FI Euroopan unionin virallinen lehti C 301/18

Valitus, jonka AstraZeneca AB ja AstraZeneca plc ovat tehneet 16.9.2010 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu kuudes jaosto) asiassa T-321/05, AstraZeneca AB ja AstraZeneca plc v. Euroopan komissio, 1.7.2010 antamasta tuomiosta

(Asia C-457/10 P)

()

2010/C 301/27

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: AstraZeneca AB, AstraZeneca plc (edustajat: barrister M. Brealey, QC, barrister M. Hoskins, QC, barrister D. Jowell ja solicitor F. Murphy)

Muut osapuolet: European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA), Euroopan komissio

Vaatimukset

— unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-321/05 1.7.2010 antama tuomio on kumottava

— komission 15.6.2005 tekemä päätös (2005) 1757 lopullinen (asia COMP A.37.507/F3 — AstraZeneca) on kumottava

— vaihtoehtoisesti valittajille riidanalaisen komission päätöksen 2 artiklassa määrätyn sakon määrää on alennettava unionin tuomioistuimen harkintavallan mukaan

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajat väittävät, että tuomiossa on tehty lukuisia oikeudellisia virheitä. Virheet esitetään lyhyesti erillisten otsikoiden alla seuraavalla tavalla.

Relevanttien tuotemarkkinoiden määrittely. Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on hyväksynyt komission päätöksessä esittämät relevantteja tuotemarkkinoita koskevat toteamukset, joiden mukaan ajanjaksona 1993–2000 protonipumppuinhibiittorilääkkeet (jäljempänä PPI-lääkkeet) muodostivat omat markkinansa. Valittajat esittävät kaksi valitusperustetta.

Ensimmäisessä valitusperusteessa on kaksi pääasiallista osaa. Unionin yleinen tuomioistuin on ensinnäkin tehnyt virheen, koska se ei ole tehnyt ajallista arviointia näytöstä ja se on esittänyt näin ollen vuoden 1993 relevantteja tuotemarkkinoita koskevan toteamuksen PPI-lääkkeiden ja H2-salpaajien osalta vuonna 2000 vallinneen kilpailutilanteen perusteella. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se ei ottanut huomioon sitä, ettei markkinoita määriteltäessä ollut merkitystä sillä, että PPI-lääkkeiden käyttö oli lisääntynyt asteittain lääkäreiden lääkkeenmääräyskäytäntöjen johdosta, joille oli ominaista ”passiivisuus”.

Toisen valitusperusteen mukaan kysymys H2-salpaajahoidon kokonaiskustannuksista PPI-lääkehoidon kokonaiskustannuksiin verrattuna on olennainen silloin, kun väitetysti vedotaan hintaeroihin markkinoiden määrittelyn yhteydessä, ja unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se ei ottanut huomioon hoidon kokonaiskustannuksia.

Määräävän markkina-aseman ensimmäinen väärinkäyttö, joka liittyy lisäsuojatodistuksiin. Ensimmäistä väärinkäyttöä koskevat valitusperusteet jakautuvat kahteen pääryhmään. Unionin yleinen tuomioistuin teki ensinnäkin oikeudellisen virheen arvioidessaan sitä, mistä laatukilpailu muodostuu. Unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se arvioidessaan sitä, olivatko valittajan patenttitoimistoissa antamat tiedot objektiivisesti tarkasteltuna harhaanjohtavia, katsoi merkityksettömäksi sen, että valittajien tulkinta niiden laillisista oikeuksista lisäsuojatodistuksiin on järkevä ja se on omaksuttu vilpittömässä mielessä. Pelkästään avoimuuden puuttumisen perusteella ei voida todeta, että kyse on sääntelyyn perustuvasta väärinkäytöstä, vaan on tarpeen soveltaa tahallista väärinkäyttöä tai vilppiä koskevaa vaatimusta. Unionin yleinen tuomioistuin teki toiseksi oikeudellisen virheen arvioidessaan sitä, mikä merkitsee käyttäytymistä, joka on omiaan rajoittamaan kilpailua. Unionin yleinen tuomioistuin erehtyi katsoessaan, että sellaisen immateriaalioikeuden pelkkä hakeminen, joka saattaa tulla voimaan 5–6 vuotta myöhemmin, merkitsee käyttäytymistä, jonka voidaan katsoa olevan omiaan rajoittamaan kilpailua, siitä riippumatta, myönnetäänkö oikeus ja pannaanko se täytäntöön myöhemmin. Tämä johtuu siitä, että käyttäytyminen on liian irrallaan tai liian etäällä niistä markkinoista, joihin vaikutusten väitetään kohdistuvan.

Määräävän markkina-aseman toinen väärinkäyttö: markkinointilupien peruuttaminen. Toista väärinkäyttöä koskevat valitusperusteet jakautuvat kahteen pääryhmään. Unionin yleinen tuomioistuin on ensinnäkin tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan sitä, mistä laatukilpailu muodostuu. Unionin yleinen tuomioistuin erehtyi katsoessaan, että yhteisön oikeuteen perustuvan rajoituksettoman oikeuden käyttö merkitsee sitä, ettei kilpailu perustu laatuun.

Unionin yleinen tuomioistuin on toiseksi tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan, mikä merkitsee käyttäytymistä, joka on omiaan rajoittamaan kilpailua. Unionin tuomioistuin teki virheen katsoessaan, että yhteisön oikeuteen perustuvan laillisen oikeuden pelkkä käyttö on omiaan rajoittamaan kilpailua. Vaihtoehtoisesti jos unionin tuomioistuin katsoo, että yhteisön oikeuteen perustuvan oikeuden käyttö voi lähtökohtaisesti merkitä väärinkäyttöä, väärinkäytön toteamisen perustaksi on esitettävä muutakin kuin pelkkä taipumus rajoittaa kilpailua. Valittajat väittävät, että komissiolta olisi vaadittava näyttöä siitä, että pätevästi hallussa olevan oikeuden käyttö on omiaan poistamaan kaiken tehokkaan kilpailun. Tämä vastaisi edellytyksiä tapauksissa, joissa on kyse pakkolisenssistä, josta toisessa väärinkäytössä todellisuudessa on kyse.

Sakot. Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 17 (1) 15 artiklan 2 kohtaa, kun se ei arvostellut sakkojen määrää koskevaa komission laskelmaa ja kun se ei ottanut asianmukaisesti huomioon väitettyjen väärinkäytösten uutuutta, sitä, ettei kilpailuun kohdistunut mitään aineellisia vaikutuksia, eikä muita lieventäviä asianhaaroja.

(1) Neuvoston asetus N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus). Suomenk. erityispainos: Alue 8 Nide 1 s. 8.