ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 204/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Naczelny Sąd Administracyjny (Puola) on esittänyt 1.4.2011 — Bawaria Motors Spółka z o.o. ja Minister Finansów

(Asia C-160/11)

2011/C 204/25

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Naczelny Sąd Administracyjny

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Bawaria Motors Spółka z o.o. ja : Minister Finansów

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 26.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 313 artiklan 1 kohtaa ja 314 artiklaa, luettuina yhdessä 136 ja 315 artiklan kanssa, tulkittava siten, että niiden mukaan voittomarginaalin verottamista koskevaa erityisjärjestelmää voidaan soveltaa verovelvollisiin jälleenmyyjiin käytettyjen tavaroiden luovutusten osalta myös silloin, jos he myyvät edelleen ostamiaan henkilöautoja ja muita moottoriajoneuvoja, joihin sovellettiin liikevaihtoverolain säännösten täytäntöönpanosta 28.11.2008 annetun valtiovarainministeriön asetuksen (Dz. U. nro 212, 1336 kohta, sellaisena kuin se on muutettuna) 13 §:n 1 momentin 5 kohdan Puolan kansallisten säännösten mukaan verovapautusta verovelvollisen suorittamien henkilöautojen ja muiden moottoriajoneuvojen luovutusten osalta, joiden hankinnan yhteydessä annetaan oikeus vain ostoihin sisältyvän veron osittaiseen vähennykseen 11.3.2004 annetun liikevaihtoverolain (Dz. U. nro 54, 535 kohta, sellaisena kuin se on muutettuna) 86 §:n 3 momentin nojalla, siltä osin kuin nämä henkilöautot ja moottoriajoneuvot ovat olleet liikevaihtoverolain 43 §:n 2 momentissa ja direktiivin 2006/112 311 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa tarkoitettuja käytettyjä tavaroita?

(1) EUVL L 347, s. 1.
2)

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 3 ja 5 artiklaa, luettuna yhdessä mainitun direktiivin 3 artiklan 3 kohtaa koskevassa liitteessä olevan 1 kohdan j alakohdan ja 2 kohdan b alakohdan toisen virkkeen kanssa, sekä maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 98/30/EY kumoamisesta 26.6.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/55/EY (2) 3 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä liitteessä A olevan b ja/tai c kohdan kanssa, tulkittava — mikäli niitä voidaan soveltaa — siten, että erityisasiakkaiden maakaasun toimitussopimusten hinnanmuutoksia koskevat sopimusehdot ovat selviä ja ymmärrettäviä ilmaisuja ja/tai riittävää avoimuutta koskevien vaatimusten mukaisia, jos niissä ei ole ilmoitettu hinnanmuutoksen perustetta, edellytyksiä ja laajuutta mutta on varmistettu, että kaasuntoimittajayritys ilmoittaa kaikista hinnankorotuksista asiakkailleen kohtuullisessa ajassa etukäteen ja asiakkailla on oikeus irtisanoa sopimus, jos he eivät halua hyväksyä ilmoitettuja muuttuneita ehtoja?
1)

Onko direktiiviä 2006/112/EY (1) tulkittava siten, että arvonlisäverovelvolliselta, joka täyttää mainitun direktiivin säännösten mukaiset arvonlisäveron vähennysoikeuden aineelliset edellytykset, voidaan evätä vähennysoikeus sellaisella kansallisella säännöksellä tai käytännöllä, jonka mukaan tavaroiden ostoista maksetun arvonlisäveron vähentäminen on kielletty siinä tapauksessa, että ainoa tavaroiden luovutuksen tapahtumista osoittava alkuperältään aito asiakirja on lasku, ja kun verovelvollisella ei ole laskun laatijan antamaa asiakirjaa, joka osoittaisi, että tavarat olisivat olleet viimeksi mainitun hallussa ja että se on noudattanut ilmoitusvelvollisuuden asettamia vaatimuksia? Voiko jäsenvaltio asettaa direktiivin 273 artiklan perusteella veronkannon oikean toimittamisen varmistamiseksi ja petosten estämiseksi velvollisuuden, jonka mukaan laskun vastaanottajalla on oltava jokin muu sellainen asiakirja, jolla osoitetaan, kenen hallussa tavarat ovat olleet, ja sen, että tavarat on luovutettu ja toimitettu laskun vastaanottajalle?
1)

