ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että päivämäärä, joka on otettava huomioon ratkaistaessa sitä, onko naimaton kolmannen maan kansalainen tai kansalaisuudeton henkilö tässä säännöksessä tarkoitettu alaikäinen lapsi, on päivämäärä, jolloin hakemus maahantulo- ja oleskeluluvan myöntämisestä perheenyhdistämistä varten on tehty alaikäisten lasten puolesta, eikä päivämäärä, jolloin kyseisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat ratkaisseet tämän hakemuksen mahdollisesti sen jälkeen, kun päätöksestä, jolla tällainen hakemus on hylätty, on nostettu kanne.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on Recorded Artists Actors Performers Ltd (jäljempänä RAAP) ja vastaajina Phonographic Performance (Ireland) Ltd (jäljempänä PPI) sekä Minister for Jobs, Enterprise and Innovation (työllisyydestä, yritystoiminnasta ja innovaatiosta vastaava ministeri, Irlanti), Irlanti ja Attorney General ja jossa on kyse kolmansien valtioiden kansalaisten oikeudesta saada kohtuullinen kertakorvaus, kun he ovat myötävaikuttaneet Irlannissa käytettyyn äänitteeseen.
20

Koska Varhoven administrativen sad katsoi, että sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaiseminen edellyttää delegoidun asetuksen 2015/2446 172 artiklan 2 kohdassa olevan käsitteen ”poikkeukselliset olosuhteet” tulkintaa, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko kyse [delegoidun asetuksen 2015/2446] 172 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista poikkeuksellisista olosuhteista, joiden perusteella voidaan myöntää [unionin tullikoodeksin] 211 artiklan 2 kohdan mukainen takautuva lupa soveltaa [unionin tullikoodeksin] 254 artiklassa säädettyä tietyn käyttötarkoituksen menettelyä, sellaisessa tavaroiden tuonnissa, joka on tapahtunut ennen tämän menettelyn käyttämistä koskevan lupahakemuksen jättämistä, seuraavissa olosuhteissa: ensinnäkin menettelynhaltijalle näiden tavaroiden osalta annetun [sitovaa tariffitietoa koskevan] päätöksen voimassaolo on päättynyt yhdistettyyn nimikkeistöön tehtyjen muutosten vuoksi; [sitovaa tariffitietoa koskevan] päätöksen voimassaolon päättymisen ja tuonnin, jota varten tietyn käyttötarkoituksen menettelyä koskevaa lupaa on haettu, välisenä (noin 10 kuukauden) aikana tavaroita on tuotu useita kertoja (yhdeksän) ilman, että tulliviranomaiset olisivat korjanneet ilmoitetun yhdistetyn nimikkeistön koodin, ja kyseiset tavarat on käytetty polkumyyntitullista vapautettuun tarkoitukseen?”
7

Tähän osastoon sisältyvässä 57 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Kun lainrikkojat ovat ulkomaalaisia ja heidän tekojensa voidaan katsoa olevan tämän lain 53 §:n 1 momentin a, b, c, d ja f kohdassa tarkoitetulla tavalla törkeitä tai vakavia, sakon sijaan voidaan suhteellisuusperiaate huomioon ottaen määrätä karkottaminen Espanjan alueelta asianmukaisen hallinnollisen menettelyn päätteeksi tehtävällä perustellulla päätöksellä, jossa lainrikkomisen muodostavat teot arvioidaan. 2. Perusteena karkottamiselle, josta päätetään hallinnollisen menettelyn päätteeksi, on myös se, että ulkomaalainen on Espanjassa tai muualla tuomittu sellaisesta tahallisesta teosta, jota on [Espanjassa] pidettävä rikoksena, josta on säädetty yli vuoden pituinen vapausrangaistus, paitsi jos tiedot aikaisemmista rikoksista on poistettu rikosrekisteristä. – – 5. Ellei lainrikkomisesta säädetä 54 §:n 1 momentin a kohdassa tai ellei kyseessä ole samantyyppisen lainrikkomisen, josta voidaan määrätä seuraamukseksi karkotus, uusiminen vuoden kuluessa, karkottamista ei voida määrätä seuraamukseksi ulkomaalaisille, jotka ovat seuraavissa tilanteissa: – – b) Pitkään maassa oleskelleet. Ennen kuin tehdään päätös pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen karkottamisesta, on otettava huomioon hänen oleskelunsa kesto Espanjassa ja luodut siteet [Espanjaan], hänen ikänsä, seuraukset asianomaiselle ja hänen perheenjäsenilleen sekä siteet maahan, johon hänet aiotaan karkottaa. – –”
24

