ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen (EY) N:o 207/2009 (2) 8 artiklan 1, 2, 4 ja 5 kohta sekä Pariisin yleissopimuksen 6 a artikla Yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen N:o 3 478 311, ”Caffé KIMBO & Design”, ja aikaisemman Espanjan tavaramerkkirekisteröinnin N:o 291 655, BIMBO, jotka molemmat on tarkoitettu luokkaan 30 kuuluville tavaroille, välisen sekaannusvaaran arvioinnissa aikaisempaa tavaramerkkiä ei valittajan mukaan otettu huomioon laajalti tunnettuna tavaramerkkinä vaan yleisesti tunnettuna tavaramerkkinä. Valittaja väittää osoittaneensa, että BIMBO on laajalti tunnettu tavaramerkki, viittaamalla unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-357/11 14.12.2012 antamaan tuomioon, jossa todettiin, että BIMBO on laajalti tunnettu tavaramerkki. Riippumatta siitä, pidetäänkö tavaramerkkiä BIMBO yleisesti tunnettuna vai laajalti tunnettuna tavaramerkkinä, tavaroiden vertailu osoittaa valittajan mukaan huomattavan sekaannusvaaran, jota ei kuitenkaan otettu huomioon, koska unionin yleinen tuomioistuin piti tavaramerkkejä riittävän erilaisina, jotta sekaannukset samankaltaisten, samaa alkuperää olevien, samalle kohderyhmälle tarkoitettujen ja samojen myyntikanavien kautta kulkevien tavaroiden välillä voidaan välttää. Tarkemmassa vertailussa olisi valittajan mukaan käynyt ilmi, että huomattava sekaannusvaara on olemassa, mistä syystä rekisteröinti olisi pitänyt evätä kaikkien luokan 30 tavaroiden osalta, mukaan lukien ”jauhot, sokerimakeiset, jäätelöt, hiiva ja leivinjauhe”. Riippumatta siitä, pidetäänkö tavaramerkkiä BIMBO yleisesti tunnettuna vai laajasti tunnettuna tavaramerkkinä, merkkien vertailu osoittaa valittajan mukaan huomattavan sekaannusvaaran. Valittajan mukaan on osoitettu, että BIMBO-tavaramerkin tunnettuus on 92 prosenttia ja markkinaosuus 60 prosenttia ja että se ansaitsee saada erityistä suojaa. Niinpä yhteisön tavaramerkkiä koskeva hakemus N:o 3 478 311, jolla vaadittiin tavaramerkkiä ”Caffé KIMBO & Design”, olisi valittajan mukaan pitänyt hylätä kokonaisuudessaan luokan 30 tavaroiden osalta. Valittajan mukaan yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen N:o 3 478 311, ”Caffé KIMBO & Design”, hyväksyminen johtaa perusteettomaan hyötymiseen aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvystä ja maineesta ja on näin ollen vahingoksi sille.
—

Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-337/11 9.4.2013 antama ja samana päivänä tiedoksiannettu tuomio nro 564400 on kumottava ja Società Italiana Calzature SpA:n (jäljempänä SIC) ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät vaatimukset on hyväksyttävä, toisen valituslautakunnan 8.4.2011 tekemä, menettelyyn nro R 0918/2010-2 liittyvä päätös on kumottava ja on todettava, että yhteisön tavaramerkkiä VICINI nro 4337754 ei voida rekisteröidä, koska se ei ole uusi ja koska sen ja aikaisemman sanamerkin ZANOTTI, joka on rekisteröity yhteisössä numerolla 244277 ja jonka haltija SIC on, välillä on sekaannusvaara
1)

Onko ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan 2 kohdan tulkinta esteenä rikosprosessilain 70, 71 ja 72 §:n soveltamiselle siltä osin kuin niiden mukaan oikeudenkäyntiä on lykättävä toistaiseksi, kun on todettu, ettei syytetty pysty tietoisesti osallistumaan oikeudenkäyntiin parantumattoman sairauden vuoksi, ja lisäksi sairas on velvoitettava säännöllisiin asiantuntijan suorittamiin tarkastuksiin?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 189/5

Valitus, jonka nfon AG on tehnyt 15.4.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-283/11, Fon Wireless Ltd. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) 29.1.2013 antamasta tuomiosta

(Asia C-193/13)

2013/C 189/09

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: nfon AG (edustaja: Rechtsanwältin V. von Bomhard)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), Fon Wireless Ltd.