Sovellettaessa asetuksen N:o 1408/71 (1) 13 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja sekä erityisesti 14 c artiklaa, voiko jäsenvaltio sen toimivallan puitteissa, joka sille on myönnetty sen määrittämiseksi, mitkä ovat edellytykset kyseisen jäsenvaltion itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliturvajärjestelmään kuulumiseksi, rinnastaa ”kyseisessä jäsenvaltiossa verovelvollisen yhtiön hallinnoimisen ulkomailta” toiminnan harjoittamiseen alueellaan?
—

unionin tuomioistuimen on todettava, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 4 ja 7 artiklan sekä SEUT 18 ja 45 artiklan, joissa määrätään kansallisuuteen perustuvan syrjinnän kieltämisestä, mukaisia velvoitteitaan, koska se on poistanut vasta 1.8.2004 asuinpaikkaa koskevan edellytyksen, joka esti eläkkeiden indeksoinnin sellaisilta Euroopan ja ETA-valtioiden kansalaisilta, jotka eivät asuneet valtiossa, joka oli tehnyt Belgian kanssa vastavuoroisuussopimuksen, ja koska se ei ole poistanut sitä syrjintää, jota mainitut henkilöt ovat kärsineet koko 1.8.2004 edeltäneen ajan menettäen näin osan eläkkeestään,
1)

Onko jäsenvaltiossa sijaitsevaa sellaisen valtion suurlähetystöä, joka ei kuulu tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) (jäljempänä asetus N:o 44/2001) soveltamisalaan, pidettävä asetuksen N:o 44/2001 18 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna sivuliikkeenä, agentuurina tai muuna toimipaikkana?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 145/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Wien (Itävalta) on esittänyt 3.2.2011 — Content Services Ltd v. Bundesarbeitskammer

(Asia C-49/11)

2011/C 145/07

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Wien

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Content Services Ltd

Vastapuoli: Bundesarbeitskammer

Ennakkoratkaisukysymys

Noudatetaanko etämyyntidirektiivin (1) 5 artiklan 1 kohdan vaatimusta, jonka mukaan kuluttajan on saatava vahvistus säännöksessä mainituista tiedoista kuluttajan saatavissa ja käytettävissä olevalla pysyvällä tavalla, paitsi jos tiedot on jo sopimusta tehtäessä toimitettu kuluttajalle kuluttajan saatavissa ja käytettävissä olevalla pysyvällä tavalla, jos nämä tiedot toimitetaan kuluttajalle yrityksen internetsivulle johtavan hyperlinkin kautta ja hyperlinkki sijaitsee tekstissä, joka kuluttajan on merkittävä luetuksi aktivoimalla valintaruutu voidakseen tehdä sopimuksen?

(1) Kuluttajansuojasta etäsopimuksissa 20.5.1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/7/EY — Neuvoston ja parlamentin lausuma 6 artiklan 1 kohdan osalta — Komission lausuma 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan osalta, EYVL L 144, s. 19.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 145/12

Valitus, jonka Helena Rubinstein ja L’Oréal ovat tehneet 2.3.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-345/08, Helena Rubinstein SNC ja L’Oréal SA v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Allergan, Inc., 16.12.2010 antamasta tuomiosta

(Asia C-100/11 P)

2011/C 145/17

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Helena Rubinstein SNC ja L’Oréal SA (edustaja: Rechtsanwalt A. von Mühlendahl)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Allergan, Inc.

Vaatimukset

Kantajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 16.11.2010 yhdistetyissä asioissa T-345/08 ja T-357/08 antaman tuomion

— hylkää Allergan, Inc:n mitättömyysosaston 28.3.2007 asiassa 1118 C (Helena Rubinstein SNC, BOTOLIST) ja 4.4.2007 asiassa 1120 C (L’Oréal SA, BOTOCYL) tekemistä päätöksistä tekemät valitukset

— velvoittaa viraston korvaamaan unionin tuomioistuimessa käytävästä menettelystä aiheutuvat oikeudenkäyntikulut sekä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja viraston valituslautakunnassa käydyistä menettelyistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat vaativat, että riidanalainen tuomio on kumottava seuraavista syistä.

