Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Stix-Hackl 26päivänä syyskuuta2002. - Eurofer ASBL vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Muutoksenhaku - Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat - Eurooppalaiset teräspalkkituottajat. - Asia C-179/99 P.



Oikeustapauskokoelma 2003 sivu I-10725



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Johdanto

1. Nyt käsiteltävänä oleva valitus koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-136/94 11.3.1999 antamaa tuomiota (jäljempänä valituksenalainen tuomio).

2. Sen osalta, miten terästeollisuuden ja komission suhteet kehittyivät 1970-luvulta 1990-luvulle, ja erityisesti siltä osin kuin on kysymys alan ilmeistä kriisitilaa koskevista toimenpiteistä ja terästeollisuusyritysten eräiden tuotteiden valvontajärjestelmän käyttöönotosta 19 päivänä heinäkuuta 1988 tehdystä komission päätöksestä 2448/88/EHTY (jäljempänä päätös N:o 2448/88), viittaan valituksenalaiseen tuomioon. Päätökseen N:o 2448/88 perustuvan valvontajärjestelmän soveltaminen päättyi 30.6.1990, ja se korvattiin yrityskohtaisella ja vapaaehtoisella tietojenantojärjestelmällä.

3. Komissio kohdisti eurooppalaisten teräspalkintuottajien välisiä sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja koskevan, EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisesta 16 päivänä helmikuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/215/EHTY (jäljempänä päätös) 17 eurooppalaiseen terästeollisuusyritykseen ja yhteen niiden toimialajärjestöön, European Condefedaration of Iron and Steel Industries Eurofer ASBL:ään (jäljempänä valittaja). Komission mukaan ne, joille päätös oli osoitettu, olivat rikkoneet Euroopan hiili- ja teräsyhteisön kilpailuoikeutta, koska ne olivat kilpailua rajoittavalla tavalla ottaneet käyttöön tietojenvaihtojärjestelmiä, vahvistaneet hintoja ja jakaneet markkinoita. Komissio määräsi 14 yritykselle sakkoja. Komissio on päätöksen 2 artiklassa todennut valittajasta yhteenliittymänä, että se "on rikkonut EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklaa järjestämällä sen jäsenten tekemiin - - rikkomisiin liittyvän luottamuksellisten tietojen vaihdon". Päätöksen 3 artikla sisältää lisäksi pidättäytymismääräyksen, joka kohdistuu myös valittajaan.

4. Useat asianomaisista yrityksistä sekä valittaja nostivat päätöksestä kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valittajan kanteen.

5. Valittaja on hakenut muutosta tähän tuomioon yhteisöjen tuomioistuimeen 17.5.1999 toimittamallaan valituskirjelmällä.

II Vaatimukset ja valitusperusteet

6. Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

- kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-136/94, Eurofer vastaan komissio, 11.3.1999 antaman tuomion kokonaisuudessaan

- ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset täysimääräisesti huomioon ottaen kumoaa 16.2.1994 tehdyn komission päätöksen K(94) 321 2 artiklan sekä 3 artiklan siltä osin kuin tämä koskee valittajaa ja

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

1) hylkää valituksen ja

2) velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

7. Valittaja vetoaa valituksessaan seuraaviin valitusperusteisiin:

Ensimmäinen valitusperuste

"Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaa tulkitsemalla edellytystä yritysten yhteenliittymien päätökset oikeudellisesti virheellisellä tavalla."

Toinen valitusperuste

"Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti EHTY:n perustamissopimuksen 15 artiklan ensimmäistä kohtaa oikeudellisesti virheellisillä, sisäisesti ristiriitaisilla ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiallisen toimivallan ylittävillä perusteluilla, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa olevaa toteamusta, jonka mukaan Eurofer on järjestänyt sen jäsenten rikkomisiin liittyvän luottamuksellisten tietojen vaihdon."

