Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 6 päivänä toukokuuta 1982. - BayWa AG ym. vastaan Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung. - Verwaltungsgericht Frankfurt am Mainin esittämä ennakkoratkaisupyyntö. - Leipäviljan denaturointipalkkiot. - Yhdistetyt asiat 146/81, 192/81 ja 193/81.



Oikeustapauskokoelma 1982 sivu 01503

Espanjank. erityispainos sivu 00381

Ruotsink. erityispainos sivu 00393

Suomenk. erityispainos sivu 00413



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Vilja - Leipäviljan denaturointipalkkiot - Myöntämisedellytykset - Denaturointimenetelmät - Vahvistettujen sääntöjen tarkka noudattaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 172/67/ETY 4 artiklan 2 kohta; komission asetuksen (ETY) N:o 1403/69 liite I)

2. Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Vilja - Leipäviljan denaturointipalkkiot - Denaturoinnit - Valvontaa koskevat yksityiskohtaiset säännöt - Kansallisten hallintoelinten harkintavalta

(Neuvoston asetuksen N:o 172/67/ETY 7 artikla; komission asetuksen (ETY) N:o 1403/69 4 artiklan 3 kohta)

3. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Asetukset - Niiden täytäntöönpano jäsenvaltioissa - Kansallisen oikeuden muotoseikkoja koskevat säännöt ja menettelysäännöt - Soveltamisedellytykset

4. Maatalous - Yhteinen maatalouspolitiikka - EMOTR:n rahoitus - Aiheettomasti ja sääntöjen vastaisesti myönnettyjen summien takaisinperimistä koskeva jäsenvaltioiden velvoite - Harkintavalta - Sen puuttuminen - Taloudellisten toimijoiden yhdenvertainen kohtelu - Yhteisön oikeuden yhdenmukainen soveltaminen

(Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Leipäviljan värjäämällä suoritettavassa denaturoinnissa voidaan käyttää ainoastaan asetuksen (ETY) N:o 1403/69 liitteessä I määriteltyä vertailumenetelmää. Jollei kyseisen menetelmän sääntöjä ole noudatettu, asetuksen N:o 172/67/ETY 4 artiklan 2 kohdan perusteella myönnetty denaturointipalkkio on katsottava virheellisesti maksetuksi.

Jos denaturointi suoritetaan muilla jäsenvaltioiden lainsäädännössä mahdollisesti säädetyillä menetelmillä kuin värjäämällä, kyseisten menetelmien sääntöjä on noudatettava tarkasti, jotta denaturointi oikeuttaisi palkkion saamiseen.

2. Yhteisön oikeudessa ei sen nykyvaiheessa määritetä mitään tiettyä tapaa, jolla jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on valvottava palkkion maksuun oikeuttavien denaturointien sääntöjenmukaisuutta. Kyseinen valvonta voidaan toteuttaa muun muassa tarkastamalla kirjanpito. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten asiana on kansallisen tuomioistuimen valvonnassa arvioida, millainen todistusarvo eri tavoin toteutetusta denaturointeja koskevasta valvonnasta saaduille tuloksille on annettava.

3. Jos kansallisten viranomaisten tehtävänä on panna yhteisön asetus täytäntöön kansallisten tuomioistuinten valvonnassa, kyseisessä täytäntöönpanossa on noudatettava jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä vahvistettuja menettelysääntöjä ja muotoseikkoja koskevia sääntöjä. Kansallisia oikeussääntöjä voidaan kuitenkin soveltaa ainoastaan siltä osin kuin on tarpeen yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten täytäntöönpanemiseksi ja sillä edellytyksellä, että kyseisten kansallisten sääntöjen soveltaminen ei vaikuta kyseisten yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten ulottuvuuteen ja tehokkuuteen.

4. Asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklan 1 kohdassa, joka koskee sääntöjenvastaisuuksien vuoksi menetettyjen rahamäärien takaisinperimistä jäsenvaltioissa, maataloutta koskevien yhteisön interventiojärjestelmien hallinnosta vastaaville kansallisille hallintoelimille asetetaan nimenomaiseksi velvoitteeksi periä aiheettomasti tai sääntöjenvastaisesti maksetut summat takaisin ilman, että kyseiset hallintoelimet voisivat tuolloin yhteisön lukuun toimiessaan käyttää harkintavaltaa siltä osin, onko aiheettomasti tai sääntöjenvastaisesti myönnettyjen yhteisön varojen palautettaviksi vaatiminen tarkoituksenmukaista. Päinvastaisella tulkinnalla asiaa toisin vaarannettaisiin eri jäsenvaltioiden taloudellisten toimijoiden yhdenvertainen kohtelu ja yhteisön oikeuden soveltaminen, joka on säilytettävä mahdollisimman yhdenmukaisena koko yhteisössä.

