ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 2004/17 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetulla ”palveluja koskevalla hankintasopimuksella” tarkoitetaan sopimusta, jonka mukaan sopimuspuoli ei näiden palvelujen tarjoamista sääntelevien julkisoikeudellisten sääntöjen ja sopimusmääräysten perusteella ota kantaakseen merkittävää osaa hankintaviranomaisella olevasta riskistä. Kansallisen tuomioistuimen tehtäviin kuuluu liiketoimen kaikkien ominaispiirteiden nojalla arvioida, onko kyseinen liiketoimi katsottava palvelukonsessioksi vai julkisia palveluja koskevaksi hankintasopimukseksi.

Direktiivin 2004/17 1 artiklan 2 kohdan a ja d alakohdassa ja 3 kohdassa olevien julkisia palveluja koskevien hankintasopimusten ja palvelukonsession määritelmien vertailusta ilmenee, että palveluja koskevien hankintasopimusten ja palvelukonsession välinen ero on palvelujen tarjoamisesta saatavassa vastikkeessa. Palveluja koskeva hankintasopimus sisältää vastikkeen, jonka hankintaviranomainen maksaa suoraan palvelujen tarjoajalle, kun taas palvelukonsessiossa palvelujen tarjoamisen vastikkeena on joko palvelun hyödyntämisoikeus yksinään tai tällainen oikeus ja maksu yhdessä. Palveluja koskevan sopimuksen tapauksessa sillä, ettei hankintaviranomainen maksa korvausta suoraan sopimuskumppanille vaan tällä on oikeus saada korvaus kolmansilta, täytetään direktiivin 2004/17 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa säädetty vastiketta koskeva edellytys.

Palvelukonsessio edellyttää lisäksi sitä, että konsessionsaaja ottaa kantaakseen kyseisten palvelujen hyödyntämiseen liittyvän riskin. Jos palvelutoimintaan liittyvää riskiä ei siirretä palvelun tarjoajalle, kyseinen toimenpide on julkisia palveluja koskeva hankintasopimus eikä palvelukonsessio. Vaikka riski voi tosin jo alun alkaen olla hyvin vähäinen, palvelukonsession olemassaolon toteamiseksi on tarpeen, että hankintaviranomainen siirtää tähän toimintaan liittyvän oman riskinsä täysimääräisesti tai ainakin pääosin konsessionsaajalle.

Hyödyntämiseen liittyvä riski on ymmärrettävä riskinä altistua markkinoiden epävarmuustekijöille, ja se voi ilmetä muiden toimijoiden kilpailusta aiheutuvana riskinä, riskinä, joka aiheutuu siitä, etteivät palvelujen kysyntä ja tarjonta vastaa toisiaan, riskinä, joka aiheutuu siitä, että ne, joiden on maksettava hinta tarjotusta palveluista, ovat maksukyvyttömiä, riskinä, joka aiheutuu siitä, ettei tuloilla saada kokonaan katetuiksi toimintakustannuksia, tai vielä palvelun puutteellisuudesta aiheutuvaan vahinkoon perustuvasta vastuusta aiheutuvana riskinä. Riskeillä, jotka aiheutuvat taloudellisen toimijan huonosta liikkeenhoidosta tai sen tekemistä arviointivirheistä, ei sitä vastoin ole merkitystä, kun sopimusta luokitellaan julkisia palveluja koskevaksi hankintasopimukseksi tai palvelukonsessioksi, koska nämä riskit liittyvät olennaisesti kaikkiin sopimuksiin, koskevatpa ne julkista palveluhankintaa tai palvelukonsessiota.

(ks. 41, 42, 44, 45, 48, 49 ja 59 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kansainväliset sopimukset – ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus – Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille kuuluvien Turkin kansalaisten oikeus tehdä palkattua työtä tässä jäsenvaltiossa ja tätä oikeutta vastaava oleskeluoikeus

(ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset peruuttavat turkkilaisen työntekijän oleskeluluvan taannehtivasti siitä päivästä alkaen, jona hänen lupansa myöntämistä koskeva kansallisen oikeuden mukainen peruste ei enää täyty, kun kyseinen työntekijä ei ole syyllistynyt mihinkään vilpilliseen menettelyyn ja kun oleskelulupa on peruutettu mainitussa 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa määrätyn säännönmukaisen yhden vuoden työskentelyjakson päätyttyä.

