ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Silloin, kun muut kuin etuoikeutetut kantajat nostavat kumoamiskanteen toimesta, jota ei ole osoitettu niille, sekä vaatimus, jonka mukaan riidanalaisen toimenpiteen sitovien oikeusvaikutusten on vaikutettava kantajien etuihin muuttaen heidän oikeusasemaansa selvästi, että SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu edellytys, jonka mukaan kanteen kohteena olevan toimen on koskettava luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä suoraan, edellyttävät, että riidanalaisella päätöksellä on suoraan vaikutuksia kantajien oikeusasemaan.

Jäsenvaltion kansalaisten nostama kanne päätöksestä, jonka neuvosto on tehnyt SEU 50 artiklan 2 kohdan kolmannen virkkeen nojalla, luettuna yhdessä SEUT 218 artiklan 3 kohdan kanssa, ja jolla komissiolle annetaan lupa aloittaa kyseisen jäsenvaltion kanssa sopimusneuvottelut tämän jäsenvaltion eroamiseen unionista ja Euratomista sovellettavista yksityiskohtaisista määräyksistä, on jätettävä tutkimatta. Tällainen päätös ei nimittäin vaikuta kantajien oikeuksiin, koska kantajilla on samat oikeudet ennen riidanalaista päätöstä ja sen jälkeen. Siltä osin kuin on kyse asianomaisen jäsenvaltion kansalaisten oikeuksista EU-27:ssä eroamispäivästä lukien, riidanalainen päätös on vain lopullista sopimusta valmisteleva toimi, ja lopullisen sopimuksen tekeminen on vain mahdollista ja edellyttää neuvoston myöhempää päätöstä, jonka se tekee määräenemmistöllä Euroopan parlamentin hyväksynnän saatuaan. Riidanalaisen päätöksen mahdollinen kumoaminen ei siis vaikuttaisi asianomaisen jäsenvaltion kansalaisten, muun muassa niiden, jotka asuvat jossakin toisessa unionin jäsenvaltiossa ja joilla ei ole ollut äänioikeutta tämän jäsenvaltion pysymistä unionissa koskeneessa kansanäänestyksessä eikä tämän valtion yleisissä vaaleissa, oikeusasemaan. Riidanalaisen päätöksen kumoamisesta ei seuraisi eroamisaikomusta koskevan tiedoksiannon kumoamista eikä SEU 50 artiklan 3 kohdassa määrätyn kahden vuoden määräajan keskeytymistä. Kantajien oikeudet eivät muuttuisi.

Vaikka tältä osin on niin, että asianomaisen jäsenvaltion eroaminen unionista on omiaan vaikuttamaan kantajien oikeusasemaan, muun muassa siltä osin kuin on kyse heidän asemastaan unionin kansalaisina, tehdäänpä erosopimus tai ei, kyseinen mahdollinen vaikutus heidän oikeuksiinsa, jota ei myöskään tällä hetkellä ole mahdollista arvioida sen sisällön eikä laajuuden suhteen, ei seuraa riidanalaisesta päätöksestä. Siitä, ettei neuvosto ole kantajien mukaan virheellisesti käyttänyt SEUT 218 artiklan 11 kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta hankkia lausunto unionin tuomioistuimelta siitä, onko suunniteltu sopimus sopusoinnussa perussopimusten kanssa, tai siitä, että neuvosto on kantajien mukaan loukannut vilpittömän yhteistyön periaatetta, ei myöskään voi seurata SEUT 263 artiklassa nimenomaisesti mainittujen tutkittavaksi ottamisen edellytysten jättämistä soveltamatta.

(ks. 31, 33, 35, 45–47, 69 ja 78 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 22–24 kohta)
5.

Virkamiehet – Väliaikaiset toimihenkilöt – Palvelukseen ottaminen – Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan b alakohdan soveltamisalaan kuuluvien väliaikaisten toimihenkilöiden palvelukseen ottaminen – Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan c alakohdan soveltamisalaan kuuluvat väliaikaiset toimihenkilöt, joiden on suoritettava valintamenettely menestyksekkäästi – Tiettyihin myös muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan c alakohdan soveltamisalaan kuuluviin väliaikaisiin toimihenkilöihin sovellettava poikkeus – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen (Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan b ja c alakohta) (ks. 81–84 kohta)
2.

