Julkisasiamiehen Jacobs ratkaisuehdotus 27 päivänä helmikuuta 1997. - Haahr Petroleum Ltd vastaan Åbenrå Havn ym.. - Ennakkoratkaisupyyntö: Østre Landsret - Tanska. - Asia C-90/94. - Texaco A/S vastaan Middelfart Havn ym. ja Olieselskabet Danmark amba vastaan Trafikministeriet ym.. - Ennakkoratkaisupyyntö: Østre Landsret - Tanska. - Yhdistetyt asiat C-114/95 ja C-115/95. - GT-Link A/S vastaan De Danske Statsbaner (DSB). - Ennakkoratkaisupyyntö: Østre Landsret - Tanska. - Asia C-242/95. - Meriliikenne - Aluksia ja tavaroita koskevat satamamaksut - Tuontilisä - Määräävän markkina-aseman väärinkäyttö.



Oikeustapauskokoelma 1997 sivu I-04085



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Østre Landsret (Tanska) on esittänyt useita ennakkoratkaisukysymyksiä, jotka koskevat sitä, ovatko lisämaksu, jonka Tanskan kuningaskunta aiemmin peri tietyissä merisatamissa ulkomailta tuoduista tavaroista, ja satamamaksujärjestelmä yleensä yhteensopivia yhteisön oikeuden kanssa.

2 Vaikka kumpaakaan asioista C-90/94 (Haahr Petroleum) tai C-242/95 (GT-Link) ei ole yhdistetty yhdistettyihin asioihin C-114/95 ja C-115/95 (Texaco ja Olieselskabet), kaikissa näissä asioissa on kyse olennaisesti samoista ongelmista. Tämän takia ratkaisuehdotukseni koskee niitä kaikkia.

3 Asioiden Haahr Petroleum, Texaco ja Olieselskabet kantajat tuovat Tanskaan vastaajina olevien satamien kautta raakaöljyä, öljytuotteita ja kiinteitä polttoaineita. Asian GT-Link kantaja harjoittaa lauttaliikennettä vastaajan omistaman tanskalaisen Gedserin sataman ja saksalaisten Travemünden ja Rostockin satamien välillä.

Tosiseikat ja kansallinen lainsäädäntö

4 Kaikissa asioissa on kyse tiettyjen Tanskassa perittyjen satamamaksujen laillisuudesta. Tämän satamamaksujärjestelmän ymmärtämiseksi on hyvä tutustua satamia koskevan lainsäädännön yleispiirteisiin.

5 Maantieteellisten syiden takia Tanskalla on kokoonsa nähden epätavallisen paljon satamia, ja sen tuonti ja vienti tapahtuvat pääasiassa meritse (asiassa Haahr Petroleum liikenneministeriö arvioi osuuden olevan tuotujen tavaroiden osalta 70 prosenttia). Kaupalliseen tavara-, ajoneuvo- ja henkilöliikenteeseen käytettävät satamat (lukumäärältään 73) on sääntelyllisiä syitä varten luokiteltu kauppasatamiksi. Luvan kauppasataman perustamista varten antaa liikenneministeriö. Suurin osa satamista, joille on annettu lupa kaupalliseen toimintaan, on kuntien valvonnassa olevia itsenäisiä toiminnanharjoittajia; jotkut ovat valtion omistuksessa ja kuuluvat siten liikenneministeriölle tai Tanskan kansalliselle rautatieyhtiölle; on myös joitakin yksityisiä yrityksiä, joille on annettu lupa perustaa kauppasatamia, joita nämä yritykset käyttävät kullekin myönnetyssä luvassa mainittujen ehtojen mukaisesti. Kööpenhaminan satamalla on erityisasema, johon kuuluu oma maksujärjestelmänsä.

6 Asioissa Haahr Petroleum, Texaco ja Olieselskabet vastaajina olevat satamat ovat kauppasatamia, joista useimpien toiminnasta vastaavat paikalliset viranomaiset, mutta joidenkin osalta valtio tai yksityiset. Kaikissa näissä kolmessa asiassa kyseessä olevan ajanjakson aikana kauppasatamiin sovellettiin kauppasatamista 12.5.1976 annettua lakia nro 239 (jäljempänä vuoden 1976 laki).(1) Asiassa GT-Link kyseessä olevan sataman omistaa vastaajana oleva Tanskan kansallinen rautatieyhtiö Danske Statsbaner (jäljempänä DSB). Vaikka julkisten töiden ministeriö oli jättänyt DSB:n omistamat satamat vuoden 1976 lain soveltamisalan ulkopuolelle, näihin satamiin sovellettiin vastaavia sääntöjä, joiden mukaan satamamaksutariffit vastasivat muihin kuin pääkaupunkiseudun kauppasatamiin vuoden 1976 lain mukaan sovellettavia maksuja. Lisäksi DSB harjoittaa lauttaliikennettä Gedseristä kilpaillen näin asian GT-Link kantajan kanssa.

7 Julkisten ja joidenkin yksityisten kauppasatamien (mukaan lukien asian Haahr Petroleum vastaajana oleva yksityinen satama) käytöstä on Tanskassa maksettava erilaisia maksuja. Alus- ja tavaramaksuja on maksettava tavaroiden, ajoneuvojen ja henkilöiden satamaan saapumisesta sekä lastauksesta ja purkamisesta. Nostureiden, varastorakennusten, varastoalueen ynnä muiden käyttämisestä peritään erityismaksuja. Nämä maksut maksetaan joko suoraan satamaviranomaisille tai julkisten kauppasatamien osalta yritykselle, joka vuokraa satamalta laituritilaa. Jälkimmäisessä tapauksessa vuokraajana oleva yritys sitoutuu ministeriön laatiman vakiosopimuksen mukaan maksamaan satamalle tietyn maksun vuotuisena alus- ja tavaramaksuna. Jos sen tulot ovat alle tämän määrän, sen on hyvitettävä erotus.

8 Vuoden 1976 lain mukaan julkisten töiden ministeriö (nykyään liikenneministeriö) määräsi keskitetysti alus- ja tavaramaksut neuvoteltuaan kauppasatamien johdon kanssa. Maksuista säädettiin kustakin satamasta annetussa satamajärjestyksessä, jotka laadittiin näin valmistellun yhteisen asetuksen mukaisesti. Ministeriön käytäntönä oli asettaa maksujen suuruus siten, että satamat voivat kattaa toimintaan ja ylläpitoon kuluvat menonsa ja kohtuullisessa määrin rahoittaa itse tarpeelliset laajennukset ja uudenaikaistamiset. Maksut laskettiin käyttäen arviointiperusteena 22 tärkeimmän - muun kuin pääkaupunkialueen - sataman taloudellista tilannetta kaupallisen liikenteen määrän perusteella arvioituna. Kyseessä olevana ajanjaksona alus- ja satamamaksut olivat joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta samat kaikissa vastaajina olevissa satamissa ja DSB:n satamassa.

9 Alusmaksu maksetaan oikeudesta päästä satamaan kaikista satamassa tai satamaan pääsyä varten kunnostetuilla väylillä olevista aluksista, veneistä ja muista kelluvista esineistä. Maksu lasketaan kiinteämääräisesti bruttorekisteritonnin (brt) tai bruttotonnin (bt) mukaan joko jokaisen satamaan saapumisen perusteella tai kuukausimaksuna. Alukset, jotka painavat alle 100 brt/bt, vapautetaan alusmaksusta. Gedserin satamassa sovellettavan satamajärjestyksen mukaan lauttaliikenteen harjoittajien oli maksettava kultakin alukselta kuukausimaksu, joka perustui brt:iin tai bt:iin ja jonka maksettuaan sai kyseisen kuukauden aikana rajoittamattoman oikeuden käyttää satamaa.

10 Tavaramaksua on peritty ainakin vuodesta 1930 alkaen. Kaikkiin vastaajina oleviin satamiin ja DSB:n satamaan sovellettavassa asetuksessa oleva, tavaramaksua koskeva perussääntö oli vuodesta 1984 31.3.1990 asti sanamuodoltaan seuraavanlainen:

"II Tavaramaksu

Yleiset säännöt

Tavaramaksua laskettaessa sovelletaan tämän luvun sääntöjä. Ulkomailta tuotujen tavaroiden osalta maksua korotetaan 40 prosentilla."

11 Tavaramaksu maksetaan kaikista tavaroista, joita lastataan, puretaan tai muulla tavalla lasketaan merille tai maihin satamissa tai niihin pääsemiseksi kunnostetuilla väylillä. Maksu perustuu tonnimäärään. Asetuksen mukaan aluksen tai sen paikallisen asiamiehen on maksettava tavaramaksu ennen aluksen lähtöä, mutta lopulta siitä vastaa tavaroiden vastaanottaja tai lähettäjä, joilta alus voi vaatia korvausta; suullisen käsittelyn aikana kuitenkin täsmennettiin, että useimmissa satamissa satamaviranomaiset perivät maksun suoraan tavaroiden vastaanottajalta. Maksu peritään, kun tavarat lasketaan laiturille. Joillekin tavaroille oli säädetty vapautuksia tai erityistariffeja, joista mitkään eivät ole merkityksellisiä käsiteltävinä olevissa asioissa. Tuontilisästä saadut tulot ovat satamille osa niiden maksuista saamia kokonaistuloja.

12 Perusmaksua peritään sekä aluksella satamaan saapuvista että sieltä vietävistä tavaroista. Jos tavarat tuotiin kauppasatamaan aluksella Tanskan ulkopuolelta, kyseessä olevana ajankohtana oli maksettava 40 prosentin suuruinen lisämaksu riippumatta tavaroiden alkuperästä. Kaikissa käsiteltävänä olevissa asioissa on kyse tästä lisämaksusta; asiassa GT-Link on kyse myös perusmaksusta.

13 Lisämaksua alettiin periä perusmaksun lisänä vuodesta 1956 alkaen, ja se poistettiin muiden kuin pääkaupunkialueen satamiin sovellettavaa maksujärjestelmää muutettaessa 31.3.1990. Lisämaksu otettiin käyttöön, kun satamatariffien määrää muutettiin yleisesti julkisten töiden ministeriön vuonna 1954 perustaman silta- ja satamatariffikomitean raportin perusteella. Tässä raportissa oli esitetty seuraavia huomioita tuoduista tavaroista perityn maksun korottamisesta:

"B Ehdotus tariffien korottamisesta

Komitean mukaan tarpeellisena pidetyn tariffien korotuksen täytyy koskea sekä tavara- että alusmaksuja, mutta se täytyy toteuttaa siten, että korotuksen tavoite eli satamien tulojen kasvattaminen ei vaarantuisi, koska satamien liikenne lakkaisi tai vähenisi sen takia, että tavarat lähetettäisiin maitse tai rautateitse. Näin tapahtuisi varmasti laajalti kotimaisissa kuljetuksissa, jos esimerkiksi alus- ja tavaramaksujen prosentuaalisia määriä korotettaisiin yhtenäisesti.

Maksuja on siis korotettava sellaisten kuljetusmuotojen osalta, joiden on katsottava olevan vähiten herkkiä korotuksille ja jotka ovat myös niin tärkeitä tulonlähteitä satamille, että toivotut lisätulot saadaan pienilläkin korotuksilla, jotka eivät huomattavasti vaikuta hintatasoon.

- - Tavaramaksujen osalta tämän periaatteen toteuttaminen tarkoittaa, että ne olisi keskitettävä ulkomaankauppaan, koska suurin osa maahantuoduista tai maastaviedyistä tavaroista kuljetetaan luonnollisesti meritse, joten on mahdollista jättää jossain määrin huomiotta vaara, että tämä kauppa ei tavaramaksun korotuksen takia enää tapahtuisi satamien kautta.

Vaikka tavaramaksu on vain pieni prosenttiosuus tavaroiden hinnasta, on kaikin mahdollisin keinoin pyrittävä siihen, että yritysten kilpailukyky heikkenee mahdollisimman vähän maksun korotusten vuoksi. Tämän takia soveliain keino lisätulojen saamiseksi tavaramaksun avulla on näiden maksujen korottaminen ainoastaan tuotujen tavaroiden osalta. Tällainen korotus saattaa varmasti jollakin tavalla vahingoittaa tuontiin perustuvia elinkeinoja eli esimerkiksi maataloutta lannoitteiden ja rehujen tuonnin takia ja teollisuutta raaka-aineiden tuonnin takia. Koska tällaisista tuotteista perittävä maksu on huomattavasti alhaisempi kuin maksu, jota peritään niistä saatavista lopputuotteista, tuonnista perittävän maksun korottamisen vaikutus kyseessä olevilla aloilla on huomattavasti vähäisempi kuin viennistä perittävän maksun korottamisen vaikutus."

14 Komitea suositteli myös vähäistä korotusta alusmaksulle, mutta ei ole tiedossa, toteutettiinko se.

15 Vaikuttaa siltä, että Kööpenhaminan satamassa perittiin tavaramaksun perusosa, muttei tuontilisää. Tämä seikka ei ole suoraan relevantti käsiteltävänä olevissa asioissa esitettyjen kysymysten ratkaisemiseksi, joskin useat asianosaiset toteavat tämän väitteissään. Lainsäädäntöä sovellettiin ilmeisesti siten, että mitään lisämaksua ei peritty päätesatamassa, jos tavarat tuotiin sanan varsinaisessa merkityksessä Kööpenhaminaan (jossa niitä ei purettu) meritse toisesta valtiosta ja jos ne sitten kuljetettiin meritse Tanskan sisällä toiseen kauppasatamaan, jossa ne purettiin.

16 Komission ja Tanskan välisessä, vuonna 1973 tapahtuneen Tanskan yhteisöön liittymisen jälkeen alkaneessa ja hiljalleen edenneessä kirjeenvaihdossa komissio ilmoitti Tanskalle, että sen mielestä tuontilisä oli perustamissopimuksen 95 artiklan vastainen. Tämä kirjeenvaihto päättyi vuonna 1977 kummankaan osapuolen ryhtymättä toimenpiteisiin. Asia nousi uudelleen esille vuonna 1988, jolloin asian Haahr Petroleum kantaja kirjoitti komissiolle ja pyysi sitä tutkimaan, oliko tuontilisä hyväksytty. Komissio kirjoitti Tanskan hallitukselle vuonna 1989 toistaen käsityksensä, että tuontilisä oli 95 artiklan vastainen.

17 Tämän kirjeen perusteella Tanskan hallitus päätti yleisestä satamamaksu-uudistuksesta, jonka yhteydessä tuontilisä poistettiin 1.4.1990 alkaen. Sen varmistamiseksi, että satamien tulot pysyisivät ennallaan tuontilisän poistamisesta huolimatta, tavaramaksun perusosaa, jota peritään tavaroiden alkuperästä riippumatta, korotettiin. Tämän jälkeen satamamaksuja koskevaa lainsäädäntöä on monivaiheisesti liberalisoitu, ja nyt kauppasatamat saavat vapaasti asettaa omat maksunsa.