Unionin yleinen tuomioistuin rikkoi yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen (1) 52 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä sen 8 artiklan 5 kohdan kanssa, koska se totesi, että virasto saattoi perustellusti katsoa, että aikaisemmilla tavaramerkeillä, joihin Allergan, Inc. oli vedonnut, oli maine ja että riitautettujen rekisteröintien käyttäminen merkitsisi epäoikeudenmukaisen edun saamista aikaisempien tavaramerkkien maineesta ja erottamiskyvystä tai se olisi vahingollista niiden maineelle tai erottamiskyvylle.

Unionin yleinen tuomioistuin rikkoi yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 115 artiklaa ja yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 (2), sellaisen kuin se on muutettuna, 1 artiklan 38 säännön 2 kohtaa, koska se otti huomioon näytön, jota ei ollut esitetty oikeudenkäyntikielellä.

Unionin yleinen tuomioistuin rikkoi yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 63 artiklaa, koska se tutki ja vahvisti riidanalaiset päätökset virheellisten oikeudellisten perusteiden valossa.

Unionin yleinen tuomioistuin rikkoi yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 73 artiklaa, koska se katsoi, ettei riidanalaisia päätöksiä rasittanut perustelujen puutteellisuus.

(1) EUVL 1994, L 11, s. 1.

(2) EYVL L 303, s. 1
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 120/7

Kanne 22.2.2011 — Euroopan unionin neuvosto v. Euroopan parlamentti

(Asia C-77/11)

2011/C 120/12

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: G. Maganza ja M. Vitsentzatos)

Vastaaja: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

— Euroopan parlamentin puhemiehen 14.12.2010 tekemä toimi, jolla Euroopan unionin varainhoitovuoden 2011 talousarvio on todettu lopullisesti hyväksytyksi, on kumottava siltä osin kuin se on osa toimea, joka koskee talousarvion vahvistamista

— vaihtoehtoisesti ja siinä tapauksessa, että kysymys on ensiksi mainitusta erillisestä toimesta, on kumottava puhemiehen samana päivänä tekemä toimi, joka koskee varainhoitovuoden 2011 talousarvioin hyväksymistä ja sen velvoittavuutta toimielimiin ja jäsenvaltioihin nähden

— toissijaisesti Euroopan parlamentin puhemiehen toimi, jolla Euroopan unionin varainhoitovuoden 2011 talousarvio on todettu lopullisesti hyväksytyksi, on kumottava siltä osin kuin tämä lausuma annettiin ennen vuoden 2010 talousarviomenettelyn (talousarvio 2011) päättymistä

— on todettava, että vuoden 2011 talousarvioin vaikutukset ovat sitovia kunnes talousarvio on annettu perussopimusten mukaisella säädöksellä

— vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Neuvosto katsoo kanteessaan, että Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) voimaantulon jälkeen 1.12.2009 Euroopan unionin vuosittainen talousarvio ja lisätalousarviot on vahvistettava näiden kahden toimielimen — eli Euroopan parlamentin ja neuvoston — säädöksellä, jonka nämä toimielimet ovat yhdessä antaneet. Euroopan parlamentin puhemies ja neuvoston puheenjohtaja allekirjoittavat säädöksen SEUT 297 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan nojalla.