Tämän säännöksen sanamuoto on yksiselitteinen, ja siinä säädetään, että silloin, kun edellisessä kohdassa tarkoitetut tiedot esitetään elinkeinonharjoittajan verkkosivustolla, ne on esitettävä yleisissä sopimusehdoissa eikä muissa kyseisellä sivustolla saatavilla olevissa asiakirjoissa tai sivuston muissa osissa. Tällaisen yksiselitteisyyden vahvistavat kyseisen säännöksen eri kieliversiot, muun muassa sen espanjankielinen toisinto (en las condiciones generales), tšekinkielinen toisinto (ve všeobecných obchodních podmínkách), saksankielinen toisinto (in den allgemeinen Geschäftsbedingungen), englanninkielinen toisinto (in the general terms and conditions), italiankielinen toisinto (nelle condizioni generali), hollanninkielinen toisinto (in de algemene voorwaarden), puolankielinen toisinto (w ogólnych warunkach umów), portugalinkielinen toisinto (nos termos e nas condições gerais), suomenkielinen toisinto (yleisissä ehdoissa) ja ruotsinkielinen toisinto (i de allmänna villkoren).
16

Pääasiassa sovellettavat Saksan oikeuden säännökset sisältyvät kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien jakamisesta päästökauppakaudella 2013–2020 26.9.2011 annettuun asetukseen (Verordnung über die Zuteilung von Treibhausgas-Emissionsberechtigungen in der Handelsperiode 2013 bis 2020 (Zuteilungsverordnung 2020); BGBl. 2011 I, s. 1921), sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2017 annetulla lailla (BGBl. 2017 I, s. 2354) (jäljempänä ZuV 2020). ZuV 2020:n 8 §:ssä säädetään seuraavaa: ”(1) Vakiintuneiden laitosten osalta asiaankuuluva tuotantotaso määräytyy 5 §:n mukaisesti kerättyjen tietojen perusteella yhtenäisesti laitoksen kaikille jakotekijöille toiminnanharjoittajan valinnan mukaan joko viiteajanjakson 1.1.2005–31.12.2008 tai viiteajanjakson 1.1.2009–31.12.2010 mukaan. (2) Asiaankuuluva tuotantotaso on jokaisen laitoksen tuotteen osalta, jolle on muodostettava 3 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettu jakotekijä, tämän tuotteen kaikkien vuosittaisten määrien mediaaniarvo 1 momentin mukaisesti valittuna viiteajanjaksona. – – (8) Jos kapasiteetti on laajentunut merkittävästi ajanjaksolla 1.1.2005–30.6.2011, jakotekijän asiaankuuluvaksi tuotantotasoksi katsotaan 2–5 momentin mukaisesti määritettyjen mediaaniarvojen summa ottamatta huomioon merkittävää kapasiteetin muutosta sekä lisäkapasiteetin tuotantotasoja. Lisäkapasiteetin tuotantotaso lasketaan kertomalla kyseessä olevan jakotekijän keskimääräisellä kapasiteetin käyttöasteella 1.1.2005 alkaen muutetun toiminnan alkamista edeltävän kalenterivuoden loppuun saakka seuraavien erotus: merkittävän kapasiteetin laajentumisen jälkeinen jakotekijän asetettu kapasiteetti ja sellaisen jakotekijän, jonka kapasiteettia on muutettu merkittävästi, asetettu alkukapasiteetti muutetun toiminnan aloittamiseen saakka. Jos kapasiteetti on laajentunut merkittävästi vuonna 2005, tällaisia laajentumisia ei kohdella toiminnanharjoittajan hakemuksesta merkittävinä kapasiteetin laajentumisina; muutoin näissä tapauksissa kyseisen jakotekijän keskimääräisen kapasiteetin käyttöasteen määrittämisessä merkityksellinen on keskimääräinen kuukausittainen kapasiteetin käyttöaste vuonna 2005 muutetun toiminnan aloittamista edeltävään kalenterikuukauteen saakka. Jos kapasiteetti on laajentunut useita kertoja, merkityksellinen on kyseisen jakotekijän keskimääräinen kapasiteetin käyttöaste ennen ensimmäisen kerran muutetun toiminnan aloittamista.”
86

