ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 114/29

Kanne 27.2.2013 — Euroopan komissio v. Saksan liittotasavalta

(Asia C-100/13)

2013/C 114/45

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: G. Wilms ja G. Zavvos)

Vastaaja: Saksan liittotasavalta

Vaatimukset

— on todettava, ettei Saksan liittotasavalta ole noudattanut rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun neuvoston direktiivin 89/106/ETY (1) ja erityisesti sen 4 artiklan 2 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska Saksan viranomaiset käyttävät rakennusalan tuotteita koskevia täydentäviä normiluetteloja asettaakseen lisävaatimuksia rakennusalan tuotteiden tehokkaalle markkinoillepääsylle ja käytölle sen sijaan, että ne soveltaisivat tarvittavia arviointimenetelmiä- ja perusteita harmonisoitujen eurooppalaisten normien mukaisesti

— Saksan liittotasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Saksan liittotasavalta on rikkonut direktiivin 89/106/ETY 4 ja 6 artiklaa. Rakennusalan tuotteita koskevia täydentäviä normiluetteloja (Bauregellisten) soveltaminen johtaa siihen, että kyseisten tuotteiden tehokkaalle markkinoillepääsylle ja käytölle asetetaan ennakkoon täytettäviä lisävaatimuksia. Monissa tapauksissa kyse on vaatimuksista, jotka eivät liity uusiin ominaisuuksiin. Kyse on pikemminkin sellaisten vaatimusten pitämisestä voimassa, jotka on vahvistettu ennen harmonisointia ja jotka olisi voitu ja pitänyt korvata soveltamalla tarvittavia arviointimenetelmiä ja -perusteita harmonisoitujen eurooppalaisten normien mukaisesti.

(1) EYVL 1989, L 40, s. 12.
1)

Onko oikeutta tulla kuulluksi kaikissa menettelyissä — joka on olennainen osa puolustautumisoikeuksien kunnioittamista koskevaa perustavanlaatuista periaatetta ja joka on vahvistettu lisäksi Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklassa — tulkittava siten, että se edellyttää, että aikoessaan tehdä palauttamispäätöksen laittomasti oleskelevasta ulkomaalaisesta hallintoviranomainen antaa sille, jota asia koskee, mahdollisuuden esittää huomautuksiaan riippumatta siitä, tehdäänkö palauttamispäätös sen jälkeen, kun oleskelulupa on evätty, vai sitä ennen erityisesti tilanteessa, jossa on olemassa pakenemisen vaara?
2)

a) Onko päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa olevaa standstill-lauseketta tai lisäpöytäkirjan 41 artiklassa olevaa standstill-lauseketta tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaisen kiellon säätämiselle, jota tarkoitetaan ulkomaalaisten työskentelystä annetun vuoden 1994 lain 2 §:n 1 momentissa ja jonka mukaan toimeksiantajat eivät saa ilman alankomaalaista työlupaa teettää työtä kolmannen maan — tässä tapauksessa Turkin — kansalaisilla, tilanteessa, jossa työntekijät ovat saksalaisen yrityksen palveluksessa ja työskentelevät alankomaalaisen työvoimaa käyttöönsä vuokraavan yrityksen välityksellä Alankomaissa olevan toimeksiantajan hyväksi? b) Onko tältä osin merkitystä sillä, että jo ennen päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa olevan standstill-lausekkeen ja lisäpöytäkirjan 41 artiklassa olevan standstill-lausekkeen voimaantuloa työn teettäminen ulkomaalaisella työsopimuksen perusteella ilman työlupaa oli kielletty ja että kyseinen kielto ennen päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa olevan standstill-lausekkeen voimaantuloa laajennettiin koskemaan työvoimaa käyttöönsä vuokraavia yrityksiä, joiden käyttöön ulkomaalaisia työntekijöitä lähetetään?
1)