Neuvosto katsoo näin ollen, että toimi, jolla vuoden 2011 talousarvio vahvistettiin ja joka riippumatta siitä, katsotaanko se osaksi Euroopan parlamentin puhemiehen lausumaa vuoden 2011 talousarvion lopullisesta hyväksymisestä vai erilliseksi toimeksi, on lainvastainen ja rikkoo SEUT 314 artiklaa, SEUT 288 artiklaa, SEUT 289 artiklan 2 kohtaa, SEUT 296 artiklan ensimmäistä ja kolmatta kohtaa ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 13 artiklan 2 kohtaa, koska se on luonteeltaan epätavanomainen toimi, joka on hyväksytty muussa kuin lainsäätämisjärjestyksessä ja jonka pelkästään Euroopan parlamentin puhemies on tehnyt ja allekirjoittanut. Toissijaisesti neuvosto katsoo, että tämä toimi, joka on hyväksytty muussa kuin lainsäätämisjärjestyksessä, on lainvastainen siitä syystä, että se rikkoo olennaisia menettelymääräyksiä ja SEUT 314 artiklan 9 kohtaa.

Lopuksi neuvosto vaatii, että unionin tuomioistuimen on säilytettävä talousarvion vaikutukset sellaisena kuin ne olivat Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistussa talousarviossa siihen saakka, kunnes tämä talousarvio on vahvistettu edellä mainittujen määräysten mukaisesti.
4)

Tietyissä olosuhteissa toisessa kysymyksessä mainitun kaksoisrangaistavuuden kiellon puitteissa on kuitenkin sallittua määrätä lisäseuraamuksia uudessa menettelyssä saman teon perusteella, josta henkilöä on jo syytetty ja joka on johtanut seuraamuksia koskevan päätöksen tekemiseen. Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, täyttyvätkö edellytykset yhtä seuraamusta useamman seuraamuksen määräämiselle erillisissä menettelyissä silloin, jos myöhempään menettelyyn sisältyy uusi ja aiempaan menettelyyn nähden itsenäinen asian tosiseikkoja koskeva tutkinta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 46/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de grande instance de Chartres (Ranska) on esittänyt 29.11.2010 — Michel Bourges-Maunoury ja hänen puolisonsa Marie-Louise Heintz v. Direction des services fiscaux d'Eure et Loir

(Asia C-558/10)

2011/C 46/09

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de grande instance de Chartres

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Michel Bourges-Maunoury ja hänen puolisonsa Marie-Louise Heintz

Vastaaja: Direction des services fiscaux d'Eure et Loir

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan yhteisöjen yhteisen neuvoston ja yhteisen komission perustamisesta tehdyssä sopimuksessa (1) olevan Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan V luvussa oleva 13 artiklan toinen kohta esteenä sille, että kaikki verovelvollisen tulot, mukaan luettuna yhteisöiltä saadut tulot, otetaan huomioon laskettaessa varallisuusveron enimmäismäärää?

(1) EYVL L 152, s. 13, josta on tullut Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan (N:o 7) (EUVL 2010, C 83, s. 266) V luvun 12 artikla.
—

asia on ratkaistava lopullisesti ja päätös on kumottava tai sakon määrää on joka tapauksessa alennettava tai vaihtoehtoisesti, jos unionin tuomioistuin ei itse päätä ratkaista asiaa, asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen asian ratkaisemiseksi unionin tuomioistuimen antaman tuomion mukaisesti
—

Portugalin tasavalta ei ole noudattanut arvonlisäverodirektiivin (1) 296–298 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se on soveltanut maataloustuottajiin erityisjärjestelmää, joka ei ole arvonlisäverodirektiivissä säädetyn järjestelmän mukainen, koska ne vapautetaan arvonlisäveron maksuvelvollisuudesta, ja kun se on soveltanut vakiokantahyvitysten prosenttia 0 samalla, kun se on tehnyt huomattavan negatiivisen hyvityksen omista varoistaan arvonlisäveron kantamisen tasapainottamiseksi,
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 30/17

Kanne 29.10.2010 — Euroopan komissio v. Ranskan tasavalta

(Asia C-515/10)

()

2011/C 30/27

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: G. Rozet ja A. Marghelis)

Vastaaja: Ranskan tasavalta

Vaatimukset

— Ranskan tasavallan on todettava jättäneen noudattamatta kaatopaikoista 26.4.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/31/EY (1) 2 artiklan e alakohdan, 3 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan d alakohdan sekä direktiivin 1999/31/EY 16 artiklan ja liitteen II mukaisista perusteista ja menettelyistä jätteen hyväksymiseksi kaatopaikoille 19.12.2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2003/33/EY (2) liitteessä olevien säännösten mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut sellaisia tarpeellisia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, joilla varmistetaan, että asbestisementtijätteet käsitellään asianmukaisilla kaatopaikoilla

— Ranskan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio esittää kanteensa tueksi yhden kanneperusteen, joka perustuu direktiivin 1999/31/EY säännösten ja erityisesti käsitteen ”jäte” virheelliseen tulkintaan.

