Asia T-461/08

Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE

vastaan

Euroopan investointipankki (EIP)

Julkiset palveluhankinnat – Tarjouspyyntömenettely – Tietojärjestelmän ylläpitoa, tukea ja kehittämistä koskevien avustavien palvelujen suorittaminen – Tarjouksentekijän tarjouksen hylkääminen – Sopimuksen tekeminen toisen tarjouksentekijän kanssa – Kumoamiskanne – Tutkittavaksi ottaminen – Toimivalta – Perusteluvelvollisuus – Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan – Avoimuus – Oikeasuhteisuus – Yhdenvertainen kohtelu ja syrjimättömyys – Valinta- ja sopimuksentekoperusteet – Vahingonkorvauskanne – Tutkittavaksi ottaminen – Tulonmenetys

Tuomion tiivistelmä

1. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Euroopan investointipankin toimet

(EY 225 artiklan 1 kohta, EY 230 artikla ja EY 237 artiklan b ja c alakohta)

2. Vahingonkorvauskanne – Vahingonkorvauskanteen itsenäisyys kumoamiskanteeseen nähden – Rajat – Vaatimus sellaisen vahingon korvaamiseksi, jonka Euroopan investointipankki on aiheuttanut toiminnassaan hankintaviranomaisena

(EY 225 artiklan 1 kohta, EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta)

3. Kumoamiskanne – Tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Oikeussuojan tarve – Peruste, jonka tuomioistuin tutkii viran puolesta – Analoginen soveltaminen kanteisiin, joihin on liitetty vahingonkorvausvaatimus

(EY 230 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artikla)

4. Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarve – Kanne sellaisesta päätöksestä, joka on pantu täytäntöön

(EY 230 ja EY 233 artikla)

5. Euroopan yhteisöjen julkiset hankinnat – Tarjouspyyntömenettely – Tarjouseritelmän laillisuuden riitauttaminen

(EY 230 artiklan neljäs kohta)

6. Euroopan investointipankki – Investointipankin omista varoista rahoitettuja julkisia hankintoja koskevat menettelyt – Sovellettavat säännökset

(EY 28 artikla, EY 43 artikla ja EY 49 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirja; neuvoston asetuksen N:o 1605/2002 88 artiklan 1 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18)

7. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 230 artiklan viides kohta ja EY 253 artikla)

8. Euroopan yhteisöjen julkiset hankinnat – Tarjouspyyntömenettely – Tarjoajien oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan – Ulottuvuus

(EY 225 artiklan 1 kohta, EY 242 artikla, EY 243 artikla ja EY 253 artikla)

9. Euroopan yhteisöjen julkiset hankinnat – Tarjouspyyntömenettely – Tarjoajien oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan – Oikeus valittaa päätöksestä, jolla tarjouskilpailu ratkaistaan toisen tarjouksentekijän hyväksi

10. Euroopan investointipankki – Investointipankin omista varoista rahoitettuja julkisia hankintoja koskevat menettelyt – Tarjouskilpailun ratkaiseminen – Tarjouskilpailun ratkaiseminen taloudellisesti edullisimman tarjouksen hyväksi – Arviointiperusteet – Hankintaviranomaisen valinta – Rajat

11. Kumoamiskanne – Kanneperusteet – Yhdenvertaisuusperiaatteen ja avoimuusperiaatteen loukkaaminen – Tarjouspyyntömenettely

12. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset – Syy-yhteys – Vahinko, joka tarjouksentekijälle syntyy sopimuksen menettämisestä tarjouskilpailumenettelyssä – Tilanne, jossa vahingon ja tarjouskilpailun ratkaisemisesta tehdyn lainvastaisen päätöksen välisestä syy-yhteydestä ei ole esitetty näyttöä

(SEUT 266 artikla ja SEUT 340 artiklan toinen kohta)

1. Yhteisön toimien laillisuuden kattavan valvonnan tarve edellyttää EY 225 artiklan 1 kohdan ja EY 230 artiklan tulkitsemista siten, että niissä ei suljeta pois unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaa sellaista päätöstä koskevan kumoamiskanteen ratkaisemiseen, joka liittyy Euroopan investointipankin (EIP) hallituksen juoksevien asioiden hoitamiseen ja jolla on lopullisia oikeusvaikutuksia kolmansiin nähden.

