130.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Vilniaus apygardos administracinis teismasin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna maahantuontiin liittyvän veronkierron osalta 25.6.2009 annetulla neuvoston direktiivillä 2009/69/EY, 143 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että sen mukaisesti jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät voi pääasian olosuhteissa evätä tämän direktiivin 143 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettua vapautusta yksinomaan siksi, että tuontihetkellä tavarat oli tarkoitus luovuttaa arvonlisäverovelvolliselle toisessa jäsenvaltiossa ja siten tämän arvonlisäverovelvollisen arvonlisäverotunniste oli merkitty tuonti-ilmoitukseen mutta myöhemmin, olosuhteiden muututtua, tavarat luovutettiin toiselle (arvonlisä)verovelvolliselle ja ensimmäisen jäsenvaltion viranomaiselle ilmoitettiin kaikki tiedot tosiasiallisen hankkijan henkilöllisyydestä. 2) Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/69, 143 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ja 2 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että sähköisen hallinnollisen asiakirjan (e-AD-asiakirja) ja rahtikirjan, joka perustuu tavaran kansainvälisessä tiekuljetuksessa käytettävästä rahtisopimuksesta 19.5.1956 tehtyyn Geneven yleissopimukseen (CMR-rahtikirja), kaltaisia asiakirjoja voidaan pitää todisteina, joilla voidaan osoittaa, että tuontihetkellä kyseiset maahantuodut tavarat oli tarkoitus lähettää tai kuljettaa toiseen jäsenvaltioon. Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/69, 138 artiklaa, johon viitataan tämän direktiivin 143 artiklan 1 kohdan d alakohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna, on tulkittava siten, että e-AD-asiakirjan vastaanottoraportteja ja sähköisten vastaanottoraporttien e-ROR-vahvistuksia voidaan pitää todisteina, joilla voidaan osoittaa, että maahantuodut tavarat, jotka on toimitettu yhteisöluovutuksena, ovat poistuneet tuonti- ja luovutusjäsenvaltion alueelta ja että ne on lähetetty määräjäsenvaltioon. 3) Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/69, 143 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että sen mukaisesti jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät voi evätä vapautusta tuonnin arvonlisäverosta, kun maahantuotujen ja luovuttujen tavaroiden omistajalle kuuluvaa määräämisvaltaa ei ole siirretty suoraan hankkijalle, edellyttäen kuitenkin, että tämä valta on todellakin siirretty tälle verovelvolliselle eikä muille henkilöille, minkä varmistaminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä. 4) Oikeusvarmuuden periaatetta on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltion tulliviranomainen epää verovelvolliselta, joka on toiminut vilpittömässä mielessä ja jonka osalta ei ole mitään todisteita, jotka osoittaisivat, että se tiesi tai sen olisi pitänyt tietää osallistuvansa veropetokseen, oikeuden vapautukseen tuonnin arvonlisäverosta sillä perusteella, että yksi maahantuontia seuraavan yhteisöluovutuksen arvonlisäverosta vapauttamista koskevista aineellisista edellytyksistä ei enää täyty, vaikka tämän saman jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat jo katsoneet, että kyseinen edellytys on täyttynyt verovelvollisen esittämien todisteiden ja asiakirjojen tarkastuksen perusteella. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, voidaanko pääasian tosiseikkojen perusteella katsoa, että kaikki nämä edellytykset täyttyvät, ottaen huomioon, että pelkästään sen, että verovelvollinen käytti sopimuskumppaneidensa kanssa viestiessään sähköisiä viestintävälineitä, ei voida katsoa merkitsevän kyseisen verovelvollisen huolimattomuutta tai vilpillistä mieltä. 5) Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/69, 143 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että verovelvollisen, joka vaatii vapautusta tuonnin arvonlisäverosta, on osoitettava, että tämän vapautuksen aineelliset edellytykset täyttyvät, eikä tämä verovelvollinen voi vaatia, että tuontijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset tutkiessaan luovutettujen tavaroiden omistajalle kuuluvan määräämisvallan siirtymistä hankkijalle keräävät toisista verovelvollisista tietoja, jotka ovat ainoastaan viranomaisten saatavilla.