Asia C-90/94, Haahr Petroleum

18 Asian Haahr Petroleum kantaja on tuonut Tanskaan raakaöljyä ja bensiiniä muista jäsenvaltioista ja kolmansista valtioista Åbenrån, Ålborgin, Horsensin, Kastrupin, Næstvedin, Odensen, Struerin ja Vejlen kauppasatamien kautta jalostusta ja jälleenmyyntiä varten. Kastrupia, joka on yksityinen satama, lukuun ottamatta nämä satamat ovat kuntien valvomia. Kantaja vaati 5.11.1991 jättämässään kannekirjelmässä, että Østre Landsret velvoittaisi vastaajina olevat kauppasatamat korvaamaan sille 1.1.1984-31.3.1990 perityt tuontilisät, jotka ovat kokonaismäärältään noin 9,6 miljoonaa Tanskan kruunua (DKK). Østre Landsret lykkäsi asian käsittelyä ja esitti 8.3.1994 tekemällään päätöksellä yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

"1) Kuuluuko yleiselle tavaramaksulle asetettu 40 prosentin suuruinen erityinen tuontilisä ETY:n perustamissopimuksen tulliliittoa koskevien määräysten ja erityisesti 9-13 artiklan tai 95 artiklan soveltamisalaan?

2) Onko ETY:n perustamissopimuksen tulliliittoa koskevia määräyksiä ja erityisesti 9-13 artiklaa tai 95 artiklaa tulkittava siten, että niiden vastaista on vaatia yleiselle tavaramaksulle asetettua 40 prosentin suuruista erityistä tuontilisää, jos tämä tuontilisä peritään ainoastaan ulkomailta tuotavista tavaroista?

3) Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, millä edellytyksillä tällaista maksua voidaan pitää perusteltuna sen takia, että se olisi vastike palvelusta, tai liikennepoliittisista syistä (ks. 84 artiklan 2 kohta)?(2)

4) Jos erityinen tuontilisä on ristiriidassa ETY:n perustamissopimuksen kanssa, koskeeko tämä kaikkea Tanskan ETY:öön liittymisen jälkeen perittyä erityistä tuontilisää vai ainoastaan tuontilisän korotusta liittymisen jälkeen?

5) Jos todetaan, että tuontilisä on ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa, voiko oikeus vaatia korvausta vanhentua asiaan sovellettavien kansallisten sääntöjen mukaisesti, jolloin tuontilisän palauttaminen olisi täysin tai osittain mahdotonta?"

19 Østre Landsret ilmoitti sitten, että se aikoi saattaa yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ennakkoratkaisupyynnön kahdessa muussa asiassa (Texaco ja Olieselskabet), joissa oli kyse samanlaisista ongelmista, ja että se ei antaisi ratkaisua asiassa Haahr Petroleum ennen kuin yhteisöjen tuomioistuin olisi antanut ennakkoratkaisun kaikissa näissä asioissa.

Yhdistetyt asiat C-114/95 ja C-115/95, Texaco ja Olieselskabet

20 Näiden asioiden kantajat tuovat maahan jalostettuja öljytuotteita, kuten dieselöljyä ja bensiiniä ja (asia Texaco) kiinteitä polttoaineita, muista jäsenvaltioista, kolmansista maista, joiden kanssa yhteisö on tehnyt vapaakauppasopimuksen, ja kolmansista maista, joiden kanssa tällaista sopimusta ei ole tehty.

21 Asiassa Texaco vastaajina ovat Middelfartin, Århusin, Struerin, Esbjergin, Ålborgin, Skagenin, Frederician, Nørre Sundbyn, Hobron, Randersin, Åbenrån ja Thyborønin kauppasatamat. Asiassa Olieselskabet vastaajina ovat liikenneministeriö ja Frederician, Køgen, Odensen, Holstebro-Struerin, Vejlen, Åbenrån, Ålborgin, Århusin, Frederikshavnin ja Esbjergin kauppasatamat. Esbjergin, Skagenin, Thyborønin ja Frederikshavnin satamat ovat valtion, muut taas ovat kuntien, valvonnassa.

22 Asiassa C-114/95 Texaco vaatii Østre Landsretissa, että vastaajina olevat satamat velvoitettaisiin palauttamaan sille kaikki 1.5.1988-31.3.1990 perityt tuontilisät eli yhteensä noin 3,2 miljoonaa DKK. Asiassa C-115/95 Olieselskabet vaatii, että vastaajina olevat satamat velvoitettaisiin yhteisvastuullisesti liikenneministeriön kanssa palauttamaan sille 1.1.1988-1.4.1990 perityt tuontilisät eli yhteensä noin 2,5 miljoonaa DKK ja myöntämään, että niiden on palautettava lisät, jotka on peritty ajanjaksona 1.7.1977-31.12.1987. Ennakkoratkaisupyynnön esittämisen ajankohtana ei ollut mahdollista ilmoittaa vaadittua määrää jälkimmäisen ajanjakson osalta.

23 Kansallinen tuomioistuin päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset (kysymykset 1-4 ovat pieniä sanamuotomuutoksia lukuun ottamatta samat kummassakin asiassa; kysymykset 5-7 on esitetty ainoastaan asiassa C-115/95):

"1) Onko sitä, onko yleiselle tavaramaksulle asetettu 40 prosentin tuontilisä, joka peritään tuotaessa tavaroita laivalla jostakin toisesta jäsenvaltiosta, yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa, tarkasteltava

A) - perustamissopimuksen tulliliittoa koskevien määräysten ja erityisesti 9-13 artiklan perusteella, mahdollisesti niitä yhdessä 18-29 artiklan ja neuvoston niiden nojalla antamien asetusten N:o 950/68 ja N:o 2658/87(3) kanssa tulkiten, vai

- perustamissopimuksen 95 artiklan perusteella,

tai jos katsotaan, että kyse on palveluista, joiden vastikkeena maksu maksetaan,(4)

B) - perustamissopimuksen 84 artiklan ja palvelujen vapaasta tarjoamisesta annetun neuvoston asetuksen N:o 4055/86(5) perusteella, vai

- määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä koskevien perustamissopimuksen 90 ja 86 artiklan perusteella, jolloin halutaan tietää, onko neuvoston asetuksella N:o 4055/86 merkitystä arvioitaessa lisän yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa?

2) Onko ensimmäiseen kysymykseen annetussa vastauksessa sovelletun tai sovellettujen yhteisön oikeuden oikeussäännön tai oikeussääntöjen mukaista periä yleiselle tavaramaksulle asetettua 40 prosentin lisää tuotaessa tavaroita laivalla jostakin toisesta jäsenvaltiosta?

3) Onko vastaus toiseen kysymykseen sama silloin, kun tavarat tuodaan laivalla jäsenvaltioon sellaisesta kolmannesta valtiosta, jonka kanssa Euroopan talousyhteisö on tehnyt sellaisen sopimuksen, jossa on Ruotsin kuningaskunnan ja Euroopan talousyhteisön tekemän sopimuksen 6 ja 18 artiklaa vastaavat määräykset, kun asiaa on arvioitava tällaisen sopimuksen (vapaakauppasopimus) perusteella?

4) Onko vastaus toiseen kysymykseen sama silloin, kun tavarat on tuotu jäsenvaltioon suoraan sellaisesta kolmannesta valtiosta, jonka kanssa Euroopan talousyhteisö ei ole tehnyt tällaista sopimusta (vapaakauppasopimus)?

5) Seuraako yhteisön oikeudesta, että jäsenvaltio, joka on asettanut tai vahvistanut yhteisön oikeuden vastaisen maksun, on velvollinen palauttamaan sen, vaikka maksun tuotto on osoitettu kunnallisessa valvonnassa oleville [satama]toiminnan harjoittajille?

6) Ottaen huomioon se, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön oikeuden vastaisesti perityt maksut palautetaan kansallisessa lainsäädännössä säädetyillä aineellisilla ja muodollisilla edellytyksillä ja että asiassa 199/82, San Giorgio, annetun tuomion 12 kohdassa on todettu, että oikeus saada takaisin sellaiset verot tai maksut, jotka jäsenvaltio on kantanut yhteisön oikeuden vastaisesti, seuraa niistä oikeuksista ja täydentää niitä oikeuksia, joita yksityisille on annettu yhteisön oikeusnormeilla, joilla tulleja vaikutukseltaan vastaavat verot tai maksut taikka vastaavasti syrjivät sisäiset maksut kielletään, on kysyttävä, onko yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä tulkittava siten, että yhteisön oikeudessa on säädetty ehdottomasta sellaisten maksujen palautusvelvollisuudesta, jotka saattavat kysymyksiin 1-4 annettujen vastausten mukaan olla yhteisön oikeuden vastaisia, ottaen huomioon kuitenkin se, että edellytykset, joilla palautusta voidaan vaatia, riippuvat sovellettavasta kansallisesta lainsäädännöstä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä asetetuissa rajoissa?

7) Jos todetaan, että yleiselle tavaramaksulle asetettu 40 prosentin tuontilisä on vastoin yhteisön oikeutta ja erityisesti tehtyjä sopimuksia (vapaakauppasopimukset), onko yhteisön oikeuden kanssa yhteensopivaa, että kansallisessa oikeudessa säädetty vanhentumisaika, joka koskee oikeutta vaatia maksujen palauttamista, alkaa kulua päivämäärästä, joka edeltää sitä päivää, jona kyseinen jäsenvaltio poisti yhteisön oikeuden vastaisen maksun?"

Asia C-242/95, GT-Link

24 Kantaja GT-Link A/S on vuodesta 1987 lähtien harjoittanut lauttaliikennettä Gedserin (Tanska) ja Travemünden (entinen Länsi-Saksa) välillä sekä vuodesta 1990 lähtien Gedserin ja Rostockin (entinen Itä-Saksa) välillä. Lauttoja ovat ilmeisesti käyttäneet lähinnä rekat. Vastaaja, Tanskan kansallinen rautatieyhtiö De Danske Statsbaner (DSB), on valtionyhtiö. Sen pääasiallisena toimintona on rautatie- ja lauttaliikenteen harjoittaminen; se myös omistaa muun muassa Gedserin sataman, josta käsin se harjoittaa lauttaliikennettä kilpaillen näin GT-Linkin kanssa.

25 Gedseriä koskevassa satamajärjestyksessä määrättiin, että i) niiden tavaroiden osalta, jotka kuljetettiin rekisteröidyissä moottoriajoneuvoissa linjalla Gedser-Travemünde GT-Linkin lautoilla, Gedserin satamalle maksettava tavaramaksu oli maksettava DSB:lle GT-Linkin viikoittain tekemän laskelman perusteella; ii) DSB:n omat sekä sen vuokraamat laivat oli vapautettu satamamaksuista, käytettiinpä laivoja merkinantoaluksina taikka muulla tavoin; ja iii) Saksan kansalliselle rautatieyhtiölle kuuluvat laivat oli vapautettu satamamaksuista (sekä laivoille asetetusta alusmaksusta että näillä laivoilla kuljetetuille tavaroille asetetusta tavaramaksusta) samoin kuin DSB oli vapautettu maksuista Saksan kansalliselle rautatieyhtiölle kuuluvissa satamissa.

26 GT-Linkin oikeus käyttää Gedserin satamaa perustui GT-Linkin ja DSB:n väliseen sopimukseen. Tässä sopimuksessa määrättiin, että GT-Linkin oli maksettava satamalle alus- ja tavaramaksuja (tavaroista, joita kuljetettiin rekisteröidyillä moottoriajoneuvoilla sen omilla aluksilla) asetuksen mukaisesti, minkä se teki helmikuusta 1987 alkaen, jolloin se alkoi harjoittaa toimintaansa Gedserin ja Travemünden välisellä linjalla. GT-Link vaati syyskuussa 1989 Østre Landsretissa nostamassaan kanteessa, että DSB velvoitettaisiin palauttamaan GT-Linkille sen helmikuusta 1987 joulukuuhun 1989 maksamia satamamaksuja 30 396 000 DKK:n suuruinen summa tai toissijaisesti GT-Linkin saman ajanjakson aikana maksamat tuontilisät eli 6 016 000 DKK.

27 Østre Landsret päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

"1) Kuuluuko sellainen ennakkoratkaisupyynnössä kuvattu erityinen lisä ETY:n perustamissopimuksen tulliliittoa koskevien määräysten, erityisesti 9-13 artiklan, tai 95 artiklan soveltamisalaan, joka on 40 prosenttia liikenneministeriön kauppasatamiksi hyväksymien satamien käytöstä perittävästä yleisestä maksusta?

2) Onko ETY:n perustamissopimuksen tulliliittoa koskevia määräyksiä, erityisesti 9-13 artiklaa, tai 95 artiklaa tulkittava siten, että niiden vastaista on vaatia yleiselle tavaramaksulle asetettua 40 prosentin suuruista erityistä tuontilisää, jos tämä tuontilisä peritään ainoastaan ulkomailta tuotavista tavaroista?

3) Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, millä edellytyksillä tällaista maksua voidaan pitää perusteltuna sen takia, että se olisi vastike palvelusta, tai ETY:n perustamissopimuksen liikennettä koskevan luvun määräysten mukaisista liikennepoliittisista syistä?(6)

4) Jos erityinen tuontilisä on ristiriidassa ETY:n perustamissopimuksen kanssa, koskeeko tämä kaikkea Tanskan ETY:öön liittymisen jälkeen perittyä erityistä tuontilisää vai ainoastaan tuontilisän korotusta liittymisen jälkeen?

5) Asetetaanko yhteisön oikeudessa erityisiä velvoitteita niiden kansallisten säännösten osalta, jotka liittyvät ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan mukaisten edellytysten täyttymistä koskevaan todistustaakkaan?

6) Jos julkisella yrityksellä, joka omistaa kauppasataman tai ylläpitää sitä, on määräävä markkina-asema, voiko perustamissopimuksen 86 artiklan vastaista määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä olla se, että kauppasatama perii edellä mainittuja maksuja, jotka liikenneministeriö on julkisten ja yksityisten kauppasatamien käytöstä vahvistanut?

7) Jos kuudenteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko niillä henkilöillä tai yrityksillä, joilta maksua on peritty, yhteisön oikeuden mukaan oikeus vaatia maksujen palautusta tai vahingonkorvausta?

8) Jos julkisella yrityksellä, joka omistaa kauppasataman tai ylläpitää sitä, on määräävä markkina-asema, voiko perustamissopimuksen 86 artiklan vastaista määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä olla se, että kauppasatama ei peri ennakkoratkaisupyynnössä kuvattuja maksuja omasta lauttaliikenteestään tai omien liikekumppaneittensa lauttaliikenteestä?

9) Jos ensimmäiseen, toiseen, neljänteen, kuudenteen ja/tai kahdeksanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, voivatko vastaajalle asetetut erityiset velvoitteet ja erityistehtävät kuitenkin johtaa siihen, että vastaajan toiminta on sallittua perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdan mukaan?"

28 Asiassa Haahr Petroleum kirjallisia huomautuksia esittivät Haahr Petroleum, vastaajina olevat satamat, väliintulijana esiintyvä liikenneministeriö, Yhdistynyt kuningaskunta ja komissio. Yhdistetyissä asioissa Texaco ja Olieselskabet kirjallisia huomautuksia esittivät Texaco, Olieselskabet, liikenneministeriö yhdessä vastaajina olevien valtion satamien kanssa, vastaajina olevat kunnan satamat ja komissio. Asiassa GT-Link kirjallisia huomautuksia esittivät GT-Link, DSB ja komissio.

