Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 2 päivänä lokakuuta 2003. - Empresa Nacional Siderúrgica SA (Ensidesa) vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Muutoksenhaku - Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat - Eurooppalaiset teräspalkkituottajat. - Asia C-198/99 P.



Oikeustapauskokoelma 2003 sivu I-11111



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Tosiseikkojen virheellinen arviointi - Tutkimatta jättäminen - Hylkääminen

(HT 32 d artiklan 1 kohta; EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artikla)

2. Oikeudenkäyntimenettely - Asian selvittämistoimet - Asiakirjan esittämispyyntö - Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintavalta

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 49 artikla ja 65 artiklan b alakohta)

3. Muutoksenhaku - Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta - Asian selvittämistoimet eivät kuulu tähän toimivaltaan

(EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan ensimmäinen kohta)

4. EHTY - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Kilpailua rajoittava vaikutus - Kilpailunvastainen tarkoitus - Riittävä todentaminen

(EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohta)

5. EHTY - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Sakot - Sakon määrä - Laskentamenetelmä - Sakon määrittäminen kaikkien kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden yritysten osalta ecuina rikkomisjakson viimeisen täyden vuoden ecuina ilmoitetun liikevaihdon perusteella - Hyväksyttävyys

(EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohta)

Tiivistelmä

$$1. HT 32 d artiklan 1 kohdasta ja EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklasta seuraa, että muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin. Näin ollen ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toimivaltainen määrittämään merkityksellisen tosiseikaston ja arvioimaan sitä sekä arvioimaan todistusaineistoa, paitsi jos tämä tosiseikasto ja todistusaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla.

( ks. 25 kohta )

2. Yhteisöjen tuomioistuinten tehtävänä on asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella päättää tällaisen asiakirjan esittämisen tarpeellisuudesta asian selvittämistoimiin sovellettavien työjärjestyksen määräysten mukaisesti. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 49 artiklan ja 65 artiklan b alakohdan määräyksistä ilmenee, että asiakirjojen esittäminen on niitä asian selvittämistoimia, joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä milloin tahansa, jos se pitää niitä tarpeellisina tosiseikkojen selvittämiseksi.

( ks. 28 ja 29 kohta )

3. Asianosaisen vaatimus, jolla yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan määräämään itse asian selvittämistoimista, kuten asiakirjojen esittämisestä, ei ole muutoksenhaun tarkoituksen mukainen, sillä muutoksenhaun tarkoituksena on valvoa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemän ratkaisun laillisuutta, ja muutoksenhaku on mahdollista ainoastaan oikeuskysymysten osalta.

Yhtäältä asian selvittämistoimet johtaisivat väistämättä siihen, että yhteisöjen tuomioistuin ottaisi kantaa tosiseikkoja koskeviin kysymyksiin.

Toisaalta valitus koskee ainoastaan valituksenalaista tuomiota, ja yhteisöjen tuomioistuin voisi EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti ratkaista asian itse ainoastaan siinä tapauksessa, että tämä tuomio kumottaisiin.

( ks. 30-32 kohta )

4. Koska EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa kielletään sopimukset, jotka ovat omiaan estämään, rajoittamaan tai vääristämään kilpailua, tästä seuraa, että sopimus, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua mutta jonka kilpailunvastaisia vaikutuksia ei ole osoitettu, on tämän määräyksen mukaan kielletty ja ettei komissiolla todetakseen, että sitä on rikottu, ole velvollisuutta osoittaa menettelytavoilla olleen haitallisia vaikutuksia kilpailuun.

( ks. 59 ja 60 kohta )

5. Kun komissio määrää sakkoja usealle yritykselle EHTY:n perustamissopimuksen kilpailumääräysten rikkomisen vuoksi, kunkin yrityksen liikevaihdon huomioon ottaminen viitevuodelta eli kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamisajan viimeiseltä täydeltä vuodelta on asianmukaista kunkin yrityksen toteuttaman kilpailusääntöjen rikkomisen laajuuden arvioimiseksi. Ensinnäkin silloin kun arvioidaan yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa kilpailusääntöjen rikkomisajankohtana, on väistämättä otettava huomioon kyseisen ajankohdan liikevaihto eikä sitä liikevaihtoa, joka saatiin sakon määräämistä koskevan päätöksen tekoajankohtana. Toiseksi yhteisen viitevuoden käyttäminen kaikille samaan kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneille yrityksille takaa sen, että kutakin yritystä kohdellaan samalla tavoin kuin muita yrityksiä, koska seuraamukset määritetään yhdenmukaisesti ottamatta huomioon ulkoisia ja sattumanvaraisia seikkoja, jotka olisivat voineet vaikuttaa liikevaihtoon rikkomisen viimeisen toteuttamisvuoden ja sakkopäätöksen tekemisajankohdan välisenä aikana. Sen avulla, että viitevuosi kuuluu ajanjaksoon, jolloin rikkominen tapahtui, on mahdollista arvioida rikkomisen laajuutta tämän ajanjakson taloudellisen tilanteen valossa.

Ensinnäkin sen avulla, että sakon määrä vahvistetaan ecuina viitevuoden sellaisen liikevaihdon perusteella, joka on muunnettu tuon ajankohdan vaihtokurssilla, voidaan välttää se, että ulkoisten ja sattumanvaraisten tosiseikkojen, kuten kansallisten valuuttojen myöhempien arvonmuutosten, huomioon ottaminen vääristäisi kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden eri yritysten kokoa. Toiseksi EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdassa ei kielletä yhteisen valuutan, kuten ecun, käyttämistä samaan rikkomiseen osallistuneille yrityksille määrättävää sakkoa vahvistettaessa, vaan sitä voidaan päinvastoin perustella pyrkimyksellä määrätä näille yrityksille seuraamus yhdenmukaisella tavalla.

Lisäksi rahan arvon vaihtelu on epävarmuustekijä, joka saattaa tuottaa yhtä hyvin etuja kuin haittoja ja johon yritysten täytyy tavanmukaisesti varautua liiketoiminnassaan ja jonka olemassaolo ei sellaisenaan tee kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja rikkomisajan viimeisen vuoden liikevaihdon perusteella lainmukaisesti määrätyn sakon suuruutta epäasianmukaiseksi.

( ks. 101-106 kohta )

Asianosaiset

Asiassa C-198/99 P,

Empresa Nacional Siderúrgica SA (Ensidesa), kotipaikka Avilés (Espanja), edustajinaan abogado S. Martínez Lage ja abogado J. Pérez-Bustamante Köster, prosessiosoite Luxemburgissa,

valittajana,

jossa valittaja vaatii muutoksenhaussaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) asiassa T-157/94, Ensidesa vastaan komissio, 11.3.1999 antaman tuomion (Kok. 1999, s. II-707) kumoamista,

ja jossa vastapuolena on

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään J. Currall ja W. Wils, avustajanaan abogado J. Rivas de Andrés, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Wathelet sekä tuomarit D. A. O. Edward, A. La Pergola, P. Jann (esittelevä tuomari) ja S. von Bahr,

julkisasiamies: C. Stix-Hackl,

kirjaaja: johtava hallintovirkamies M.-F. Contet,

ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,

kuultuaan asianosaisten 31.1.2002 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,

kuultuaan julkisasiamiehen 26.9.2002 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Empresa Nacional Siderúrgica SA (Ensidesa) on yhteisöjen tuomioistuimeen 25.5.1999 toimittamallaan valituksella hakenut muutosta EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-157/94, Ensidesa vastaan komissio, 11.3.1999 antamaan tuomioon (Kok. 1999, s. II-707; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla on hylätty osittain valittajan kanne, jossa se vaati EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisesta Euroopan teräspalkkituottajien sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin 16 päivänä helmikuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/215/EHTY (EYVL L 116, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista osittain. Tällä päätöksellä komissio määräsi valittajalle sakon EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan mukaisesti.

Tosiseikat ja riidanalainen päätös

2 Valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että vuodesta 1974 lähtien Euroopan terästeollisuutta koetteli kriisi, johon liittyi ylitarjonta- ja ylikapasiteettiongelmiin johtanut kysynnän romahtaminen ja alhainen hintataso.

3 Komissio yritti hallita kriisiä yritysten vapaaehtoisin yksipuolisin sitoumuksin, jotka koskivat markkinoille saatetun teräksen määrää ja vähimmäishintoja (Simonet-ohjelma), tai ohje- ja vähimmäishinnoin (Davignon-ohjelma, Eurofer I -sopimus), minkä jälkeen vuonna 1980 se totesi EHTY:n perustamissopimuksen 58 artiklassa tarkoitetun ilmeisen kriisin olevan olemassa ja määräsi muun muassa teräspalkkien pakolliset tuotantokiintiöt. Tämä yhteisön järjestelmä päättyi 30.6.1988.

