Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus La Pergola 23 päivänä syyskuuta 1997. - Euroopan parlamentti vastaan Euroopan unionin neuvosto. - Neuvoston päätös 95/468/EY - HVT - Telemaattiset verkot - Oikeudellinen perusta. - Asia C-22/96.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-03231



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Tällä kanteella Euroopan parlamentti vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan yhteisön panoksesta hallintojen välisessä telemaattisessa tietojenvaihdossa (HVT) yhteisössä 6 päivänä marraskuuta 1995 tehdyn neuvoston päätöksen 95/468/EY.(1) Päätös tehtiin EY:n perustamissopimuksen 235 artiklan nojalla, ja kanne koskee tätä päätöksen oikeudellista perustaa. Parlamentti katsoo, että riidanalainen toimi olisi pitänyt tehdä 129 d artiklan nojalla. Myös komissio, joka tukee väliintulijana kantajaa tässä oikeudenkäynnissä, vaatii päätöksen kumoamista sillä perusteella, että se olisi pitänyt tehdä 129 d artiklan nojalla.

2 Ennen osapuolten väitteiden arvioimista on tarkasteltava menettelyä, joka johti päätöksen tekemiseen.

Komissio esitti 12.3.1993 parlamentille ja neuvostolle tiedonannon Euroopan laajuisista, hallintojen välisistä telemaattisista verkoista. Asiakirja sisälsi kaksi päätösehdotusta, joista ensimmäinen koski Euroopan laajuisten, hallintojen välisten telemaattisten verkkojen "suuntaviivojen" joukkoa(2) ja toinen yhteisön monivuotista toimintaohjelmaa, jolla tuettaisiin Euroopan laajuisten, hallintojen väliseen tietojenvaihtoon tarkoitettujen telemaattisten verkkojen luomista(3) (jäljempänä HVT-hanke). Molemmat päätösehdotukset perustuivat alun perin perustamissopimuksen 235 artiklaan. Maastrichtin sopimuksen tultua voimaan oikeudelliseksi perustaksi valittiin kuitenkin 129 d artikla; syinä tähän esitettiin erityisesti artiklan ensimmäinen kohta, jonka mukaan suuntaviivojen vahvistamisessa on noudatettava yhteispäätösmenettelyä, sekä artiklan kolmas kohta, jonka mukaan monivuotisen HVT-toimintaohjelman vahvistaminen edellyttää yhteistoimintamenettelyn noudattamista. Parlamentin vastustavasta lausunnosta huolimatta neuvosto teki riidanalaisen päätöksen 235 artiklan nojalla.

Huomattakoon, että komission alkuperäisiä ehdotuksia oli kaksi: toinen niistä koski suuntaviivoja ja toinen HVT-hanketta. Neuvosto hyväksyi kuitenkin kahden ehdotuksen materiaalisen sisällön yhdellä ainoalla toimella eli kanteen kohteena olevalla päätöksellä.(4) Lopputulos poikkeaa toki huomattavasti pelkästä alkuperäisten ehdotusten yhdistelmästä. Aineelliselta kannalta molemmat ehdotukset sisältyvät kuitenkin riidanalaiseen päätökseen.(5)

3 Näiden huomioiden jälkeen voidaan käsitellä pääasiaa. Kuten edellä on mainittu, riidanalainen päätös tehtiin 235 artiklan nojalla. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan "perustamissopimuksen 235 artiklan käyttäminen toimen oikeudellisena perustana on perusteltua ainoastaan silloin, kun missään muussa perustamissopimuksen määräyksessä ei anneta yhteisön toimielimille kyseisen toimenpiteen toteuttamiseksi tarpeellista toimivaltaa".(6) Kysymyksessä on siis toissijainen määräys, johon voidaan vedota vain, jos täsmällisempiä toimivallan antavia määräyksiä ei ole. Puolustaessaan 235 artiklan valintaa neuvosto lähtee juuri siitä käsityksestä, ettei tässä tapauksessa ollut muuta yhteisön toimivallan perustavaa määräystä kuin 235 artiklan yleinen ja toissijainen määräys.