On nimittäin todettava yhtäältä, ettei kyseistä säännöstä voida tulkita siten, että jäsenvaltio voisi yksipuolisesti muuttaa järjestelmän, joka koskee Turkin kansalaisten asteittaista integroitumista vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoille, sisältöä. Toisaalta on niin, että jos tällaisen työntekijän ei katsottaisi työskennelleen vastaanottavassa jäsenvaltiossa säännönmukaisesti yli yhtä vuotta, loukattaisiin saavutettujen oikeuksien kunnioittamisen yleistä periaatetta, jonka mukaan on niin, että kun Turkin kansalainen voi pätevästi vedota päätöksen N:o 1/80 jonkin määräyksen mukaisiin oikeuksiin, nämä oikeudet eivät enää riipu niiden syntymiseen johtaneiden olosuhteiden jatkumisesta, koska kyseisessä päätöksessä ei ole asetettu tällaista edellytystä.

(ks. 42, 50 ja 53 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Euroopan unionin erioikeudet ja vapaudet – Euroopan parlamentin jäsenet – Koskemattomuus heidän tehtäviään hoitaessaan ilmaisemiensa mielipiteiden tai äänestystensä perusteella

(Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 8 artikla)

Tiivistelmä

Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 8 artiklaa on tulkittava siten, että Euroopan parlamentin jäsenen muualla kuin Euroopan parlamentissa esittämä lausuma, joka on johtanut väärän ilmiannon perusteella nostettuun syytteeseen hänen alkuperäjäsenvaltiossaan, on kyseisessä määräyksessä tarkoitetun koskemattomuuden kattama parlamentaaristen tehtävien hoidossa ilmaistu mielipide ainoastaan silloin, kun kyseinen lausuma on subjektiivinen arviointi, jolla on suora ja ilmeinen yhteys tällaisten tehtävien hoitamiseen. Kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää, täyttyvätkö kyseiset edellytykset pääasiassa.

(ks. 41 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Pääomien vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Perintövero

(SEUT 63 artikla)

Tiivistelmä

SEUT 63 artiklaa on tulkittava niin, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään perintöveron osalta kymmenen vuoden vanhentumisaika sellaisen yhtiön nimennäisosakkeiden arvon määrittämiselle, jonka osakkeenomistaja vainaja oli ja jonka tosiasiallinen johto sijaitsee jossakin muussa jäsenvaltiossa, kun taas vanhentumisaika on pituudeltaan kaksi vuotta, jos yhtiön tosiasiallinen johto sijaitsee ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa.

Mainitun pidemmän vanhentumisajan soveltaminen perillisiin, jotka omistavat sellaisen yhtiön osakkeita, jonka tosiasiallinen johto sijaitsee jonkin muun jäsenvaltion alueella, voi nimittäin johtaa siihen, että kyseisessä jäsenvaltiossa asuvat henkilöt ovat vähemmän halukkaita tekemään sijoituksia tämän jäsenvaltion ulkopuolelle tai säilyttämään sinne tekemiään sijoituksia, kun otetaan huomioon se, että heidän perillisensä ovat pidemmän ajan epävarmassa tilanteessa jälkiverotuksen kohteeksi joutumisen suhteen.