Kolmas valitusperuste

"Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaa ja ylittänyt asiallisen toimivaltansa tulkitsemalla edellytystä jotka ovat omiaan oikeudellisesti virheellisellä tavalla soveltaessaan sitä niihin kilpailunvastaisiin seurauksiin, joita Euroferin järjestämästä tietojenvaihdosta väitettiin aiheutuneen."

Neljäs valitusperuste

"Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti EHTY:n perustamissopimuksen 15 artiklan ensimmäistä kohtaa ja 65 artiklan 1 kohtaa tulkitsemalla kilpailun estämistä, rajoittamista tai vääristämistä koskevaa edellytystä oikeudellisesti virheellisellä tavalla ja perustelemalla tuomiotaan ristiriitaisesti soveltaessaan tätä edellytystä Euroferin järjestämään tietojenvaihtoon."

8. Nyt esillä olevassa asiassa esitetyt valitusperusteet vastaavat sisällöltään osittain asiassa C-194/99 P, Thyssen vastaan komissio esiin tuotuja valitusperusteita tai niiden osia. Esitän tänään ratkaisuehdotuksen myös viimeksi mainitussa asiassa. Siltä osin kuin ratkaisuehdotuksissa esitettävät toteamukset vastaavat toisiaan sisällöltään, tässä ratkaisuehdotuksessa viitataan asian C-194/99 P ratkaisuehdotukseen.

III Asian tarkastelu

A Valitusperuste, jonka mukaan EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua "yritysten yhteenliittymien päätösten" käsitettä on tulkittu väärin (ensimmäinen valitusperuste)

Asianosaisten lausumat

9. Valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 109 kohdan ja sitä seuraavat kohdat sekä 137 kohdan ja sitä seuraavat kohdat. Sen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt virheen katsoessaan, että on olemassa yritysten yhteenliittymän päätös. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen tulkinnut yritysten yhteenliittymän "päätöksen" merkityssisältöä ja tarkoitusta väärin. Valittaja toteaa, että yhteenliittymän päätös on "vain yritysten välisten sopimusten organisatorinen alaryhmä eikä yhteenliittymän toiminnan erityinen ilmenemismuoto", joten silloin, kun on olemassa yritysten välinen sopimus, on tarpeetonta tutkia, onko sen lisäksi olemassa yhteenliittymän päätös.

10. Valittaja katsoo lisäksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt virheen todetessaan valituksenalaisen tuomion 130 kohdassa, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa yhteenliittymän toimintaan, sillä valittajan mielestä yhteenliittymä voi rikkoa kartellikieltoa vain silloin, kun se käyttäytyy yrityksen tavoin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ollut väärässä vedotessaan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa SOREMA vastaan korkea viranomainen 19.3.1964 antamaan tuomioon, sillä tämä tuomio koskee nimenomaan sellaista tapausta, jossa yhteenliittymän katsottiin olevan vastuussa jäsentensä myyntitoiminnasta.

11. Komissio vastaa tähän, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 110 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tullut sellaisten seikkojen perusteella, joiden olemassaoloa valittaja ei ole kiistänyt, siihen tulokseen, että oli olemassa valittajan tekemä päätös. Kysymys on tosiseikkojen arvioimisesta, johon ei sellaisenaan voida hakea muutosta.

12. Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 112 ja 204 kohdassa todennut, että yritysten teräspalkkikomiteassa harjoittaman tietojenvaihdon ohella oli olemassa valittajan järjestämää tietojenvaihtoa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen ollut oikeassa todetessaan, että yritysten välisen sopimuksen lisäksi oli olemassa yhteenliittymän päätös. Komissio toteaa, ettei EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklaa voida tulkita niin, että yhteenliittymän päätös muodostaisi vain yritysten välisten sopimusten alaryhmän.

13. Komissio huomauttaa, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa yritysten yhteenliittymiä käsitellään nimenomaisesti subjekteina, jotka voivat rikkoa kilpailuoikeutta. Tämän kanssa ei sovi yhteen, että valittaja lukee käyttäytymisensä yhteenliittymän jäsenten syyksi ja katsoo, että sen päätös on otettava huomioon vain jäännösvaihtoehtona.

14. Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ollut oikeassa todetessaan valituksenalaisen tuomion 131 kohdassa, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaa sovelletaan yhteenliittymille tyypilliseen toimintaan eikä pelkästään niiden omaan yritystoimintaan. Sääntely olisi tarpeeton, jos tämä määräys kattaisi näiden yhteenliittymien käyttäytymisen vain silloin, kun se jo muutoinkin kuuluu yrityksiä koskevan sääntelyn alaisuuteen.

Asian arviointi

15. Valittaja mitä ilmeisimmin näkee nyt esillä olevan asian erityisessä asetelmassa ongelmia, koska sillä, että valittajan jäsenet ovat osallistuneet sen järjestämään tietojenvaihtojärjestelmään, on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamusten mukaan ollut kolmitahoinen tehtävä; sitä, että valittajan jäsenet ovat osallistuneet tietojenvaihtojärjestelmään, on pidetty ensinnäkin jäsenten omana kilpailusääntöjen rikkomisena ja toiseksi osoituksena valittajan yhteenliittymänä tekemän "päätöksen" olemassaolosta, ja kolmanneksi tietojenvaihtojärjestelmän järjestämistä on pidetty valittajan omana kilpailusääntöjen rikkomisena.

16. Siltä osin kuin valittajan jäsenten osallistumisesta on päätelty, että oli olemassa valittajan tekemä päätös, kysymys on tosiseikaston arvioimisesta, joka ei sellaisenaan kuulu yhteisöjen tuomioistuimen muutoksenhakuasteena harjoittaman valvonnan piiriin, jollei kysymys ole sen valvomisesta, ettei tosiseikkoja ole otettu huomioon vääristyneellä tavalla. Ensimmäinen valitusperuste on näin ollen jätettävä tutkimatta tältä osin.

17. Lisäksi valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen katsoneen, että yritysten käyttäytyminen voi merkitä kilpailusääntöjen rikkomista ja että yritysten yhteenliittymän päätös, jonka olemassaolon tämä yritysten käyttäytyminen näyttää toteen, voi samanaikaisesti merkitä sitä, että yhteenliittymä rikkoo itse kilpailusääntöjä. Valittaja ilmeisesti katsoo, että yhteenliittymän jäsenten käyttäytyminen voidaan lukea yhteenliittymän syyksi vain toissijaisesti eli vain siinä tapauksessa, ettei siitä ole jo määrätty seuraamusta sen perusteella, että sitä on pidetty yhteenliittymän jäsenten kilpailusääntöjen rikkomisena.

18. Tällainen käsitys ei kuitenkaan saa mitään tukea EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklasta. Valittajan on tosin katsottava olevan oikeassa siltä osin kuin se väittää, että yhteenliittymien kilpailuoikeudellinen vastuu tulee kysymykseen jäännösvaihtoehtona silloin, kun yhteenliittymään kuuluvien yritysten käyttäytyminen ei perustu yritysten sopimuksiin tai yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin vaan johtuu yhteenliittymän käyttäytymisestä. Tämä ei kuitenkaan mitenkään tarkoita, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklaa sovellettaisiin yhteenliittymiin vain tällaisessa tapauksessa. Tämä ilmenee seuraavista toteamuksista.

19. Toisin kuin EY:n perustamissopimuksen 85 artikla (josta on tullut EY 81 artikla) yhdessä asetuksen N:o 17 15 artiklan kanssa, EHTY:n perustamissopimuksen 65 artikla ei mahdollista sakon määräämistä yhteenliittymälle, joka on tehnyt kilpailunvastaisia päätöksiä. EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 4 kohdan mukaan ainoita mahdollisia oikeudellisia seurauksia ovat yhteenliittymän päätöksen mitättömyys ja komission antama pidättäytymismääräys.