4 Jo ennen tätä päivämäärää komissio ilmoitti kiintiöjärjestelmän lopettamisesta useissa tiedonannoissa ja päätöksissä ja mainitsi, että tämän järjestelmän lopettaminen merkitsisi palaamista markkinoille, joilla yritykset kilpailevat keskenään vapaasti. Alalle oli kuitenkin edelleen tyypillistä tuotannon ylikapasiteetti, jota asiantuntijoiden mukaan oli vähennettävä riittävästi ja nopeasti, jotta yritykset voivat selviytyä maailmanlaajuisessa kilpailussa.

5 Heti kiintiöjärjestelmän lopettamisen jälkeen komissio perusti valvontajärjestelmän, johon sisältyi tilastojen kerääminen tuotannosta ja toimituksista, markkinoiden kehityksen seuranta sekä markkinatilannetta ja sen kehittymistä koskeva säännöllinen yhteydenpito yritysten kanssa. Alan yritykset, joista osa oli toimialajärjestö Euroferin jäseniä, olivat siten säännöllisesti yhteydessä pääosasto III:een (komission sisämarkkinoista ja teollisuusasioista vastaava pääosasto; jäljempänä PO III) yhteydenpitokokousten yhteydessä. Valvontajärjestelmä päättyi 30.6.1990, jolloin se korvattiin yksilöllisellä ja vapaaehtoisella ilmoitusjärjestelmällä.

6 Vuoden 1991 alussa komissio toimitti tarkastuksia muutaman terästeollisuusyrityksen ja tämän alan yritysten yhteenliittymän tiloissa. Komissio antoi 6.5.1992 näille yrityksille ja yhteenliittymille tiedoksi niitä vastaan esitetyt väitteet. Näitä yrityksiä kuultiin vuoden 1993 alussa.

7 Komissio teki 16.2.1994 riidanalaisen päätöksen, jossa se totesi 17 eurooppalaisen terästeollisuusyrityksen ja niiden yhden toimialajärjestön osallistuneen EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan vastaisesti eräisiin sopimuksiin, päätöksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin hintojen vahvistamiseksi, markkinoiden jakamiseksi ja teräspalkkien markkinoita yhteisön alueella koskevien luottamuksellisten tietojen vaihtamiseksi. Tällä päätöksellä komissio määräsi 14:lle tämän alan yritykselle sakkoja 1.7.1988-31.12.1990 tehdyistä kilpailusääntöjen rikkomisista.

Oikeudenkäyntimenettely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio

8 Kantaja nosti 18.4.1994 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen, jossa se vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista osittain.

9 Valituksenalaisessa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi kantajan kanteen osittain ja alensi sille määrättyä sakkoa.

Asianosaisten vaatimukset

10 Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

- ensisijaisesti kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä on määrätty valittajalle 3 350 000 euron sakko, hylätty kanne muilta osin ja velvoitettu valittaja vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kolme neljäsosaa komission oikeudenkäyntikuluista

- toissijaisesti kumoaa valituksenalaisen tuomion osittain ottaen huomioon valituksessa esitetyt perusteet ja alentaa valittajalle määrättyä sakkoa

- joka tapauksessa velvoittaa komission korvaamaan ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakuasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

11 Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

- hylkää valituksen kokonaisuudessaan

- velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Valitusperusteet

12 Kantaja esittää valituksensa tueksi kuusi perustetta:

1) yhteisön oikeuden rikkominen siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei todennut, ettei riidanalaista päätöstä tehtäessä noudatettu olennaisia menettelysäännöksiä;

2) EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan virheellinen soveltaminen;

3) yhteisön oikeuden rikkominen siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kumonnut riidanalaisen päätöksen 1 artiklaa, vaikka tässä säännöksessä ei mainita hintojen vahvistamista koskevan kilpailusääntöjen rikkomisen kestoa;

4) Ranskan markkinoiden jakamista koskevan sopimuksen oikeudellisen arvioinnin virheellisyys;

5) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvontatehtävän lainvastainen harjoittaminen ja valittajan puolustautumisoikeuksien loukkaaminen;

6) yhteisön oikeuden rikkominen sakon laskemiseksi käytetyn liikevaihdon valinnan ja sen ecumääräiseksi muuntamisen osalta.

13 Valituksenalaisen tuomion kohdat, joita kussakin valitusperusteessa arvostellaan, mainitaan kyseisen valitusperusteen käsittelyn yhteydessä.

Valitus

Ensimmäinen valitusperuste

14 Ensimmäisessä valitusperusteessa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut yhteisön oikeutta, kun se ei todennut, ettei riidanalaista päätöstä tehtäessä noudatettu olennaisia menettelysäännöksiä.

15 Tämä valitusperuste jakautuu kolmeen osaan, joista ensimmäinen koskee päätösvaltaisuuden puuttumista riidanalaista päätöstä tehtäessä, toinen sitä, että tehty päätös ja tiedoksi annettu päätös ovat muodollisesti erilaisia, ja kolmas sitä, ettei viimeksi mainittua päätöstä ole saatettu todistusvoimaiseksi.

Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa

16 Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut väärin pöytäkirjaa, joka on tehty komission kokouksesta, jossa riidanalainen päätös tehtiin. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin kaikkia valittajan esittämiä todisteita arvioimatta ja kyseistä pöytäkirjaa ilmeisen epäjohdonmukaisesti tulkiten katsonut, että päätöksen tekemiseen oli osallistunut vaadittu määrä komission jäseniä.

17 Valituksenalaisessa tuomiossa todetaan, että pöytäkirjan sivulta 2 "ilmenee", että yhdeksän komission jäsentä oli läsnä komission kokouksesta, kun taas kyseisen pöytäkirjan sivun 40 mukaan Sir Leon Brittanin kabinetin päällikkö Budd ja Rubertin kabinetin päällikkö Santopinto sekä Flynnin kabinetin jäsen Evans ovat osallistuneet istuntoon komission jäsenten poissa ollessa, mikä valittajan mukaan merkitsee sitä, että Sir Leon Brittan, Ruberti ja Flynn eivät olleet läsnä, kun iltapäivällä tehtiin pöytäkirjan XXV kohdassa tarkoitettu riidanalainen päätös.

18 Valitusperusteen tämä osa koskee valituksenalaisen tuomion 122-124 kohtaa, joissa todetaan seuraavaa:

"122 Pöytäkirjan sivulla 2 olevasta läsnäolijoiden luettelosta ilmenee lisäksi, että pöytäkirjan XXV kohdan käsittelyssä on ollut läsnä yhdeksän komission jäsentä: Delors, Sir Leon Brittan, Van Miert, Ruberti, Millan, Van den Broek, Flynn, Steichen ja Paleokrassas. Komission työjärjestyksen [sellaisena kuin se on 17.2.1993 tehdyn komission päätöksen 93/492/Euratom, EHTY, ETY (EYVL L 230, s. 15; jäljempänä vuoden 1993 työjärjestys) nojalla] 5 artiklan mukainen päätösvaltaisuuden edellytys on siten täyttynyt. Saman työjärjestyksen 6 artiklan mukaan riidanalainen päätös oli mahdollista tehdä yhdeksän läsnä olevan jäsenen yksimielisen mielipiteen mukaisesti.

123 Kantajien väite perustuu kuitenkin pöytäkirjan sivulla 40 olevaan läsnäolijoiden luetteloon, jonka mukaan Sir Leon Brittanin kabinetin päällikkö Budd ja Rubertin kabinetin päällikkö Santopinto sekä Flynnin kabinetin jäsen Evans [ovat] osallistu[neet] istuntoon komission jäsenten poissa ollessa. Kantajat päättelevät tästä, että toisin kuin pöytäkirjan sivulla 2 sanotaan, Sir Leon Brittan, Ruberti ja Flynn eivät ole olleet läsnä tehtäessä pöytäkirjan XXV kohdassa tarkoitettua riidanalaista päätöstä.