Tällaista lainsäädäntöä ei voida perustella tarpeella turvata verovalvonnan tehokkuus eikä veropetosten torjuntaa koskevalla tavoitteella, koska yleisesti sovellettava kymmenen vuoden jälkiverotusaika ei mitenkään riipu siitä ajasta, jota tarvitaan, jotta voidaan tehokkaasti turvautua keskinäistä apua koskeviin järjestelmiin tai muihin keinoihin osakkeiden arvon selvittämiseksi. On nimittäin erotettava toisistaan kaksi tapausta, eli ensinnäkin tilanne, jossa veronalaiset erät on salattu kansallisilta veroviranomaisilta eikä veroviranomaisilla ole mitään tietoa, jonka perusteella ne voisivat käynnistää tutkinnan, ja toiseksi tilanne, jossa veroviranomaisilla on hallussaan veronalaisia eriä koskevia tietoja. Silloin, kun jäsenvaltion veroviranomaisilla on hallussaan tietoja, joiden perusteella ne olisivat voineet kääntyä muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten puoleen joko turvautumalla tiedonsaantipyynnön jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen alalla annetussa direktiivissä 77/799 säädettyyn keskinäistä apua koskevaan järjestelmään tai kahdenvälisissä sopimuksissa määrättyyn järjestelmään, jotta nämä viimeksi mainitut viranomaiset toimittaisivat niille tietoja, jotka ovat tarpeen veron asianmukaisen määrän määrittämiseksi, pelkkä se seikka, että kyseiset veronalaiset erät sijaitsevat jossain toisessa jäsenvaltiossa, ei nimittäin oikeuta yleisesti soveltamaan pidennettyä jälkiverotusaikaa, joka ei mitenkään riipu siitä ajasta, jota tarvitaan, jotta voidaan tehokkaasti turvautua näihin keskinäistä apua koskeviin järjestelmiin.

(ks. 24, 30, 33, 36, 39 ja 40 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus N:o 44/2001 – Yksinomainen toimivalta – Yhtiöitä ja muita oikeushenkilöitä koskevat riita-asiat

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohta)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, ettei sitä sovelleta oikeusriitaan, jonka yhteydessä yhtiö vetoaa siihen, ettei sitä vastaan voida vedota sopimukseen, koska sen toimielinten päätös, joka on johtanut sopimuksen tekemiseen, on yhtiöjärjestyksen rikkomisen vuoksi pätemätön.

Kyseinen säännös koskee ainoastaan sellaisia oikeusriitoja, joiden pääasiallisena kohteena on yhtiöiden tai muiden oikeushenkilöiden pätevyys, mitättömyys tai purkaminen tai niiden toimielinten päätösten pätevyys. Kaikkia kysymyksiä, jotka koskevat yhden sopimuksen osapuolen toimielinten tekemän sopimuksen tekemistä koskevan päätöksen pätevyyttä, on pidettävä liitännäisinä sopimusoikeudellisen oikeusriidan yhteydessä. Tällaisen sopimusoikeudellisen oikeusriidan kohteella ei ole välttämättä erityisen läheistä yhteyttä sen asianosaisen kotipaikan tuomioistuimeen, joka vetoaa omien toimielintensä päätöksen väitettyyn pätemättömyyteen. Olisi siten hyvän oikeudenkäytön vastaista alistaa tällaiset oikeusriidat sen jäsenvaltion tuomioistuinten yksinomaiseen toimivaltaan, jossa yhdellä sopimuksen osapuolena olevalla yhtiöllä on kotipaikka.

(ks. 39, 41, 44 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
32

Valitus perustuu neljään valitusperusteeseen. Ensimmäisellä valitusperusteella, joka jakautuu kahteen osaan, valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan, että asetuksen N:o 423/2007 7 artiklan 2 kohdan d alakohta on velvoittava säännös, vaikka tällainen tulkinta on valitusperusteen ensimmäisen osan mukaan säännöksen sanamuodon vastainen ja valitusperusteen toisen osan mukaan suhteellisuusperiaatteen vastainen. Toisessa valitusperusteessaan valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on arvioinut, että 7 artiklan 2 kohdan d alakohta on suhteellisuusperiaatteen mukainen. Kolmannella valitusperusteellaan valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen muotoillessaan sen kriteerin, jonka perusteella on tarkoitus määrittää, onko valittaja emoyhtiön omistuksessa ja määräysvallassa, ja soveltaessaan kyseistä kriteeriä. Neljännellä valitusperusteellaan valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan, että neuvosto on täyttänyt velvollisuutensa perustella päätöksensä, jolla valittaja on otettu asetuksen N:o 423/2007 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden, yhteisöjen ja elinten luetteloon.
106