Vastaajana oleva toimielin väittää siis, että päätöstä annettaessa ei voitu soveltaa XII osastoon sisältyviä, Euroopan laajuisia verkkoja koskevia määräyksiä, joita parlamentti ja komissio pitävät riidanalaisen päätöksen oikeudellisena perustana. Neuvoston mukaan riidanalaisella päätöksellä osoitettiin määrärahoja tietyille hallintojen välistä telemaattista tietojenvaihtoa koskeville hankkeille; Euroopan laajuisiin verkkoihin kohdistuva yhteisön rahoitustoimenpide edellyttää neuvoston mukaan 129 c artiklan 1 kohdan kolmannen luetelmakohdan mukaisesti kyseisen artiklan ensimmäisessä luetelmakohdassa määrättyjen suuntaviivojen vahvistamista. Käsillä olevassa tapauksessa näitä kehityssuuntia ei neuvoston mukaan ollut vahvistettu. Neuvoston mukaan HVT-päätöstä ei tehty 129 d artiklan nojalla siksi, että ennen päätöksentekoa ei ollut vahvistettu "suuntaviivoja" eikä yksilöity "yhteistä etua koskevia hankkeita"; nämä kaksi toimea ovat neuvoston mukaan yhteisön taloudellisen myötävaikutuksen välttämätön edellytys. Neuvoston mukaan ei voida myöskään perustellusti väittää, että riidanalaisella päätöksellä vahvistetaan 129 c artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetut suuntaviivat tai että sillä määrätään kyseisen määräyksen toisessa luetelmakohdassa tarkoitetuista "verkkojen yhteentoimivuutta" koskevista toimista. Näin ollen neuvosto katsoo, että riidanalaisen päätöksen tekeminen 235 artiklan nojalla oli välttämätöntä.

Parlamentti ja komissio edustavat vastakkaista näkemystä. Ne väittävät, että riidanalaiseen päätökseen sisältyvät molemmat komission ehdotukset, jotka koskivat siis suuntaviivoja ja HVT-hanketta, ja että päätös on yhteisön toimielimille tällä alalla annettujen kahdenlaisten toimivaltuuksien täytäntöönpanoa: komission ensimmäisessä ehdotuksessa määritetään suuntaviivat ja toisessa hyväksytään toimenpiteet. Näin ollen päätöksellä noudatetaan 129 c artiklan 1 kohdassa määrättyjä kolmea erillistä yhteisön myötävaikutuksen edellytystä: päätöksessä on vahvistettu suuntaviivat ja yksilöity yhteistä etua koskevat hankkeet (129 c artiklan 1 kohdan ensimmäinen luetelmakohta), siinä määrätään verkkojen yhteentoimivuuteen liittyviä toimenpiteitä (129 c artiklan 1 kohdan toinen luetelmakohta) ja myönnetään yhteisön rahoitusta näin yksilöidyille hankkeille (129 c artiklan 1 kohdan kolmas luetelmakohta). Näin ollen päätöksen oikeudellinen perusta löytyy parlamentin ja komission mukaan perustamissopimuksen XII osastosta eikä 235 artiklasta.

4 Arviointiperuste, jota käyttämällä käsillä oleva tapaus voidaan ratkaista, selviää yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä:(7) riidanalaisen päätöksen päämäärä ja sisältö on otettava huomioon arvioitaessa sitä, oliko neuvostolla oikeus ottaa toimenpiteen perustaksi 235 artikla. Selvitän seuraavassa syyt, joiden perusteella yhdyn kantajan näkemykseen siitä, että riidanalainen päätös kuuluu Euroopan laajuisia verkkoja koskevan perustamissopimuksen XII osaston soveltamisalaan.

Kanteen kohteena olevan päätöksen tarkoitus ilmenee sen johdanto-osasta. Päätöksellä halutaan turvata "telemaattisen tekniikan käytön" avulla(8) "läheinen yhteistyö jäsenvaltioiden toimivaltaisten hallintojen välillä sekä niiden ja yhteisön toimielinten välillä".(9) Erityisesti on välttämätöntä, että jäsenvaltioiden sisäisissä telemaattisissa järjestelmissä varmistetaan "näiden telemaattisten järjestelmien keskinäinen toimivuus".(10) Mitä tulee yhteisön rahoituksen välttämättömyyteen,(11) kuudennessa perustelukappaleessa painotetaan, että on tarpeen määrittää "ehdot, joiden perusteella tiettyjen nimenomaisten hankkeiden toteutus soveltuu yhteisön tuettavaksi".

