ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Saadaanko yritykselle määrätä sakkorangaistus SEUT 101 artiklan rikkomisesta, jos se on erehtynyt toimintansa laillisuudesta ja tämä erehdys ei ole moitittava? Mikäli vastaus ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on kieltävä: 1a) Eikö toiminnan laillisuudesta erehtyminen ole moitittavaa, jos yritys on toiminut kilpailuoikeudellisissa asioissa kokeneen oikeudellisen asiantuntijan neuvojen mukaisesti eikä neuvojen virheellisyys ole ollut ilmeistä eikä havaittavissa yritykseltä kohtuudella edellytettävän valvonnan puitteissa? 1b) Eikö toiminnan laillisuudesta erehtyminen ole moitittavaa, jos yritys on luottanut kansallisen kilpailuviranomaisen tekemän päätöksen oikeellisuuteen, kun viranomainen on arvioinut toiminnan ainoastaan kansallisen kilpailuoikeuden mukaan ja todennut sen olevan sallittua?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 65/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Înalta Curte de Casație și Justiție (Romania) on esittänyt 6.12.2011 — S.C. ”AUGUSTUS” S.R.L. Iași v. Agenția de Plăți pentru Dezvoltare Rurală și Pescuit

(Asia C-627/11)

2012/C 65/09

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Înalta Curte de Casație și Justiție

Pääasian asianosaiset

Valittaja: S.C. ”AUGUSTUS” S.R.L. Iași

Vastapuoli: Agenția de Plăți pentru Dezvoltare Rurală și Pescuit

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan unionin neuvoston asetusten N:o 1260/1999 (1) ja N:o 1268/1999 (2) säännöksiä tulkittava siten, että SAPARD -rahoitusta ennen Romanian liittymistä Euroopan unioniin saaneiden edunsaajien on pitänyt harjoittaa elinkeinotoimintaansa rahoituksen myöntämiselle asetettujen vaatimusten ja kustannustehokkuuden periaatteen sekä edunsaajan toiminnan kannattavuutta koskevan periaatteen mukaisesti, kun otetaan huomioon alueella vallinneista äärimmäisistä sääolosuhteista johtunut poikkeuksellinen tilanne, johon asiassa on vedottu?

(1) Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21.6.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1260/1999 (EYVL L 161, s. 1).

(2) Yhteisön tuesta maataloutta ja maaseudun kehittämistä koskeville liittymistä valmisteleville toimenpiteille jäsenyyttä hakeneissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa liittymistä edeltävänä aikana 21.6.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1268/1999 (EYVL L 161, s. 87).
—

16.12.2011 tehty neuvoston päätös on kumottava sen kannan osalta, joka Euroopan unionin on omaksuttava sekakomiteassa, joka on perustettu yhtäältä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden ja toisaalta Sveitsin valaliiton välisellä henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevalla sopimuksella, sosiaaliturvajärjestelmien koordinointia koskevan liitteen II korvaamisen osalta
1)

Täyttääkö kansallisen tuomioistuimen menettely direktiivin 93/13/ETY (1) 7 artiklan 1 kohdan vaatimukset silloin, kun tuomioistuin on havainnut kyseessä olevan sopimusehdon olevan kohtuuton ja se ilmoittaa asianosaisille, vaikka ne eivät ole esittäneet tätä koskevaa väitettä, katsovansa, että asianosaisten välillä tehdyn lainasopimuksen yleisten sopimusehtojen 29 ehdon neljäs virke on mitätön? Mitättömyys perustuu kohtuuttomista sopimusehdoista annetun asetuksen 18/1999 1 §:n 1 momentin c kohdassa ja 2 §:n j kohdassa olevien säännösten rikkomiseen.
—