20. Jos pidättäytymismääräys annetaan yhteenliittymän jäsenille, se voi koskea vain niitä jäseniä, joille päätös on osoitettu (ks. päätöksen 3 artikla yhdessä 1 artiklan kanssa). Jos yhteenliittymälle sellaisenaan ei enää voitaisi antaa pidättäytymismääräystä pelkästään siitä syystä, että sellainen koskee jo joitakin yhteenliittymän jäseniä, yhteenliittymää ei oikeudellisesti voitaisi kieltää soveltamasta päätöstä sellaisenaan muiden tai uusien jäsenten kanssa.

21. Tämä voisi viedä EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 4 kohdalta tärkeän ennalta ehkäisevän vaikutuksen. EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklaa ei voida selvästikään tulkita näin etenkään, kun otetaan huomioon, ettei kilpailunvastaisen päätöksen tehneelle yhteenliittymälle voida määrätä sakkoa. Tämän vuoksi ei voida katsoa, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklassa tarkoitetusta yhteenliittymän päätöksestä voitaisiin määrätä seuraamus vain toissijaisesti suhteessa yhteenliittymän jäsenten päätöksen mukaiseen käyttäytymiseen.

22. Valittajan esiin tuomasta oikeudellisesta käsityksestä, jonka mukaan EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa yhteenliittymän kilpailunvastaiseen päätökseen vain silloin, kun yhteenliittymä on tehnyt päätöksen osana omaa yritystoimintaansa, riittää, kun todetaan, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ei kaiken kaikkiaan voida johtaa tällaista periaatetta. Kuten komissio on perustellusti todennut, tällainen periaate olisi kaiken lisäksi tarpeeton, koska yhteenliittymät, jotka rikkovat kilpailusääntöjä oman yritystoimintansa yhteydessä, kuuluvat joka tapauksessa EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun "yrityksen" käsitteen alaisuuteen, jolloin tämän määräyksen soveltaminen "yhteenliittymiin" vaikuttaisi tarpeettomalta.

23. Ensimmäinen valitusperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana tältä osin.

24. Ensimmäinen valitusperuste, jossa valittaja arvostelee EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun "yritysten yhteenliittymien päätösten" käsitteen tulkintaa, on näin ollen jätettävä osittain tutkimatta ja muilta osin hylättävä perusteettomana.

B Valitusperusteet, jotka koskevat tietojenvaihtojärjestelmän erillistä kilpailunvastaisuutta (toinen ja neljäs valitusperuste)

Asianosaisten lausumat

25. Toiseen valitusperusteeseensa liittyvissä väitteissä valittaja arvostelee sitä, miten valituksenalaisen tuomion 169 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa on tulkittu päätöksen 2 artiklaa. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole katsonut, että komissio olisi laiminlyönyt EHTY:n perustamissopimuksen 15 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuutensa, vaikka päätöksessä on perusteltu ristiriitaisesti sen 2 artiklassa esitettyä toteamusta, jonka mukaan valittaja oli järjestänyt jäsentensä rikkomisiin "liittyvän" tietojenvaihtojärjestelmän.

26. Valittaja väittää, että yhtäältä valituksenalaisen tuomion 173 ja 175 kohta ja toisaalta sen 181 kohta ja sitä seuraavat kohdat ovat ristiriidassa keskenään, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, että valittajan järjestämää tietojenvaihtoa oli pidettävä erillisenä rikkomisena niihin kilpailusääntöjen rikkomisiin nähden, joihin valittajan jäsenet olivat syyllistyneet, mutta samanaikaisesti katsonut, että tietojenvaihtojärjestelmä oli palvellut kiintiöiden noudattamisen valvontaa.

27. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 191 kohdassa lisäksi ylittänyt asiallisen toimivaltansa täydentämällä tosiseikastoa uusilla seikoilla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on erityisesti todennut, että valittajan jäsenet olivat jatkaneet 30.6.1988 päättyneen kiintiöjärjestelmän soveltamista, ja tehnyt sen perusteella päätelmiä valittajan järjestämän tietojenvaihtojärjestelmän lainvastaisuudesta. Valittaja huomauttaa, että väite kiintiöjärjestelmän soveltamisen jatkamisesta ei kuitenkaan saa tukea sen enempää päätöksessä todetuista tosiseikoista kuin tuomiosta itsestään.

