Asia C-602/10

SC Volksbank România SA

vastaan

Autoritatea Naţională pentru Protecţia Consumatorilor – Comisariatul Judeţean pentru Protecţia Consumatorilor Călăraşi (CJPC)

(Judecătoria Călăraşin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kuluttajansuoja — Kulutusluottosopimukset — Direktiivi 2008/48/EY — 22, 24 ja 30 artikla — Kansallinen lainsäädäntö, jolla kyseinen direktiivi pannaan täytäntöön — Soveltaminen sopimuksiin, joita ei ole sisällytetty kyseisen direktiivin asialliseen ja ajalliseen soveltamisalaan — Velvollisuudet, joita samassa direktiivissä ei ole asetettu — Pankin palkkioiden, joita luotonantaja voi periä, rajoittaminen — SEUT 56, SEUT 58 ja SEUT 63 artikla — Velvollisuus ottaa kansallisessa lainsäädännössä käyttöön riittävät ja tehokkaat tuomioistuinten ulkopuoliset riidanratkaisumenettelyt”

Tuomion tiivistelmä

Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Tulkinta, jota on pyydetty sen vuoksi, että direktiivin säännöksiä, jotka on saatettu osaksi kansallista oikeutta, sovelletaan tilanteisiin, joita ei säännellä unionin oikeudessa – Toimivalta tämän tulkinnan antamiseen

Kuluttajansuoja – Direktiivi 2008/48 – Kulutusluottosopimukset – Soveltamisala – Kansallinen täytäntöönpanolainsäädäntö, jonka soveltamisalaan on sisällytetty luottoa, jonka vakuutena on kiinteä omaisuus, koskevat sopimukset, jotka on suljettu direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle – Soveltaminen sopimuksiin, jotka ovat voimassa kyseisen lainsäädännön voimaantulopäivänä – Hyväksyttävyys

Kuluttajansuoja – Direktiivi 2008/48 – Kulutusluottosopimukset – Soveltamisala – Luottoa, jonka vakuutena on kiinteä omaisuus, koskevat sopimukset eivät kuulu soveltamisalaan – Kansallinen täytäntöönpanolainsäädäntö, jonka soveltamisalaan on sisällytetty kyseiset luottosopimukset ja jossa luottolaitoksille asetetaan kyseisiä luottosopimuksia koskevia velvollisuuksia – Hyväksyttävyys

Kuten kulutusluottosopimuksista ja direktiivin 87/102 kumoamisesta annetun direktiivin 2008/48 johdanto-osan kymmenennestä perustelukappaleesta ilmenee, jäsenvaltiot voivat unionin oikeuden mukaisesti soveltaa kyseisen direktiivin säännöksiä aloilla, jotka eivät kuulu sen soveltamisalaan. Ne voivat näin ollen pitää voimassa tai ottaa käyttöön kyseisen direktiivin säännöksiä tai sen tiettyjä säännöksiä vastaavia kansallisia toimenpiteitä, jotka koskevat muita kuin kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvia luottosopimuksia. Tästä seuraa, että direktiivin 2008/48 22 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että kyseisen direktiivin kansallisen täytäntöönpanotoimenpiteen asialliseen soveltamisalaan sisällytetään luottosopimukset, jotka koskevat sellaisen luoton myöntämistä, jonka vakuutena on kiinteä omaisuus, vaikka tällaiset sopimukset on nimenomaisesti suljettu kyseisen direktiivin asiallisen soveltamisalan ulkopuolelle kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla. Lisäksi kyseisen direktiivin 22 artiklan 1 kohta ei ole esteenä myöskään sille, että jäsenvaltio asettaa näiden sopimusten osalta luottolaitoksille velvollisuuksia, joista ei ole säädetty kyseisessä direktiivissä ja jotka koskevat niiden palkkioiden tyyppejä, joita kyseiset yritykset voivat periä kyseisen toimenpiteen soveltamisalaan kuuluvien kulutusluottosopimusten yhteydessä. Ei nimittäin ole selvää, että tällainen kuluttajansuojaa koskeva sääntö alalla, jota ei ole yhdenmukaistettu direktiivillä 2008/48, olisi omiaan vaikuttamaan kuluttajansuojan tavoitteen ja tavoitteen, jonka tarkoituksena on kulutusluottoja koskevien toimivien sisämarkkinoiden toteutumisen varmistaminen, väliseen tasapainoon, johon kyseinen direktiivi perustuu, kyseisellä direktiivillä yhdenmukaistetulla alalla. (ks. 40, 44, 62 ja 67 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 3 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 48–51 kohta)

Kulutusluottosopimuksista ja direktiivin 87/102 kumoamisesta annetun direktiivin 2008/48 30 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että kyseisen direktiivin kansallisessa täytäntöönpanotoimenpiteessä määritellään sen ajallinen soveltamisala siten, että kyseistä toimenpidettä sovelletaan myös luottosopimuksiin, jotka koskevat sellaisen luoton myöntämistä, jonka vakuutena on kiinteä omaisuus, jotka on suljettu kyseisen direktiivin asiallisen soveltamisalan ulkopuolelle ja jotka olivat voimassa kyseisen kansallisen toimenpiteen voimaantulopäivänä. Vaikka jäsenvaltiot voivat lisätä tällaisten sopimusten osalta kansalliseen lainsäädäntöönsä, jolla direktiivi 2008/48 pannaan täytäntöön, säännön, joka vastaa nimenomaisesti kyseisen direktiivin 30 artiklan 1 kohdassa säädettyä siirtymätoimenpidettä, ne voivat lähtökohtaisesti myös vahvistaa EUT-sopimuksen määräyksiä noudattaen ja mahdollisesti merkityksellisten johdetun oikeuden muiden säädösten soveltamista rajoittamatta toisenlaisen siirtymätoimenpiteen, joka merkitsee sitä, että kyseistä lainsäädäntöä sovelletaan myös sopimuksiin, jotka olivat voimassa sen voimaantulopäivänä. (ks. 53 ja 54 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

Kansallinen lainsäädäntö, jossa luottolaitoksia kielletään perimästä tiettyjä pankin palkkioita kulutusluottosopimusten yhteydessä, ei muodosta palvelujen tarjoamisen vapautta koskevaa rajoitusta. Vaikka kyseisessä kansallisessa säännöksessä voidaan edellyttää sitä, että tiettyjä sopimusehtoja muutetaan, kyseisestä säännöksestä ei nimittäin sellaisenaan seuraa lisärasitetta muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille luottolaitoksille tai sitäkään suuremmalla syyllä sitä, että kyseisten yritysten olisi tarkistettava toimintatapojaan ja taloudellisia strategioitaan, jotta ne voisivat päästä jäsenvaltion markkinoille kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisin ehdoin. Kyseinen kansallinen säännös ei siis vähennä kyseisille markkinoille pääsemisen houkuttelevuutta ja näille markkinoille pääsemisen tapauksessa heikennä todella asianomaisten yritysten kykyä ryhtyä alusta alkaen kilpailemaan tehokkaasti kyseiseen valtioon perinteisesti sijoittautuneiden yritysten kanssa. (ks. 78–80 ja 83 kohta sekä tuomiolauselman 4 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 86 ja 87 kohta)