124 Väite on hylättävä. Pöytäkirjan sivulla 2 olevan luettelon sanamuodosta ilmenee suoraan, että luettelon tarkoitus on osoittaa täsmällisesti, ketkä komission jäsenistä ovat olleet asianomaisessa kokouksessa läsnä ja ketkä siitä poissa. Tämä luettelo koskee yhteisesti sekä aamupäivän että iltapäivän istuntoa ja todistaa siten komission asianomaisten jäsenten olleen läsnä sekä aamupäivän että iltapäivän istunnossa, jollei siinä nimenomaisesti mainita jonkun jäsenen olleen poissa tiettyä asiaa käsiteltäessä. Pöytäkirjan sivulla 40 olevan luettelon tarkoitus sen sijaan ei ole osoittaa komission jäsenten läsnäoloa, vaan siinä mainitaan ainoastaan muut mahdollisesti läsnä olleet henkilöt kuten kabinettien päälliköt. Kantajien viimeksi mainitusta luettelosta välillisesti tekemät johtopäätökset eivät tämän vuoksi voi syrjäyttää pöytäkirjan sivulla 2 olevaa nimenomaista mainintaa komission jäsenten läsnäolosta tai poissaolosta."

19 Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion näissä kohdissa esittämä tulkinta on täysin perusteeton ja epäjohdonmukainen.

20 Valittaja huomauttaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi hylännyt valittajan vaatimuksen asian selvittämistoimista, joilla pyrittäisiin komission jäsenten päiväkirjoja tutkimalla määrittämään, ketkä heistä olivat tosiasiallisesti olleet läsnä kokouksessa, jossa riidanalainen päätös tehtiin. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin toimiessaan loukannut valittajalla olevaa sellaista oikeutta varmistua kyseistä päätöstä tehtäessä noudatetun menettelyn lainmukaisuudesta, jonka yhteisöjen tuomioistuin on valittajan mukaan tunnustanut nimenomaisesti asiassa C-137/92 P, komissio vastaan BASF, 15.6.1994 antamansa tuomion (Kok. 1994, s. I-2555, Kok. Ep. XV, s. I-239) 64 kohdassa.

21 Valittaja väittää, että yhteisöjen tuomioistuimen olisi EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 24 artiklan mukaisesti kehotettava komissiota esittämään komission jäsenten päiväkirjat ja muut vastaavat asiakirjat lopullisen luettelon vahvistamiseksi niistä henkilöistä, jotka olivat tosiasiallisesti läsnä, kun riidanalainen päätös tehtiin 16.2.1994 iltapäivän kokouksessa.

22 Komissio väittää aluksi, että valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on yksinomainen toimivalta arvioida tosiseikkoja ja sitä, mikä arvo sille esitetyille todisteille on annettava.

23 Komission mielestä myös komission jäsenten päiväkirjojen ja muiden vastaavien asiakirjojen esittämistä koskeva vaatimus on jätettävä tutkimatta, koska tällaista toimenpidettä ei voida määrätä muutoksenhakumenettelyssä. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 118 artiklassa, joka koskee erityisesti valituksia, viitataan nimittäin työjärjestyksen 43, 44, 55-90, 93, 95-100 ja 102 kohtaan mutta jätetään selvästi viittamatta 45-54 kohtaan, jotka sisältyvät asian valmistelua koskevaan lukuun.

24 Siltä varalta, että yhteisöjen tuomioistuin ottaisi valitusperusteen tämän osan tutkittavaksi, komissio katsoo, että valitusperuste on perusteeton. Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toiminut oikein, kun se on ottanut huomioon pöytäkirjan sivulla 2 olevan luettelon, joka on tarkoitettu tarkaksi selvitykseksi siitä, ketkä komission jäsenet olivat läsnä kyseisessä kokouksessa ja ketkä olivat poissa. Komission väittää lisäksi, että valittaja tulkitsee pöytäkirjan sivua 40 väärin. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, tällä sivulla olevista tiedoista ei ilmene, että kyseiset kolme komission jäsentä olisivat olleet poissa pöytäkirjan XXV kohdassa mainitusta asiasta päätettäessä.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

25 On huomautettava, että kuten HT 32 d artiklan 1 kohdasta ja EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklasta seuraa, muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin. Näin ollen ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toimivaltainen määrittämään merkityksellisen tosiseikaston ja arvioimaan sitä sekä arvioimaan todistusaineistoa, paitsi jos tämä tosiseikasto ja todistusaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (ks. vastaavasti asia C-136/92 P, komissio v. Brazzelli Lualdi ym., tuomio 1.6.1994, Kok. 1994, s. I-1981, 49 ja 66 kohta; yhdistetyt asiat C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P-C-252/99 P ja C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 15.10.2002, Kok. 2002, s. I-8375, 194 kohta ja asia C-312/00 P, komissio v. Camar ja Tico, tuomio 10.12.2002, Kok. 2002, s. I-11355, 69 kohta.

26 On todettava, ettei valittaja käsiteltävänä olevassa asiassa vetoa siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi ottanut pöytäkirjan sisällön huomioon vääristyneellä tavalla. Se ainoastaan riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 124 kohdassa esittämän tulkinnan.

27 Näin ollen on todettava, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan tämä kohta on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin siinä riitautetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemä tosiseikaston ja todistusaineiston arviointi.

28 Komission jäsenten päiväkirjojen esittämistä koskevan vaatimuksen osalta on huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuinten tehtävänä on asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella päättää asiakirjan esittämisen tarpeellisuudesta asian selvittämistoimiin sovellettavien työjärjestyksen määräysten mukaisesti. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 49 artiklan ja 65 artiklan b kohdan määräyksistä ilmenee, että asiakirjojen esittäminen on niitä asian selvittämistoimia, joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä milloin tahansa (asia C-286/95 P, komissio v. ICI, tuomio 6.4.2000, Kok. 2000, s. I-2341, 49 ja 50 kohta).

29 Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella oli käytössään pöytäkirjan kopio eli asiakirja, joka komission työjärjestyksen, sellaisena kuin se on 17.2.1993 tehdyn komission päätöksen 93/492/Euratom, EHTY, ETY (EYVL L 230, s. 15) mukaan on todisteena komission kokousten kulusta, sen ei tarvinnut ryhtyä selvittämään asiaa enempää saadakseen muita asiakirjoja, jos se katsoi, ettei tällainen toimenpide ollut tarpeen asian näyttämiseksi toteen (ks. vastaavasti em. asia Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomion 404 kohta).

30 Sen vaatimuksen osalta, että yhteisöjen tuomioistuin määräisi itse komission jäsenten päiväkirjojen ja muiden vastaavien asiakirjojen esittämisestä, riittää, kun todetaan, ettei tällainen asian selvittämistoimi ole muutoksenhaun tarkoituksen mukainen, sillä muutoksenhaun tarkoituksena on valvoa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemän ratkaisun laillisuutta ainoastaan oikeuskysymysten osalta.

31 Yhtäältä asian selvittämistoimet johtaisivat väistämättä siihen, että yhteisöjen tuomioistuin ottaisi kantaa tosiseikkoja koskeviin kysymyksiin (vastaavasti asia C-199/92 P, Hüls v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I-4287, 91 kohta).

32 Toisaalta valitus koskee ainoastaan valituksenalaista tuomiota, ja yhteisöjen tuomioistuin voisi EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti ratkaista asian itse ainoastaan siinä tapauksessa, että tämä tuomio kumottaisiin (ks. vastaavasti em. asia Hüls v. komissio, tuomion 92 kohta).

33 Tästä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta.

Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa

34 Valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 135 kohdan, jossa todetaan seuraavaa:

"Kantajat eivät kuitenkaan ole vedonneet asiallisiin eroihin riidanalaisen päätöksen yhdessä luettavien versioiden C(94) 321/2 ja C(94) 321/3, sellaisina kuin komissio on toimittanut ne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon neljällä todistusvoimaisella kielellä, ja riidanalaisesta päätöksestä kantajille tiedoksi annettujen versioiden välillä. Se, että riidanalainen päätös on tehty kahdessa erillisessä asiakirjassa, nimittäin asiakirjoissa C(94) 321/2 ja C(94) 321/3, joista jälkimmäisessä on tehty edelliseen eräitä osaksi käsin kirjoitettuja muutoksia, on tässä tapauksessa merkityksetöntä, varsinkin kun näiden muutosten asiasisältö koskee vain sakkojen maksamista useassa erässä ja päätöstä siitä, ettei alle 100 ecun suuruisia sakkoja määrätä. Myöskään se, että asiakirjojen C(94) 321/2 ja C(94) 321/3 eräissä kieliversioissa on käytetty epäyhtenäistä sivunumerointia tai erilaisia kirjasinlajeja, ei vaikuta asiaan, koska näiden yhdessä luettavien asiakirjojen sisältö ja muoto vastaavat riidanalaisesta päätöksestä kantajille tiedoksi annettua versiota ([em. asia komissio v. BASF], tuomion 70 kohta)."