Asianosaiset

Yhdistetyissä asioissa 146/81, 192/81 ja 193/81,

jotka Verwaltungsgericht Frankfurt am Main on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäviksi saadakseen ensiksi mainitussa tuomioistuimessa vireillä olevissa asioissa

- BayWa AG, München (Saksan liittotasavalta),

Raiffeisenbank Unterspiesheim und Umgebung e.G., Unterspiesheim (Saksan liittotasavalta),

ja

Raiffeisenbank Bütthard e.G., Bütthard (Saksan liittotasavalta) - asia 146/81 -

- Raiffeisen Hauptgenossenschaft e.G., Hannover (Saksan liittotasavalta) - asiat 192/81 ja 193/81 -

kantajina,

vastaan

Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung (maatalouden markkinajärjestelystä vastaava liittovaltion toimisto), Frankfurt am Main (Saksan liittotasavalta),

vastaajana,

sekä asiassa 146/81 oikeudenkäyntiin haastettuna asianosaisena:

Rhenus AG, Mannheim (Saksan liittotasavalta),

ennakkoratkaisut 27.6.1967 annetun neuvoston asetuksen N:o 172/67/ETY (EYVL N:o 130, 28.6.1967) 4 artiklan 2 kohdan ja 2 artiklan 1 kohdan, 18.7.1969 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1403/69 (EYVL N:o L 180, 22.7.1969) 4 artiklan 3 ja 5 kohdan, sekä 21.4.1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 (EYVL N:o L 94, 28.4.1970) 8 artiklan tulkinnasta,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja O. Due sekä tuomarit A. Chloros ja F. Grévisse,

julkisasiamies: F. Capotorti,

kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main on esittänyt 30.4.1981 tekemillään kolmella päätöksellä, jotka ovat sanamuodoltaan yhteneviä ja jotka ovat saapuneet yhteisöjen tuomioistuimeen 9.6.1981 ja 25.6.1981, yhteisöjen tuomioistuimelle ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla kolme ennakkoratkaisukysymystä, jotka koskevat leipävehnän ja -rukiin denaturointia koskevista yleisistä säännöistä 27 päivänä kesäkuuta 1967 annetun neuvoston asetuksen N:o 172/67/ETY (EYVL N:o 130, s. 2602) 4 artiklan 2 kohdan ja 2 artiklan 1 kohdan, leivontakelpoisen tavallisen vehnän ja rukiin denaturointia koskevien säännösten yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 18 päivänä heinäkuuta 1969 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1403/69 (EYVL N:o L 180, s. 3) liitteen I ja saman asetuksen 4 artiklan 3 ja 5 kohdan, sekä yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä huhtikuuta 1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 (EYVL N:o L 94, s. 13) 8 artiklan tulkintaa maatalouden markkinajärjestelystä vastaavan liittovaltion viranomaisen (Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung, jäljempänä BALM) tekemiä, aiheettomasti myönnettyjen denaturointipalkkioiden takaisinperimistä koskevia päätöksiä vastaan tehtyjen valitusten yhteydessä.

2 Pääasian kantajina olevat neljä Saksan liittotasavallassa toimivaa maatalousosuuskuntaa ovat vuosina 1969-1974 tehneet tai teettäneet asetuksissa N:o 172/67/ETY ja (ETY) N:o 1403/69 säädettyjä leipäviljan denaturointeja, joista kaikissa tai osassa oli ollut läsnä BALMin valtuuttamia tarkastajia. Kyseiset tarkastajat eivät ole kertomuksissaan esittäneet mitään huomautuksia. Kirjanpidon tarkastuksen tuloksena BALM kuitenkin arvioi, ettei denaturointeja ollut toteutettu niiden velvoittavien sääntöjen mukaisesti, joita niihin oli sen mukaan sovellettava. BALM määräsi maksetut denaturointipalkkiot palautettaviksi. Kun oikeusvaatimukset, jotka pääasian valittajat olivat esittäneet palautuspäätöksistä, eivät tuottanut toivottua tulosta, nämä hakivat muutosta Verwaltungsgerichtissä.

