ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Kun kyse on sopimusehdon, jolla lainansaaja velvoitetaan vastaamaan sopimuksen tekemisestä aiheutuvista kuluista, pätemättömyyden toteamisesta aiheutuviin palauttamista koskeviin vaikutuksiin vetoamisesta, voidaanko direktiivin 93/2013 (1) 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukaisena pitää sitä, että tätä varten asetetaan kymmenen vuoden vanhentumisaika, joka alkaa kulua siitä, kun kuluttaja on maksanut viimeisen laskun ja kun ehdon vaikutukset ovat sen seurauksena lakanneet, jolloin kuluttaja on tietoinen ehdon kohtuuttomuuden perusteena olevista tosiseikoista, vai onko kuluttajalla niiden lisäksi oltava tieto tosiseikkojen oikeudellisesta arvioinnista? Jos kuluttajalla on oltava tieto tosiseikkojen oikeudellisesta arvioinnista, onko vanhentumisajan alkamisen edellytykseksi asetettava se, että ehdon pätemättömyydellä on oikeuskäytännössä vahvistettu peruste, vai voiko kansallinen tuomioistuin ottaa huomioon myös muita seikkoja?
1)

Seuraako unionin oikeuden ensisijaisuuden ja/tai vilpittömän yhteistyön yleisestä periaatteesta joko yleisesti tai erityisesti ympäristölainsäädännön yhteydessä, että jos osapuoli riitauttaa hallintotoimen pätevyyden viittaamalla nimenomaisesti tai implisiittisesti unionin oikeuden tiettyyn välineeseen muttei täsmennä, mitä kyseisen välineen säännöksiä on rikottu tai mihin tulkintaan täsmälleen viitataan, kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä, on tutkittava valitus tai se voi tutkia valituksen huolimatta siitä, että kansallisissa menettelysäännöissä edellytetään kyseisten nimenomaisten rikkomisten esittämistä osapuolen kirjallisissa huomautuksissa?
3)

Kun on kyse terveydenhuollon ammattihenkilöistä, jotka on jäsenvaltion laissa velvoitettu ottamaan pakollinen rokote, voidaanko rokotteita, jotka komissio on asetuksessa N:o 507/2006 tarkoitetun tavoin hyväksynyt ehdollisesti, käyttää pakolliseen rokottamiseen ilman, että olisi toteutettu mitään menettelyä ennalta varautumiseksi, vai – kun otetaan huomioon myyntiluvan ehdollisuus – voivatko terveydenhuollon ammattihenkilöt vastustaa rokottamista ainakin siihen saakka, että toimivaltainen terveysviranomainen on konkreettisesti ja riittävällä varmuudella sulkenut pois yhtäältä sen, ettei tälle ole kontraindikaatioita, ja toisaalta sen, että tästä aiheutuvat hyödyt ylittävät muista tällä hetkellä käytettävissä olevista lääkkeistä saatavat hyödyt? Onko toimivaltaisten terveysviranomaisten tällaisessa tapauksessa noudatettava toiminnassaan perusoikeuskirjan 41 artiklaa?
—

Neljäs valitusperuste perustuu oikeudellisiin virheisiin, jotka koskevat tuomioistuinvalvonnan laajuutta, toimielinten harkintavaltaa ja tarvetta ottaa huomioon ilmeinen virhe; sitä, ettei edellytyksenä ole Länsi-Saharan kansan suostumus; sitä, että omaksuttu suostumuksen käsite on liian suppea ja teoreettinen, että on katsottu, että kuulemismenettely, jolla hankittiin puoltava kanta, ei ollut riittävä, ja sitä, että sopimuksesta koituvia hyötyjä koskeva arviointi on hylätty; sitä, että Polisario-rintaman on katsottu olevan yksikkö, jonka tehtävänä on ilmaista tällainen suostumus, ottaen huomioon sen säännöistä johtuvat rajoitukset ja sen, että se edustaa kyseistä väestöä rajoitetusti
2)

