ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla tehdyn yleissopimuksen, joka allekirjoitettiin 30.10.2007 ja joka hyväksyttiin yhteisön puolesta 27.11.2008 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/430/EY (EUVL 2009, L 147, s. 1; jäljempänä Luganon yleissopimus), 23 artiklan 1 kohdassa, jonka sanamuoto on laajalti samankaltainen kuin tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla Luganossa 16.9.1988 tehdyn yleissopimuksen (EYVL L 319, s. 9) sitä edeltäneen 17 artiklan, määrätään seuraavaa: ”Jos asianosaiset, joista ainakin yhden kotipaikka on sopimusvaltiossa, ovat sopineet, että syntynyt riita tai tietystä oikeussuhteesta syntyvät vastaiset riidat on ratkaistava sopimusvaltion tuomioistuimessa tai tuomioistuimissa, tuolla tuomioistuimella tai noilla tuomioistuimilla on toimivalta ratkaista asia. Toimivalta on yksinomainen, jos asianosaiset eivät toisin ole sopineet. Tällainen toimivaltaa koskeva sopimus on tehtävä: a) kirjallisesti tai, jos se on tehty suullisesti, se on vahvistettava kirjallisesti; tai b) sellaisessa muodossa, joka vastaa asianosaisten välille muodostunutta käytäntöä; tai c) kansainvälisessä kaupassa sellaista muotoa noudattaen, joka vastaa sellaista kauppatapaa, jonka asianosaiset tunsivat tai joka heidän olisi pitänyt tuntea ja joka on kyseisen tyyppisten sopimusten osapuolten kyseisellä kaupan alalla laajalti tuntema ja säännöllisesti noudattama.”
23

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) katsoo, että sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin liitteessä I olevan 31 kohdan oikea tulkinta on tarpeen, sillä jäsenvaltioiden lainsäädännöt, joilla kyseinen säännös pannaan täytäntöön, ovat erilaisia. Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) päätti näin ollen lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Merkitseekö [sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan] direktiivin – – liitteessä I olevassa 31 kohdassa kielletty menettely sitä, että elinkeinonharjoittajat eivät saa ilmoittaa kuluttajille, että he ovat voittaneet palkinnon tai muun vastaavan edun, kun kuluttajaa tosiasiallisesti kehotetaan vastaamaan joistakin palkinnon tai muun vastaavan edun lunastamiseen liittyvistä, edes vähäisistä kustannuksista? 2) Jos elinkeinonharjoittaja tarjoaa kuluttajalle useita vaihtoehtoisia tapoja palkinnon tai muun vastaavan edun lunastamiseksi, merkitseekö se, että minkä tahansa tällaisen [palkintoa tai muuta vastaavaa etua koskevan] lunastustavan käyttäminen aiheuttaa kuluttajalle kustannuksia – edes vähäisiä – [sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin] liitteessä I olevan 31 kohdan rikkomista? 3) Jos [sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin] liitteessä I olevaa 31 kohtaa ei rikota siinä tapauksessa, että [palkintoa tai muuta vastaavaa etua koskevan] lunastustavan käyttäminen aiheuttaa kuluttajalle vain vähäisiä kustannuksia, millä perusteella kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, ovatko ne vähäiset? Onko tällaisten kustannusten erityisesti oltava ehdottoman tarpeellisia, a) jotta myynninedistäjä voi tunnistaa kuluttajan palkinnon voittajaksi, ja/tai b) jotta kuluttaja voi saada palkinnon haltuunsa ja/tai c) jotta kuluttaja voi kokea palkinnoksi kuvatun elämyksen? 4) Jotta kansallinen tuomioistuin voisi todeta, että [sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin liitteessä I olevan] 31 kohdan säännöksiä on rikottu, asettaako ilmaisun ’perätön vaikutelma’ käyttäminen [kyseisessä] 31 kohdassa tämän rikkomisen toteamiselle muita edellytyksiä kuin sen, että palkinnon lunastaminen edellyttää kuluttajalta rahasuoritusta tai kustannuksista vastaamista? 5) Jos näin on, millä perusteella kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava, onko kyse tällaisen ’perättömän vaikutelman’ luomisesta? Onko kansallisen tuomioistuimen erityisesti otettava huomioon palkinnon suhteellinen arvo verrattuna sen lunastamisesta aiheutuviin kustannuksiin voidakseen ratkaista, onko kyse ’perättömän vaikutelman’ luomisesta? Jos näin on, onko tätä ’suhteellista arvoa’ arvioitava a) suhteessa yksikkökustannuksiin, joita myynninedistäjälle aiheutui palkinnon hankkimisesta, vai b) suhteessa yksikkökustannuksiin, joita myynninedistäjälle aiheutui palkinnon tarjoamisesta kuluttajalle, vai c) suhteessa arvoon, jonka kuluttaja mahdollisesti määrittää palkinnolle vastaavan myytävänä olevan tuotteen arvioidun ’markkina-arvon’ mukaan?”
38

Nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että Belgian lainsäädännössä sovelletaan irtaimen omaisuuden tuotosta tehtävää pidätystä sellaisiin osinkoihin ja korkoihin, jotka Belgiaan sijoittautunut yhtiö on maksanut sekä tähän jäsenvaltioon sijoittautuneille kotimaisille sijoitusyhtiöille että sellaisille sijoitusyhtiöille, joiden kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa. Belgiaan sijoittautuneille sijoitusyhtiöille maksetut osingot ja korot on kuitenkin vapautettu yhteisöverosta CIR 1992:n 185 bis §:n nojalla pääomasta ja irtaimesta omaisuudesta saatuina tuloina. Lisäksi CIR 1992:n 304 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaan näiden sijoitusyhtiöiden maksettavaksi tulevasta yhteisöverosta on sallittua vähentää irtaimen omaisuuden tuotosta pidätetty vero tai saada pidätetyn veron ja maksettavan veron välinen erotus takaisin, mikäli se on vähintään 2,50 euroa. CIR 1992:n 304 §:n 2 momentin 5 kohdan nojalla sama pätee myös sellaisiin ulkomaisiin sijoitusyhtiöihin, joilla on CIR 1992:n 233 §:n nojalla velvollisuus suorittaa ulkomailla asuvien veroa, eli yhtiöihin, joilla on kiinteä toimipaikka Belgiassa. Tästä seuraa, että on mahdollista, että kotimaisille sijoitusyhtiöille ei aiheudu verorasitusta niiden belgialaisilta yhtiöiltä pääomasta ja irtaimesta omaisuudesta saamista tuloista tehtävästä pidätyksestä.
12

Asetuksen II lukuun niin ikään sisältyvässä 4 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Menettely tämän asetuksen mukaisesti turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastaavan jäsenvaltion määrittämiseksi alkaa heti kun turvapaikkahakemus on ensimmäisen kerran jätetty johonkin jäsenvaltioon. 2. Turvapaikkahakemus katsotaan tehdyksi, kun asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat saaneet turvapaikanhakijan esittämän hakemuksen tai viranomaisten suorittaman hakemuksen kirjaamisen. Jos hakemusta ei ole tehty kirjallisesti, on aikeesta ilmoittamisen ja hakemuksen kirjaamisen välisen ajan oltava mahdollisimman lyhyt. – – 4. Jos jäsenvaltion alueella oleskeleva turvapaikanhakija jättää turvapaikkahakemuksen toisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, on sen jäsenvaltion, jonka alueella turvapaikanhakija oleskelee, määritettävä, mikä jäsenvaltio on vastuussa turvapaikkahakemuksen käsittelystä. Hakemuksen vastaanottaneen jäsenvaltion on viipymättä ilmoitettava asiasta jäsenvaltiolle, jossa turvapaikanhakija oleskelee, ja viimeksi mainittua jäsenvaltiota on sen jälkeen tätä asetusta sovellettaessa pidettävä jäsenvaltiona, jossa hakemus on tehty. Hakijalle on ilmoitettava kirjallisesti tästä vastuun siirtymisestä ja päivämäärä, jona se on tapahtunut. 5. Jotta turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämistä koskeva menettely voidaan saattaa päätökseen, on jäsenvaltion, jossa turvapaikkahakemus on tehty, otettava 20 artiklassa säädetyin edellytyksin takaisin toisessa jäsenvaltiossa oleskeleva hakija, joka on siellä tehnyt uuden turvapaikkahakemuksen sen jälkeen kun hän on ensin peruuttanut hakemuksensa sen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämistä koskevan menettelyn kuluessa. Tämä velvollisuus lakkaa, jos turvapaikanhakija on turvapaikkahakemusten teon välisenä aikana poistunut jäsenvaltioiden alueelta vähintään kolmeksi kuukaudeksi tai jos jokin jäsenvaltio on myöntänyt hänelle oleskeluluvan.”
19