3 Näiden asioiden käsittelyn yhteydessä Verwaltungsgericht on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle kolme ennakkoratkaisukysymystä, joiden sanamuoto on seuraava:

"a) Onko 27.6.1967 annetun neuvoston asetuksen N:o 172/67/ETY (EYVL N:o 130, 28.6.1967, s. 2602) 4 artiklan 2 kohdan perusteella myönnetty denaturointipalkkio maksettu virheellisesti ainoastaan silloin, kun denaturoinnilla ei ole saavutettu asetuksen N:o 172/67/ETY 2 artiklan 1 kohdassa mainittua tavoitetta, vai onko tältä osin riittävää, että 18.7.1969 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1403/69 (EYVL N:o L 180, 22.7.1969, s. 3) liitteessä I vahvistettua vertailumenetelmää ei ole noudatettu?"

"b) Voidaanko denaturointipalkkion palauttamista vaatia denaturoinnin päätyttyä suoritetun asiakirjojen ja kirjanpidon jälkitarkastuksen tuloksen perusteella, vai seuraako asetuksen (ETY) N:o 1403/69 4 artiklan 3 kohdasta ja 5 artiklasta, että kirjanpidon jälkitarkastuksen tulosta ei saa ottaa huomioon? Jos jälkitarkastus otetaan huomioon, miten tärkeänä sitä on pidettävä verrattuna asetuksen (ETY) N:o 1403/69 4 artiklan 3 kohdassa säädettyyn valvontaan?"

"c) Velvoitetaanko jäsenvaltiot 21.4.1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 (EYVL N:o L 94, 28.4.1970, s. 13) 8 artiklassa vaatimaan virheellisesti maksettujen denaturointipalkkioiden palauttamista kaikissa tapauksissa, vai onko jäsenvaltioiden kyseisen asetuksen mukaan mahdollista kansallisissa säännöksissään päättää palauttamista koskevan kysymyksen jättämisestä jossakin yksittäisessä tapauksessa toimivaltaisen viranomaisen harkintaan?"

4 Näihin kysymyksiin on vastattava seuraavasti.

Ensimmäinen kysymys

5 Asetuksen N:o 172/67/ETY 4 artiklan 2 kohdan nojalla denaturointipalkkio myönnetään hakemuksesta, jos tietyt samassa asetuksessa ja erityisesti sen 2 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että "denaturoinnissa käytetyillä menetelmillä on voitava taata, että denaturoitua vehnää ja ruista ei voida enää käyttää ihmisravinnoksi", ja saman artiklan 2 kohdassa säädetään, että "kyseisten menetelmien on oltava vähintään yhtä varmoja kuin vahvistettava vertailumenetelmä". Tässä tarkoitettu vertailumenetelmä määritellään komission asetuksen (ETY) N:o 1403/69 liitteessä I, jonka mukaan denaturoinnissa on käytettävä "patenttisininen V" -nimistä väriainetta ja jossa määritellään sen ominaisuudet ja käyttötapa. Saman asetuksen 1 artiklan toisen kohdan mukaan "värjäämällä suoritettavassa denaturoinnissa voidaan käyttää ainoastaan vertailumenetelmää".

6 Verwaltungsgerichtin esittämässä ensimmäisessä kysymyksessä yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään ratkaisemaan, onko viljan denaturointipalkkio myönnetty sääntöjen vastaisesti silloin, kun denaturoitua vehnää ja ruista voidaan edelleen käyttää ihmisravinnoksi, vai silloin, kun asetuksen (ETY) N:o 1403/69 liitteessä I vahvistettuja vertailumenetelmän sääntöjä ei ole noudatettu.

7 Pääasian valittajat väittävät, että vaikka on mahdollista, että vertailumenetelmää ei noudatettu tarkasti niiden lukuun toteutetuissa denaturoinneissa, yhteisön säännöstössä määritelty tavoite eli se, että vilja denaturoidaan ja että se sen jälkeen poistetaan ihmisravinnoksi tarkoitettujen tuotteiden markkinoilta, saavutettiin. Näin ollen kantajat eivät toimineet petostarkoituksessa, kuten denaturointien aikana suoritettujen tarkastusten myönteinen tulos osoittaa. Pääasian kantajien mukaan vertailumenetelmän tarkka noudattaminen ei ole edellytyksenä palkkio-oikeuden muodostumiselle. Palkkio on maksettava, jos viljaa ei enää voida käyttää ihmisravinnoksi riippumatta siitä, millaisia keinoja tämän tavoitteen saavuttamiseksi on käytetty.