Mainittu tuomio on kumottava ja samalla on todettava, että komission 3.5.2006 tekemä päätös K(2006) 1766 lopullinen on mitätön siltä osin kuin siinä velvoitetaan Caffaro S.r.l. yhteisvastuullisesti SNIA S.p.A.:n kanssa 1 078 miljoonan euron sakkoon tai vaihtoehtoisesti
—

on vahvistaessaan sakon perusmäärää jättänyt noudattamatta perusteluvelvollisuutta, periaatetta, jonka mukaan vastuu on yksilökohtaista, sekä rikkonut sääntöä, jonka mukaan komission on noudatettava omia suuntaviivojaan. Ensimmäisessä osassa esitetään, että yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että komissio pystyi vetoamaan sakkosuuntaviivojen (4) 23 kohtaan. Toisessa osassa esitetään, että yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että vähimmäisprosenttimäärä on 15 prosenttia myyntiarvosta, joka on periaatteessa alin sakon lähtöarvo vakavien kilpailunrajoitusten kohdalla. Kolmannessa osassa todetaan, että yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että 17 prosenttia on yhtä paljon tai lähes yhtä paljon kuin 15 prosenttia ja päätellyt sen perusteella, että kaikkia asian kannalta merkityksellisiä olosuhteita ei tarvitse ottaa huomioon
iii)

Unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut EY 230 ja EY 253 artiklaa, luettuna yhdessä unionin tuomioistuimissa sovellettavien unionin oikeuden puolustautumisoikeuksia ja kontradiktorisuutta koskevien periaatteiden kanssa. Se on näet virheellisesti katsonut, ettei komissio voi vedota väitteisiin, joita ei ole mainittu väitetiedoksiannossa tai joihin ei ole viitattu päätöksessä, voidakseen vastata vastapuolen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiin väitteisiin, joilla on tarkoitus kumota emoyhtiön vastuuta koskeva olettama. Näin on erityisesti silloin, kun pääasiassa esillä olevalla tavalla kysymys on asiakirjoista, joihin vastapuoli on vedonnut tai joista se oli tietoinen, eikä se voinut olla tietämätön siitä riskistä, että komissio ottaa asiakirjat huomioon näyttönä sitä vastaan, tai kun asiakirjoista oli mahdollista kohtuudella päätellä komission niistä tekemät johtopäätökset.
1)

Miten on tulkittava vuotta 2009 koskevan Euroopan yhteisöjen yhdistettyä nimikkeistöä (19.9.2008 annettu komission asetus N:o 1031/2008 (1)) koskevissa selittävissä huomautuksissa, jotka julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 30.5.2008 (EUVL C 133, s. 1) (alanimikkeitä 8528 90 00, 8528 71 13 ja 8528 71 90 koskeva muutos) tarkoitettua käsitettä ”Internet”, kun kyseessä on tavaran luokitteleminen TARIC-koodiin 8528711300?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/7

Valitus, jonka Maurice Emram on tehnyt 6.7.2011 asiassa T-187/10, Emram v. SMHV, 10.5.2011 annetusta tuomiosta

(Asia C-354/11)

2011/C 282/13

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Maurice Emram (edustaja: asianajaja M. Benavî)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), Guccio Gucci Spa

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen tuomion kaikki ne osat on kumottava, joilla hylättiin vaatimus SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 11.2.2010 tekemän päätöksen kumoamisesta

— Valituslautakunnan päätös on unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan nojalla kumottava

— SMHV on velvoitettava korvaamaan sekä unionin yleisessä että unionin tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, ja Gucci-yhtiö on velvoitettava korvaamaan SMHV:ssä ja yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen N:o 207/2009 17 artiklaa on rikottu.

Valittaja toteaa tästä aluksi, että unionin yleinen tuomioistuin oli katsonut sekaannusvaaran olevan olemassa ottamatta huomioon kaikkia asian kannalta merkityksellisiä seikkoja, muun muassa sitä, ettei aikaisempia tavaramerkkejä käytetty markkinoilla, että aikaisempien tavaramerkkien erottamiskyky oli otettu huomioon, että markkinoilla oli todellakin samantyyppisiä tavaroita, jotka oli varustettu merkillä ”G”, ja ottamatta huomioon tämän tyyppisten merkkien merkittävyyttä, kun asianomainen yleisö yksilöi kaupallista tavaramerkkiä. Lisäksi valittaja väittää, että yleinen tuomioistuin oli arvioinut väärin kyseisten tavaramerkkien samankaltaisuutta, mikä johtui muun muassa tosiseikkojen vääristelystä, siitä, että aikaisempien merkkien erottamiskykyä ja määräävyyttä sekä kyseisten tavaroiden luonnetta oli arvioitu väärin.