Tässä yhteydessä on tärkeää todeta, että koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita näiden toimielinten on arvioitava yhteisen kauppapolitiikan ja aivan erityisesti kaupallisten suojatoimenpiteiden alalla, ovat monitahoisia (asia C-351/04, Ikea Wholesale, tuomio 27.9.2007, Kok., s. I-7723, 40 kohta; asia C-398/05, AGST Draht- und Biegetechnik, tuomio 28.2.2008, Kok., s. I-1057, 33 kohta; asia C-373/08, Hoesch Metals and Alloys, tuomio 11.2.2010, Kok., s. I-951, 61 kohta ja yhdistetyt asiat C-191/09 P ja C-200/09 P, neuvosto ja komissio v. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP, tuomio 16.2.2012, 63 kohta), kyseisillä toimielimillä oli tuossa arvioinnissa laaja harkintavalta, ja ne olisivat voineet ottaa huomioon kaikki niiden käytettävissä olleet todisteet arvioidessaan, olivatko Xinanchemin esittämät todisteet vakuuttavia ja riittivätkö ne hälventämään pelon siitä, ettei kyseinen yhtiö ollut mainitun järjestelyn vuoksi vapaa vahvistamaan vientihintojaan. Lisäksi on niin, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa todennut, että jos ei voida olla varmoja siitä, täyttyvätkö perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa mainitut edellytykset, markkinatalousolosuhteissa toimivan yrityksen asemaa ei voida myöntää.
29

Tällaisessa tilanteessa on todettava, kuten julkisasiamies Kokott oli katsonut edellä mainitussa asiassa Lahti Energia antamassaan ratkaisuehdotuksessa, että kun energiantuotanto- tai tuotteenvalmistusprosessi konkretisoituu ja päättyy vasta siirrettäessä voimalaitokseen kaasumaiset aineet, jotka on synnytetty kaasutinlaitoksessa jätteiden lämpökäsittelyn avulla, kaasutinlaitoksen ja voimalaitoksen muodostamaa kokonaisuutta on tarkasteltava yhdessä sovellettaessa direktiiviä 2000/76, ja tämä johtuu kyseisten kahden laitoksen välillä silloin olevasta teknis-tuotannollisesta yhteydestä. Se on perusteltua myös siksi, että haitta-aineet, jotka syntyvät kaasutinlaitoksessa aloitetusta jätteiden lämpökäsittelystä, ilmenevät ja niistä huolehditaan, ainakin osittain, vasta sitten, kun raakakaasu on siirretty voimalaitokseen.
Erityisesti valtiontukien alalla SEUT 108 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa määrätty muutoksenhakukeino on vain jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen muunnelma, joka on erityisellä tavalla mukautettu niihin erityisongelmiin, joita valtiontuista aiheutuu kilpailulle sisämarkkinoilla. SEUT 258 artiklan nojalla aloitettujen menettelyiden yhteydessä on niin, että kun arvioidaan sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä, eikä tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia voida ottaa huomioon. Merkityksellinen ajankohta SEUT 108 artiklan 2 kohdan toiseen alakohtaan perustuvan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen arvioinnille on lähtökohtaisesti siinä komission päätöksessä vahvistettu ajankohta, jonka täytäntöönpanon laiminlyönti on riitautettu. Kyseisessä määräyksessä nimittäin ei määrätä, toisin kuin SEUT 258 artiklassa, oikeudenkäyntimenettelyä edeltävästä vaiheesta, joten komissio ei myöskään anna perusteltua lausuntoa, jossa kyseessä olevalle jäsenvaltiolle asetettaisiin määräaika unionin oikeuden noudattamiseksi.