Euroopan parlamentti – Euroopan tason poliittisten puolueiden rahoittaminen – Ennakkomaksujen myöntäminen – Tarkistusmenettely – Menettelyn aloittamisedellytykset – Tarvetta esittää tueksi todisteita ei ole – Tarvetta osoittaa sen todennäköisyys, että ennakkomaksu jää tosiasiallisesti unionin rahoituksen ulkopuolelle, ei ole (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2004/2003 5 artiklan 2 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 966/2012 134 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 1268/2012 206 artiklan 1 kohta; Euroopan parlamentin työjärjestyksen 225 artiklan 1 ja 2 kohta; asetuksen N:o 2004/2003 soveltamissääntöjen vahvistamisesta annetun Euroopan parlamentin puhemiehistön päätöksen 6 artiklan 1 kohta) (ks. 41–43 ja 49 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetus N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 15, 16 ja 68 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 27.9.2018 – Carbon System Verwaltungs vastaan EUIPO (LIGHTBOUNCE)

(asia T‑825/17)

(EU-tavaramerkki – Hakemus sanamerkin LIGHTBOUNCE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Ehdoton hylkäysperuste – Kuvailevuus – Erottamiskyvyn puuttuminen – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta))

1. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Tarkoitus – Vapaana pitämisen tarve (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 26 kohta)

2. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Käsite (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 27 kohta)

3. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Tavaramerkin kuvailevuuden arvioiminen – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 28 ja 29 kohta)

4. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Sanamerkki LIGHTBOUNCE (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 31–41 kohta)

5. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Merkin rekisteröitävyyden arviointi – Pelkästään unionin säännöstön huomioon ottaminen – Tavaramerkin aikaisempi rekisteröinti joissakin jäsenvaltioissa tai kolmansissa maissa – Päätökset, jotka eivät sido unionin elimiä (Neuvoston asetus N:o 207/2009) (ks. 43 kohta)

6. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdassa lueteltuihin ehdottomiin hylkäysperusteisiin perustuva rekisteröinnin epääminen – Riittävyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohta) (ks. 48 kohta)

7. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Merkin kuvailevuus – Merkin kuvailevuuden puuttumisen välttämättä aiheuttava seikka (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) (ks. 49 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 11.10.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 2301/2016-1), joka koskee hakemusta sanamerkin LIGHTBOUNCE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23, 24, 62 ja 63 kohta)
1.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16, 17 ja 60 kohta)
Tämän Euroopan unionin tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetyn ehdottoman hylkäysperusteen taustalla on intressi välttää sellaisten merkkien rekisteröinti, jotka loukkaisivat yleistä järjestystä tai hyvää tapaa kun niitä käytetään unionin alueella. Tavaramerkin rekisteröiminen EU-tavaramerkiksi estyy ehdottoman hylkäysperusteen takia etenkin silloin, jos tavaramerkki on syvästi loukkaava.

Arviointia siitä, onko tämä hylkäysperuste olemassa, ei voida perustaa kohdeyleisön sellaisen osan mielikuvaan, jota mikään ei järkytä, eikä myöskään kohdeyleisön sellaisen osan mielikuvaan, joka voi loukkaantua hyvin helposti, vaan sen on perustuttava sellaisen järkevän henkilön, jolla on keskimääräinen herkkyys- ja sietokynnys, kriteereihin.

Kohdeyleisöä ei lisäksi voida tämän hylkäysperusteen tutkinnassa rajoittaa yleisöön, jolle rekisteröintihakemuksen kattamat tavarat ja palvelut on suoraan suunnattu. On nimittäin otettava huomioon se seikka, että merkit, joihin hylkäysperustetta sovelletaan, eivät järkytä pelkästään sitä yleisöä, jolle merkin kattamat tavarat ja palvelut on suunnattu, vaan myös muita henkilöitä, jotka – olematta kyseisten tavaroiden ja palveluiden kohteena – kohtaavat merkin ohimennen arkielämässään.