Riidanalaisen päätöksen sisällön osalta voidaan viitata sen 1 artiklan sanamuotoon: "Tämän päätöksen tarkoituksena on määrätä yhteisön panos tiettyjä hankkeita varten hallintojen välisen telemaattisen tietojenvaihdon alueella hallintojen välisen yhteistyön helpottamiseksi. Tässä tarkoituksessa vuosia 1995, 1996 ja 1997 varten määritetään hankeluettelot, jotka tunnustetaan nimenomaisesti tarpeellisiksi samalla, kun tunnustetaan yhteisön panoksen tarpeellisuus niiden saamiseksi käyntiin yhteisössä."

Luettelo hankkeista, joiden tunnustetaan vaativan yhteisön tukea, sisältyy päätöksen 2 artiklaan.(12) Jotkut näistä aloitteista koskevat erityisesti täsmennettyjen sektorihankkeiden käytännön toteuttamista.(13)

Päätöksen 3 artiklan 1 kohdassa määritellään "tämän [HVT-]toiminnan toteuttamiseksi tarvittava rahoitusohje" vuosiksi 1995 ja 1996, sekä vuodeksi 1997 tarvittavan rahoitusohjeen vahvistamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.

Päätöksen täytäntöönpanijana on komissio,(14) ja täytäntöönpano voi sisältää muun muassa seuraavanlaisia toimia: "teknisten verkkoratkaisujen esittely hallintojen autonomisten tietojärjestelmien välisen viestinnän mahdollistamiseksi; tietoliikennearkkitehtuuria koskevien yhteisten sääntöjen valmistelu ja vahvistaminen; - - myötävaikutus oikeudellisten puitteiden luomiseen, erityisesti mallisopimuksia laatimalla - -".(15)

Lopuksi päätöksessä määrätään, että "yhteisön panos" edellyttää tiettyjen "perusvaatimusten" täyttämistä.(16)

5 Kun otetaan huomioon päätöksen tarkoitus ja sisältö, ilmenee selvästi, että kyseiset yhteisön lainsäätäjän toimet kuuluvat Euroopan laajuisten telemaattisten verkkojen alaan. Se tosiasia, että päätöksen yhdeksännessä perustelukappaleessa todetaan päätöksen "pääasiallisen tarkoituksen" olevan "helpottaa hallintojen välistä yhteistyötä", ei vaikuta minusta ratkaisevalta. Tämä lopputulos on itse asiassa vain telemaattisten verkkojen perustamisen luonnollinen seuraus. Kaiken kaikkiaan toimenpiteen välittömänä tavoitteena on suosia telematiikkaa sisämarkkinoiden toimintaa koskevien tietojen vaihdossa, mitä varten perustamissopimuksessa määrätään erityisistä yhteisön politiikasta ja toimenpiteistä tätä tarkoitusta sääntelevässä osastossa. Minusta vaikuttaa sitä paitsi luonnolliselta, että keskenään yhteensopivien verkkojen luominen palvelee muitakin päämääriä ja helpottaa käsillä olevassa tapauksessa hallintojen välistä yhteistyötä. Tämä ei kuitenkaan muuta sitä tosiasiaa, että päätös on osa Euroopan laajuisia verkkoja koskevaa yhteisön toimintaa.

On määritettävä, mitä XII osaston järjestelmän erityistä piirrettä riidanalainen toimenpide koskee, toisin sanoen onko kysymyksessä suuntaviivojen vahvistaminen (129 c artiklan 1 kohdan ensimmäinen luetelmakohta), toimi, jolla taataan verkkojen yhteentoimivuus (129 c artiklan 1 kohdan toinen luetelmakohta) vaiko yksinkertaisesti yhteisön tarjoama taloudellinen tuki (129 c artiklan 1 kohdan kolmas luetelmakohta). Tarkkaan pohdittaessa huomataan, että kysymyksellä on käytännön merkitystä, varsinkin kun toimen toteuttamisessa noudatettavat lainsäätämismenettelyt vaihtelevat toimen tarkoituksen mukaan.