Jos sääntöjenvastaisiksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomiksi todettujen tukien saajayritys on asetettu konkurssiin, aiemman tilanteen palauttaminen ja sääntöjenvastaisesti maksetusta tuesta johtuvan kilpailun vääristymisen poistaminen voidaan lähtökohtaisesti toteuttaa siten, että tällaisen tuen palauttamisesta johtuva saatava kirjataan velkojien saatavista laadittavaan luetteloon. Tällainen kirjaus mahdollistaa kuitenkin takaisinperintävelvollisuuden noudattamisen vain, jos siinä tapauksessa, että valtion viranomaiset eivät pysty perimään tukien määrää takaisin kokonaisuudessaan, konkurssimenettely johtaa sääntöjenvastaisten tukien saajayrityksen purkamiseen eli sen toiminnan lopulliseen lopettamiseen.

On siis niin, että jos sääntöjenvastaisten tukien saajayritys on konkurssissa ja jos kyseisen konkurssissa olevan yrityksen toimintaa jatkamaan on perustettu uusi yhtiö, mainitun toiminnan jatkaminen ilman, että kyseiset tuet on peritty kokonaan takaisin, on omiaan ylläpitämään mainitun yrityksen markkinoilla kilpailijoihinsa nähden saamasta kilpailuedusta johtuvaa kilpailun vääristymistä. Tässä tapauksessa mainitunlaista äskettäin perustettua yhtiötä voidaan pitää velvollisena palauttamaan kyseiset tuet, jos sillä edelleen on kyseinen kilpailuetu. Näin on muun muassa silloin, kun todetaan, että kyseinen yhtiö edelleen tosiasiallisesti hyötyy mainittujen tukien saamiseen liittyvästä kilpailuedusta, erityisesti silloin, kun kyseinen yhtiö on ostanut selvitystilassa olevan yrityksen omaisuuden maksamatta vastineeksi markkinaehtojen mukaista hintaa tai kun mainitunlaisen yhtiön perustamisella on vältytty mainittujen tukien palauttamisvelvollisuudelta. Tämä koskee erityisesti tilanteita, joissa markkinaehtojen mukaisen hinnan maksaminen ei riitä poistamaan sääntöjenvastaisten tukien saamista vastaavaa kilpailuetua.

(ks. 103, 104, 107 ja 109 kohta)
Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja direktiivin 96/61 muuttamisesta annetussa direktiivissä 2003/87 määritellään 9 artiklan 1 ja 3 kohdassa sekä 11 artiklan 2 kohdassa selvästi ja yksiselitteisesti tämän järjestelmän toteuttamiseksi komission ja jäsenvaltioiden välinen toimivallan jako kansallisten jakosuunnitelmien laatimisessa, valvonnassa ja toteuttamisessa. Jakosuunnitelmien valvontaan ja hylkäämiseen liittyvän komission toimivallan olennaisten rajojen osalta komissiolla on vain toimivalta tarkastaa, että jäsenvaltion toteuttamat toimenpiteet ovat direktiivin liitteessä III mainittujen perusteiden ja saman direktiivin 10 artiklan säännösten mukaisia.

Direktiiveissä jäsenvaltioille asetetut velvoitetyypit ja näin ollen tulokset, jotka jäsenvaltioiden on saavutettava, voivat tosin olla hyvin erilaisia, ja on myös kiistatonta, että direktiivien säännökset, jotka koskevat yksinomaan jäsenvaltioiden ja komission välisiä suhteita, eivät kaikissa tapauksissa edellytä täytäntöönpanotoimia; on myös kiistämätöntä, että direktiivin 2003/87 9 ja 11 artiklassa säännellään komission ja jäsenvaltioiden tehtävät kansallisten jakosuunnitelmien hyväksymismenettelyssä eli kysymys niiden välisestä toimivallan jaosta. Näiden säännösten avulla voidaan määrittää, onko jäsenvaltioilla harkintavaltaa suunnitelmiensa laatimisessa, ja jos on, kuinka laajaa se on.

On myös kiistämätöntä, ettei tässä direktiivissä edellytetä mitään tiettyä menetelmää kansallisen jakosuunnitelman laatimisessa ja kasvihuonekaasujen jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän vahvistamisessa. Kyseisen direktiivin liitteessä III olevassa 1 kohdassa päinvastoin säädetään nimenomaisesti, että jäsenvaltioiden on otettava jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän vahvistamisessa huomioon muun muassa kansallinen energiapolitiikkansa ja kansallinen ilmastonmuutosohjelmansa.