28. Neljänteen valitusperusteeseensa liittyvissä väitteissä valittaja arvostelee valituksenalaisen tuomion 185 kohtaa ja sitä seuraavia kohtia, koska niissä on tulkittu ja sovellettu EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa asetettua edellytystä, joka koskee kilpailun estämistä, rajoittamista tai vääristämistä, oikeudellisesti virheellisellä tavalla.

29. Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 202 kohdassa luonnehtinut valittajan tietojenvaihtojärjestelmää erilliseksi rikkomiseksi, mutta tuomion 191 kohdassa se on kuitenkin perustellut kantaansa, jonka mukaan kilpailua oli rajoitettu, sillä valvontatehtävällä, joka tietojenvaihtojärjestelmällä oli teräspalkkien tuottajien kartellissa ollut kansallisten markkinoiden noudattamisen osalta, eli tietojenvaihdon epäitsenäisellä ja avustavalla roolilla.

30. Valittaja kiistää, että tietojenvaihtojärjestelmä olisi sellaisenaan voinut rajoittaa kilpailua. Valittajan mukaan tietojenvaihtojärjestelmä voi rajoittaa kilpailua vain silloin, kun tietojen saanti rajoittaa tietojenvaihtojärjestelmään osallistuvien liiketoiminnallista toimintavapautta ja päätöksenteon itsenäisyyttä. Näin olisi kuitenkin ollut vain siinä tapauksessa, että osallistujat olisivat sovitun tietojen ilmoittamisen vuoksi luopuneet kilpailutoimista, koska muiden osallistujien myöhemmät kilpailutoimet olisivat välittömästi kompensoineet tietojenvaihdosta odotetun kilpailuedun.

31. Valittajan mukaan vaihdetut tiedot eivät kuitenkaan olleet etenkään kyseessä olleiden tuotteiden ja asiakkaiden osalta niin yksityiskohtaisia, että ne olisivat voineet rajoittaa osallistujien toimintavapautta tällä tavoin, koska tiedot koskivat yleisluonteista tuoteryhmää "teräspalkit", johon virallisissa tullitilastoissa kuuluu yksin H-, U- ja I-palkkien osalta kaikkiaan kymmenen eri tavararyhmää, jotka eivät voi korvata toisiaan. Valittajan mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen ollut väärässä, kun se on valituksenalaisen tuomion 188 kohdassa todennut "lakonisesti", että tietojenvaihtojärjestelmä koski homogeenisia tuotteita, joten tuotteen ominaisuuksiin perustuvalla kilpailulla oli varsin vähäinen merkitys. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kaiken lisäksi ottanut tämän tiedon sivulauseesta, joka sisältyy päätöksen 269 kohtaan, jossa ei puolestaan ole esitetty tältä osin mitään perusteluja.

32. Komissio toteaa tähän ensinnäkin, että valittaja tulkitsee tuomion 191 kohtaa väärin. Siinä ei todeta, että yritykset olisivat jatkaneet kiintiöjärjestelmän soveltamista 30.6.1988 jälkeen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on yksinkertaisesti todennut, että yritykset ovat tietojenvaihdon avulla pystyneet valvomaan, missä määrin kukin niistä noudatti edelleen kiintiöjärjestelmän perustana olleita vakiintuneita markkinoita.

33. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksesta, jonka mukaan kyseessä oli erillinen rikkominen, komissio huomauttaa ensinnäkin, että kysymys on tosiseikkojen toteamisesta, joka jää yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan ulkopuolelle.

34. Komissio toteaa lisäksi, että valittaja arvostelee perustelujen ristiriitaisuutta vain valituksenalaisen tuomion 191 kohdan osalta, jota se tulkitsee väärin. Oli olemassa hintojen vahvistamista ja markkinoiden jakamista koskeva kartelli. Tietojenvaihtojärjestelmä oli kuitenkin voinut tästä kartellista riippumatta jo sellaisenaan vaikuttaa yritysten markkinakäyttäytymiseen tuntuvasti.

