Asia T-203/01





Manufacture française des pneumatiques Michelin

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio



«EY 82 artikla – Alennusjärjestelmä – Väärinkäyttö» Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 30.9.2003

Tuomion tiivistelmä 1.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Käsite – Objektiivinen käsite, joka tarkoittaa käyttäytymistä, joka on omiaan vaikuttamaan markkinoiden rakenteeseen ja joka estää kilpailun säilymisen tai kehittymisen – Määräävässä asemassa olevan yrityksen velvollisuudet – Kilpaileminen ainoastaan omiin ansioihin perustuvassa kilpailussa käytettävillä keinoilla

(EY 82 artikla) 2.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Alennukset, joilla suljetaan markkinat – Uskollisuusalennukset – Väärinkäytön määrittäminen

(EY 82 artikla) 3.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Paljousalennukset – Sallittavuus – Edellytykset – Alennusjärjestelmän väärinkäyttöluonne – Arviointiperusteet

(EY 82 artikla) 4.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö

5.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Kanta-asiakkuuteen sitouttavat paljousalennukset – Vuosittain myönnettävä alennus, joka on prosenttiosuus asiakkaan kuluneen vuoden aikana toteuttamasta kokonaisliikevaihdosta ja joka kasvaa progressiivisesti ja huomattavasti liikevaihdon kasvaessa

(EY 82 artikla) 6.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Rajat – Määräävässä asemassa olevalle yritykselle ei tarvitse ilmoittaa niitä sen asiakkaita, jotka ovat osallistuneet komission tutkimukseen

7.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Sellaisten todisteiden jättäminen huomiotta, joita ei ole annettu tiedoksi asianosaisille – Seuraukset – Väitettä ei voida todistaa oikeaksi viittaamalla näihin asiakirjoihin

8.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Alennusjärjestelmä, jossa määräävässä asemassa olevalla yrityksellä on laaja subjektiivinen harkintavalta – Alennukset, joilla ei ole objektiivisia taloudellisia perusteita

(EY 82 artikla) 9.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Renkaita valmistava yritys – Sopimukset, joilla palautusta myönnetään jälleenmyyjille, jotka sitoutuvat systemaattisesti pinnoituttamaan renkaidensa rungot tällä yrityksellä – Ehto, jolla on kytkykauppavaikutus – Hyväksyttävyydellä kansallisen oikeuden kannalta ei ole merkitystä – Yhteisön oikeuden etusija

(EY 82 artikla) 10.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Määräävässä asemassa olevan yrityksen tuotteidensa jälleenmyyjille asettamat velvoitteet, jotka ovat vastiketta taloudellisista eduista – Velvoitteet, joiden tarkoituksena on poistaa muiden valmistajien suunnalta tuleva kilpailu

(EY 82 artikla) 11.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Määräävässä asemassa olevan yrityksen tuotteidensa jälleenmyyjille asettamat tiedonanto- ja valvontavelvoitteet, jotka eivät ole objektiivisesti perusteltuja ja jotka ovat vastiketta taloudellisista eduista – Asetusta N:o 4087/89, jossa sallitaan tiedonantovelvollisuuksista sopiminen franchising-sopimusten yhteydessä, ei voida soveltaa

(EY 82 artikla; komission asetuksen N:o 4087/88 3 artiklan 2 kohta) 12.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Käsite – Menettely, jonka seurauksena tai tarkoituksena on kilpailun säilymisen ja kehittymisen estyminen

(EY 82 artikla) 13.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakkojen yleisen suuruusluokan nostaminen – Sallittavuus – Edellytys – Perusteluvelvollisuus – Velvollisuuden puuttuminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03) 14.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Perusteet – Määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä määrättävä sakko – Rikkomisen vakavuuden arvioiminen – Väärinkäyttöä merkitsevien menettelytapojen luonteen ja tarkoituksen eikä niiden todellisten vaikutusten huomioon ottaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta) 15.. Kilpailu – Sakot – Useita rikkomisia – Yhden yhteisen sakon määrääminen – Hyväksyttävyys – Komissiolla ei ole velvollisuutta yksilöidä väärinkäyttöä merkitseviä eri menettelytapoja

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta) 16.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Perusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisen kesto – Keston ottaminen huomioon sellaisenaan riippumatta sen vaikutuksista aiheutettuun vahinkoon – Hyväksyttävyys

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta) 17.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Perusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Raskauttavat seikat – Rikkomisen uusiminen – Käsite

(Komission tiedonanto 98/C 9/03) 18.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Perusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Raskauttavat seikat – Rikkomisen uusiminen – Saman emoyhtiön kahden tytäryhtiön toinen toisensa jälkeen toteuttamat samankaltaiset kilpailusääntöjen rikkomiset

19.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Perusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Raskauttavat seikat – Aiemmin käytetyn korotusprosentin suurentaminen rikkomisen uusimisen vuoksi – Aiemmin käytetyn alennusprosentin pienentäminen tiettyjen lieventävien seikkojen vuoksi – Hyväksyttävyys

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03) 1. Väärinkäytön käsite on objektiivinen käsite, joka tarkoittaa määräävässä asemassa olevan yrityksen käyttäytymistä, joka on omiaan vaikuttamaan sellaisten markkinoiden rakenteeseen, joilla juuri kyseessä olevan yrityksen olemassaolon vuoksi kilpailuaste on jo heikentynyt, ja joka estää markkinoilla vielä olemassa olevan kilpailuasteen säilymisen ja tämän kilpailun kehittymisen sen vuoksi, että tämä yritys käyttää muita kuin niitä keinoja, joita taloudellisten toimijoiden liiketoimiin perustuvassa tuotteiden tai palvelujen tavallisessa kilpailussa käytetään. Tästä seuraa, että kaikki hintakilpailu ei näin ollen ole automaattisesti sallittua ja että määräävässä markkina-asemassa oleva yritys ei näin ollen saa käyttää muita kuin omiin ansioihin perustuvassa kilpailussa käytettäviä keinoja. Tästä seuraa, että vaikkei yrityksen määräävän markkina-aseman toteaminen sinänsä merkitse minkäänlaista moitetta asianomaista yritystä kohtaan, kyseisellä yrityksellä on erityinen velvollisuus olla toiminnallaan rajoittamatta toimivaa ja vääristymätöntä kilpailua yhteismarkkinoilla, riippumatta siitä, mihin tämä asema perustuu. Vaikkei määräävän markkina-aseman olemassaolo myöskään estä tässä asemassa olevaa yritystä suojelemasta omia kaupallisia intressejään, jos ne ovat uhattuina, ja vaikka yrityksellä on oikeus kohtuuden rajoissa ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin intressiensä suojaamiseksi, tällaista käyttäytymistä ei voida kuitenkaan hyväksyä, jos sillä pyritään vahvistamaan määräävää markkina-asemaa ja käyttämään sitä väärin. ks. 54, 55 ja 97 kohta 2. Alennusjärjestelmää, jolla suljetaan markkinoita, pidetään yleisesti arvioiden EY 82 artiklan vastaisena, jos sitä soveltaa määräävässä asemassa oleva yritys. EY 82 artiklan vastainen on määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen asiakkailleen myöntämä uskollisuusalennus, joka myönnetään vastikkeeksi siitä, että ne sitoutuvat hankkimaan tavaran yksinomaan tai lähes yksinomaan siltä. Tällaisella alennuksella, vaikka se ei olisi syrjivä, pyritään näet estämään taloudellisia etuja myöntämällä se, että määräävässä asemassa olevan yrityksen asiakkaat suorittavat hankintoja kilpailevilta valmistajilta. ks. 56, 57 ja 65 kohta 3. Sellaisilla määräävässä asemassa olevan yrityksen käyttämillä alennusjärjestelmillä, jotka liittyvät ainoastaan siltä suoritettujen hankintojen määrään, ei yleensä ole EY 82 artiklassa kiellettyä markkinat sulkevaa vaikutusta. Jos kyseisen yrityksen toimittaman määrän lisäys merkitsee sille alempia kustannuksia, sillä on oikeus siirtää tämä alennus asiakkailleen edullisemman hinnan muodossa. Paljousalennusten järjestelmä, jossa alennusprosentti kasvaa määräävässä asemassa olevalta yritykseltä ostetun määrän mukaisesti, on siis EY 82 artiklan vastainen vain siinä tapauksessa, että alennusperusteista ja alennuksen myöntämiseen liittyvistä yksityiskohtaisista säännöistä ilmenee, että järjestelmä ei perustu mihinkään sen oikeuttavaan taloudelliseen suoritukseen vaan sillä pyritään, kuten uskollisuusalennuksilla ja tavoitealennuksilla, estämään asiakkaita suorittamasta hankintojaan kilpailijoilta. Paljousalennusjärjestelmän mahdollinen katsominen väärinkäytöksi edellyttää olosuhteiden, erityisesti alennusten myöntämisperusteiden ja -tavan, kokonaisarviointia ja sen tutkimista, pyritäänkö alennuksella mihinkään sen hyväksyttäväksi tekevään taloudelliseen suoritukseen perustumattomana etuna poistamaan ostajalta mahdollisuus valita hankintalähteensä tai rajoittamaan tätä mahdollisuutta, estämään kilpailijoilta markkinoille pääsy, asettamaan kauppakumppaneille erilaisia ehtoja samankaltaisille suorituksille taikka vahvistamaan määräävää markkina-asemaa vääristyneellä kilpailulla. ks. 58─60 ja 62 kohta 4. Väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu ─ vaikka vain pääpiirteittäin esitetty ─ selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Vain tämän edellytyksen täyttäessään väitetiedoksianto voi täyttää sen tehtävän, joka sille on yhteisön asetuksilla annettu, eli että sen on annettava yrityksille ja yritysten yhteenliittymille kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen. ks. 77 kohta 5. Tavarantoimittajan asiakkaisiinsa soveltama paljousalennusjärjestelmä, jossa alennusprosentit vaihtelevat huomattavasti alemmilta ylemmille portaille ja jossa viiteajanjakso on yksi vuosi ja alennus määräytyy viiteajanjaksona toteutuneen kokonaisliikevaihdon perusteella, on ominaisuuksiltaan kanta-asiakkuuteen sitouttava järjestelmä, sillä se sisältää voimakkaan kannustimen hankkia tavarat kyseiseltä tavarantoimittajalta. ks. 95 kohta 6. Menettelyssä, jossa pyritään toteamaan määräävän aseman väärinkäyttö, komission on otettava huomioon se mahdollisuus, että kyseessä oleva yritys kohdistaa kostotoimia asiakkaisiinsa, jotka ovat osallistuneet komission tutkimukseen. Kun otetaan tämä mahdollisuus huomioon, komissiolla on oikeus olla ilmoittamatta sille näiden yritysten nimiä ja toimittaa sille pelkästään taulukko, josta ilmenevät nimettöminä niiden komission niille toimittamiin tietopyyntöihin antamat vastaukset. Näin ollen laatiessaan hallinnollisessa menettelyssä näistä vastauksista sellaisen version, joka ei ole luottamuksellinen, komissio noudattaa yhtäältä vaatimusta suojata luottamuksellisia tietoja ja toisaalta kunnioittaa väitetiedoksiannon adressaatin oikeutta saada tutustua asiakirja-aineistoon kokonaisuudessaan. ks. 124 ja 125 kohta 7. Kilpailusääntöjen rikkomisen todistusaineistosta on poistettava sellaiset asiakirjat, joita komissio on pitänyt kyseiselle yritykselle vastaisina, vaikka sillä ei ollut niitä hallussaan hallinnollisen menettelyn aikana. Tämän poiston seurauksena päätös, jossa rikkominen todetaan, on kumottava siltä osin kuin se koskee väitettä, joka voidaan näyttää toteen ainoastaan kyseisten asiakirjojen avulla. ks. 129 kohta 8. Sitä, että määräävässä asemassa oleva yritys myöntää alennuksen, ei ole pidettävä EY 82 artiklassa tarkoitettuna väärinkäyttönä, mikäli se perustuu objektiivisiin taloudellisiin perusteisiin. Tästä seuraa, että määräävässä asemassa olevan yrityksen soveltamaa alennusjärjestelmää, jossa annetaan kyseiselle yritykselle huomattavaa harkintavaltaa siihen nähden, onko sen asiakkailla mahdollisuus saada alennus, on pidettävä epäoikeudenmukaisena, mikä merkitsee sitä, että yritys on käyttänyt määräävää markkina-asemaansa väärin EY 82 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Koska alennuksen saamiseen oikeuttavia edellytyksiä arvioitiin subjektiivisesti, tämä aiheutti asiakkaille epävarmuutta, eivätkä ne voi varmuudella ennakoida tarkasti alennusta, jonka ne voivat saada. ks. 140 ja 141 kohta 9. Se, että määräävässä asemassa oleva renkaiden valmistaja myöntää tuotteidensa jälleenmyyjille palautuksen, jos ne sitoutuvat järjestelmällisesti pinnoituttamaan sillä renkaidensa rungot, merkitsee EY 82 artiklassa tarkoitettua väärinkäyttöä. Tämän palkkion avulla määräävässä asemassa oleva yritys käyttää taloudellista painoarvoaan rengasalalla yleisesti ja uusien renkaiden markkinoilla erityisesti keinona varmistaa se, että jälleenmyyjät pinnoituttaisivat sillä renkaansa. Se asettaa näin ollen ehdon, jolla oli EY 82 artiklassa kielletty kytkykauppavaikutus. Tältä osin merkitystä ei ole sillä, että tällainen ehto on sovellettavan kansallisen oikeuden mukainen, koska alaa koskeva yhteisön oikeus on ensisijainen ja koska EY 82 artiklan määräyksille on annettu välitön oikeusvaikutus. ks. 163 ja 166 kohta 10. EY 82 artiklassa tarkoitettua väärinkäyttöä on se, että määräävässä asemassa oleva yritys sitoutuu osallistumaan tuotteidensa jälleenmyyjien rahoittamiseen vaatien vastikkeena näitä yrityksiä edistämään tavaramerkillään varustettujen tuotteiden menekkiä, olemaan ohjaamatta sen tuotteiden oma-aloitteista kysyntää muihin merkkeihin ja pitämään riittävää varastoa tämän oma-aloitteisen kysynnän välittömäksi tyydyttämiseksi. Kaikilla näillä edellytyksillä on tarkoitus poistaa muiden valmistajien suunnalta tuleva kilpailu ja vahvistaa yrityksen määräävä markkina-asema. ks. 208 ja 210 kohta 11. Määräävässä asemassa olevan yrityksen tuotteidensa jälleenmyyjille asettamat velvoitteet, jotka ovat vastiketta niiden rahoitukseen osallistumisesta ja joiden mukaan niiden on toimitettava sille erilaisia tietoja, kuten taseen ja tuloslaskelman, tilastoja liikevaihdosta ja tarjotuista palveluista sekä tietoja osakkaista, ja annettava sen tehdä tarkastuksia myyntipisteissä näiden jälleenmyyjien kanssa sovittujen kehittämisen painopistealueiden noudattamisen takaamiseksi, merkitsevät väärinkäyttöä, jos ne eivät ole objektiivisesti perusteltuja. Näitä velvoitteita on pidettävä osoituksena väärinkäytöstä, jos ne ilmentävät määräävässä asemassa olevan yrityksen pyrkimystä valvoa tuotteidensa jakelua tarkemmin, saada markkinoilta sellaisia tietoja, jotka eivät ole julkisia ja jotka ovat sen oman liiketoimintastrategian suunnittelun kannalta arvokkaita, ja lisätä jälleenmyyjien riippuvuutta siitä. Lisäksi tällaiset tiedonantovelvollisuudet ylittävät selvästi tiedonantovelvollisuudet, joita voidaan asettaa franchising-sopimusten yhteydessä asetuksen N:o 4087/88 ja erityisesti sen 3 artiklan 2 kohdan nojalla, joka joka tapauksessa kuuluu EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ja jolla ei näin ollen ole merkitystä arvioitaessa määräävässä asemassa olevan yrityksen asiakkailleen asettamia velvoitteita EY 82 artiklan kannalta. ks. 21, 215─217 ja 219 kohta 12. EY 82 artiklan rikkomisen toteennäyttämiseksi riittää, että osoitetaan, että yrityksen määräävän aseman väärinkäytöllä pyritään rajoittamaan kilpailua, tai toisin sanoen, että menettelytapa on omiaan vaikuttamaan sillä tavoin. Tästä seuraa, että kyseistä artiklaa sovellettaessa väärinkäytön kilpailunvastaisen tavoitteen ja vaikutuksen toteennäyttäminen ovat sama asia. Mikäli näet osoitetaan, että määräävässä asemassa olevan yrityksen menettelytavalla pyrittiin rajoittamaan kilpailua, kyseinen menettelytapa on myös omiaan vaikuttamaan tällä tavoin. Tämän vuoksi kun yritys panee todellisuudessa toimeen menettelytavan, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, se, että toivottua tulosta ei ole saavutettu, ei riitä sen toteamiseksi, että kyse ei olisi EY 82 artiklassa tarkoitetusta määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä. ks. 239, 241 ja 245 kohta 13. Se, että komissio on aikaisemmin soveltanut tietyntasoisia sakkoja ja soveltanut tiettyä kilpailusääntöjen rikkomisen kestoon perustuvaa sakon perusmäärän korotusprosenttia, ei voi merkitä sitä, etteikö se voisi nostaa tätä sakkojen tasoa ja tätä korotusprosenttia sen antamissa asetuksessa N:o 17 ja asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen määrän laskentaa koskevissa suuntaviivoissa ilmoitetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi. Komissio saa nostaa sakkojen tasoa vahvistaakseen niiden ennalta ehkäisevää vaikutusta. Komission aiemmin noudattama päätöksentekokäytäntö ei siten itsessään ole sakkojen suuruuden määrittämistä koskeva oikeudellinen kehys kilpailuoikeuden alalla, koska tällainen kehys on määritetty ainoastaan asetuksessa N:o 17 ja kyseisissä suuntaviivoissa. Näin ollen komissiolla ei ole myöskään velvollisuutta perustella päätöksessä, jossa määrätään sakko kilpailusääntöjen rikkomisesta, syitä, joiden vuoksi sakon laskentapohjaa ei ollut vahvistettu samaksi kuin aiemmassa päätöksessä, jossa muun yrityksen on todettu syyllistyneen samaan rikkomiseen. ks. 254, 255 ja 277 kohta 14. Määräävän aseman väärinkäytön vuoksi määrättävän sakon suuruutta vahvistettaessa komissiolla on oikeus määrittää tämän rikkomisen vakavuus viittaamalla yksinomaan sen luonteeseen ja tarkoitukseen ottamatta huomioon väärinkäytön todellisia vaikutuksia, koska ensiksi mainituilla voi olla tältä osin suurempi merkitys kuin viimeksi mainituilla. Erityisesti komission ei tarvitse tutkia kyseessä olevan yrityksen markkinaosuuksien ja myyntihintojen kehitystä. ks. 258 ja 259 kohta 15. Komissiolla on päätöksessä, jossa todetaan useita saman yrityksen toteuttamia kilpailusääntöjen rikkomisia, oikeus määrätä yksi sakko useista rikkomisista, jolloin yksi sakko voi sisältää siten kokonaisvaltaisesti kaikki rikkomiset, jotka yhdessä kattavat tietyn ajanjakson. Tältä osin komission ei tarvitse päätöksen perusteluissa yksilöidä, miten se on ottanut huomioon kunkin sääntöjenvastaisista osatekijöistä sakkoa vahvistaessaan. ks. 265 ja 267 kohta 16. Komission kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi määräämän sakon määrän korottaminen sen keston perusteella ei rajoitu vain siihen tilanteeseen, jossa keston ja kilpailusäännöissä tarkoitetuille yhteisön tavoitteille aiheutuneen lisääntyneen haitan välillä on suora yhteys. ks. 278 kohta 17. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen määrän laskentaa koskevissa komission suuntaviivoissa raskauttavana seikkana esitetyn uusimisen käsitteen on katsottava tarkoittavan tilannetta, jossa sama yritys, jota on rangaistu rikkomisesta, toteuttaa uuden samankaltaisen rikkomisen. ks. 284 kohta 18. Koska yhteisön kilpailuoikeudessa tunnustetaan se, että samaan konserniin kuuluvat eri yhtiöt muodostavat yhden taloudellisen yksikön eli EY 81 ja EY 82 artiklassa tarkoitetun yrityksen, jos kyseiset yhtiöt eivät määritä itsenäisesti toimintaansa markkinoilla, minkä seurauksena komissio voi määrätä sakon emoyhtiölle yritysryhmän menettelytapojen vuoksi, komissio voi perustellusti katsoa, että rikkominen on uusittu, kun yksi emoyhtiön tytäryhtiöistä syyllistyi samankaltaiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen kuin siihen, jonka vuoksi toiselle yhtiölle oli aiemmin määrätty sakkoa. ks. 290 kohta 19. Komissio ei sen vuoksi, että se on aiemmin raskauttavien seikkojen, kuten uusimisen, vuoksi soveltanut tiettyä sakkojen korotusprosenttia, menetä oikeuttaan suurentaa tätä korotusprosenttia sen antamissa asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen määrän laskentaa koskevissa suuntaviivoissa määritetyissä rajoissa, jos se on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi. Yhtäältä komission aiemmin noudattama päätöksentekokäytäntö ei itsessään ole sakkojen määrittämistä koskeva oikeudellinen kehys kilpailuoikeuden alalla, koska tällainen kehys on määritetty ainoastaan asetuksessa N:o 17 ja kyseisissä suuntaviivoissa, ja toisaalta komission on sakon suuruutta määrittäessään huolehdittava siitä, että sen toimenpide on ennalta ehkäisevä. Erityisesti uusimistilanteessa sakon perusmäärän merkittävä korottaminen on perusteltua, koska uusiminen on todiste siitä, että aiemmin määrätyn seuraamuksen ennalta ehkäisevä vaikutus ei ole ollut riittävä. Vastaavasti se, että komissio on aiemmassa päätöskäytännössään pitänyt joitakin seikkoja lieventävinä ja että sakkoa on tämän vuoksi huomattavasti alennettu tai asian käsittely on lopetettu, ei merkitse, että sillä olisi velvollisuus arvioida näitä menettelytapoja aina samalla tavalla. ks. 292, 293 ja 298 kohta