6 Tältä osin voidaan kiistatta todeta, että osa päätöksestä koskee Euroopan laajuisten telemaattisten verkkojen rahoittamista yhteisön varoin. Tätä ei myöskään ole kiistetty, ja tarkkaan ottaen neuvosto itsekin tunnustaa tämän, sillä vastaajana oleva toimielin ei kiistä Euroopan laajuisiin telemaattisiin verkkoihin kohdistuvan rahoituksen olemassaoloa vaan väittää pikemminkin, ettei näitä hankkeita ollut mainittu vahvistettaessa etukäteen 129 c artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettuja "suuntaviivoja". Tämän vuoksi riidanalaisen toimen perustaksi ei neuvoston mukaan olisi voitu ottaa määräyksen kolmatta luetelmakohtaa.

Neuvoston käsitystä ei kuitenkaan voida hyväksyä. Myönnän toki, että telemaattisten verkkojen rahoitusta koskevat yhteisön toimenpiteet edellyttävät "suuntaviivojen" määrittelyä etukäteen. Olen jo esittänyt tätä kysymystä koskevan näkemykseni ratkaisuehdotuksessani, jonka olen antanut eräässä toisessa parlamentin ja neuvoston välisessä oikeusriidassa(17) ja jossa esitin seuraavaa: Rahoitukseen liittyvät täytäntöönpanotoimenpiteet edellyttävät välttämättä "yhteisön suunnitelmien vahvistamista, koska yhteisö voi osallistua kyseisen kolmannen luetelmakohdan mukaisesti vain sellaisten yhteistä etua koskevien hankkeiden rahoittamiseen, jotka on yksilöity suuntaviivoissa. Tämän osalta on selvästi havaittavissa alisteisuussuhde, joka 129 c artiklan 1 kohdan systematiikan perusteella vallitsee kolmanteen luetelmakohtaan perustuvan toimivallan konkreettisen käyttämisen ja tätä edeltävän suuntaviivojen vahvistamisen välillä".

Mikään ei kuitenkaan estä, että suunnitelman kehys määritellään samassa päätöksessä, jossa rahoituskin myönnetään. Perustamissopimuksen 129 c artiklan 1 kohdan perimmäisenä tarkoituksena on edistää yhteisön rahallisen panoksen avulla päämääriä, jotka on yksilöity ohjelmien tasolla ja jotka siis ovat suunnitelmallisia. Ei ole välttämätöntä, että suunnitelman kehys on määritelty edeltä käsin nimenomaisella toimella, vaan sen sijaan se voidaan määritellä samalla, kun yhteisön taloudellista tukea koskeva päätös tehdään. Lainsäätäjä voi siis yhdellä ja samalla päätöksellä vahvistaa suuntaviivat, yksilöidä yhteistä etua koskevat hankkeet ja päättää, mille niistä rahoitus myönnetään. Näin on asia tässäkin tapauksessa.

7 Kuten olen edellä todennut, päätös perustuu erityisesti "suuntaviivojen" vahvistamista koskevaan komission ehdotukseen.(18) Seikat, jotka ovat ominaisia 129 c artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetuille "suuntaviivoille", on esitetty käsillä olevassa päätöksessä. Tämän määräyksen mukaan suuntaviivat koskevat "suunniteltujen toimien tavoitteita, painopisteitä ja pääperiaatteita Euroopan laajuisten verkkojen alalla; näissä suuntaviivoissa yksilöidään yhteistä etua koskevat hankkeet".(19)

Tässä tapauksessa yhteisön toimenpiteiden "tavoitteet" on määritelty päätöksen perustelukappaleissa, joista lainsäätäjän asettama päämäärä selviää implisiittisesti mutta selkeästi: lainsäätäjä pyrkii helpottamaan kaikkien sisämarkkinoiden toimintaan liittyvien tietojen vaihtoa kansallisten hallintojen välillä. Tähän tavoitteeseen pyrkiminen on vastedes ehdottoman välttämätöntä yhdentymisprosessin etenemisen johdosta, mikä edellyttää "läheistä yhteistyötä jäsenvaltioiden toimivaltaisten hallintojen sekä niiden ja yhteisön toimielinten välillä", kuten päätöksen ensimmäisessä perustelukappaleessa huomautetaan. Jo tekninen kehitys, tietojen monimutkaisuus ja niiden määrä edellyttävät, että tietojenvaihto tapahtuu telemaattisella tekniikalla.