On myös muistettava, että unionin alueella oleva kohdeyleisö on luonnollisesti jonkin jäsenvaltion alueella ja että merkit, jotka voidaan mieltää yleisen järjestyksen tai hyvän tavan vastaisiksi, eivät ole samoja kaikissa jäsenvaltioissa muun muassa kielellisistä, historiallisista, sosiaalisista tai kulttuuriin liittyvistä syistä.

Tästä seuraa, että tämän ehdottoman hylkäysperusteen soveltamiseksi on otettava huomioon sekä kaikille unionin jäsenvaltioille yhteiset olosuhteet että yksittäisten jäsenvaltioiden erityisolosuhteet, jotka ovat omiaan vaikuttamaan kyseisten jäsenvaltioiden alueella olevan kohdeyleisön mielikuvaan.

Kun merkki on erityisen järkyttävä tai loukkaava, se on katsottava yleisen järjestyksen tai hyvän tavan vastaiseksi niistä tavaroista ja palveluista riippumatta, joita varten se on rekisteröity. Lisäksi asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan eri alakohdista yhdessä luettuina seuraa, että niissä viitataan kyseisestä tavaramerkistä sellaisenaan johtuviin ominaisuuksiin eikä tavaramerkin hakijan toimintaa koskeviin seikkoihin.

(ks. 25–29 ja 40 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet – Moniosainen tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 22 ja 23 kohta)
3.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 20.3.2018 – Webgarden vastaan EUIPO (Dating Bracelet)

(asia T-272/17)

(EU-tavaramerkki – Hakemus kuviomerkin Dating Bracelet rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Ehdoton hylkäysperuste – Kuvailevuus – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) – EUIPO:n aiempi käytäntö – Yhdenvertainen kohtelu – Oikeusvarmuus)

1. Tuomioistuinmenettely–Kannekirjelmä–Muotovaatimukset–Oikeudenkäynnin kohteen yksilöinti–Yhteenveto kanneperusteista (Unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan 1 kohta; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 177 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 15 kohta)

2. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Ehdottomat hylkäysperusteet–Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia–Tarkoitus–Vapaana pitämisen tarve (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 24 kohta)

3. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Ehdottomat hylkäysperusteet–Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia–Käsite (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 26, 27 ja 42 kohta)

4. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Ehdottomat hylkäysperusteet–Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia–Tavaramerkin kuvailevuuden arvioiminen–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 28, 29 ja 60 kohta)

5. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Ehdottomat hylkäysperusteet–Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia–Kuviomerkki Dating Bracelet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 53, 61, 62 ja 73 kohta)

6. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Ehdottomat hylkäysperusteet–Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa mainittujen perusteiden päällekkäisyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) (ks. 64 kohta)

7. EU-tavaramerkki–Viraston päätökset–Yhdenvertaisen kohtelun periaate–Hyvän hallinnon periaate–Viraston aikaisempi päätöskäytäntö–Laillisuusperiaate–Tiukan ja kattavan tutkinnan välttämättömyys jokaisessa konkreettisessa tapauksessa (Neuvoston asetus N:o 207/2009) (ks. 70, 71 ja 74 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 1.3.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 658/2016-5), joka koskee hakemusta kuviomerkin Dating Bracelet rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
110

Unionin yleinen tuomioistuin voi todeta kyseisestä erosta vain, että kriisinratkaisuneuvosto, jonka tehtävänä on huolehtia hyväksyttävien asiakirjojen muodollisesta yhtenäisyydestä, on vaihtanut sähköisiä formaatteja. Tämä epätarkkuus aiheuttaa seurauksia, jotka eivät ole luonteeltaan pelkästään menettelyllisiä, koska PDF-tiedostona toimitetuista tiedoista ei ilmene yksityiskohtia XLSX-tiedoston laskentasoluista ja koska tällaisessa PDF-tiedostossa käytetään ainakin tässä tapauksessa pyöristettyjä arvoja toisin kuin XLSX-tiedostossa. Ainoan riidanalaisessa päätöksessä käytetyn mukautustekijän, joka on riskiprofiili eurooppalaisessa asiayhteydessä, osalta kriisinratkaisuneuvoston vastauksiin sisältyvistä tiedoista ilmenee, että riidanalaisessa päätöksessä esitetty arvo, sellaisena kuin se esitettiin vastauksena ensimmäiseen määräykseen – eli PDF-tiedostossa –, ei ole XLSX-tiedostossa käytetty täsmällinen arvo – joka sisältää 14 desimaalia – vaan kahteen desimaaliin pyöristetty arvo, jota ei voida käyttää maksun määrän laskemisen tarkistamiseksi.
183