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

30 päivänä syyskuuta 2003 ( )

« EY 82 artikla - Alennusjärjestelmä - Väärinkäyttö»

Asiassa T-203/01,

Manufacture française des pneumatiques Michelin, kotipaikka Clermont-Ferrand (Ranska), edustajinaan asianajajat J.-F. Bellis, M. Wellinger, D. Waelbroeck ja M. Johnsson,,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään R. Wainwright, avustajanaan asianajaja A. Barav, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

jota tukee

Bandag Inc., kotipaikka Muscatine, Iowa (Yhdysvallat), edustajinaan asianajajat H. Calvet ja R. Saint-Esteben, prosessiosoite Luxemburgissa,

väliintulijana,

jossa kantaja vaatii yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia COMP/E-2/36.041/PO - Michelin) 20 päivänä kesäkuuta 2001 tehdyn komission päätöksen 2002/405/EY (EYVL 2002, L 143, s. 1),

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Lenaerts sekä tuomarit J. Azizi ja M. Jaeger,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Plingers,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 3.4.2003 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Kantajan liiketoimintapolitiikka relevanteilla markkinoilla

1 Manufacture française des pneumatiques Michelin (jäljempänä kantaja tai Michelin France) valmistaa lähinnä renkaita erilaisia ajoneuvoja varten. Ranskassa se valmistaa ja myy muun muassa uusia ja pinnoitettuja renkaita kuorma-autoihin.

2 Uusien renkaiden osalta voidaan erottaa toisistaan ensiasennusrenkaiden ja vaihtorenkaiden markkinat. Ensiasennusrenkaiden (joita kutsutaan myös alkuperäisasennusrenkaiksi) myynti tapahtuu ilman välittäjiä siten, että valmistaja myy renkaat suoraan autonvalmistajalle. Vaihtorenkaiden markkinoilla myynti loppukäyttäjälle tapahtuu sitä vastoin pääasiassa lukuisien rengasalan erikoisliikkeiden kautta.

3 Kuorma-autojen rengastarvetta ei kateta pelkästään uusien renkaiden tarjonnalla. Jos käytettyjen renkaiden runko on vielä hyväkuntoinen, renkaaseen voidaan asentaa uusi kulutuspinta: tällöin kyse on renkaiden pinnoituksesta.

4 Nyt käsiteltävä asia koskee liiketoimintapolitiikkaa, jota kantaja on harjoittanut Ranskassa toisaalta kuorma-autojen uusien vaihtorenkaiden markkinoilla ja toisaalta kuorma-autojen pinnoitettujen renkaiden markkinoilla. Tämä politiikka sisälsi seuraavat kolme osaa, joita käsitellään yksityiskohtaisemmin jäljempänä: conditions générales de prix France aux revendeurs professionnels (jälleenmyyntiä Ranskassa koskevat yleisehdot), convention pour le rendement optimum des pneumatiques poids lourd Michelin (sopimus Michelinin kuorma-autonrenkaiden optimituotosta, jäljempänä PRO-sopimus) ja convention de coopération professionnelle et d'assistance service (sopimus ammatillisesta yhteistyöstä ja avunannosta, ns. Club des amis Michelin, jäljempänä Michelin-klubi).

1. Jälleenmyyntiä Ranskassa koskevat yleisehdot

5 Jälleenmyyntiä Ranskassa koskevat yleisehdot (jäljempänä yleisehdot) sisälsivät ensinnäkin tariffihinnan, jota kutsuttiin taulukon mukaiseksi hinnaksi (hintataulukko, josta ilmeni nettohinta ilman alennuksia), ja toisaalta alennus- tai hyvitysjärjestelmän.

6 Vuosina 1980-1996 yleisehtojen mukaiset palautukset tai hyvitykset jakautuivat kolmeen ryhmään: paljousalennukset, jälleenmyyjien asiakkaille tarjoaman palvelun laatuun liittyvät palautukset (palvelupalkkiot) ja myytyjen uusien renkaiden määrään liittyvät palautukset (kehityspalkkiot). Hyvityksiä ei huomioitu laskussa, vaan ne maksettiin viiteajanjaksoa seuraavan vuoden helmikuun lopussa.

7 Paljousalennusjärjestelmä sisälsi vuosialennuksen, joka ilmaistiin prosenttiosuutena kantajan tuotteiden liikevaihdosta ja jonka määrä kasvoi asteittain ostettujen määrien mukaan. Yleisehdoissa oli tältä osin kolme asteikkoa asianomaisten renkaiden mukaan (kaikki rengastyypit, vesirakennusala ja pinnoitetut).

8 Esimerkiksi asteikossa kaikki rengastyypit oli 47 tasoa vuonna 1995. Alennusprosentit vaihtelivat 7,5 prosentista, joka myönnettiin 9 000 Ranskan frangin (FRF) suuruisesta liikevaihdosta, 13 prosenttiin, joka myönnettiin yli 22 miljoonan FRF:n liikevaihdosta. Ryhmillä vesirakennusala ja pinnoitetut oli molemmilla omat asteikkonsa. Esimerkiksi vuonna 1995 alennukset vaihtelivat pinnoitettujen renkaiden osalta 2 prosentista, joka myönnettiin yli 7 000 FRF:n liikevaihdosta, 6 prosenttiin, joka myönnettiin yli 3,92 miljoonan FRF:n liikevaihdosta.

9 Vuosina 1995 ja 1996 yleisehdoissa määrättiin, että paljousalennus voitiin tietyin edellytyksin maksaa kolmena ennakkona kuluvan tilikauden toukokuussa, syyskuussa ja joulukuussa.

10 Palvelupalkkiolla palkittiin erikoisliikettä laitteiston ja myynnin jälkeisten palvelujen parantamisesta. Palvelupalkkion saamisen edellytyksenä oli, että vuoden aikana saavutettiin tietty vähimmäisliikevaihto kantajan tuotteissa. Liikevaihtovaatimus kasvoi 160 000 FRF:sta vuonna 1980 ja 205 000 FRF:iin vuonna 1985. Sitten se pudotettiin 50 000 FRF:iin vuonna 1995 ja 45 000 FRF:iin vuonna 1996. Palkkion määrä vahvistettiin jälleenmyyjän kanssa vuoden alussa tehdyllä vuosisopimuksella, johon liittyi palvelupalkkiota koskeva asiakirja Prime de Service, ja palkkioprosentti määräytyi sen mukaan, noudattiko jälleenmyyjä eri osa-alueilla antamiaan sitoumuksia. Jokainen sitoumus vastasi tiettyä pistemäärää, ja tiettyjen pistetavoiterajojen ylittäminen antoi mahdollisuuden saada palkkiota, joka perustui prosenttiosuuteen kaikkien kantajan rengastyyppien liikevaihdosta. Tämä prosenttiosuus oli enintään 1,5 prosenttia vuosina 1980-1991 ja enintään 2,25 prosenttia vuosina 1991-1996. Enimmäispistemäärä oli 35 pistettä, ja suurin mahdollinen palkkio saavutettiin, kun saatiin 31 pistettä 35 mahdollisesta pisteestä. Sitoumuksiin, joista pisteitä voitiin saada, kuuluivat kantajan uusien tuotteiden myynnin edistäminen ja markkinoita koskevien tietojen toimittaminen kantajalle. Jälleenmyyjä sai lisäpisteen, jos se pinnoitutti Michelin-renkaiden rungot järjestelmällisesti Michelin Francella. Vuonna 1996 vaadittiin enää ainoastaan sitä, että käytettyjen Michelin-renkaiden runkojen ensimmäinen pinnoitus tehtiin aina kantajalla. Palvelupalkkio poistettiin vuonna 1997.