29 Kaikille asioille yhteisessä suullisessa käsittelyssä olivat edustettuina Haahr Petroleum, Texaco, Olieselskabet, GT-Link, kunnan satamat, liikenneministeriö yhdessä vastaajina olevien valtion satamien kanssa ja komissio. DSB ilmoitti yhteisöjen tuomioistuimelle ennen suullista käsittelyä, että se ei ole edustettuna, koska se oli tällä välin myynyt Gedserin sataman GT-Linkin emoyhtiölle.

30 Aion käsitellä kysymyksissä esitettyjä ongelmia seuraavissa kohdissa esitetyssä järjestyksessä.

31 Ensin tutkin sitä, onko yleiselle tavaramaksulle asetettu tuontilisä perustamissopimuksen 9-13 artiklassa tarkoitettu tulli tai tullia vaikutukseltaan vastaava maksu vai onko se perustamissopimuksen 95 artiklassa tarkoitettu sisäinen maksu (asioiden Haahr Petroleum ja GT-Link kysymys 1; yhdistettyjen asioiden Texaco ja Olieselskabet kysymys 1 A). Tässä analyysissä käsittelen i) sitä, onko tämä lisä perusteltavissa tarjottujen palvelujen vastikkeena tai liikennepoliittisista syistä (asioiden Haahr Petroleum ja GT-Link kysymys 3; yhdistettyjen asioiden Texaco ja Olieselskabet kysymys 1 B); ii) sitä, koskeeko mahdollinen ristiriitaisuus yhteisön oikeuden kanssa kaikkia Tanskan Euroopan yhteisöön liittymisen jälkeen perittyjä lisiä vai ainoastaan lisän korotusta liittymisen jälkeen (asioiden Haahr Petroleum ja GT-Link kysymys 4); ja iii) lisän laillisuutta sekä tuotaessa tavaroita toisista jäsenvaltioista (kaikkien asioiden kysymys 2) että tuotaessa niitä kolmansista maista, joiden kanssa yhteisö on tehnyt vapaakauppasopimuksen tai joiden kanssa se ei ole tehnyt tällaista sopimusta (yhdistettyjen asioiden Texaco ja Olieselskabet kysymykset ja 4).

32 Seuraavaksi tutkin, onko juuri lisä (yhdistettyjen asioiden Texaco ja Olieselskabet kysymys 1 B) tai satamamaksujärjestelmä yleensä, sellaisena kuin sitä sovelletaan Gedserin satamaan (asian GT-Link kysymykset , 8 ja 9), ristiriidassa perustamissopimuksen 86 ja 90 artiklan kanssa. Tässä yhteydessä tutkin, onko kansallinen todistustaakkasääntö laillinen (asian GT-Link kysymys 5).

33 Lopuksi tutkin seuraavia kysymyksiä, jotka koskevat lisän ja satamamaksujen palauttamista: i) vaikutusta, joka on a) yleensä kansallisilla menettelyä koskevilla edellytyksillä (asian Olieselskabet kysymys 6); b) täsmällisemmin palauttamisvaatimusta koskevalla kansallisella vanhentumissäännöllä (asian Haahr Petroleum kysymys 5); ja c) vielä täsmällisemmin sen seikan laillisuudella, että vanhentumisaika alkoi kulua ennen kuin kyseinen jäsenvaltio poisti lisän (asian Olieselskabet kysymys 7); ii) vaikutusta, joka sillä, että maksun tuotto on osoitettu kunnallisessa valvonnassa oleville itsenäisille hallintoyksiköille, on palautusvelvollisuuteen (asian Olieselskabet kysymys 5); ja iii) maksua maksaneiden henkilöiden tai yritysten oikeutta saada palautusta, jos maksu on peritty vastoin perustamissopimuksen 86 artiklaa (asian GT-Link kysymys 7).

Lisän luonne

34 Kaikissa asioissa kansallinen tuomioistuin kysyy, sovelletaanko tavaramaksulle asetettuun tuontilisään perustamissopimuksen tulliliittoa koskevia määräyksiä ja erityisesti 9-13 artiklaa tai perustamissopimuksen 95 artiklaa.

35 Perustamissopimuksen 9, 12 ja 13 artiklassa määrätään näissä asioissa relevanteilta osin seuraavaa:

"9 artikla

1. Yhteisön perustana on tulliliitto, joka käsittää kaiken tavaroiden kaupan ja merkitsee, että vienti- ja tuontitullit sekä kaikki vaikutukseltaan vastaavat maksut ovat kiellettyjä jäsenvaltioiden välillä - - . - -

12 artikla

Jäsenvaltiot eivät ota välillään käyttöön uusia vienti- tai tuontitulleja taikka vaikutukseltaan vastaavia maksuja eivätkä korota keskinäisessä kaupassaan jo sovellettavia tuonti- tai vientitulleja taikka vaikutukseltaan vastaavia maksuja.

13 artikla

- -

2. Jäsenvaltioiden väliset, voimassa olevat, tuontitulleja vaikutukseltaan vastaavat maksut poistetaan asteittain siirtymäkauden aikana. - - "

36 Yhdistetyissä asioissa Texaco ja Olieselskabet kansallinen tuomioistuin viittaa myös perustamissopimuksen 18-29 artiklaan, jotka koskevat yhteisen tullitariffin toteuttamista, ja asetukseen N:o 2658/87.(7)

37 Perustamissopimuksen 95 artiklassa määrätään seuraavaa:

"Jäsenvaltiot eivät määrää muiden jäsenvaltioiden tuotteille minkäänlaisia korkeampia välittömiä tai välillisiä sisäisiä maksuja, kuin ne välittömästi tai välillisesti määräävät samanlaisille kotimaisille tuotteille.

Jäsenvaltiot eivät liioin määrää muiden jäsenvaltioiden tuotteille sellaisia sisäisiä maksuja, joilla välillisesti suojellaan muuta tuotantoa.

Viimeistään toisen vaiheen alussa jäsenvaltiot kumoavat edellä olevien määräysten kanssa ristiriitaiset, tämän sopimuksen voimaan tullessa voimassa olleet säännökset taikka muuttavat niitä."

38 Näiden oikeussääntöjen tavoitteena on taata tuotujen ja kotimaisten tuotteiden neutraali kohtelu jäsenvaltioissa, jotta helpotetaan tavaroiden vapaata liikkuvuutta ja yhteismarkkinoiden toteuttamista. Perustamissopimuksen 9-13 artiklassa määrätään tullien ja vaikutukseltaan vastaavien maksujen ehdottomasta kiellosta; koska tämä kielto olisi tehoton, jos se voitaisiin kiertää asettamalla tuoduille tavaroille korkeampia sisäisiä veroja tai maksuja, sitä on täydennetty 95 artiklalla, jossa kielletään syrjivät välilliset maksut. Tullien sekä vaikutukseltaan vastaavien maksujen ja 95 artiklan vastaisten sisäisten maksujen välinen raja on kuin veteen piirretty viiva, kuten voidaan olettaa, kun otetaan huomioon näiden maksujen sama tavoite ja 95 artiklan täydentävä luonne; tämä heijastuu kaikkien kantajien toissijaisesti esittämistä ponnekkaista väitteistä.

39 Eroa kuvastanee periaatteessa se, että tulli tai vaikutukseltaan vastaava maksu on lainvastainen kokonaisuudessaan, sisäinen maksu tai vero taas ainoastaan siltä osin kuin se on korkeampi kuin kotimaiselle tuotteelle asetettu (tosiasiallinen tai mahdollinen) maksu tai vero. Tässä tilanteessa koko tuontilisä olisi tietenkin joka tapauksessa lainvastainen. Käsiteltävänä olevissa asioissa tilanne on kuitenkin merkittävällä tavalla erilainen: suuri osa kyseessä olevista lisistä maksettiin tuotaessa tavaroita kolmansista maista, ja kuten tullaan huomaamaan,(8) tuontilisän laillisuus riippuu siitä, katsotaanko sen olevan luonteeltaan tuontitullia vaikutukseltaan vastaava maksu vai pidetäänkö sitä syrjivänä sisäisenä maksuna.

40 Miten hieno näiden kahden käsitteen välinen raja konkreettisessa tilanteessa onkin, on selvää, että tietyn maksun ei voida katsoa olevan sekä 9-13 artiklassa tarkoitettu vaikutukseltaan vastaava maksu että 95 artiklassa tarkoitettu sisäinen maksu.(9) Oppi, jonka mukaan näitä kahta määräystä ei voida soveltaa yhtä aikaa, on jatkuvan toistamisen takia nyt vahvistettu ja perustuu paitsi käsitteellisiin eroihin - josta esimerkkinä se, että vaikutukseltaan vastaaviin maksuihin ja sisäisiin maksuihin sovelletaan erilaisia järjestelmiä;(10) se, että 9 ja 13 artiklaa sovelletaan kaikkiin yhteisön sisäisen kaupan rajoituksiin, kun taas 95 artiklaa sovelletaan ainoastaan rajoituksiin, joilla suositaan kotimaisia tuotteita;(11) ja se, että vaikutukseltaan vastaavat maksut on kokonaan ja yksinkertaisesti poistettava, kun taas 95 artiklassa edellytetään ainoastaan ulkomaisten tuotteiden kotimaisten tuotteiden hyväksi tapahtuvan syrjinnän poistamista(12) - , myös siihen käytännöllisempään perusteeseen, että jäsenvaltioille oli alun perin asetettu erilaiset aikataulut asiaankuuluvien oikeussääntöjen noudattamiseksi.(13) Yhteisöjen tuomioistuin on antanut joitakin ohjeita näiden kahden käsitteen erottamiseksi toisistaan.

41 Vaikka vaikutukseltaan vastaavien maksujen käsitteen rajat ovat hieman muuttuneet vuosikymmenien saatossa, perusajatus, jonka yhteisöjen tuomioistuin on 1960-luvulla kehittänyt muutamassa periaatteellisesti merkittävässä tuomiossa, on yhä ennallaan. Tämä määritelmä annettiin vuonna 1969(14), ja siinä käytettiin aiemmissa tuomioissa annettuja osatekijöitä,(15) ja sitä lainataan yhä uusimmassa oikeuskäytännössä, koska siinä on mainittu olennaiset osatekijät.(16) Vuoden 1969 tuomioissa yhteisöjen tuomioistuin totesi seuraavaa:

"Kotimaisille tai ulkomaisille tavaroille yksipuolisesti asetettu vero tai maksu, jonka perusteena on valtion rajan ylittäminen, on - - vaikutukseltaan vastaava maksu, jos se ei ole varsinainen tulli; asia on näin riippumatta veron tai maksun määrän vähäisyydestä, nimikkeestä ja kantamistavasta, vaikka sitä ei kanneta valtion hyväksi, vaikka sillä ei ole mitään syrjivää tai suojaavaa vaikutusta ja vaikka tuote, josta maksu peritään, ei kilpaile kotimaisten tuotteiden kanssa.

- -

95 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen määräyksistä seuraa, että vaikutukseltaan vastaavan maksun käsitteeseen eivät kuulu maksut, jotka valtion sisällä määrätään samoin edellytyksin samanlaisille tai verrattavissa oleville kotimaisille tuotteille tai jotka, jos tällaisia tuotteita ei ole, joka tapauksessa ovat yleisiä sisäisiä maksuja - - ."

42 Viittaus "kotimaisiin ja ulkomaisiin tavaroihin" heijastaa sitä, että tämä määritelmä oli sanamuodoltaan identtinen molemmissa vuoden 1969 tuomioissa, joista toinen koski tuontitullia ja toinen sekä tuonti- että vientitullia. Monessa myöhemmin annetussa tuomiossa määritelmä muotoiltiin uudelleen siten, että siinä viitattiin ainoastaan tuotuihin tuotteisiin.(17) Tuotteiden, joista maksu oli maksettava, alkuperän merkitystä korostettiin useassa sittemmin annetussa tuomiossa, joista ensimmäinen annettiin asiassa Steinike ja Weinlig,(18) jossa yhteisöjen tuomioistuin täydensi edellä lainattua määritelmää (tai muutti sitä hiukan):

"Vaikutukseltaan tulleja vastaavan maksun olennainen piirre, joka erottaa sen sisäisestä maksusta, on se, että tämä maksu kohdistuu yksinomaan maahan tuotuun tuotteeseen, kun taas sisäinen maksu kohdistuu sekä maahan tuotuihin että kotimaisiin tuotteisiin."

43 Tähän olennaiseen piirteeseen vedotaan sekä sellaisten väitteiden tueksi, joiden mukaan tavaramaksulle asetettu tuontilisä on vaikutukseltaan vastaava maksu, että sellaisten väitteiden tueksi, joiden mukaan se ei tällainen ole. Kyse on mielestäni käsiteltävänä olevien asioiden keskeisestä ongelmasta eli siitä, onko lisä erotettavissa maksusta; jos sitä pidetään erillisenä ja riippumattomana maksuna, se selvästikin peritään ainoastaan tuonnista ja on lähtökohtaisesti 9 ja 13 artiklan vastainen; jos sitä taas pidetään koko tavaramaksun erillisenä sovelluksena, se on osa kattavampaa maksua, jota peritään sekä tuoduista että kotimaisista tavaroista, jolloin siihen sovelletaan 95 artiklaa ja jolloin se on tämän artiklan vastainen siltä osin kuin se on vaikutuksiltaan syrjivä. Tässä yhteydessä on tärkeätä erottaa se, että maksu peritään tuonnin yhteydessä, siitä, että se peritään ainoastaan tuoduista tuotteista; kyse on käsitteellisesti eri asioista. Se seikka, että tietyn maksun määräämisen perustana oleva tapahtuma on tuonti, ei ole ratkaiseva päätettäessä, sovelletaanko siihen 9-13 artiklaa vai 95 artiklaa; esimerkiksi tuotujen tavaroiden osalta arvonlisäveron määräämisen perustana oleva tapahtuma on tuonti, mikä ei tietenkään tarkoita, että kyseessä on tuontimaksu.

44 On huomattava, että se, että veron tai maksun perii tai saa muu julkisoikeudellinen yhteisö kuin valtio, silloin kun maksu on erityinen maksu tai erityistä tarkoitusta varten perittävä maksu, ei estä sitä, että siihen sovelletaan 95 artiklaa.(19)

45 Tavaramaksun ja lisän rakenteen tarkastelu tukee käsitystä, jonka mukaan lisä on sisäinen maksu, jolloin sitä on siis arvioitava 95 artiklan perusteella. Maksu peritään sekä tuoduista että kotimaisista tavaroista, koska se on osa kauppasatamien ja niiden palvelujen käytöstä maksettavien sisäisten maksujen yleistä järjestelmää. Se maksetaan kaikista satamassa puretuista tavaroista riippumatta siitä, saapuvatko ne ulkomailta vai toisesta tanskalaisesta kauppasatamasta. Maksutariffi kuitenkin vaihtelee tavaraluokan mukaan, ja se koostuu perusosasta ja prosenttimääräisestä lisästä; tämä perusrakenne on ollut voimassa vuodesta 1937. Lisän lainsäädännöllisen historian perusteella on selvää, että se otettiin käyttöön jo olemassa olevan tavaramaksun korotuksena, jota sovelletaan tuotuihin tavaroihin, eikä uutena erillisenä maksuna. Perusosan ja lisän laillinen perusta oli sama eli liikenneministeriön vuoden 1976 lain nojalla antama, vastaajina oleviin satamiin sovellettava asetus. Lisäksi erityisiin tavaraluokkiin sovellettavia vapautuksia ja erityisiä maksutariffeja sovelletaan myös lisään.