Onko yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 2 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan loppuosan säännöksiä tulkittava siten, että ne ovat esteenä henkilöstön yhtenäisestä palkanmaksusta julkisista varoista 5.11.2009 annetun Romanian puitelain nro 330 (Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice) 1 §:n 2 momenttiin sisältyvän kaltaiselle säännökselle, sellaisena kuin sitä on tulkittu Înalta Curte de Casație și Justițien (Romanian ylin tuomioistuin) tuomiossa nro 7/2019 (julkaistu Monitorul Oficial al României – Romanian virallisessa lehdessä – nro 343/06.05.2019) annettaessa ratkaisu ”lain intressissä” nostetusta kanteesta, olosuhteissa, joissa kantajalla ei ollut ollut lakisääteistä mahdollisuutta vaatia vakinaistamiskorvauksen korotusta, kun hänet hyväksyttiin tuomareiden ja syyttäjien joukkoon lain nro 330/2009 voimaantulon jälkeen eli sellaisen säädöksen voimaantulon jälkeen, jossa säädettiin nimenomaisesti, että palkkaoikeudet ovat sillä hetkellä ja jatkossakin yksinomaan [kyseisessä] laissa säädettyjä oikeuksia, mistä seuraa palkkasyrjintä verrattuna hänen kollegoihinsa, myös iän perusteella, mikä merkitsee tosiasiallisesti sitä, että ainoastaan vanhemmille tuomareille ja syyttäjille, jotka ovat aloittaneet tehtävässään ennen tammikuuta 2010 (ja joihin sovelletaan ajanjaksolla 2006–2009 annettuja tuomioita, joiden tuomiolauselmaa on tulkittu vuonna 2019 Înalta Curte de Casație și Justițien (Romanian ylin tuomioistuin) tuomion nro 7/2019 nojalla), on suoritettu taannehtivasti palkkaoikeudet (jotka vastaavat palkkaoikeuksia, joita on vaadittu tämän oikeudenkäynnin kohteena olevalla kanteella) joulukuussa 2019/tammikuussa 2020 ajanjaksolta 2010–2015, vaikka kyseisen ajanjakson aikana myös kantaja on hoitanut tuomarin tehtäviä ja tehnyt samoja töitä samoissa olosuhteissa ja samassa toimielimessä?
3.

Mikäli ensimmäiseen kysymyksen vastataan myöntävästi ja toiseen kysymykseen kieltävästi, onko moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta vakuutuksesta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamisesta 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103/EY 18 artiklaa, luettuna yhdessä 3 artiklan kanssa, tulkittava siten, että sen kanssa ovat ristiriidassa kansalliset säännökset, joiden perusteella vakuutusyritys, jota moottoriajoneuvojen käytön vuoksi vahingoittuneen auton omistaja on vaatinut maksamaan hypoteettiset kustannukset, joita omistajalle ei aiheutunut mutta jotka aiheutuisivat, jos omistaja päättäisi palauttaa ajoneuvon onnettomuutta edeltävään kuntoon, voi a. sitoa tämän maksun siihen, että vahingon kärsinyt osoittaa, että hän tosiasiallisesti aikoo korjata ajoneuvon tietyllä tavalla tietyllä mekaanikolla tiettyyn osien ja palvelun hintaan, ja toimittaa varat kyseiseen korjaukseen suoraan kyseiselle mekaanikolle (mahdollisesti korjauksiin tarvittavien osien myyjälle) sillä edellytyksellä, että varat palautetaan, jos tarkoitusta, jota varten kyseiset varat maksetaan, ei toteutettaisi, ja jos ei, niin b. vakuutusyritys voi sitoa tämän maksun kuluttajan velvoittamiseen osoittamaan sovittuna ajankohtana, että hän on käyttänyt maksetut varat auton korjaukseen, tai palauttamaan ne vakuutusyritykselle, ja jos ei, niin c. vaatia omistajaa osoittamaan, että kyseiset varat on käytetty korjaamiseen, tai palauttamaan ne, sen jälkeen kun kyseiset varat on maksettu ja on ilmoitettu maksamisen tarkoitus (niiden käyttötapa) ja kun tarvittava aika, jona vahingon kärsinyt on voinut korjata auton, on päättynyt, — niin että poistetaan vahingon kärsineen mahdollisuus saada perusteetonta etua vahingosta?
4.