35. Toissijaisesti komissio vastaa valittajan väitteisiin, että tietojenvaihto oli todellakin rajoittanut osallistujien toimintavapautta ja päätöksenteon itsenäisyyttä. Yritykset nimittäin olivat aikaisemman kiintiösääntelyn soveltamisen päätyttyäkin pitäytyneet "vakiintuneessa kaupankäynnissä".

36. Komissio toteaa lopuksi, että arvostellessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksia, jotka koskevat tuotteiden homogeenisuutta, valittaja riitauttaa tosiseikkojen toteamisen ja arvioinnin, joiden perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että vaihdetut tiedot olivat voineet vaikuttaa osallistujien käyttäytymiseen tuntuvasti. Tästä syystä väite on jätettävä tutkimatta.

Asian arviointi

37. Aluksi on todettava, että valittaja pyrkii toisella ja neljännellä valitusperusteellaan selvästi samaan tavoitteeseen. Molempiin valitusperusteisiin liittyvien väitteiden sisällöstä voidaan päätellä, että kummassakin tapauksessa on pääasiallisesti kysymys siitä, että päätöstä on arvioitu oikeudellisesti virheellisellä tavalla siltä osin kuin siinä on katsottu, että valittajan järjestämä tietojenvaihtojärjestelmä oli valittajan jäsenten rikkomisiin nähden erillinen - muista päätöksessä moitituista kilpailusääntöjen rikkomisista riippumaton - EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kilpailusääntöjen rikkominen. Toista ja neljättä valitusperustetta voidaan näin ollen arvioida yhdessä.

38. Väitteestä, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ylittänyt toimivaltansa, on ensinnäkin todettava, ettei valituksenalaisen tuomion 191 kohdan voida katsoa sisältävän mitään sellaista, mikä viittaisi EHTY:n perustamissopimuksen 33 artiklan rikkomiseen. Tässä kohdassa puhutaan vain tietojenvaihtojärjestelmän soveltamisen jatkamisesta eikä suinkaan kiintiöjärjestelmän soveltamisen jatkamisesta.

39. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näin ollen ole ylittänyt toimivaltaansa, toinen valitusperuste on tältä osin hylättävä perusteettomana.

40. Siltä osin kuin valittaja arvostelee sitä, että päätös on valituksenalaisessa tuomiossa pysytetty asiallisesti siltä osin kuin siinä on katsottu, että valittajan järjestämä tietojenvaihtojärjestelmä auttoi (valittajan jäseniä) muiden kilpailusääntöjen rikkomisten valmistelussa ja toteuttamisessa mutta että sitä oli samanaikaisesti pidettävä valittajan toteuttamana erillisenä rikkomisena, valittajan väitteet vastaavat olennaisilta osiltaan valittaja Thyssen Stahl AG:n asiassa C-194/99 P esittämiä väitteitä.

41. Tämän vuoksi viittaan viimeksi mainitussa asiassa tänään esittämäni ratkaisuehdotuksen 109 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin niiden syiden osalta, joiden perusteella toinen ja neljäs valitusperuste on jätettävä osittain tutkimatta ja pääasiallisesti hylättävä perusteettomana. Nämä syyt pätevät samalla tavoin nyt esillä olevassa asiassa.

42. Toinen ja neljäs valitusperuste, joiden mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt huomiotta sen, ettei tietojenvaihtojärjestelmä ollut kilpailuoikeudellisesti erillinen rikkominen, on näin ollen jätettävä osittain tutkimatta ja muilta osin hylättävä perusteettomana.