Estääkö kansallinen oikeussääntö (vuoden 2003 asetuksen nro 387 20 §:n 3 momentti) SEUT 3 artiklan 2 kohdan ja SEUT 216 artiklan oikean soveltamisen — niiden mukaan unionilla on yksinomainen toimivalta tehdä kansainvälinen sopimus, kun sopimuksen tekemisestä on säädetty unionin säädöksessä tai kun tämä on välttämätöntä, jotta unioni voi käyttää sisäistä toimivaltaansa, tai siltä osin kuin se voi vaikuttaa yhteisiin sääntöihin tai muuttaa niiden ulottuvuutta, mistä on kaksi seurausta eli toimivalta tehdä kolmansien valtioiden kanssa sopimuksia, jotka vaikuttavat yhteisiin sääntöihin tai muuttavat niiden ulottuvuutta tai jotka (vaikuttavat) alaan, jota säännellään tyhjentävästi yhteisön lainsäädännöllä ja joka kuuluu unionin yksinomaiseen toimivaltaan, keskittyy unionille itselleen ja sama toimivalta ei kuulu enää erikseen eikä yhdessä jäsenvaltioille — ja edellä mainitun direktiivin 2001/77/EY 5 artiklan soveltamisen, kun tässä kansallisessa oikeussäännössä asetetaan kolmansien valtioiden antamien alkuperätakuiden tunnustamisen edellytykseksi se, että Italian valtion ja kolmannen valtion välillä tehdään sitä koskeva kansainvälinen sopimus?
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 5 artiklan 3 alakohdan sanamuotoa ”sen paikkakunnan —, missä vahinko sattui tai saattaa sattua”, tulkittava tuotevastuuasiassa siten, 1.1. että paikkakunta, missä vahinkoa aiheuttanut teko tapahtui (tapahtumapaikka), on valmistajan kotipaikka; 1.2. että paikkakunta, missä vahinkoa aiheuttanut teko tapahtui (tapahtumapaikka), on tuotteen markkinoille saattamisen paikkakunta; 1.3. että paikkakunta, missä vahinkoa aiheuttanut teko tapahtui (tapahtumapaikka), on paikkakunta, missä käyttäjä hankki tuotteen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 38/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Riigikohus (Viro) on esittänyt 5.12.2012 — Nordecon AS ja Ramboll Eesti AS v. Rahandusministeerium

(Asia C-561/12)

2013/C 38/17

Oikeudenkäyntikieli: viro

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Riigikohus

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Nordecon AS ja Ramboll Eesti AS

Vastapuoli: Rahandusministeerium (Valtiovarainministeriö)

Muu osapuoli: Maanteeamet

Ennakkoratkaisukysymykset

a) Onko julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY (1) 30 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että siinä sallitaan se, että hankintaviranomainen neuvottelee tarjoajien kanssa sellaisista tarjouksista, jotka eivät täytä teknisissä eritelmissä määrättyjä pakollisia vaatimuksia?

b) Jos kysymykseen a vastataan myöntävästi, onko direktiivin 2004/18 30 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että siinä sallitaan se, että hankintaviranomainen muuttaa neuvottelujen kuluessa ja tarjousten avaamisen jälkeen teknisten eritelmien pakollisia vaatimuksia, sillä edellytyksellä, että hankintasopimuksen kohde ei muutu ja että kaikkien tarjoajien yhdenvertainen kohtelu taataan?

c) Jos kysymykseen b vastataan myöntävästi, onko direktiivin 2004/18 30 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa sääntely, jolla suljetaan pois mahdollisuus muuttaa teknisten eritelmien pakollisia vaatimuksia neuvottelujen kuluessa tarjousten avaamisen jälkeen?

d) Jos kysymykseen a vastataan myöntävästi, onko direktiivin 2004/18 30 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että siinä kielletään hankintaviranomaista toteamasta parhaaksi sellaista tarjousta, joka ei neuvottelujen päättyessä ole yhteensopiva teknisen eritelmän pakollisten vaatimusten kanssa?

(1) EUVL L 134, s. 114.
—

unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-565/08, Corsica Ferries France SAS vastaan Euroopan komissio, 11.9.2012 antama tuomio on kumottava osittain siltä osin kuin sillä kumotaan toimenpiteistä C 58/2002 (ex N 118/2002), jotka Ranska on toteuttanut Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) -meriliikenneyhtiön hyödyksi, 8.7.2008 tehdyn komission päätöksen 2009/611/EY (1) 1 artiklan toinen ja kolmas kohta sillä perusteella, että (i) komissio oli tehnyt oikeudellisen virheen ja ilmeisiä arviointivirheitä analysoidessaan 158 miljoonan euron suuruista negatiivista myyntihintaa, CGMP:n suorittamaa yhteistä ja samanaikaista 8,75 miljoonan euron suuruista pääomasijoitusta ja 38,5 miljoonan euron suuruisia henkilötukia, ja että (ii) komission tekemä analyysi rakenneuudistuksen loppusummasta, jonka lopullinen määrä oli 15,81 miljoonaa euroa, perustui virheelliseen lähtökohtaan
—