Portugal Telecom nosti tästä veropäätöksestä kanteen Tribunal Administrativo e Fiscal de Lisboassa. Kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen olennaisin osin lähinnä siksi, että SGPS:ien perustavanlaatuinen tavoite on verottomien liiketoimien suorittaminen. Siltä osin kuin näiden liiketoimien lisäksi on mahdollista sallia arvonlisäverollisten liitännäisten teknisten hallinnointi- ja johtamispalvelujen suorittaminen niiden kaikkien tai tiettyjen yhtiöiden hyväksi, joiden pääomaa ne omistavat, kyseinen tuomioistuin katsoi, että teknisten hallinnointi- ja johtamispalvelujen suorittaminen on erottamaton osa yhtiöosuuksien hallinnointia. Näin ollen se päätti, että vähennyskelpoisen arvonlisäveron määrän määrittämiseksi käytettävä menetelmä on suhdeluvun mukainen vähennysmenetelmä.
15

Kyseiset tuotteet ovat kaikki malliltaan ja ominaispiirteiltään samanlaisia. Kyse on kahdesta puuvillaisesta pussista (sisä- ja päällyspussi), jotka on tarkoitettu käytettäväksi yhdessä ja joissa molemmissa on tiukka pääntie ja hihat. Tuotteen yläosa on leikattu ylävartalon muotoon, ja vyötärön kohdalla on joustava kiristin. Etupuolella on pitkä vetoketju. Pussien takapuolella on keskellä halkio, jonka läpi voidaan työntää turvavyö. Tuotteet poikkeavat toisistaan ainoastaan kokonsa puolesta: koko 86 cm on tarkoitettu vauvoille ja koko 110 cm pikkulapsille.
2)

Unionin oikeutta on tulkittava siten, että kansallinen oikeussääntö, jonka nojalla yksityiselle, joka ei noudattanut velvollisuuttaan ilmoittautua arvonlisäverovelvollisten rekisteriin ja joka ei ollut velvollinen tilittämään kyseistä veroa, voidaan määrätä sakko, jonka määrä vastaa luovutettujen tavaroiden arvon mukaan sovellettavaa yleistä arvonlisäverokantaa, saattaa olla suhteellisuusperiaatteen vastainen. Kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia, ylittääkö seuraamuksen määrä sen, mikä on tarpeen veron kannon oikean toimittamisen varmistamista ja petosten estämistä koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi, kun otetaan huomioon käsiteltävän asian olosuhteet sekä erityisesti summa, joka konkreettisesti määrätään, ja mahdollisuus, että verovelvollinen, jolle määrätään seuraamus rekisteröitymisen laiminlyönnistä, on syyllistynyt petokseen tai sovellettavan lainsäädännön kiertämiseen.
33