Toiseksi valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut väärin oikeuskäytäntöä, koska se ei ollut edellä mainitun asetuksen N:o 207/2009 17 artiklaa rikkoen ottanut huomioon aikaisempia kansallisia päätöksiä.

Valittaja väittää, että yleinen tuomioistuin on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, koska se oli arvioinut puolueellisesti merkkien välistä samankaltaisuutta huomioimatta haetun tavaramerkin sanallista sisältöä ja vertaamalla merkkejä liian laajojen perusteiden nojalla.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de Pequena Instância Cível de Lisboa (Portugali) on esittänyt 8.7.2011 — João Nuno Esteves Coelho dos Santos v. TAP Portugal

(Asia C-365/11)

2011/C 282/18

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de Pequena Instância Cível de Lisboa

Pääasian asianosaiset

Kantaja: João Nuno Esteves Coelho dos Santos

Vastaaja: TAP Portugal

Ennakkoratkaisukysymykset

Kun otetaan huomioon, että unionin tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa C-402/07 ja C-432/07, Sturgeon ym., 19.11.2009 antamassa tuomiossa (1) katsotaan, että asetuksen N:o 261/2004 (2) 5, 6 ja 7 artiklaa on tulkittava siten, että viivästyneiden lentojen matkustajat voidaan rinnastaa peruutettujen lentojen matkustajiin korvausta koskevan oikeuden soveltamisen kannalta, kun heille aiheutuu viivästyneen lennon johdosta vähintään kolmen tunnin pituinen ajan menetys, onko näitä säännöksiä tulkittava samalla tavoin lähtöpaikasta aikataulun mukaisesti lähteneeseen lentoon, jolle aiheutuu välilaskupaikassa kolmen tunnin ja 55 minuutin pituinen viivästyminen ennen lennon jatkamista, koska kyseinen lentoyhtiö on päättänyt liiketoiminnallisista syistä vaihtaa koneen tilanteessa, jossa aiemman korvaavassa koneessa on jo ennen välilaskua havaittu teknistä toimenpidettä edellyttävä vika, ja näin lennon saapuminen määräpaikkaan viivästyy edellä mainitulla tavalla kolme tuntia ja 55 minuuttia?

(1) EUVL C 24, 30.1.10, s. 4.

(2) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL L 46, s. 1).
2)

Jos vastaus kysymykseen 1 on kielteinen, onko SEUT 20 artiklan vaikutusta arvioitava toisin, jos oleskelulupaa vailla olevalla kolmannen maan kansalaisella, joka ei asu Suomessa, ja hänen aviopuolisollaan on yhteinen, yhteisessä huollossa oleva ja Suomessa asuva lapsi, joka on kolmannen maan kansalainen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 269/32

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour d’appel de Lyon (Ranska) on esittänyt 1.7.2011 — Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon ja Administration des douanes et droits indirects v. Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l. ja Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch

(Asia C-336/11)

2011/C 269/62

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour d’appel de Lyon

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon ja Administration des douanes et droits indirects

Vastapuolet: Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l. ja Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko yhdistettyä nimikkeistöä [joka sisältyy tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1) liitteeseen I, sellaisena kuin se on muutettuna 17.10.2006 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1549/2006 (2) ja 20.9.2007 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1214/2007 (3)] tulkittava siten, että kiillotuslaput, jotka on tarkoitettu käytettäviksi puolijohdekiekkojen kiillottamiseen käytettävissä koneissa — jollaisina ne kuuluvat tullinimikkeen 8460 alaan — ja jotka on tuotu maahan koneista erillisinä, ja jotka ovat muodoltaan kiekkoja, joiden sisällä on reikä, ja jotka koostuvat kovasta polyuretaanikerroksesta, kerroksesta polyuretaanivaahtoa, kerroksesta kiinnitysainetta ja muovisesta suojakalvosta, ja joissa ei ole ainuttakaan metalliosaa eikä ainuttakaan hiovaa ainesosaa, ja joita käytetään waferien [kiekkojen] kiillottamiseen yhdessä hiovan nesteen kanssa, ja jotka on niiden kulumisen mukaan määräytyvin väliajoin vaihdettava, kuuluvat tullinimikkeen 8466 — – alaan osina tai lisälaitteina, jotka on yksinomaan tai pääasiassa tarkoitettu kohdissa nro 8456 — 8465 luokitelluissa koneissa käytettäviksi, vai niiden perusaineen perusteella tullinimikkeen [3919] alaan, koska ne ovat litteitä muovisia levyjä, jotka ovat yhdeltä puolelta itsekiinnittyviä?