11 Kehityspalkkiolla pyrittiin palkitsemaan jälleenmyyjät, jotka antoivat vuoden alussa kirjallisen sitoumuksen yhteisellä sopimuksella vahvistetun, aikaisempaan toimintaan ja tulevaisuudennäkymiin perustuvan vähimmäistason ylittämisestä ja jotka myös onnistuivat ylittämään kyseisen tavoitetason. Tämä tavoitetaso vahvistettiin vuosittain ja siitä neuvoteltiin jälleenmyyjän kanssa. Vuosina 1995 ja 1996 tavoitetason ylittämisestä vähintään 20 prosentilla maksettiin 2 tai 2,5 prosentin palautus, joka laskettiin kaikesta toteutuneesta kantajan kuorma-autonrenkaiden liikevaihdosta.

12 Lisäksi jälleenmyyjillä, jotka ylittivät kantajan tuotteissa tietyn liikevaihtokynnyksen kahtena peräkkäisenä tilivuonna, saivat oikeuden neuvotella convention de coopération commerciale -sopimuksen (ns. erillissopimuksen), joka antoi oikeuden lisäalennuksiin. Vuosina 1993-1996 noin 16-18 merkittävää jälleenmyyjää allekirjoitti tämäntyyppiset sopimukset.

13 Kantaja muutti jälleenmyyjiin soveltamiaan kauppaehtoja vuodesta 1997 lähtien. Uusien kuorma-autonrenkaiden osalta tärkeimpiä muutoksia olivat paljousalennuksista, palvelupalkkiosta ja kehityspalkkiosta luopuminen sekä uusien alennusryhmien käyttöönotto: laskutushyvitys, tavoitepalkkio, loppuvuoden palautus ja monituotepalautus. Näitä alennuksia sovellettiin vuosina 1997 ja 1998. Vuodesta 1997 lähtien suurin osa palautuksista, joita oli aikaisemmin suoritettu viiteajanjaksoa seuraavan vuoden helmikuun lopussa, suoritettiin laskutushyvityksinä.

14 Laskutushyvitykset (jotka vaihtelivat 15 ja 19 prosentin välillä) myönnettiin ostettujen uusien kuorma-auton/julkisten rakennustöiden/tie- ja vesirakennusalan renkaiden määrän perusteella, jolloin määränä otettiin huomioon edellisen vuoden myynti, kahden edellisen vuoden myynnin keskiarvo tai kolmen edellisen vuoden myynnin keskiarvo sen mukaan, mikä näistä johti jälleenmyyjän kannalta suotuisimpaan tulokseen.

15 Jos jälleenmyyjät halusivat saada suurempia laskutushyvityksiä kuin ne, joihin heillä olisi ollut oikeus aikaisempien suoritusten perusteella, heidän oli allekirjoitettava yhdessä kantajan kanssa vahvistettu tavoitesopimus, jossa otettiin huomioon jälleenmyyjän mahdollisuudet ja ennakoitu markkinakehitys. Mahdollisesti saatu hyvitys vastasi siis sitä alennusasteikon tasoa, jolle jälleenmyyjän tavoitesitoumus sijoittui.

16 Tavoitesopimuksen allekirjoittaneet jälleenmyyjät saivat vuonna 1997 tavoitepalkkion, jonka suuruus oli 2 prosenttia vuosittaisesta laskutetusta nettoliikevaihdosta ja joka maksettiin helmikuun lopussa, jos tavoite oli saavutettu. Vuonna 1998 tavoitepalkkio vahvistettiin 1,5 prosentiksi.

17 Helmikuun lopussa maksettiin alkuperäisen laskutushyvityksen ja laskutetun nettoliikevaihdon mukaan loppuvuoden palautusta, joka vaihteli 0 prosentin ja 3 prosentin välillä. Monituotepalautus myönnettiin jälleenmyyjille, jos heidän kaikkien rengastyyppien yhteenlaskettu liikevaihtonsa oli yli 50 prosenttia heidän kokonaisliikevaihdostaan ja jos seuraavista neljästä tuoteryhmästä vähintään kahdessa oli myyty paljon tuotteita: henkilö- ja pakettiautot, moottoripyörät ja mopot, kuorma-autot ja maatalouskoneet. Heillä oli oikeutus loppuvuoden palautukseen uusien (lukuun ottamatta vesi- ja rakennusalan raskaita renkaita) ja pinnoitettujen renkaiden toteutuneesta liikevaihdosta, ja palautus laskettiin asteikolla 1 prosentista 2,20 prosenttiin vuonna 1997 ja 1,5 prosentista 2,70 prosenttiin vuonna 1998.

18 Pinnoitettujen kuorma-autonrenkaiden osalta järjestelmä koostui vuodesta 1997 lähtien kahdesta eri alennuksesta, eli ensinnäkin kaikkiin pinnoitettuihin renkaisiin sovellettavasta 5 prosentin laskutushyvityksestä ja toiseksi loppuvuoden paljousalennuksesta, joka laskettiin pinnoitettujen renkaiden kokonaisliikevaihdon perusteella (pakettiautot, kuorma-autot, julkiset rakennustyöt, maatalous, tie- ja vesirakennusala) ja joka suureni asteittain 1 prosentista (alkaen 6 500 FRF:sta) 4 prosenttiin (yli 2 500 000 FRF) 16 tasolle porrastetun alennusasteikon mukaisesti, ja porrastus vaihteli asteikon alapään 1 prosentista asteikon yläpään 0,1 prosenttiin.

19 Erillissopimuksen allekirjoittaneet jälleenmyyjät saivat edelleen lisäalennuksia (sekä uusista renkaista että pinnoitetuista renkaista).

2. Sopimus Michelinin kuorma-autonrenkaiden optimituotosta (PRO-sopimus)

20 Vuonna 1993 käyttöön otettu sopimus Michelinin kuorma-autonrenkaiden optimituotosta (jäljempänä PRO-sopimus) oli suunnattu vain Michelin Francelta uusia kuorma-autonrenkaita ostaville jälleenmyyjille, jotka saivat sen perusteella lisäalennuksia. Lisäalennuksia saadakseen jälleenmyyjän oli kuitenkin annettava monia sitoumuksia eli allekirjoitettava kantajan kanssa kuorma-autonrenkaiden kehityspalkkiota koskeva sitoumus kuluvan vuoden osalta ja toimitettava Michelinille pinnoitettavaksi kuorma-autonrenkaiden rungot, joiden kulutuspinta ei enää ollut lain sallimissa rajoissa. Vastikkeena jokaisesta kuorma-autonrenkaan rungosta, jonka kantaja oli vahvistanut pinnoituskelpoiseksi, jälleenmyyjälle maksettiin 45,65 tai 120 FRF rengastyypistä riippuen. Jos runkoihin oli lisäksi asennettu uusi kulutuspinta ja rengas oli otettu uudelleen käyttöön, jälleenmyyjä sai vielä 15, 25 tai 40 FRF. Jälleenmyyjä saattoi siis saada enimmillään 160 FRF hyvitystä. Palkkio maksettiin luottona, joka myönnettiin jälleenmyyjälle käytettäväksi uusien kuorma-autonrenkaiden hankinnan yhteydessä. PRO-palkkioiden enimmäismäärä rajattiin edellisenä vuonna ostettujen uusien kuorma-autonrenkaiden määrän mukaan. Vuodesta 1997 alkaen myönnettyjen palkkioiden määrä rajattiin sen rengasmäärän perusteella, jonka jälleenmyyjä oli vuoden 1997 tavoitesopimuksessaan sitoutunut ostamaan kuluvana vuonna. PRO-sopimus lakkautettiin vuonna 1998.

3. Sopimus ammatillisesta yhteistyöstä ja avunannosta (Michelin-klubi)

21 Vuonna 1990 perustettuun Michelin-klubiin kuului renkaiden jälleenmyyjiä, jotka halusivat sitoutua tiiviimpään yhteistyöhön kantajan kanssa. Kantaja tuki klubiin kuuluvaa jälleenmyyjää taloudellisesti etenkin osallistumalla investointeihin ja koulutukseen sekä maksamalla 0,75 prosentin lisäpalkkion Michelin-palvelupisteiden vuosittaisen liikevaihdon perusteella. Kantaja vaati vastikkeeksi muun muassa seuraavaa: jälleenmyyjän on toimitettava kantajalle erilaisia tietoja yrityksestään (tase ja tuloslaskelma, tilastoja liikevaihdosta ja tarjotuista palveluista, tietoja osakkaista); klubiin kuuluvan jälleenmyyjän on annettava Michelinin valvoa sen palvelun laatua, edistettävä Michelin-tuotemerkkiä ja etenkin uusia tuotteita sekä pidettävä varastossa riittävä määrä Michelin-tuotteita, jotta asiakkaan kysyntään voitaisiin vastata välittömästi. Vuoteen 1995 saakka jälleenmyyjä sitoutui siihen, ettei ohjaisi Michelin-tuotteiden käyttäjien taholta tulevaa - oma-aloitteista - kysyntää muihin merkkeihin. Lisäksi jälleenmyyjän oli teetettävä kuorma-auton renkaanrunkojen ensimmäinen pinnoitus Michelin Francella. Tämä vuonna 1991 käyttöön otettu edellytys poistettiin pakettiautojen osalta vuonna 1993 ja kokonaan vuonna 1995.

Hallinnollinen menettely ja riidanalainen päätös

22 Komissio aloitti toukokuussa 1996 omasta aloitteestaan kantajaa koskevan menettelyn. Sen hallussa oli tietoja, joiden perusteella voitiin epäillä kantajan käyttävän väärin määräävää asemaansa kuorma-autojen vaihtorenkaiden markkinoilla Ranskassa asettamalla jälleenmyyjille eriarvoisia kauppaehtoja, jotka perustuivat muun muassa kanta-asiakasalennusten järjestelmään. Se osoitti kantajalle ja sen kilpailijoille sekä renkaiden jälleenmyyjille ja maahantuojille useita yksityiskohtaisia tietopyyntöjä. Kantajan tiloissa tehtiin kesäkuussa 1997 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus, EYVL 1962, 13, s. 204) 14 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja tarkastuksia.

23 Kantaja antoi 30.4.1998 päivätyllä kirjeellä komissiolle sitoumuksen muuttaa kauppaehtojaan kuorma-autojen uusien vaihtorenkaiden ja pinnoitettujen renkaiden markkinoilla Ranskassa poistaakseen liiketoimintapolitiikastaan kaikki sellaiset ominaispiirteet, jotka komissio oli kyseenalaistanut.

24 Komissio osoitti kantajalle väitetiedoksiannon 28.6.1999. Kantaja vastasi siihen 8.11.1999. Kantajaa kuultiin 20.12.1999 pidetyssä kuulemistilaisuudessa.

25 Komissio teki 20.6.2001 päätöksen 2002/405/EY EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia COMP/E-2/36.041/PO - Michelin) (EYVL 2002, L 143, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös). Komissio toteaa riidanalaisessa päätöksessä ensinnäkin, että kuorma-autojen vaihtorenkaiden markkinat käsittävät kahdet relevantit tuotemarkkinat eli uusien vaihtorenkaiden ja pinnoitettujen renkaiden markkinat. Kantajalla on sen mielestä määräävä asema näillä molemmilla tuotemarkkinoilla Ranskassa.

26 Kantaja on komission mielestä käyttänyt näillä molemmilla markkinoilla olevaa määräävää asemaansa väärin noudattaessaan Ranskassa jälleenmyyjien osalta liiketoiminta- ja hintapolitiikkaa, joka perustuu monimutkaiseen hyvitysten, vuosialennusten ja/tai taloudellisten etujen järjestelmään, jonka päätavoitteena on kanta-asiakkaiden hankinta ja markkinaosuuksien säilyttäminen. Väärinkäyttönä pidetään erityisesti yleisehdoissa käyttöön otettuja paljousalennusjärjestelmiä, PRO-sopimusta ja sopimusta ammatillisesta yhteistyöstä ja avunannosta.

27 Riidanalaisen päätöksen päätösosan sanamuoto on seuraava:

1 artikla

Komissio toteaa, että [kantaja] on rikkonut 1 päivän tammikuuta 1990 ja 31 päivän joulukuuta 1998 välisenä aikana EY:n perustamissopimuksen 82 artiklaa soveltamalla kanta-asiakasalennusjärjestelmiä uusien vaihtorenkaiden ja pinnoitettujen kuorma- ja linja-autonrenkaiden jälleenmyyjiin Ranskassa.

2 artikla

[Kantajalle] määrätään 1 artiklassa tarkoitetusta rikkomisesta 19,76 miljoonan euron sakko.

- -

3 artikla

[Kantajan] on pidättäydyttävä uusimasta 1 artiklassa tarkoitettuja toimintatapoja ja soveltamasta vaikutuksiltaan vastaavia toimintatapoja.

4 artikla

Tämä päätös on osoitettu [kantajalle].

Oikeudenkäynti

28 Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 4.9.2001 toimittamallaan kannekirjelmällä.

29 Bandag Inc. (jäljempänä Bandag) pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 3.1.2002 toimittamallaan kirjelmällä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia.

30 Kantaja pyysi 8.2.2002 päivätyllä kirjeellä, että useita luottamuksellisia asiakirjoja poistettaisiin asiakirja-aineistosta, joka oli tarkoitus toimittaa Bandagille.

31 Bandag hyväksyttiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtajan 28.2.2002 antamalla määräyksellä väliintulijaksi tukemaan komission vaatimuksia. Bandagille toimitettiin kantajan laatimista asiakirja-aineiston asiakirjoista sellaiset versiot, jotka eivät sisällä luottamuksellisia tietoja.

32 Bandag jätti 21.5.2002 väliintulokirjelmänsä, josta asianosaiset ovat esittäneet huomautuksensa.

33 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi osittain 15.10.2002 luottamuksellista käsittelyä koskeneen kantajan vaatimuksen. Tämän jälkeen kirjaaja toimitti Bandagille jäljennökset sellaisista asiakirja-aineiston asiakirjoista, jotka eivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsityksen mukaan olleet luottamuksellisia.