Vaikka EIP ei ole varsinainen yhteisön toimielin, se on kuitenkin yhteisön elin, joka on perustettu perustamissopimuksella ja joka on sen nojalla oikeushenkilö ja kuuluu juuri tämän perusteella sen valvonnan piiriin, jota unionin tuomioistuin harjoittaa muun muassa EY 237 artiklan b alakohdan mukaisesti. EIP:ssä muiden kuin EY 237 artiklan b ja c alakohdassa tarkoitettujen elinten eli muiden kuin valtuuston ja hallintoneuvoston muodollisesti hyväksymiin toimiin on siis voitava soveltaa tuomioistuinvalvontaa, jos ne ovat lopullisia ja niillä on oikeusvaikutuksia kolmansiin.

(ks. 46, 50 ja 52 kohta)

2. Vaikka perustamissopimuksessa käyttöön otetussa oikeussuojakeinojen järjestelmässä vahingonkorvauskanne on kumoamiskanteeseen nähden itsenäinen oikeussuojakeino, kanteen tutkittavaksi ottamista koskevassa arvioinnissa on otettava huomioon kumoamiskanteen ja vahingonkorvauskanteen välinen ”suora yhteys” tai niiden ”täydentävyys”, kun tällainen yhteys tai täydentävyys on olemassa, sekä vahingonkorvauskanteen liitännäinen luonne suhteessa kumoamiskanteeseen, jotta vältytään siltä, että vahingonkorvauskanne irrotetaan keinotekoisesti kumoamiskanteesta, johon nähden se on kuitenkin ainoastaan liitännäinen tai täydentävä.

Jos vahinko, jonka Euroopan investointipankki (EIP) on mahdollisesti aiheuttanut kantajalle, on aiheutunut EIP:n harjoittamasta toiminnasta, joka on osa yhteisön hallinnollisten tehtävien täytäntöönpanoa ja kuuluu tämän hallinnon toimintaan hankintaviranomaisena, ja jos tämä vahinko ei siis johdu EIP:n toiminnasta tai sen toimenpiteistä rahoitusalalla tai rahoitusmarkkinoilla, unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan tehdyn vahingonkorvausvaatimuksen EY 225 artiklan 1 kohdan, EY 235 artiklan ja EY 288 artiklan toisen kohdan nojalla, jos tällainen vaatimus on luonteeltaan liitännäinen suhteessa kumoamisvaatimukseen, joka kohdistuu sellaiseen EIP:n toimeen, jolla on lopullisia oikeusvaikutuksia kolmansiin ja joka puolestaan voidaan ottaa tutkittavaksi.

(ks. 55–58 kohta)

3. Koska kanteen tutkittavaksi ottamista koskevat edellytykset, erityisesti oikeussuojan tarpeen puuttuminen, kuuluvat ehdottomiin prosessinedellytyksiin, unionin yleisen tuomioistuimen on tutkittava omasta aloitteestaan, onko kantajalla intressi saada riidanalainen toimi kumotuksi. Tätä ratkaisua voidaan soveltaa analogisesti sellaisten kanteiden yhteydessä esitettyihin kumoamisvaatimuksiin, joihin on liitetty vahingonkorvausvaatimus.

(ks. 62 kohta)

4. Vaikka tarjouspyyntömenettelyssä hankintasopimuksen tekemisestä tehty päätös olisi pantu täytäntöön kokonaisuudessaan muiden kilpailijoiden hyväksi, tarjouksentekijällä säilyy intressi tämän päätöksen kumoamiseen joko sen takia, että hankintaviranomainen ryhtyisi asianmukaisiin toimiin sitä koskevan tilanteen oikaisemiseksi tai että hankintaviranomainen tekisi tulevaisuudessa asianmukaiset muutokset tarjouspyyntömenettelyihin siinä tapauksessa, että niiden katsottaisiin olevan tiettyjen oikeudellisten vaatimusten vastaisia.