35 Valittaja katsoo, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, ettei päätöksen tiedoksi annetun version tarvinnut välttämättä olla yhtäpitävä päätöksen hyväksytyn version kanssa, se on soveltanut virheellisesti mainitsemaansa oikeuskäytäntöä. Tämän oikeuskäytännön mukaan riidanalainen päätös on kumottava, jos sen hyväksytty versio ei ole muodollisesti yhtäpitävä asianomaisille tiedoksi annetun version kanssa.

36 Komissio katsoo, että valitusperuste on jätettävä tutkimatta, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tältä osin pelkästään määrittänyt tosiseikaston todetessaan, ettei se ollut havainnut riidanalaisen päätöksen eri versioiden välillä mitään aineellista eroa.

37 Komissio katsoo myös, ettei valitusperusteella ole mitään oikeudellista perustaa ja että se tukeutuu valituksenalaisen tuomion 135 kohdan virheelliseen tulkintaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei komission mukaan nimittäin ole todennut, että komissio voisi antaa asianomaisille tiedoksi päätöstekstin, joka ei vastaa hyväksyttyä päätöstekstiä, vaan se on todennut, että epäyhtenäisen sivunumeroinnin tai erilaisten kirjasinlajien kaltaiset tekijät eivät vaikuta näiden asiakirjojen sisältöön ja muotoon.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

38 On todettava, että ensimmäisen valitusperusteen tässä osassa valittaja riitauttaa uudelleen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämän todistusaineiston arvioinnin. Valituksenalaisen tuomion 135 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tutkittuaan sille toimitetut asiakirjat, ettei ole osoitettu ainoatakaan sisällöllistä eroavuutta tiedoksi annetun riidanalaisen päätöksen version ja pöytäkirjaan liitettyjen versioiden C(94) 321/2 ja C(94) 321/3 välillä.

39 Tästä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on jätettävä tutkimatta.

Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa

40 Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa koskee valituksenalaisen tuomion 143-147 kohtaa, joissa todetaan seuraavaa:

"143 Aluksi on huomautettava, ettei vuoden 1993 työjärjestyksen 16 artiklan ensimmäisessä kohdassa määritelty, millä tavoin kokouksessa hyväksytyt säädökset tai päätökset on liitettävä pöytäkirjaan, toisin kuin esimerkiksi komission työjärjestyksen 16 artiklassa sellaisena, kuin se on julkaistu 8.3.1995 tehdyssä päätöksessä 95/148/EY, EHTY, Euratom (EYVL L 97, s. 82), sillä siinä määrätään, että kyseiset säädökset tai päätökset on liitettävä pöytäkirjaan erottamattomasti.

144 Tässä tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on saanut pöytäkirjan ja sen mukana olleet eri todistusvoimaisilla kielillä laaditut asiakirjat C(94) 321/2 ja C(94) 321/3 koosteena, jonka komission virkamiehet ovat vakuuttaneet saaneensa komission pääsihteeristöstä sellaisenaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen pyydettyä sitä 11.3.1998. Sen vuoksi on syytä olettaa, että nämä asiakirjat oli liitetty pöytäkirjaan siinä mielessä, että ne oli sijoitettu pöytäkirjan yhteyteen kiinnittämättä niitä siihen fyysisesti.

145 Vuoden 1993 työjärjestyksen 16 artiklan ensimmäisen kohdan tarkoitus on varmistaa, että komissio on asianmukaisesti tehnyt päätöksen sellaisena kuin se on tiedoksi annettu adressaatille. Tässä tapauksessa kantaja ei puolestaan ole osoittanut ainoatakaan sisällöllistä eroavuutta riidanalaisesta päätöksestä sille tiedoksi annetun version ja sen version välillä, joka komission mukaan oli liitetty pöytäkirjaan.

146 Tämän vuoksi ja kun otetaan huomioon laillinen olettama, jonka mukaan yhteisöjen asiakirjat ovat päteviä (asia T-35/92, John Deere v. komissio, tuomio 27.10.1994, Kok. 1994, s. II-957, 31 kohta), kantaja ei ole osoittanut, ettei asiakirjoja C(94) 321/2 ja C(94) 321/3 olisi liitetty pöytäkirjaan vuoden 1993 työjärjestyksen 16 artiklassa tarkoitetussa mielessä. Näiden asiakirjojen on sen vuoksi katsottava tulleen saatetuiksi todistusvoimaisiksi puheenjohtajan ja pääsihteerin kirjoitettua nimikirjoituksensa kyseisen pöytäkirjan ensimmäiselle sivulle.

147 Sen johdosta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimitettu pöytäkirja on valokopio, jossa ei ole puheenjohtajan ja pääsihteerin omakätisiä nimikirjoituksia, on todettava, että asiakirjan ensimmäisellä sivulla on leima jäljennöksen oikeaksi todistaa pääsihteeri Carlo Trojan ja että tähän leimaan on kirjoitettu komission pääsihteerin viran haltijan Trojanin omakätinen nimikirjoitus. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tämä komission pääsihteerin viran haltijan todistus jäljennöksen oikeellisuudesta on laillisesti pätevä todiste siitä, että pöytäkirjan alkuperäiskappaleessa on komission puheenjohtajan ja pääsihteerin omakätiset nimikirjoitukset."

41 Valittaja väittää, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 144 kohdassa katsonut, että riidanalaisen päätöksen versiot C(94) 321/2 ja C(94) 321/3 oli asianmukaisesti liitetty pöytäkirjaan, se on rikkonut vuoden 1993 työjärjestyksen 16 artiklan ensimmäistä kohtaa, jossa todetaan seuraavaa:

"Komission istunnoissa tai kirjallista menettelyä noudattaen hyväksytyt säädökset tai päätökset liitetään todistusvoimaisella kielellä tai todistusvoimaisilla kielillä sen komission istunnon pöytäkirjaan, jossa ne on hyväksytty tai todettu hyväksytyiksi. Puheenjohtaja ja pääsihteeri saattavat edellä tarkoitetut säädökset tai päätökset todistusvoimaisiksi pöytäkirjan ensimmäiselle sivulle lisättävillä allekirjoituksillaan."

42 Valittaja väittää lisäksi, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole valituksenalaisen tuomion 147 kohdassa arvioinut oikein todistetta, joka koski sitä, olivatko komission puheenjohtaja ja pääsihteeri saattaneet asianomaisille tiedoksi annetun riidanalaisen päätöksen tekstin todistusvoimaiseksi.

43 Komissio katsoo, että nämä kaksi väitettä on jätettävä tutkimatta, koska ne koskevat tosiseikkojen määrittämistä tai todisteiden arviointia, jotka kuuluvat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan.

44 Komissio katsoo lisäksi, ettei valitusperuste ole perusteltu, koska huomioon on otettava myös valituksenalaisen tuomion 145 ja 146 kohta, ja toteaa, ettei valittaja ole esittänyt mitään todisteita siitä, että riidanalaisen päätöksen eri versioiden välillä olisi jokin aineellinen ero.

45 Valituksenalaisen tuomion 147 kohdan osalta komissio väittää, että vuoden 1993 työjärjestyksen 16 artiklan ensimmäisessä kohdassa ei määrätä, että asianomaisille tiedoksi annettavat päätökset olisi saatettava todistusvoimaisiksi, vaan siinä määrätään ainoastaan kokousten pöytäkirjojen todistusvoimaiseksi saattamisesta.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

46 On todettava, että valittaja riitauttaa uudelleen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämän todistusaineiston arvioinnin. Valituksenalaisen tuomion 144 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oletti, että asiakirjat C(94) 321/2 ja C(94) 321/3 oli liitetty pöytäkirjaan, kun taas saman tuomion 147 kohdassa se totesi, että komission pääsihteerin viran haltijan todistus jäljennöksen oikeellisuudesta oli laillisesti pätevä todiste siitä, että pöytäkirjan alkuperäiskappaleessa on komission puheenjohtajan ja pääsihteerin omakätiset nimikirjoitukset.

47 Tästä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on jätettävä tutkimatta.

48 Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen valitusperuste on jätettävä kokonaan tutkimatta.

Toinen valitusperuste

49 Toinen valitusperuste, joka koskee EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan virheellistä soveltamista, jakautuu kolmeen osaan. Ensimmäinen osa koskee tässä määräyksessä tarkoitetun käsitteen "tavanomainen kilpailu" virheellistä soveltamista, toinen osa sitä, ettei velvollisuutta osoittaa riidanalaisessa päätöksessä moitittujen menettelytapojen haitalliset vaikutukset kilpailuun ole noudatettu, ja kolmas osa sitä, ettei PO III:n roolia otettu huomioon.

Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa

50 Toisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa, joka koskee EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen "tavanomainen kilpailu" virheellistä soveltamista, valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut tässä määräyksessä käytettyjä käsitteitä "sopimus" ja "yhdenmukaistetut menettelytavat" samalla tavoin kuin EY:n perustamissopimuksen 85 artiklassa (josta on tullut EY 81 artikla) käytettyjä vastaavia käsitteitä, vaikka sen olisi pitänyt arvioida riidanalaisen päätöksen kohteena olevaa tosiseikastoa EHTY:n perustamissopimuksen 46-48 artiklan sekä 60 ja 65 artiklan mukaisesti eikä EY:n perustamissopimuksen määräysten mukaisesti.

51 Valittajan mukaan EHTY:n perustamissopimuksessa tarkoitettu kilpailu ei vastaa EY:n perustamissopimuksella suojattua kilpailua, vaan se on oligopolistisilla markkinoilla ilmenevää epätäydellistä kilpailua. Valittajan mukaan EHTY:n perustamissopimuksen 60 artiklalla saadaan aikaan yritysten välistä yhteistoimintaa, koska se johtaa siihen, että hinnat lähes automaattisesti mukautetaan tämän määräyksen mukaisesti julkistettuihin hintoihin. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen ollut väärässä, kun se on arvioinut valittajalle syyksi luettuja menettelytapoja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan mukaisesti ottamatta huomioon kyseistä 60 artiklaa.

52 Komissio väittää ensiksi, että valitusperusteen tässä osassa ainoastaan toistetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyt väitteet ja että se on tämän vuoksi jätettävä tutkimatta.

53 Komissio väittää toiseksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 238-242 ja 245-253 kohdassa esittämä päättely on oikea. Komissio toteaa erityisesti, että menettelytavat, joista valittajaa on moitittu, olivat sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joilla pyrittiin hintojen ja markkinaosuuksien vahvistamiseen. Komission mukaan näitä menettelytapoja ei ole mainittu EHTY:n perustamissopimuksen 60 artiklassa ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artikla menettäisi kaiken vaikutuksensa, jos niitä pidettäisiin lainmukaisina.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

54 On todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli valituksenalaisen tuomion 237-242 kohdassa EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan asiayhteyttä. Se myös arvioi valituksenalaisen tuomion 243-253 kohdassa, oliko tämän perustamissopimuksen 60 artiklalla merkitystä arvioitaessa valittajan moitittuja menettelytapoja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan valossa. Valituksenalaisen tuomion 254 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli EHTY:n perustamissopimuksen 46-48 artiklaa ja 255 kohdassa totesi, etteivät yritykset saa minkään tässä kohdassa mainitun määräyksen perusteella rikkoa kyseisen 65 artiklan 1 kohdassa olevaa kieltoa tekemällä sopimuksia tai noudattamalla sellaisia hintojen vahvistamista koskevia yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joista käsiteltävänä olevassa asiassa on kyse.

55 On todettava, että kaikki ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tältä osin esittämät perustelut ovat olleet oikeutettuja.

56 Tästä seuraa, että toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on perusteeton.

Toisen valitusperusteen toinen osa

57 Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on valituksenalaisen tuomion 230 kohdassa todennut, ettei komissiolla ollut velvollisuutta osoittaa riidanalaisessa päätöksessä moitittujen menettelytapojen haitallisia vaikutuksia kilpailuun, vaikka komissio katsoi aiheelliseksi todeta riidanalaisen päätöksen 222 perustelukappaleessa, että kyseisillä menettelytavoilla on tältä osin ollut huomattavia vaikutuksia. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättely on lisäksi ristiriitainen, kun se on todennut valituksenalaisen tuomion 517 kohdassa, että "komissio on - - yliarvioinut asiassa todettujen, hintojen vahvistamisesta tehtyjen sopimusten taloudelliset vaikutukset verrattuna tavanomaiseen kilpailuun, joka olisi vallinnut ilman tällaisia rikkomisia, ottaen huomioon suotuisa taloudellinen suhdanne ja yrityksille jätetty toimintavapaus käydä hintaennusteita koskevia yleiskeskusteluja yritysten ja PO III:n välillä tämän säännöllisesti järjestämissä kokouksissa".

58 Komissio katsoo, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan sopimukset ja menettelytavat ovat tämän määräyksen vastaisia pelkästään siksi, että ne "ovat omiaan" rajoittamaan kilpailua. Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti todennut, ettei ollut tarpeen osoittaa, että moitituilla menettelytavoilla oli tosiasiallisesti ollut haitallisia vaikutuksia kilpailuun.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

59 Riittää, kun todetaan, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa kielletään sopimukset, jotka "ovat omiaan" estämään, rajoittamaan tai vääristämään kilpailua.

60 Tästä seuraa, että sopimus, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, mutta jonka kilpailunvastaisia vaikutuksia ei ole osoitettu, on tämän määräyksen mukaan kielletty. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 230 kohdassa oikeutetusti todennut, että komissiolla ei todetakseen, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaa on rikottu, ollut velvollisuutta osoittaa menettelytavoilla olleen haitallisia vaikutuksia kilpailuun.

61 Valittaja perustaa väitteensä, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion perustelut ovat ristiriitaiset ja sopimusten vaikutusten osoittaminen oli tarpeen niiden määräystenvastaisuuden osoittamiseksi, valituksenalaisen tuomion 517 kohtaan, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että komissio on yliarvioinut asiassa todettujen, hintojen vahvistamisesta tehtyjen sopimusten taloudelliset vaikutukset. On kuitenkin todettava, että tämä kohta kuuluu valituksenalaisen tuomion siihen osaan, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii rikkomisten taloudellisia vaikutuksia arvioidakseen sitä, oliko sakon määrä kohtuullinen (505-518 kohta).

62 Valituksenalaisen tuomion tässä osassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin siis tutki yhtä niistä arviointiperusteista, joita yleensä käytetään arvioitaessa rikkomisen vakavuutta, ja korosti valituksenalaisen tuomion 507 kohdassa, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan rikkominen voidaan todeta ja sakko määrätä kyseisen artiklan 5 kohdan perusteella silloinkin, kun kilpailunvastaisia vaikutuksia ei ole.

63 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näin ollen ole toiminut ristiriitaisesti, kun se on ottanut huomioon kyseisten sopimusten taloudelliset vaikutukset sakon määrää arvioidessaan, vaikka tällaiset vaikutukset eivät ole tarpeen EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteamiseksi.

64 Toisen kanneperusteen toinen osa ei näin ollen ole perusteltu.

Toisen kanneperusteen kolmas osa

65 Toisen valitusperusteen kolmas osa koskee valituksenalaisen tuomion 395 ja 404-439 kohtaa. Tutkittuaan eri todisteita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 436 kohdassa, että kyseiset yritykset olivat tietoisesti toimineet siten, että PO III:n virkamiehet eivät olleet tietoisia niiden kilpailua rajoittavista sopimuksista eikä niiden keskusteluista, jotka koskivat täsmällisiä, yksityiskohtaisia ja yrityskohtaisesti yksilöityjä tietoja.

66 Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättelyä ei voida hyväksyä, sillä se merkitsee kirjallisten todisteiden ja todistajanlausuntojen, jotka koskevat PO III:n tietoisuutta tulevia hintoja koskevien ennusteiden vaihdosta, ottamista huomioon ilmeisen vääristellyllä tavalla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin saattoi kuitenkin tämän päättelyn perusteella todeta, ettei valittaja ollut osoittanut PO III:n osuutta todettuihin kilpailusääntöjen rikkomisiin tai edes sen tietoisuutta kyseisten yritysten välisten kokousten sisällöstä. Valittaja viittaa erityisesti valituksenalaisen tuomion 395, 409 ja 414-416 kohtaan.

67 Kyseisissä kohdissa todetaan seuraavaa:

"395 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa aluksi, että vaikka katsottaisiin, että perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan todellisesta soveltamisalasta tai komission sitä koskevasta näkemyksestä olisi voinut olla jonkinasteista epätietoisuutta vielä ilmeisen kriisin päätyttyä, ottaen huomioon komission 30.6.1988 asti noudattaman suhtautumistavan tulkinnanvaraisuus (ks. tänään asiassa T-141/94, Thyssen [Stahl] v. komissio, annetun tuomion 491-502 kohta), tämä seikka ei voi vaikuttaa niiden menettelytapojen katsomiseen rikkomisiksi tuon päivän jälkeisen ajan osalta ja erityisesti 1.1.1989 jälkeen. Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo todennut yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön, jonka mukaan perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa määrätty kielto on ehdoton ja perustamissopimuksella toteutetun järjestelmän tunnusmerkillinen piirre (lausunto 1/61 [13.12.1961, Kok. 1961, s. 505], s. 519).