34 Esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti aloittaa suullisen käsittelyn. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti prosessinjohtotoimena kantajalle ja vastaajalle kirjallisia kysymyksiä, joihin nämä vastasivat määräajassa.

35 Kantajan ja vastaajan lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 3.4.2003 pidetyssä istunnossa. Bandag ei osallistunut istuntoon.

36 Komissio esitti istunnossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle vastaukset, joita Michelin-renkaiden jälleenmyyjät olivat antaneet 30.12.1996 ja 27.10.1997 päivättyihin komission tietopyyntöihin ja joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 67 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti ei esitetty kantajalle ja Bandagille. Kantaja ja vastaaja antoivat istunnossa nimenomaisen suostumuksensa siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin varmistaisi jälleenmyyjien antamien vastausten ja komission hallinnollisen menettelyn aikana näistä vastauksista laatimien nimettömien taulukoiden välisen vastaavuuden.

37 Komissio toimitti 24.4.2003 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen pyynnöstä Bandagin ja komission välillä loka-joulukuussa 1996 käydyn kirjeenvaihdon, joka koski jälleenmyyjiä, joilla oli komission tutkimuksen kannalta hyödyllisiä tietoja. Myöskään tätä kirjeenvaihtoa ei esitetty kantajalle. Kantaja ja vastaaja ilmaisivat istunnossa nimenomaisen suostumuksensa siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin selvittäisi, oliko komissio ottanut hallinnollisessa menettelyssä yhteyden yksinomaan Bandagin ehdottamiin jälleenmyyjiin, kuten kantaja väittää.

Asianosaisten vaatimukset

38 Kantaja vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta

– kumoamaan riidanalaisen päätöksen,

– ainakin kumoamaan riidanalaisella päätöksellä määrätyn sakon tai alentamaan sitä huomattavasti ja

– velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

39 Komissio vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta

– hylkäämään kanteen ja

– velvoittamaan kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

40 Bandag vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta

– hylkäämään kanteen ja

– velvoittamaan kantajan korvaamaan väliintulosta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

41 Kanne on kaksiosainen. Ensimmäinen kanne koskee riidanalaisen päätöksen väitettyä lainvastaisuutta siltä osin kuin siinä todetaan EY 82 artiklan rikkominen. Kanteen toinen osa koskee sakon väitettyä lainvastaisuutta.

1. Riidanalaisen päätöksen väitetty lainvastaisuus siltä osin kuin siinä todetaan EY 82 artiklan rikkominen





Alustavat toteamukset

42 Kantaja vetoaa viiteen kanneperusteeseen, jotka koskevat EY 82 artiklan erilaisia rikkomisia. Kolme ensimmäistä kanneperustetta koskevat paljousalennuksia, palvelupalkkioita ja Michelin-klubia. Neljännessä kanneperusteessaan kantaja kiistää sen, että olisi olemassa määräävän aseman väärinkäyttöä lisäävä vaikutus, joka johtuisi erilaisten alennusjärjestelmien yhdistämisestä. Viidennessä kanneperusteessaan kantaja arvostelee komissiota siitä, että tämä ei ole selvittänyt kyseenalaistettujen menettelytapojen todellisia vaikutuksia.

43 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja ei kanteessaan kiistä niiden eri toteamusten paikkansapitävyyttä, joita komissio on esittänyt riidanalaisessa päätöksessä.

44 Kantaja ei näin ollen kiistä riidanalaisessa päätöksessä huomioon otetun relevanttien markkinoiden määritelmän paikkansapitävyyttä eli sitä, että kyseessä ovat kuorma-autojen uusien vaihtorenkaiden markkinat Ranskassa ja kuorma-autojen pinnoitettujen renkaiden markkinat Ranskassa (riidanalaisen päätöksen 109-171 perustelukappale). Se ei kiistä myöskään sen toteamuksen oikeellisuutta, jonka mukaan sillä on määräävä asema näillä markkinoilla (riidanalaisen päätöksen 172-208 perustelukappale).

45 Kantaja ei kohdista myöskään erillisiä kanneperusteita siihen komission toteamukseen, jonka mukaan kehityspalkkioon (riidanalaisen päätöksen 67-74 ja 260-271 perustelukappale) ja PRO-sopimukseen (riidanalaisen päätöksen 97-100 ja 297-314 perustelukappale) liittyi määräävän aseman väärinkäyttöä.

46 Kun kantajaa kuultiin istunnossa siitä, miten riidanalainen päätös voitaisiin kumota kokonaan kantajan vaatimalla tavalla (ks. edellä 38 kohta), tämä vastasi vedonneensa kannekirjelmässään horisontaaliseen kanneperusteeseen, joka koskee kaikkia riidanalaisessa päätöksessä kyseenalaistettuja menettelytapoja. Kyseessä on viides kanneperuste, joka koskee EY 82 artiklan rikkomista siltä osin kuin komissio ei ole tutkinut kyseenalaistettujen menettelytapojen todellisia vaikutuksia (ks. jäljempänä 235-246 kohta).

47 Mikäli kantajan viidettä kanneperustetta ei hyväksytä, kanne voi siten johtaa enintään riidanalaisen päätöksen osittaiseen kumoamiseen ja sakon määrän alentamiseen.

Ensimmäinen kanneperuste: komissio on rikkonut EY 82 artiklaa katsoessaan, että paljousalennuksiin liittyi kyseisessä määräyksessä tarkoitettua määräävän aseman väärinkäyttöä

Riidanalainen päätös

48 Komissio esittää riidanalaisen päätöksen 216 ja 217 perustelukappaleessa seuraavaa:

(216) Paljousalennukset myönnettiin prosentuaalisena vuosialennuksena, joka perustui Michelin Francen kanssa harjoitetusta toiminnasta saatuun kokonaisliikevaihtoon (kuorma-, henkilö- ja pakettiautot). Alennuksen saaminen edellytti, että jälleenmyyjä saavutti asteikkoon merkityt liikevaihtorajat. Yhteisöjen tuomioistuin on kieltänyt ensimmäisessä Micheliniä koskevassa tuomiossa [- -] ja vakiintuneessa ja viimeaikaisessa oikeuskäytännössä paljousalennuksen myöntämisen määräävässä asemassa olevalle yritykselle, jos alennusta myönnetään yli kohtuulliseksi katsotun kolmen kuukauden määräajan (kuten tarkasteltavana olevassa tapauksessa) sillä perusteella, että käytäntö ei vastaa tavanomaista hintakilpailupolitiikkaa. Riittää, että jälleenmyyjät ostavat hieman aiempaa enemmän Michelin-tuotteita saadakseen alennuksen, joka perustuu Michelinin kanssa harjoitetusta toiminnasta saatuun kokonaisliikevaihtoon ja joka ylittää lisäostojen perusteella maksettavan oikeudenmukaisen ja lineaarisen palkkion. Tämä käytäntö on mitä ilmeisimmin vahva kannustin ostojen tekemiseen. Yhteisöjen tuomioistuin korostaa, että alennus ei voi vastata mittakaavaetuja, jotka yritys saa kuluttajien tekemien lisäostojen ansiosta.

(217) Koska palautukset maksettiin lisäksi vasta rengasostoja seuraavan vuoden helmikuussa (Michelin on ainoa tällaista käytäntöä noudattava rengasvalmistaja, sillä kaikki sen kilpailijat maksavat yleensä välittömästi suurimman osan hyvityksistä), niillä oli [- -] määräävän aseman väärinkäyttöön liittyviä vaikutuksia.

49 Komission mukaan paljousalennusjärjestelmän sääntöjenvastaiset vaikutukset olivat seuraavat.

50 Komissio väittää ensinnäkin, että paljousalennukset olivat epäoikeudenmukaisia (riidanalaisen päätöksen 218-225 perustelukappale). Se selittää tältä osin, että jälleenmyyjien oli mahdotonta tietää varmuudella Michelin-renkaiden lopullista ostohintaa. Koska vuosialennuksia sovellettiin Michelinin kanssa harjoitettavasta toiminnasta saatuun kokonaisliikevaihtoon ja ne laskettiin vasta noin vuoden kuluttua ensimmäisten ostojen tekemisestä, jälleenmyyjien oli mahdotonta tietää ennen viimeisten tilausten tekemistä renkaiden todellisen yksikköhinnan lopullista tasoa. Tämä aiheutti jälleenmyyjien keskuudessa epävarmuuden ja turvattomuuden tunnetta, jonka seurauksena jälleenmyyjät pyrkivät minimoimaan riskit hankkimalla kaikki renkaansa Micheliniltä (riidanalaisen päätöksen 220 perustelukappale). Lisäksi komissio toteaa, että koska alalla on erittäin paljon kilpailua ja katteet ovat pienet (komission tutkimuksen mukaan noin 3,7 prosenttia), jälleenmyyjät ovat joutuneet myymään renkaita tappiolla odottaessaan Michelinin maksavan palautukset. Jälleenmyyjien Michelinille maksama hinta oli yleensä korkeampi kuin niiden kuluttajilta veloittama hinta. Jälleenmyyjät myivät näin ollen alusta alkaen tappiolla. Jälleenmyyjät kykenivät kattamaan kustannuksensa ja saamaan jonkinlaisen tuoton vasta Michelinin maksettua niille bonuksia ja palkkioita (riidanalaisen päätöksen 218 perustelukappale). Jälleenmyyjät joutuivat näin ollen ilman omaa syytään velallisen asemaan (riidanalaisen päätöksen 224 perustelukappale). Lopuksi komissio toteaa, että koska palautukset maksettiin erittäin myöhäisessä vaiheessa, jälleenmyyjät joutuivat antamaan Michelinille määrällisiä sitoumuksia (osana kehityspalkkiojärjestelmää) ennen kuin ne olivat saaneet edes edellisen vuoden myyntimääriin perustuvia palautuksia (riidanalaisen päätöksen 223 perustelukappale).

51 Toiseksi paljousalennuksilla pyrittiin kanta-asiakkuuteen (riidanalaisen päätöksen 226-239 perustelukappale). Komissio esittää, että alennusjärjestelmille, jotka perustuvat suhteellisen pitkän viitejakson aikana myytyihin määriin, on kuitenkin ominaista se, että ostajaan kohdistuva paine kasvaa viitejakson lopulla, kun ostaja pyrkii saavuttamaan kyseisen edun saamisen edellyttämän ostomäärän tai välttämään kyseisenä jaksona odotettavissa olevat tappiot (riidanalaisen päätöksen 228 perustelukappale). Se lisää vielä, että jälleenmyyjällä oli intressi ylittää enimmäisliikevaihtoraja, koska jälleenmyyjät saivat sen ylittämisen ansiosta mahdollisuuden tehdä Michelinin kanssa monia etuja sisältävän kaupallisen sopimuksen (riidanalaisen päätöksen 230 perustelukappale).

52 Kolmanneksi paljousalennuksilla suljettiin markkinat (riidanalaisen päätöksen 240-247 perustelukappale). Komission mukaan alennusjärjestelmää sovellettiin ainoastaan Michelin Francelta ostettuihin tuotteisiin, mikä vähensi jälleenmyyjien halukkuutta ostaa tuotteita ulkomailta tai muilta maahantuojilta. Taulukon mukaisten hintojen korkea taso (ennen alennuksia) Ranskassa vähensi puolestaan ulkomaalaisten jälleenmyyjien halukkuutta ostaa tuotteita sieltä (riidanalaisen päätöksen 240 perustelukappale).

Periaatteet, joita sovelletaan todettaessa määräävässä asemassa olevan yrityksen soveltaman alennusjärjestelmän sääntöjenvastaisuus

53 Kantaja vetoaa siihen, että kaikilla alennuksilla on kanta-asiakkuuteen sitouttavia vaikutuksia, koska niillä kannustetaan ostajia ostamaan enemmän siltä, joka tarjoaa alennuksia. Jotta EY 82 artiklan rikkominen voitaisiin todeta, komission pitäisi osoittaa, että alennukset ovat omiaan vahingoittamaan pitkällä aikavälillä markkinoiden kilpailurakennetta ja että niillä voidaan viime kädessä aiheuttaa vahinkoa kuluttajille. Koska kilpailuoikeuden tarkoituksena on nimenomaan hintakilpailun kannustaminen, kantaja katsoo, että alennusjärjestelmää voidaan pitää määräävän aseman väärinkäyttönä vain siinä tapauksessa, että sillä on suljetaan markkinoita tai että sillä toisin sanoen vähennetään kilpailua pitkällä aikavälillä ja annetaan määräävässä asemassa olevalle yritykselle mahdollisuus kuolettaa alennuspolitiikastaan aiheutuneet kulut.

54 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa tältä osin siitä, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan väärinkäytön käsite on objektiivinen käsite, joka tarkoittaa määräävässä asemassa olevan yrityksen käyttäytymistä, joka on omiaan vaikuttamaan sellaisten markkinoiden rakenteeseen, joilla juuri kyseessä olevan yrityksen olemassaolon vuoksi kilpailuaste on jo heikentynyt, ja joka estää markkinoilla vielä olemassa olevan kilpailuasteen säilymisen ja tämän kilpailun kehittymisen sen vuoksi, että tämä yritys käyttää muita kuin niitä keinoja, joita taloudellisten toimijoiden liiketoimiin perustuvassa tuotteiden tai palvelujen tavallisessa kilpailussa käytetään (asia 85/76, Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomio 13.2.1979, Kok. 1979, s. 461; Kok. Ep. IV, s. 341, 91 kohta, asia 322/81, Michelin v. komissio, tuomio 9.11.1983, Kok. 1983, s. 3461, Kok. Ep. VII, s. 339, 70 kohta, asia C-62/86, AKZO v. komissio, tuomio 3.7.1991, Kok. 1991, s. I-3359, Kok. Ep. XI, s. I-261, 69 kohta ja asia T-228/97, Irish Sugar v. komissio, tuomio 7.10.1999, Kok. 1999, s. II-2969, 111 kohta).

55 Tästä seuraa, että vaikkei yrityksen määräävän markkina-aseman toteaminen sinänsä merkitse minkäänlaista moitetta asianomaista yritystä kohtaan, kyseisellä yrityksellä on erityinen velvollisuus olla toiminnallaan rajoittamatta toimivaa ja vääristymätöntä kilpailua yhteismarkkinoilla, riippumatta siitä, mihin tämä asema perustuu (edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin v. komissio annetun tuomion 57 kohta ja edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Irish Sugar v. komissio annetun tuomion 112 kohta). Vaikkei määräävän markkina-aseman olemassaolo myöskään estä tässä asemassa olevaa yritystä suojelemasta omia kaupallisia intressejään, jos ne ovat uhattuina, ja vaikka yrityksellä on oikeus kohtuuden rajoissa ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin intressiensä suojaamiseksi, tällaista käyttäytymistä ei voida kuitenkaan hyväksyä, jos sillä pyritään vahvistamaan määräävää markkina-asemaa ja käyttämään sitä väärin (asia 27/76, United Brands v. komissio, tuomio 14.2.1978, Kok. 1978, s. 207, Kok. Ep. IV, s. 9, 189 kohta, asia T-65/89, BPB Industries ja British Gypsum v. komissio, tuomio 1.4.1993, Kok. 1993, s. II-389, Kok. Ep. XIV, s. II-1, 69 kohta, yhdistetyt asiat T-24/93-T-26/93 ja T-28/93, Compagnie maritime belge transports ym. v. komissio, tuomio 8.10.1996, Kok. 1996, s. II-1201, 107 kohta ja edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Irish Sugar v. komissio annetun tuomion 112 kohta).