Se, että sopimus julkisen hankintasopimuksen täytäntöönpanosta on allekirjoitettu tai jopa pantu täytäntöön ennen lopullisen ratkaisun antamista pääasiassa, jonka hylätty tarjouksentekijä on aloittanut nostamalla kanteen kyseisen hankintasopimuksen tekemistä koskevasta päätöksestä, ja se, että hankintaviranomainen on sopimuksella sidottu toimittajaksi valittuun, ei ole esteenä hankintaviranomaisen velvollisuudelle toteuttaa EY 233 artiklan nojalla tarvittavat toimenpiteet hylätyn tarjouksentekijän etujen asianmukaisen suojaamisen varmistamiseksi.

Silloin kun hankintasopimuksen tekemistä koskeva päätös on kumottu julkisessa hankinnassa hylätyn tarjouksentekijän nostaman kanteen seurauksena, mutta hankintaviranomainen ei enää pysty aloittamaan uudestaan kyseistä julkista hankintaa koskevaa tarjouspyyntömenettelyä, tämän tarjouksentekijän etuja voidaan suojella esimerkiksi asianmukaisella taloudellisella korvauksella, joka vastaa sopimuksen saamisen mahdollisuuden menettämistä, tai, jos voidaan varmasti osoittaa, että tarjouksentekijä olisi saanut sopimuksen, saamatta jäänyttä voittoa. Julkisen hankintakilpailun hylätylle tarjouksentekijälle päätöksen lainvastaisuudesta aiheutuneelle mahdollisuuden menettämiselle kyseisen sopimuksen saamiseen voidaan nimittäin määritellä taloudellinen arvo.

(ks. 64–66 kohta)

5. Hankintaeritelmän kaltaista tarjouskilpailuasiakirjaa ei voida pitää sellaisena toimena, joka koskee jokaista tarjouksentekijää erikseen. Hankintaeritelmää nimittäin sovelletaan, kuten kaikkia hankintaviranomaisen laatimia tarjouskilpailuasiakirjoja, objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin, ja sen oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin. Näin ollen se on yleinen, eikä voida katsoa, että hankintaviranomaisen toimitettua sen erikseen tarjouksentekijöille nämä tarjouksentekijät voitaisiin yksilöidä EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla kaikkiin muihin henkilöihin nähden. Näin ollen hankintaeritelmästä ei voida nostaa suoraa kannetta kyseisen säännöksen nojalla. Tästä seuraa, että päätös hylätä tarjouksentekijän tarjous on ensimmäinen kannekelpoinen toimi ja siis ensimmäinen sellainen toimi, jonka perusteella kyseinen tarjouksentekijä saattoi riitauttaa liitännäisesti tarjousten keskinäiseen vertailuun käytetyn menetelmän, jonka hankintaviranomainen oli sisällyttänyt hankintaeritelmään.

(ks. 73 ja 74 kohta)

6. Euroopan investointipankin (EIP) omista varoista rahoitettava julkisia hankintoja koskeva sopimuksentekomenettely ei kuulu Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetun asetuksen N:o 1605/2002, sellaisena kuin se on muutettuna, toisen osan IV osaston eikä etenkään asetuksen N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä annetun asetuksen N:o 2342/2002, sellaisena kuin se on muutettuna, toisen osan III osaston säännösten piiriin. Näitä säännöksiä sovelletaan ainoastaan Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon, ja kuten varainhoitoasetuksen 88 artiklan 1 kohdasta ilmenee, varainhoitoasetuksessa tarkoitetut julkiset hankinnat ovat sopimuksia, jotka rahoitetaan osittain tai kokonaan yhteisöjen talousarviosta.

On kuitenkin selvää, että EIP:n julkisia hankintoja koskevien sopimuksentekomenettelyjen pitää noudattaa perustamissopimuksen perustavanlaatuisia määräyksiä ja yleisiä oikeusperiaatteita sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan tavoitteita, erityisesti tavaroiden vapaata liikkuvuutta (EY 28 artikla), sijoittautumisvapautta (EY 43 artikla), palvelujen tarjoamisen vapautta (EY 49 artikla), syrjintäkieltoa ja yhdenvertaista kohtelua, avoimuutta ja suhteellisuutta koskevia periaatteita.