Päätöksen johdanto-osasta ilmenee lisäksi, että yhteisön panos hallintojen välisen telemaattisen tiedonsiirron alalla on ensisijainen tavoite, jolloin se on toteutettava välittömästi. Viidennessä perustelukappaleessa painotetaan, että "yhteisön panos on välttämätön, mikäli jäsenvaltiot eivät pysty riittävässä määrin saavuttamaan aiottuja tavoitteita". Lisäksi seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan, että "jos tällaista yhteisön panosta ei olisi, tietojenvaihto kyseessä olevien erilaisten hallinnollisten järjestelmien välillä kansallisella ja yhteisön tasolla ei todennäköisesti toteutuisi tyydyttävällä tavalla". Juuri tämän osalta voidaan erityisesti arvioida lainsäätäjän käsitystä yhteisön myötävaikutuksen "ensisijaisuudesta", koska riidanalaisella päätöksellä perustetulla järjestelmällä pyritään turvaamaan sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan eräs olennainen edellytys, joka on välttämätön telemaattisen tekniikan kehityksen vuoksi.

Päätöksen 5 artikla koskee "suunniteltujen toimenpiteiden suuria linjoja". Sen 1 kohdassa määrätään "toiminnasta", johon voidaan ryhtyä toteutettaessa "2 artiklassa tarpeellisiksi tunnustettuja ohjelmia". Artiklan 2 kohdassa täsmennetään lisäksi "perusvaatimukset", joita "yhteisön panos edellyttää".

"Yhteistä etua koskevat hankkeet" yksilöidään 2 artiklassa, jossa luetellaan ne aloitteet, jotka "tunnustetaan yhteisön tukea vaativiksi hankkeiksi".

8 Kuten tähänastinen analyysini osoittaa, riidanalaisessa päätöksessä määritellään 129 c artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetut "suuntaviivat" ja myönnetään kyseisen artiklan 1 kohdan kolmannen luetelmakohdan mukaisesti yhteisön tukea yhteistä etua koskeville hankkeille. Näin ollen yhteisön myötävaikutuksen olisi pitänyt perustua näihin edellä mainittuihin määräyksiin 235 artiklan asemesta.

Eikä tässä kaikki. Mielestäni riidanalainen päätös sisältää elementtejä, joita voidaan pitää sellaisina toimenpiteinä, joiden tarkoituksena on 129 c artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan mukaisesti "turvata verkkojen yhteentoimivuutta". Tätä päätelmää voidaan minusta perustella paitsi päätöksen niillä perustelukappaleilla,(20) joissa korostetaan kansallisten tietojärjestelmien yhteensopivuuden varmistamisen välttämättömyyttä, myös itse päätöksen selkeällä sanamuodolla. Ennen kaikkea 4 artiklan 3 kohdan a alakohdan neljännessä luetelmakohdassa määrätään, että tässä määräyksessä asetettua erityistä menettelyä sovelletaan "yhteisten sääntöjen ja menettelyjen hyväksymiseen teknisen ja hallinnollisen keskinäisen toimivuuden aikaansaamiseksi". Tästä virkkeestä ilmenee, että toimenpiteet, joihin päätöksellä sitoudutaan, koskevat nimenomaan verkkojen yhteentoimivuutta. Lisäksi 5 artiklan 1 kohta vahvistaa sekin tätä käsitystä, sillä niiden keinojen joukossa, jotka komissiolla on käytössään toteuttaakseen 2 artiklassa tarkoitettuja "yhteistä etua koskevia hankkeita", ovat juuri "teknisten verkkoratkaisujen esittely hallintojen autonomisten tietojärjestelmien välisen viestinnän mahdollistamiseksi" sekä "tietoliikennearkkitehtuuria koskevien yhteisten sääntöjen valmistelu ja vahvistaminen". Yhteentoimivuus mainitaan yhtenä yhteisön myötävaikutuksen edellytyksenä.(21)

Riidanalainen toimi olisi siis voitu hyväksyä myös sen toimivallan nojalla, joka yhteisöllä on 129 c artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan nojalla verkkojen yhteentoimivuuden alalla.