56 Erityisesti määräävässä asemassa olevan yrityksen myöntämien alennusten osalta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että kanta-asiakasalennus, joka myönnetään vastikkeeksi siitä, että asiakas sitoutuu hankkimaan tavaran yksinomaan tai lähes yksinomaan määräävässä asemassa olevalta yritykseltä, on EY 82 artiklan vastainen. Tällaisilla alennuksilla pyritään näet estämään taloudellisia etuja myöntämällä se, että asiakkaat suorittavat hankintoja kilpailevilta valmistajilta (yhdistetyt asiat 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie ym. v. komissio, tuomio 16.12.1975, Kok. 1975, s. 1663, 518 kohta; edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Hoffmann-La Roche v. komissio annetun tuomion 89 ja 90 kohta; edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin v. komissio annetun tuomion 71 kohta ja edellä 55 kohdassa mainitussa asiassa BPB Industries ja British Gypsum v. komissio annetun tuomion 120 kohta).

57 Kuten kantajakin korostaa, alennusjärjestelmää, jolla suljetaan markkinoita, pidetään yleisesti arvioiden EY 82 artiklan vastaisena, jos sitä soveltaa määräävässä asemassa oleva yritys. Tästä syystä yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että myyntitavoitteen toteuttamiseen liittyvä alennus oli myös EY 82 artiklan vastainen (edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin v. komissio annettu tuomio).

58 Sellaisilla alennusjärjestelmillä, jotka liittyvät ainoastaan määräävässä asemassa olevalta yritykseltä suoritettujen hankintojen määrään, ei yleensä katsota olevan EY 82 artiklassa kiellettyä markkinat sulkevaa vaikutusta (ks. edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin v. komissio annetun tuomion 71 kohta ja asia C-163/99, Portugali v. komissio, tuomio 29.3.2001, Kok. 2001, s. I-2613, 50 kohta). Jos toimitetun määrän lisäys merkitsee alempia kustannuksia tavarantoimittajalle, sillä on oikeus siirtää tämä alennus asiakkaalleen edullisemman hinnan muodossa (julkisasiamies Mischon em. asiassa Portugali v. komissio antama ratkaisuehdotus, Kok. 2001, s. I-2618, 106 kohta). Paljousalennusten katsotaan siten heijastavan määräävässä asemassa olevan yrityksen saamia tehokkuusetuja ja suurtuotannon etuja.

59 Tästä seuraa, että alennusjärjestelmä, jossa alennusprosentti kasvaa ostetun määrän mukaisesti, on EY 82 artiklan vastainen vain siinä tapauksessa, että alennusperusteista ja alennuksen myöntämiseen liittyvistä yksityiskohtaisista säännöistä ilmenee, että järjestelmä ei perustu mihinkään sen oikeuttavaan taloudelliseen suoritukseen vaan sillä pyritään, kuten kanta-asiakasalennuksilla ja tavoitealennuksilla, estämään asiakkaita suorittamasta hankintojaan kilpailijoilta (ks. edellä alaviitteessä 54 mainitussa asiassa Hoffmann-La Roche v. komissio annetun tuomion 90 kohta; edellä alaviitteessä 54 mainitussa asiassa Michelin v. komissio annetun tuomion 73 kohta; edellä alaviitteessä 54 mainitussa asiassa Irish Sugar v. komissio annetun tuomion 114 kohta ja edellisessä kohdassa mainitussa asiassa Portugali v. komissio annetun tuomion 52 kohta).

60 Paljousalennusjärjestelmän mahdollinen katsominen väärinkäytöksi edellyttää olosuhteiden, erityisesti alennusten myöntämisperusteiden ja -tavan kokonaisarviointia ja sen tutkimista, pyritäänkö alennuksella mihinkään sen hyväksyttäväksi tekevään taloudelliseen suoritukseen perustumattomana etuna poistamaan ostajalta mahdollisuus valita hankintalähteensä tai rajoittamaan tätä mahdollisuutta, estämään kilpailijoilta markkinoille pääsy, asettamaan kauppakumppaneille erilaisia ehtoja samankaltaisille suorituksille taikka vahvistamaan määräävää markkina-asemaa vääristyneellä kilpailulla (edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Hoffmann-La Roche v. komissio annetun tuomion 90 kohta; edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin v. komissio annetun tuomion 73 kohta ja edellä alaviitteessä 54 mainitussa asiassa Irish Sugar v. komissio annetun tuomion 114 kohta).

Kantajan soveltaman paljousalennusjärjestelmän sääntöjenvastaisuus

– Johdanto

61 Kantaja väittää lähinnä, että paljousalennukset ovat todellisia myyntimääriin perustuvia palautuksia, joita määräävässä asemassa olevalla yrityksellä on oikeus myöntää asiakkailleen.

62 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa tältä osin, että pelkästään se seikka, että palautusjärjestelmää kutsutaan paljousalennuksiksi, ei ole hyväksyttävä peruste tällaisten alennusten myöntämiselle EY 82 artiklan kannalta. Edellytetään näet olosuhteiden, erityisesti alennusten myöntämisperusteiden ja -tavan kokonaisarviointia ja sen tutkimista, pyritäänkö alennuksella mihinkään sen hyväksyttäväksi tekevään taloudelliseen suoritukseen perustumattomana etuna poistamaan ostajalta mahdollisuus valita hankintalähteensä tai rajoittamaan tätä mahdollisuutta, estämään kilpailijoilta markkinoille pääsy, asettamaan kauppakumppaneille erilaisia ehtoja samankaltaisille suorituksille taikka vahvistamaan määräävää markkina-asemaa vääristyneellä kilpailulla (ks. edellä 60 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö).

63 Toisin kuin asiassa Suiker Unie ym. vastaan komissio (mainittu edellä 56 kohdassa), asiassa Hoffmann-La Roche vastaan komissio (mainittu edellä 54 kohdassa), asiassa Irish Sugar vastaan komissio (mainittu edellä 54 kohdassa) ja asiassa Portugali vastaan komissio (mainittu edellä 58 kohdassa), komissio ei nyt käsiteltävässä asiassa katso, että kyseenalaistettu järjestelmä johtaisi siihen, että eri kauppakumppaneiden samankaltaisiin suorituksiin sovellettaisiin erilaisia ehtoja EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

64 Riidanalaisesta päätöksestä näet ilmenee, että komissio katsoo kantajan soveltamalla paljousalennusjärjestelmällä rikottavan EY 82 artiklaa, koska se on epäoikeudenmukainen, kanta-asiakkuuteen sitouttava ja markkinoita sulkeva (ks. edellä 48-52 kohta).

65 Oikeuskäytännöstä voidaan kuitenkin yleisellä tasolla päätellä, että kaikilla määräävässä asemassa olevan yrityksen soveltamilla kanta-asiakasalennusjärjestelmillä luodaan EY 82 artiklassa kiellettyjä markkinoita sulkevia vaikutuksia (ks. edellä 56-60 kohta) siitä riippumatta, onko alennusjärjestelmä syrjivä vai ei. Asiassa Michelin vastaan komissio antamassaan tuomiossa (mainittu edellä 54 kohdassa), jossa tutkittiin EY:n perustamissopimuksen [82] artiklan mukaisesta menettelystä (Asia IV/29.491 - Bandengroothandel Frieschebrug BV/NV Nederlandsche Banden-Industrie Michelin) 7 päivänä lokakuuta 1981 tehdyn komission päätöksen 81/969/ETY (EYVL L 353, s. 33, jäljempänä NBIM-päätös) laillisuutta, yhteisöjen tuomioistuin, joka ei hyväksynyt komission väitettä, jonka mukaan Michelinin soveltama alennusjärjestelmä oli syrjivä, katsoi siitä huolimatta sen olevan EY 82 artiklan vastainen, koska sillä aiheutettiin jälleenmyyjien riippuvuus Michelinistä.

66 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi, että aluksi on tutkittava, onko komissio voinut perustellusti päätellä riidanalaisessa päätöksessä, että paljousalennusjärjestelmällä oli kanta-asiakkuuteen sitouttavia vaikutuksia tai että sillä toisin sanoen pyrittiin sitomaan jälleenmyyjät kantajaan ja estämään jälleenmyyjiä suorittamasta hankintoja kantajan kilpailijoilta. Kuten komissiokin vastineessaan myöntää, järjestelmän väitetty epäoikeudenmukaisuus liittyi läheisesti sen kanta-asiakkuuteen sitouttaviin vaikutuksiin. Lisäksi on katsottava, että kanta-asiakasalennusjärjestelmä on luonteeltaan myös markkinoita sulkeva, koska sillä pyritään estämään asiakkaita suorittamasta hankintoja muilta valmistajilta.

– Paljousalennusten kanta-asiakkuuteen sitouttavat vaikutukset

67 Kantaja huomauttaa, että paljousalennusten rinnastaminen tavoitealennuksiin tai kanta-asiakasalennuksiin merkitsee sitä, että kyseenalaistetun järjestelmän perustavanlaatuiset ominaisuudet jätetään huomiotta, eli se, että kyseessä on järjestelmä, joka koostuu asteittain useisiin hyvin lähellä toisiaan oleviin kynnyksiin porrastetuista alennuksista, jolloin seuraavan portaan ylittämiseksi edellytetään vain pieniä ostosmääriä. Se korostaa, että alennukset laskettiin todellisuudessa ostettujen määrien mukaan ja että alennusportaat olivat siinä mielessä alenevia, että myönnetyn alennuksen määrä pieneni kullakin portaalla ostajan ostojen määrän kasvaessa. Järjestelmä oli siis täysin avoin ostajan kannalta. Kyseessä on kantajan mukaan vakiintuneessa käytössä oleva paljousalennusjärjestelmä, johon ei liity määräävän aseman väärinkäyttöä. Yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin eivät ole koskaan määränneet paljousalennuksille rajattua viiteajanjaksoa. Perustelujensa tueksi kantaja viittaa erityisesti asiassa Portugali vastaan komissio annettuun tuomioon (mainittu edellä 58 kohdassa).

68 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa siitä, että järjestelmään kuului paljousalennusten taulukko kaikille rengastyypeille, lukuun ottamatta vesirakennusalan renkaita ja pinnoitettuja renkaita, sekä kaksi erillistä asteikkoa näille kahdelle viimeksi mainitulle ryhmälle. Riidanalaisen päätöksen kohteena ovat ainoastaan alennukset siltä osin kuin niitä sovelletaan kuorma-autojen uusiin vaihtorenkaisiin ja kuorma-autojen pinnoitettuihin renkaisiin.

69 Paljousalennusten asteikko (kaikki tyypit yhteensä) käsitti vuosina 1990-1996 yhteensä 47-54 porrasta. Vuoden 1995 yleisehtoihin sisältynyt paljousalennusten asteikko, joka antaa hyvän kuvan myös muista vuosista, oli seuraava:

Lv. 95 Ale % Lv. 95 Ale % Lv. 95 Ale % Lv. 95 Tipo 9000 7.50 172000 10.65 5855000 11.85 10660000 12.45 15000 8.50 241000 10.75 6242000 11.90 11170000 12.50 25000 9.00 492000 10.85 6604000 11.95 11730000 12.55 30000 9.25 757000 10.95 6934000 12.00 12520000 12.60 35000 9.50 1030000 11.05 7280000 12.05 13380000 12.65 45000 9.85 1306000 11.15 7640000 12.10 14314000 12.70 60000 10.00 1656000 11.25 8020000 12.15 15314000 12.75 80000 10.10 2100000 11.35 8415000 12.20 16385000 12.80 100000 10.20 2663000 11.45 8830000 12.25 17532000 12.85 118000 10.35 3376000 11.55 9260000 12.30 18792000 12.90 142000 10.50 4280000 11.65 9710000 12.35 20145000 12.95 5136000 11.75 10180000 12.40 22000000 13.00





70 Vastaavanlainen taulukko, joka sisältyi vuoden 1995 yleisehtoihin ja jossa oli 18 porrasta, oli olemassa myös pinnoitettujen renkaiden osalta vuosina 1990-1996. Vuoden 1995 taulukko oli seuraava:

Liikevaihto Pinnoitetut Ilman ALV:tä Alennusprosentti < 7 000 0 7 000 2 7 400 3 8 000 3.5 10 800 4 14 700 4.50 19 600 4.75 29 400 5 49 000 5.1 88 200 5.2 166 600 5.3 323 400 5.4 637 000 5.5 1 127 000 5.6 1 813 000 5.7 2 499 000 5.8 3 185 000 5.9 . 3 920 000 6





71 Edellä esitetyistä taulukoista ilmenee, että paljousalennusten prosenttimäärä kasvoi kantajan tuotteista saadun liikevaihdon mukaan, kuten kantaja korostaa. Ensimmäisten portaiden osalta voidaan todeta prosenttimäärän kasvavan nopeasti, kun kasvu on sitä vastoin selvästi hitaampaa ylemmillä portailla.

72 Asiassa Portugali vastaan komissio antamassaan tuomiossa (mainittu edellä 58 kohdassa, 51 kohta) yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että paljousalennusjärjestelmän olennainen piirre on juuri se, että ne ostajat tai käyttäjät, jotka hankkivat eniten kyseistä tuotetta tai palvelua, hyötyvät alhaisemmista keskimääräisistä yksikköhinnoista tai - mikä johtaa samaan lopputulokseen - niille myönnetään suuremmat keskimääräiset alennusprosentit kuin sellaisille ostajille tai käyttäjille, jotka hankkivat vähemmän tätä tuotetta tai palvelua. On myös todettava, että jopa silloin, kun alennusprosentti nousee lineaarisesti ostomäärän perusteella tiettyyn enimmäisalennukseen saakka, keskimääräinen alennusprosentti nousee (tai keskimääräinen hinta laskee) matemaattisesti aluksi suhteessa enemmän kuin ostot lisääntyvät ja myöhemmin suhteessa vähemmän kuin ostot lisääntyvät ja vakiintuu lopulta alennusprosentin enimmäismäärään. Pelkästään se, että paljousalennusjärjestelmä johtaa siihen lopputulokseen, että tiettyjen asiakkaiden tiettyihin ostomääriin sovelletaan keskimääräistä alennusprosenttia, joka on suhteessa suurempi kuin muiden asiakkaiden saama alennusprosentti verrattuna näiden asiakasryhmien ostojen määrien välisiin eroihin, kuuluu olennaisena osana tällaiseen järjestelmään, eikä siitä sellaisenaan voida päätellä, että järjestelmä olisi syrjivä.

