Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Muutoksenhaku – Perusteet – Perustelujen puutteellisuus – Kanne, jonka tavoitteena on vahvistaa sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu – Väitetyn vahingon syyksi väitetty asetuksen N:o 2362/98 lainvastaisuus – Tuomio, jossa ei tutkita väitettyä lainvastaisuutta – Perusteltu valitus

2. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Lainvastaisuus – Vahinko – Syy-yhteys

(EY 288 artiklan toinen kohta)

3. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Banaanit – Tuontijärjestelmä – Tariffikiintiö – Käyttöönotto ja jakaminen – Sellaisen täytäntöönpanovallan delegointi komissiolle, jota seuraa komission laaja harkintavalta – Asiassa ei ole tehty ilmeistä arviointivirhettä

(EY 211 artikla; neuvoston asetuksen N:o 404/93 19 artiklan 1 kohta ja 20 artikla; komission asetus N:o 2362/98)

4. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Perusoikeudet – Rajoitukset – Sallittavuus – Edellytykset – Yhteinen markkinajärjestely – Banaanien tuontia koskevat tariffikiintiöt – Omaisuudensuoja – Saavutettu oikeus – Ammatinharjoittamisen vapautta ei ole loukattu

(EY 33 artikla; neuvoston asetus N:o 404/93; komission asetus N:o 2362/98)

5. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Tuontitodistukset – Viitemäärien myöntäminen – Mainittujen viitemäärien ja näitä määriä koskevan vientioikeuden saatavuutta ei taata

Tiivistelmä

1. Komission kaiken vastuun poissulkemiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tarkistettava sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun toteamiseksi nostetun kanteen puitteissa, ettei valittajien väittämä vahinko johtunut niiden vaikeuksien lisäksi, joita niillä oli käyttää kokonaan niiden viitemäärät ja saada niille vientitodistukset, juuri asetuksen N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan järjestelmän osalta annetun asetuksen N:o 2362/98 väitetystä lainvastaisuudesta ja erityisesti komission käyttöön ottamasta tariffikiintiöiden yhdistetystä hallinnointimenetelmästä, joka oli ollut välittömästi niiden kaupallisten vaikeuksien syynä, jotka olivat kohdanneet kolmansien maiden perinteisiä toimijoita, joiden oli loppujen lopuksi ollut pakko tuoda AKT-banaaneja.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on suoritettava tällainen tarkistus sitäkin suuremmalla syyllä, koska mainitun asetuksen väitetty lainvastaisuus muodosti keskeisen tekijän valittajien kanteissa kehittämälle argumentoinnille; ne yrittivät saada todetuiksi tästä asetuksesta aiheutuvat negatiiviset vaikutukset kolmansista maista perinteisesti banaaneja tuoneiden yritysten kaupalliselle toiminnalle, kun otetaan huomioon niiden kohtaamat vaikeudet AKT-banaanien hankinnassa.

Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei tutki, voiko asetuksen N:o 2362/98 väitetty lainvastaisuus olla väitetyn vahingon syynä, se ei perustele riittävästi tuomiotaan.

(ks. 57–59 kohta)

2. Yhteisö on EY 288 artiklan toisen kohdan mukaisesti sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa vahingosta ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: yhteisön toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja toimielimen toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys.

(ks. 61 kohta)

3. Perustamissopimuksen rakenteesta, joka huomioon ottaen EY 211 artiklaa on tarkasteltava, samoin kuin käytännön vaatimuksista seuraa, että täytäntöönpanon käsitettä on tulkittava laajasti. Koska ainoastaan komissio pystyy seuraamaan jatkuvasti ja tarkkaavaisesti maatalousmarkkinoiden kehitystä sekä toimimaan tilanteen vaatimalla ripeydellä, neuvosto voi joutua antamaan sille tällä alalla laajat valtuudet. Tästä seuraa, että näiden valtuuksien rajoja on arvioitava erityisesti kyseessä olevan markkinajärjestelyn olennaisten yleisten tavoitteiden perusteella.

Komissiolla on maatalouden alalla toimivalta toteuttaa kaikki perussäädöksen toteuttamisen kannalta tarvittavat tai hyödylliset täytäntöönpanotoimenpiteet sillä edellytyksellä, että ne eivät ole ristiriidassa perussäädöksen tai neuvoston antaman täytäntöönpanosäädöksen kanssa.