9 Edellä esitettyjen seikkojen valossa johtopäätökseni on, että riidanalaisen päätöksen sisältö kuuluu 129 c artiklan 1 kohdan ensimmäisessä, toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa säädetyn yhteisön toimivallan piiriin. Päätöksessä määritetään "suuntaviivat", turvataan "verkkojen yhteentoimivuus" ja myönnetään yhteisön rahallinen avustus. Neuvoston olisi siis pitänyt tehdä päätös 129 c artiklan 1 kohdan nojalla eikä 235 artiklan nojalla. Riidanalaisen päätöksen oikeudellinen perusta on siis virheellinen, ja tästä syystä päätös on kumottava.

Vielä on selvitettävä, mitä menettelytapaa noudattaen riidanalainen päätös olisi pitänyt tehdä. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että "jos toimielimen toimivalta perustuu kahteen perustamissopimuksen määräykseen, sen on toteutettava asiaa koskevat toimenpiteet molempien määräysten nojalla".(22)

Esillä olevassa tapauksessa useamman oikeudellisen perustan käyttäminen ei kuitenkaan ole käytännössä mahdollista, sillä asiaan sovellettavat määräykset edellyttävät erilaisia lainsäätämismenettelyjä: niin sanottua "yhteispäätösmenettelyä" suuntaviivojen määrittämisen osalta(23) ja "yhteistoimintamenettelyä" niiden toimenpiteiden osalta, jotka koskevat verkkojen yhteentoimivuutta ja yhteisön rahallista tukea.(24) Minusta tällaisessa tilanteessa on syytä suosia yhteispäätösmenettelyä, sillä se mahdollistaa parlamentin aktiivisemman osallistumisen päätöksen tekemiseen.

10 Komissio on lisäksi vaatinut yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan osittain kyseessä olevan päätöksen ja erityisesti sen 2 artiklan 2 kohdan. Koska päätös on kumottava kokonaisuudessaan virheellisen oikeudellisen perustan vuoksi, vaatimus osittaisesta kumoamisesta on vailla merkitystä.

11 Lopuksi käsittelen lyhyesti vaatimusta päätöksen oikeusvaikutusten pysyttämisestä 174 artiklan toisen kohdan nojalla. Neuvosto vaatii, että siinä tapauksessa, että päätös kumotaan, yhteisöjen tuomioistuin pysyttäisi silti sen vaikutukset. Komissio yhtyy osaltaan tähän vaatimukseen. Parlamentti sitä vastoin on eri mieltä.(25)

Vaatimuksen tueksi on esitetty, että riidanalaisen päätöksen takautuva kumoaminen aiheuttaisi vakavaa vahinkoa kansallisten hallintojen välisten yhteistyösuhteiden toimivuudelle sisämarkkinoiden toiminnan alalla. Erityisesti sellaisia olennaisen tärkeitä ohjelmia kuten VIES ja ANIMO ei voitaisi jatkaa, jos riidanalainen päätös kumottaisiin ex tunc.

Olen sitä mieltä, että yhteisöjen tuomioistuimen on käytettävä tätä 174 artiklan toisessa kohdassa sille myönnettyä mahdollisuutta välttääkseen taannehtivan kumoamisen aiheuttaman vakavan vahingon niin taloudellisille toimijoille, jäsenvaltioille kuin yhteisölle itselleenkin. Vielä on selvitettävä, mitkä päätöksen vaikutuksista jäävät pysyviksi. Osapuolet, erityisesti komissio, ovat täsmentäneet ne syyt, joiden perusteella on syytä pitää voimassa riidanalaisen päätöksen nojalla jo tehtyjen toimenpiteiden vaikutukset. Sen sijaan osapuolet eivät ota kantaa muihin vaikutuksiin. Näin ollen ehdotan, kuten yhteisöjen tuomioistuin on tehnyt asiassa C-271/94, parlamentti vastaan neuvosto, antamassaan tuomiossa,(26) että se pysyttäisi ainoastaan kumotun päätöksen perusteella jo toteutettujen toimenpiteiden vaikutukset.