73 Tästä asiassa Portugali vastaan komissio annetun tuomion (mainittu edellä 58 kohdassa) kohdasta ei voida kuitenkaan päätellä, että kantajan soveltaman paljousalennusjärjestelmän pitäisi automaattisesti katsoa olevan EY 82 artiklan kanssa yhteensopiva pelkästään siitä syystä, että rengaskohtainen alennusprosentti suurenee ostettujen määrien lisääntyessä. Yhteisöjen tuomioistuin tutki näet kyseisessä tuomiossa sen, oliko perustamissopimuksen 90 artiklan soveltamismenettelystä (IV/35.703 - Portugalin lentokentät) 10 päivänä helmikuuta 1999 tehty komission päätös 1999/199/EY (EYVL 1999, L 69, s. 31), jossa alennusjärjestelmää oli pidetty syrjivänä, laillinen. Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti edellä mainitun tuomion 51 kohdassa, että paljousalennusjärjestelmän soveltaminen johtaa siihen, että suurasiakkaat saavat suuremman alennuksen kuin pienasiakkaat ja että tämä ei sellaisenaan ole riittävä peruste todeta järjestelmää syrjiväksi.

74 Vakiintuneessa oikeuskäytännössä (ks. edellä 56-60 kohta) on kuitenkin katsottu, että alennusjärjestelmä, jolla pyritään sitomaan jälleenmyyjät määräävässä asemassa olevaan yritykseen eduilla, jotka eivät perustu taloudelliseen vastikkeeseen, ja estämään se, että nämä jälleenmyyjät suorittavat hankintoja kyseisen yrityksen kilpailijoilta, on EY 82 artiklan vastainen.

75 Tässä tapauksessa komissio päättelee paljousalennusten kanta-asiakkuuteen sitouttavat vaikutukset seuraavien seikkojen perusteella: sen perusteella, että alennus lasketaan jälleenmyyjän Michelin-tuotteista saaman liikevaihdon kokonaismäärästä, ja sen perusteella, että tämän alennuksen yhteydessä sovellettava viiteajanjakso on yksi vuosi (ks. riidanalaisen päätöksen 216 ja 226-239 perustelukappale).

76 Kantaja vetoaa kuitenkin siihen, että komissio ei ole missään vaiheessa hallinnollisen menettelyn aikana arvostellut kantajaa siitä, että tämä on soveltanut paljousalennusprosentteja jälleenmyyjien koko liikevaihtoon. Kyseessä on uusi väite, joten riidanalainen päätös on kumottava osittain puolustautumisoikeuksien loukkaamisen vuoksi.

77 On muistettava, että väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu - vaikka vain pääpiirteittäin esitetty - selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Vain tämän edellytyksen täyttäessään väitetiedoksianto voi täyttää sen tehtävän, joka sille on yhteisön asetuksilla annettu, eli että sen on annettava yrityksille ja yritysten yhteenliittymille kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen (yhdistetyt asiat T-25/95, T-26/95, T-30/95-T-32/95, T-34/95-T-39/95, T-42/95-T-46/95, T-48/95, T-50/95-T-65/95, T-68/95-T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ja T-104/95, Cimenteries CBR ym. v. komissio, tuomio 15.3.2000, Kok. 2000, s. II-491, 476 kohta).

78 Kantajan on väitetiedoksiantoa lukiessaan kuitenkin täytynyt huomata, että komissio perusti näkemyksensä paljousalennusten kanta-asiakkuuteen sitouttavista vaikutuksista erityisesti siihen, että nämä alennukset laskettiin jälleenmyyjien kantajien tuotteista saaman kokonaisliikevaihdon perusteella. Paljousalennusten kanta-asiakkuuteen sitouttavia vaikutuksia koskevassa väitetiedoksiannon 197 kohdassa todetaan näet, että jälleenmyyjät eivät voineet pyrkiä muuttamaan valikoimaansa huomattavasti Michelinin haitaksi, sillä tällainen toimenpide olisi voinut vaarantaa niiden mahdollisuudet saavuttaa raja, joka oli alennusten myöntämisen ehtona, ja vaikuttaa sitä kautta merkittävästi vuoden aikana ostettujen Michelin-renkaiden kokonaiskustannuksiin (kursivointi tässä). Väitetiedoksiannon 199 kohdassa muistutetaan uusien renkaiden osalta, että paljousalennukset koskivat Michelin-liikevaihdon koko määrää (kursivointi tässä), ja pinnoitettujen renkaiden osalta 200 kohdassa selvitetään, että vuosialennusprosenttien vaihtelut, jotka perustuivat viimeisimpään pinnoitettujen renkaiden tilaukseen kyseisen tilikauden aikana, heijastuivat katteeseen, jonka jälleenmyyjä sai pinnoitettujen renkaiden kokonaismyynnistä vuoden aikana (kursivointi tässä).

79 Kantajan väitetiedoksiantoon antamasta vastauksesta ilmenee lisäksi, että tämä on ottanut huomioon sen, että yksi komission paljousalennusjärjestelmää vastaan esittämien väitteiden osista liittyi siihen, että saavutettuja alennusprosentteja sovellettiin kantajan tuotteista saadun liikevaihdon kokonaismäärään eikä yksinomaan lisämäärien osuuteen. Kantaja pyrkii esimerkiksi vastauskirjelmänsä sivulla 136 osoittamaan, että yhden liikevaihtokynnyksen ylittäminen kasvatti alennusprosenttia vain vähän. Se toteaa seuraavaa: Esimerkki, jonka komissio on esittänyt väitetiedoksiannon 198 kohdassa, on [- -] paljon puhuva: komissio käyttää esimerkkinä jälleenmyyjää, jonka Michelin-tuotteista saama vuotuinen liikevaihto on 9 000 FRF, mikä antaa hänelle oikeuden 7,5 prosentin alennukseen, ja jolla on ns. huomattava paine saavuttaa seuraava eli 15 000 FRF:n porras, jotta hän saisi 1 prosentin lisäalennuksen kaikista vuoden ostoistaan. Komissio ei ilmeisesti ota huomioon sitä, että 1 prosentti 15 000 FRF:n liikevaihdosta vastaa varsin vaatimatonta 150 FRF:n summaa (kursivointi tässä).

80 Kantajan perustelu ei siis vastaa tosiseikkoja, joten se on hylättävä.

81 Lisäksi on muistutettava sen osalta, osoittavatko edellä 75 kohdassa mainitut seikat sen, että paljousalennusjärjestelmällä on kiellettyjä kanta-asiakkuuteen sitouttavia vaikutuksia, että yhteisöjen tuomioistuin on katsonut asiassa Michelin vastaan komissio antamassaan tuomiossa (mainittu edellä 54 kohdassa, tuomion 81 kohta), että kaikkiin suhteellisen pitkän viiteajanjakson aikana myytyjen määrien perusteella myönnettyjen alennusten järjestelmiin liittyy ostajan kannalta lisääntyvä paine viiteajanjakson lopulla toteuttaa tarpeellinen määrä hankintoja alennuksen saamiseksi tai välttää ennakoitu tappio ajanjaksolla kokonaisuudessaan. Kuten komissio riidanalaisessa päätöksessä (230 perustelukappale) perustellusti korostaa, viimeisestä tilauksesta seuraava vuotuisen alennusasteen vaihtelu, vaikkakin vähäinen, vaikutti jälleenmyyjän koko vuoden voittomarginaaliin kuorma-autojen Michelin-renkaiden myynnin osalta - - [mistä] voi seurata jälleenmyyjille huomattavaa painetta.

82 Kantaja vetoaa kuitenkin siihen, että toisin kuin komissio väittää riidanalaisessa päätöksessä (216 perustelukappale), yhteisöjen tuomioistuin ei ole koskaan määrännyt paljousalennusten viiteajanjaksoksi enintään kolmea kuukautta. Komissio on päinvastoin aina hyväksynyt sen, että paljousalennukset lasketaan vuosimyynnin perusteella (ETY:n perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan mukaisesta menettelystä 2 päivänä tammikuuta 1973 tehty komission päätös 73/109/ETY (IV/26.918 - Euroopan sokeriteollisuus)(EYVL L 140, s. 17, 16 kohta) ja ETY:n perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan mukaisesta menettelystä 19 päivänä joulukuuta 1990 tehty komission päätös 91/300/ETY (IV/33.133-D: Soodakarbonaatti - ICI) (EYVL 1991, L 152, s. 40, 6 kohta); asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti annetut tiedonannot, jotka liittyvät British Gypsumin soveltamiin alennusjärjestelmiin (EYVL 1992, C 321, s. 9-11)). Kantaja korostaa, että painostus, jota harjoitettiin alennusjärjestelmän seuraavan portaan saavuttamiseksi ja joka on kyseenalaistettu nyt käsiteltävässä asiassa, oli huomattavasti vähäisempää kuin tavoitealennusjärjestelmässä, joka tutkittiin asiassa Michelin vastaan komissio annetussa tuomiossa (mainittu edellä 54 kohdassa). Toisin kuin painostus, joka johtui vain yhden korkealle asetetun tavoitteen olemassaolosta jälleenmyyjän menettäessä kaiken, mikäli hän ei saavuttanut tavoitetta, useiden kynnysten olemassaolo varmistaa tässä tapauksessa ensinnäkin sen, että jälleenmyyjä saavuttaa helposti tason, joka on tarpeen alennusoikeuden saamiseksi, ja että hän pääsee helposti ylemmälle portaalle, ja toiseksi sen, että hän ei ole vaarassa menettää alennusta kokonaan, mikäli hän suorittaa hankintoja osittain myös muilta tavarantoimittajilta. Kantaja esittää vielä, että mitä ylemmälle portaalle jälleenmyyjä pääsee alennusasteikolla, sitä vähemmän lisäalennusta hän saa kunkin kynnyksen ylittäessään.

83 On todettava, että komissio ei ole antanut kantajan mainitsemassa päätöksentekokäytännössä ratkaisua määräävässä asemassa olevalta yritykseltä suoritettujen vuosiostojen määrään liittyvien alennusjärjestelmien yhteensopivuudesta EY 82 artiklan kanssa. Komissio kyseenalaisti edellisessä kohdassa mainituissa päätöksissä 73/109/ETY ja 91/300/ETY määräävässä asemassa olevan yrityksen yksinostositoumusten tai lähes yksinostositoumusten vastikkeeksi antamat kanta-asiakasalennusjärjestelmät.

84 Edellä 82 kohdassa mainituista British Gypsumin liiketoimintapolitiikkaan liittyvistä komission tiedonannoista on kylläkin todettava, että komissio ilmoitti, että se aikoi suhtautua myönteisesti alennusjärjestelmiin, joiden viitejaksona oli koko vuosi. Komissio on tiedonannoissaan kuitenkin korostanut British Gypsumin soveltamien alennusjärjestelmien erityispiirteitä, jotka puuttuvat tässä tapauksessa. British Gypsumin myöntämät alennukset määräytyivät esimerkiksi arvioidun vuosiliikevaihdon eivätkä todellisen liikevaihdon perusteella. Kyseisissä järjestelmissä alennuksia ei mukautettu millään tavoin sellaisen asiakkaan osalta, jonka vuosiliikevaihto jäi alhaisemmaksi kuin alun perin oli arvioitu, mikä vähensi huomattavasti tämän asiakkaan paineita tehdä lisäostoja British Gypsumilta viiteajanjakson lopussa. Lisäksi British Gypsumin alennukset myönnettiin neljännesvuosittain. Ennen vuotta 1995 kantajan soveltamat paljousalennukset myönnettiin yhdellä kertaa viitevuotta seuranneen vuoden helmikuun lopussa. Lisäksi komissio on tiedonannoissaan korostanut sitä, että British Gypsumin soveltamat paljousalennukset perustuivat kyseiselle yritykselle koituneisiin todellisiin kustannussäästöihin. Tällainen peruste puuttuu tässä tapauksessa (ks. jäljempänä 107-110 kohta). Kantaja ei siis voi vedota British Gypsumin soveltamiin alennusjärjestelmiin liittyviin komission tiedonantoihin.

85 Tämän jälkeen on todettava, että asiassa Michelin vastaan komissio riidanalainen palautusjärjestelmä perustui, kuten tässäkin tapauksessa, vuoden pituiseen viiteajanjaksoon (edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin v. komissio annetun tuomion 81 kohta). Toisin kuin riidanalaisessa päätöksessä annetaan ymmärtää (216 perustelukappale), yhteisöjen tuomioistuin ei ole kylläkään virallisesti todennut, että viiteajanjakso ei saisi ylittää kolmea kuukautta. Ei voida kuitenkaan kiistää sitä, että toteutuneen kokonaisliikevaihdon perusteella laskettavan alennusjärjestelmän kanta-asiakkuuteen sitouttavat vaikutukset kasvavat viiteajanjakson pidentyessä. Paljousalennusjärjestelmän kanta-asiakkuuteen sitouttavat vaikutukset ovat näet olemattomat, kun alennukset myönnetään laskussa tilauksen arvon perusteella. Mikäli alennus myönnetään viiteajanjakson aikana suoritettujen ostojen perusteella, kanta-asiakkuuteen sitouttavat vaikutukset ovat heikompia niissä tapauksissa, joissa lisäalennusta sovelletaan ainoastaan tietyn kynnyksen ylittäviin määriin, kuin niissä tapauksissa, joissa alennusta sovelletaan viiteajanjakson aikana toteutuneeseen kokonaisliikevaihtoon. Viimeksi mainitussa tapauksessa etu, joka voidaan saada ylitettäessä ylempi porras, kohdistuu toteutuneeseen kokonaisliikevaihtoon, kun se ensin mainitussa tapauksessa kohdistuu vain lisähankintaan.

86 Kantaja väittää kuitenkin, että se, lasketaanko alennus hankintojen kokonaismäärästä vai vain lisähankinnan määrästä, on pelkkä asioiden esittämistapaan liittyvä kysymys. Se selittää tältä osin, että tietynsuuruinen alennus voidaan aina ilmaista samalla tavoin joko prosentteina ostetusta lisämäärästä tai prosentteina kokonaismäärästä, jolloin prosenttiosuus on luonnollisesti suurempi silloin, kun alennuksen laskentapohjana on lisämäärä eikä kokonaismäärä.

