EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

2 päivänä maaliskuuta 2016

FX

vastaan

Euroopan komissio

”Henkilöstö — Väliaikainen toimihenkilö — Eroraha — Henkilöstösäännöissä olevan VIII liitteen 12 artiklan 2 kohta — Tehtävien lopullinen päättyminen”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa FX vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan Euroopan komission ”henkilökohtaisten etuuksien hallinnointi- ja maksutoimiston” (PMO) 16.6.2014 tekemän päätöksen, jolla hylättiin hänen vaatimuksensa, joka koski erorahan maksamista ja jonka hän oli esittänyt hänen lopetettuaan 31.10.2013 tehtävissään Clean sky -yhteisyrityksessä sekä määräämään korvausta tästä aiheutuneesta vahingosta.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. FX vastaa kahdesta kolmasosasta omia oikeudenkäyntikulujaan. Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan kolmasosa FX:n oikeudenkäyntikuluista.

Tiivistelmä

Virkamiehet — Väliaikaiset toimihenkilöt — Eroraha — Myöntämisedellytys — Tehtävien lopullisen päättymisen käsite

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 12 artiklan 1 kohdan b ja i alakohta sekä 2 artikla; muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 39 artikla)

Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 39 artiklassa säädetty eroraha ei ole työsuhteen päättymisestä maksettava korvaus, johon asianomaisella työntekijällä on automaattisesti oikeus silloin, kun hänen työsopimuksensa irtisanotaan tai kun se päättyy, vaan se on taloudellinen toimenpide, josta säädetään henkilöstösääntöjen sosiaaliturvaa koskevissa säännöksissä. Näin ollen väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksen irtisanominen tai sen voimassaolon päättyminen ei yksin muodosta automaattisesti oikeutta erorahan maksamiseen.

Tältä osin kyseistä 39 artiklaa ja henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 12 artiklan 2 kohtaa, luettuina yhdessä eläkejärjestelmää, jonka osa ne ovat, koskevien merkityksellisten säännösten kanssa, voidaan tulkita vain siten, että niiden mukaan väliaikaisella toimihenkilöllä on oikeus erorahaan silloin kun hän on lakannut olemasta työsopimuksen osapuoli tämän työsopimuksen irtisanomisen tai päättymisen seurauksena ja kun hänellä ei ole aikomusta toimia muissa tehtävissä Euroopan unionin palveluksessa, ja kun hän ei kuitenkaan kyseisenä ajankohtana täytä edellytyksiä saadakseen vanhuuseläkettä välittömästi tai viiveellä tai edellytyksiä, jotka mainitaan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 12 artiklan 1 kohdan b alakohdan i)–iv) alakohdassa.

Lisäksi henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 12 artiklan 2 kohdassa olevaa tehtävien lopullisen päättymisen käsitettä, sovellettuna analogisesti väliaikaisen toimihenkilön tapaukseen, voidaan tulkita vain tapauskohtaisesti, kunkin asian olosuhteiden mukaan juuri siinä tarkoituksessa, että vältettäisiin mahdollisuuksien mukaan erorahan maksaminen Euroopan unionin työntekijälle, joka hakemuksen tekemisen ajankohtana, kun hänen työsopimuksensa on päättymässä, tietää varsin hyvin, että hän voisi jatkaa Euroopan unionin palveluksessa, koska hän on esimerkiksi hakenut tällä välin toista avointa tehtävää Euroopan unionin palveluksessa. Tässä tarkoituksessa erorahan maksaminen automaattisesti vain sen vuoksi, että työntekijän työsopimus on irtisanottu tai että sen voimassaolo on päättynyt, olisi ristiriidassa paitsi tämän säännöksen, joka kuuluu henkilöstösäännöissä taatun sosiaaliturvan alaan, tarkoituksen kanssa, mutta myös Euroopan unionin hyvän taloushallinnon yleisen periaatteen kanssa.

(ks. 31–33 ja 36 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: tuomio 9.10.2007, Bellantone v. tilintarkastustuomioistuin (F‑85/06, EU:F:2007:171, 67 ja 72 kohta)