Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettuensimmäinen jaosto) määräys 20 päivänä tammikuuta 1995. - Georg Werner vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Rekisteristä poistaminen. - Asia T-124/93.



Oikeustapauskokoelma 1995 sivu II-00091



Tiivistelmä



Avainsanat

1 Menettely - Oikeudenkäyntikulut - Maitokiintiöjärjestelmän soveltamisesta aiheutuneista vahingoista korvauksen saamiseksi nostettu kanne - Asetuksen N:o 2187/93, jossa säädetään korvaustarjousten esittämisestä tietyille maidontuottajille, jotka ovat väliaikaisesti estyneet harjoittamasta toimintaansa, soveltamisen jälkeen saadun korvaustarjouksen hyväksymisestä johtuva kanteen peruuttaminen - Edellytysten täyttyminen toisen asianosaisen velvoittamiseksi oikeudenkäyntikulujen korvaamiseen

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 5 kohta; neuvoston asetus (ETY) N:o 2187/93)

2 Menettely - Oikeudenkäyntikulut - Toisen asianosaisen käyttäytymiseen perustuva kanteen peruuttaminen - Tuomioistuimen velvollisuudet

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 5 kohta)

3 Menettely - Oikeudenkäyntikulut - Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen - Huomioon otettavat seikat

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohta ja 92 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

4 Koska maidontuottaja oli nostanut kanteen komissiota vastaan saadakseen korvausta vahingosta, joka hänelle oli aiheutunut maitokiintiöjärjestelmän tiettyjen säännösten soveltamisesta ennen kuin neuvosto ja komissio olivat tunnustaneet velvollisuutensa Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistussa tiedonannossa ja luopuneet vetoamasta vanhentumisväitteeseen koko asetuksen osalta, toisin sanoen aikana, jolloin korvausten maksaminen ei ollut mitenkään varmaa ilman kannetta, on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sen työjärjestyksen 87 artiklan 5 kohdan ensimmäisen kohdan mukaisesti velvoitettava komissio korvaamaan oikeudenkäyntikulut kantajalle, joka on peruuttanut kanteensa hyväksyttyään myöhemmin saamansa korvaustarjouksen asetuksen N:o 2187/93 mukaisesti, jossa säädetään korvaustarjouksesta tietyille maidontuottajille, jotka ovat väliaikaisesti estyneitä toimintansa harjoittamisesta.

Kantajalla oli periaatteessa peruste kanteensa nostamiselle, ja koska perustamissopimuksen 178 artiklassa ei määrätä korvauskannetta edeltävästä hallinnollisesta menettelystä, häntä ei voida moittia siitä, ettei hän ollut ennen asian jättämistä tuomioistuimen ratkaistavaksi vaatinut komissiota myöntämään poikkeusta vanhentumisväitteestä. Komission tehtävänä on antaa riittävän aikaisin tarvittavat säännökset oikeudellisen epätarkkuuden poistamiseksi, jotta asianosaisilla ei ole tarvetta kanteen nostamiseen.

5 Kun kanteesta luovutaan, oikeudenkäyntikuluja koskeva päätös on riita-asiassa tehtävä ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen ja erityisesti sen 87 artiklan 5 kohdan perusteella. Mikään muu oikeussääntö ei vaikuta näistä säännöksistä johtuvaan kuluvastuuseen. Asianosaisten tekemä sopimuskin oikeudenkäyntikuluista otetaan huomioon vain, jos asianosaiset ovat sen kanteen peruuttamisen yhteydessä nimenomaisesti vahvistaneet tuomioistuimelle antamassaan ilmoituksessa. Tuomioistuimen tehtävä ei ole ratkaisun yhteydessä tutkia, ovatko asianosaiset näistä ilmoituksista riippumatta tehneet keskenään muita kuluja koskevia sopimuksia. Työjärjestyksen 87 artiklan mukaisessa menettelyssä päätetään kuluvastuusta sellaisenaan, mutta ei sitä vastoin korvattavien kulujen määrästä, joista päätetään riitatapauksissa työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdan mukaisessa menettelyssä.

6 Oikeudenkäyntikulujen vahvistamisen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimet eivät ole toimivaltaisia vahvistamaan asianosaisten omille asianajajilleen maksettavia palkkioita, vaan sen määrän, johon asti kulujen maksamiseen velvoitettu asianosainen määrätään näitä palkkioita korvaamaan. Tästä seuraa, että tuomioistuimen ei tarvitse erityisesti ottaa huomioon kansallista asianajajien palkkiosääntöä eikä kyseisen asianosaisen ja hänen valtuutettunsa välillä mahdollisesti tehtyä palkkiosopimusta. Kaikkien asianhaarojen vapaan harkinnan rajoissa on myös otettava huomioon toisaalta vastapuolen oikeudenkäyntikulut korvaamaan velvoitetun jo maksama tietty määrä asianajokulujen korvaamiseksi, toisaalta tämän summan suhteuttaminen asian kiireellisyyteen ja tarpeellisuuteen.