hyväksyy kanteen ja korvaa vahingon, joka valittajalle aiheutui vastapuolen 5.4.2011 päivätystä lainvastaisesta päätöksestä, jonka EU:n Turkin edustusto teki ja jonka valittaja sai 6.4.2011 ja jolla peruutettiin päätös tehdä sopimus ”Enlargement of the European Turkish Business Centers Network to Sivas, Antakya, Batman and Van — Europe Aid/128621/D/SER/TR” konsortion ”DIADIKASIA BUSINESS CONSULTANTS S.A. (GR) — WYG INTERNATIONAL LTD (UK) — DELEEUW INTERNATIONAL LTD (TR) — CYBERPARK (TR)” kanssa komissiolle annettujen väitetysti väärien tietojen vuoksi, koska valittajalla oli horisontaalinen intressi asiassa
3)

Onko SEUT 102 ja SEUT 106 artiklaa tulkita siten, että määräävän markkina-aseman väärinkäytön kieltoa on sovellettava rajoituksitta proviisorin ammattiin siltä osin kuin perinteisen apteekin haltijana oleva proviisori, joka myy lääkkeitä kansanterveyslaitoksen kanssa tekemänsä sopimuksen perusteella, hyötyy itsehoitoapteekkien omistajille asetetusta kiellosta myydä liitteeseen C kuuluvia lääkkeitä, ilman että tätä voitaisiin perustella pätevästi sillä, että proviisorin ammatti on kiistatta erityinen, koska siihen liittyy kansalaisten terveyden suojelua koskeva yleinen intressi?
2)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko direktiivin 97/81/EY liitteenä olevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa tulkittava siten, että osa-aikaisten työntekijöiden erilainen kohtelu siten, että lapsesta maksettavaa lisää alennetaan työajan suhteessa — kun otetaan huomioon työmarkkinaosapuolten laajamittainen vapaus määrittää tietty sosiaali- ja talouspoliittinen tavoite ja sen saavuttamiseen soveltuvat keinot —, on oikeutettua, jos etuuden työaikaan suhteuttamista koskeva kielto a) vaikeuttaisi vanhempainosa-aikatyöskentelyä (Elternteilzeit), ja/tai pienimuotoista työskentelyä vanhempainloman (Elternkarenzurlaub) aikana tai tekisi ne mahdottomaksi ja/tai b) heikentäisi suuremman taloudellisen rasituksen vuoksi sellaisten työnantajien kilpailukykyä, jotka työllistävät suuremman määrän osa-aikaisia työntekijöitä, ja vähentäisi työnantajan halukkuutta palkata osa-aikaisia työntekijöitä ja/tai c) suosisi sellaisia osa-aikaisia työntekijöitä, joilla on useampia osa-aikaisia työsuhteita ja näin ollen moninkertainen oikeus lapsesta maksettavan lisän kaltaiseen kollektiivisopimukseen perustuvaan etuuteen d) suosisi osa-aikaisia työntekijöitä, koska heillä on kokoaikaisia työntekijöitä enemmän työstä vapaata aikaa ja näin ollen paremmat lastenhoitomahdollisuudet?
—

se on katsonut, että kysymys alueesta, jolla aikaisempaa (kansainvälistä) tavaramerkkiä on pitänyt käyttää, on säännelty asetuksessa N:o 207/2009 tyhjentävästi ja että jäsenvaltioiden kansallista oikeutta voidaan soveltaa tältä osin vain täydentävästi
3)

Antaako arvonlisäverotuksen neutraalisuuden periaate mahdollisuuden evätä verovelvolliselta oikeuden arvonlisäveron vähentämiseen siinä tapauksessa, että i) verovelvollinen on maksanut arvonlisäveron, jonka jokin kolmas osapuoli on maininnut virheellisesti laskussa ii) verovelvolliset eivät ole toimineet aktiivisesti pyytääkseen kolmatta osapuolta korjaamaan virheellisesti laaditun laskun ja iii) laskun korjaaminen on tällä hetkellä mahdotonta kolmannen osapuolen konkurssin vuoksi?
3)