Kantaja nimittäin riitauttaa Ranskan viranomaisten tulkinnan, jonka mukaan jätteet voivat olla samanaikaisesti pysyviä jätteitä ja vaarallisia jätteitä. Komission mukaan direktiivissä erotellaan kolmenlaiset jäteluokat: vaaralliset, tavanomaiset ja pysyvät jätteet, mistä seuraa erilaisia velvoitteita ja täsmällinen ero perusteissa, joiden mukaisesti eri jätteet ovat kelpoisia kaatopaikoille. Asbestibetonijätettä on komission mukaan pidettävä vaarallisena jätteenä päätöksessä 2000/532/EY, (3) sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2001/573/EY, (4) esitetyn jäteluettelon mukaisesti, ja sen käsittelyssä on noudatettava erityisiä varotoimia. Kansallinen säännöstö, jossa asbestibetonijäte luokitellaan pysyväksi jätteeksi ja jonka mukaan se on kelpoista pysyville jätteille tarkoitetuille kaatopaikoille, ei täten ole direktiivin vaatimusten mukainen.

(1) EYVL L 182, s. 1.

(2) EYVL L 11, s. 27.

(3) Jätteistä annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan a alakohdan mukaisen jäteluettelon laatimisesta tehdyn komission päätöksen 94/3/EY ja vaarallisista jätteistä annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY 1 artiklan 4 kohdan mukaisen vaarallisten jätteiden luettelon laatimisesta tehdyn neuvoston päätöksen 94/904/EY korvaamisesta 3.5.2000 tehty komission päätös (EYVL L 226, s. 3).

(4) Jäteluetteloa koskevan komission päätöksen 2000/532/EY muuttamisesta 23.7.2001 tehty neuvoston päätös (EYVL L 203, s. 18).
i)

Jos toimivaltaisuuteen ei tarvita erityistä kansallista liittymää tai jos sellaisen olemassaoloa koskevaan olettamaan riittää, että riidanalaisella tietosisällöllä on objektiivisesti arvioiden liittymä tuomioistuinvaltioon siten, että vastakkaiset intressit ovat asianomaiseen yksittäistapaukseen liittyvien olosuhteiden ja erityisesti riitautetun internetsivuston sisällön vuoksi tosiasiallisesti saattaneet joutua tai ne saattavat tosiasiallisesti joutua ristiriitaan tuomioistuinvaltiossa taikka tällainen ristiriita on syntynyt sitä kautta, että internetsivuston sisältö on tullut kantajan, jonka henkilöllisyyteen liittyviä oikeuksia on loukattu, yhden tai useamman tuttavan tietoon, eikä erityisen kansallisen liittymän olemassaoloa koskeva olettama edellytä riidanalaisen internetsivuston katselukertojen vähimmäismäärää tuomioistuinvaltiossa, taikka jos asetusta N:o 44/2001 ei voida ylipäätään soveltaa nyt esillä olevaan asiaan: Onko tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8.6.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY (3) (jäljempänä direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä) 3 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, että näiden säännösten on katsottava olevan luonteeltaan lainvalintasääntöjä siinä mielessä, että niissä myös siviilioikeuden alalla syrjäytetään kansalliset lainvalintasäännöt ja säädetään sovellettavaksi ainoastaan alkuperämaan oikeutta, vai onko näissä säännöksissä kysymys aineellisoikeudellisesta korjauskeinosta, jonka avulla muutetaan kansallisten lainvalintasääntöjen nojalla sovellettavaksi todetun lain soveltamisen sisällöllistä lopputulosta lieventämällä se alkuperämaan vaatimusten tasolle?
1)