(1) EYVL L 256, s. 1.

(2) EUVL L 301, s. 1.

(3) EUVL L 286, s. 1.
—

on todettava, ettei Helleenien tasavalta ole noudattanut yhteisön vesipolitiikan puitteista 23.10.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY (1) 13 artiklan 1, 2, 3 ja 6 kohdan ja 15 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole laatinut 22.12.2009 mennessä vesipiirejä koskevia hoitosuunnitelmia (sekä kokonaan niiden alueella sijaitsevien vesipiirien osalta että kansainvälisten vesipiirien osalta) eikä lähettänyt kyseisten suunnitelmien jäljennöksiä komissiolle. Lisäksi on todettava, ettei Helleenien tasavalta ole noudattanut direktiivin 14 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole aloittanut menettelyä tiedottaakseen kansalaisille vesipiirien hoitosuunnitelmista ja kuullakseen kansalaisia näistä suunnitelmista 22.12.2008 mennessä.
1)

Miten on tulkittava vuotta 2009 koskevan Euroopan yhteisöjen yhdistettyä nimikkeistöä koskevissa selittävissä huomautuksissa (19.9.2008 annettu komission asetus N:o 1031/2008 (1); EUVL C 133, 30.5.2008, s. 1) (alanimikkeitä 8528 90 00, 8528 71 13 ja 8528 71 90 koskeva muutos) tarkoitettua käsitettä ”Internet”, kun kyseessä on tavaran luokitteleminen TARIC-koodiin 8528711300?
1)

Onko asianosaisten tekemän ikääntyneen henkilön osa-aikatyötä koskevan sopimuksen (Altersteilzeitvertrag) 5 kohdan 1 alakohdan kaltainen yksittäiseen sopimukseen sisältyvä ikääntyneen henkilön osa-aikatyötä koskeva määräys, jonka mukaan sovittu palkanlisä on laskettava myös ranskalaisille rajatyöntekijöille Saksan vähimmäisnettopalkkaa koskevan asetuksen (Mindestnettoentgeltverordnung) mukaisesti, vastoin SEUT 45 artiklaa, sellaisena kuin se on konkretisoituna 15.10.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (1) 7 artiklan 4 kohdalla?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 211/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour constitutionnelle (Belgia) on esittänyt 28.4.2011 — Eric Libert, Christian Van Eycken, Max Bleeckx, Syndicat national des propriétaires et copropriétaires (ASBL) ja Olivier de Clippele v. Flanderin hallitus

(Asia C-197/11)

2011/C 211/25

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour constitutionnelle

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Eric Libert, Christian Van Eycken, Max Bleeckx, Syndicat national des propriétaires et copropriétaires (ASBL) ja Olivier de Clippele

Vastaaja: Flanderin hallitus

Muut osapuolet: Collège de la Commission communautaire française, Gouvernement de la Communauté française, Conseil des ministres

Ennakkoratkaisukysymys

Onko SEUT 21, 45, 49, 56 ja 63 artiklaa sekä Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella ja asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (1) 22 ja 24 artiklaa tulkittava siten, että maa- ja kiinteistöpolitiikasta 27.3.2009 annetun Flanderin hallintoalueen asetuksen 5 osassa käyttöön otettu järjestely, jonka otsikkona on ”Asuminen omalla hallintoalueella” [Habiter dans sa propre région; Wonen in eigen streek] ja jossa asetetaan tietyissä ns. kohdekunnissa maa-alueiden ja niille rakennettujen rakennusten luovuttamisen edellytykseksi se, että ostaja tai vuokraaja osoittaa, että hänellä on asetuksen 5.2.1 §:n 2 momentissa tarkoitettu riittävä side näihin kuntiin?

