YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

22 päivänä maaliskuuta 1995

Asia T-43/93

Mario Lo Giudicen kuolinpesä, Sylviane Dachy ym.

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Ulkomaankorvaus — Kansainväliselle järjestölle tehdyt palvelut”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-189

Aihe:

Kanteella vaaditaan parlamentin sellaisen päätöksen kumoamista, jolla se eväsi kantajalta ulkomaankorvauksen.

Lopputulos:

Kanne hylätään.

Tuomion lyhennelmä

Lo Giudice on asunut Belgiassa 1.12.1980 lähtien lukuun ottamatta ajanjaksoja 30.6.1981-16.9.1981 ja helmikuun 1982 lopusta 1.10.1982 saakka. Kyseisenä henkilöstösääntöjen VII liitteen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan viimeisessä virkkeessä tarkoitettuna ajanjaksona hän on tehnyt komissiolle ja parlamentille palveluita yksityisten yhtiöiden työntekijänä näiden yhtiöiden ja toimielinten välisten sopimusten perusteella.

Kantaja pääsi parlamentin virkamieheksi Luxemburgiin 16.7.1990. Hänet siirrettiin Brysseliin 1.9.1992. Belgiaan siirron seurauksena häneltä evättiin ulkomaankorvaus parlamentin päätöksellä 29.9.1992, koska kuusi kuukautta ennen hänen virkaan astumistaan päättyvän viiden vuoden ajanjakson ajan hän oli asunut ja harjoittanut pääasiallista ammattiaan Belgiassa.

Henkilöstösääntöjen VII liitteen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan viimeistä virkettä koskeva oikeudellinen peruste

Henkilöstösääntöjen VII liitteen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan viimeisen virkkeen käsite kansainväliselle järjestölle tehdyistä palveluista johtuvat tilanteet on poikkeuksen poikkeus ulkomaankorvaukseen, joten sitä on tulkittava laajasti (35 kohta).

Viittaukset: asia T-4/92, Vardakas v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.3.1993 (Kok. 1993, s. II-357).

Henkilöstösäännöissä on konkreettiset ja täsmälliset arviointiperusteet, jotka ulkomaankorvauksen saamiseksi on täytettävä. Kun nimittävä viranomainen (AIPN) soveltaa tätä säännöstöä, sen on perustettava ratkaisunsa objektiivisiin seikkoihin. Siispä henkilöstösääntöjen VII liitteen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan viimeistä virkettä on tulkittava siten, että jotta asianosainen voisi nauttia siinä mainitusta poikkeuksesta, hänellä on vähintäänkin täytynyt olla suoria oikeudellisia siteitä kyseiseen toimielimeen (36 kohta).

Poikkeuksen soveltaminen voi aiheuttaa rajatapauksissa tilanteita, joissa virkamiehiltä evätään ulkomaankorvaus, kun heidän asemansa muistuttaa tässä säädöksessä tarkoitettuja tilanteita; tämä seikka ei riitä pitämään näissä säännöksissä tehtyä erottelua mielivaltaisena (37 kohta).

Viittaukset: asia 1322/79, Vutera v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 15.1.1981 (Kok. 1981, s. 127).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että mainittuna ajanjaksona kantaja ei ole ollut suoraan yhteisöjen toimielinten palveluksessa, vaan hän on ollut sopimussuhteessa ainoastaan yksityisiin yhtiöihin, jotka ovat tarjouspyyntöjen perusteella tehneet sopimuksia palvelujen tarjoamisesta komission ja parlamentin kanssa. Mistään ei voida päätellä, että nämä sopimussuhteet olisivat olleet vain muodollisia, joten yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että palveluja ovat tehneet kyseiset yhtiöt eikä kantaja, joka oli sopimussuhteessa yhtiöihin. Sen takia kantaja ei ollut henkilöstösääntöjen VII liitteen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan viimeisessä virkkeessä tarkoitetussa kansainväliselle järjestölle tehdyistä palveluista johtuvassa tilanteessa.

Niinpä kantajalta on perustellusti evätty ulkomaankorvaus niiden pysyvien siteiden takia, jotka hänellä oli ollut Belgiaan, sillä ulkomaankorvauksen tarkoituksena on korvata ne erityiset kulut ja haitat, joiden syynä on se, että virkamiehet yhteisöille työskennellessään joutuvat muuttamaan kotimaastaan maahan, jossa he työskentelevät, ja sopeutumaan uuteen ympäristöön (42 kohta).

Viittaukset: asia 211/87, Nuñez v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 31.5.1988 (Kok. 1988, s. 2791).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.