46 Lisän perimistavatkin tukevat väitettä, jonka mukaan se on osa yleistä tavaramaksua. Lisän perimiseksi ei ole erityisiä hallinnollisia muodollisuuksia. Sekä perusosan että lisän perivät samat viranomaiset samaan aikaan, ja ne lasketaan tavaroiden painon ja tavaroiden tyypin mukaan siltä osin kuin on ratkaistava, sovelletaanko jotakin vapautusta tai erityistariffia. Molemmissa tilanteissa maksun maksamisen perustana oleva tapahtuma on sama (nimittäin purkaminen), eikä tuloihin vaikuta se, mistä satamasta on kyse. Tavaroiden alkuperä ja siten lopullisesti maksettava maksun määrä vahvistetaan vasta lopullista laskelmaa tehtäessä.

47 Olieselskabetin pääasiallinen väite koskee sitä, että lisä on tulleja vaikutukseltaan vastaava maksu, ja osana tätä väitettä se esittää, että vaikka lisä vaikuttaa sisäiseltä maksulta, se on kuitenkin vaikutukseltaan vastaava maksu, koska sillä tuetaan välillisesti kotimaisten tuotteiden kauppaa. Väitteensä tueksi Olieselskabet viittaa asiassa Capolongo annettuun tuomioon.(20)

48 Kyseisessä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että yleiseen kansalliseen maksujärjestelmään kuuluva maksu, jota sovelletaan järjestelmällisesti ja samojen perusteiden mukaisesti kotimaisiin ja tuotuihin tuotteisiin, voi kuitenkin olla tuontitullia vaikutukseltaan vastaava maksu, jos se on yksinomaan tarkoitettu tukemaan toimintaa, joka hyödyttää erityisesti sitä kansallista tuotetta, josta maksu peritään.(21) Olieselskabet väittää, että koska tuontilisä hyödyttää jokaista satamaa ja koska sen vuoksi kotimaisia tuotteita voidaan kuljettaa halvemmilla hinnoilla sekä maan sisäisesti että viennissä, koska tavaroista peritään tavaramaksu ilman tuontilisää, tuontilisään on sovellettava asiassa Capolongo annetun tuomion mukaista poikkeusta, joten se on tuontitullia vaikutukseltaan vastaava maksu.

49 Mielestäni tämä väite perustuu väärinkäsitykseen. Asiassa Capolongo annetun tuomion mukaista poikkeusta sovelletaan, kun erotuksetta sekä kotimaisille että maahantuoduille tuotteille määrätyn maksun tuotto käytetään ainoastaan kotimaisen tuotteen hyväksi.(22) Nyt käsiteltävänä olevissa asioissa tavaramaksun kokonaistuotto, jonka kyseinen satama saa ja jolla rahoitetaan sen infrastruktuuria, hyödyttää sekä kotimaisia että tuotuja tuotteita, jotka lastataan tai puretaan satamassa.

50 Mielestäni tavaramaksulle asetettu tuontilisä on siis yleinen sisäinen maksu, ja sellaisena sen yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa on tarkasteltava perustamissopimuksen 95 artiklan perusteella.

Vastike palvelusta?

51 Useat osapuolet väittävät, että lisä on vastike tarjotuista palveluista, joten se ei ole tullia vaikutukseltaan vastaava maksu. Mielestäni tämä väite ei ole näissä asioissa relevantti, koska mielestäni lisä ei missään tapauksessa kuulu vaikutukseltaan vastaavan maksun käsitteen soveltamisalaan. Käsittelen väitettä kuitenkin sen tapauksen varalta, että sitä pidettäisiin relevanttina; on todettava, että asiassa Haahr Petroleum liikenneministeriö esittää tämän väitteen 95 artiklaan liittyen. Ministeriö väittää, että lisä ei ole tässä artiklassa tarkoitetulla tavalla syrjivä, jos kyse on tosiasiallisesti tuontia varten tarjotuista lisäpalveluista, koska tällöin tuotuja ja kotimaisia tavaroita ei voida verrata toisiinsa.

52 Yhteisöjen tuomioistuin on, joskin vastentahtoisesti, hyväksynyt, "ettei ole mahdotonta, että joissakin tilanteissa tietty tosiasiallisesti suoritettu palvelu voi olla vastine siitä maksetusta oikeasuhtaisesta maksusta".(23) Tällaisessa tilanteessa kyseistä maksua ei voida luokitella vaikutukseltaan vastaavaksi maksuksi, ja se voi olla laillinen. Jotta maksu kuuluisi tämän määritelmän piiriin, on kuitenkin täytettävä tiukkoja arviointiperusteita: palvelun on oltava tietynlainen ja tunnistettavissa oleva, tosiasiallisesti ja yksilöllisesti annettu etu,(24) ja tämän edun ja maksetun määrän välillä on oltava suora yhteys.(25)

53 Nyt käsiteltävinä olevissa asioissa väite siitä, että lisä on pelkästään korvaus tuojaa hyödyttävistä palveluista, ei ole vakuuttava seuraavista syistä.

54 On väitetty, että lisällä korvataan sekä yleisten satamapalvelujen että tuonnissa tarpeellisten erityispalvelujen käyttö.

55 Kuten Olieselskabet toteaa, yleisten satamapalvelujen käyttö kustannetaan lähtökohtaisesti erillisillä maksuilla eli alusmaksulla ja ennakkoratkaisupyynnössä mainituilla muilla erityisillä maksuilla. Lisäksi on muistettava, että lisä on ainoastaan osa tietyn sataman perimästä kokonaistavaramaksusta; perusosan mukaisesti kaikesta tuonnista ja viennistä peritty maksu on oletettavasti myös tarkoitettu korvaukseksi tietyistä satamapalveluista. Voidaan ehkä väittää, että tämän takia kyseiset maksut ovat todellisuudessa vastikkeita palveluista, mutta jos asia on näin, on selvää, että samojen palvelujen ei voida katsoa olevan lisän vastineita. Joka tapauksessa tätä väitettä vastaan voidaan todeta, että tavaramaksun ja alusmaksun tariffit asetetaan keskusjohtoisesti, että ne ovat siksi samat kaikille satamille riippumatta oletettavista tarjotun palveluvalikoiman eroista ja että lisä on 40 prosenttia kaikissa satamissa. Kuten Haahr Petroleum (ja mutatis mutandis GT-Link) toteavat, on vielä niin, että alusta, jonka lastina on tuotuja tavaroita, palvellaan tosiasiallisesti samalla tavalla kuin vastaavaa alusta, jonka lastina on kotimaisia tavaroita.

56 Vastaajina olevat satamat ja liikenneministeriö väittävät, että ulkomailta tuotuja tavaroita kuljetetaan yleensä suuremmissa aluksissa, jotka tarvitsevat erityispalveluja, satamaan pääsyä varten kunnostettuja väyliä ja niin edelleen, joten lisä on siten vastike tuontia varten tarpeellisista lisäpalveluista. On todettava, että sekä Texaco että Olieselskabet riitauttavat tämän väitteen perustana olevan oletuksen, ja Texaco lisää vielä, että tanskalaisten satamien ja useiden ulkomaisten satamien välinen etäisyys ei ole suurempi kuin tanskalaisten satamien välinen etäisyys. Tämä väite tuskin on pätevä silloin, kun rekkoja kuljettavat lautat liikennöivät vastakkaiseen suuntaan, kuten asiassa GT-Link. Joka tapauksessa tässä väitteessä on lukuisia aukkoja.

57 Ensinnäkin on niin, kuten Haahr Petroleum, Olieselskabet ja komissio korostavat, että aluksen koko otetaan huomioon jo sen maksamassa alusmaksussa, sillä tämä maksu määräytyy aluksen brt:n perusteella. Tavaramaksun perusosassa on epäsuorasti otettu huomioon tavaroita kuljettavan aluksen siirtyminen ja siten sen koko, koska perusosa lasketaan tavaroiden painon perusteella. On todettava, että liikenneministeriö ja DSB väittävät näin ja toteavat, että tavaramaksu perustuu painoon juuri sen takia, että purkaukseen, laituritilan tarpeeseen ja niin edelleen liittyvät kulut riippuvat kyseisten tavaroiden painosta.

58 Toiseksi on niin, kuten Olieselskabet ja GT-Link toteavat, että jos tuontilisän tarkoituksena oli suuremmille aluksille tarpeellisista ylimääräisistä satamapalveluista maksaminen, oikeudenmukaisempi menetelmä tämän tavoitteen saavuttamiseksi olisi ollut lisän muuttaminen vastaavasti esimerkiksi vapauttamalla siitä pienet alukset (joskin on niin, että jos lisä silti olisi maksettava ainoastaan tuonnin yhteydessä, se olisi kuitenkin lähtökohtaisesti yhteisön oikeuden vastainen, aivan kuten riidanalainen lisä).

59 Kuten Haahr Petroleum, Olieselskabet ja komissio toteavat, on lisäksi niin, että vientitavaroita kuljettavat alukset oletettavasti käyttävät erityisiä satamapalveluja yhtä paljon kuin tuontitavaroita kuljettavat alukset, mutta vientitavaroista ei kuitenkaan peritä vastaavaa lisää. GT-Link esittää kääntäen, että tuontitavaroille ei tarjota mitään erityisiä palveluita, joita ei tarjottaisi vientitavaroille.

60 Lopuksi on todettava, että alus, joka tuo ulkomaisia tavaroita Kööpenhaminan kautta, jossa mitään lisää ei tarvitse maksaa, ja sitten jatkaa matkaansa johonkin kauppasatamaan, jossa se purkaa tavarat, tarvitsee samoja satamapalveluja kuin se olisi tarvinnut, jos se olisi tuonut tavarat suoraan kyseiseen kauppasatamaan, mutta ilmeisesti sen ei tässä tilanteessa tarvitse maksaa mitään lisää;(26) liikenneministeriö ja yhdistetyissä asioissa Texaco ja Olieselskabet vastaajina olevat valtion satamat väittävät jopa, että sama pätee silloin, kun alus poikkeaa toisessa tanskalaisessa satamassa purkamatta siellä lastiaan. Mielestäni myös tämä vie pohjaa väitteeltä, jonka mukaan lisä on vastike palveluista eli erityisten satamapalvelujen käytöstä.

61 Lisän käyttöön ottamisen historiallisesta taustasta, sellaisena kuin se on kuvattu ennakkoratkaisupyynnössä,(27) ilmenee lisäksi selvästi, että pääasiallinen syy tuoduille tavaroille asetetun erityisen lisän käyttöön ottamiselle voimassa olleiden alus- ja tavaramaksujen yleisen korottamisen sijaan oli se, että näin pyrittiin estämään, ettei kotimaan kuljetuksia aleta tehdä enemmän rauta- ja maanteitse; ei siis mikään sellainen syy, joka olisi liittynyt tuotuja tavaroita kuljettavien alusten lisääntyneeseen satamapalvelujen käyttöön. Kuten Olieselskabet korostaa, silta- ja satamatariffikomitean raportissa ei myöskään ole mitään mainintaa siitä, että alusten koko olisi olennainen syy sille, miksi se ehdotti tuontilisän asettamista.

62 Asiassa Haahr Petroleum vastaajina olevat satamat ja yhdistetyissä asioissa Texaco ja Olieselskabet kunnan satamat väittävät, että koska satamien käyttäminen ei ole pakollista, lisä on vastike palvelusta. Tämä on selvästi harhakäsitys; vaikka yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että maksu pakollisesta palvelusta, kuten terveystarkastuksesta, luokitellaan yleensä tullia vaikutukseltaan vastaavaksi maksuksi,(28) tästä ei seuraa, että maksu mistä tahansa sellaisesta palvelusta, joka ei ole pakollinen, ei kuuluisi vaikutukseltaan vastaavan maksun määritelmän soveltamisalaan.

63 Lisäksi tätä väitettä voidaan puolustaa ainoastaan, jos kyseessä oleva palvelu on todellakin vapaaehtoinen, mikä on harvoin tilanne silloin, kun on kyse palveluista, joita tarjoaa julkinen yritys, joka on ainakin lähestulkoon monopoliasemassa. Vastaajina olevat satamat yrittävät puolustautua väittämällä, että koska aina samalle tavaramaksulle ei ilmeisesti ole Kööpenhaminan satamassa asetettu mitään tuontilisää, kantaja olisi voinut välttyä sen maksamiselta lähettämällä tavaransa tähän satamaan ja kuljettamalla ne sieltä rautateitse, maanteitse tai pienemmällä aluksella. Juuri tässä väitteessä kuitenkin oletetaan, että lisä ei ole pelkästään vastike satamapalvelujen käytöstä, koska muutoin olisi ristiriitaista, ettei sitä peritä myös ehdottomasti kaikkein suurimmassa satamassa Kööpenhaminassa. Missään tapauksessa ei ole mahdollista tyydyttävällä tavalla vertailla muita satamia Kööpenhaminan satamaan ilman tarkempia tietoja siellä perittävistä maksuista; yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyissä asiakirjoissa todetaan tuskin muuta kuin että sillä on oma maksujärjestelmänsä.

64 Lopuksi on todettava väitteestä, jonka mukaan lisä on vastike palveluista, että tämän osalta vastaajina olevat satamat, asiassa Haahr Petroleum liikenneministeriö, yhdistetyissä asioissa Texaco ja Olieselskabet kunnan satamat sekä DSB viittaavat asiassa SIOT annettuun tuomioon,(29) jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että määriteltäessä sitä, vastaavatko maksut kuljetuskustannuksia tai kauttakuljetukseen liittyvien muiden palvelujen kattamiseksi perittäviä maksuja, on otettava huomioon paitsi palvelut, jotka liittyvät suoraan ja nimenomaisesti tavaroiden liikkuvuuteen, myös yleisemmät edut, jotka perustuvat sellaisten satamien vesialueiden ja laitteiden käyttöön, joiden purjehduskelpoisuus ja kunnossapito kuuluu viranomaisille.(30) Tähän tuomioon on viitattu sen väitteen kumoamiseksi, jonka mukaan maksun, joka on samansuuruinen kaikissa satamissa, ei tämän takia voida katsoa olevan oikeasuhtainen korvaus siitä palvelusta tai liittyvän suoraan siihen palveluun, jonka vastike sen väitetään olevan. Mielestäni tässä väitteessä kuitenkin jätetään huomiotta se keskeinen seikka, että kaikkien satamapalvelujen käyttäjien pitäisi maksaa asiassa SIOT annetussa tuomiossa tarkoitetuista yleisistä eduista, koska ne ovat kaikkien saatavilla ja kaikki käyttävät niitä, eivät ainoastaan maahantuojat, vaikka luonnollisesti ainoastaan maahantuojien on maksettava riidanalaista lisää.