Valituksenalaisessa määräyksessä jätetään katsomatta, että on olemassa muita syitä, jotka perustavat Junquerasin intressin riidanalaisen toimen kumoamiseen, vaikka täytäntöönpanotoimenpiteisiin ei voitaisikaan ryhtyä, jos kyseinen toimi kumotaan. Määräys on ristiriidassa SEUT 263 artiklan kanssa, koska mainitut syyt ovat todellakin olemassa ja niihin on vedottu. Kun erityisesti otetaan huomioon se, että koskemattomuuden suojaamista on pyydetty ennen rikosoikeudenkäynnissä annettua tuomiota ja ennen Junquerasin edustajantoimen menettämisestä tehtyä päätöstä, Junquerasin edustaja katsoo, että Junquerasin Euroopan parlamentin jäsenen aseman tunnustaminen ja hänen koskemattomuutensa suojaamista koskevan pyynnön käsittely ovat (unionin tuomioistuimen asiassa C-502/19 (2)19.12.2019 annetussa tuomiossa esittämien toteamusten mukaan) merkinneet velvollisuutta keskeyttää minkä mitä tahansa Junquerasin osalta vireille pannun asian käsittely, ja että hänen kanteensa hyväksyminen osoittaa, että mainitut sisäiset päätökset on annettu unionin oikeuden vastaisesti, millä on merkitystä kaikissa tapauksissa, joissa Junquerasilla on vielä vireillä kanne kansallisissa lainkäyttöelimissä ja unionin lainkäyttöelimissä, ja myös siinä tapauksessa, että hän voisi tulevaisuudessa nostaa kanteen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa, minkä vuoksi Junquerasilla on intressi kanteen nostamiseen SEUT 263 artiklan nojalla.
—

Toiseksi yleinen tuomioistuin on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, koska se on tulkinnut perusasetuksen 9 artiklan 4 kohtaa ja jättänyt ottamatta kantaa keskeisiin argumentteihin tai esittämättä perusteluja. Komissio on yleisen tuomioistuimen suojeluksessa ylittänyt selvästi tutkimusjakson tai relevantin ajanjakson rajat valitsemalla vuoden 2008 ”viimeisimmäksi edustavaksi vuodeksi” finanssikriisin jälkeen. Tähän liittyen valittaja toteaa, että valituksenalaisessa tuomiossa tehty vahinkoa koskeva toteamus on vääristynyt, koska se ei perustu myönteisten ja kielteisten relevanttien tekijöiden punnintaan. Valittaja on tältä osin todennut, että unionin tuotannonalan tuotantokustannusten pieneneminen olisi muiden tekijöiden ohella yhdistettävä unionin tuotannonalan tilanteeseen vuoden 2012 maailmanlaajuisen finanssikriisin jälkeen. Yleinen tuomioistuin on kuitenkin kieltäytynyt edes arvioimasta, olisiko myös finanssikriisi vaikuttanut syy-yhteyteen.
1.

Kumoamiskanteen ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osan hylkääminen: Unionin yleisen tuomioistuimen käyttämää termiä ”ilmiantaja” ei esiinny henkilöstösäännöissä, ja se merkitsee puolueellista ja negatiivista arviointia. Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja toiminut vastoin asiassa T-689/16 vahvistettua oikeuskäytäntöä, kun se on katsonut, että on välttämätöntä osoittaa yhteys riitautetun arvioinnin ja valittajan tekemän väärinkäytösten ilmoittamisen välillä. Unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt huomiotta todistusaineistoa ja väärinkäytösten ilmoittajan asemaan liittyvän suojelun ulottuvuuden ja on lainvastaisesti kääntänyt todistustaakan. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja lausunut kanteen ulkopuolelta katsoessaan, että valittaja ei ollut pyytänyt pääsihteeriä toimimaan arvioinnin tarkastajana tai pyytänyt arviointikomiteaa kokoontumaan.
—

kanne on hyväksyttävä ja päätös 2019/2109/YUTP (1) on kumottava siltä osin kuin siinä säilytetään kantajan nimi päätöksen 2010/788/YUTP liitteessä olevassa 8 kohdassa ja täytäntöönpanoasetus 2019/2101/EU (2) on kumottava siltä osin kuin siinä säilytetään kantajan nimi asetuksen (EY) N:o 1183/2005 liitteessä I a olevassa 8 kohdassa
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hovrätten för Nedre Norrland (Ruotsi) on esittänyt 5.11.2021 – AI ja Åklagarmyndigheten