- -

409 On totta, että komission yleisenä tavoitteena tuossa yhteydessä oli tarjonnan ja kysynnän tasapainon säilyttäminen ja siten yleisen hintatason säilyttäminen vakaana, jotta terästeollisuusyritykset pääsisivät jälleen tuottamaan voittoa (ks. esimerkiksi PO III:n 24.10.1988 päivätty sisäinen muistio teollisuuden kanssa 27.10.1988 pidettyä kokousta varten, PO III:n 10.5.1989 päivätty muistio 27.4.1989 pidetystä konsultaatiotapaamisesta, PO III:n 28.10.1989 päivätty muistio 26.10.1989 pidetystä konsultaatiotapaamisesta ja PO III:n 8.11.1989 päivätty sisäinen muistio tuottajien kanssa 7.11.1989 pidetystä kokouksesta).

- -

414 On totta, että useista kyseisen teollisuudenalan ja PO III:n välisiä kokouksia koskevista asiakirjoista ilmenee hintoja koskevia ennusteita.

415 Niin ikään pitää paikkansa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimitetuista asiakirjoista ilmenee jälkikäteen ja kokonaisuutena arvostellen, että eräät PO III:lle annetut teräspalkkien tulevia hintoja koskeneet tiedot ovat perustuneet [Euroferin niin kutsutussa teräspalkkikomiteassa (jäljempänä teräspalkkikomitea)] tehtyihin sopimuksiin (ks. etenkin teräspalkkikomitean 18.10.1988, 10.1.1989, 19.4.1989, 6.6.1989 ja 11.7.1989 pidettyjen kokousten pöytäkirjat verrattuina 27.10.1988, 26.1.1989, 27.4.1989 ja 27.7.1989 pidettyjen konsultaatiotapaamisten muistioihin ja kokousmuistioihin (speaking notes)).

416 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo kuitenkin, ettei PO III:n virkamiehillä ole tuohon aikaan ollut mahdollisuutta havaita, että Euroferin heille toimittamien useiden muun muassa yleistä markkinatilannetta, varastoja, tuontia, vientiä ja kysynnän kehitystä koskeneiden tietojen mukana olleet hintatiedot perustuivat yritysten välisiin sopimuksiin."

68 Komissio väittää, että valitusperusteen tämä osa on jätettävä tutkimatta, koska se koskee todistusaineiston arviointia eikä niiden ottamista huomioon vääristyneellä tavalla. Valittaja ei täsmennä lainkaan, kuinka tämä todistusaineisto on konkreettisesti otettu huomioon vääristyneellä tavalla, vaikka sen pitäisi mainita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tältä osin tekemän tulkintavirheen alkuperä ja luonne.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

69 Käsiteltävänä olevassa asiassa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut sille esitetyt asiakirjat ja todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, mutta ei osoita eikä edes yritä osoittaa millään tavalla, kuinka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi valitusperusteen tässä osassa tarkoitetuissa valituksenalaisen tuomion kohdissa määrittänyt tosiseikat virheellisesti ja vääristellyt näiden asiakirjojen ja todisteiden selvää ja täsmällistä merkitystä.

70 Pelkästään lukemalla nämä valituksenalaisen tuomion kohdat voidaan todeta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ilmaisee niissä kantansa toimitetuista todisteista ja käsityksensä siitä, kuinka tosiseikat ovat tapahtuneet.

71 Näin ollen on todettava, että toisen valitusperusteen kolmas osa koskee tosiasiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harjoittamaa todistusaineiston arviointia. Kun otetaan huomioon tämän tuomion 25 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, valitusperusteen tämä osa on jätettävä tutkimatta.

72 Edellä esitetyn perusteella toinen valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain todettava perusteettomaksi.

Kolmas valitusperuste

73 Kolmannessa valitusperusteessa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut yhteisön oikeutta, kun se ei kumonnut riidanalaisen päätöksen 1 artiklaa, vaikka tässä säännöksessä ei mainita hintojen vahvistamista koskevan kilpailusääntöjen rikkomisen kestoa.

74 Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 259 kohdassa todennut, ettei riidanalaisen päätöksen 227-237 kohdassa ole riittävää näyttöä hintojen vahvistamisesta muodostuvan rikkomisen kokonaiskestosta. Se riitauttaa näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 263 kohdassa esittämän toteamuksen, jonka mukaan hintojen vahvistamista koskevia sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joista valittajaa moitittiin, oli pidettävä pysyvänä yhteisymmärryksenä, vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että komission oli riidanalaisessa päätöksessä näytettävä yrityskohtaisesti toteen kunkin yksittäisen rikkomisen olemassaolo ja kesto (asia T-11/89, Shell v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-757, 190 kohta ja asia T-295/94, Buchmann v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II-813, 82 ja 119 kohta).

75 Komissio katsoo, että valitusperuste on perusteeton. Komission mukaan valittaja on ottanut valituksenalaisen tuomion sisällön huomioon vääristyneellä tavalla, kun se on viitannut pelkästään tuomion 259 kohtaan. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin myönsi tässä kohdassa, ettei riidanalaisen päätöksen 227-237 perustelukappaleen perusteella voida todeta rikkomisen kestoa, sen ratkaisu perustuu kuitenkin kyseisen tuomion 260-262 kohdassa toteutettuun päätöksen muiden perustelukappaleiden sekä niissä mainittujen asiakirjojen tutkimiseen.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

76 Tässä on aiheellista toistaa kokonaisuudessaan valituksenalaisen tuomion 259-263 kohta, jotka kuuluvat seuraavasti:

"259 On totta, ettei [riidanalaisen päätöksen] 227-237 perustelukappaleessa esitettyihin päätelmiin sellaisinaan sisälly seikkoja, joilla voitaisiin perustella teräspalkkikomiteassa tapahtuneen hintojen vahvistamisen kokonaiskestoa, josta kantajaa moititaan [tämän päätöksen] 1 artiklassa, eli 24 kuukauden mittaista ajanjaksoa 1.1.1989-31.12.1990. [Kyseisen päätöksen] tästä osasta ei ilmene, että teräspalkkikomitean kokousten osanottajat olisivat tehneet sopimuksen tai noudattaneet yhdenmukaistettua menettelytapaa hintojen vahvistamisessa vuoden 1990 neljännen vuosineljänneksen aikana.

260 [Riidanalaisen päätöksen] 118-121 perustelukappaleesta ja siinä mainituista asiakirjoista ilmenee kuitenkin, että teräspalkkikomitean jäsenet ovat, kehitettyään 11.9.1990 pidetyssä kokouksessa periaatteen ja tavat hintojen kohtuullisiksi korotuksiksi, jotka oli tarkoitettu todennäköisesti noudatettaviksi 1. tammikuuta 1991, jatkaneet asiasta keskustelua 9.10.1990 pidetyssä kokouksessa, kunnes ovat päässeet yhteisymmärrykseen suuruusluokaltaan 20-30 Saksan markan hinnankorotuksista manner-Euroopan markkinoilla vuoden 1991 ensimmäisen vuosineljänneksen aikana (ks. mainitun kokouksen pöytäkirja, asiakirja-aineiston asiakirjat 346-354). Kokouksen pöytäkirjassa mainitaan sitä paitsi, että hintojen osalta on joistakin eräitä valtioita koskevista vaikeuksista huolimatta pystytty vahvistamaan T3/90:n tasot uudelleen neljännelle vuosineljännekselle soveltamalla uusia marginaaleja täysimääräisesti.

261 Kun otetaan huomioon komission ensimmäisiin tammikuussa 1991 tapahtuneisiin tutkimuksiin asti jatkuneet teräspalkkikomiteassa säännöllisesti sovitut tai vuosineljänneksestä toiseen jatketut sopimukset ja tavanmukaiset menettelytavat, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että nämä asiakirjat osoittavat, että hintoja koskeva yhteisymmärrys ja erityisesti aiemmin tehtyjen sopimusten pidentäminen on jatkunut vuoden 1990 neljännellä vuosineljänneksellä.