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio on kumottava.

— Toissijaisesti tuomio on kumottava siltä osin kuin siinä katsotaan, että aikaisemman yhteisön tavaramerkin nro 4719738 perusteella olemassa on sekaannusvaara.

— Kantaja ensimmäisessä oikeusasteessa on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanne koskee unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-283/11 29.1.2013 antamaa tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin muutti sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 18.3.2011 tekemää päätöstä (asia R 1017/2009-4), joka koskee Fon Wireless Ltd:n ja nfon AG:n välistä väitemenettelyä, siten, että nfon AG:n valituslautakunnalle tekemä valitus hylättiin.

Valittaja esittää ainoana valitusperusteenaan, että yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisen sekaannusvaaran tutkimisen on tapahduttava yksittäistapauksen kaikkien relevanttien seikkojen kokonaisarvioinnin perusteella. Valittajan mukaan tätä edellytystä on rikottu kolmessa kohdin eli siten, että merkkien vertailussa kyseisten tavaramerkkien erottamiskykyiset osat on määritetty säännöstenvastaisesti, siten, että sekaannusvaaran arvioinnissa on toimittu virheellisen automaattisesti ja siten, että sekaannusvaaran osalta ei ole toteutettu kokonaisarviointia, koska osatekijän ”fon” vähistä erottamiskykyä ei ole tarkasteltu riittävästi.

(1) EUVL L 78, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 114/24

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 15.1.2013 — Simon, Evers & Co GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(Asia C-21/13)

2013/C 114/37

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Hamburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Simon, Evers & Co GmbH

Vastaaja: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien käsikäyttöisten haarukkatrukkien ja niiden keskeisten osien tuonnissa asetuksella (EY) N:o 1174/2005 käyttöön otetun lopullisen polkumyyntitullin laajentamisesta koskemaan Thaimaasta lähetetyn saman tuotteen tuontia riippumatta siitä, onko tuotteen alkuperämaaksi ilmoitettu Thaimaa, 11.6.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 499/2009 (1) pätemätön, koska komissio jätti ottamatta huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (2) 13 artiklassa vahvistetut edellytykset polkumyyntitoimenpiteiden kiertämisen toteamiseksi ja otti lähtökohdaksi kiertämisen jo sillä perusteella, että kyseisen Thaimaasta peräisin olevan viennin laajuus kasvoi toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen huomattavasti, vaikka komissio ei tehnyt thaimaalaisten viejien puuttuvan yhteistyön perusteella muita konkreettisia toteamuksia?

(1) EUVL L 151, s. 1.

(2) EYVL L 56, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 147/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Arbeidshof te Antwerpen (Belgia) on esittänyt 11.3.2013 — Theodora Hendrika Bouman v. Rijksdienst voor Pensioenen

(Asia C-114/13)

2013/C 147/22

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Arbeidshof te Antwerpen

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Theodora Hendrika Bouman

Vastapuoli: Rijksdienst voor Pensioenen

Ennakkoratkaisukysymys

Onko se osa AOW-etuudesta, joka maksetaan Alankomaissa asuvalle henkilölle ja joka perustuu sellaiseen vakuutusaikaan, jonka osalta kyseinen Alankomaissa asuva henkilö voi pelkällä pyynnöllä luopua kuulumasta Alankomaiden järjestelmään ja vapautua siten sitä koskevista maksuista ja on tosiasiassa tehnyt tämän tietyn ajanjakson osalta, katsottava etuudeksi, joka on myönnetty asetuksen N:o 1408/71 (1) 46 a artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetun jatkuvan valinnaisen vakuutuksen perusteella siten, että sitä ei voida ottaa huomioon sovellettaessa työntekijöiden vanhuuseläkejärjestelmistä ja jälkeenjääneiden eläkejärjestelmiä koskevista yleisistä säännöksistä 21.12.1967 tehdyn kuninkaan päätöksen 52 §:n 1 momentin ensimmäisen kohdan kaltaista päällekkäisten etuuksien estämiseen tarkoitettua säännöstä?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 141/16