(1) EUVL L 158, s. 77.
1)

Kun kysymys on tilanteesta, jossa vuosina 2005 ja 2006 Euroopan unionin jäsenvaltioon sijoittautunut maahantuoja on tuonut tämän jäsenvaltion alueella sijaitsevaan yleiseen tullivarastoon tavaroita, jotka ovat peräisin Euroopan unionin ulkopuolisesta valtiosta (Ukrainasta) ja joita on myöhemmin käsitelty suspensiojärjestelmän puitteissa tapahtuvassa sisäisessä jalostusmenettelyssä kyseisessä tullivarastossa, jossa sen sijaan, että lopputuote olisi välittömästi viety yhteisön alueelta asetuksen N:o 2913/92 114 artiklassa tarkoitetulla tavalla, tavaran valmistanut taho on luovuttanut sen toiselle jäsenvaltiossa asuvalle yhtiölle, joka ei ole luovuttanut tavaraa vapaaseen liikkeeseen tullivarastosta vaan on asettanut sen jälleen tullivarastointimenettelyyn, sovelletaanko tavaroiden myyntiin tässä tullivarastossa pelkästään yhteisön tullilainsäädäntöä vai onko oikeudellinen tilanne myynnin vuoksi muuttunut siten, että tähän liiketoimeen sovelletaan 17.5.1997 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (1) järjestelmää, eli voidaanko kuudennen direktiivin arvonlisäveroa koskevan järjestelmän soveltamisen kannalta katsoa, että jäsenvaltion alueella, joka kuuluu yhteisön alueeseen, sijaitseva yleinen tullivarasto kuuluu kuudennen direktiivin 3 artiklan määritelmän soveltamisalaan?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Onko rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta 26.2.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/14/EY (2) 5 artiklaa, luettuna yhdessä liitteen II kanssa, tulkittava asetuksen (EY) N:o 1371/2007 8 artiklan 2 kohdan, luettuna yhdessä liitteessä II olevan II osan kanssa, perusteella siten, että infrastruktuurin hallinto on velvollinen asettamaan ketään syrjimättömällä tavalla rautatieyritysten saataville muiden rautatieyritysten junia koskevia ajantasaisia tietoja siltä osin kuin tällaiset junat ovat asetuksen (EY) N:o 1371/2007 liitteessä II olevassa II osassa tarkoitettuja tärkeimpiä junayhteyksiä?
4)

Unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut sanonnan ”tavallisesti ei” tarkoittavan ”epätavallista”, ja se on näin sulkenut pois mahdollisuuden, että kuluttajat ovat makeisten osalta jo tottuneet nyt kyseessä olevan kaltaisiin kuviomerkkeihin ja että niitä näin ollen voidaan pitää erottamiskykyisinä. Näin menetellessään se on ymmärtänyt väärin tavaran muodon merkityksen siltä osin kuin on kysymys tavaroiden yksilöinnistä relevanteilla makeismarkkinoilla, ja se on näin sivuuttanut sen oikeudellisen arviointiperusteen, jota sovelletaan näytettäessä toteen makeisalan kuviomerkkien erottamiskykyä, koska tällaiset kuviomerkit on muotoiltu yhdistelemällä eläimiä ja/tai muita eläviä olentoja tai erilaisia elävien olentojen osia
b)

Onko direktiivin 2008/115/EY 15 artiklan 1, 4, 5 ja 6 kohtaa näin ollen tulkittava siten, että niissä kielletään jäsenvaltiota määräämästä seurauksena siitä, että ulkomaalainen kieltäytyy ilman perusteltua syytä lähtemästä vapaaehtoisesti maasta, ja vain tällä perusteella, että hän on syyllistynyt rikosoikeudellisesti rangaistavaan tekoon, josta on seurauksena vankeusrangaistus, joka on (jopa kymmenen kertaa) pidempi kuin säilöönotto maasta poistamista varten, joka on jo päättynyt tai jota on objektiivisesti mahdotonta toteuttaa?
1)

