joilla voidaan direktiivin suojelutavoite huomioon ottaen turvata näiden alueiden ekologinen merkitys kansallisella tasolla.

(ks. 21, 22, 25 ja 28−30 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Oikeudellisen perustan valinta – Perusteet – EY 308 artikla – Rajat

(EY 95 ja EY 308 artikla; neuvoston asetus N:o 1435/2003)

Tiivistelmä

Toimen antamisessa käytettävä oikeudellinen perusta on määritettävä kyseisen toimen sisällön ja pääasiallisen tarkoituksen perusteella.

Tämän osalta EY 308 artiklan valitseminen toimen oikeudelliseksi perustaksi on perusteltua ainoastaan, jos missään muussa perustamissopimuksen artiklassa ei anneta yhteisön toimielimille tämän toimen antamisen edellyttämää toimivaltaa. EY 95 artiklasta on todettava, että tässä määräyksessä annetaan yhteisön lainsäätäjälle toimivalta antaa toimia sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa koskevien edellytysten parantamiseksi, ja näillä toimilla on tosiasiallisesti oltava tämä tarkoitus siten, että niillä edistetään perustamissopimuksessa taattujen taloudellisten vapauksien, kuten sijoittautumisvapauden, esteiden poistamista. Tämän artiklan käyttö oikeudellisena perustana on mahdollista myös silloin, kun pyritään ehkäisemään sellaisten kaupan esteiden syntymistä, jotka aiheutuvat jäsenvaltioiden lainsäädännön epäyhtenäisestä kehityksestä, mutta tällaisten esteiden syntymisen on oltava todennäköistä, ja kyseisen toimen tarkoituksena on oltava niiden ehkäiseminen.

Eurooppaosuuskunnan (SCE) säännöistä annetulla asetuksella N:o 1435/2003 pyritään säätämään uudesta oikeudellisesta muodosta osuuskuntien kansallisten muotojen rinnalle, koska eurooppaosuuskuntaa on pidettävä osuuskuntien eurooppalaisena oikeudellisena muotona, jolla on erityinen yhteisöllinen luonne. Eurooppaosuuskunnan oikeudelliseen muotoon nimittäin sovelletaan ensisijaisesti kyseistä asetusta, sen perustamista koskevat edellytykset koskevat vain eurooppaosuuskuntaa, ja eurooppaosuuskunnalle erityistä on myös se mahdollisuus, jonka mukaan eurooppaosuuskunnan sääntömääräinen kotipaikka voidaan siirtää jäsenvaltiosta toiseen ilman, että siirrosta seuraisi eurooppaosuuskunnan purkautuminen tai uuden oikeushenkilön syntyminen. Lisäksi eurooppaosuuskunnan oikeudellinen muoto on voimassa rinnakkain kansallisen oikeuden mukaan perustettavien osuuskuntien oikeudellisen muodon kanssa.

Näin ollen ei voida katsoa, että kyseisellä asetuksella, jolla ei muuteta voimassa olevia kansallisia lainsäädäntöjä, pyrittäisiin lähentämään osuuskuntiin sovellettavaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Näin ollen EY 95 artikla ei voinut olla asianmukainen oikeudellinen perusta kyseiselle asetukselle, joka siis annettiin perustellusti EY 308 artiklan nojalla.

(ks. 35, 36, 38–44 ja 46 kohta)