Asia C-27/07

Banque Fédérative du Crédit Mutuel

vastaan

Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie

(Conseil d’État’n (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Yhtiövero — Direktiivi 90/435/ETY — Emoyhtiön verotettava voitto — Osuuteen tytäryhtiössä liittyvien kulujen ja maksujen vähennyskelvottomuus — Kyseisten kulujen määrän vahvistaminen vakiomenetelmällä — Yläraja, joka on viisi prosenttia tytäryhtiön jakamista voitoista — Veronhyvitysten mukaanlukeminen”

Julkisasiamies E. Sharpstonin ratkaisuehdotus 24.1.2008 I - 2070

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 3.4.2008 I - 2083

Tuomion tiivistelmä

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettava yhteinen verojärjestelmä – Direktiivi 90/435

(Neuvoston direktiivin 90/435 4 artiklan 2 kohta)

Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä annetun direktiivin 90/435 4 artiklan 2 kohdan viimeisessä virkkeessä olevaa käsitettä ”tytäryhtiön jakamat voitot” on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan veronhyvitykset, jotka on myönnetty tytäryhtiön sijaintijäsenvaltion emoyhtiöltä pidättämän lähdeveron hyvittämiseksi, luetaan mukaan mainittuihin voittoihin.

Ensinnäkään direktiivin 4 artiklan 2 kohdan sanamuoto ei ole esteenä sille, että veronhyvitykset luetaan mukaan niiden hallintokulujen vakiomäärään, jotka liittyvät emoyhtiön osuuteen tytäryhtiössä. Nimittäin sillä, että veronhyvitykset luetaan mukaan direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen emoyhtiön osuuteen tytäryhtiössä liittyvien hallintokulujen vakiomäärään, varmistetaan se, että kyseessä on todella tässä säännöksessä tarkoitettu jaettujen voittojen kokonaismäärä, jonka emoyhtiö on saanut ja johon sovelletaan viiden prosentin prosenttiosuutta. Toiseksi mainittujen veronhyvitysten tarkoituksena on välttää tytäryhtiön emoyhtiölleen suorittaman voitonjaon oikeudellisesta näkökulmasta kaksinkertainen verotus. Näin ollen sillä, että emoyhtiölle myönnetyt veronhyvitykset otetaan huomioon osuuteen tytäryhtiössä liittyvien kulujen ja maksujen osuuden laskennassa, saadaan selville tytäryhtiön jakaman voiton määrä ja määrä, joka vastaa sitä summaa, joka lopulta tosiasiallisesti tulee tämän perusteella emoyhtiölle, ja poistetaan näin tytäryhtiön jäsenvaltiossa emoyhtiöltä pidätetyn lähdeveron vaikutus. Veronhyvityksen mukaanlukeminen direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen osuuteen liittyvien hallintokulujen vakiomäärään on myös sen tavoitteen mukaista, että varmistetaan tytäryhtiön toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalle emoyhtiölleen suorittaman rajatylittävän voitonjaon verotuksen neutraalisuus.

Direktiivillä käyttöön otetussa järjestelmässä silloin, kun emoyhtiöllä on vähintään 25 prosentin osuus toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan tytäryhtiön pääomasta, lähdeveron pidättäminen viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa on periaatteessa kielletty direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa. Tietyt jäsenvaltiot ovat kuitenkin saaneet pidättää lähdeveron niille direktiivin 5 artiklan 2–4 kohdassa myönnettyjen siirtymäkausien aikana. Direktiivissä ei edellytetä, että jäsenvaltio säätää tällaisten lähdeverojen hyvittämisestä, jos kyseinen jäsenvaltio on valinnut sovellettavaksi vapautusmenetelmän direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Tässä yhteydessä jäsenvaltiota, joka on valinnut sovellettavaksi vapautusmenetelmän, ei voida arvostella siitä, että se hyvittää tytäryhtiön sijaintijäsenvaltiossa pidätetyn lähdeveron myöntämällä veronhyvityksen mutta rajoittaa samalla veronhyvityksen vähennyskelpoisuuden tilanteisiin, joissa osinkoa saava emoyhtiö jakaa saamansa osingot edelleen omille osakkeenomistajilleen viiden vuoden kuluessa. Lisäksi direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa sallitaan jäsenvaltioiden vahvistaa hallintokulujen, jotka eivät ole verovähennyskelpoisia, määrä vakiona, joka ei saa olla suurempi kuin viisi prosenttia tytäryhtiön jakamista voitoista, ilman, että tilanteet, joissa jäsenvaltio on valinnut sovellettavaksi vapautusmenetelmän, ja tilanteet, joissa se on valinnut sovellettavaksi hyvitysmenetelmän, erotetaan toisistaan. Jaettavien voittojen käsitteen osalta tässä säännöksessä ei siis tehdä erottelua sen mukaan, onko mainitun jäsenvaltion säädettävä tytäryhtiön sijaintijäsenvaltiossa perityn lähdeveron vähentämisestä vai ei. Jos jäsenvaltio on valinnut käytettäväksi direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa säädetyn mahdollisuuden lukemalla veronhyvitykset mukaan jaettujen voittojen määrään, johon sovelletaan viiden prosentin prosenttiosuutta, sitä ei voida arvostella siitä, että se ei tee erottelua sen mukaan, voidaanko veronhyvitykset vähentää maksettavana olevasta verosta vai ei.

(ks. 36–40, 42–46 ja 50 kohta sekä tuomiolauselma)