65 Asian Haahr Petroleum vastaajat viittaavat vielä lentokenttiä koskevaan komission ehdotukseen,(31) joka niiden mielestä kuvastaa mutatis mutandis yhteisöjen tuomioistuimen asiassa SIOT esittämää kantaa satamamaksuihin. Ehdotuksen johdanto-osassa todetaan seuraavaa:

"Käyttäjien on maksettava siitä riippumatta, mistä yhteisön jäsenmaasta lento lähtee, paitsi käyttämistään lentokenttäpalveluista, myös kohtuullinen osuus kustannuksista, joita syntyy lentokenttien turvallisen, tehokkaan ja ekologisesti hyväksyttävissä olevan toiminnan takia välttämättömistä palveluista."(32)

66 Tällä ehdotuksella ei tietenkään ole mitään oikeudellista merkitystä. Joka tapauksessa edellä lainattua perustelukappaletta on tulkittava ehdotuksen 12 artiklan 1 kohdan kanssa, jossa edellytetään, että maksujen on oltava muun muassa syrjimättömiä. Komissio toteaa ehdotuksen perusteluissa, että useimmissa jäsenvaltioissa valtion sisäiseen ilmaliikenteeseen ja yhteisön sisäiseen ilmaliikenteeseen sovelletaan eri tariffeja, ja se kehottaa toimivaltaisia viranomaisia pikaisesti poistamaan nämä erot, joita ei selvästikään voida perustella kustannuseroilla.(33)

Perustamissopimuksen 84 artikla ja asetus N:o 4055/86

67 Tanskan liikenneministeriö, vastaajina olevat valtion satamat ja DSB väittävät, että itse tavaramaksuun tai tuontilisään ei kumpaankaan voida soveltaa perustamissopimuksen 9-13 artiklaa eikä 95 artiklaa; sen sijaan niihin sovelletaan liikennettä koskevia perustamissopimuksen määräyksiä (74-84 artiklaa ja erityisesti 84 artiklan 2 kohtaa) ja asetusta N:o 4055/86.(34)

68 Asetuksen N:o 4055/86 oikeudellisena perustana olevassa 84 artiklan 2 kohdassa määrätään, että neuvosto voi määräenemmistöllä päättää, annetaanko meri- ja lentoliikennettä koskevia aiheellisia säännöksiä sekä missä laajuudessa ja mitä menettelyä noudattaen niitä annetaan, minkä lisäksi 2 kohdassa on määrätty joistakin menettelysäännöistä. Väitteeseen vastaamiseksi ei ole tarpeen käsitellä asetusta, jolla pyritään vapauttamaan palvelujen tarjoaminen meriliikenteessä, kuten sen nimestäkin ilmenee.

69 Tanskan liikenneministeriö, vastaajina olevat valtion satamat ja DSB väittävät, että maksun perimisen syynä ovat lailliset liikennepoliittiset tavoitteet eli kauppasatamien toiminnan rahoittaminen ja se, että meritse tapahtuvalta kaukoliikenteeltä peritään korkeammat maksut kuin lähiliikenteeltä. Niiden käsityksen mukaan asiassa Corsica Ferries France annetusta tuomiosta(35) ilmenee, että maksuja, joilla pyritään liikennepoliittiseen tavoitteeseen, on arvioitava perustamissopimuksen liikennettä koskevien määräysten ja erityisesti 84 artiklan 2 kohdan sekä asetuksen N:o 4055/86 perusteella. Tämän asetuksen voimaantuloa edeltävän ajanjakson osalta (eli ennen 1.1.1987) Tanska saattoi vapaasti soveltaa riidanalaisten kaltaisia oikeussääntöjä.

70 Asiassa Corsica Ferries France oli kyse maksuista, joita Ranskan tulliviranomaiset perivät Korsikan ja Italian välisen lauttaliikenteen harjoittajalta. Maksut perittiin kaikista matkustajista, jotka matkustivat Euroopassa sijaitsevaan satamaan tai tällaisesta satamasta, joten niitä sovellettiin kaikkiin Korsikan satamissa aluksiin nousseisiin, niistä poistuneisiin tai aluksesta toiseen siirtyneisiin matkustajiin. Sitä vastoin Korsikan ja Ranskan välisen lauttaliikenteen harjoittajat joutuivat maksamaan maksuja ainoastaan Korsikaan matkustavista matkustajista. Näiden maksujen väitettiin olevan perustamissopimuksen 59 artiklan vastaisia.

71 Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että perustamissopimuksen 61 artiklan 1 kohdan mukaan palvelujen tarjoamisen vapauteen liikenteen alalla sovelletaan liikennettä koskevan osaston määräyksiä ja että neuvosto oli ainoastaan asetuksessa N:o 4055/86 ryhtynyt tarpeellisiin toimiin palvelujen vapaan tarjoamisen toteuttamiseksi jäsenvaltioiden välisen meriliikenteen alalla. Yhteisöjen tuomioistuin päätteli, että asiassa Corsica Ferries France kyseessä olleena ajanjaksona eli vuosina 1981 ja 1982 palvelujen tarjoamisen vapautta meriliikenteessä ei vielä ollut pantu täytäntöön, joten jäsenvaltioilla oli oikeus periä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olleessa asiassa kyseessä olleen kaltaisia maksuja.(36)

72 Mielestäni käsiteltävänä olevien asioiden samankaltaisuus asian Corsica Ferries France kanssa on vähäinen, eikä siihen perustuva väite ole vakuuttava. Kuten Texaco ja Olieselskabet esittävät, kyseisessä asiassa riidanalainen maksu perittiin aluksen omistajalta tietyissä merisatamissa alukseen nousseista, siitä poistuneista tai aluksesta toiseen siirtyneistä matkustajista, ja sellaisenaan se saattoi selvästikin vaikuttaa asetuksessa N:o 4055/86 säädettyyn vapauteen tarjota meriliikennepalveluja. Tavaroiden tuonnista perittävä maksu, josta puolestaan vastaa tavaroiden vastaanottaja tai lähettäjä, taas saattaa luontevammin vaikuttaa tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen, ja koska se on veroluonteinen, siihen sovelletaan 95 artiklaa. Kuten Olieselskabet väittää, joka tapauksessa asiassa Corsica Ferries Italia annetun tuomion(37) perusteella on selvää, että asetuksella N:o 4055/86 ei oikeuteta syrjivää toimintaa, joka kuuluu asetuksen soveltamisalaan; kyseisessä asiassa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että asetuksella estettiin jäsenvaltioita soveltamasta erilaisia tariffeja samanlaisiin luotsipalveluihin, kun tariffeilla syrjittiin välillisesti taloudellisia toimijoita kansalaisuuden perusteella.

73 Joka tapauksessa on niin, kuten Olieselskabet toteaa, että yhteisöjen tuomioistuimen aiemman oikeuskäytännön perusteella on selvää, että maksu ei jää 95 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle pelkästään sillä perusteella, että se peritään liikennepoliittisista syistä.(38)

74 Tämä ei tietenkään tarkoita sitä, etteikö lisällä voisi olla myös rajoittavaa vaikutusta vapauteen tarjota palveluita meriliikenteessä, kuten komissio väittää, ja etteikö lisä siten voisi olla ainakin asetuksen N:o 4055/86 vastainen sen voimaantulosta alkaen. Vaikka asiassa Corsica Ferries France annetussa tuomiossa todettiin, että meriliikenne ei ennen kyseistä ajankohtaa ollut vapautettu, jolloin siis palvelujen vapaata tarjoamista rajoittavat toimet voivat kuitenkin olla sallittuja ennen kyseistä ajankohtaa, tästä tuomiosta ei välttämättä seuraa, että selvästi syrjivä toimi olisi hyväksyttävissä. Mielestäni ei kuitenkaan ole tarpeen ratkaista tätä kysymystä nyt käsiteltävänä olevissa asioissa, eivätkä osapuoletkaan ole sitä varsinaisesti käsitelleet.

75 Asiassa Haahr Petroleum liikenneministeriö viittaa lentokenttiä koskevaan komission ehdotukseen(39) tukeakseen väitettään, jonka mukaan eriytetyt maksut lentokentillä ja siten analogisesti satamissa voidaan perustella liikennepoliittisilla syillä. Tämä ehdotus ei tältä osin kuitenkaan ole kovinkaan hyödyllinen; siinä edellytetään lentokenttien käytöstä perittävien maksujen olevan sekä syrjimättömiä että oikeassa suhteessa palveluista aiheutuneisiin kustannuksiin, ja tästä voidaan poiketa alhaisempia maksuja asettamalla ainoastaan eristyksissä olevien seutujen osalta, jolloin on tehtävä ilmoitus valtion tuesta.

76 Asiassa Haahr Petroleum liikenneministeriö ja DSB esittävät aavistuksen verran erilaisen liikenteeseen perustuvan väitteen, jonka mukaan ei ole perusteltua luokitella lisää tai edes tavaramaksua - sen nimestä huolimatta - tavaroista perittäväksi maksuksi; kyseessä on pikemminkin tiettyyn liikennemuotoon liittyvä maksu. Koska sitä ei peritä tavaroista, voidaan päätellä, että siihen ei sovelleta 95 artiklaa.

77 Yleisen tavaramaksun ja erityisesti lisän rakenne ja historia ovat tällaista tulkintaa vastaan. Kuten komissio toteaa, on erityisesti huomattava, että maksu lasketaan tavaroiden painon perusteella ja että siitä vastaa lopullisesti tavaroiden vastaanottaja. Vaikka olisikin niin, että maksu perittäisiin pikemminkin liikennemuodosta kuin kuljetettavista tavaroista, tämä ei kuitenkaan sinänsä ole riittävä peruste olla soveltamatta siihen 95 artiklaa; kuten Olieselskabet toteaa, yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Schöttle antamassaan tuomiossa,(40) että ottaen huomioon 95 artiklan yleinen rakenne ja tavoitteet tuotteelle määrätyn maksun käsitettä on tulkittava laajasti ja että tämän käsitteen on tulkittava tarkoittavan myös maanteiden kansainvälisessä tavaraliikenteessä jäsenvaltion sisällä kuljetun matkan pituuteen ja kyseisten tavaroiden painoon perustuvaa maksua.(41)

78 Lisäksi se, että muilla tavoilla tuoduista tavaroista - esimerkiksi tuonnista Kööpenhaminan kautta tai maanteitse tai lentoteitse - ei peritä maksua, ei estä sitä, että kyseessä on tavaroille asetettu maksu, toisin kuin DSB väittää, kuten ei myöskään se, että jotkut tavarat on vapautettu maksusta; maksun luokittelun kannalta merkittävää on se, mistä tavaroista sitä kannetaan, ei se, mitkä tavarat on siitä vapautettu.

Lisän yhteensopivuus 95 artiklan kanssa

79 Olen siis yhä sitä mieltä, että tavaramaksulle asetettuun tuontilisään sovelletaan perustamissopimuksen 95 artiklaa, koska se peritään yleisenä sisäisenä maksuna. Koska se on selvästi syrjivä, se on lainvastainen.

80 Asiassa Haahr Petroleum vastaajat väittävät, että eriytetyt maksut voivat kuitenkin olla yhteensopivia 95 artiklan kanssa, koska yhteisöjen tuomioistuin on hyväksynyt sisäiset maksut, joiden erojen syynä ovat objektiiviset arviointiperusteet. Yhdistetyissä asioissa Texaco ja Olieselskabet kunnan satamat sekä DSB väittävät lisäksi, että tavaroita tuovan aluksen koko on objektiivinen arviointiperuste, jonka takia lisä on perusteltu. Näiden väitteiden syynä on se, ettei kyetä erottamaan toisistaan kahta eri asiaa.

81 On totta, että yhteisöjen tuomioistuin on jo varsin varhaisessa oikeuskäytännössään todennut, että sisäisten maksujen yleiseen järjestelmään kuuluviin maksuihin, joita peritään järjestelmällisesti ja samoilla arviointiperusteilla kotimaisista ja tuoduista tuotteista, sovelletaan 95 artiklaa eikä 9-13 artiklaa. Samojen, useissa myöhemmin annetuissa tuomioissa mainittujen arviointiperusteiden käyttäminen selittyy sillä, että yhteisöjen tuomioistuin muotoili ensimmäistä kertaa tämän ajatuksen asiassa Marimex antamassaan tuomiossa,(42) jossa kansallinen tuomioistuin oli kysynyt nimenomaan, oliko riidanalaisen maksun (jota perittiin tuodun elävän karjan ja naudanlihan terveystarkastuksesta) luokittelun kannalta merkitystä sillä, että vastaavista kotimaisista karjasta ja lihasta perittiin maksu, joka "laskettiin sellaisilla arviointiperusteilla, jotka eivät ole verrattavissa arviointiperusteisiin, joita käytettiin määriteltäessä tuodusta elävästä karjasta ja naudan- ja vasikanlihasta perityn maksun määrää". Tätä taustaa vasten on selvää, että yhteisöjen tuomioistuin muotoili kantansa maksun luokittelua varten; asiassa Marimex, jossa kotimainen maksu, jonka väitettiin vastaavan tuonnille asetettua maksua, laskettiin toisilla arviointiperusteilla, riidanalainen maksu oli tullia vaikutukseltaan vastaava maksu; sitä vastoin maksua, joka peritään sekä kotimaisista että tuoduista tuotteista samoilla arviointiperusteilla, on arvioitava 95 artiklan eikä 9-13 artiklan perusteella, mutta jos maksu on vaikutuksiltaan syrjivä, se on kuitenkin vastoin 95 artiklaa.

82 Siten esimerkiksi asiassa Chemial Farmaceutici(43), johon asian Haahr Petroleum vastaajat vetoavat ilmeisesti väitteensä tueksi, yhteisöjen tuomioistuin tutki sitä, oliko 95 artiklan perusteella laillista soveltaa käymällä valmistettuun alkoholiin eri verokantaa kuin synteettiseen alkoholiin. Se totesi, että eriyttäminen objektiivisten arviointiperusteiden, kuten käytettyjen raaka-aineiden tai valmistusmenetelmien, perusteella oli yhteisön oikeuden mukaista edellyttäen muun muassa, että sovellettavat yksityiskohtaiset säännöt olivat sellaiset, että muista jäsenvaltioista tapahtuvaa tuontia ei millään tavalla suoraan tai välillisesti syrjitty.(44)

83 Yhteisöjen tuomioistuin on lukuisissa tuomioissa tutkinut, voiko objektiivisin arviointiperustein eriytetyillä maksuilla kuitenkin olla tuontia syrjivä, 95 artiklan vastainen vaikutus.(45) En kuitenkaan pidä näitä tuomioita nyt käsiteltävinä olevien asioiden kannalta merkityksellisinä, koska nyt on kyse maksutariffista, joka on nimenomaisesti korkeampi muista jäsenvaltioista tuoduille tavaroille.