262 Yleisemmin ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että hintojen vahvistamista koskevat sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, joista kantajaa moititaan, ovat tapahtuneet [riidanalaisen päätöksen] 95-121 ja 227-237 perustelukappaleessa esitetyn tosiseikkojen määrittämisen perusteella tuottajien välisten säännöllisten kokousten ja jatkuvien yhteyksien yhteydessä, joiden merkeissä teräspalkkikomiteassa on harjoitettu jatkuvaa yhteistyötä.

263 Näin ollen komissio on perustellusti todennut [riidanalaisen päätöksen] 221 perustelukappaleessa, että asianosaiset ovat päässeet pysyvään yhteisymmärrykseen hintojen nostamiseksi ja yhdenmukaistamiseksi EHTY:n eri jäsenvaltioissa, ja [päätöksen] 242 perustelukappaleessa, että yritysten on kannettava vastuu [tässä päätöksessä] mainituista teräspalkkikomiteassa tehdyistä hintojen vahvistamista koskevista sopimuksista ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista koko siltä ajalta, jonka kuluessa ne osallistuivat kokouksiin ja niihin liittyvään yhteistyöhön, eli kantajan osalta, kun otetaan huomioon espanjalaisten tuottajien erityistilanne (ks. [riidanalaisen päätöksen] 313 perustelukappale), 24 kuukauden ajan ajanjaksolla 1.1.1989-31.12.1990."

77 Edellisessä kohdassa esitetystä lainauksesta ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut riidanalaisen päätöksen sisältämiä eri seikkoja ja todennut tämän jälkeen valituksenalaisen tuomion 263 kohdassa, että rikkomisen kesto oli 24 kuukautta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi kylläkin kyseisen tuomion 259 kohdassa, että osallistuminen rikkomiseen vuoden 1990 neljännellä vuosineljänneksellä ei ilmennyt riidanalaisen päätöksen 227-237 perustelukappaleesta, mutta perusteli toteamustaan tämän päätöksen sisältämillä eri seikoilla, jotka mainittiin kyseisen tuomion 260-262 kohdassa.

78 Valittaja ei voi perustellusti verrata valituksenalaisen tuomion 259 kohdassa tehtyä toteamusta saman tuomion 263 kohdassa tehtyyn toteamukseen ottamatta huomioon kyseisen tuomion 260-262 kohtaa, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti ne seikat, jotka se otti huomioon.

79 Tästä seuraa, ettei kolmas valitusperuste ole perusteltu.

Neljäs valitusperuste

80 Neljäs valitusperuste koskee yhteisön oikeuden rikkomista, joka johtuu siitä, että Ranskan markkinoiden jakamista koskevan sopimuksen oikeudellinen arviointi oli virheellinen.

81 Tämä valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 296 ja 297 kohtaa, joissa todetaan seuraavaa:

"296 Näiden yhdensuuntaisten tietojen valossa, jotka liittyvät teräspalkkikomitean kokouksiin, joiden yksi pääasiallinen tavoite oli vakauttaa tuonnin suhteelliset määrät vakiintuneeseen kaupankäyntiin nähden (ks. jäljempänä), ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että komissio saattoi perustellusti todeta [riidanalaisen päätöksen] 260 perustelukappaleessa, että vaikka kantaja ei ole osallistunut aktiivisesti järjestelmän luomiseen, se noudatti sitä ja sen voitiin oikeutetusti katsoa osallistuneen kyseessä olevaan kilpailusääntöjen rikkomiseen.

297 Koska on osoitettu, että kyseisen sopimuksen tavoitteena oli vakauttaa osapuolten toimitukset niiden vakiintuneen kaupankäynnin tasolle, sen, että kantajan Ranskan markkinoille neljännellä vuosineljänneksellä viemät määrät olivat hyvin samankaltaiset kuin sen ensimmäisellä tai toisella vuosineljänneksellä viemät määrät, ei voida tulkita merkitsevän osoitusta siitä, ettei se olisi osallistunut kyseiseen sopimukseen, eikä seikkaa, jolla voitaisiin perustella sitä, että käsiteltävänä olevan asian tosiseikkoihin sovellettaisiin yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa [29/83 ja 30/83] CRAM ja Rheinzink vastaan komissio [28.3.1984] antamassaan tuomiossa [Kok. 1984, s. 1679] mainitsemia periaatteita."

82 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 298 kohdassa, että valittajan osallistuminen EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan vastaiseen markkinoiden jakamista koskevaan sopimukseen, oli osoitettu oikeudellisesti riittävällä tavalla.

83 Valittaja katsoo, että valituksenalaisessa tuomiossa on virheellisesti kieltäydytty soveltamasta käsiteltävänä olevaan asiaan yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa CRAM ja Rheinzink vastaan komissio 28.3.1984 antamassaan tuomiossa mainitsemia periaatteita, joiden mukaan päätös, jossa rikkominen todetaan, olisi kumottava, kun syyksi luetut tosiseikat voidaan selittää eri tavalla kuin tässä päätöksessä on tehty. Valittaja oli omien sanojensa mukaan väittänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, että vuoden 1989 neljännen vuosineljänneksen vientimäärä ei ollut mitenkään poikkeuksellinen vaan vastasi sen tavallista vientiä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valittajan mukaan virheellisesti hylännyt tämän selityksen ja katsonut, ettei kyseinen määrä voinut olla osoitus siitä, ettei valittaja osallistunut sopimukseen, jolla pyrittiin vakauttamaan osapuolten toimitukset niiden vakiintuneen kaupankäynnin tasolle.

84 Komissio katsoo, että tämä valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska siinä pelkästään toistetaan ensimmäisessä oikeusasteessa jo esitetyt väitteet ja koska se koskee tosiseikkojen arviointia.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

85 Riittää, kun todetaan, että valituksenalaisen tuomion 296-298 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi todistusaineistoa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ilmaisi näissä kohdissa kantansa, jonka mukaan todetut tosiseikat eivät voi merkitä muuta kuin sitä, että valittaja on osallistunut moitittuun sopimukseen.

86 Kun otetaan huomioon tämän tuomion 25 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, neljäs valitus peruste on näin ollen jätettävä tutkimatta.

Viides valitusperuste

87 Viides valitusperuste koskee sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on harjoittanut valvontatehtäväänsä lainvastaisesti ja että valittajan puolustautumisoikeuksia on loukattu.

88 Tämä valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 332-339 kohtaa. Komissio väitti 19.1.1998 antamassa vastauksessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suullisessa käsittelyssä, että riidanalaiset tietojenvaihtojärjestelmät eivät merkitse EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan erillistä rikkomista, vaan ovat osa laajempia rikkomisia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin analysoi riidanalaista päätöstä valituksenalaisen tuomion 333-338 kohdassa, mutta totesi kuitenkin kyseisen tuomion 339 kohdassa, että kyseisiä tietojenvaihtojärjestelmiä oli tässä päätöksessä pidetty erillisenä rikkomisena ja että komission vastauksessaan ja suullisessa käsittelyssä esittämät väitteet oli näin ollen hylättävä siltä osin kuin niillä pyrittiin muuttamaan tätä oikeudellista arviointia.

89 Valittaja moittii sitä, että riidanalaista päätöstä on valituksenalaisessa tuomiossa tulkittu virheellisesti, kun se on muotoiltu uudelleen, sen sisältöä on muutettu ja siihen on sisällytetty päätelmä, jota siinä ei ole. Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen hoitanut säännöstenvastaisesti tehtävänsä sellaisten toimien lainmukaisuuden valvojana, joissa määrätään seuraamuksia. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt kumota sakko, joka oli virheellisesti määrätty rikkomisesta, joka ei komission omien toteamusten mukaan ollut erillinen rikkominen.

90 Komissio katsoo, että valitusperuste on jätettävä tutkimatta, sillä se on esitetty ensimmäistä kertaa vasta yhteisöjen tuomioistuimessa ja se poikkeaa ensimmäisessä oikeusasteessa esitetystä kanneperusteesta, sellaisena kuin se ilmenee valituksenalaisen tuomion 324 kohdasta. Komission mukaan valitusperuste on lisäksi perusteeton. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei missään tapauksessa ole muotoillut päätöksen sisältöä uudelleen ja muuttanut sitä, vaan se on ainoastaan hylännyt komission kirjallisissa huomautuksissaan ja suullisessa käsittelyssä esittämät toteamukset.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

91 On todettava, ettei valittaja ole osoittanut eikä edes pyri osoittamaan, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi rikkonut yhteisön oikeutta, kun se on tulkinnut itse riidanalaista päätöstä mieluummin kuin luottanut komission virkamiesten 19.1.1998 päivätyssä vastauksessa ja suullisessa käsittelyssä antamiin selvityksiin.