Romanian- ja ruotsinkielisissä versioissa on tältä osin ero kyseessä olevien asetusten sanamuodon ja kyseessä olevien direktiivien sanamuodon välillä. Romaniankielisessä versiossa asetuksiin N:o 918/83 ja N:o 1186/2009 sisältyvissä määritelmissä viitataan ”tieliikenteessä käytettävään moottoriajoneuvoon”, mutta direktiiveihin 83/181 ja 2009/132 sisältyvissä määritelmissä viitataan ”moottoriajoneuvoon”. Ruotsinkielisessä versiossa asia on päinvastoin eli asetuksiin N:o 918/83 ja N:o 1186/2009 sisältyvissä määritelmissä viitataan ”moottoriajoneuvoon” mutta direktiiveihin 83/181 ja 2009/132 sisältyvissä määritelmissä viitataan ”tieliikenteessä käytettävään moottoriajoneuvoon”.
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 28.6.2012 – XXXLutz Marken vastaan SMHV

(asia C-306/11 P)

Muutoksenhaku – Yhteisön tavaramerkki – Asetus (EY) N:o 40/94 – Kuviomerkki Linea Natura Natur hat immer Stil – Väite, jonka on tehnyt yhteisön tavaramerkiksi rekisteröidyn kuviomerkin natura selection haltija – Suhteelliset hylkäysperusteet – Sekaannusvaara

1. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet – Moniosainen tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 39–41 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja todisteiden virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (SEUT 256 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 50 kohta)

Aihe

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-54/09, XXXLutz Marken vastaan SMHV – Natura Selection (Linea Natura Natur hat immer Stil), 24.3.2011 antamasta tuomiosta, jolla hylättiin kanne SMHV:n toisen valituslautakunnan 28.11.2008 tekemästä päätöksestä (asia R 1787/2007-2), joka koski Natura Selection, SL:n ja XXXLutz Marken GmbH:n välistä väitemenettelyä – Sekaannusvaara kuviomerkkien ”natura selection” ja ”Linea Natura Natur hat immer Stil” välillä – Kyseisten merkkien samankaltaisuuden virheellinen arviointi – Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Jürgen Blödel-Pawlik ja HanseMerkur Reiseversicherung AG (jäljempänä HanseMerkur Reiseversicherung) ja joka koskee sitä, että viimeksi mainittu on kieltäytynyt palauttamasta matkapaketin, jonka kuluttaja on maksanut mutta jota matkanjärjestäjä ei ole toteuttanut, hintaa.
Unionin toimivaltajärjestelmässä toimen oikeudellisen perustan valinnan on perustuttava sellaisiin objektiivisiin seikkoihin, jotka voivat olla tuomioistuimen suorittaman valvonnan kohteena ja joihin kuuluvat toimen tarkoitus ja sisältö, eikä siihen, mitä oikeusperustaa on käytetty toteutettaessa muita unionin toimia, joilla mahdollisesti on samankaltaisia piirteitä. Tämän osalta Euroopan talousalueen (ETA) sekakomiteassa omaksuttavasta Euroopan unionin kannasta ETA-sopimuksen liitteen VI (Sosiaaliturva) ja pöytäkirjan 37 muuttamiseen annettu päätös 2011/407 on voitu pätevästi antaa SEUT 48 artiklan perusteella.

Tällä päätöksellä pyritään sen mahdollistamiseen, että sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevaa unionin säännöstöä, muutettuna asetuksilla N:o 883/2004 ja N:o 987/2009, sovelletaan myös niihin Euroopan vapaakauppaliiton (EFTA) valtioihin, jotka ovat ETA-sopimuksen sopimuspuolia. Mainitulla päätöksellä pyritään sääntelemään suoraan paitsi kolmen asianomaisen EFTA-valtion kansalaisten sosiaalisia oikeuksia, myös ja samalla tavoin unionin kansalaisten sosiaalisia oikeuksia kyseisissä valtioissa.