(Asia C-666/21)

(2022/C 24/29)

Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hovrätten för Nedre Norrland

Pääasian asianosaiset

Valittaja ja vastapuoli: AI ja Åklagarmyndigheten

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko asetuksen (EY) N:o 561/2006 (1) 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun maanteiden tavaraliikenteen käsitteen katsottava sisältävän myös kuljetukset, jotka suoritetaan ajoneuvolla, jonka kokonaismassa on yli 3,5 tonnia ja jota käytetään pääasiallisesti tilapäisenä yksityisenä asuintilana?

2) Jos näin on, onko ajoneuvon kantavuudella tai sillä, miten se on rekisteröity kansalliseen tieliikennerekisteriin, merkitystä?

(1) Tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 561/2006 (EUVL 2006, L 102, s. 1).
—

Onko 6.11.2001 annetun direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna 8.6.2011 annetulla direktiivillä, 85 c artiklaa tulkittava siten, että kansanterveyskoodeksin L. 5125-25 ja L. 5125-26 §:n tulkinnasta johtuva kielto, joka koskee Doctipharman sivustolla www.doctipharma.fr ja siltä käsin harjoittamaa toimintaa, sellaisena kuin se on kuvattu tässä päätöksessä, on oikeutettu rajoitus kansanterveyden suojelemiseksi?
1)

Onko asetusta (EY) N:o 2195/2002, (1) sellaisena kuin se on muutettuna [yhteisen hankintasanaston antamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2195/2002 sekä julkisista hankintamenettelyistä annettujen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2004/17/EY (2) ja 2004/18/EY (3) muuttamisesta ja yhteisen hankintasanaston antamisesta 28.11.2007 annetulla] komission asetuksella (EY) N:o 213/2008, (4) tulkittava siten, että henkilöautojen vuokraus ilman kuljettajaa ei kuulu yhteisen hankintasanaston (CPV) ryhmään 601 vaan CPV:n ryhmään 341, lisättynä kuvausta täydentävällä CPV:n lisäsanaston koodilla PA01-7 Vuokraus, ja johon ei vaikuta lisäsanaston koodi PB04-7 Ilman kuljettajaa, minkä vuoksi CPV:n ryhmän 341 ja lisäsanaston koodin PA01-7 Vuokraus yhdessä lukemisesta seuraa, että henkilöautojen vuokrausta ilman kuljettajaa on pidettävä tavaranhankintasopimuksena eikä palveluhankintasopimuksena, ja näin ollen tapauksessa, jossa talouden toimijan sähköajoneuvojen julkisen vuokraus- ja yhteiskäyttöjärjestelmän perustamishankkeen toteuttamiseksi tekemän investoinnin pääasiallinen osa on sähköajoneuvojen toimittaminen, ja tämä investointi on myös suurempi kuin hankintaviranomaisen investointi hankkeen toteuttamiseen, [käyttöoikeussopimusten tekemisestä 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 2014/23/EU (5) 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu ”palveluja” koskeva osa ei täyty eikä tällaisen hankkeen toteuttamisesta tehty sopimus näin ollen ole direktiivin 2014/23/EU 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu palvelukonsessio?
2)

Siinä tapauksessa, että lennot suorittavien lentoliikenteen harjoittajien välillä on oltava erityinen oikeudellinen yhteys: Riittääkö, jos ensimmäisessä kysymyksessä kuvaillun kaltaiseen varaukseen on yhdistetty kaksi peräkkäistä lentoa, jotka saman lentoliikenteen harjoittajan on suoritettava?
3)