84 Lisäksi käsite objektiivisiin arviointiperusteisiin perustuvat eriytetyt maksutariffit edellyttää, että eriyttämisen ja arviointiperusteiden välillä on suora yhteys. On selvää, että käsiteltävänä olevissa asioissa tavaroita tuovan aluksen koko ei täytä tätä edellytystä, koska lisän soveltaminen ei määräydy sen perusteella.

85 Lopuksi tutkin sitä, mikä merkitys kyseessä olevien tuotteiden kotimaisella valmistuksella on lisän laillisuudelle. Vaikka tätä kysymystä ei ole käsitelty syvällisesti kirjallisissa huomautuksissa, se esitettiin suullisessa käsittelyssä.

86 Mielestäni 95 artiklaa sovelletaan käsiteltävänä olevissa asioissa, vaikka kyseessä olevia tuotteita ei valmistettaisi kyseisessä jäsenvaltiossa. Se seikka, että tiettynä ajankohtana tiettyä tuotetta ei valmisteta tässä valtiossa, ei tarkoita sitä, että jäsenvaltio voi antaa veroja ja maksuja koskevia oikeusääntöjä, joiden mukaan tuonnista kannetaan korkeampia veroja tai maksuja kuin kannettaisiin vastaavista kotimaisista tuotteista, jos niitä olisi. Perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäistä kohtaa sovelletaan oikeussääntöihin, joissa pelkän sanamuodon mukaan tosiasiallisesti tai mahdollisesti asetetaan tuoduille tuotteille korkeammat verot tai maksut kuin vastaaville kotimaisille tuotteille. On totta, että silloin, kun kotimaisia tuotteita ei ole, verolla tai maksulla ei suoraan suojella olemassa olevaa tuotantoa. Jäsenvaltio kuitenkin suosii mahdollista kotimaista tuotantoa ja rohkaisee tuottajia siirtämään tuotantonsa sen alueelle asettamalla kyseisille tuoduille tuotteille korkeammat verot tai maksut.

87 Vastakkaiseen käsitykseen liittyvät vaikeudet ovat erityisen selvät, kun on kyse riidanalaisen maksun kaltaisesta yleisestä verosta tai maksusta. Käytännössä ei ole mahdollista katsoa, että yleisen tavaramaksun lainvastaisuuden aste vaihtelisi päivästä toiseen sen mukaan, tuotetaanko tietyntyyppisiä tuotteita kyseisessä valtiossa, jolloin tavaraerän tuoja saisi lisän takaisin ainoastaan siitä tavaraerän osasta, jonka osalta hän kykenisi näyttämään toteen, että maksun perimisen ajankohtana oli olemassa kotimaista tuotantoa.

88 Jos ainoastaan tuonnille asetetun lisämaksun katsottaisiin kuuluvan 95 artiklan eikä 9-13 artiklan soveltamisalaan sen takia, että se on osa sisäisten maksujen järjestelmää, mutta sen ei kuitenkaan katsottaisi olevan 95 artiklan vastainen, koska kyseessä olevana ajankohtana ei olisi kotimaista tuotantoa, perustamissopimuksessa olisi aukko. Nyt käsiteltävänä olevat asiat ovat täysin erilaisia kuin asiat, joita on tullut useammin vireille yhteisöjen tuomioistuimessa ja joissa on ollut kyse siitä, ovatko tuodut tuotteet samankaltaisia kuin kotimaiset tuotteet tai korvaavatko ne toisiaan, kun tuotuihin ja kotimaisiin tuotteisiin on sovellettu erilaisia veroja tai maksuja tai tariffeja. Tällaisissa asioissa on tietenkin tarpeen verrata keskenään kotimaisia ja tuotuja tuotteita.

89 On totta, että asiassa komissio vastaan Tanska antamassaan tuomiossa(46) yhteisöjen tuomioistuin totesi, että "95 artiklaan ei voida vedota, kun on kyse sisäisistä maksuista, joita peritään tuoduista tuotteista, jos samankaltaista tai kilpailevaa kotimaista tuotantoa ei ole". Tässä asiassa oli kuitenkin kyse uusiin moottoriajoneuvoihin sovellettavasta rekisteröintimaksusta, joka perittiin erotuksetta tuoduista ja kotimaisista tuotteista. Tällä maksulla ei mitenkään rohkaistu valmistajia siirtämään tuotantoaan Tanskaan. Ongelmana asiassa oli, oliko maksu kuitenkin 95 artiklan vastainen sen takia, että kun kotimaista tuotantoa ei ollut, se perittiin käytännössä ainoastaan tuoduista tuotteista, minkä lisäksi se oli epätavallisen korkea. Tällöin yhteisöjen tuomioistuin olisi voinut päätyä siihen, että kyse on syrjinnästä, ainoastaan olettamalla, että Tanska olisi asettanut tariffin alhaisemmaksi, jos sillä olisi ollut huomattavaa kotimaista tuotantoa. Tulos olisi käsittääkseni ollut toinen, jos Tanskan lainsäädännössä olisi nyt käsiteltävänä olevien asioiden tavoin jo sanamuodon mukaan säädetty lisästä, jota peritään erityisesti tuoduista autoista ja joka on määrältään korkeampi kuin tavallisesti kotimaisista ja tuoduista autoista peritty maksu.

90 Asiassa GT-Link kansallinen tuomioistuin kysyy, voidaanko tuontilisää siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin katsoo sen olevan lähtökohtaisesti joko 9-13 artiklan tai 95 artiklan vastainen, kuitenkin pitää laillisena perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdan perusteella. Käsittelen tätä määräystä syvällisemmin jäljempänä(47) selvitellessäni mahdollista vasta-argumenttia sille, että satamamaksujen periminen olisi vastoin perustamissopimuksen kilpailumääräyksiä, ja viittaan nyt siinä yhteydessä esittämiini käsityksiin, joita voidaan soveltaa mutatis mutandis myös tässä yhteydessä.

91 Viimeinen kansallisen tuomioistuimen esittämä ongelma, joka koskee lisän laillisuutta 9-13 tai 95 artiklan perusteella, on se, sovelletaanko mahdollista päätelmää siitä, että lisä on ristiriidassa perustamissopimuksen kanssa, Tanskan yhteisöön liittymisen jälkeen perimään koko lisän määrään vai ainoastaan tämän päivämäärän jälkeen tehtyyn lisän korotukseen.

92 Kysymyksen muotoilun perusteella ei ole selvää, mitä kansallinen tuomioistuin täsmälleen haluaa tietää. Ensi näkemältä se antaa ymmärtää, että lisän määrää on korotettu sen jälkeen, kun Tanska on liittynyt yhteisöön, ja kysyy, onko koko vuodesta 1973 lähtien peritty lisä vai ainoastaan myöhemmin tehdyn korotuksen suuruinen osa lisästä lainvastainen. Lisän määrä on kuitenkin pysynyt samana siitä asti, kun se otettiin käyttöön vuonna 1954, joten kysymyksen tarkoitus ei voi olla tämä.

93 Kysymystä voidaan kuitenkin tulkita toisella tavalla. Vaikka lisän tariffimäärä prosenttiosuutena sen perustana olevasta tavaramaksusta ei ole muuttunut Tanskan liittymisen jälkeen, itse tavaramaksun tariffia on korotettu, ja siten määrä, joka on maksettava tuotujen tavaroiden painon perusteella laskettuna lisänä, on noussut; asian Haahr Petroleum ennakkoratkaisupyynnön mukaan bensiinitonnia kohti laskettu lisä on tasaisesti noussut vuoden 1984 308 äyristä vuoden 1990 388 äyriin, mikä kuvaa tavaramaksun perusosan kohoamista 770 äyristä 970 äyriin samana ajanjaksona. Asian Haahr Petroleum vastaajina olevien satamien mukaan öljytuotteiden lisämaksu oli vuonna 1973 186 äyriä. Voi siis olla, että kansallinen tuomioistuin kysyy, onko tuontilisä lainvastainen kokonaisuudessaan vai ainoastaan vuodesta 1973 tapahtuneen nousun osalta.

94 Jos on niin, kuten uskon, että lisän on katsottava kuuluvan 95 artiklan soveltamisalaan, kysymys ei ole relevantti: lisä on kokonaisuudessaan lainvastainen. Jos yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin katsoo, että lisä on tullia vaikutukseltaan vastaava maksu, kysymyksellä ei myöskään ole relevanssia siltä osin kuin on kyse muista jäsenvaltioista tapahtuvasta tuonnista; vaikka tällaiset korotukset ovat saattaneet olla vastoin niin sanottua standstill-velvoitetta, josta on määrätty liittymisasiakirjan 36 artiklassa(48), jonka mukaan tällaiset maksut on asteittain poistettava, kaikki maksut olisi pitänyt poistaa tässä määräyksessä asetetun aikataulun mukaisesti ennen nyt käsiteltävänä olevissa asioissa kyseessä olevia ajanjaksoja.

95 Kun on kyse sellaisista kolmansista maista tapahtuvasta tuonnista, joiden kanssa yhteisöllä ei kyseisenä ajankohtana ollut voimassa olevaa vapaakauppasopimusta, voidaan väittää, että jokainen vuoden 1973 jälkeen tapahtunut korottaminen oli vastoin yhteistä tullitariffia ja siten lainvastainen. Käsittelen tätä asiaa jäljempänä sen yleisen kysymyksen yhteydessä, onko lisä laillinen tässä tilanteessa.

Lisän laillisuus sellaisten kolmansien maiden osalta, joiden kanssa yhteisö on tehnyt vapaakauppasopimuksen$

Lisän laillisuus sellaisten kolmansien maiden osalta, joiden kanssa yhteisö on tehnyt vapaakauppasopimuksen96 Perustamissopimuksen 95 artiklassa kielletään syrjivä maksujen asettaminen muista jäsenvaltioista peräisin oleville tuotteille. Yhdistetyissä asioissa Texaco ja Olieselskabet kansallinen tuomioistuin kysyy myös, onko tuontimaksu laillinen silloin, kun se peritään tavaroista, jotka tuodaan sellaisesta kolmannesta valtiosta, jonka kanssa Euroopan talousyhteisö on tehnyt sopimuksen, jossa on Ruotsin ja yhteisön välisen, tosiseikkojen tapahtuma-aikana sovelletun vapaakauppasopimuksen 6 ja 18 artiklaa vastaavat määräykset.(49) Tämä ongelma tulee esille, koska osa siitä lisästä, jonka palauttamista Texaco ja Olieselskabet vaativat, perittiin öljytuotteiden ja kiinteiden polttoaineiden tuonnista Norjasta ja Ruotsista. Yhteisön ja Norjan välisen vapaakauppasopimuksen(50) asiaankuuluvat määräykset, joita sovellettiin tosiseikkojen tapahtuma-aikana, ovat identtiset jäljempänä esitettyjen määräysten kanssa.

97 Yhteisön ja Ruotsin välisen sopimuksen 6 artiklassa kielletään tuontitulleja vaikutukseltaan vastaavat maksut. Sopimuksen 18 artiklan ensimmäisessä kohdassa todetaan seuraavaa:

"Sopimuspuolet pidättyvät kaikista verotuksenluonteisista sisäisistä toimenpiteistä tai käytännöistä, jotka aiheuttavat välittömästi tai välillisesti syrjintää toisen sopimuspuolen tuotteiden ja vastaavien toisen sopimuspuolen alkuperätuotteiden välillä."(51)

98 Syistä, jotka olen esittänyt edellä käsitellessäni lisän perimistä muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista, en katso, että lisä on ominaisuuksiltaan tuontitullia vaikutukseltaan vastaava maksu. Mielestäni se on kuitenkin selvästi "verotuksenluonteinen sisäinen toimenpide, joka aiheuttaa - - syrjintää [tuotujen ja kotimaisten] tuotteiden - - välillä" Ruotsin kanssa tehdyn vapaakauppasopimuksen 18 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

99 Yhteisöjen tuomioistuin tutki sanamuodoltaan samanlaista, yhteisön ja Portugalin välillä aiemmin voimassa olleen vapaakauppasopimuksen määräystä asiassa Kupferberg.(52) Asiassa antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että määräys on välittömästi sovellettavissa ja että siinä voidaan antaa eri taloudellisille toimijoille oikeuksia, jotka tuomioistuinten on turvattava.(53) Tosin yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Kupferberg ja asiassa Metalsa(54), että perustamissopimuksen 95 artiklasta annettua tulkintaa ei voida yksinkertaisesti analogisesti soveltaa käsiteltävänä olleeseen vapaakauppasopimukseen (jälkimmäisessä asiassa oli kyse yhteisön ja Itävallan välisestä sopimuksesta), mutta se lisäsi, että vapaakauppasopimuksen asiaankuuluvaa määräystä on tulkittava sen sanamuodon ja sen tavoitteen mukaan, johon sillä pyritään sopimuksella perustetussa vapaakauppajärjestelmässä.

100 Nyt käsiteltävänä olevissa asioissa lisä on vastoin sekä kyseisen vapaakauppasopimuksen nimenomaista sanamuotoa että sen tavoitteita, joihin on mainittu kuuluvan sopimuspuolten välisen kaupankäynnin kohtuullisten kilpailuolosuhteiden varmistaminen ja kaupan esteiden poistaminen.(55) Lisä on siis mielestäni yhteisön ja Ruotsin välisen vapaakauppasopimuksen 18 artiklan vastainen siltä osin kuin se peritään Ruotsista peräisin olevista tavaroista ja mutatis mutandis muiden vapaakauppasopimusten vastaavien määräysten vastainen. Haluan todeta, että en ole vakuuttunut kunnan valvonnassa olevien satamien yhdistetyissä asioissa Texaco ja Olieselskabet esittämästä väitteestä, jonka mukaan lisään, joka niiden mukaan kuuluu 95 artiklan soveltamisalaan, ei sovelleta vapaakauppasopimuksen 18 artiklaa, koska lisä liittyy kuljetuksiin. Nämä satamat väittävät, että käsitystä, jonka yhteisöjen tuomioistuin esitti asiassa Schöttle antamassaan tuomiossa(56) ja jonka mukaan 95 artiklaa tulkittaessa tuotteelle määrätyn maksun käsitettä on tulkittava laajasti, ei pitäisi soveltaa 18 artiklaan. Vaikka tämä väite olisi pätevä, se ei mielestäni kuitenkaan ole relevantti käsiteltävänä olevien asioiden kannalta, koska on aivan selvää, että lisä on tavaroille asetettu maksu.

101 Edellä esitetyistä syistä(57) on mielestäni myös selvää, että 18 artiklaa voidaan soveltaa käsiteltävänä olevissa asioissa, vaikka kyseessä olevia tuotteita ei tuoteta kyseisessä jäsenvaltiossa.