Päätös 2011/407 kuuluu siis nimenomaisesti sellaisiin toimenpiteisiin, joilla unionin sisämarkkinaoikeus on mahdollisuuksien mukaan ulotettava koskemaan ETA:ta siten, että kyseisten valtioiden kansalaisia koskee henkilöiden vapaa liikkuvuus samoin sosiaalisin edellytyksin kuin unionin kansalaisia. Jos kyseisellä päätöksellä aiottua muutosta ei tehtäisi, henkilöt eivät voisi käyttää oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ETA:ssa samoin sosiaalisin edellytyksin kuin unionissa, mikä epäilemättä vaarantaisi assosiaatiokehityksen ja ETA-sopimuksen tavoitteiden toteuttamisen. Tästä seuraa, että unionin sisällä sovellettavan sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevan säännöstön uudistaminen ja yksinkertaistaminen, joihin päätöksellä 2011/407 nimenomaan pyritään, korvaamalla asetus N:o 1408/71 asetuksella N:o 883/2004, on välttämätöntä varmistaa myös ETA-tasolla.

Lisäksi SEUT 79 artiklan 2 kohta ei voi olla perustana päätöksen 2011/407 kaltaisen toimenpiteen toteuttamiselle, koska toimenpide ei – kun otetaan huomioon asiayhteys, jossa assosiaatio EFTA-valtioiden kanssa kehittyy ja johon toimenpide kuuluu, ja erityisesti tällä assosiaatiolla tavoitellut päämäärät – selvästikään ole sovitettavissa yhteen mainitun 79 artiklan 2 kohdan, joka sisältyy EUT-sopimuksen 2 lukuun, jonka otsikko on ”Rajavalvonta-, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka”, pyrkimysten kanssa.

(ks. 44, 47, 55, 58–64 ja 67 kohta)
Rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä annetun direktiivin 2001/14 29 artiklan nojalla normaalien toimintaolosuhteiden palauttamiseksi toteutettavien tarpeellisten toimenpiteiden, mukaan lukien reittien käytöstä poistaminen, ei voida katsoa koskevan suoraan saman direktiivin 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua olennaista toimintoa, joka koostuu reittien jakamisesta ja joka on annettava käyttöoikeuden myöntävän riippumattoman elimen tehtäväksi. Kyse on pikemminkin yksittäisistä toimenpiteistä, jotka on toteutettava hätätapauksessa erityisen tilanteen huomioon ottamiseksi ja sen varmistamiseksi, että käyttöoikeuden haltija voi tosiasiallisesti käyttää aikataulun mukaisesti oikeuttaan tietyn kapasiteetin käyttöön reittien muodossa. Niinpä tällaisten toimenpiteiden toteuttaminen kuuluu liikenteenohjaukseen eikä riippumattomuusedellytys koske sitä, joten tällaisia toimintoja voidaan antaa sellaiselle rataverkon haltijalle, joka on samalla rautatieyritys.

Vaikka reittien käytöstä poistamista liikenteen häiriötilanteessa ei pidetä olennaisena toimintona, niiden uudelleen jakamisen on puolestaan katsottava kuuluvan olennaisiin toimintoihin, joista voi vastata ainoastaan riippumaton rataverkon haltija tai käyttöoikeuden myöntävä elin, koska toisin kuin liikenteenohjaus, johon ei liity yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin 91/440 liitteessä II tarkoitettua päätöksentekoa, reittien uudelleen jakaminen edellyttää reittien myöntämiseen liittyvää päätöksentekoa.

(ks. 34 ja 36–38 kohta)
Rahoitusvälineiden markkinoista annetun direktiivin 2004/39 19 artiklan 9 kohtaa on tulkittava siten, että yhtäältä sijoituspalvelua tarjotaan osana rahoitustuotetta vain siinä tapauksessa, että se liittyy erottamattomana osana rahoitustuotteeseen sillä hetkellä, kun sitä tarjotaan asiakkaalle, ja toisaalta unionin lainsäädännön säännösten ja yhteisten eurooppalaisten normien, joihin kyseisessä säännöksessä viitataan, on – jotta mainitussa 19 artiklassa määrätyt velvollisuudet eivät koskisi kyseistä rahoitustuotteeseen erottamattomana osana liittyvää sijoituspalvelua – mahdollistettava asiakkaiden riskien arviointi ja/tai sisällettävä tietoja koskevia vaatimuksia, jotka kattavat myös kyseisen sijoituspalvelun.

