Euroopan unionin virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta SEUT 336 artiklan perusteella tavanomaisessa lainsäätämisjärjestyksessä annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus kuuluu lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyihin yleisesti sovellettaviin toimiin, joista luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla nostaa kumoamiskanteen sillä edellytyksellä, että toimi koskee häntä suoraan ja erikseen.

Kun on kyse ammatti- tai ammattialajärjestöjen nostamasta kanteesta, se seikka, että niillä oli tiedonsaanti- ja kuulemisoikeus komission parlamentille ja neuvostolle antamasta ehdotuksesta, joka koski palkkojen ja eläkkeiden mukauttamista ja joka johti edellä mainitun asetuksen antamiseen, ei osoita, että kyseinen asetus koskisi niitä suoraan. On nimittäin niin, että se, että henkilö osallistuu jollain tavalla menettelyyn, joka johtaa unionin toimen antamiseen, on kyseisen toimen osalta tämän henkilön yksilöivä seikka vain silloin, kun sovellettavassa unionin säännöstössä myönnetään tälle tiettyjä menettelyllisiä takeita. Mikäli ei ole annettu nimenomaisia päinvastaisia säännöksiä, yleisesti sovellettavien toimien valmistelumenettely tai nämä toimet itsessään eivät edellytä unionin oikeuden yleisten periaatteiden, kuten kuulluksi tulemista koskevan oikeuden ja tiedonsaantia koskevan oikeiden, nojalla kyseessä olevien henkilöiden osallistumista näiden toimien antamiseen, koska niiden poliittisten tahojen, jotka antavat nämä toimet, oletetaan edustavan näiden henkilöiden etuja.

Tästä on todettava, että henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevaa 10 artiklaa, jonka nojalla voidaan poiketa tietyillä edellytyksillä normaalista palkkojen ja eläkkeiden vuotuisesta mukauttamismenettelystä, josta säädetään kyseisessä liitteessä olevassa 3 artiklassa, ei pitänyt soveltaa kyseessä olevan asetuksen antamiseen johtaneessa menettelyssä. Kantajat eivät näin ollen voi vedota 10 artiklaan perustuviin menettelyllisiin oikeuksiinsa asiavaltuutensa osoittamiseksi. Tämä koskee myös henkilöstösääntöjen 10 a artiklaa, 9 artiklan 3 kohtaa, liitteessä II olevaa 1 artiklaa, 24 b artiklaa ja 55 artiklaa. Se seikka, etteivät ammatti- tai ammattialajärjestöt voi johtaa menettelyllisiä oikeuksia edellä mainituista säännöksistä, ei kuitenkaan sulje pois sitä, että niillä voi olla tällaisia oikeuksia unionin oikeuden, myös henkilöstösääntöjen, muiden määräysten tai säännösten nojalla. Näin ollen on todettava, että henkilöstösääntöjen 10 b artiklassa komissiolle annetaan mahdollisuus kuulla kyseisiä edustavia järjestöjä henkilöstösääntöjen tarkistusehdotuksista ja 10 c artiklassa annetaan kullekin toimielimelle mahdollisuus tehdä henkilöstöään koskevia sopimuksia siinä toimivien edustavien ammattijärjestöjen kanssa. Se seikka, että tällaiset sopimukset eivät saa aiheuttaa muutosta henkilöstösääntöihin tai talousarviositoumuksia eivätkä ne saa koskea asianomaisen toimielimen toimintaa ja että allekirjoittajina olevien edustavien ammatti- tai ammattialajärjestöjen on toimittava kussakin toimielimessä henkilöstökomitean lakisääteisten toimivaltuuksien rajoissa, ei sellaisenaan estä sitä, että näiden sopimusten tarkoituksena oli myöntää kyseisille järjestöille menettelyllisiä takeita.

(ks. 52–54, 69, 89, 95, 97–99 ja 101 kohta)