Valitus, jonka Reber Holding GmbH & Co. KG on tehnyt 20.3.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-355/09, Reber Holding GmbH & Co. KG v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) 17.1.2013 antamasta tuomiosta

(Asia C-141/13)

2013/C 141/30

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Reber Holding GmbH & Co. KG (edustajat: Rechtsanwalt O. Spuhler ja Rechtsanwalt M. Geitz)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), Wedl & Hofmann GmbH

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

1) kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 17.1.2013 antaman tuomion asiassa T-355/09 sekä SMHV:n neljännen valituslautakunnan 9.7.2009 tekemän päätöksen asiassa R 623/2008-4

2) toissijaisesti kumoaa 1. kohdassa mainitun tuomion ja palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen

3) velvoittaa vastapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Unionin yleinen tuomioistuin tulkitsee yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 42 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä ja 3 kohdassa käytettyä tosiasiallisen käytön edellytystä siten, että se riippuu liikevaihdon suuruudesta ja myyntipisteiden lukumäärästä. Tulkinta on virheellinen jo siitä syystä, että unionin tuomioistuimen asiaa koskevan oikeuskäytännön mukaan liikevaihdon ei edellytetä olevan tietyn suuruinen, jotta käyttö olisi tosisasiallista.

Vaikka unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että tässä tapauksessa väitteen perustana ollutta tavaramerkkiä Walzertraum ei ollut käytetty suklaatuotteita varten siten, että sitä koskevat oikeudet olisivat säilyneet, sen ei olisi pitänyt vain lopettaa tarkasteluaan.

Unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt jatkaa tarkasteluaan, ottaa huomioon asiassa C-307/10 19.6.2012 annetussa tuomiossa (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) vahvistetut periaatteet ja keskittyä käsintehtyihin suklaakonvehteihin. Sen olisi pitänyt tämän jälkeen selvittää, riittivätkö esitetyt käyttöä koskevat asiakirjat siihen, että tavaramerkkiä Walzertraum voitiin katsoa käytetyn siten, että sitä koskevat oikeudet ovat säilyneet, kun on kyse käsintehdyistä suklaakonvehdeista. On selvää, että tähän on vastattava myöntävästi. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan suorittanut tällaista tarkastelua.

Valituksenalaisella tuomiolla loukataan niin ikään yhdenvertaisen kohtelun yleistä periaatetta. Syrjivä kohtelu perustuu erityisesti siihen, että unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli suklaatuotteita yleisesti myös väitteen perustana olleen tavaramerkin osalta, vaikka kyseistä tavaramerkkiä käytetään käsintehdyissä suklaakonvehdeissa. Kun viitteenä käytettiin suklaatuotteita, valittajaan sovellettavat standardit oikeudet säilyttävän käytön osalta olivat väistämättä samat kuin monikansalliseen suuryritykseen sovellettavat standardit. Tällä loukataan yleistä yhdenvertaisuusperiaatetta.

Valitus on näin ollen hyväksyttävä kokonaisuudessaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 129/6

Valitus, jonka Electrabel SA on tehnyt 21.2.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-332/09, Electrabel v. komissio, 12.12.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-84/13 P)

2013/C 129/12

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Electrabel SA (edustajat: avocat M. Pittie ja avocat P. Honoré)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

— Valitus on otettava tutkittavaksi ja todettava perustelluksi

— Valituksenalainen tuomio on näin ollen kumottava niiltä osin kuin siinä velvoitetaan Electrabel maksamaan 20 miljoonan euron suuruinen sakko

— Tämän vuoksi asia on — joko palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen uudelleen käsiteltäväksi — tai ratkaistava lopullisesti hyväksymällä valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät vaatimukset ja kumoamalla riidanalainen päätös siltä osin kuin siinä määrätään, että Electrabelin on maksettava 20 miljoonan euron sakko, tai alentamalla huomattavasti kyseisen sakon määrää

— Euroopan komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja esittää komission 10.6.2009 antaman päätöksen, jolla Electrabel määrättiin maksamaan 20 miljoonan euron sakko, koska se oli rikkonut yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 4064/89 (1) 7 artiklaa, vahvistavasta yleisen tuomioistuimen tuomiosta tekemänsä valituksen tueksi kolme perustetta.