Näin ollen jäsenvaltioilla on tietty liikkumavara direktiivin 2003/87 täytäntöönpanon suhteen ja näin ollen niiden toimenpiteiden valinnassa, jotka ne katsovat asianmukaisimmiksi mainitussa direktiivissä asetetun tavoitteen saavuttamiseksi, kun on kyse erityisestä asiayhteydestä – kansallisista energiamarkkinoista.

Siitä seikasta, että kyseisen direktiivin 9 artiklan mukaan komissio arvioi kansallisia jakosuunnitelmia ennakkovalvonnassa, on puolestaan todettava, että sinänsä tällainen valvontavalta eroaa monin tavoin EY 226 artiklan mukaisesta jälkikäteisvalvonnasta. Tästä seikasta ei kuitenkaan voi seurata, että ennakkovalvonnan olisi mentävä pitemmälle kuin laillisuusvalvonta.

(ks. 47 ja 49–52 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Direktiivi 2001/83 – Mainonta – Käsite

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27, 88 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27, 88 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava niin, että siinä ei kielletä sitä, että lääkealan yritys jakaa internetissä tietoja lääkemääräystä edellyttävistä lääkkeistä, mikäli tiedot tällä internetsivulla ovat ainoastaan niitä hakevan henkilön saatavissa ja tietoja jaettaessa ainoastaan kuvataan mainitun direktiivin 62 artiklan vaatimusten mukainen lääkkeen pakkaus ja esitetään muokkaamattomassa ja lyhentämättömässä muodossa lääkeviranomaisten hyväksymä lääkkeen pakkausseloste tai yhteenveto lääkkeen ominaisuuksista. Sitä vastoin on kiellettyä jakaa internetsivulla lääkettä koskevia tietoja, jotka valmistaja on valinnut tai joita se on muuttanut tavalla, joka voidaan selittää vain mainostarkoituksella.

(ks. 43, 47 ja 48 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Liikennevakuutus – Direktiivit 72/166, 84/5 ja 90/232 – Ajoneuvojen käyttämisestä aiheutuneisiin vahinkotapahtumiin sovellettavasta vahingonkorvausvastuusäännöstöstä päättäminen

(Neuvoston direktiivin 72/166 3 artiklan 1 kohta, neuvoston direktiivin 84/5 2 artiklan 1 kohta ja neuvoston direktiivin 90/232 1 artikla)

Tiivistelmä

Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaan saattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 72/166 3 artiklan 1 kohtaa, moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun toisen direktiivin 84/5 2 artiklan 1 kohtaa ja moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun kolmannen direktiivin 90/232 1 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa silloin, kun kahden ajoneuvon yhteentörmäyksestä on aiheutunut vahinkoja ilman, että kuljettajien voitaisiin katsoa syyllistyneen tuottamukseen, vastuu mainituista vahingoista jaetaan sen mukaisesti, missä määrin kumpikin ajoneuvo on myötävaikuttanut niiden aiheutumiseen, ja pidetään näitä myötävaikutuksia yhtä suurina silloin, kun niistä on epäselvyyttä.

Jos kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä ei suljeta automaattisesti pois tai rajoiteta suhteettomasti henkilövahinkoja kahden moottoriajoneuvon yhteentörmäyksessä kärsineen moottoriajoneuvon kuljettajan oikeutta korvaukseen moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otetusta pakollisesta vakuutuksesta vaan siinä säädetään vain, että vahingonkorvausvastuu jaetaan sen mukaisesti, missä määrin kumpikin ajoneuvo on myötävaikuttanut vahinkojen aiheutumiseen, mikä vaikuttaa myös korvauksen määrään, kyseessä oleva kansallinen säännöstö ei vaikuta unionin oikeudessa säädettyyn takeeseen siitä, että kansallisen oikeuden mukaan sovellettava vahingonkorvausvastuu katetaan kolmen edellä mainitun direktiivin säännösten mukaisella vakuutuksella.

(ks. 43, 44 ja 46 kohta sekä tuomiolauselma)