8 Komissio ja Saksan liittotasavallan hallitus puolestaan väittävät, että asetusten N:o 172/67/ETY ja (ETY) N:o 1403/69 sanamuodosta ja yhteisön oikeuden yhdenmukaisen soveltamisen vaatimuksesta seuraa, että yhteisön vertailumenetelmän tai niiden menetelmien, joilla kyseinen vertailumenetelmä voidaan kansallisessa lainsäädännössä asetuksen N:o 172/67/ETY 2 artiklan 2 kohdassa vahvistetuin edellytyksin korvata, noudattaminen on pakollista.

9 Edellä esitetystä asetuksen (ETY) N:o 1403/69 1 artiklan toisen kohdan sanamuodosta ilmenee, että värjäämällä suoritettavassa denaturoinnissa voidaan käyttää ainoastaan yhteisön oikeudessa määriteltyä menetelmää.

10 Kyseiset säännökset ovat luonteeltaan pakottavia. Tämä säännösten pakottavuus on lisäksi sen yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä toistuvasti esitetyn periaatteen mukainen, jonka mukaan yhteisön oikeuden säännöksiä ja määräyksiä ja erityisesti neuvoston tai komission asetusten säännöksiä, joissa perustetaan oikeuksia yhteisön varoista rahoitettaviin etuuksiin, on tulkittava suppeasti. Asetuksen (ETY) N:o 1403/69 1 artiklan toisen kohdan säännösten huomiotta jättämisestä aiheutuisi lisäksi kaksinkertainen vaara: arviot siitä, onko vehnä tai ruis muutettu denaturoinnissa käytetyillä menetelmillä ihmisravinnoksi kelpaamattomaksi, voisivat vaihdella jäsenvaltioittain ja jopa samassa jäsenvaltiossa samalla, kun Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) hallinnoimista yhteisön varoista myönnettävää denaturointipalkkiota hakevien taloudellisten toimijoiden yhdenvertaisuus voisi vaarantua.

11 Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että jos denaturoinnissa on päätetty käyttää asetuksen (ETY) N:o 1403/69 liitteessä I vahvistettua vertailumenetelmää, asetuksen N:o 172/67/ETY 4 artiklan 2 kohdan perusteella myönnetty denaturointipalkkio on katsottava virheellisesti maksetuksi, jollei kyseistä menetelmää koskevia sääntöjä ole noudatettu.

12 Jotkut asiakirja-aineiston tiedot antavat aiheen otaksua, ettei värjääminen ole ollut ainoa denaturoinnissa käytetty menetelmä. Näin ollen on aiheellista täsmentää muiden denaturointimenetelmien käytön vaikutus palkkio-oikeuteen.

13 Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä huhtikuuta 1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklassa määritellään periaatteet, joiden mukaisesti yhteisön ja jäsenvaltioiden on järjestettävä EMOTR:sta rahoitettavia maatalouden interventiotoimia koskevien yhteisön päätösten täytäntöönpano sekä näihin interventiotoimiin liittyvien petosten ja sääntöjenvastaisuuksien torjunta. Tältä osin 8 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: "Jäsenvaltiot toteuttavat kansallisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti toimenpiteet, jotka ovat tarpeen rahastosta rahoitettavien toimien tosiasiallisen toteuttamisen ja niiden asianmukaisuuden varmistamiseksi, sääntöjenvastaisuuksien estämiseksi ja niihin kohdistuvien seuraamusten toteuttamiseksi, sellaisten summien takaisinperimiseksi, jotka on menetetty sääntöjenvastaisuuksien tai laiminlyöntien seurauksena."

14 Tarkasteltaessa kyseisen asetuksen (ETY) N:o 729/70 säännöksiä yhdessä asetuksen N:o 172/67/ETY 2 artiklan säännösten kanssa, niistä ilmenee, että jäsenvaltioilla on valtuudet kansallisessa lainsäädännössään määritellä muita denaturointimenetelmiä kuin värjäämiseen perustuva vertailumenetelmä, jos kyseiset denaturoinnissa käytetyt muut menetelmät kuin värjääminen ovat, kuten asetuksen N:o 172/67/ETY 2 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen (ETY) N:o 1403/69 1 artiklan kolmannessa kohdassa säädetään, vähintään yhtä varmoja kuin vertailumenetelmä.

