ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 20.6.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no1 de Pamplona — Espanja) — Daniel Ustariz Aróstegui v. Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

(asia C-72/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaalipolitiikka - Direktiivi 1999/70/EY - Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus - 4 lausekkeen 1 kohta - Syrjintäkiellon periaate - Julkisen sektorin opetustoimi - Kansallinen säännöstö, jossa myönnetään palkanlisä yksinomaan opettajille, jotka on otettu palvelukseen vakinaisina virkamiehinä toistaiseksi voimassa olevaan palvelussuhteeseen - Kyseisen palkanlisän epääminen opettajilta, jotka on otettu palvelukseen määräaikaisiksi julkishallinnon sopimussuhteisiksi toimihenkilöiksi - Käsite ”asialliset syyt” - Virkamiesasemaan erottamattomasti liittyvät ominaispiirteet)

(2019/C 270/11)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no1 de Pamplona

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Daniel Ustariz Aróstegui

Vastaaja: Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

Tuomiolauselma

Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan, 18.3.1999 tehdyn puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan palkanlisän voivat saada ainoastaan vakinaisina virkamiehinä toistaiseksi voimassa olevaan palvelussuhteeseen otetut opettajat eivätkä muun muassa opettajat, jotka on otettu palvelukseen julkishallinnon määräaikaisiksi sopimussuhteisiksi toimihenkilöiksi, mikäli työskenteleminen tietyn palvelusajan verran on ainoa edellytys kyseisen lisän myöntämiseksi.

(1) EUVL C 161, 7.5.2018.
3)

Direktiivin 1999/44 3 artiklan 3 kohdan ja 3 artiklan 5 kohdan toisen luetelmakohdan säännöksiä on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa kuluttajalla, joka on ilmoittanut myyjälle sellaisen etämyynnillä ostetun tavaran virheellisyydestä, jonka kuljettaminen myyjän toimipaikkaan saattaa aiheuttaa hänelle huomattavaa haittaa, ja joka on antanut kyseisen tavaran myyjän saataville kotipaikassaan sen saattamiseksi sopimuksen mukaiseksi, on oikeus purkaa sopimus sen vuoksi, ettei oikaisua ole tehty kohtuullisen ajan kuluessa, jos myyjä ei ole ryhtynyt mihinkään asianmukaisiin toimenpiteisiin mainitun tavaran saattamiseksi sopimuksen mukaiseksi; näihin toimenpiteisiin kuuluu myös se, että kuluttajalle ilmoitetaan siitä paikasta, jossa tämä sama tavara on annettava myyjän saataville tätä sopimuksen mukaiseksi saattamista varten. Kansallisen tuomioistuimen on tältä osin varmistettava direktiivin 1999/44 mukaisen tulkinnan avulla, että kyseisellä kuluttajalla on oikeus purkaa sopimus.
Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 2.5.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Naczelny Sąd Administracyjny — Puola) — Budimex S.A. v. Minister Finansów

(asia C-224/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Direktiivi 2006/112/EY - 66 artikla - Verotettava tapahtuma ja verosaatavan syntyminen - Palvelun suorittamisen ajankohta - Rakennus- ja asennuspalvelut - Palvelusopimuksessa määrätyn töiden vastaanottoajankohdan huomioon ottaminen)

(2019/C 220/09)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Naczelny Sąd Administracyjny

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Budimex S.A.

Vastapuoli: Minister Finansów

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU, 66 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että se ei ole, kun toimitetusta palvelujen suorituksesta ei laadita laskua tai jos se laaditaan myöhässä, esteenä sille, että palvelujen muodollinen vastaanotto katsotaan suoritusajankohdaksi, kun jäsenvaltio on pääasiassa kyseessä olevalla tavalla säätänyt, että verosaatava syntyy suoritusajankohdasta alkavan määräajan päättyessä, jos yhtäältä osapuolet ovat sopineet vastaanottomuodollisuudesta sopimuksessa, joka sitoo niitä palvelujen alan taloudellista ja kaupallista todellisuutta heijastavien sopimusmääräysten mukaisesti, ja jos toisaalta muodollisuus vastaa palvelujen aineellista valmistumista ja sen yhteydessä vahvistetaan suoritettavan vastikkeen lopullinen määrä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.