Lopuksi on todettava, että kun yhteisöjen tuomioistuin on myöntänyt lintudirektiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa mainitun muun tyydyttävän ratkaisun puuttumista koskevan edellytyksen tutkinnan yhteydessä 15.12.2005 annetun tuomion komissio v. Suomi (C‑344/03, EU:C:2005:770) 35 kohdassa, että ”vaikka on totta, että metsästäjillä on hyödyllinen tehtävä luonnonympäristön hoidossa, kun he metsästävät keväisin pienpetoja haahkan pesimistuloksen parantamiseksi, ei vaikuta siltä, että tämä tehtävä olisi toteutettavissa ainoastaan siinä tapauksessa, että haahkaa voidaan metsästää keväisin”, kyseinen näkökohta pätee niin kauan kuin – kuten komissio on huomauttanut – jäsenvaltio ei takaa asianomaisen kannan säilymistä ”tyydyttävällä tasolla”. Vaikka osoitettaisiinkin, että hallintasuunnitelmasta aiheutuvilla myönteisillä vaikutuksilla suojellun lajin kantaan neutralisoidaan pyydystämisestä tällaiselle kannalle aiheutuvat kielteiset vaikutukset, jäsenvaltion on lisäksi – kuten lintudirektiivin johdanto-osan kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee – toteutettava toimenpiteitä, joita sovelletaan niihin eri tekijöihin, jotka voivat vaikuttaa asianomaisen lajin kannan kokoon.
21

Vuoden 1967 moottoriajoneuvoliikennelain (Kraftfahrgesetz 1967), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä KFG 1967), 102a §:n 4 momentissa säädetään seuraavaa: ”Ajoneuvojen, joissa on asetuksessa [N:o 165/2014] tarkoitettu digitaalinen valvontalaite, kuljettajien on noudatettava valvontalaitteen käytössä laitteen käyttöohjetta. Heidän on huolehdittava siitä, että valvontalaite on käytössä ajon aikana ja että heidän kuljettajakorttiaan käytetään valvontalaitteessa. Kuljettajien on esitettävä yleisestä turvallisuudesta tai liikenteen valvonnasta vastaavien elinten pyynnöstä asetuksessa [N:o 165/2014] säädetyt tulosteet, kuljettajakortti ja mukana olevat piirturilevyt kuluvan vuorokauden ja edellisten 28 päivän ajalta, jos he ovat kuljettaneet tänä aikana ajoneuvoa, jossa on analoginen valvontalaite. Kuljettajalle on annettava tästä todistus. Jos kuljettajakortista puuttuu yksittäisiä työpäiviä eikä niistä ole mukana myöskään piirturilevyjä, kuljettajan on pidettävä näiden päivien osalta mukanaan vastaavia työnantajan antamia todistuksia, joiden on vastattava komission direktiivin [2006/22] 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti laatiman lomakkeen vähimmäisvaatimuksia, ja esitettävä ne tarkastusten yhteydessä.”
71

Selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos ilman uutta selvitysaineistoa on selvää, että olemassa olevaa selvitysaineistoa on arvioitu ilmeisen virheellisesti. Tämän vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on kuitenkin ilmettävä toimitetusta aineistosta selvästi ilman, että on tarpeen ryhtyä uudelleen arvioimaan tosiseikastoa ja selvitystä. Lisäksi silloin, kun valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, sen on ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla (tuomio 19.9.2019, Puola v. komissio, C‑358/18 P, ei julkaistu, EU:C:2019:763, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
13

Koska Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 A Coruña (A Coruñan maakunnallinen hallintotuomioistuin, Espanja) katsoo, että sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaiseminen edellyttää asetuksen N:o 1370/2007 8 artiklan 3 kohdan tulkintaa, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Kun otetaan huomioon asetuksen [N:o 1370/2007] 8 artiklan 3 kohdan b alakohta, onko katsottava, että siinä tarkoitetun sopimusten [30] vuoden enimmäiskestoajan alkamisajankohta on a) ajankohta, jolloin sopimus on tehty tai laadittu, b) ajankohta, jona kyseinen säännös on tullut voimaan, c) tämän asetuksen 8 artiklan 2 kohdassa vahvistetun siirtymäkauden päättymistä seuraava päivä (3.12.2019), vai d) jokin muu Euroopan unionin tuomioistuimen asiamukaiseksi katsoma päivä?”
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat TV Play Baltic AS (aiemmin Viasat AS) ja Lietuvos radijo ir televizijos komisija (Liettuan radio- ja televisiokomitea, jäljempänä LRTK) ja jossa on kyse siitä, että LRTK oli hylännyt Viasatin esittämän pyynnön, jossa se oli pyytänyt vapautusta velvollisuudesta lähettää edelleen LRT Kultūra ‑televisiokanavaa.
76