Voidaanko täytäntöönpanodirektiiviä (2) soveltaa käsiteltävänä olevan kaltaiseen oikeusriitaan, jossa — sen jälkeen kun jäsenvaltio on tekijänoikeusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan perusteella asettanut sellaisten välineiden valmistajille ja maahantuojille, jotka soveltuvat kappaleiden valmistamiseen teoksista tai on tarkoitettu siihen, velvollisuuden maksaa kyseisessä säännöksessä tarkoitettu sopiva hyvitys, ja määrännyt, että sopiva hyvitys on maksettava kyseisen jäsenvaltion nimeämälle järjestölle, jonka tehtäväksi sopivan hyvityksen kantaminen ja jakaminen on annettu — maksuvelvollinen vaatii, että tuomioistuin esittää tiettyjen sellaisten riidanalaisten seikkojen perusteella, joilla on merkitystä sopivan hyvityksen vahvistamisen kannalta, toteamuksia mainitun järjestön, joka puolustautuu niitä vastaan, vahingoksi?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 366/24

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour d'appel (Luxemburg) on esittänyt 27.8.2012 — Luxemburgin valtio — Administration de l'enregistrement et des domaines v. Edenred Luxembourg SA

(Asia C-395/12)

2012/C 366/42

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour d’appel

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Luxemburgin valtio — Administration de l’enregistrement et des domaines

Vastapuoli: Edenred Luxembourg SA

Ennakkoratkaisukysymys

Onko sellaiset palvelut, joita lounasseteleiden liikkeelle laskija suorittaa verkostoonsa liittyneille ravintolaliikkeille Luxemburgissa, jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen muutetun neuvoston direktiivin 77/388/ETY (1) 13 artiklan B kohdan d alakohdan 3 alakohdan säännösten perusteella vapautettu arvonlisäverosta kokonaan tai osittain, jos on niin, että lounasseteli ei ole kokonaisuudessaan maksua koskeva asiakirja eikä näillä suorituksilla pyritä takaamaan asiakasyrityksen palkansaajan nauttiman aterian maksamista (edellä mainitun direktiivin B kohdan d alakohdan 2 alakohta), kun kyse on työnantajan palkansaajilleen edellä kuvatun säännöstön mukaisessa asiayhteydessä antamasta lounassetelistä ja kun tiedetään, että lounasseteliverkostoon liittymisen ansiosta on mahdollista saada lounassetelien liikkeelle laskijan asiakasyritysten palkansaajista koostuva asiakaskunta ja että lounasseteleiden liikkeelle laskija vastaa lounasseteleiden käsittelykustannuksista?

(1) EYVL L 145, s. 1.
—

on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut valtiontuista nro C 38/A/2004 (ex NN 58/2004) ja nro C 36/B/2006 (ex NN 38/2006), jotka Italia on toteuttanut Alcoa Trasformazionin hyväksi, 19.11.2009 tehdyn komission päätöksen C(2009) 8112 2, 3 ja 4 artiklan ja SEUT 288 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut asetetussa määräajassa kaikkia kyseisen päätöksen noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä
3)

Jos myös toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi onko jäsenvaltiolla, joka on pannut asianmukaisesti täytäntöön jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1997 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan C kohdan 1 alakohdan, oikeus kieltäytyä siinä tapauksessa, että välitetty palvelu on vapautettu verosta, alentamasta veron perustetta ainoastaan, jos se on sille kyseisessä säännöksessä myönnetyn valtuutuksen nojalla asettanut alentamisen epäämiselle lisäedellytyksiä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 235/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 6.6.2012 — Trento Sviluppo s.r.l. ja Centrale Adriatica Soc. coop.v. AGCOM

(Asia C-281/12)

2012/C 235/20

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Trento Sviluppo s.r.l. ja Centrale Adriatica Soc. coop.

Vastaaja: Autorità garante della concorrenza e del mercato (AGCOM)

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko direktiivin 2005/29/EY (1) 6 artiklan 1 kohtaa — erityisesti siltä osin kuin sen italiankielisessä toisinnossa käytetään ilmaisua ”e in ogni caso” — tulkittava siten, että harhaanjohtavan kaupallisen menettelyn osoittamisen kannalta riittää, että näytetään toteen jonkin kyseisen kohdan alkuosassa mainitun seikan olemassaolo, vai edellyttääkö tällaisen kaupallisen menettelyn toteen näyttäminen lisäksi sitä, että kyse on kaupallisesta menettelystä, joka on omiaan vaikuttamaan epäasianmukaisesti kuluttajan kaupalliseen ratkaisuun?