Voidaanko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) 6 artiklan 1 kohtaa tulkita siten, ettei kohtuuttoman sopimusehdon katsota sitovan yksittäistä kuluttajaa silloin, kun kuluttajasopimuksessa olevan kohtuuttoman sopimusehdon mitättömyyden toteamista koskevan vaatimuksen tekemiseen laissa tarkoitettu ja lailla tähän valtuutettu elin on ryhmäkanteella vaatinut tätä kuluttajien nimissä (popularis actio)? Voidaanko edellä mainitun asetuksen 6 artiklan 1 kohtaa tulkita siten, kun on kyse ryhmäkanteella vireille saatetussa asiassa niiden kuluttajien, jotka eivät ole asianosaisia, hyväksi annetusta tuomiosta ja kohtuuttoman yleisen sopimusehdon soveltamiskiellosta, että tällainen ehto ei ole asianomaiseen kuluttajien ryhmään eikä tulevaisuuteen nähden velvoittava, ja että tuomioistuimen on viran puolesta sovellettava tästä johtuvia oikeudellisia seurauksia?
2)

Ovatko arviointiperusteet, joiden nojalla määritetään, onko kyse sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2005/29/EY (2) tarkoitetusta sopimattomasta kaupallisesta menettelystä, sellaiset, että on mahdollista katsoa, että jos toimija mainitsee sopimuksessa todellisen vuosikoron, joka on alempi kuin todellisuudessa peritty korko, tällaista toimijan käyttäytymistä kuluttajaan nähden voidaan pitää sopimattomana menettelynä? Voiko direktiivin 2005/29/EY mukaan sillä, että sopimaton kaupallinen menettely todetaan, olla vaikutusta luottosopimuksen pätevyyteen ja direktiivin 93/13/ETY 4 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan tavoitteen toteutumiseen, jos sopimuksen mitättömyys on kuluttajan kannalta edullisempaa?
1)

Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut valituksenalaisessa tuomiossa huomioon sitä, että tietojen antamista koskeva määräys kuuluu unionin velvoittavana toimena unionin tuomioistuinten valvontavaltaan. Jäsenvaltiolla on asetuksen (EY) N:o 659/1999 10 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä SEUT 288 artiklan 4 kohdan kanssa, ja SEU 4 artiklan 3 kohdan mukaisen vilpittömän yhteistyön periaatteen perusteella sitova velvollisuus antaa vaaditut tiedot. Koska jäsenvaltion on ehdottomasti pantava tämä päätös täytäntöön, tietojenantamisvelvollisuus siirtyy suoraan valittajalle, jolla (ainoana) on vaaditut tiedot hallussaan.
1)

Onko Euroopan unionin oikeuden määräyksiä ja säännöksiä, muun muassa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen määräyksiä, joilla on tarkoitus varmistaa vapaa liikkuvuus, ja edellä mainittujen, ajoneuvojen rekisteröintiasiakirjoja koskevien direktiivien säännöksiä tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa otetaan käyttöön ajoneuvojen rekisteröintiä varten erityinen asiakirja, kuten rekisteröintitodistus, jossa on oltava maininta ”esittelyajoneuvo” jonka osalta voidaan katsoa, ettei sen tarkoitus ole 29.4.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/37/EY, (1) sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/127/EY, (2) 1 artiklassa tarkoitettu väliaikainen rekisteröinti, ja näin ollen siten, että ne ovat esteenä sille, että edun myöntämisen edellytykseksi on asetettu tällaisen asiakirjan esittäminen?
b)

Onko tilanteessa, jossa osa maksetuista summista tai kaikki maksetut summat on maksettava takaisin, virheellisesti maksettua määrää korotettava 27.11.1987 vientitukien järjestelmästä annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 33 artiklan mukaisesti näissä säännöksissä tarkoitetulla seuraamusmaksulla, vaikka tavarakirjanpitoa koskeva velvollisuus on varastonpitäjällä silloin, kun — kuten käsiteltävänä olevassa tapauksessa — tullivarasto on yksityinen C-tyypin varasto, jota ylläpitää maataloustuotteiden viejä itse?