Onko Dublin II -asetuksen (1) 3 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä, jonka mukaan jäsenvaltiolla on oikeus käsitellä sellainen sille esitetty turvapaikkahakemus, jonka käsittelystä toinen jäsenvaltio on asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan vastuussa (jäljempänä vastuussa oleva jäsenvaltio), tästä toimivallasta huolimatta (ns. suvereniteettilauseke) tulkittava siten, että jäsenvaltion velvollisuus käyttää sille tämän säännöksen nojalla annettua oikeutta kyseessä olevan turvapaikanhakijan eduksi voidaan johtaa myös sellaisista syistä, jotka eivät liity turvapaikanhakijaan tai yksittäistapauksen muihin erityispiirteisiin vaan jotka ovat seurausta sellaisesta vastuussa olevassa jäsenvaltiossa vallitsevasta tilanteesta, jossa Euroopan unionin perusoikeuskirjassa turvatut turvapaikanhakijan perusoikeudet on vaarannettu?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 103/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 21.1.2011 — Test Claimants in the FII Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue ja Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Asia C-35/11)

2011/C 103/27

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Test Claimants in the FII Group Litigation

Vastaajat: Commissioners of Inland Revenue ja Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Tarkoitetaanko asiassa C-446/04, Test Claimants in the FII Group Litigation vastaan Commissioners of Inland Revenue, 12.12.2006 annetun tuomion (Kok., s. I-11753) 56 kohtaan sisältyvillä käsitteillä ”verokanta” ja ”erisuuruiset verot” a) ainoastaan lakisääteistä tai nimellistä verokantaa b) tosiasiallista verokantaa sekä lakisääteistä tai nimellistä verokantaa c) vai tarkoittavatko käsitteet jotakin muuta, ja jos tarkoittavat, mitä?

2) Onko seuraavilla seikoilla vaikutusta asiassa C-446/04 esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin 2 ja 4 annettuun vastaukseen: a) ulkomaista yhteisöveroa ei ole (kokonaan) maksanut maassa asuvalle yhtiölle osinkoa jakava ulkomailla asuva yhtiö, vaan osinko on jaettu voitoista, jotka sisältävät myös yhtiön suoran tai välillisen jäsenvaltiossa asuvan tytäryhtiön jakamat osingot, jotka on jaettu voitoista, joista on maksettu vero tuossa jäsenvaltiossa, ja/tai b) yhteisöveroennakkoa ei ole maksanut maassa asuva yhtiö, joka saa osinkoa ulkomailla asuvalta yhtiöltä, vaan sen on maksanut ensin mainitun yhtiön suora tai välillinen emoyhtiö muista saajayhtiön jaetuista voitoista, joihin osinko sisältyy suoraan tai välillisesti?

3) Voiko yhteisöveroennakkoa maksava yhtiö edellä kysymyksessä 2 b esitetyssä tilanteessa vaatia aiheettomasti kannetun veron palauttamista (asia San Giorgio (1)) vai ainoastaan esittää korvausvaatimuksen (yhdistetyt asiat Brasserie du Pêcheur ja Factortame (2))?

4) Kun kyseistä kansallista lainsäädäntöä ei sovelleta yksinomaan tilanteisiin, joissa emoyhtiöllä on selvä vaikutusvalta osinkoa jakavassa yhtiössä, voiko maassa asuva yhtiö vedota SEUT 63 artiklaan (aiemmin EY 56 artikla) sellaisten osinkojen osalta, joita se on saanut kolmannessa maassa asuvalta tytäryhtiöltä, jossa sillä on selvä vaikutusvalta?

5) Koskeeko asiassa C-446/04 esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen 3 annettu vastaus myös tilanteita, joissa ulkomailla asuvat tytäryhtiöt, joille yhteisöveroennakkoa ei voida siirtää, eivät ole verovelvollisia emoyhtiön jäsenvaltiossa?

(1) Asia 199/82, Amministrazione delle Finanze dello Stato v. SpA San Giorgio, tuomio 9.11.1983 (Kok., s. 3595, Kok. Ep. VII, s. 373).

(2) Yhdistetyt asiat C-46/93 ja C-48/93, Brasserie du Pêcheur SA v. Bundesrepublik Deutschland ja The Queen v. Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd ym., tuomio 5.3.1996 (Kok., s. I-1029).