15 Edellä esitetyin perustein, jotka edellyttävät värjäämiseen perustuvan vertailumenetelmän tarkkaa noudattamista silloin, kun tätä menetelmää on päätetty käyttää, on myös voitava vaatia, että kun käytetään muita denaturointimenetelmiä, joista jäsenvaltioiden lainsäädännössä voidaan säätää, jos ne täyttävät edellä esitetyn edellytyksen, niiden sääntöjä on noudatettava tarkasti, jotta denaturointi oikeuttaisi palkkion saamiseen.

Toinen kysymys

16 Asetuksen N:o 172/67/ETY 7 artiklan mukaan "denaturointi on toteutettava yhteisymmärryksessä interventioelimen kanssa ja sen valvonnassa, jotta se oikeuttaisi palkkion saamiseen". Kyseisen säännöksen soveltamiseksi asetuksen (ETY) N:o 1403/69 4 artiklan 3 kohdassa säädetään, että "denaturointipalkkion myöntämisen edellytyksenä on, että interventioelin valvoo tavallisen vehnän denaturointeja tai sen lisäämistä sellaisenaan rehuseoksiin - - ". Asetuksen (ETY) N:o 1403/69 5 artiklassa täsmennetään vielä, että "denaturointipalkkio maksetaan ainoastaan, jos 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut edellytykset täyttyvät".

17 Toisena kysymyksenään Verwaltungsgericht kysyy yhteisöjen tuomioistuimelta, mahdollistavatko kyseiset säännökset denaturointipalkkion peruuttamisen denaturointien jälkeen suoritettujen kirjanpidon tarkastusten tuloksen perusteella, ja jos näin on, miten merkittävinä näitä tarkastuksia on pidettävä verrattuna asetusten N:o 172/67/ETY ja (ETY) N:o 1403/69 asiaa koskevissa säännöksissä säädettyyn valvontaan.

18 Pääasian valittajien mukaan kansallisen oikeuden säännösten mukaisesti suoritetulla jälkitarkastuksella ei voi olla samaa merkitystä kuin BALMin toimihenkilöiden itse paikan päällä toteuttamalla valvonnalla, joka valittajien mukaan on se valvontamuoto, josta yhteisön oikeudessa säädetään. Valittajat katsovatkin, että itse paikalla toteutetulla valvonnalla on suurempi todistusarvo kuin abstraktilla, denaturointien päätyttyä suoritetulla tarkastuksella. Lisäksi valittajat vetoavat toimijoiden yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen perustellessaan yhteisön oikeudessa säädetyn, itse paikalla toteutettavan ainutkertaisen valvonnan ensisijaisuutta.

19 Komissio ja Saksan liittotasavallan hallitus puolestaan väittävät, että neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on mahdollista määrätä jälkitarkastuksia asetuksen (ETY) N:o 1403/69 4 artiklan 3 kohdassa säädetyn valvonnan täydentämiseksi ja etteivät kansalliset tarkastukset ole yhteisön oikeudessa määriteltyä valvontaa merkityksettömämpiä.

20 Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo aiemmin (asia 3/73, Hessische Mehlindustrie v. Einfuhr- und Vorratstelle für Getreide, tuomio 11.7.1973, Kok. 1973, s. 745) todennut, edellä mainituissa asetusten N:o 172/67/ETY ja (ETY) N:o 1403/69 säännöksissä todetaan ainoastaan, että valvonta on välttämätöntä, täsmentämättä sitä, millä tavoin ja mitä menetelmää käyttäen kansallisten interventioelinten on täytettävä valvontavelvoitteensa. Tuolloin yhteisöjen tuomioistuin tähdensi, että eri valvontamenetelmät, kuten näytteenotto, kirjanpidon tarkastaminen tai denaturointiyritysten hyväksyntä, voivat olla yksinään tai yhdessä käytettyinä yhtä tehokkaita, vaikkei yksikään niistä ole ehdottoman varma. Yhteisöjen tuomioistuin huomautti vielä, että koska yhteisön lainsäädännössä ei ole yksityiskohtaisia säännöksiä tai määräyksiä valvontamenettelystä, jäsenvaltioilla on vapaus vahvistaa valvontaa koskevat yksityiskohtaiset säännöt oman oikeusjärjestyksensä mukaisesti ja omalla vastuullaan ja tällöin valita soveltuvin ratkaisu.