87 Tämä väite on hylättävä. Kun alennus myönnetään hankintakohtaisesti, yhden lisäyksikön ostosta saatu alennus ei näet koskaan ylitä kyseisen tason osalta määrättyä prosenttimäärää. Jos oletettaisiin, että edellä 69 kohdassa olevaan taulukkoon sisältyisi paljousalennusjärjestelmä, jossa alennus laskettaisiin hankintakohtaisesti, olisi todettava, että siitä, että liikevaihdossa ylitettäisiin esimerkiksi 30 000 FRF:n kynnys, seuraisi, että jälleenmyyjä saisi kyseisen liikevaihtokynnyksen ylittävien yksiköiden ostosta 9,25 prosentin eikä 9 prosentin alennuksen. Se, että kantajan tuotteista saatu liikevaihto kasvaisi 29 999 FRF:sta 30 000 FRF:iin, antaisi toisin sanoen jälleenmyyjälle hankintakohtaisesti lasketussa alennusjärjestelmässä 0,25 prosentin tai 0,0025 FRF:n lisäalennuksen (0,25 prosenttia lisäalennusta 1 FRF:sta). Jälleenmyyjän intressi ylittää tällainen kynnys on verrattain vähäinen. Mikäli alennusta sitä vastoin sovelletaan ostettuun kokonaismäärään, kuten tässä tapauksessa, kantajan tuotteista saadun liikevaihdon kasvu 29 999 FRF:sta 30 000 FRF:iin tuo jälleenmyyjälle 75 FRF:n lisäalennuksen(0,25 prosenttia lisäalennusta 30 000 FRF:sta), mikä vastaa 7 500:aa prosenttia toteutuneesta lisäliikevaihdosta (75 FRF:n lisäalennus 1 FRF:n lisäliikevaihdosta). Jälleenmyyjän intressi ylittää tällainen lisäkynnys on todellinen sekä asteikon alapäässä olevilla portailla että myös asteikon yläpäässä olevilla portailla, kuten edellä oleva esimerkki osoittaa. Esimerkiksi liikevaihdon kasvu 16 384 999 FRF:sta 16 387 000 FRF:iin toisi näet jälleenmyyjälle 1 FRF:n lisäalennuksen hankintakohtaisesti lasketussa alennusjärjestelmässä (0,05 prosenttia lisäalennusta 2 001 FRF:sta). Kantajan soveltamassa järjestelmässä lisäalennus oli 8 193,50 FRF (0,05 prosenttia lisäalennusta 16 387 000 FRF:sta), eli lisäalennus oli noin 410 prosenttia toteutuneesta lisäliikevaihdosta (8 193,50 FRF lisäalennusta 2 001 FRF:n lisäliikevaihdosta).

88 Paljousalennusjärjestelmän luoma ostokannustin on siis huomattavasti suurempi silloin, kun alennukset lasketaan tietyn ajanjakson aikana toteutuneen kokonaisliikevaihdon perusteella, kuin silloin, kun nämä alennukset lasketaan vain hankintakohtaisesti. Paljousalennusjärjestelmän kanta-asiakkuuteen sitouttavat vaikutukset ovat siis sitä suuremmat, mitä pidempi viiteajanjakso on.

89 On vielä korostettava sitä, että asiassa Portugali vastaan komissio (mainittu edellä 58 kohdassa), johon kantaja on useaan kertaan viitannut perustellakseen tässä tapauksessa tutkittujen paljousalennusten sallittavuutta, alennusprosenttia sovellettiin hankintakohtaisesti ja viiteajanjaksona oli yksi kuukausi.

90 Kantaja kiinnittää huomiota vielä siihen, että taulukon viimeisten portaiden alennusprosenttien vaihtelut olivat vähäisiä.

91 Edellä 69 ja 70 kohdassa olevista taulukoista ilmenee, että kantajan soveltamassa paljousalennusjärjestelmässä alennusprosentit vaihtelivat merkittävästi alemmalta ylemmälle portaalle. Kuten kantaja korostaa, alennusprosentti kasvoi nopeammin taulukon alapäässä kuin taulukon yläpäässä (0,05 prosenttia viimeisillä portailla). On kuitenkin korostettava, että yhteisöjen tuomioistuin on katsonut edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin vastaan komissio antamansa tuomion 81 kohdassa, että viimeisestä tilauksesta seuraava vuotuisen alennusasteen vaihtelu, vaikkakin vähäinen, vaikutti jälleenmyyjän koko vuoden voittomarginaaliin kuorma-autojen Michelin-renkaiden myynnin osalta. Näissä olosuhteissa vähäisistäkin vaihteluista voi seurata jälleenmyyjille huomattavaa painetta.

92 Alennusprosentin vaihtelut eivät myöskään olleet niin vähäisiä kuin kantaja väittää. Paljousalennusjärjestelmän sääntöjenvastaisuutta ei voida arvioida erikseen. Paljousalennusten osalta sovitun enimmäiskynnyksen ylittäminen merkitsi näet sitä, että jälleenmyyjä sai allekirjoittaa kantajan kanssa kaupallisen sopimuksen (ks. edellä 51 kohta). Jälleenmyyjä kykeni siten laajentamaan paljousalennustaulukoita ja saamaan jopa 2 prosentin lisäalennuksen liikevaihdosta.

93 Kantaja on istunnossa esitetyn kysymyksen perusteella kuitenkin ensimmäistä kertaa kiistänyt sen riidanalaisen päätöksen 76 ja 230 perustelukappaleessa esitetyn toteamuksen paikkansapitävyyden, jonka mukaan jälleenmyyjillä oli kaupallisten sopimusten perusteella mahdollisuus laajentaa paljousalennustaulukoita. Kantajan mukaan lisäalennus, joka voitiin saada kaupallisen sopimuksen tekemisestä, liittyi kehityspalkkioon eikä paljousalennuksiin.

94 Tämä väite on hylättävä. Komissio on ensinnäkin liittänyt vastinekirjelmäänsä jäljennöksen vuoden 1994 kaupallisesta sopimuksesta. Kyseisen sopimuksen 1 kohdassa, joka on otsikoitu paljousalennukset, määrätään yksiselitteisesti, että kaupallisen sopimuksen liitteenä oleva alennustaulukko täydentää yleisehtojen paljousalennustaulukkoa ja on osa sitä. Kaupallisen sopimuksen liitteenä olevassa taulukossa, jossa lähtökohtana on yleisehtojen paljousalennusten viimeinen porras, pienimmän ja suurimman alennusprosentin ero on 2 prosenttia. Tästä seuraa näin ollen, että komissio on perustellusti todennut riidanalaisessa päätöksessä, että paljousalennusten taulukon laajennus saattoi olla jopa 2 prosenttia liikevaihdosta (76 perustelukappale). Kantaja on toisaalta myöntänyt vastauskirjelmänsä 18 kohdassa, että asteikko, jolle jälleenmyyjä voi päästä allekirjoittamalla kaupallisen sopimuksen oli osa paljousalennusjärjestelmää.

95 Edellä esitetyn perusteella paljousalennusjärjestelmä, jossa alennusprosentit vaihtelevat huomattavasti alemmilta ylemmille portaille ja jossa viiteajanjakso on yksi vuosi ja alennus määräytyy viiteajanjaksona toteutuneen kokonaisliikevaihdon perusteella, on ominaisuuksiltaan kantaja-asiakkuuteen sitouttava järjestelmä.

96 Kuten kantaja korostaa, hintakilpailulla ja alennusjärjestelmillä pyritään kylläkin aina rohkaisemaan asiakasta ostamaan enemmän samalta tavarantoimittajalta.

97 Määräävässä asemassa olevalla yrityksellä on kuitenkin erityinen velvollisuus olla toiminnallaan rajoittamatta toimivaa ja vääristymätöntä kilpailua yhteismarkkinoilla (edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin v. komissio annetun tuomion 57 kohta). Kaikki hintakilpailu ei näin ollen ole automaattisesti sallittua (edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa AKZO v. komissio annetun tuomion 70 kohta ja 54 kohdassa mainitussa asiassa Irish Sugar v. komissio annetun tuomion 111 kohta). Määräävässä markkina-asemassa oleva yritys ei siten ei saa käyttää muita kuin omiin ansioihin perustuvassa kilpailussa käytettäviä keinoja (edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Irish Sugar v. komissio annetun tuomion 111 kohta).

98 Näin ollen on tutkittava, perustuuko kantajan soveltama paljousalennusjärjestelmä antamastaan vaikutelmasta huolimatta taloudellisesti perusteltuun vastasuoritukseen (ks. vastaavasti edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin v. komissio annetun tuomion 73 kohta; edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Irish Sugar v. komissio annetun tuomion 114 kohta ja edellä 58 kohdassa mainitussa asiassa Portugali v. komissio annetun tuomion 52 kohta) tai palkitaanko sillä toisin sanoen kantajan suurten tilausmäärien ansiosta saamia suurtuotannon etuja. Jos näet toimitetun määrän lisäys merkitsee alempia kustannuksia tavarantoimittajalle, sillä on oikeus siirtää tämä alennus asiakkaalleen edullisemman hinnan muodossa (julkisasiamies Mischon edellä 58 kohdassa mainitussa asiassa Portugali v. komissio antaman ratkaisuehdotuksen 106 kohta).

99 Kantaja ilmoittaa tältä osin aluksi, että komissio on esittänyt ensimmäistä kertaa vastineessaan (60 ja 100 kohta) väitteen, jonka mukaan paljousalennukset eivät olisi tässä tapauksessa perusteltavissa suurtuotannon eduilla. Koska tätä väitettä ei ole otettu huomioon väitetiedoksiannossa eikä riidanalaisessa päätöksessä, kantaja väittää, että kaikki siihen liittyvät komission perustelut on jätettävä tutkimatta.

100 On muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan määräävässä asemassa olevan yrityksen myöntämien alennusten on perustuttava taloudellisesti perusteltuun vastasuoritukseen (ks. edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin v. komissio annetun tuomion 85 kohta; edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Irish Sugar v. komissio annetun tuomion 114 kohta ja edellä 58 kohdassa mainitussa asiassa Portugali v. komissio annetun tuomion 52 kohta). Paljousalennusjärjestelmä on siten yhteensopiva EY 82 artiklan kanssa, mikäli jälleenmyyjille myönnettävät edut ovat perusteltavissa niiden tuoman liiketoiminnan määrällä tai mahdollisilla mittakaavaeduilla, jotka hyödykkeen tuottaja voi niiden ansiosta saavuttaa (edellä 58 kohdassa mainitussa asiassa Portugali v. komissio annetun tuomion 52 kohta).

101 Aluksi on todettava, että komissio muistuttaa riidanalaisessa päätöksessä nimenomaisesti tästä oikeuskäytännöstä selittäessään, että alennus voi vain vastata mittakaavaetuja, jotka yritys saa kuluttajien tekemien lisäostojen ansiosta (216 perustelukappale). Selvityksen jälkeen komissio päättelee edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin vastaan komissio annettua tuomiota siteeraten, että paljousalennusjärjestelmä ei perustu[nut] mihinkään [siihen] oikeuttavaan taloudelliseen suoritukseen (riidanalaisen päätöksen 227 perustelukappale).

102 Tästä seuraa, että komissio ei ole muuttanut riidanalaisen päätöksen soveltamisalaa väittäessään vastineessaan, että paljousalennukset eivät olleet perusteltavissa suurtuotannon eduilla.

103 Tämän jälkeen on todettava, että myös väitetiedoksianto ja riidanalainen päätös ovat tältä osin yhteneväisiä, joten kantaja ei voi vedota siihen, että sen puolustautumisoikeuksia olisi loukattu hallinnollisessa menettelyssä.

104 Komissio näet arvosteli jo väitetiedoksiannon 195 kohdassa kantajaa siitä, että paljousalennukset eivät perustuneet mihinkään niihin oikeuttavaan taloudelliseen suoritukseen.

105 Lopuksi on todettava, että kantaja on ymmärtänyt tämän väitteen täysin, koska se on vedonnut väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa siihen, että tässä tapauksessa alennusten myöntäminen oli - - valmistajan kannalta taloudellisesti perusteltavissa, koska sille koitui suurtuotannon etuja valmistus- ja jakelutoiminnoissa (s. 129). Samoin istunnossa kantaja on muistuttanut paljousalennusjärjestelmän sallittavuudesta viitatessaan kasvavista ostomääristä koituviin suurtuotannon etuihin valmistus- ja jakelutoiminnoissa (istunnosta laadittu pöytäkirja, s. 82).

106 Näin ollen edellä 99 kohdassa esitetty perustelu on hylättävä.

107 Tämän jälkeen on tutkittava, onko kantaja osoittanut, että paljousalennusjärjestelmä, jolla on kanta-asiakkuuteen sitouttavan järjestelmän ominaispiirteet, perustui objektiivisiin taloudellisiin perusteisiin (ks. vastaavasti edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Irish Sugar v. komissio annetun tuomion 188 kohta ja edellä 58 kohdassa mainitussa asiassa Portugali v. komissio annetun tuomion 56 kohta).

108 On todettava, että kantaja ei esitä tältä osin mitään konkreettista. Se muistuttaa ainoastaan siitä, että suuret tilaukset tuovat säästöjä ja että asiakkaalla on oikeus saada nämä säästöt maksamiinsa hintoihin (kannekirjelmän 57 kohta). Se viittaa lisäksi väitetiedoksiantoon antamaansa vastaukseen ja istunnosta laadittuun pöytäkirjaan (vastauskirjelmän 91 kohta). Kantaja ei missään tapauksessa osoita, että paljousalennukset olisivat perustuneet todellisiin kustannussäästöihin (julkisasiamies Mischon edellä 58 kohdassa mainitussa asiassa Portugali v. komissio antaman ratkaisuehdotuksen 118 kohta), vaan tyytyy ainoastaan väittämään yleisellä tasolla, että paljousalennukset olivat perusteltavissa suurtuotannon eduilla valmistus- ja jakelutoiminnoissa (istunnosta laaditun pöytäkirjan s. 62).

109 Tällainen perustelu on liian yleisluonteinen, eikä se riitä osoittamaan taloudellista perustetta, jolla voitaisiin käytännössä selittää, miksi alennusjärjestelmän eri portaille on valittu tietyt alennusprosentit (ks. vastaavasti edellä 58 kohdassa mainitussa asiassa Portugali v. komissio annetun tuomion 56 kohta).