Vaikka julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemisestä annetuilla direktiiveillä säännellään vain jäsenvaltioiden hankintaviranomaisten ja elinten kanssa tehtäviä sopimuksia eikä niitä voida soveltaa suoraan yhteisön hallinnon tekemiin julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin, näiden direktiivien yhteydessä määrättyihin tai johdettuihin sääntöihin tai periaatteisiin voidaan vedota mainittua hallintoa vastaan silloin, kun ne ovat itsessään erityinen ilmaisumuoto yhteisön hallintoa suoraan velvoittavista perustamissopimuksen perustavanlaatuisista määräyksistä ja yleisistä oikeusperiaatteista. Oikeusyhteisössä oikeuden yhdenmukainen soveltaminen on näet perusvaatimus ja kaikki oikeussubjektit ovat velvollisia noudattamaan lainmukaisuuden kunnioittamisen periaatetta. Lisäksi näiden direktiivien yhteydessä määrättyihin tai johdettuihin sääntöihin tai periaatteisiin voidaan vedota yhteisön hallintoa vastaan silloin, kun se on toiminnallista ja institutionaalista itsenäisyyttä harjoittaessaan ja perustamissopimuksessa sille myönnettyjen valtuuksien rajoissa hallinnoidessaan omaan lukuunsa toteuttamiaan julkisia hankintoja hyväksynyt toimen, jossa nimenomaisesti viitataan tiettyihin sääntöihin tai tiettyihin periaatteisiin, joista säädetään direktiiveissä, ja jonka seurauksena näitä sääntöjä tai mainittuja periaatteita on sovellettava patere legem quam ipse fecisti -periaatteen mukaisesti.

Euroopan investointipankin omaan lukuunsa tekemiä julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemistä koskevasta oppaasta käy ilmi, että vaikka julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettua direktiiviä 2004/18 ei sinällään sovelleta EIP:iin, siihen voidaan tukeutua EIP:n tarjouspyyntömenettelyjen laatimiseksi. Hankintaoppaassa vahvistetaan yleisesti sovellettavia sääntöjä, joilla on oikeusvaikutuksia kolmansiin osapuoliin nähden ja erityisesti niihin, jotka päättävät tehdä tarjouksen julkisessa hankinnassa, joka rahoitetaan kokonaan tai osittain EIP:n omilla varoilla, ja se myös sitoo EIP:tä oikeudellisesti silloin, kun se päättää tehdä julkisen hankinnan omaan lukuunsa. Tästä seuraa, että silloin kun EIP toimii käyttäen sekä pääomamarkkinoita että omia varoja, muun muassa kun se tekee julkisia hankintoja omaan lukuunsa, siihen sovelletaan sekä perustamissopimuksen perustavanlaatuisia määräyksiä, yleisiä oikeusperiaatteita ja Euroopan perusoikeuskirjan tavoitteita että hankintaoppaan määräyksiä ja erityisesti edellä 91 kohdassa mainittuja määräyksiä, sellaisina kuin niitä tulkitaan suhteessa niihin periaatteisiin, jotka mainituilla määräyksillä pannaan täytäntöön, ja tarvittaessa niitä direktiivin 2004/18 säännöksiä, joihin näissä määräyksissä viitataan.

(ks. 87–90, 92 ja 93 kohta)

7. Kun yhteisön hallinnolla on laaja harkintavalta, yhteisön oikeusjärjestyksen sisältämien takeiden noudattamisella hallintomenettelyissä on erityisen perustavanlaatuinen merkitys. Näihin takeisiin kuuluu muun muassa yhteisön hallinnon velvollisuus perustella riittävällä tavalla päätöksensä.

Euroopan investointipankin (EIP) omaan lukuunsa tekemiä julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemistä koskevasta oppaasta ilmenee, että EIP toimittaa sen osapuolen pyynnöstä, jota asia koskee, 15 päivän kuluessa kirjallisen pyynnön vastaanottamisesta kaikille hyväksytyn tarjouksen jättäneille tarjouksentekijöille tarjouskilpailun voittaneen tarjouksen ominaisuudet ja siihen liittyvät edut sekä puitesopimuksen tehneen tarjouskilpailun voittajan tai puitesopimukseen osallistuvien nimet.