Rahoitusvälineiden markkinoista annetun direktiivin 2004/39 4 artiklan 1 kohdan 4 alakohtaa on tulkittava siten, että swap-sopimuksen tarjoamista asiakkaalle, jotta tämä voi suojautua merkitsemänsä rahoitustuotteen koron vaihtelua vastaan, on pidettävä kyseisessä säännöksessä määriteltynä sijoitusneuvontana silloin, kun tällaisen swap-sopimuksen tekemistä koskeva suositus annetaan henkilölle tämän toimiessa sijoittajana, kun se esitetään kyseiselle henkilölle soveltuvana tai kun se on sellainen, että siinä on otettu huomioon kyseisen henkilön yksilölliset olosuhteet, ja kun sitä ei ole annettu vain jakelukanavien kautta tai yleisöä varten.

(ks. 55 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1386/2001, 46 a artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion sellaisen lainsäädännön soveltamiselle, johon sisältyvän säännöksen mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa maksettavaa leskeneläkettä pienennetään sen johdosta, että toisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla maksettavaa vanhuuseläkettä korotetaan, jollei erityisesti 46 a artiklan 3 kohdan d alakohdassa säädetyistä edellytyksistä muuta johdu.

Tältä osin SEUT 45 artiklaa on tulkittava siten, ettei myöskään se ole esteenä tällaisen kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, kunhan tämän seurauksena asianomainen ei joudu epäedulliseen tilanteeseen sellaiseen henkilöön nähden, jonka tilanteeseen ei liity rajat ylittäviä tekijöitä, ja – jos tällaisen epäedullisen tilanteen olemassaolo todetaan – kunhan kyseinen lainsäädäntö on oikeutettu sen vuoksi, että se perustuu objektiivisiin syihin, ja kunhan se on oikeassa suhteessa kansallisessa oikeudessa hyväksyttävästi tavoiteltuun päämäärään, minkä arvioiminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.

(ks. 34, 37 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehtyä puitepäätöstä 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, on tulkittava siten, etteivät täytäntöönpanosta vastaavat oikeusviranomaiset voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sillä perusteella, ettei etsittyä henkilöä ole kuultu pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa ennen pidätysmääräyksen antamista.

Se, että eurooppalainen pidätysmääräys olisi annettu syytetoimenpiteitä varten ilman, että pidätysmääräyksen antaneet oikeusviranomaiset ovat kuulleet etsittyä henkilöä, ei nimittäin kuulu tällaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteisiin, sellaisina kuin niistä säädetään puitepäätöksen 2002/584 säännöksissä.

Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklan noudattaminenkaan ei edellytä sitä, että jäsenvaltion oikeusviranomainen voi kieltäytyä syytetoimenpiteitä varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kyseisellä perusteella. Yhtäältä on niin, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneiden oikeusviranomaisten velvollisuus kuulla etsittyä henkilöä ennen tällaisen pidätysmääräyksen antamista olisi väistämättä esteenä itse luovuttamisjärjestelmälle, josta puitepäätöksessä 2002/584 säädetään, ja siis vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumiselle, koska tällaisella pidätysmääräyksellä on muun muassa asianomaisen henkilön pakenemisen estämiseksi oltava tietty yllätysvaikutus. Toisaalta unionin lainsäätäjä on varmistanut puitepäätöksen 2002/584 8, 13–15 ja 19 artiklassa sen, että oikeutta tulla kuulluksi pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa kunnioitetaan, siten, ettei eurooppalaisen pidätysmääräysjärjestelmän tehokkuus vaarannu. Missään mainituista säännöksistä ei kuitenkaan säädetä eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneiden oikeusviranomaisten velvollisuudesta kuulla etsittyä henkilöä ennen syytetoimenpiteitä varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista.

(ks. 38–41 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)