Ensinnäkin valittaja moittii yleistä tuomioistuinta siitä, että se on rikkonut edellä mainitun asetuksen 14 artiklan 3 kohdan säännöksiä, koska se on pitänyt rikkomisen kestoa sakon määrän kannalta ratkaisevana seikkana, vaikka tuossa artiklassa säädetään, että sakko on määrättävä suhteessa yksinomaan rikkomisen luonteeseen ja vakavuuteen.

Toiseksi se väittää yleisen tuomioistuimen sivuuttaneen periaatteen, jonka mukaan lain taannehtiva soveltaminen on kiellettyä, koska se on soveltanut asetuksen N:o 139/2004 (2) säännöksiä yrityskeskittymään, joka oli toteutettu ennen sen voimaantuloa ja joka kuului siis asetuksen N:o 4064/89 säännösten soveltamisalaan.

Viimeiseksi valittaja katsoo, että yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja esittänyt ristiriitaisia perusteluja, koska se on pitänyt Electrabelin tekemää rikkomista jatkettuna, vaikka kyseessä oli satunnainen rikkominen.

(1) Yrityskeskittymien valvonnasta 21.12.1989 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 4064/89 (EYVL L 395, s. 1).

(2) Yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 139/2004 (EUVL L 24, s. 1).
—

Hyvän oikeudenhoidon periaatteen, joka on oikeusvarmuuden yleisen periaatteen erityinen ilmentymä, loukkaaminen, koska unionin yleinen tuomioistuin luokitteli virheellisesti komission valitseman riidanalaisen päätöksen tiedoksiantomenettelyn eikä asettanut minkäänlaisia vaatimuksia muodollisuuksista, joita on noudatettava, kun annetaan tehokkaalla tavalla saantitodistusta vastaan tiedoksi Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen N:o 659/1999 (1) 7 artiklan mukainen päätös.
—

Portugalin tasavalta on velvoitettava maksamaan komissiolle kiinteämääräinen sakko, jonka määrä on 5 277,30 euroa päivässä ajalta, joka on kulunut 7.10.2010 annetun tuomio antamisen ja — sen täytäntöönpanon välillä, jos unionin tuomioistuin toteaisi, että Portugalin tasavalta on jo tosiasiallisesti pannut kyseisen tuomion täytäntöön ennen tämän kanteen nostamisajankohtaa — tämän kanteen nostamisajankohdan välillä, jos kyseistä tuomiota ei ole tosiasiallisesti pantu täytäntöön ennen tämän kanteen nostamisajankohtaa
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 147/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale ordinario di Aosta (Italia) on esittänyt 30.1.2013 — Rocco Papalia v. Comune di Aosta

(Asia C-50/13)

2013/C 147/06

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale ordinario di Aosta

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Rocco Papalia

Vastaaja: Comune di Aosta

Ennakkoratkaisukysymys

Onko direktiiviä 1999/70/EY (1) (sen 1 artiklaa ja direktiivin liitteenä olevan puitesopimuksen 5 lauseketta sekä kaikkia näihin jollain tavalla liittyviä säännöksiä tai määräyksiä) tulkittava siten, että niissä tunnustetaan työntekijälle, joka on julkisen työnantajan palveluksessa määräaikaisella työsopimuksella, unionin oikeudessa säädettyjen edellytysten puuttuessa oikeus vahingonkorvaukseen vain siinä tapauksessa, että työntekijä esittää näytön vahingon toteutumisesta eli todisteet tai edes aihetodisteet, joiden on kuitenkin oltava yksityiskohtaisia, siitä, että hän on joutunut luopumaan muista paremmista työtilaisuuksista?