Mikäli katsotaan, että tällainen korvaus ei kuulu edellä mainittuihin työehtoihin, onko 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 6 lauseketta, luettuna yhdessä [EY-]sopimuksen 150 artiklan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 14 artiklan ja Euroopan sosiaalisen peruskirjan 10 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle lain nro 107/2015 1 §:n 121 momentin kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan vain työntekijöillä, joilla on toistaiseksi voimassa oleva työsopimus tai työsuhde, on mahdollisuus saada rahoitusta kouluttautumiseen huolimatta siitä, että viimeksi mainittujen tilanne on rinnastettavissa määräaikaisten opettajien tilanteeseen?
1)

Onko Friuli Venezia Giulian alueellisen lain nro 5/2011 2 §:n 1 momenttiin, jolla on otettu käyttöön rinnakkaiselotoimenpiteitä, joiden seurauksena MON 810 -maissilajikkeen viljely on kielletty Friuli Venezia Giulian alueella, sisältyvä kielto yhdenmukainen direktiivin 2001/18 (1) koko järjestelmän kanssa vai onko se ristiriidassa sen kanssa, kun huomioon otetaan myös asetus N:o 1829/2003 (2) ja komission suositus 2010/C 200/01 (3)?
C 391/16

Valitus, jonka Health Information Management (HIM) on tehnyt 13.8.2021 unionin yleisen tuomioistuimen (kymmenes jaosto) asiassa T-235/19, HIM v. komissio, 9.6.2021 antamasta tuomiosta

(Asia C-500/21 P)

(2021/C 391/24)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Health Information Management (HIM) (edustaja: P. Zeegers, avocat)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— ottaa esillä olevan valituksen tutkittavaksi ja toteaa sen perustelluksi ja täten

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 9.6.2021 antaman tuomion T-235/19, Health Information Management v. komissio, 93–97 ja 117–185 kohdan

— kumoaa valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 1, 2, 3 ja 5 kohdan

— palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä voi lausua valittajan 4.4.2019 toimittamassaan kannekirjelmässä esittämästä pyynnöstä

— velvoittaa Euroopan komission korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien valittajan neuvonantoon liittyvät kulut ja palkkiot, jotka on tähän mennessä arvioitu 15 000 euroksi ilman arvonlisäveroa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksensa tueksi Health Information Management vetoaa kolmeen valitusperusteeseen eli (i) perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistettujen puolustautumisoikeuksien ja hyvää hallintoa koskevan oikeuden loukkaukseen; (ii) SEUT 296 artiklan toiseen kohtaan perustuvan perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättämiseen ja (iii) SEUT 272 artiklan virheelliseen soveltamiseen ja täten puolueettomuus- ja suhteellisuusperiaatteiden loukkaukseen.
2)

Onko direktiivin [2000/78] 2 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan loppuosaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä henkilöstön yhtenäisestä palkanmaksusta julkisista varoista 5.11.2009 annetun Romanian puitelain nro 330 (Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice) 1 §:n 2 momenttiin sisältyvän kaltaiselle säännökselle, sellaisena kuin sitä on tulkittu Înalta Curte de Casație și Justițien (Romanian ylin tuomioistuin) tuomiossa nro 7/2019 (julkaistu Monitorul Oficial al României – Romanian virallisessa lehdessä – nro 343/06.05.2019) annettaessa ratkaisu ”lain intressissä” nostetusta kanteesta, olosuhteissa, joissa kantajilla ei ollut ollut lakisääteistä mahdollisuutta vaatia vakinaistamiskorvauksen korotusta, kun heidät hyväksyttiin tuomareiden tai syyttäjien joukkoon lain nro 330/2009 voimaantulon jälkeen eli sellaisen säädöksen voimaantulon jälkeen, jossa säädettiin nimenomaisesti, että palkkaoikeudet ovat sillä hetkellä ja jatkossakin yksinomaan [kyseisessä] laissa säädettyjä oikeuksia, mistä seuraa palkkasyrjintä verrattuna heidän kollegoihinsa, myös iän perusteella, mikä merkitsee tosiasiallisesti sitä, että ainoastaan vanhemmille tuomareille ja syyttäjille, jotka ovat aloittaneet tehtävässään ennen tammikuuta 2010 (ja joihin sovelletaan ajanjaksolla 2006–2009 annettuja tuomioita, joiden tuomiolauselmaa on tulkittu vuonna 2019 Înalta Curte de Casație și Justițien (Romanian ylin tuomioistuin) tuomion nro 7/2019 nojalla), on suoritettu taannehtivasti palkkaoikeudet (jotka vastaavat palkkaoikeuksia, joita on vaadittu tämän oikeudenkäynnin kohteena olevalla kanteella) joulukuussa 2019/tammikuussa 2020 ajanjaksolta 2010–2015, vaikka kyseisen ajanjakson aikana myös kantajat ovat hoitaneet tuomarin tehtäviä ja tehneet samoja töitä samoissa olosuhteissa ja samassa toimielimessä?
C 338/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) on esittänyt 4.6.2021 – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajina ovat HYA ym.