(1) EUVL C 231, 2.7.2018.
Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 14.3.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt cour administrative d’appel de Nancy — Ranska) — Ministre de l’Action et des Comptes publics v. Raymond Dreyer ja hänen puolisonsa

(asia C-372/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaaliturva - Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehty Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton välinen sopimus - Asetus (EY) N:o 883/2004 - 3 artikla - Asiallinen soveltamisala - Sveitsin sosiaaliturvajärjestelmään kuuluvan Ranskan kansalaisen omaisuustuloista perittävät maksut - Itsenäistä selviytymistä tukevan kansallisen yhteisvastuuelimen hallinnoimien kahden etuuden rahoittamiseen osoitetut maksut - Suora ja riittävän merkityksellinen yhteys tiettyihin sosiaaliturvan aloihin - Sosiaaliturvaetuuden käsite - Hakijaan kohdistuva yksilöllinen tarveharkinta - Hakijan varallisuuden huomioon ottaminen etuuksien määrää laskettaessa)

(2019/C 155/19)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour administrative d’appel de Nancy

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Vastapuolet: Raymond Dreyer ja hänen puolisonsa

Tuomiolauselma

Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 3 artiklaa on tulkittava siten, että yksilöllisen riippumattomuusavustuksen ja vammaiskorvauksen kaltaisten etuuksien luokittelemiseksi mainitussa säännöksessä tarkoitetuiksi sosiaaliturvaetuuksiksi on katsottava, että ne on myönnetty etuudensaajaan kohdistuvasta yksilöllisestä tarveharkinnasta riippumatta, koska edunsaajan varallisuus otetaan huomioon pelkästään näiden etuuksien tosiasiallisen määrän laskemiseksi objektiivisten ja laissa määriteltyjen kriteerien perusteella.

(1) EUVL C 285, 13.8.2018.
1)

Sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista 11.7.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 864/2007 (Rooma II) 16 artiklaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista säännöstä, jossa säädetään, että onnettomuudesta aiheutuneiden vahinkojen korvaamista koskevaan kanteeseen sovelletaan kolmen vuoden vanhentumisaikaa, ei voida pitää kyseisessä artiklassa tarkoitettuna kansainvälisesti pakottavana säännöksenä, jollei asiaa käsittelevä tuomioistuin totea kyseisen säännöksen sanamuodon, yleisen rakenteen ja tavoitteiden sekä sen antamisen taustalla olevan asiayhteyden yksityiskohtaisen arvioinnin perusteella, että se on niin tärkeä kansallisessa oikeusjärjestyksessä, että se oikeuttaa poikkeamaan kyseisen asetuksen 4 artiklan nojalla määritetystä sovellettavasta laista.
3)

Asetuksen N:o 651/2014 44 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että pääasioissa kyseessä olevan kaltainen tukiohjelma, jossa energiaverojen palautuksen määrä vahvistetaan nimenomaisesti tämän ohjelman käyttöön ottamisesta annetussa kansallisessa lainsäädännössä säädetyssä laskentakaavassa, on kyseisen säännöksen mukainen.
C 383/6

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 12.9.2019 – Valittajina TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV ja Sambucus eV sekä muina osapuolina Euroopan komissio, Monsanto Europe, Monsanto Company, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta ja Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA)

(asia C-82/17 P) (1)

(Muutoksenhaku - Ympäristö - Muuntogeeniset tuotteet - Muuntogeenistä soijaa MON 87701 × MON 89788 sisältävien tuotteiden markkinoille saattamisen sallimisesta annettu komission päätös - Asetus (EY) N:o 1367/2006 - 10 artiklan 1 kohta - Yleisön osallistumista ympäristöalan päätöksentekomenettelyyn koskevien säännösten nojalla tehdyn päätöksen sisäistä uudelleentarkastelua koskeva pyyntö - Pyynnön hylkääminen)

(2019/C 383/04)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV ja Sambucus eV (edustajat: K. Smith, QC, ja J. Stevenson, barrister)

Muut osapuolet: Euroopan komissio (asiamiehet: L. Flynn, G. Gattinara ja C. Valero), Monsanto Europe, Monsanto Company (edustajat: aluksi M. Pittie, sitten P. Honoré ja A. Helfer, avocats), Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta ja Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA)

Tuomiolauselma

1) Valitus hylätään.

