Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevasta 25 artiklasta käy ilmi, että nimittävä viranomainen ei saa ratkaista lopullisesti asianomaisen virkamiehen kurinpidollista tilannetta antamalla ratkaisua tosiseikoista, jotka ovat samanaikaisesti rikosoikeudenkäynnin kohteena, niin kauan kuin rikosoikeudenkäynnissä ei ole annettu lopullista ratkaisua. Tässä artiklassa ei siis myönnetä tälle viranomaiselle, jonka tehtävänä on ratkaista lopullisesti sellaisen virkamiehen tilanne, jota vastaan on pantu vireille kurinpitomenettely, harkintavaltaa siltä osin, lykkääkö se asian käsittelyä kyseisen virkamiehen tilanteen osalta, kun tämä virkamies on syytettynä rikostuomioistuimessa.

Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevalla 25 artiklalla on kaksi tarkoitusta. Yhtäältä tällä artiklalla huolehditaan siitä, ettei vaikuteta kyseessä olevan virkamiehen asemaan niiden rikosoikeudellisten syytetoimien yhteydessä, jotka häntä vastaan on pantu vireille niiden seikkojen perusteella, jotka ovat myös hänen toimielimessään kurinpitomenettelyn kohteena. Toisaalta kurinpitomenettelyn keskeyttäminen rikosoikeudellisen menettelyn päättymistä odotettaessa mahdollistaa sen, että kurinpitomenettelyssä otetaan huomioon rikostuomioistuimen lainvoimaisessa tuomiossaan toteamat tosiseikat. Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 25 artiklassa vahvistetaan periaate, jonka mukaan ”rikosoikeudenkäynti määrää kurinpitomenettelyä”, mikä on perusteltua erityisesti sen vuoksi, että kansallisilla rikostuomioistuimilla on laajemmat tutkintavaltuudet kuin nimittävällä viranomaisella. Näin ollen silloin, kun samat tosiseikat voivat täyttää sekä rikoksen että virkamiehelle henkilöstösääntöjen mukaan kuuluvien velvollisuuksien rikkomisen tunnusmerkistön, hallintoa sitovat rikostuomioistuimen rikosoikeudenkäynnissä toteamat tosiseikat. Kun rikostuomioistuin on todennut tosiseikat, hallintoviranomaiset voivat tämän jälkeen luonnehtia niitä oikeudellisesti virkavirheen käsitteen kannalta ja selvittää erityisesti sen, merkitsevätkö ne henkilöstösääntöjen mukaisten velvollisuuksien laiminlyöntiä.

Tästä seuraa, ettei hallinto saa ratkaista lopullisesti asianomaisen virkamiehen kurinpidollista tilannetta niin kauan kun rikostuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, ei ole tehnyt lopullista päätöstä. Asian laita on täten myös silloin kun ensimmäisen oikeusasteen rikosoikeudenkäynti on kestänyt lähes 10 vuotta ja kun kantaja on valittanut ratkaisusta. On nimittäin kyseisen virkamiehen etujen mukaista, että kurinpitomenettelyssä otetaan huomioon rikostuomioistuimen mahdollinen lopullinen ratkaisu, jossa hänen valituksensa hyväksytään.

Lisäksi hallinto ei voi pyrkiä eristämään tiettyjä erityisiä tosiseikkoja tosiseikkojen kokonaisuudesta, joka merkitsee mahdollisesti rangaistavaa toimintaa, lopullista kurinpidollista päätöstä perustellakseen, kun kyseistä toimintaa koskeva rikosoikeudenkäynti oli samanaikaisesti käynnissä.

(ks. 38, 61, 66, 70 ja 74 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Tzoanos v. komissio, EU:T:1998:58, 34 kohta); tuomio A v. komissio (T-23/00, EU:T:2000:273, 37 kohta); tuomio François v. komissio (EU:T:2004:180, 73 ja 75 kohta) ja tuomio Franchet et Byk v. komissio (EU:T:2008:257, 342 kohta)