Tämä toimintatapa vastaa EY 253 artiklaan sisältyvän perusteluvelvollisuuden tarkoitusta. Tarjouspyyntömenettelyissä se, että tarjouksentekijät, joita asia koskee, saavat perustellun päätöksen vasta esitettyään sitä koskevan nimenomaisen pyynnön, ei mitenkään rajoita niiden mahdollisuutta vedota oikeuksiinsa unionin yleisessä tuomioistuimessa. EY 230 artiklan viidennessä kohdassa määrätty määräaika alkaa nimittäin kulua vasta perustellun päätöksen tiedoksiantamisesta, jos tarjouksentekijä on pyytänyt perusteltua päätöstä kohtuullisessa ajassa siitä, kun hän on saanut tiedon tarjouksensa hylkäämisestä.

Kun otetaan huomioon hankintaviranomaisen laaja harkintavalta tarjouspyyntömenettelyissä, se on kuitenkin velvollinen toimittamaan hylätyille tarjouksentekijöille riittävät perustelut näiden niitä pyytäessä, mikä tarkoittaa, että hankintaviranomainen esittää perusteluissaan huolellisesti kaikki ne seikat, joihin sen päätös perustuu.

Vaikka EIP:n hylätylle tarjouksentekijälle toimittama kirje, jolla ilmoitetaan tarjouskilpailun voittaneen tarjouksentekijän nimi, sopimuksentekoperusteiden painotukset ja erittely annetuista pisteistä, voi olla selityksen alku, sitä ei kuitenkaan voida pitää riittävänä siihen vaatimukseen nähden, jonka mukaan perustelusta on ilmettävä selvästi ja yksiselitteisesti päätöksen tekijän päättely. Tällaista tarjouksentekijän tarjouksen hylkäävää päätöstä ei näin ollen ole perusteltu riittävällä tavalla, ja siinä rikotaan hankintaoppaan määräyksiä ja yleisemmin EY 253 artiklaan sisältyvää perusteluvelvollisuutta.

(ks. 100, 106–108, 112, 114 ja 116 kohta)

8. Tarjouspyyntömenettelyissä on suojattava tarjouksentekijöitä hankintaviranomaisen omavaltaisuudelta takaamalla niille, että tämän tekemiä lainvastaisia päätöksiä vastaan on tehokkaita ja mahdollisimman nopeita oikeussuojakeinoja.

Tarjouksentekijöiden täysi oikeussuoja hankintaviranomaisen omavaltaisuutta vastaan edellyttää siis ensiksi velvollisuutta ilmoittaa kaikille tarjouksentekijöille hankintasopimuksen tekemisestä tehdystä päätöksestä ennen sopimuksen tekemistä, jotta näillä on tosiasiallinen mahdollisuus nostaa kanne, jonka tavoitteena on tämän päätöksen kumoaminen, silloin, kun siihen liittyvät edellytykset täyttyvät. Tämä täysi oikeussuoja edellyttää seuraavaksi, että hylätyllä tarjouksentekijällä on mahdollisuus tarkastella hankintasopimuksen tekemisestä tehdyn päätöksen pätevyyttä ajoissa, mikä merkitsee, että tästä päätöksestä pitää ilmoittaa hylätyille tarjouksentekijöille hyvissä ajoin ennen sopimuksen allekirjoittamista, jotta nämä viimeksi mainitut voivat EY 242 ja EY 243 artiklan sekä EY 225 artiklan 1 kohdan määräysten nojalla esittää välitoimihakemuksen, jossa pyydetään välitoimista päättävää tuomaria määräämään riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykättäväksi, kunnes pääasiasta päättävä tuomioistuin antaa pääasiassa ratkaisun niiden kumoamiskanteesta, joka kohdistuu tähän päätökseen. Täysi ja tehokas oikeussuoja nimittäin merkitsee sitä, että yksityisten oikeussubjektien väliaikainen suoja voidaan varmistaa, jos se on välttämätöntä pääasiassa annettavan lopullisen päätöksen täyden tehokkuuden turvaamiseksi, jotta vältettäisiin aukko toimivaltaisten tuomioistuinten takaamassa oikeussuojassa. Lopuksi tehokkaan oikeussuojan säilyttämiseksi hankintaviranomaisen on noudatettava perusteluvelvollisuuttaan esittämällä riittävät perustelut jokaiselle hylätylle tarjouksentekijälle, joka on niitä pyytänyt, jotta tämä viimeksi mainittu voi käyttää oikeuttaan parhaissa mahdollisissa olosuhteissa ja pystyy harkitsemaan asiaan vaikuttavista seikoista tietoisena, kannattaako sen saattaa asia toimivaltaisen tuomioistuimen ratkaistavaksi.