110 Edellä esitetyn perusteella komissio on kyennyt perustellusti toteamaan riidanalaisessa päätöksessä, että riidanalaisella paljousalennusjärjestelmällä pyrittiin sitomaan ranskalaiset kuorma-autonrenkaiden jälleenmyyjät kantajaan myöntämällä etuja, jotka eivät perustuneet mihinkään taloudelliseen perusteeseen. Koska paljousalennusjärjestelmä oli kanta-asiakkuuteen sitouttava, se oli omiaan estämään jälleenmyyjiä valitsemasta milloin tahansa vapaasti ja markkinatilanteen mukaan edullisimman eri kilpailijoiden tekemistä tarjouksista ja vaihtamasta tavarantoimittajaa ilman huomattavia taloudellisia haittoja. Alennusjärjestelmä rajoitti siten jälleenmyyjien mahdollisuuksia valita hankintalähteensä ja vaikeutti kilpailijoiden pääsyä markkinoille ilman että riidanalaisella palautusjärjestelmän aiheuttama jälleenmyyjien riippuvuus olisi perustunut mihinkään taloudellisesti perusteltuun vastasuoritukseen (ks. edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Michelin v. komissio annetun tuomion 85 kohta).

111 Kantaja ei voi vedota siihen, että riidanalainen paljousalennusjärjestelmä olisi avoin. Kanta-asiakasalennusjärjestelmä on EY 82 artiklan vastainen, olipa se avoin tai ei. Lisäksi on korostettava, että paljousalennukset kuuluivat monimutkaiseen alennusjärjestelmään, eikä kantaja kiistä sitä, että tiettyihin järjestelmän osiin liittyi määräävän aseman väärinkäyttöä (ks. edellä 45 kohta). Eri alennusjärjestelmien - eli paljousalennusten, palvelupalkkion, kehityspalkkion sekä PRO-sopimukseen ja Michelin-klubiin liittyvien palkkioiden - samanaikainen soveltaminen merkitsi sitä, että jälleenmyyjän oli mahdotonta laskea Michelin-renkaiden tarkkaa ostohintaa hankintoja suorittaessaan, koska alennuksia ei huomioitu laskussa. Tämä on väistämättä asettanut jälleenmyyjät epävarmaan ja kantajasta riippuvaiseen asemaan.

112 Kantajan perustelu, jonka mukaan kilpailu-, kulutus- ja petostentorjunta-asioista vastaava viranomainen (jäljempänä DGCCRF) olisi hyväksynyt paljousalennusjärjestelmän, on niin ikään hylättävä. Kantajan esittämät asiakirjat eivät näet ensinnäkään missään tapauksessa osoita DGCCRF:n hyväksymistä (ks. jäljempänä 305-308 kohta). Toiseksi sillä, että alennusten myöntäminen olisi Ranskan oikeuden mukaista tai että DGCCRF olisi hyväksynyt sen, ei missään tapauksessa ole merkitystä, koska alaa koskeva yhteisön oikeus on ensisijainen ja koska EY 82 artiklan määräyksille on annettu välitön oikeusvaikutus (asia 127/73, BRT ym., tuomio 30.1.1974, Kok. 1974, s. 51, Kok. Ep. X, s. 21, 15 ja 16 kohta; asia 66/86, Ahmed Saeed Flugreisen ym., tuomio 11.4.1989, Kok. 1989, s. 803, Kok. Ep. II, s. 201, 23 kohta ja edellä 54 kohdassa mainitussa asiassa Irish Sugar v. komissio annetun tuomion 211 kohta). Myöskään sillä, että kantaja väittää paljousalennusjärjestelmän olevan yhteensopiva Yhdysvaltain kilpailuoikeuden kanssa, ei ole merkitystä tässä tapauksessa.

113 Edellä esitetyn perusteella komissio on kyennyt perustellusti toteamaan, että kantajan soveltama paljousalennusjärjestelmä oli ristiriidassa EY 82 artiklan kanssa erityisesti sen kanta-asiakkuuteen sitouttavien vaikutusten vuoksi. Näin ollen ei ole enää tarpeen tutkia niitä riidanalaisen päätöksen kohtia, jotka koskevat erityisesti paljousalennusjärjestelmän epäoikeudenmukaisuutta (riidanalaisen päätöksen 218-225 perustelukappale) ja markkinat sulkevia vaikutuksia (riidanalaisen päätöksen 240-247 perustelukappale)(ks. edellä 66 kohta).

114 Tästä seuraa, että ensimmäinen kanneperuste on hylättävä kokonaan.

Toinen kanneperuste: komissio on rikkonut EY 82 artiklaa katsoessaan, että palvelupalkkiojärjestelmään liittyi kyseisessä määräyksessä tarkoitettua määräävän aseman väärinkäyttöä

Riidanalainen päätös

115 Komissio selittää riidanalaisen päätöksen 60 perustelukappaleessa, että palvelupalkkio oli Michelinin erikoisliikkeille tarjoama täydentävä kannustin, jolla pyrittiin parantamaan laitteistoa ja myynnin jälkeisiä palveluja. Se kuvaa järjestelmää riidanalaisen päätöksen 62 perustelukappaleessa seuraavalla tavalla:

Palkkio vahvistettiin jälleenmyyjän kanssa vuoden alussa tehtävällä vuosittaissopimuksella, johon liittyi palvelupalkkiota koskeva asiakirja (Prime de Service). Palkkion suuruus määräytyi sen mukaan, noudattiko jälleenmyyjä eri osa-alueilla antamiaan sitoumuksia. Jokainen sitoumus vastasi tiettyä pistemäärää ja tiettyjen tavoiterajojen ylittäminen antoi mahdollisuuden saada palkkiota, joka perustui prosenttiosuuteen kaikkien rengastyyppien liikevaihdosta Michelin Francen kanssa. Tämä prosenttiluku oli 0-1,5 prosenttia vuosina 1980-1991 ja 0-2,25 prosenttia vuosina 1992-1996.

116 Komissio arvioi palvelupalkkion olevan EY 82 artiklan vastainen, koska se oli ensinnäkin epäoikeudenmukainen määrittelytapojensa takia, sillä oli toiseksi kanta-asiakkuuteen sitouttavia vaikutuksia ja sillä oli kolmanneksi kytkykauppavaikutuksia (riidanalaisen päätöksen 249 perustelukappale).

117 Palvelupalkkion epäoikeudenmukaisuudesta esitetään riidanalaisen päätöksen 250 perustelukappaleessa seuraavaa:

Pisteiden myöntäminen tapahtui subjektiivisesti ja jätti Michelinille harkintavaltaa. Joissakin tapauksissa pisteiden edellytyksenä oli myös yksityiskohtaisten strategisten markkinatietojen toimittaminen (vuodesta 1980 vuoteen 1992), mikä ei ollut jälleenmyyjän etujen mukaista (se ei saanut siitä vastineena esimerkiksi tutkimustuloksia).

118 Komissio lisää riidanalaisen päätöksen 252 perustelukappaleessa, että jotkin pistelaskutaulukon kohdat olivat luonteeltaan subjektiivisia ja/tai myönnetty pistemäärä saattoi vaihdella tarjotun palvelun laadun mukaan. Pisteytyksestä vastasi Michelinin edustaja, joka määritteli myös kuluvaa tilikautta vastanneet sitoumukset ja pisteet. Michelinin mahdollisuus alentaa vuoden aikana yksipuolisesti palkkiota, jos sitoumuksia ei noudatettu, on tekijä, jonka perusteella se pystyi arvioimaan jälleenmyyjiin sovellettavia ehtoja subjektiivisesti. Michelinin esittämä huomautus, jonka mukaan tätä mahdollisuutta käytettiin vain poikkeustapauksissa, ei poista sitä tosiseikkaa, että kyse oli määräävän aseman väärinkäytöstä. Komissio viittaa lisäksi tiettyihin Michelin-renkaiden jälleenmyyjien komission tietopyyntöihin hallinnollisessa menettelyssä antamiin vastauksiin.

119 Palvelupalkkion kanta-asiakkuuteen sitouttavia vaikutuksia kuvataan riidanalaisen päätöksen 254 perustelukappaleessa seuraavasti:

Jälleenmyyjille myönnettiin aina vuoteen 1992 pisteitä, jos Michelin-tuotteiden osuus niiden hankinnoista ylitti tietyn vähimmäisprosenttiosuuden. Michelin oli asettanut tämän sitoumuksen noudattamisen palvelupalkkion ehdoksi. Ehto lujitti merkittävästi Michelinin ja jälleenmyyjien välisiä suhteita edistämällä kanta-asiakkuutta, mitä on pidettävä määräävän aseman väärinkäyttönä. Pistelaskutaulukon otsake uusia tuotteita koskeva palvelu tarjosi ainakin vuoteen 1992 jälleenmyyjille mahdollisuuden saada lisäpisteitä, jos uusien tuotteiden osuus niiden hankinnoista ylsi kyseisten tuotteiden alueellisen osuuden perusteella määritettyyn prosenttimäärään. Koska pisteiden saaminen ei kuitenkaan riippunut myyntimääristä vaan kyseisten tuotteiden alueellisen markkinaosuuden perusteella lasketusta prosenttimäärästä, voidaan katsoa, että on kyse kanta-asiakaspalkkion variaatiosta. Tätä on pidettävä määräävän aseman väärinkäyttönä, koska sen soveltaja oli määräävässä asemassa oleva yritys. Kyseisessä otsakkeessa oli näin ollen kyse uusien Michelin-tuotteiden myynnin edistämisestä kilpailevien tuotteiden kustannuksella.

120 Lopuksi komissio huomauttaa riidanalaisen päätöksen 256 perustelukappaleessa kytkykauppavaikutuksista seuraavaa:

Jälleenmyyjille, jotka sitoutuivat pinnoituttamaan Michelin-renkaat säännönmukaisesti Michelinillä, myönnettiin yksi piste. Palvelupalkkiossa olikin kyse myös välineestä, jonka avulla voitiin käydä kytkykauppaa. Michelin kykeni tämän menettelytavan ansiosta käyttämään määräävää asemaansa uusien kuorma-autonrenkaiden markkinoilla vahvistaakseen asemaansa pinnoitusmarkkinoilla.

121 Se lisää riidanalaisen päätöksen 257 perustelukappaleessa vielä seuraavaa:

– Lisäpisteen menettäminen ja vuosipalkkion kokonaismäärän aleneminen olisi johtanut suoraan kaikkien Micheliniltä ostettujen renkaiden yksikkökustannusten kohoamiseen, koska jälleenmyyjät olisivat menettäneet pinnoitettuihin renkaisiin liittyvän palkkion lisäksi myös palkkion, joka perustui Michelinin kanssa harjoitetusta toiminnasta saatuun kokonaisliikevaihtoon.

Palvelupalkkiojärjestelmän sääntöjenvastaisuus

– Johdanto

122 Kantaja vetoaa tämän kanneperusteen yhteydessä ensinnäkin siihen, että sen puolustautumisoikeuksia on loukattu hallinnollisessa menettelyssä, kun sillä ei ole ollut tilaisuutta tutustua Michelin-renkaiden jälleenmyyjien 30.12.1996 ja 27.10.1997 päivättyihin komission tietopyyntöihin antamiin vastauksiin. Tämän jälkeen kantaja huomauttaa, että riidanalaisessa päätöksessä ei ole otettu huomioon EY 82 artiklaa eikä palvelupalkkiojärjestelmän perustavanlaatuisia ominaispiirteitä, kun siinä väitetään, että palvelupalkkiojärjestelmä olisi ensinnäkin epäoikeudenmukainen, sillä olisi toiseksi kanta-asiakkuuteen sitouttavia vaikutuksia ja sillä olisi kolmanneksi pinnoitettujen renkaiden osalta kytkykauppavaikutuksia.

– Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen

123 Kantaja vetoaa siihen, että sillä ei ole ollut missään vaiheessa hallinnollisen menettelyn aikana tilaisuutta tutustua jälleenmyyjien komission tietopyyntöihin antamiin vastauksiin. Komissio on toimittanut sille ainoastaan kannekirjelmän liitteinä 10 ja 16 olevat taulukot. Jälleenmyyjien antamia vastauksia ei näin ollen voida pitää pätevinä todisteina (asia 107/82, AEG v. komissio, tuomio 25.10.1983, Kok. 1983, s. 3151, Kok. Ep. VII, s. 281, 23 kohta ja sitä seuraavat kohdat ja asia T-30/91, Solvay v. komissio, tuomio 29.6.1995, Kok. 1995, s. II-1775, 58 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Kantaja katsoo, että sen olisi pitänyt saada tilaisuus tutustua näihin asiakirja-aineiston asiakirjoihin hallinnollisessa menettelyssä. Se viittaa tässä yhteydessä asiassa T-7/89, Hercules Chemicals vastaan komissio, 17.12.1991 annettuun tuomioon (Kok. 1991, s. II-1711, 54 kohta) ja yhdistetyissä asioissa T-68/69, T-77/89 ja T-78/89, SIV ym. vastaan komissio, 10.3.1992 annettuun tuomioon (Kok. 1992, s. II-1403, 91-95 kohta) sekä sisäisistä menettelysäännöistä käsiteltäessä pyyntöjä saada tutustua asiakirjoihin [EY 81] ja [EY 82] artiklan, EHTY:n perustamissopimuksen 65 ja 66 artiklan ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 soveltamistapauksissa annettuun komission tiedonantoon (EYVL 1997, C 23, s. 3). Komissio on laiminlyödessään antaa nämä asiakirjat tiedoksi evännyt kantajalta mahdollisuuden varmistaa, että sille toimitettuja taulukoita laadittaessa ei ole tehty virheitä. Mikäli sillä olisi ollut tiedossaan niiden jälleenmyyjien nimet, jotka väittävät oikeuksiaan loukatun, se olisi kyennyt myös selvittämään todelliset syyt, joiden vuoksi nämä olivat mahdollisesti halunneet esittää kriittisiä näkemyksiä kantajasta.

124 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa tässä yhteydessä, että kun kolmannet osapuolet antavat vastauksia komission tietopyyntöihin, komission on otettava huomioon se mahdollisuus, että määräävässä markkina-asemassa oleva yritys kohdistaa kostotoimia kilpailijoihin, tavarantoimittajiin tai asiakkaisiin, jotka ovat osallistuneet komission tutkimukseen (asia C-310/93 P, BPB Industries ja British Gypsum v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. I-865, 26 kohta ja asia T-5/02, Tetra Laval v. komissio, tuomio 25.10.2002, Kok. 2002, s. II-4381, 98 kohta).

125 Kun otetaan tämä mahdollisuus huomioon, kantaja ei voi arvostella komissiota siitä, että tämä ei ole ilmoittanut kantajalle tietopyyntöihin vastanneiden jälleenmyyjien nimiä. Tässä yhteydessä on korostettava, että komissio on evännyt kantajalta ainoastaan tilaisuuden tutustua