Koska asetuksen N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan järjestelmän osalta annetussa asetuksessa N:o 2362/98, jonka komissio on antanut asetuksen N:o 404/93 19 artiklan 1 kohdan ja 20 artiklan nojalla, annetaan sille tehtäväksi toteuttaa tariffikiintiöiden hallinnoimiseksi toimenpiteitä, jotka perustuvat perinteisten kauppavirtojen huomioon ottamiseen, toteuttaa erityisiä määräyksiä, joilla helpotetaan siirtymistä 1 päivästä heinäkuuta 1993 sovellettavasta tuontimenettelystä asetuksen N:o 404/93 IV osaston nykyisiin järjestelyihin, sekä toteuttaa niiden velvoitteiden noudattamisen edellyttämät toimenpiteet, jotka johtuvat yhteisön toimesta EY 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista, valittajat eivät ole näyttäneet toteen sitä, että komissio olisi jättänyt ottamatta huomioon alalla sovellettavan perussäädöksen tai selvästi ylittänyt neuvoston sille myöntämän harkintavallan rajat valitessaan soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä.

(ks. 74–77 ja 81 kohta)

4. Sekä omaisuudensuoja että ammatinharjoittamisen vapaus ovat yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita. Nämä periaatteet eivät kuitenkaan ole ehdottomia, vaan niitä on tarkasteltava ottaen huomioon niiden yhteiskunnallinen tehtävä. Näin ollen omaisuudensuojan ja ammatinharjoittamisen vapauden käyttämistä voidaan rajoittaa muun muassa yhteisen markkinajärjestelyn puitteissa, kunhan rajoitukset tosiasiassa palvelevat yleisen edun mukaisia yhteisön tavoitteita eikä niillä puututa näihin periaatteisiin tavoitellun päämäärän kannalta suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin suojattujen oikeuksien keskeistä sisältöä.

Yhtäältä yhteisön tariffikiintiöiden ja niiden jakamista koskevien sääntöjen käyttöön ottamisella ei loukata kolmansien maiden banaanien tuojien omaisuudensuojaa. Yksikään talouden toimija ei voi vaatia omaisuudensuojaa markkinaosuudelle, joka sillä oli ennen yhteisen markkinajärjestelyn käyttöönottoa, koska tällaista markkinaosuutta on pidettävä ainoastaan hetkellisesti saavutettuna taloudellisena asemana, joka on altis olosuhteiden muutoksille. Talouden toimija ei myöskään voi vedota saavutettuun oikeuteen tai edes perusteltuun luottamukseen, joka koskee sellaisen olemassa olevan tilanteen säilymistä, jota yhteisön toimielimet voivat muuttaa harkintavaltansa rajoissa tekemillään päätöksillä.

Ammatinharjoittamisen vapauden väitetystä loukkaamisesta on toisaalta todettava, että asetuksen N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan järjestelmän osalta annetulla asetuksella N:o 2362/98 käyttöön otettu tariffikiintiöiden yhdistetty hallinnointimenetelmä voi tosiasiallisesti muuttaa kolmansien maiden banaanien tuojien kilpailuasemaa siltä osin kuin kyseisen menetelmän mukaisesti kaikki toimijat erotuksetta voivat tuoda banaaneja niiden alkuperästä riippumatta. Vaikka kolmansien maiden banaanien tuojat kilpailevatkin näin ollen AKT-banaanien tuojien kanssa, ne eivät enää kärsi aikaisemmassa järjestelmässä säädetystä niiden tuontien 30 prosentin vähennyksestä B-luokan AKT-banaanien tuojien hyväksi. Lisäksi ne voivat uuden järjestelmän puitteissa hankkia myös AKT-banaaneja, koska vaikeudet löytää toimittajia, jotka voisivat hankkia niille AKT-banaaneja, eivät ole seikkoja, jotka voisivat kyseenalaistaa sellaisen järjestelmän laillisuuden, jossa niille juuri myönnetään oikeus tuoda tällaisia banaaneja tariffikiintiön puitteissa. Kolmansien maiden banaanien tuontimahdollisuutta koskevat rajoitukset, jotka johtuvat tariffikiintiöiden käyttöön ottamisesta ja niiden jakomenetelmästä, kuuluvat joka tapauksessa erottamattomana osana sellaisen yhteisen markkinajärjestelyn käyttöönottoon, jonka tarkoituksena on varmistaa EY 33 artiklassa esitettyjen tavoitteiden saavuttaminen ja yhteisön kansainvälisten velvoitteiden noudattaminen. Näillä rajoituksilla ei siten aiheettomasti loukata kolmansien maiden banaaneja perinteisesti kaupan pitävien toimijoiden ammatinharjoittamisen vapautta.

(ks. 86 ja 88–91 kohta)

5. Toimijalle yhteisen markkinajärjestelyn puitteissa jaettu viitemäärä edustaa sitä enimmäismäärää, jonka rajoissa tämä toimija voi tiettynä vuonna tehdä tuontitodistushakemuksia saadakseen tariffikiintiöön liittyviä oikeuksia. Viitemäärien myöntäminen ei siis takaa niiden saatavuutta eikä toimijoiden oikeutta tosiasiallisesti viedä yhteisöön kaikki tariffikiintiön puitteissa myönnetyt määrät.

(ks. 87 kohta)