102 On huomattava, kuten liikenneministeriö ja yhdistetyissä asioissa Texaco ja Olieselskabet valtion satamat korostavat, että yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Legros ym. antamassaan tuomiossa,(58) että yhteisön ja Ruotsin välisen vapaakauppasopimuksen 6 artiklassa käytettyä käsitettä "vaikutukseltaan vastaava maksu" on tulkittava samalla tavalla kuin vastaavaa käsitettä perustamissopimuksessa.(59)

Lisän laillisuus sellaisten kolmansien maiden osalta, joiden kanssa yhteisö ei ole tehnyt vapaakauppasopimusta$

Lisän laillisuus sellaisten kolmansien maiden osalta, joiden kanssa yhteisö ei ole tehnyt vapaakauppasopimusta103 Yhdistetyissä asioissa Texaco ja Olieselskabet kansallinen tuomioistuin kysyy myös, onko tuontimaksu laillinen silloin, kun se peritään tavaroista, jotka tuodaan sellaisesta kolmannesta valtiosta, jonka kanssa Euroopan talousyhteisöllä ei ollut tosiseikkojen tapahtuma-aikana vapaakauppasopimusta. Tämä ongelma tulee esille, koska osa siitä lisästä, jonka palauttamista Texaco ja Olieselskabet vaativat, perittiin öljytuotteiden ja kiinteiden polttoaineiden tuonnista Puolasta ja entisestä Itä-Saksasta. On todettava, että Texacon väitteet siitä, että tämä osa lisästä on lainvastainen, perustuvat olettamaan, jonka mukaan lisä on tuontitullia vaikutukseltaan vastaava maksu, vaikka sen tärkein, lisän laillisuutta koskeva väite on, että lisä ei ole tällainen maksu vaan että sitä olisi arvioitava pikemminkin perustamissopimuksen 95 artiklan perusteella.

104 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut,(60) että maksu, joka kuuluu 95 artiklan soveltamisalaan siltä osin kuin se peritään muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista, ei kuitenkaan kuulu tämän artiklan soveltamisalaan siltä osin kuin se peritään suoraan kolmansista maista tuoduista tuotteista.(61)

105 Koska siis kyseessä olevien kolmansien maiden kanssa ei ole tehty mitään erityistä sopimusta, lisä ei ole yhteisön oikeuden mukaan lainvastainen siltä osin kuin sitä perittiin kyseisistä maista tuoduista tavaroista.

106 Kolmansista maista peräisin oleviin tavaroihin ja tavaroihin, jotka olivat yhteisössä vapaassa vaihdannassa ennen Tanskaan tuontia, sovelletaan kuitenkin asiassa Co-Frutta annetun tuomion(62) perusteella 95 artiklaa.

107 Tilanne olisi kuitenkin toinen, jos lisä luokiteltaisiin tullia vaikutukseltaan vastaavaksi maksuksi. Vaikka en edellä esitetyistä syistä usko, että se olisi luokiteltava tällaiseksi, käsittelen tätä asiaa lyhyesti, koska näin on joltisenkin voimakkaasti väitetty sekä joissakin kirjallisissa huomautuksissa että suullisessa käsittelyssä. Aihe on muutenkin kuin teoreettiselta kannalta merkittävä, koska kaikissa käsiteltävänä olevissa asioissa kantajat toivat osan kyseessä olevista tuotteista kolmansista maista, joiden kanssa yhteisöllä ei ollut vapaakauppasopimusta kyseessä olevana ajanjaksona.

108 Toisessa, yhdistetyissä asioissa Diamantarbeiders antamassaan tuomiossa(63) yhteisöjen tuomioistuin pohti varsin yksityiskohtaisesti sitä, voiko jäsenvaltio asettaa kolmansista maista tuoduille tavaroille tullia vaikutukseltaan vastaavia maksuja, jos vapaakauppasopimusta ei ole tehty.

109 Yhteisöjen tuomioistuin viittasi perustamissopimuksen 18-29 artiklan mukaisesti perustettuun yhteiseen tullitariffiin, joka otettiin käyttöön neuvoston asetuksella N:o 950/68,(64) joka on sittemmin korvattu asetuksella N:o 2658/87.(65) Yhteisöjen tuomioistuin totesi seuraavaa:

"Jäsenvaltiot eivät yhteisen tullitariffin voimaantulon jälkeen saa yksipuolisesti ottaa käyttöön kolmansista maista suoraan tulevaan tuontiin kohdistuvia uusia maksuja eivätkä korottaa kyseisenä ajankohtana voimassa olleita maksuja.

Kolmansista maista suoraan tulevaan tuontiin kohdistuvien voimassa olevien maksujen alentaminen tai poistaminen kuuluu yhteisön toimielinten toimivaltaan."(66)

110 Yhteisöjen tuomioistuin totesi myös, että yhteisöön liittymisen ajankohtana voimassa olleita maksuja voidaan pitää yhteensoveltumattomina yhteisön oikeuden kanssa ainoastaan yhteisön antamien oikeussääntöjen perusteella.(67) Tässä asiassa kolmansista maista timantteja tuovat maahantuojat olivat riitauttaneet tuontitullia vaikutukseltaan vastaavan maksun; maksun saaja (timanttityöläisten sosiaalinen rahasto) vastusti vaatimuksia väittäen, että jäsenvaltioiden kansalaiset eivät voineet esittää näyttöä siitä, että maksu on ristiriidassa perustamissopimuksen kanssa, ellei komissio ole ensin perustamissopimuksen 155 ja 169 artiklan mukaisesti todennut, että tulliliiton ja yhteisen tullitariffin toiminnalle on olemassa vakava este, ja ryhtynyt toimenpiteisiin maksun poistamiseksi. Julkisasiamies Warnerin ratkaisuehdotusta seuraten yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi tämän väitteen.

111 Samaa periaatetta pitäisi mutatis mutandis soveltaa riidanalaiseen lisään, jos yhteisöjen tuomioistuin vastoin näkemystäni katsoisi, että lisä on tullia vaikutukseltaan vastaava maksu.

Kilpailua koskevat näkökohdat

GT-Link

112 Kansallinen tuomioistuin kysyy, että jos julkisella yrityksellä, joka omistaa kauppasataman ja ylläpitää sitä, on määräävä asema, voiko perustamissopimuksen 86 artiklan vastaista määräävän aseman väärinkäyttöä olla se, että i) kauppasatama perii tavara- ja alusmaksuja, jotka liikenneministeriö on julkisten ja yksityisten kauppasatamien käytölle vahvistanut (kysymys 6), tai se, että ii) kauppasatama ei peri tavara- ja alusmaksuja omasta lauttaliikenteestään tai omien liikekumppaneittensa lauttaliikenteestä (kysymys 8), ja että jos kysymyksiin 6 tai 8 vastataan myöntävästi, voivatko DSB:lle asetetut erityiset velvoitteet ja erityistehtävät kuitenkin johtaa siihen, että DSB:n toiminta on perusteltua perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdan mukaan (kysymys 9). Kansallinen tuomioistuin kysyy myös, asetetaanko yhteisön oikeudessa erityisiä velvoitteita niiden kansallisten säännösten osalta, jotka liittyvät 86 artiklan mukaisten edellytysten täyttymistä koskevaan todistustaakkaan (kysymys 5).

113 Perustamissopimuksen 86 artiklassa kielletään yhden tai useamman yrityksen määräävän aseman väärinkäyttö yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla, jos se on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ja sen mukaan väärinkäyttöä voivat olla muun muassa seuraavat tilanteet:

"a) kohtuuttomien osto- tai myyntihintojen taikka muiden kohtuuttomien kauppaehtojen suora tai välillinen määrääminen; - -

c) erilaisten ehtojen soveltaminen eri kauppakumppaneiden samankaltaisiin suorituksiin kauppakumppaneita epäedulliseen kilpailuasemaan asettavalla tavalla;

- - ."

114 Tässä asiassa merkityksellisiltä osin 90 artiklassa määrätään seuraavaa:

"1. Jäsenvaltiot eivät toteuta eivätkä pidä voimassa mitään toimenpidettä, joka koskee julkisia yrityksiä taikka yrityksiä, joille jäsenvaltiot myöntävät erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia ja joka on ristiriidassa tämän sopimuksen, etenkin sen 6 ja 85-94 artiklan määräysten kanssa.

2. Yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. - - "

115 Kansallinen rautatieyhtiö DSB on selvästi 86 artiklassa tarkoitettu yritys ja 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu julkinen yritys; näin ennakkoratkaisukysymyksissä ainakin oletetaan.

Todistustaakka

116 Ennen aineellisten kilpailuoikeudellisten kysymysten käsittelyä tutkin kansallisen tuomioistuimen esittämää kysymystä 5.

117 Siinä on ilmeisesti kyse tanskalaisesta niin sanotusta provokation-menettelystä. Tässä menettelyssä asianosainen voi vaatia toista asianosaista esittämään asian kannalta merkityksellisiä tietoja. Jos tämä toinen asianosainen ei esitä tällaisia tietoja ja tuomioistuin katsoo, että sillä itse asiassa on ne hallussaan, tuomioistuin voi kääntää kyseisiä tosiseikkoja koskevan todistustaakan tälle toiselle asianosaiselle.(68)

118 Tämä kysymys tulee esille, koska GT-Link vaati tukeakseen kansallisessa tuomioistuimessa esittämäänsä pääasiallista väitettä, jonka mukaan satamamaksut ovat vastoin perustamissopimuksen 86 artiklaa, että DSB esittää Gedserin sataman vuosien 1988 ja 1989 kirjanpidon erityisesti voittojen määrän täsmentämiseksi. DSB ei ilmeisesti esittänyt kirjanpitoa. Tämän takia GT-Link pyysi tilintarkastajia laatimaan Gedserin kirjanpidon arviolta DSB:n esittämän vuoden 1991 toimintabudjetin perusteella Tanskan valtionyrityksiin sovellettavien kirjanpito-ohjeiden mukaisesti; GT-Link haluaa käyttää tätä oletettua kirjanpitoa perusteenaan, ellei DSB osoita, että se on virheellinen.

119 Mielestäni mistään ei voida päätellä, että kyseinen kansallinen oikeussääntö sellaisenaan olisi riitautettavissa. On selvää, että kaikki todistamista koskevat menettelysäännöt, joilla yhteisön oikeuden vastaisesti perittyjen maksujen palauttaminen tehdään käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi, ovat ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa;(69) riidanalaisella menettelysäännöllä ei kuitenkaan ole tällaista vaikutusta. Kunhan tämä keskeinen varaus otetaan huomioon, maksujen palautusta voidaan hakea ainoastaan asiaa koskevan kansallisen oikeuden mukaisilla aineellisilla ja muodollisilla edellytyksillä.(70)

120 Samoja periaatteita sovelletaan mutatis mutandis sellaiseen kansalliseen oikeussääntöön, joka koskee todisteita tai menettelyä ja jota sovelletaan kanteisiin, joilla pyritään varmistamaan yhteisön oikeuden välittömään oikeusvaikutukseen perustuvien yksityisten oikeuksien suoja, mukaan lukien kansalliset oikeussäännöt, jotka koskevat todistustaakkaa siitä, että 86 artiklan soveltamista koskevat edellytykset ovat täyttyneet. Tältä osin on todettava, että 86 artiklalla luodaan yksityisille välittömiä oikeuksia, joiden toteutumista kansallisen tuomioistuimen on valvottava.(71)

121 Käsittelen nyt kansallisen tuomioistuimen asiassa GT-Link esittämiä aineellisia, kilpailuoikeudellisia kysymyksiä.

Perustamissopimuksen 86 artikla

122 Kysymysten 6 ja 8 sanamuodossa lähdetään siitä olettamasta, että sataman omistaja ja satamatoiminnan harjoittaja on määräävässä asemassa. Kuitenkin GT-Link pyrkii huomattavan tarmokkaasti osoittamaan, että DSB on tosiasiallisesti määräävässä asemassa, mihin on syynä ilmeisesti yhteisöjen tuomioistuimen vastahakoisuus vastata hypoteettisiin kysymyksiin. Tällaiset huolet perustuvat mielestäni erehdykseen. Kansallinen tuomioistuin pyytää yhteisöjen tuomioistuinta lähtemään siitä oletuksesta, että tietyt tosiseikat ovat olemassa, jotta pyydetyn ennakkoratkaisun antaminen olisi mahdollista, ja kansallisen tuomioistuimen asiana on lopulta todeta, pitävätkö ne paikkansa, mikä ei voi rajoittaa yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaa vastata esitettyihin kysymyksiin.

123 Jos yhteisöjen tuomioistuin vastaa näihin kahteen kysymykseen myöntävästi, kansallisen tuomioistuimen on tietenkin ensin varmistauduttava siitä, että DSB:llä oli 86 artiklassa tarkoitettu määräävä asema, ennen kuin se voi päätellä, että tätä määräystä on rikottu.

124 Kysymyksen 6 osalta GT-Link väittää, että yritys käyttää määräävää asemaansa väärin, jos se vaatii kohtuuttoman korkeita maksuja palvelujensa käytöstä, ja esittää useita lukuja sen väitteensä tueksi, että maksut ovat kohtuuttomat. DSB:n väitteiden ydin on se, että maksutariffit asetettiin keskusjohtoisesti sen varmistamiseksi, että kaikki satamat rahoittavat itse toimintansa; se, että se perii tällä tavalla asetettuja maksuja, ei sen mukaan voi olla määräävän aseman väärinkäyttöä.

125 Nämä väitteet eivät mielestäni ole merkityksellisiä kysymykseen vastaamiseksi. On totta, että jos maksut ovat kohtuuttoman korkeat, ne voivat olla 86 artiklan a kohdassa tarkoitettuja kohtuuttomia kauppaehtoja; tämän ratkaiseminen kuuluu kuitenkin kansalliselle tuomioistuimelle. Mielestäni kansallinen tuomioistuin ei kysymyksellä 6 halua tietää sitä, ovatko maksut sinänsä 86 artiklassa tarkoitetulla tavalla kohtuuttomia, vaan sen, voiko määräävässä asemassa olevan julkisen yrityksen harjoittama asemansa väärinkäyttö vapauttaa kiellosta sen takia, että yritys noudatti viranomaisen esittämää vaatimusta tai antamaa lupaa.

126 Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut, väärinkäytön käsite on objektiivinen;(72) väärinkäytöstä voi siis olla kyse esimerkiksi riippumatta siitä, onko määräävässä asemassa oleva yritys toiminut tuottamuksellisesti.(73) Tahtokaan ei ole välttämätön osatekijä; yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että väärinkäyttöön sovelletaan 86 artiklaa, vaikka sitä edistettäisiinkin kansallisen lain säännöksessä;(74) vastaavasti se seikka, että kansallisessa laissa ilmeisesti velvoitetaan yritys käyttämään asemaansa väärin, ei voi estää sitä, että tämä toiminta on lainvastaista ja pätemätöntä, vaikka tällainen seikka saattaisi olla merkityksellinen, jos kyse olisi sakon määräämisestä komissiossa käytävässä menettelyssä.