(1) EYVL L 175, s. 43.
1)

Onko direktiivin 2007/66 (1) 2 d artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että kun hankintaviranomainen on, ennen kuin se on tehnyt sopimuksen suoraan sellaisen taloudellisen toimijan kanssa, joka on valittu hankintailmoitusta julkaisematta, julkaissut Euroopan unionin virallisessa lehdessä vapaaehtoista avoimuutta koskevan ilmoituksen ja on odottanut vähintään kymmenen päivää ennen sopimuksen tekemistä, kansallinen tuomioistuin ei voi — missään tapauksessa — julistaa sopimusta pätemättömäksi, vaikka tämä katsoisi, että säännöksiä, joiden nojalla on tietyin edellytyksin mahdollista tehdä sopimus tarjouskilpailua järjestämättä, on rikottu?
1)

Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY (1) 3 artiklan 2 kohta ja erityisesti vaatimus veron erityistarkoituksesta: a) Onko näitä tulkittava niin, että niissä asetetaan edellytykseksi se, ettei kyseistä tavoitetta onnistuta saavuttamaan muulla yhdenmukaistetulla verolla? b) Onko näitä tulkittava niin, että kyseessä on yksinomaan julkistaloudellinen tavoite silloin, kun vero on otettu käyttöön yhtä aikaa, kun jokin toimivalta on siirretty itsehallintoalueille, joille puolestaan on luovutettu verotuotto, jotta katettaisiin osittain siirretyn toimivallan aiheuttamat kustannukset, mikä mahdollistaa eri verokantojen vahvistamisen kunkin itsehallintoalueen alueen mukaan? c) Jos edelliseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko erityistarkoituksen käsitettä tulkittava niin, että kyseisen tavoitteen on oltava yksinomainen, vai päinvastoin niin, että se antaa mahdollisuuden saavuttaa useita erilaisia tavoitteita, joista yhtenä voi olla yksinomaan julkistaloudellinen tavoite, jolla pyritään saamaan rahoitus tietyn toimivallan käytölle? d) Jos edelliseen kysymykseen vastataan niin, että hyväksytään useiden tavoitteiden saavuttaminen, kuinka merkittävä tietyn tavoitteen on unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan oltava veron erityistarkoitusta koskevan vaatimuksen täyttymiseksi direktiivin 92/12 3 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa, ja millä perustella pääasiallinen ja liitännäinen tavoite erotetaan toisistaan?
4)

Vaikka neljänneksi kyseisen 14 artiklan 2 kohdan katsottaisiinkin käsitteellisesti soveltuvan c kohdassa esitettyyn tapaukseen, onko kyseistä säännöstä yhdessä yleisen suhteellisuusperiaatteen kanssa kuitenkin tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että äitiysvapaan vuoksi poissa oleva työntekijä on poistettava kurssilta, sen sijaan, että järjestettäisiin rinnakkaisia kursseja, joilla koulutukseen jääneitä puutteita voisi täydentää, jolloin työtä tekevän äidin oikeudet ja yleinen etu yhdistyisivät mutta vaihtoehdosta seuraisi myös järjestämiseen ja rahoitukseen liittyviä kustannuksia?
3)

Ovatko kansalliset oikeussäännöt, joissa kolmannen maan kansalaiselta edellytetään, että hänellä on ennen maahantuloa voimassa olevaan matkustusasiakirjaan liitetty voimassa oleva viisumi, henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006 ja yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta (viisumisäännöstö) 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 810/2009 säännösten mukaisia?
2)

Asetuksen N:o 1383/2003 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa mainitaan asetuksen yhtenä tavoitteena kuluttajansuoja, ja kolmannen perustelukappaleen mukaan olisi otettava käyttöön asianmukainen menettely, jolla annetaan tulliviranomaisille mahdollisuus varmistaa mahdollisimman tehokkaasti kiellon, joka koskee teollis- ja tekijänoikeuksia loukkaavien tavaroiden tuomista yhteisön tullialueelle, noudattaminen, vaikeuttamatta kuitenkaan tämän asetuksen johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 1891/2004 (2) johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa mainittua lainmukaisen kaupan vapautta. Onko näiden tavoitteiden mukaista, jos asetuksen N:o 1383/2003 17 artiklassa vahvistettuja toimenpiteitä voidaan soveltaa vain silloin, kun oikeudenhaltija aloittaa asetuksen 13 artiklan 1 kohdassa mainitun menettelyn teollis- ja tekijänoikeuden loukkauksen toteamiseksi, vai onko myös tulliviranomaisilla oltava mahdollisuus aloittaa vastaava menettely näiden tavoitteiden tehokkaaksi saavuttamiseksi?
a)