C Valitusperuste, jonka mukaan EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa käytettyä ilmaisua "olla omiaan" on tulkittu oikeudellisesti virheellisellä tavalla ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ylittänyt toimivaltansa (kolmas valitusperuste)

Asianosaisten lausumat

43. Valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 191, 195 ja 196 kohdan.

44. Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt huomiotta sen, että päätöksessä on oikeudellisesti virheellisellä tavalla tukeuduttu valittajan järjestämän tietojenvaihtojärjestelmän vaikutukseen, vaikka se, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa on käytetty ilmaisua "olla omiaan", osoittaa selvästi, että menettelytavat ovat kilpailunvastaisia vain silloin, kun niillä viime kädessä pyritään häiritsemään kilpailua. Valittajan mukaan tämä ilmenee myös tämän määräyksen ranskankielisessä sanamuodossa käytetystä verbistä "tendre".

45. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 191 kohdassa todennut, että tietojenvaihtojärjestelmä oli palvellut kiintiöjärjestelmän, jonka soveltamista oli lainvastaisesti jatkettu, valvontaa ja että se oli siten "jo laatunsa vuoksi" ollut omiaan ylläpitämään markkinoiden jakamista. Valittajan mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin toimiessaan ylittänyt asiallisen toimivaltansa, koska se on todennut tosiseikan (kiintiöjärjestelmän soveltamisen jatkaminen), joka ei tässä muodossa sisälly päätökseen.

46. Valittaja huomauttaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 195 kohdassa todennut, että tietojenvaihtojärjestelmä oli ollut omiaan vaikuttamaan yritysten käyttäytymiseen, ja 196 kohdassa, että tietojenvaihtojärjestelmä oli "siten ollut omiaan" estämään, rajoittamaan tai vääristämään tavanomaista kilpailua EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuin tavoin. Valittajan mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen "korjannut oikeudellista luonnehdintaa" siitä, millainen se oli päätöksessä, koska se on korvannut sanan "merkitä" ilmaisulla "olla omiaan" eli yhteenliittymän päätöksen tarkoituksella.

47. Komissio toteaa, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tuomion 191 ja 196 kohdassa millään tavalla täydentänyt päätökseen sisältyvää tosiseikastoa vaan ainoastaan arvioinut aikaisemmin todettuja tosiseikkoja.

48. Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole myöskään rikkonut EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklaa. Ilmaisu "tendre à" (olla omiaan) vastaa EY:n perustamissopimuksen 85 artiklassa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) käytettyä ilmaisua "olla tarkoituksena tai seurata". Komissio toteaa lisäksi, että verbillä "tendre à" on myös merkitykset "avoir tendance à, évoluer de façon à". Riittää siis, että sopimus on objektiivisesti ollut omiaan rajoittamaan kilpailua. Menettelytapojen subjektiivisella tavoitteella ei voi olla merkitystä.

49. Komission mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ei voida arvostella siitä, ettei se ole tyytynyt toteamaan, että tietojenvaihto oli pelkästään voinut vaikuttaa yritysten käyttäytymiseen tuntuvasti, vaan se on mennyt askeleen pidemmälle ja päätellyt todettujen tosiseikkojen perusteella valituksenalaisen tuomion 191 kohdassa, että tietojenvaihtojärjestelmä oli nimenomaisesti ollut omiaan jakamaan markkinat, ja valituksenalaisen tuomion 196 kohdassa, että tietojenvaihtojärjestelmä oli yleisesti ollut omiaan estämään, rajoittamaan tai vääristämään tavanomaista kilpailua.

Asian arviointi

50. Valittajan väite, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisessa tuomiossa ylittänyt toimivaltansa, perustuu yhtäältä valituksenalaisen tuomion 191 kohdan virheelliseen tulkintaan, sillä - kuten edellä on todettu - tässä kohdassa ei ole todettu mitään kiintiöjärjestelmän soveltamisen lainvastaisesta jatkamisesta.

51. Toisaalta valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen ylittäneen toimivaltansa siten, että se on tietojenvaihtojärjestelmän osalta vaihtanut päätöksessä käytetyn sanan "merkitsee" valituksenalaisessa tuomiossa ilmaisuun "olla omiaan". Viimeksi mainittu väite liittyy loogisesti siihen valittajan väitteeseen, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ilmaisun "olla omiaan" osalta tulkinnut EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaa oikeudellisesti virheellisellä tavalla, joten tätä väitettä käsitellään saman tien.