21 Tämä toimivaltajako on niiden yleisten periaatteiden mukainen, jotka ovat maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn perustana ja joiden mukaan mainituissa asetuksissa säädettyjen denaturointipalkkioiden myöntämisessä on noudatettava yhteisiä sääntöjä, joita sovelletaan yhdenmukaisesti koko yhteisössä, kun taas kyseisen interventiojärjestelmän hallinnosta ovat vastuussa kansalliset interventioelimet, joiden asiana on näin ollen suorittaa kaikki tarvittavat valvontatehtävät varmistaakseen, että denaturointipalkkioita myönnetään ainoastaan yhteisön oikeudessa säädetyin edellytyksin ja että kaikista taloudellisten toimijoiden tekemistä yhteisön oikeussääntöjen rikkomisista määrätään asianmukaiset seuraamukset.

22 Yhteisön oikeuteen ei sen nykyisessä kehitysvaiheessa sisälly erityisiä oikeussääntöjä siitä, miten toimivaltaisten kansallisten hallintoelinten on kyseinen valvontatehtävä hoidettava. Yhteisön kannalta ainoa tältä osin esitettävä vaatimus on, että kansalliset viranomaiset noudattavat tässä asiassa samaa huolellisuutta kuin vastaavien kansallisten lakien soveltamisessa, jottei yhteisön oikeuden tehokkuutta vähennetä.

23 Nämä viljan denaturointipalkkioita koskevan säännöstön osalta esitetyt toteamukset ovat sopusoinnussa myös edellä mainittujen, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklan 1 kohtaan sisältyvien yleisempien säännösten kanssa, jotka puolestaan ilmentävät perustamissopimuksen 5 artiklassa jäsenvaltioille asetettuja velvoitteita.

24 Yhteisön oikeudessa, jossa ei sen nykyvaiheessa määritellä, millä tavoin viljan denaturointien sääntöjenmukaisuutta on valvottava, ei myöskään täsmennetä sitä, millaiseen keskinäiseen tärkeysjärjestykseen kansallisten viranomaisten vahvistamat ja käyttämät valvontamuodot olisi asetettava.

25 Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toiseen kysymykseen on vastattava, että yhteisön oikeudessa ei sen nykyvaiheessa määritetä mitään tiettyä tapaa, jolla jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on valvottava palkkion maksuun oikeuttavien denaturointien sääntöjenmukaisuutta. Kyseinen valvonta voidaan toteuttaa muun muassa tarkastamalla kirjanpito. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten asiana on kansallisen tuomioistuimen valvonnassa arvioida, millainen todistusarvo eri tavoin toteutetusta denaturointeja koskevasta valvonnasta saaduille tuloksille on annettava.

Kolmas kysymys

26 Kuten edellä jo todettiin, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklan 1 kohdan säännösten nojalla jäsenvaltiot toteuttavat kansallisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti toimenpiteet, jotka ovat tarpeen EMOTR:n toimiin vaikuttavien sääntöjenvastaisuuksien estämiseksi ja niihin kohdistuvien seuraamusten toteuttamiseksi sekä sellaisten summien takaisinperimiseksi, jotka on menetetty sääntöjenvastaisuuksien tai laiminlyöntien seurauksena.

27 Kolmantena kysymyksenään, jota selvennetään päätöksen perusteluissa, Verwaltungsgericht kysyy yhteisöjen tuomioistuimelta, velvoitetaanko jäsenvaltiot kyseisissä säännöksissä vaatimaan virheellisesti maksettujen denaturointipalkkioiden palauttamista kaikissa tapauksissa, vai onko kyseinen velvoite asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklan mukaan luonteeltaan valinnainen, jolloin jäsenvaltioiden olisi kansallisessa lainsäädännössään mahdollista jättää jokainen yksittäinen tapaus toimivaltaisen viranomaisen harkintaan.

28 Tähän kysymykseen pääasian kantajat vastaavat, että kansallisessa lainsäädännössä toimivaltaiselle viranomaiselle voidaan tarvittaessa myöntää harkintavalta siltä osin, onko aiheettomasti maksettujen palkkioiden korvattaviksi vaatiminen aiheellista. Komission ja Saksan liittotasavallan kanta on päinvastainen kuin tämä neljän maatalousosuuskunnan omaksuma kanta.