92 Tältä osin on riittävää todeta, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisee yhteisön toimesta nostettua kumoamiskannetta, sen on itse tulkittava tätä toimea.

93 Siltä osin kuin valitusperusteessa voidaan tulkita moitittavan sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut riidanalaisen päätöksen huomioon vääristyneellä tavalla, on todettava, että valituksenalaisen tuomion 333-337 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin analysoi yksityiskohtaisesti tämän päätöksen 263-271 perustelukappaletta. Valituksenalaisen tuomion näiden kohtien ja riidanalaisen päätöksen näiden perustelukappeleiden vertailun perusteella ei voida kuitenkaan todeta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi ottanut riidanalaisen päätöksen sisällön huomioon vääristellyllä tavalla.

94 Tästä seuraa, ettei viides valitusperuste ole perusteltu.

Kuudes valitusperuste

95 Kuudes valitusperuste koskee yhteisön oikeuden rikkomista sakon laskemiseksi käytetyn liikevaihdon valinnan ja sen ecumääräiseksi muuntamisen osalta.

96 Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 474 kohdassa virheellisesti pitänyt laillisena sitä, että sakon laskemiseksi huomioon otettiin rikkomisajan viimeisen vuoden eli vuoden 1990 liikevaihtoa, vaikka valittajan mielestä komission olisi tältä osin pitänyt käyttää perustana sen riidanalaisen päätöksen tekemistä edeltäneen vuoden viimeisintä liikevaihtoa, jonka osalta sillä oli käytettävissään konsolidoitu tilinpäätös, eli valittajan tapauksessa vuoden 1992 liikevaihtoa. Valittaja katsoo, että vuoden 1990 käyttäminen arviointiperusteena on oikeusvarmuusperiaatteen ja kohtuusperiaatteen vastaista.

97 Valittaja toteaa lisäksi, ettei komissio määrännyt sakkoa Espanjan pesetoina ja sen jälkeen muuntanut sitä ecuiksi riidanalaisen päätöksen tekemistä edeltävän päivän viralliseen muuntokurssiin, vaan muunsi valittajan liikevaihdon ecuiksi käyttäen vuoden 1990 muuntokurssia. Valittaja väittää, että kun otetaan huomioon Espanjan pesetan ja ecun vuonna 1990 vallinneen muuntokurssin ja kyseisen päätöksen tekemistä edeltäneenä päivänä vallinneen muuntokurssin ero, tämä menettelytapa on johtanut siihen, että valittajan maksettavaksi määrätty sakon määrä kasvoi 800 000 eculla.

98 Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti perustellut komission käyttämän muuntomenetelmän laillisuutta tukeutumalla valituksenalaisen tuomion 471 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-334/94, Sarrió vastaan komissio, 14.5.1998 antamaan tuomioon (Kok. 1998, s. II-1439, 394 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Valittajan mukaan kohtuusperiaate edellyttää, että on käytettävä asianomaisen kannalta edullisinta muuntokurssia (asia 78/77, Lührs, tuomion 1.2.1978, Kok. 1978, s. 169, 13 kohta).

99 Komissio katsoo, että valitusperuste on kokonaisuudessaan jätettävä tutkimatta, sillä siinä pelkästään toistetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetty kanneperuste.

100 Komissio väittää lisäksi, että valitusperuste on perusteeton. Kohtuusperiaatteen soveltaminen sellaisena kuin valittaja on sen ymmärtänyt, johtaisi siihen, että sakot määrättäisiin mielivaltaisesti tapaus tapaukselta. Tämä olisi ristiriidassa oikeusvarmuusperiaatteen kanssa, jonka mukaan on oltava mahdollista saada tietynasteisella varmuudella selville, minkäsuuruinen sakko voidaan määrätä seuraamukseksi tietyistä menettelytavoista. Komission mukaan viimeisen rikkomisvuoden muuntokurssin ja liikevaihdon huomioon ottamisella varmistetaan menettelyn yhdenmukaisuus kaikkien niiden osalta, joiden väitetään syyllistyneen rikkomisiin. Lisäksi tässä vaihtoehdossa otetaan parhaiten huomioon rikkomisiin syyllistyneiden saama voitto. Komission mukaan muu ratkaisu ei mahdollista asianmukaisen seuraamuksen määräämistä moitituista menettelytavoista suhteessa ajankohtaan, jolloin niitä harjoitettiin, ja seurauksiin, joita niistä on aiheutunut.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

101 On todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 474 kohdassa, että "kun komissio on ottanut huomioon kunkin yrityksen liikevaihdon viitevuodelta eli rikkomisajan viimeiseltä täydeltä vuodelta, se on voinut arvioida kunkin yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa sekä kunkin yrityksen osalta kilpailusääntöjen rikkomisen laajuutta, koska näillä seikoilla on merkitystä arvioitaessa kunkin yrityksen osalta kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta (ks. [yhdistetyt asiat 100/80-103/80, Musique Diffusion française ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok. 1983, s. 1825], 120 ja 121 kohta)".

102 Tällöin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perusteli oikeudellisesti riittävällä tavalla sitä, että sakon laskemiseksi huomioon on otettu rikkomisajan viimeisen vuoden liikevaihto. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että silloin kun arvioidaan yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa kilpailusääntöjen rikkomisajankohtana, on väistämättä otettava huomioon kyseisen ajankohdan liikevaihto eikä sitä liikevaihtoa, joka on toteutettu sakon määräämistä koskevan päätöksen tekoajankohtana (ks. vastaavasti asia C-291/98 P, Sarrió v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok. 2000, s. I-9991, 86 kohta).

103 Valittaja ei ole osoittanut, miten tämän viitevuoden käyttäminen loukkaisi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta tai suhteellisuusperiaatetta. Päinvastoin yhteisen viitevuoden käyttäminen kaikille samaan kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneille yrityksille takaa sen, että kutakin yritystä kohdellaan samalla tavoin kuin muita yrityksiä, koska seuraamukset määritetään yhdenmukaisesti ottamatta huomioon ulkoisia ja sattumanvaraisia seikkoja, jotka olisivat voineet vaikuttaa liikevaihtoon rikkomisen viimeisen toteuttamisvuoden ja sakkopäätöksen tekemisajankohdan välisenä aikana. Sen avulla, että viitevuosi kuului ajanjaksoon, jolloin rikkominen tapahtui, oli mahdollista arvioida rikkomisen laajuutta tämän ajanjakson taloudellisen tilanteen valossa.

104 Sen osalta, että sakko vahvistetaan ecuina sellaisen liikevaihdon perusteella, joka muunnetaan ecuiksi vuoden 1990 vaihtokurssilla, on aluksi korostettava, että viitevuoden liikevaihdon muuntamisella tuon ajankohdan vaihtokurssilla voidaan välttää se, että ulkoisten ja sattumanvaraisten tosiseikkojen, kuten kansallisten valuuttojen myöhempien arvonmuutosten, huomioon ottaminen vääristäisi kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden eri yritysten kokoa (ks. em. asia Sarrió v. komissio, tuomion 86 kohta).

105 Tämän jälkeen on todettava, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdassa ei kielletä sakon vahvistamista ecuina. Päinvastoin perusteena yhteisen valuutan käyttämiseen samaan rikkomiseen osallistuneille yrityksille määrättävää sakkoa vahvistettaessa on pyrkimys määrätä näille yrityksille seuraamus yhdenmukaisella tavalla.

106 Rahan arvon vaihtelusta on todettava, että kyse on epävarmuustekijästä, joka saattaa tuottaa yhtä hyvin etuja kuin haittoja ja johon yritysten täytyy tavanmukaisesti varautua liiketoiminnassaan ja jonka olemassaolo ei sellaisenaan tee kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja rikkomisajan viimeisen vuoden liikevaihdon perusteella lainmukaisesti määrätyn sakon suuruutta epäasianmukaiseksi (ks. em. asia Sarrió v. komissio, tuomion 89 kohta).

107 Tästä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti todennut valituksenalaisen tuomion 470-477 kohdassa, että komission käyttämän sakon laskemistapa on perusteltu.

108 Kuudes valitusperuste on näin ollen perusteeton.

109 Edellä esitetyn perusteella valitus on hylättävä.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

110 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 118 artiklan nojalla, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska valittaja on hävinnyt asian kokonaisuudessaan ja koska komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, valittaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)

on antanut seuraavan tuomiolauselman:

1) Valitus hylätään.

2) Empresa Nacional Siderúrgica SA (Ensidesa) velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.