Jos valtakirjaa, jolla asianosainen valtuuttaa asianajajansa edustamaan häntä, ei ole jätetty, kirjaaja asettaa kyseessä olevalle asianosaiselle työjärjestyksen 51 artiklan 4 kohdan mukaisesti kohtuullisen määräajan, jossa se on toimitettava. Kyseistä säännöstä on tulkittava siten, että valtuutuksen puuttuminen kannetta jätettäessä voidaan korjata esittämällä myöhemmin mikä tahansa tällaisen valtuutuksen vahvistava asiakirja.

Siltä osin kuin on kyse asetuksen N:o 575/2013 10 artiklan 1 kohdan tarkoituksesta, tämä asetus koskee nimenomaan luottolaitoksiin sovellettavia vakavaraisuusvaatimuksia. Tältä kannalta tarkasteltuna mainitun asetuksen tavoite ilmenee selvästi sen sanamuodosta ja sillä pyritään antamaan toimivaltaiselle viranomaiselle mahdollisuus vapauttaa kokonaan tai osittain yksi tai useampi luottolaitos, joka sijaitsee samassa jäsenvaltiossa ja joka on pysyvästi liittynyt niitä valvovaan ja samaan jäsenvaltioon sijoittautuneeseen keskuslaitokseen toimivaltaiselle viranomaiselle, tietyistä asetuksessa säädetyistä vaatimuksista. Jos asetuksen N:o 575/2013 10 artiklan 1 kohdassa olevia edellytyksiä ei kuitenkaan sovelleta siksi, että voitaisiin kyseisen asetuksen mukaisesti arvioida, onko yksittäinen laitos mahdollista vapauttaa vaatimusten noudattamisesta, vaan niitä sovelletaan asetuksen N:o 468/2014 2 artiklan 21 kohdan c alakohdassa tehdyn viittauksen perusteella, on otettava huomioon ainoastaan viimeksi mainitun asetuksen tarkoitus eikä asetuksen 575/2013 10 artiklan 1 kohdan tarkoitusta.

Näin ollen luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille annetun asetuksen N:o 1024/2013 tavoitteiden noudattamiseksi kehyksen perustamisesta YVM:n puitteissa tehtävälle yhteistyölle EKP:n ja kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välillä sekä kansallisten nimettyjen viranomaisten kanssa annetun asetuksen N:o 468/2014 2 artiklan 21 kohdan c alakohtaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista annetun asetuksen N:o 575/2013 10 artiklan 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä, joihin siinä viitataan, tulkittaessa on otettava huomioon, että lainsäätäjän tarkoituksena oli auttaa Euroopan keskuspankkia saamaan kokonaiskäsitys kaikista mahdollisista luottolaitokseen kohdistuvista riskeistä ja välttää vakavaraisuusvalvonnan jakaminen Euroopan keskuspankin ja kansallisten viranomaisten kesken.

Luottolaitosryhmittymien vakavaraisuuden konsolidoidulla valvonnalla on lähinnä kaksi tavoitetta. Ensimmäisenä tavoitteena on mahdollistaa se, että Euroopan keskuspankki voi puuttua luottolaitokseen kohdistuviin riskeihin, jotka eivät aiheudu laitoksesta itsestään vaan ryhmittymästä, johon se kuuluu. Toisena tavoitteena on välttää jakamasta tällaisiin ryhmittymiin kuuluvien laitosten vakavaraisuusvalvontaa eri valvontaviranomaisten kesken.

Siltä osin kuin on kyse kehyksen perustamisesta YVM:n puitteissa tehtävälle yhteistyölle EKP:n ja kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välillä sekä kansallisten nimettyjen viranomaisten kanssa annetun asetuksen N:o 468/2014 2 artiklan 21 kohdan c alakohdassa tarkoitetusta keskuslaitoksen käsitteestä, kyseistä säännöstä ei voida tulkita siten, että siinä suoraan edellytettäisiin, että keskuslaitoksella on luottolaitoksen asema. Asetuksen N:o 468/2014 2 artiklan 21 kohdan c alakohdan sanamuodosta ei ensinnäkään ilmene tällaista vaatimusta, toisin kuin saman asetuksen 2 artiklan 21 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa, jossa viitataan nimenomaisesti sellaisen ryhmittymän valvontaan, jonka emoyrityksellä on luottolaitoksen asema.

Toiseksi on luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille annetun asetuksen N:o 1024/2013 tarkoituksen ja asetuksen N:o 468/2014 mukaista noudattaa asetuksen N:o 468/2014 2 artiklan 21 kohdan c alakohdassa annettua ”valvottavan ryhmittymän” määritelmää riippumatta siitä, onko ryhmittymän keskuslaitoksella luottolaitoksen asema vai ei. Kolmanneksi se, ettei Euroopan keskuspankki voi käyttää asetuksessa N:o 1024/2013 säädettyjä valtuuksia sellaiseen keskuslaitokseen nähden, jolla ei ole luottolaitoksen asemaa, ei siten ole esteenä asianmukaiselle vakavaraisuusvalvonnalle, koska Euroopan keskuspankki pystyy käyttämään niitä kyseiseen keskuslaitokseen liittyneisiin laitoksiin nähden.

Lisäksi luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista annetun asetuksen N:o 575/2013 10 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ei sen paremmin kuin 11 artiklan 4 kohdassakaan edellytetä, että keskuslaitoksella on oltava luottolaitoksen asema, jotta asetuksen N:o 468/2014 2 artiklan 21 kohdan c alakohtaa voitaisiin soveltaa.

(ks. 85, 87, 92, 93 ja 107 kohta)