Ratkaisuehdotus

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

- kumoaa yhteisön panoksesta hallintojen välisessä telemaattisessa tietojenvaihdossa (HVT) yhteisössä 6 päivänä marraskuuta 1995 tehdyn neuvoston päätöksen 95/468/EY;

- toteaa, että kumotun päätöksen nojalla komission jo toteuttamien toimenpiteiden vaikutukset pysytetään voimassa oikean oikeudellisen perustan nojalla tehdyn päätöksen voimaantuloon saakka;

- velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja lukuun ottamatta.

(1) - EYVL L 269, s. 23.

(2) - EYVL C 105, s. 10.

(3) - EYVL C 105, s. 12.

(4) - Se, että riidanalaiseen päätökseen sisältyvät molemmat ehdotukset, ilmenee erityisesti siitä muodollisesta seikasta, että kun päätöksen johdanto-osassa mainitaan komission ehdotus, siinä viitataan komission HVT-hanketta koskevan ehdotuksen lisäksi myös suuntaviivoja koskevaan ehdotukseen; viittauksessa mainitaan nimenomaisesti EYVL C 105, s. 10, joka koskee suuntaviivoja koskevaa ehdotusta.

(5) - Osapuolet ovat muutoin yhtä mieltä siitä, että päätökseen tehdyt muutokset ovat neuvostolle perustamissopimuksen 189 a artiklassa tunnustetun muutosten tekemistä koskevan toimivallan mukaisia.

(6) - Asia C-271/94, parlamentti v. neuvosto, tuomio 26.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1689, 13 kohta).

(7) - Ks. asia C-300/89, komissio v. neuvosto, tuomio 11.6.1991 (Kok. 1991, s. I-2867, 10 kohta); asia C-426/93, Saksan liittotasavalta v. neuvosto, tuomio 9.11.1995 (Kok. 1995, s. I-3723, 29 kohta) ja edellä alaviitteessä 6 mainittu asia parlamentti v. neuvosto, tuomion 14 kohta.

(8) - Ks. päätöksen toinen perustelukappale.

(9) - Ks. päätöksen ensimmäinen perustelukappale.

(10) - Ks. päätöksen kolmas perustelukappale.

(11) - Ks. päätöksen viides perustelukappale.

(12) - Päätöksen 2 artiklan 1 kohta kuuluu seuraavasti: "Seuraavat hallintojen välisen telemaattisen tietojenvaihdon hankkeet tunnustetaan yhteisön tukea vaativiksi hankkeiksi:

- X.400-pohjaisen sähköpostin käyttöönotto,

- jäsenvaltioiden välisen sekä jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten välisen telemaattisen tietojenvaihdon parantaminen,

- yhteisön päätöksentekoprosessin, so. pääasiassa virallisten asiakirjojen tiedoksisaattamisen ja käsittelyn helpottaminen,

- edistyminen seuraavissa horisontaalisissa toiminnoissa:

- sellaisten yleisten palvelujen toimittaminen kuin sanoman siirto ja tietojen saanti tietokannoista,

- tietorakenne ja [viitemalli, johon sisältyy yhteisten arkkitehtuurisääntöjen määrittely], standardointitoiminnan ja käytännön toteuttaminen, erityisesti KPPP:n (kansallisten palvelujen pilottiprojektien) toteuttaminen,

- lainsäädännölliset ja sopimuksiin perustuvat puitteet ja laadunvalvonta,

- Euroopan ympäristökeskuksen, sisämarkkinoilla toimivan yhdenmukaistamisviraston (tavaramerkit ja mallit), Euroopan lääkearviointiviraston, Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen ja unionin toimielinten käännöskeskuksen telemaattista tietojenvaihtoa valmistelevien toimenpiteiden tukeminen näiden elinten pyynnöstä - - ".

(13) - Päätöksen 2 artiklan 1 kohdan kuudennessa luetelmakohdassa luetellaan seuraavat hankkeet: "Tullit ja verot: VIES/SITES, Excises Control, Quota, Scent-CIS/Fiscal, Taric, EBTI, Transit; Kalastus: Fides; Maatalous: Animo, Physan, Shift; Sosiaaliturva: Sosenet, Eures; Julkiset hankinnat: Simap; Terveys: Care (ennakkovaroitusjärjestelmä ja lääkevalvonta), Reitox; Tilastot SISR/DSIS (mukaan luettuna Extracom ja SERT); Kauppapolitiikka: SIGL; Kilpailupolitiikka: Fourcom; Kulttuuri: ITCG (kulttuuriesineiden laiton kauppa)".