Nyt käsiteltävässä asiassa on selvää, että PJ, joka on asianajaja ja joka toimii samanaikaisesti tavaramerkkilisenssien myöntämisen alalla, on valtuuttanut asianajotoimisto Z:n, joka on yksityisoikeudellinen ammatillinen henkilöyhtiö, jonka toinen osakas ja perustaja hän on, huolehtimaan edustamisestaan sellaista tavaramerkkiä koskevassa tuomioistuinmenettelyssä, jonka haltija hän on, ja että S:n, joka työskentelee mainitussa asianajotoimistossa työntekijänä, tehtäväksi on annettu edustaa häntä.
183

Toiseksi on todettava, että muutetun direktiivin 96/71 sanamuodon ja systematiikan perusteella on selvää, että sen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa käytetyllä työstä maksettavan korvauksen käsitteellä viitataan jäsenvaltioiden lainsäädäntöihin tai käytäntöihin, jotka on tehty palkkauksen osalta pakollisiksi, ja että jollei direktiivin 3 artiklan 7 kohdan toisessa alakohdassa tehdyistä täsmennyksistä muuta johdu, mainitun 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa ei määritellä sitä, mitä tämä käsite kattaa.
19

Pamplonan kunta teki Tribunal Supremoon (ylin tuomioistuin, Espanja) kassaatiovalituksen, jossa se väittää, että Tribunal Superior de Justicia de Navarra on huomioinut virheellisesti 12.7.2012 annettuun tuomioon Vodafone España ja France Telecom España (C-55/11, C-57/11 ja C-58/11, EU:C:2012:446) perustuvan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön, joka koskee matkapuhelinoperaattoreita, kun se on laajentanut sen operaattoreihin, jotka tarjoavat kiinteän puhelinverkon palveluja ja internetyhteyspalveluja. Orange España väittää puolustuksekseen, että valtuutusdirektiivissä ei tehdä erottelua matkapuhelinpalvelujen operaattorien ja kiinteän puhelinverkon palvelujen operaattorien välillä. Unionin tuomioistuimen kyseisessä tuomiossa omaksuma tulkinta kyseisen direktiivin 13 artiklasta on näin ollen sovellettavissa kaikissa tilanteissa, joissa sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajilta peritään maksuja siitä, että ne voivat käyttää radiotaajuuksia tai numeroita tai asentaa järjestelmiä. Orange España korostaa lisäksi, ettei unionin tuomioistuin lausunut mainitussa tuomiossa tällaisen maksun määrän laskentamenetelmästä.
117

Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että kolmen edellytyksen on täytyttävä, jotta yrityksen voidaan katsoa olevan vastuussa osallistumisestaan yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen: On oltava yleinen suunnitelma, jolla on yhteinen kilpailua rajoittava päämäärä, yrityksen on myötävaikutettava tähän suunnitelmaan ja sen on oltava tietoinen muiden osallistujien kilpailua rajoittavasta myötävaikutuksesta. Unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin valittajien mukaan vahvistanut riidanalaisen päätöksen virheellisesti arvioimatta, riittikö ”kansallista aluetta” koskevan sopimuksen olemassaolo – jos oletetaan se toteen näytetyksi – osoitukseksi siitä, että koottujen todisteiden, jotka koskivat hyvin erilaisia tilanteita ja sopimuksia, välillä oli yhteys, jotta yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen voitiin osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla. Tältä osin valituksenalaisen tuomion 172 ja 173 kohdassa esitetty todisteiden luettelo ei osoita mitenkään, että kartellin kahden kokoonpanon ja väitetyn ”kansallista aluetta” koskevan sopimuksen välillä olisi yhteys.
21