(Asia C-348/21)

(2021/C 338/14)

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Spetsializiran nakazatelen sad

Rikosoikeudenkäynnin asianosaiset pääasiassa

HYA ym.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko sellainen kansallinen laki direktiivin 2016/343 (1) 8 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 33 ja 44 perustelukappaleen sekä perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan kanssa, mukainen, jonka mukaan syytetyn oikeutta olla läsnä oikeudenkäynnissä kunnioitetaan ja syyttäjäviranomainen täyttää asianmukaisesti velvollisuutensa näyttää toteen syytetyn syyllisyys, kun rikosoikeudellisen menettelyn oikeudenkäyntivaiheessa sellaisten todistajien lausunnot, joita ei voida objektiivisista syistä kuulla, liitetään aineistoon kyseisen menettelyn oikeudenkäyntiä edeltävästä vaiheesta, jolloin näitä todistajia on kuullut, ilman puolustuksen osallisuutta, vain lainvalvontaviranomainen, kuuleminen on kuitenkin suoritettu tuomarin edessä ja lainvalvontaviranomainen olisi jo oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa voinut antaa puolustukselle tilaisuuden osallistua tähän kuulemiseen, mutta on jättänyt näin tekemättä?

(1) Eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/343 (EUVL 2016, L 65, s. 1).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Kleve (Saksa) on esittänyt 14.5.2021 – AB ym. v. Ryanair DAC

(Asia C-307/21)

(2021/C 310/14)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Kleve

Pääasian asianosaiset

Kantajat: AB ym.

Vastaaja: Ryanair DAC

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 7 artiklaa tulkittava siten, että lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on maksettava korvaus siinä tapauksessa, että matkustajalle ei ole ilmoitettu lennon peruuttamisesta vähintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa, myös silloin, kun lentoliikenteen harjoittaja on lähettänyt tämän tiedon oikea-aikaisesti ennen kahden viikon määräaikaa ainoaan sähköpostiosoitteeseen, joka sille oli välitetty varauksen yhteydessä, olematta kuitenkaan tietoinen siitä, että varaus oli tehty matkatoimiston tai sen verkkosivuston kautta ja että varaussivustolta välitetyllä sähköpostiosoitteella voitiin tavoittaa korkeintaan matkatoimisto eikä suoraan matkustajaa?

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).
2)

Tarkoittaako olettama siitä, että kyseinen sääntö on peruutettu, tehokasta oikeussuojakeinoa unionin oikeudessa vahvistettujen oikeuksien ja vapauksien (käsiteltävässä tapauksessa direktiivin 2012/27/EU (1) 9 ja 10 artikla) takaamiseksi, tai onko siinä kyse tällaisesta oikeussuojakeinosta, kun kansallisessa oikeudessa säädetty mahdollisuus tutkia, oliko kyseinen sääntö ennen sen muuttamista yhteensopiva unionin oikeuden kanssa, on olemassa vain, kun toimivaltaisessa tuomioistuimessa nostetaan konkreettinen vahingonkorvauskanne tämän säännöksen perusteella ja kun se koskee vain henkilöä, joka on nostanut kanteen?