Aluksi on muistutettava, että komission valtiontukipäätöksen perusteluista, joita edellytetään SEUT 296 artiklan toisessa kohdassa, on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä kyseisen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille toimenpide on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimen perustelut SEUT 296 artiklan toisen kohdan vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (ks. tuomio 2.12.2009, komissio v. Irlanti ym., C‑89/08 P, EU:C:2009:742, 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Vastustamatta jättämistä koskevan komission päätöksen, joka on annettu alustavan tutkintamenettelyn päätteeksi, on lisäksi sisällettävä olennaiset syyt, jotta asianomaiset kolmannet osapuolet ymmärtävät, millä perusteella komissio katsoo, ettei kyseisen tuen sisämarkkinoille soveltuvuuden arviointiin liity vakavia vaikeuksia (ks. vastaavasti tuomio 22.12.2008, Régie Networks, C‑333/07, EU:C:2008:764, 64 ja 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
113

Aluksi on todettava, että analysoidessaan asiaomaisten sopimusten johtumista valtiosta komissio on käyttänyt Nîmes-Uzès-Le Viganin kauppa- ja teollisuuskamarin kanssa tehtyjen sopimusten kohdalla ainoana perusteena tämän asemaa julkisena viranomaisena ottamatta lainkaan huomioon SMAN:n asemaa. Tämän vuoksi kantajien väite on tehoton siltä osin kuin siinä arvostellaan analyysiä kyseisten sopimusten johtumisesta valtiosta. Sen sijaan VTAN:n kanssa tehdyistä sopimuksista on syytä tuoda esiin, että komissio totesi riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 277 perustelukappaleessa, että SMAN:n perustamat puitteet vaikuttivat merkittävästi kantajia koskevaan VTAN:n liiketoimintapolitiikkaan ja että niiden vuoksi VTAN ei toiminut sellaisen lentoaseman pitäjän tavoin, joka on vapaa harjoittamaan muunlaista liiketoimintapolitiikkaa ja jonka toimintaa voidaan perustella tuottavuusnäkymillä. Analyysinsä päätteeksi komissio totesi kyseisen päätöksen johdanto-osan 299 perustelukappaleessa, että VTAN:n kanssa tehtyjä sopimuksia oli pidettävä SMAN:n ja siten sanan laajassa merkityksessä Ranskan tasavallan toimenpiteinä.
22

Komission yksiköille lokakuussa 2008 annettujen johtavassa asemassa olevan henkilöstön palvelukseen nimittämistä koskevien ohjeiden mukaan vain valitsematta jääneille hakijoille tehty ilmoitus on valittajalle vastainen toimi. On kuitenkin todettava, että vaikka tätä ilmoitusta on pidettävä hakemuksen muodollisena hylkäämispäätöksenä, josta alkaa henkilöstösääntöjen 90 artiklan mukainen valitusaika, on kuitenkin niin, että valintamenettelyn päätteeksi toteutettavalla toimella, jolla hakija tulee valituksi ja joka on ainoa riidanalaisessa avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa tarkoitettu toimi, on myös oikeudellisia vaikutuksia, joiden välttämätön seuraus edellä mainittu muodollinen hylkääminen on(ks. vastaavasti 30.6.1983 annettu tuomio Schloh v. neuvosto, 85/82, EU:C:1983:179, 40 kohta).
25