29 Edellä esitetyistä asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklan säännöksistä ilmenee, että jäsenvaltioiden tehtävänä on huolehtia maataloutta koskevien yhteisön interventiojärjestelmien hallinnon tarpeiden edellyttämistä valvontatoimista sekä erityisesti EMOTR:sta perusteettomasti maksettujen palkkioiden takaisinperimisestä. Kun näin ollen kansallisten viranomaisten tehtävänä on panna yhteisön asetus täytäntöön kansallisten tuomioistuinten valvonnassa, kyseisessä täytäntöönpanossa on noudatettava jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä vahvistettuja menettelysääntöjä ja muotoseikkoja koskevia sääntöjä. Kansallisia oikeussääntöjä voidaan kuitenkin soveltaa, kuten yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneessa oikeuskäytännössään tähdentänyt, ainoastaan siltä osin kuin on tarpeen yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten täytäntöönpanemiseksi ja sillä edellytyksellä, että kyseisten kansallisten sääntöjen soveltaminen ei vaikuta kyseisten yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten ulottuvuuteen ja tehokkuuteen.

30 Erityisesti on tähdennettävä, että jo asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklan 1 kohdan, joka koskee sääntöjenvastaisuuksien vuoksi menetettyjen rahamäärien takaisinperimistä jäsenvaltioissa, sanamuodosta ilmenee, että maataloutta koskevien yhteisön interventiojärjestelmien hallinnosta vastaaville kansallisille hallintoelimille asetetaan siinä nimenomaiseksi velvoitteeksi periä aiheettomasti tai sääntöjenvastaisesti maksetut summat takaisin ilman, että kyseiset hallintoelimet voivat tuolloin yhteisön lukuun toimiessaan käyttää harkintavaltaa siltä osin, onko aiheettomasti tai sääntöjenvastaisesti myönnettyjen yhteisön varojen palautettaviksi vaatiminen tarkoituksenmukaista. Päinvastaisella tulkinnalla asiaa toisin vaarannettaisiin eri jäsenvaltioiden taloudellisten toimijoiden yhdenvertainen kohtelu ja yhteisön oikeuden soveltaminen, joka on säilytettävä mahdollisimman yhdenmukaisena koko yhteisössä.

31 Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kolmanteen kysymykseen on vastattava, että neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan, eikä ainoastaan valtuuteta, vaatimaan aiheettomasti tai sääntöjenvastaisesti myönnettyjen yhteisön denaturointipalkkioiden palauttamista ilman, että niiden on mahdollista jättää palauttamista kussakin yksittäistapauksessa toimivaltaisen viranomaisen harkintaan.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

32 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille komissiolle ja Saksan liittotasavallan hallitukselle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto)

on ratkaissut Verwaltungsgericht Frankfurt am Mainin 30.4.1981 tekemillään päätöksillä sille esittämät kysymykset seuraavasti:

1) Jos denaturoinnissa on päätetty käyttää asetuksen (ETY) N:o 1403/69 liitteessä I vahvistettua vertailumenetelmää, asetuksen N:o 172/67/ETY 4 artiklan 2 kohdan perusteella myönnetty denaturointipalkkio on katsottava virheellisesti maksetuksi, jollei kyseistä menetelmää koskevia sääntöjä ole noudatettu.

2) Yhteisön oikeudessa ei sen nykyvaiheessa määritetä mitään tiettyä tapaa, jolla jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on valvottava palkkion maksuun oikeuttavien denaturointien sääntöjenmukaisuutta. Kyseinen valvonta voidaan toteuttaa muun muassa tarkastamalla kirjanpito. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten asiana on kansallisen tuomioistuimen valvonnassa arvioida, millainen todistusarvo eri tavoin toteutetusta denaturointeja koskevasta valvonnasta saaduille tuloksille on annettava.

3) Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 8 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan, eikä ainoastaan valtuuteta, vaatimaan aiheettomasti tai sääntöjenvastaisesti myönnettyjen yhteisön denaturointipalkkioiden palauttamista ilman, että niiden on mahdollista jättää palauttamista kussakin yksittäistapauksessa toimivaltaisen viranomaisen harkintaan.