127 Kuten komissio toteaa, kansallinen lainsäädäntö, jossa velvoitetaan julkinen yritys tai yritys, jolle jäsenvaltio myöntää erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia, toimimaan vastoin 86 artiklaa, on lisäksi ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa. Vaikka 86 artikla koskee yrityksiä, perustamissopimuksessa velvoitetaan jäsenvaltiot pidättäytymään sellaisten säännösten tai määräysten antamisesta tai voimassa pitämisestä, jonka takia tämän määräyksen tehokas vaikutus vaarantuisi. Tämä velvollisuus perustuu yleisesti 5 artiklaan, jonka mukaan jäsenvaltiot pidättyvät kaikista toimenpiteistä, jotka ovat omiaan vaarantamaan perustamissopimuksen tavoitteiden saavuttamisen, ja erityisesti 90 artiklan 1 kohtaan, jonka mukaan jäsenvaltiot eivät toteuta eivätkä pidä voimassa mitään toimenpidettä, joka koskee julkisia yrityksiä taikka yrityksiä, joille jäsenvaltiot myöntävät erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia, ja joka on ristiriidassa muun muassa 85-94 artiklan määräysten kanssa.(75) Tässä yhteydessä voidaan analogisesti tarkastella yhteisöjen tuomioistuimen käsitystä perustamissopimuksen 85 artiklasta, jossa kielletään tietyt kilpailua rajoittavat sopimukset, päätökset ja yhdenmukaistetut menettelytavat; yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että jäsenvaltio toimii vastoin velvoitettaan olla toteuttamatta tai pitämättä voimassa toimenpiteitä, joiden seurauksena 85 artiklan tehokas vaikutus estyy, jos jäsenvaltio edellyttää tai edistää 85 artiklan vastaisten sopimusten, päätösten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen toteuttamista tai vahvistaa niiden vaikutuksia.(76)

128 Kysymyksen 8 osalta muistutan, että i) DSB oli itse asiassa vapautettu sen lautoilla moottoriajoneuvoilla kuljetettavien tavaroiden tavaramaksun maksamisesta, kun taas GT-Linkin oli maksettava sille tämä tavaramaksu tavaroista, jotka tällä tavalla kuljetettiin sen lautoilla, että ii) DSB:n aluksista ei tarvinnut maksaa alusmaksua ja että iii) Saksan kansalliselle rautatieyhtiölle kuuluvat alukset oli vapautettu satamamaksuista (sekä tavara- että alusmaksusta) Gedserissä samalla tavalla kuin DSB oli vapautettu maksuista kyseiselle rautatieyhtiölle kuuluvissa satamissa. Näihin satamiin ilmeisesti kuuluvat ne kaksi saksalaista satamaa, joihin GT-Link ja DSB liikennöivät Gedseristä, eli Rostock ja Travemünde. Yksinkertaisuuden vuoksi viittaan Saksan kansalliseen rautatieyhtiöön lyhenteellä DB, koska ei ole täysin selvää, mistä yksiköistä täsmälleen on kyse. Ennakkoratkaisupyynnön ja DSB:n mukaan vapautusta sovelletaan aluksiin, jotka aiemmin kuuluivat Deutsche Bahnille mutta on sittemmin siirretty sen tytäryhtiölle Deutsche Fähregesellschaft Ostsee GmbH:lle; kyseessä olevat saksalaiset satamat kuuluvat ilmeisesti Deutsche Bahnille. GT-Linkin mukaan vapautusta sovelletaan Deutsche Bahnin ja (ilmeisesti jo lakkautetun) Deutsche Reichsbahnin aluksiin.

129 GT-Link väittää, että DSB tarjosi GT-Linkille ja DB:lle samat palvelut eli lautoille mahdollisuuden käyttää satamaa. On siis selvää, että samankaltaisiin suorituksiin sovellettiin erilaisia ehtoja perustamissopimuksen 86 artiklan c kohdan vastaisesti.

130 DSB esittää useita vastaväitteitä. Ensinnäkin se väittää, että väärinkäyttönä ei mitenkään voida pitää sitä, ettei se aseta itselleen maksuja omien satamapalvelujensa käytöstä. Toiseksi se väittää, että sen itsensä vapauttaminen maksuista tällä tavalla ei voi olla syrjivää, koska se vastaa sataman ylläpitämisestä aiheutuvista kustannuksista. Näistä seikoista se päättelee, että se ei ole taloudellisesti paremmassa asemassa sillä perusteella, ettei se maksa näitä maksuja. Lopuksi se väittää, että sen velvoittaminen maksamaan maksuja olisi ainoastaan muodollisuus, joka tarkoittaisi sitä, että se itse asiassa suorittaisi maksut itselleen.

131 Siltä osin kuin on kyse DB:n vapauttamisesta maksuista, DSB väittää, että vapauttaminen ei tarkoita erilaisten ehtojen soveltamista samankaltaisiin suorituksiin; vapauttamisen syynä on pelkästään se, että myös DSB itse on vapautettu satamamaksuista vastaavien saksalaisten satamien käytön osalta. Myös tältä osin se väittää, että maksujen vaatiminen vastavuoroisesti olisi pelkkä muodollisuus.

132 Komissio väittää, että se, että yritys, joka harjoittaa sekä satamatoimintaa että omaa lauttaliikennettään ja joka perii maksuja yhdeltä kilpailijoistaan muttei itseltään, soveltaa lähtökohtaisesti 86 artiklan c kohdan vastaisesti erilaisia ehtoja samankaltaisiin suorituksiin. Jos se lisäksi saa perityistä maksuista kohtuutonta voittoa satamatoiminnan harjoittamiseen liittyvien kulujen vähentämisen jälkeen, kyse on 86 artiklan a kohdassa tarkoitetuista kohtuuttomista hinnoista. Jos taas maksut vastaavat pelkästään DSB:lle satamatoiminnan harjoittamisesta aiheutuvia kuluja kohtuullisine voittomarginaaleineen, kyse ei siis ole 86 artiklan rikkomisesta.

133 Mielestäni on olennaista erottaa toisistaan kaksi erillistä kysymystä: kohtuuton voitto ja vapautus maksuista. Kuten olen jo todennut, se, että määräävässä asemassa oleva yritys määrää kohtuuttomia hintoja, voi sinänsä olla 86 artiklan a kohdan vastaista väärinkäyttöä. Kysymyksessä 8, joka koskee sitä, voiko määräävän aseman väärinkäyttöä olla se, että satama ei peri maksuja omasta lauttaliikenteestään tai omien liikekumppaneittensa lauttaliikenteestä, on kyse erityisesti maksuista vapauttamisesta, joskin nämä kaksi asiaa ovat sidoksissa toisiinsa, kuten jäljempänä näemme.

134 Kuten komissio toteaa, DSB:n vapauttaminen satamamaksuista sillä perusteella, että se harjoittaa lauttaliikennettä tietyillä väylillä, vaikka sen kilpailijalta GT-Linkiltä peritään nämä maksut, vaikuttaa ensi näkemältä selvästi tapaukselta, jossa on kyse erilaisten ehtojen soveltamisesta eri kauppakumppaneiden samankaltaisiin suorituksiin, minkä vuoksi kauppakumppanit joutuvat epäedulliseen kilpailuasemaan 86 artiklan c kohdan vastaisesti. Ensivaikutelmat voivat kuitenkin olla harhaanjohtavia, ja lähempi tarkastelu voi paljastaa, että erilaisilta vaikuttavat ehdot vastaavatkin toisiaan.

135 Minusta kuitenkin vaikuttaa siltä, että 86 artiklan c kohtaa voitaisiin siltä osin kuin DSB on tukenut omaa lauttaliikennettään soveltaa siten, että se ei ole allokoinut tälle toimialalleen sille kuuluvaa satamapalvelujen hintaa, vaikka se on perinyt lauttaliikennettä harjoittavilta kilpailijoiltaan maksun satamapalvelujen käytöstä. Niiden ehtojen vertailu, joita DSB soveltaa satamatoiminnan harjoittajana GT-Linkiin ja itseensä lauttaliikenteen harjoittajana, on vaikeata sen takia, että kaikkia näitä toimintoja harjoittaa sama yksikkö, ehkä vielä siten, että erillistä kirjanpitoa ei ole saatavilla. Tällaisessa tilanteessa kansallisen tuomioistuimen saattaisi olla aiheellista tutkia, että DSB:n lauttaliikenteen harjoittajana perimät hinnat ovat riittävät, jotta se voi kohtuullisin voittomarginaalein kattaa soveliaan osan kuluista satamatoiminnan harjoittajana. Jos erillistä kirjanpitoa ei ole, kansallinen tuomioistuin saattaa pitää tarkoituksenmukaisena sen arvioimista, ovatko DSB:n lauttaliikenteensä harjoittamisesta perimät maksut epätavallisen alhaiset, ja jos niin on, onko tämä selitettävissä muilla seikoilla. Jos kansallinen tuomioistuin toteaa, että DSB perii kohtuuttomia hintoja satamapalveluistaan, DSB:llä voi olla suurempi liikkumavara tukea vastaavasti muita toimialojaan.

136 Sen ratkaisemiseksi, onko 86 artiklaa rikottu vapautettaessa DB satamamaksuista, on tarpeen arvioida, minkä verran DB voisi periä kolmannelta palveluista, joita se tarjoaa DSB:lle. DSB voi 86 artiklan c kohtaa rikkomatta tarjota DB:lle maksutta palveluja, jotka arvoltaan vastaavat tätä summaa (kun DBS:n palvelujen arvo lasketaan kolmansiin sovellettavan tariffin perusteella). Jos tilanne on tällainen, järjestely vastaa yksinkertaisesti velkojen kuittaamista, joten sillä, ovatko DSB:n satamansa käyttämisestä perimät maksut kohtuuttoman korkeat, ei ole merkitystä (joskin on pidettävä mielessä, kuten edellä on esitetty, että kohtuuttoman korkeat maksut voivat olla vastoin 86 artiklan a kohtaa).

Perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohta

137 Lopuksi kansallinen tuomioistuin kysyy, voiko DSB vedota 90 artiklan 2 kohtaan, jos todetaan, että se, että DSB perii maksuja GT-Linkiltä muttei itseltään tai liikekumppaniltaan, on lähtökohtaisesti ristiriidassa 86 artiklan kanssa.

138 On muistettava, että 90 artiklan 2 kohdan vaikutuksena on muun muassa perustamissopimuksen kilpailusäännöistä poikkeaminen sellaisten yritysten osalta, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, jos tällaisten oikeussääntöjen soveltamisella estettäisiin näitä yrityksiä oikeudellisesti tai tosiasiallisesti hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä; kaupan kehitykseen ei tällöin saa vaikuttaa tavalla, joka olisi ristiriidassa yhteisön etujen kanssa.

139 GT-Link vetoaa komission toteamuksiin päätöksessä, joka koski Rødbyn sataman palvelujen käytön kieltämistä,(77) siltä osin kuin kyseisessä asiassa (joka koski Tanskan hallituksen kieltäytymistä antaa ruotsalaiselle yhtiölle lupa käyttää tanskalaista Rødbyn satamaa, jonka omisti ja jossa toimintaa harjoitti DSB) kilpailusääntöjen soveltaminen ei estänyt DSB:tä hoitamasta erityistehtäväänsä eli rautatiepalvelujen ja Rødbyn satamapalvelujen järjestämistä.

140 Kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia, onko jäsenvaltio todella uskonut yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamisen yritykselle, joka vetoaa 90 artiklan 2 kohtaan, jotta siihen ei sovellettaisi perustamissopimuksen määräyksiä,(78) ja jos näin on, onko sen toiminta välttämätöntä sen tehtävän hoitamiseksi.(79) On pidettävä mielessä, että koska 90 artiklan 2 kohdassa mahdollistetaan poikkeaminen perustamissopimuksen määräyksistä, yritykset, jotka voivat poikkeukseen vedota, on määriteltävä suppeasti.(80) On myös huomattava, että asiassa Haahr Petroleum esittämissään kirjallisissa huomautuksissa Tanskan hallitus totesi väitteessään, jonka mukaan satamapalvelut ovat vastine tavaramaksulle asetetusta tuontilisästä, että näitä palveluja ei tarjota yleisen edun takia, vaan ne ovat tuojalle tarjottuja erityisiä etuja.

141 DSB ja komissio väittävät, että satamatoiminnan harjoittaminen voi olla yleiseen taloudelliseen tarkoitukseen liittyvää toimintaa.(81) Komissio lisää kuitenkin, ettei ilmeisesti ole mitään syytä katsoa, että tässä asiassa 86 artiklan soveltamisella estettäisiin DSB:tä hoitamasta tehtäväänsä, joka on satamapalvelujen tarjoaminen. Satamamaksujen periminen on väärinkäyttöä ainoastaan, jos kansallinen tuomioistuin päätyy siihen, että ne ovat liian korkeita tai syrjiviä, sillä siinä tapauksessa niitä ei voida pitää välttämättöminä DSB:lle uskotun tehtävän hoitamiseksi. Tätä väitettä ei mielestäni voida kiistää, joten päättelen, että 90 artiklan 2 kohtaa ei tässä asiassa voida soveltaa.

Texaco ja Olieselskabet

142 Näiden asioiden kantajat väittävät vielä, että se, että vastaajina olevat satamat ja liikenneministeriö ovat asettaneet tuontilisän, on vastoin 90 artiklan 1 kohtaa ja 86 artiklaa.

143 Vaikka Texaco ja Olieselskabet esittävät vakuuttavia väitteitä siitä, että vastaajina olevat satamat ovat "julkisia yrityksiä [taikka] yrityksiä, joille jäsenvaltiot myöntävät erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia", kansallinen tuomioistuin ei näissä asioissa ole esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle riittävästi tietoja, jotta voitaisiin (yhden tai useamman yrityksen yhteisen) määräävän markkina-aseman toteamiseksi arvioida, mitkä ovat relevantit markkinat. Tämä eroaa ennakkoratkaisupyynnöstä ja kysymyksistä, jotka on esitetty asiassa GT-Link, jossa yhteisöjen tuomioistuinta on pyydetty antamaan ratkaisu joistakin yleensä satamamaksuihin liittyvistä kilpailuoikeudellisista näkökohdista tarkasti määriteltyjen olettamusten perusteella. Olen siis käsitellyt 86 artiklaa ja 90 artiklan 1 kohtaa, joka myös on relevantti tässä yhteydessä, yksityiskohtaisemmin asian GT-Link yhteydessä.

Lisän palauttamista koskevat kysymykset

144 Kolmessa nyt käsiteltävänä olevista neljästä asiasta(82) kansallinen tuomioistuin on esittänyt kysymyksiä siitä, ovatko kansalliset prosessuaaliset edellytykset ja erityisesti perusteettomasti maksettujen maksujen palauttamista koskeviin vaatimuksiin sovellettavat vanhentumisajat yhteensopivia yhteisön oikeuden kanssa, ja siitä, miten laaja on valtion velvollisuus palauttaa lainvastainen maksu, jos se on maksettu kunnan valvonnassa oleville itsenäisille hallintoyksiköille.

Kansallisten prosessuaalisten edellytysten vaikutus

145 Kansallisen tuomioistuimen asiassa Haahr Petroleum esittämä kysymys 5 koskee sitä, että jos tuontilisä on ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa, voidaanko korvausvaatimusten osalta vedota kansallisiin vanhentumissääntöihin. Kansallisen tuomioistuimen asiassa Olieselskabet esittämä kysymys 6 on muotoiltu paljon yleisemmällä tavalla, mutta ennakkoratkaisupyynnöstä ja yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyistä kirjallisista huomautuksista ilmenee, että myös se koskee ennen kaikkea kansallisten vanhentumisaikojen laillisuutta. Asiassa Olieselskabet esitetty kysymys 7 koskee itse asiassa si