(14) - Komissiota avustaa komitea, ja komission on noudatettava 4 artiklassa vahvistettuja menettelymääräyksiä.

(15) - Ks. päätöksen 5 artiklan 1 kohta.

(16) - Ks. päätöksen 5 artiklan 2 kohta.

(17) - Mainittu edellä alaviitteessä 6, erityisesti s. I-1697 ja I-1698.

(18) - Päätöksen kohtia, jotka sisältävät osia komission ehdotuksesta suuntaviivoiksi, on itse asiassa useampia:

- 2 artiklan 1 kohdan ensimmäinen luetelmakohta (sähköpostin käyttöönotto): ks. 3 artiklan seitsemäs luetelmakohta ja 4 artiklan toinen luetelmakohta;

- 2 artiklan 1 kohdan toinen luetelmakohta (telemaattisen tietojenvaihdon parantaminen); kyseessä on yleislauseke, johon sisältyvät kaikki ehdotuksen 4 artiklassa säädetyt "horisontaaliset toiminnot";

- 2 artiklan 1 kohdan neljäs luetelmakohta (yhteiset arkkitehtuurisäännöt, standardointitoiminta): ks. 3 artiklan viides ja kuudes luetelmakohta ja 4 artiklan ensimmäinen luetelmakohta (horisontaaliset toiminnot);

- 2 artiklan 1 kohdan neljäs luetelmakohta (oikeudelliset puitteet): komissio oli ehdottanut asian sääntelyä toisen päätösehdotuksen (HVT) puitteissa; neuvosto sitä vastoin arvioi, että kysymyksessä oli yleisen tason ongelma ja että tämä seikka oli siten sisällytettävä yhteistä etua koskeviin hankkeisiin.

Lisäksi 2 artiklan 1 kohdan kolmannessa, viidennessä ja kuudennessa luetelmakohdassa tarkoitetuilla aloitteilla on materiaalisia yhtymäkohtia "suuntaviivoja" koskevan päätösehdotuksen kanssa; kuten komissio on pannut merkille, ainoa ero piilee esittämistavassa. Ehdotuksessa esitettiin luettelo eri aloista, kun taas päätöksessä mainitaan kyseisillä aloilla jo olemassa olevat verkot.

(19) - Kursivointi tässä.

(20) - Ks. päätöksen kolmas perustelukappale.

(21) - Ks. 5 artiklan 2 kohdan toinen luetelmakohta.

(22) - Asia 165/87, komissio v. neuvosto, tuomio 27.9.1988 (Kok. 1988, s. 5545, 11 kohta).

(23) - Ks. 129 c artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan ja 129 d artiklan 1 kohdan määräykset yhdessä.

(24) - Ks. 129 c artiklan 1 kohdan toisen ja kolmannen luetelmakohdan ja 129 d artiklan 2 kohdan määräykset yhdessä.

(25) - Parlamentti näyttää jopa epäilevän, onko komission vaatimus EY:n tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan 3 kohdan mukainen. Parlamentti katsoo, että väliintulijana oleva toimielin on ylittänyt mainitussa määräyksessä asetetut rajat, koska parlamentti, jonka tueksi väliintulo on tehty, ei ole vaatinut 174 artiklan toisen kohdan soveltamista. Näin ollen komissiokaan ei väliintulijana tällaista vaatimusta voisi esittää. Tämä huomio ei minusta ole kuitenkaan perusteltu. Mielestäni komission vaatimusta ei voida pitää teknisessä mielessä "vaatimuksena"; se on paremminkin yhteisöjen tuomioistuimelle esitetty pyyntö käyttää niitä valtaoikeuksia, jotka sille perustamissopimuksessa on suoraan annettu. Oli miten oli, kysymys on vailla merkitystä, sillä neuvosto on nimenomaisesti vaatinut 174 artiklan toisen kohdan soveltamista, ja yhteisöjen tuomioistuimen on joka tapauksessa lausuttava tästä vaatimuksesta.

(26) - Mainittu edellä alaviitteessä 6, tuomion 39 ja 40 kohta.