Onko neuvoston asetuksen N:o 1083/2006 (1) 63 artiklan 2 kohdan, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, mukaisena pidettävä kahden jäsenvaltion yhteisesti perustaman seurantakomitean työjärjestystä, kuten Viro-Latvia-ohjelman 2007–2013 seurantakomitean vahvistamia ohjelmaa koskevia ohjeita, joissa todetaan, ettei seurantakomitean päätöksiin voida hakea muutosta yhdessäkään tuomioistuimessa (ohjelmaa koskevien ohjeiden 6.6 kohdan neljäs alakohta: ”The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction.”)?
—

Unionin tuomioistuimen on todettava, ettei Saksan liittotasavalta ole noudattanut SEUT 288 artiklan, SEUT 108 artiklan 2 kohdan, tehokkuusperiaatteen, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 659/1999 (1) 14 artiklan 3 kohdan eikä valtiontuesta C 38/05 (ex NN 52/04), jonka Saksa on myöntänyt Biria-konsernille 14.12.2010 annetun komission päätöksen 2011/471/EU (2) 1, 2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole ryhtynyt kaikkiin niihin toimenpiteisiin, jotka mahdollistavat komission päätöksen välittömän ja asianmukaisen täytäntöönpanon tuen perimiseksi takaisin
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 26/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Krefeld (Saksa) on esittänyt 9.10.2012 — NIPPONKOA Insurance Co (Europe) Ltd v. Inter-Zuid Transport BV

(Asia C-452/12)

2013/C 26/32

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Krefeld

Pääasian asianosaiset

Kantaja: NIPPONKOA Insurance Co (Europe) Ltd

Vastaaja: Inter-Zuid Transport BV

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Estääkö tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 71 artikla sopimuksen täysin itsenäisen tulkinnan tai onko tällaista sopimusta sovellettaessa otettava huomioon myös asetuksen tavoitteet ja arvot?

2) Estääkö tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 71 artikla sopimuksen tulkinnan, jonka mukaan jossain jäsenvaltiossa ratkaistu vahvistuskanne ei estä suorituskanteen nostamista myöhemmin jossain toisessa jäsenvaltiossa, jos tämä sopimus mahdollistaa tältä osin myös asetuksen N:o 44/2001 27 artiklan mukaisen tulkinnan?

(1) EYVL 2001, L 12, s. 1.
1)

Voidaanko direktiivin 2004/83 (1) 2 artiklan 2 alakohdan c alakohtaa tulkita siten, että jäsenvaltio voi tietyissä olosuhteissa vaatia, että 21-vuotias tai tätä vanhempi, unionin kansalaisen suoraan etenevässä polvessa oleva sukulainen on — jotta hänet voitaisiin katsoa riippuvaiseksi ja jotta hän näin kuuluisi direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 alakohdan c alakohdassa olevan perheenjäsenen määritelmän alaan — yrittänyt saada työtä, saada apua alkuperämaansa viranomaisilta ja/tai yrittänyt jollakin muulla tavalla huolehtia itse elatuksestaan, mutta tämä ei ole ollut mahdollista?
ii)

Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21, 26 ja 34 artikla Onko direktiiviä 2000/78/EY ja erityisesti sen 3 artiklan 1 kohtaa ja 5 kohtaa tulkittava siten, että kysymys on vammaisuuteen perustuvasta syrjinnästä, kun naiselle, jolla on vamma, joka estää häntä synnyttämästä, jonka geneettinen lapsi on syntynyt sijaissynnyttäjäjärjestelyn kautta ja joka vastaa geneettisen lapsensa hoidosta tämän syntymästä alkaen, kieltäydytään myöntämästä äitiyslomaa ja/tai adoptiolomaa vastaavaa palkallista lomaa työstä?