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että ensin on ratkaistava kysymys siitä, kuuluuko pääasia hallintotuomioistuinten vai yleisten tuomioistuinten toimivaltaan. Tätä varten on välttämätöntä määrittää, oliko Poste Tutelalla, josta on tullut Poste Italiane, velvollisuus aloittaa hankintamenettely pääasiassa kyseessä olevien palvelujen hankkimiseksi. Kyseinen tuomioistuin katsoo tältä osin, että Poste Italianella on kaikki ne ominaisuudet, joiden perusteella sitä voidaan pitää julkisia hankintoja koskevan koodeksin 3 §:n 1 momentin d kohdassa ja direktiiveissä 2014/23, 2014/24 ja 2014/25 tarkoitettuna julkisoikeudellisena laitoksena. Se huomauttaa kuitenkin myös, että Corte suprema di cassazione (kassaatiotuomioistuin) on tehnyt edellä 18 kohdassa mainitussa määräyksessä toisenlaisen päätelmän korostaen erityisesti, että Poste Italianea ohjaavat nykyisin pääasiallisesti teolliset ja kaupalliset vaatimukset.
46

Nämä tavoitteet voidaan kuitenkin saavuttaa tehokkaasti ilman, että verkkoon pääsystä perittävien maksujen on vastattava kaikkia näiden verkkojen haltijoille tosiasiallisesti aiheutuneita kustannuksia. Näillä maksuilla edistetään tällaisten tavoitteiden saavuttamista, koska yhtäältä niiden on oltava avoimia ja niitä on sovellettava ilman syrjintää kaikkiin käyttäjiin (asetuksen N:o 714/2009 johdanto-osan 16 perustelukappale ja 14 artiklan 1 kohta ja asetuksen N:o 715/2009 johdanto-osan seitsemäs perustelukappale ja 13 artiklan 1 kohta) ja toisaalta niillä on varmistettava asianmukainen tuotto, joka mahdollistaa sen, että verkonhaltijat voivat tehdä tarvittavat investoinnit sähkön ja maakaasun siirtoverkkojen toimivuuden varmistamiseksi (asetuksen N:o 714/2009 14 artiklan 1 ja 2 kohta ja asetuksen N:o 715/2009 johdanto-osan kahdeksas perustelukappale ja 13 artikla).
93

Kun otetaan huomioon edellä esitetty, kummassakin yhdistetyssä asiassa kolmanteen, viidenteen ja kuudenteen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/23 3 artiklan 4 kohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä direktiivin 2008/94 8 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, sellaisena kuin sitä kansallisessa oikeuskäytännössä on tulkittu, jossa säädetään tilanteessa, jossa eläketapahtuma, joka synnyttää oikeuden ammatillisten lisäeläkejärjestelmän mukaisiin vanhuusetuuksiin, tapahtuu maksukyvyttömyysmenettelyn, jonka aikana yrityksen luovutus on tapahtunut, aloittamisen jälkeen, ja näiden etuuksien sen osan, josta luovutuksensaaja ei vastaa, osalta, että yhtäältä kansallisen oikeuden mukaan määritetty maksukyvyttömyysvakuutuksen tarjoaja ei ole toimintavelvollinen, kun tulevaisuuteen kohdistuvat oikeudet vanhuusetuuksiin eivät ole vielä lopullisia tämän maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamishetkellä, ja että toisaalta kyseisen vakuutuksentarjoajan vastuulle kuuluva näihin etuuksiin liittyvän osuuden määrä määritetään niin, että se lasketaan sen bruttokuukausipalkan perusteella, jota kyseinen työntekijä sai maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamishetkellä, jos tästä seuraa, että työntekijät menettävät tällä säännöksellä taatun vähimmäisturvan, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
111

Tästä seuraa, että sen virkamiehen, jota koskemattomuuden pidättämistä koskeva pyyntö koskee, henkilökohtaiseen tilanteeseen liittyvät näkökohdat, joihin kyseisellä virkamiehellä on parhaat edellytykset vedota, jos häntä kuullaan tästä pyynnöstä, eivät ole merkityksellisiä sen kannalta, miten mainitun pyynnön johdosta on toimittava. Tältä osin on merkitystä ainoastaan yksikön etuun liittyvillä näkökohdilla.
60

Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että työpaikkakiusaamista koskevassa riita-asiassa, jossa on mukana Euroopan unionin virkamiehiä, henkilöstöosastolle työpaikkakiusaamista koskevan kantelun tehneellä henkilöllä on oikeus, jotta hän voi esittää tehokkaasti huomautuksensa asianomaiselle toimielimelle ennen kuin tämä tekee päätöksen, saada ainakin yhteenveto häirinnästä syytetyn henkilön ja tutkintamenettelyn aikana kuultujen eri todistajien lausunnoista, ja tämä yhteenveto on annettava tiedoksi tarvittaessa luottamuksellisuuden periaatetta noudattaen. Unionin tuomioistuin on todennut, että näin on sikäli kuin lausuntoja on käytetty sille viranomaiselle toimitetussa raportissa, joka päätti olla ryhtymättä toimenpiteisiin kantelun johdosta, ja kun raportti sisälsi suosituksia, joiden perusteella viranomainen teki päätöksensä (ks. vastaavasti tuomio 4.4.2019, OZ v. EIP, C‑558/17 P, EU:C:2019:289, 57 kohta).
54

Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että SEUT 49 ja SEUT 54 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka seurauksena emoyhtiön, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, on purettava vertikaalinen yhteisverotusyksikkö, joka on olemassa sen kotimaisen tytäryhtiön ja tiettyjen kotimaisten alatytäryhtiöiden välillä, jotta kyseinen tytäryhtiö voi muodostaa horisontaalisen yhteisverotusyksikön mainitun emoyhtiön muiden kotimaisten tytäryhtiöiden kanssa, vaikka kotimainen tytäryhtiö, johon yhteisverotettavat tulokset yhdistetään, pysyy samana ja vaikka vertikaalisen yhteisverotusyksikön purkaminen ennen kansallisen lainsäädännön mukaista yhteisverotuksen soveltamisen vähimmäiskestoa merkitsee yhtiökohtaisia veronoikaisuja kyseessä oleville yhtiöille.
60

Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin on menetellyt oikein muistuttaessaan valituksenalaisen tuomion 135 kohdassa, että ”käsiteltävissä asioissa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa tuen keskeyttämistä koskeva välipäätös sisältyy muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevaan päätökseen, ja kun otetaan huomioon komissiolle asetuksen N:o 659/1999 11 artiklan 1 kohdan nojalla kuuluva laaja harkintavalta sekä tuen keskeyttämistä koskevan välipäätöksen saman asetuksen 12 artiklan nojalla tuottamat erityiset oikeusvaikutukset, on todettava, että tällaisen tuen keskeyttämiseen velvoittavan päätöksen perusteluista on voitava ymmärtää, miksi komissio on katsonut, ettei asianomainen jäsenvaltio aio noudattaa SEUT 108 artiklan 3 kohdasta johtuvaa velvoitetta eikä keskeyttää muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen johdosta tutkittujen toimenpiteiden täytäntöönpanoa”.
28

On muistutettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on niin, että koska unionin lainsäätäjä ei ole ilmaissut tahtovansa muuta, molemmissa edellä mainituissa säännöksissä tarkoitettua yleisölle välittämisen ilmausta on tulkittava siten, että niillä on sama merkitys (ks. vastaavasti tuomio15.3.2012, Phonographic Performance (Ireland), C‑162/10, EU:C:2012:141, 49 ja 50 kohta ja tuomio 16.2.2017, Verwertungsgesellschaft Rundfunk, C‑641/15, EU:C:2017:131, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46

On niin ikään palautettava mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun otetaan huomioon, että komission SEUT 108 artiklan nojalla harjoittama valtiontukien valvonta on pakottava, yhtäältä tuensaajayritykset voivat lähtökohtaisesti perustellusti luottaa siihen, että tuki on myönnetty niille oikein, ainoastaan silloin, kun tukea myönnettäessä on noudatettu mainitun artiklan mukaista menettelyä, ja toisaalta huolellisen talouden toimijan pitäisi yleensä olla kykenevä varmistumaan siitä, että kyseistä menettelyä on noudatettu. Erityisesti silloin, kun tuki on otettu käyttöön ilmoittamatta sitä ennalta komissiolle, jolloin tuki on SEUT 108 artiklan 3 kohdan nojalla sääntöjenvastainen, tuensaaja ei voi kyseisellä hetkellä perustellusti luottaa siihen, että tuki on myönnetty oikein (tuomio 5.3.2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, 98 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 67 kohdassa, näin on sekä yksittäisten tukien että tukijärjestelmän perusteella myönnettyjen tukien osalta.
1

Valituksellaan Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 25.9.2018 antaman tuomion Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (T-328/17, ei julkaistu, jäljempänä valituksenalainen tuomio, EU:T:2018:594), jolla kyseinen tuomioistuin hylkäsi tämän asian valittajan nostaman kanteen Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) neljännen valituslautakunnan 16.3.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 497/2016-4), joka koski väitemenettelyä (jäljempänä riidanalainen päätös).