Kantaja lähinnä väittää, että EKP on riidanalaisessa päätöksessä ylittänyt sille asetuksen N:o 575/2013 429 artiklan 14 kohdassa annetun toimivallan rajat, kun se on katsonut itsellään olevan harkintavaltaa tämän säännöksen soveltamisessa. Kantaja väittää erityisesti, että on annetun toimivallan periaatteen vastaista tulkita asetuksen N:o 575/2013 429 artiklan 14 kohdan tarkoittavan sitä, että siinä annetaan EKP:lle harkintavaltaa, koska yksin Euroopan komissiolle on annettu toimivalta muuttaa tätä asetusta ja koska se ei voi siirtää harkintavaltaansa toiselle. Lisäksi kantaja väittää, ettei voida-verbin käyttäminen asetuksen N:o 575/2013 429 artiklan 14 kohdassa tarkoita automaattisesti sitä, että EKP:lle on annettu harkintavaltaa ja etteivät tässä säännöksessä tarkoitetun poikkeusluvan myöntämiselle asetetut edellytykset sen paremmin kuin unionin lainsäätäjän tavoittelemat päämäärät ja hyvän hallinnon ja oikeusvarmuuden periaatteetkaan puolla tällaisen harkintavallan myöntämistä vaan merkitsevät pikemminkin sitä, että EKP:llä on ainoastaan toimivalta tarkistaa, että asetuksen N:o 575/2013 429 artiklan 14 kohdassa mainitut edellytykset täyttyvät.
3

Näiden lopullisten toimenpiteiden vahvistamiseen johtaneen tutkimuksen aikana Euroopan komissio käytti otantaa polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (EUVL 2009, L 343, s. 51) 17 artiklan mukaisesti, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston 15.1.2014 annetulla asetuksella (EU) N:o 37/2014 (EUVL 2014, L 18, s. 1) (jäljempänä perusasetus) (joka on korvattu polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 8.6.2016 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2016/1036 (EUVL 2016, L 176, s. 21)). Otokseen kuuluville vientiä harjoittaville tuottajille, joille myönnettiin yksilöllinen kohtelu perusasetuksen 9 artiklan 5 kohdan (josta on tullut asetuksen N:o 2016/1036 9 artiklan 5 kohta) mukaisesti, määrättiin yksilölliset polkumyyntitullit. Vientiä harjoittaville tuottajille, jotka toimivat yhteistyössä tutkimuksessa mutta joita ei otettu otokseen, sekä yhdelle vientiä harjoittavalle tuottajalle, joka kuului otokseen mutta jolle ei myönnetty yksilöllistä kohtelua, on asetettu polkumyyntitulli, joka on laskettu perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan (josta on tullut asetuksen 2016/1036 9 artiklan 6 kohta) mukaisesti otokseen otettujen vientiä harjoittavien tuottajien polkumyyntimarginaalien painotettuna keskiarvona, eli 30,6 prosenttia. Kahdeksan yhteistyössä toiminutta vientiä harjoittavaa tuottajaa esittivät yksilöllistä tarkastelua koskevia pyyntöjä perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan (josta on tullut asetuksen 2016/1036 17 artiklan 3 kohta) nojalla. Näistä vientiä harjoittavista tuottajista vain yhden osalta päätettiin toteuttaa yksilöllinen tarkastelu, sillä tämä ei hankaloittanut kohtuuttomasti tehtävää. Tämä vientiä harjoittava tuottaja oli ylivoimaisesti merkittävin kahdeksasta yksilöllistä tarkastelua pyytäneestä vientiä harjoittavasta tuottajasta. Lopullisten päätelmien tiedoksi antamisen jälkeen ilmeni kuitenkin, että kyseinen vientiä harjoittava tuottaja ei ollut toimittanut tiettyjä tarvittavia tietoja, joten tätä vientiä harjoittavaa tuottajaa koskevat päätelmät perustuivat käytettävissä olleisiin tosiseikkoihin perusasetuksen 18 artiklan (josta on tullut asetuksen 2016/1036 18 artikla) nojalla. Mainitulle vientiä harjoittavalle tuottajalle sekä niille vientiä harjoittaville tuottajille, jotka eivät toimineet yhteistyössä tutkimuksessa, määrättiin polkumyyntitulli, joka oli vahvistettu käyttäen korkeinta yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan edustavan tuotetyypin osalta todetuista polkumyyntimarginaaleista, eli 69,7 prosenttia.