2) TestBio Tech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV ja Sambucus eV vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

3) Monsanto Europe ja Monsanto Company vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 129, 24.4.2017.
1)

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 4 artiklan 2 kohtaa ja 5 artiklaa on tulkittava siten, että vaatimus, jonka mukaan sopimusehto on laadittava selkeästi ja ymmärrettävästi, ei edellytä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa kuluttajien kanssa tehdyn lainasopimuksen sopimusehdoissa, joista ei ole neuvoteltu erikseen ja joissa määritellään tarkasti kuluttajan maksettavaksi koituvien käsittelykulujen ja toimituspalkkion suuruus, niiden laskentatapa ja eräpäivä, on eriteltävä myös kaikki tällaisten maksujen vastineena suoritettavat palvelut.
3)

Kansallisen tuomioistuimen on yhtäältä direktiivin 2001/29 2 artiklan a alakohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tekijälle kuuluvien yksinoikeuksien ja toisaalta kyseisen direktiivin 5 artiklan 3 kohdan c alakohdan toisen vaihtoehdon ja d alakohdan poikkeussäännöksissä tarkoitettujen suojattujen aineistojen käyttäjien oikeuksien punninnan, joka sen on tehtävä kaikkien kyseiseen tapaukseen liittyvien seikkojen perusteella, yhteydessä tukeuduttava sellaiseen kyseisten säännösten tulkintaan, joka vastaa niiden sanamuotoa ja jolla voidaan turvata niiden tehokas vaikutus mutta joka on myös täysin sopusoinnussa Euroopan unionin perusoikeuskirjassa taattujen perusoikeuksien kanssa.
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 23.5.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgericht Oldenburg — Saksa) — ReFood GmbH & Co. KG v. Landwirtschaftskammer Niedersachsen

(asia C-634/17) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Ympäristö - Euroopan unionin sisällä tapahtuvat jätteiden siirrot - Asetus (EY) N:o 1013/2006 - 1 artiklan 3 kohdan d alakohta - Soveltamisala - Asetus (EY) N:o 1069/2009 - Eläimistä saatavien sivutuotteiden siirrot)

(2019/C 263/05)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgericht Oldenburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: ReFood GmbH & Co. KG

Vastaaja: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

Tuomiolauselma

Jätteiden siirrosta 14.6.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1013/2006 1 artiklan 3 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden terveyssäännöistä sekä asetuksen (EY) N:o 1774/2002 kumoamisesta 21.10.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1069/2009 (sivutuoteasetus) soveltamisalaan kuuluvat eläimistä saatavien sivutuotteiden siirrot jäävät asetuksen N:o 1013/2006 soveltamisalan ulkopuolelle, ellei asetuksessa N:o 1069/2009 säädetä nimenomaisesti asetuksen N:o 1013/2006 soveltamisesta.

(1) EUVL C 52, 12.2.2018.
2)

Helleenien tasavalta ei ole noudattanut ammattipätevyyden tunnustamisesta 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2013/55/EU, 13 ja 14 artiklan, 50 artiklan 1 kohdan ja liitteen VII mukaisia velvoitteitaan, koska se on asettanut akateemisen pätevyyden tunnustamiselle lisävaatimuksia, jotka koskevat vaadittujen todistusten sisältöä, ja edellyttänyt — arvioimatta ensin niiden mahdollisia olennaisia eroja kotimaiseen koulutukseen nähden — korvaavia toimenpiteitä sekä pitänyt voimassa syrjivät säännökset, jotka velvoittavat sovittelijan akkreditointia hakevat, joilla on ulkomailla myönnetty tai tunnustetun ulkomaisen koulutusorganisaation Kreikassa antaman koulutuksen suorittamisesta myönnetty tähän tehtävään valtuuttava nimike, esittämään näytön kokemuksesta, joka muodostuu vähintään kolmesta sovittelumenettelyyn osallistumisesta.
1)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 7.5.2002 annetulla neuvoston direktiivillä 2002/38/EY, 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan ensimmäistä luetelmakohtaa ja yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 52 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen monitahoisten palvelujen suoritus, joka muodostuu suorana verkkolähetyksenä toteutettavien eroottisten vuorovaikutteisten istuntojen tarjoamisesta, on kyseisissä säännöksissä tarkoitettua viihdetoimintaa, jonka tosiasiallisena suorituspaikkana on näiden säännösten mukaisesti pidettävä paikkaa, jossa palvelujen suorittajalla on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta kyseinen palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai vakinaista asuinpaikkaa.
1)

Unionin yleisen tuomioistuimen 30.3.2017 antaman tuomion Kreikka vastaan komissio (T-112/15, EU:T:2017:239) tuomiolauselman 2 ja 3 kohta kumotaan yhtäältä siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt Helleenien tasavallan kanteen tutkiessaan vain hakuvuotta 2008 koskevan varainhoitovuodelta 2009 määrätyn oikaisun, jossa on kyse yhteisen maatalouspolitiikan maaseudun kehittämistä koskevan toisen pilarin tukiin sovelletusta 5 prosentin rahoitusoikaisusta, ja jättäessään tutkimatta hakuvuotta 2008 koskevan varainhoitovuodelta 2010 määrätyn 5 496 524,54 euron oikaisun, jossa on kyse yhteisen maatalouspolitiikan maaseudun kehittämistä koskevan toisen pilarin tukiin sovelletusta 5 prosentin rahoitusoikaisusta, ja toisaalta siltä osin kuin se on määrännyt oikeudenkäyntikuluista.
1)

Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 52 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että sen mukaan jäsenvaltio voi säätää, että kansallista säännöstä, jolla saatetaan tämän direktiivin 33 artiklan 2 kohdan a alakohta osaksi kansallista oikeusjärjestystä, sovelletaan välittömästi niihin turvapaikkahakemuksiin, joista ei vielä ole tehty lainvoimaista päätöstä ja jotka on tehty ennen 20.7.2015 ja ennen tämän kansallisen säännöksen voimaantuloa. Sen sijaan tämä 52 artiklan ensimmäinen kohta, luettuna erityisesti mainitun 33 artiklan valossa, on esteenä tällaiselle välittömälle soveltamiselle tilanteessa, jossa sekä turvapaikkahakemus että takaisinottopyyntö on tehty ennen direktiivin 2013/32 voimaantuloa ja ne kuuluvat kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisessä noudatettavien perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 49 artiklan mukaisesti edelleen täysimääräisesti niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, 18.2.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 soveltamisalaan.
C 187/21

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 21.3.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Cour de cassation — Ranska) — Henri Pouvin ja Marie Dijoux, Pouvinin puoliso v. Électricité de France (EDF)

(asia C-590/17) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 93/13/ETY - Soveltamisala - 2 artiklan b ja c alakohta - Käsitteet ”kuluttaja” ja ”elinkeinonharjoittaja” - Pääasiallisen asunnon hankinnan rahoittaminen - Työnantajan työntekijälleen ja tämän yhteisvelallisen asemassa olevalle puolisolle myöntämä asuntolaina)

(2019/C 187/23)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Henri Pouvin ja Marie Dijoux, Pouvinin puoliso

Vastapuoli: Électricité de France (EDF)

Tuomiolauselma

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 2 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että yrityksen työntekijää ja hänen puolisoaan, jotka tekevät kyseisen yrityksen kanssa ensisijaisesti mainitun yrityksen henkilökunnan jäsenille tarkoitetun luottosopimuksen yksityisasunnon hankinnan rahoittamiseksi, on pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuina ”kuluttajina”.

Direktiivin 93/13 2 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, että mainittua yritystä on pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna ”elinkeinonharjoittajana”, jos se tekee tällaisen luottosopimuksen liiketoimintansa yhteydessä, vaikka luottojen myöntäminen ei ole sen pääasiallista toimintaa.

(1) EUVL C 437, 18.12.2017.
1)

Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 1 artiklaa ja 2 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kansallinen lainsäädäntö, jonka nojalla yhtäältä pitkäperjantai on vapaapäivä ainoastaan sellaisille työntekijöille, jotka ovat tiettyjen kristillisten kirkkojen jäseniä, ja jonka nojalla toisaalta ainoastaan näillä työntekijöillä on oikeus, jos he joutuvat työskentelemään kyseisenä päivänä, pitkäperjantaina tehdystä työstä palkan lisäksi maksettavaan korvaukseen, merkitsee uskontoon perustuvaa välitöntä syrjintää. Tässä kansallisessa lainsäädännössä säädettyjä toimenpiteitä ei voida katsoa toimenpiteiksi, jotka ovat tarpeen muiden henkilöiden oikeuksien ja vapauksien suojaamiseksi direktiivin 2 artiklan 5 kohdassa tarkoitetulla tavalla eikä tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi erityistoimenpiteiksi, joiden tarkoituksena on hyvittää uskontoon liittyviä haittoja.
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 22.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Conseil d’État – Ranska) – Sofina SA, Rebelco SA ja Sidro SA v. Ministre de l’Action et des Comptes publics

(Asia C-575/17) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Pääomien vapaa liikkuvuus - Ulkomaisille yhtiöille maksettujen kotimaisten osinkojen bruttomäärästä pidätettävä lähdevero - Kotimaiselle yhtiölle jaettujen osinkojen verotuksen lykkääminen siinä tapauksessa, että tilikausi on tappiollinen - Kohtelun erilaisuus - Oikeuttaminen - Tilanteiden rinnastettavuus - Jäsenvaltioiden välisen verotusvallan tasapainoinen jako - Veronkannon tehokkuus - Oikeasuhteisuus - Syrjintä))