(1) Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/29/EY (EUVL L 149, s. 22).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 258/10

Valitus, jonka Jarosław Majtczak on tehnyt 29.5.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-227/09, Feng Shen Technology Co. Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 21.3.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-266/12 P)

2012/C 258/16

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Jarosław Majtczak (edustaja: radca prawny J. Radłowski)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), Feng Shen Technology Co. Ltd

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa kokonaisuudessaan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-227/09 21.3.2012 antaman tuomion ja hylkää kantajan kanteen tai vaihtoehtoisesti

— kumoaa kokonaisuudessaan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-227/09 21.3.2012 antaman tuomion ja palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen

— määrää valittajan oikeudenkäyntikulut korvattaviksi.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että riidanalainen tuomio rikkoo yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (1), sellaisena kuin se on muutettuna (korvattu (yhteisön tavaramerkistä) annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 207/2009 (2)), 52 artiklan 1 kohdan b alakohtaa erityisesti siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut ”vilpillisessä mielessä” olemisen käsitettä.

Valittaja väittää myös, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudenkäyntivirheen, kun se on tehnyt virheellisiä päätelmiä tosiasioista ja arvioinut esitettyä näyttöä valikoivasti.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94, EYVL L 11, s. 1.

(2) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (kodifioitu toisinto), EUVL L 78, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 217/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 24.5.2012 — Sky Italia Srl v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni ja Commissione di Garanzia dell’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali

(Asia C-257/12)

2012/C 217/28

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Sky Italia Srl

Vastapuolet: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM) ja Commissione di Garanzia dell’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali

Ennakkoratkaisukysymys

Onko alaa koskevia yhteisön säännöksiä, erityisesti direktiivin 2002/20 (1) säännöksiä, tulkittava siten, että ne ovat esteenä edellä esitetyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle ja etenkin vuonna 2005 annetulle laille nro 266, sellaisena kuin sitä konkreettisesti sovelletaan sääntelyvaiheessa?

(1) Sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista (valtuutusdirektiivi) 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY (EYVL L 108, s. 21).
4)

Jos on katsottava, että asetuksen (ETY) N:o 2913/1992 29 ja 32 artiklaa voidaan soveltaa toisessa kysymyksessä kuvatun kaltaiseen tapaukseen silloin, kun kyse on kolmannessa kysymyksessä tarkoitetuista objektiivisista olosuhteista ja subjektiivisesta tarkoituksesta, mikä on maahan tuotuun tuotteeseen lisätyn ja viejälle vastikkeetta luovutetun ainesosan (tässä tapauksessa sokerin) arvo, kun kyseinen ainesosa, johon ei voitu soveltaa asetuksen 146 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ulkoista jalostusta koskevaa sääntöä, ei ole maahantuojan tuottama vaan maahantuoja on ostanut sen vientihintaan (joka on sisämarkkinoilla sovellettua hintaa alhaisempi, koska tuote kuuluu vientitukijärjestelmän alaan)?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 217/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 14.5.2012 — Vodafone Omnitel Nv v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni ja Presidenza del Consiglio dei Ministri

(Asia C-228/12)

2012/C 217/17

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Vodafone Omnitel Nv

Vastapuolet: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM) ja Presidenza del Consiglio dei Ministri

Ennakkoratkaisukysymys

Onko alaa koskevia yhteisön säännöksiä, erityisesti direktiivin 2002/20 (1) säännöksiä, tulkittava siten, että ne ovat esteenä edellä esitetyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle ja etenkin vuonna 2005 annetulle laille nro 266, sellaisena kuin sitä konkreettisesti sovelletaan sääntelyvaiheessa?

(1) Sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista (valtuutusdirektiivi) 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston diretiivi 2002/20/EY (EYVL L 108, s. 21).
3)

Onko asetuksen (EY) N:o 1291/2000 35 artiklan 4 kohdan c alakohtaa, jossa säädetään, että ”jos jollekin tietylle tuotteelle on todistuksissa määrätty erisuuruisia vakuuden määriä, menetettävän määrän laskemiseen käytetään alinta tuontiin tai vientiin sovellettavaa vakuuden määrää”, tulkittava siten, että tilanteessa, jossa yhteisön taloudellinen toimija on asianmukaisesti toteuttanut tuonnin mutta se ei ole noudattanut määräaikaa, jossa sen olisi ollut esitettävä todiste tuonnista Euroopan yhteisöön, sille on määrättävä seuraamus, jonka määrä on laskettava sen alhaisemman tuontiin sovellettavan vakuuden perusteella, joka oli voimassa sinä ajanjaksona, jona kyseisen tuotteen tuonti toteutettiin, tullia koskevista erityisistä edellytyksistä riippumatta (kuten Martini väittää), vai onko se laskettava näin vain silloin, kun tullia koskevat samat erityiset edellytykset (kuten Italian valtio väittää)?