52. Valittaja selvästikin katsoo, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että vain sellaiset menettelytavat, joiden tarkoituksena on kilpailunvastaisten vaikutusten aiheuttaminen markkinoilla, voivat olla kilpailusääntöjen rikkomisia.

53. Yhteisöjen tuomioistuin on EY:n perustamissopimuksen rinnakkaista määräystä (eli 85 artiklaa, josta on tullut EY 81 artikla) koskevassa oikeuskäytännössään jo todennut, ettei sillä, onko sopimuksella tai yhdenmukaistetulla menettelytavalla pyritty saamaan aikaan kilpailunvastaisia vaikutuksia markkinoilla, ole välttämättä merkitystä. Haluaisin tässä yhteydessä jättää auki sen, voidaanko tässä oikeuskäytännössä kehitettyjä yleisiä periaatteita soveltaa yleisesti EHTY:n perustamissopimukseen.

54. Yhteisöjen tuomioistuimen toteamuksia tiettyjen tietojenvaihtojärjestelmien kilpailunvastaisuudesta EY:n perustamissopimuksen yhteydessä voidaan nimittäin soveltaa EHTY:n perustamissopimukseen tätä kysymystä käsittelemättäkin.

55. Yhteisöjen tuomioistuin on pitänyt tiettyjä tietojenvaihtojärjestelmiä kilpailunvastaisina sen perusteella, että ne ovat ristiriidassa yhteisön kilpailuoikeudessa asetetun "itsenäisyysvaatimuksen" kanssa, koska ne "[alentavat] markkinoiden toimintaan liittyvän epävarmuuden astetta tai [poistavat] tämän epävarmuuden kokonaan ja - - näin ollen [ovat] omiaan vääristämään valmistajien välistä kilpailua".

56. Syyt, joilla yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa oikeuskäytännössään perustellut tiettyjen tietojenvaihtojärjestelmien kilpailunvastaisuutta, osoittavat, ettei ratkaisevaa ole sen enempää se, onko näistä järjestelmistä "seurannut" kilpailun vääristymistä (millä tässä yhteydessä tarkoitetaan "markkinoihin kohdistuvia vaikutuksia"), kuin se, "pyritäänkö" niillä tähän. Kuten mainitusta tuomiosta ilmenee, tiettyjä tietojenvaihtojärjestelmiä on nimittäin pidettävä kilpailunvastaisina jo sen perusteella, että ne poistavat niihin osallistuvilta yrityksiltä epätietoisuuteen liittyvän riskin, joka on ihanteellisen kilpailun luonteenomainen osa. Tällainen tietojenvaihtojärjestelmä on tämän vuoksi kilpailunvastainen jo yksinomaan sen perusteella, että se on omiaan poistamaan epätietoisuuden ja siten näin ollen vääristämään kilpailua.

57. Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 195 kohdassa, että "yritysten riidanalaisen järjestelmän välityksellä saamat tiedot olivat omiaan vaikuttamaan tuntuvasti niiden käyttäytymiseen", ja todennut tämän jälkeen tuomion 196 kohdassa, että valittajan tietojenvaihtojärjestelmä "on siten ollut omiaan estämään, rajoittamaan tai vääristämään tavanomaista kilpailua perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuin tavoin", se on noudattanut perustelutapaa, jonka yhteisöjen tuomioistuin on kehittänyt tiettyjen tietojenvaihtojärjestelmien kilpailunvastaisuuden osoittamiseksi, joten valituksenalaista tuomiota ei näin ollen voida arvostella tältä osin.

58. Kolmas valitusperuste, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa käytettyä ilmaisua "olla omiaan" oikeudellisesti virheellisellä tavalla ja ylittänyt toimivaltansa, on näin ollen hylättävä perusteettomana.

IV Ratkaisuehdotus

59. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:

- valitus hylätään ja

- valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.