(2019/C 25/11)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Sofina SA, Rebelco SA ja Sidro SA

Vastapuoli: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Tuomiolauselma

SEUT 63 ja SEUT 65 artiklaa on tulkittava niin, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan kotimaisen yhtiön jakamista osingoista pidätetään lähdevero silloin, kun osingonsaajana on ulkomainen yhtiö, kun taas silloin, kun osingonsaajana on kotimainen yhtiö, osinkojen verotus toimitetaan yleisten yhteisöverosäännösten mukaisesti sen tilikauden päättyessä, jonka aikana ne on saatu, ainoastaan sillä edellytyksellä, että viimeksi mainitun yhtiön tulos on ollut voitollinen kyseisellä tilikaudella, ja osinkoja ei näin mahdollisesti veroteta lainkaan, jos mainittu yhtiö lopettaa toimintansa saavuttamatta voitollista tulosta kyseisten osinkojen saamisen jälkeen.

(1) EUVL C 437, 18.12.2017.
Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 18.10.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vrhovno sodišče – Slovenia) – E. G. v. Slovenian valtio

(Asia C-662/17) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä - Direktiivi 2013/32/EU - 46 artiklan 2 kohta - Muutoksenhaku päätöksestä, jolla evätään pakolaisaseman myöntäminen mutta myönnetään toissijainen suojeluasema - Tutkittavaksi ottaminen - Riittävän edun puuttuminen, jos jäsenvaltion myöntämä toissijainen suojeluasema tarjoaa samat oikeudet ja edut kuin pakolaisasema unionin ja kansallisen lainsäädännön nojalla - Hakijan yksilöllisen tilanteen merkitys arvioitaessa sitä, ovatko mainitut oikeudet ja edut samoja))

(2018/C 455/25)

Oikeudenkäyntikieli: sloveeni

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Vrhovno sodišče

Pääasian asianosaiset

Kantaja: E. G.

Vastaaja: Slovenian valtio

Tuomiolauselma

Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 46 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella jäsenvaltion lainsäädännöllä myönnetty toissijainen suojeluasema ei tarjoa mainitussa säännöksessä tarkoitetulla tavoin ”samoja oikeuksia ja etuja kuin pakolaisasema unionin ja kansallisen lainsäädännön nojalla”, ja täten kyseisen jäsenvaltion tuomioistuin ei voi jättää tutkimatta muutoksenhakua, joka on tehty päätöksestä, jonka mukaan hakemus on perusteeton pakolaisaseman osalta mutta jolla on myönnetty toissijainen suojeluasema, sillä perusteella, että hakijan edun kannalta ei ole tarpeellista jatkaa menettelyä, jos on selvitetty, että sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan näillä kahdella kansainvälisellä suojeluasemalla myönnettävät oikeudet ja edut eivät ole tosiasiallisesti samanlaiset.

Tällaista muutoksenhakua ei voida jättää tutkimatta, vaikka hakijan konkreettisissa olosuhteissa on todettu, että pakolaisaseman myöntämisellä ei voida tarjota hänelle enempää oikeuksia ja etuja kuin toissijaisen suojeluaseman myöntämisellä, koska hakija ei vetoa tai ei vielä vetoa hänelle pakolaisaseman nojalla myönnettäviin oikeuksiin, mutta näitä oikeuksia ei myönnetä tai ne myönnetään vähemmässä määrin toissijaisen suojeluaseman nojalla.

(1) EUVL C 32, 29.1.2018.
2)

Direktiivin 2014/24 57 artiklan 7 kohtaa on tulkittava siten, että kun talouden toimija on syyllistynyt mainitun direktiivin 57 artiklan 4 kohdan d alakohdassa tarkoitetun poissulkemisperusteen soveltamisalaan kuuluvaan käyttäytymiseen, josta toimivaltainen viranomainen on määrännyt seuraamuksen, poissulkemisen enimmäiskesto lasketaan kyseisen viranomaisen päätöksen tekopäivästä lähtien.
1)

Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24.4.1972 annetun neuvoston direktiivin 72/166/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 11.5.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2005/14/EY, 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavan vakuutuksen ottaminen on pakollista, kun kyseessä oleva ajoneuvo on edelleen rekisteröitynä jäsenvaltiossa ja se on liikennekelpoinen mutta ajoneuvon omistaja on omasta tahdostaan päättänyt säilyttää ajoneuvoa yksityisalueella ilman aikomusta ajaa sillä.