(ks. 119–122 kohta)

9. Julkisen hankintasopimuksen tekomenettelyn yhteydessä hylätyn tarjouksentekijän oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan sellaista päätöstä vastaan, jossa julkinen hankintasopimus annetaan toiselle tarjouksentekijälle, samoin kuin hankintaviranomaiselle kuuluvaa vastaavaa velvollisuutta ilmoittaa pyydettäessä päätöksensä perustelut, on pidettävä olennaisina menettelysäännöksinä, koska niillä on tarkoitus varmistaa, että hankintasopimuksen tekemistä koskeva päätös laaditaan siten, että tähän päätökseen johtaneen tarjouspyyntömenettelyn puolueettomuutta voidaan valvoa tehokkaasti. Siitä, ettei hankintaviranomainen noudattanut näitä olennaisia menettelysääntöjä, pitää seurata päätöksen kumoaminen.

(ks. 130 ja 131 kohta)

10. Euroopan investointipankille (EIP) annettu toimivalta valita vapaasti ne sopimuksentekoperusteet, joiden perusteella se aikoo tehdä sopimukset sen omaan lukuun tapahtuvassa hankintasopimuksen teossa, antaa sille mahdollisuuden ottaa huomioon kullekin hankinnalle ominaiset luonteen, tavoitteen ja ominaispiirteet.

On kuitenkin otettava huomioon Euroopan investointipankin omaan lukuunsa tekemiä julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemistä koskevan oppaan määräykset, joilla pyritään takaamaan se, että EIP:lle annettua toimivaltaa valita sopimuksentekoperusteet käytetään tarjousten arvioinnin vaiheessa yhdenvertaisen kohtelun ja avoimuuden periaatteita noudattaen arvioitaessa tarjouksia hankinnan ratkaisemiseksi. Näiden määräysten tarkoituksena on yhtäältä nimittäin se, että kaikki kohtuullisen valistuneet ja tavanomaisen huolelliset tarjouksentekijät voivat tulkita ratkaisuperusteita samalla tavalla ja että niillä on näin ollen samat mahdollisuudet tarjoustensa ehtoja laatiessaan, ja toisaalta se, että suhteellisuusperiaatteen noudattaminen taataan.

Vaikka perusteita, joita hankintaviranomainen voi käyttää silloin, kun hankintasopimus tehdään taloudellisesti edullisimman tarjouksen perusteella, ei ole lueteltu tyhjentävästi kyseisessä hankintaoppaassa ja vaikka tässä määräyksessä näin ollen annetaan hallintoviranomaiselle toimivalta valita sen näkökulmasta parhaiten soveltuvat sopimuksentekoperusteet, tämä mahdollisuus kuitenkin koskee ainoastaan niitä perusteita, joilla pyritään selvittämään, mikä tarjouksista on taloudellisesti edullisin. Lähtökohtaisesti sellaiset sopimuksentekoperusteet, joilla ei pyritä selvittämään, mikä tarjouksista on taloudellisesti edullisin, vaan jotka liittyvät lähinnä sen arvioimiseen, kykenevätkö tarjouksentekijät täyttämään kyseisen sopimuksen, kuuluvat tarjouksentekijöiden valinnan vaiheeseen eikä niitä voida ottaa huomioon tarjousten keskinäisessä vertailussa.

Jos sellaisen tarjouksentekijän tarjous, jota ei ole suljettu pois tarjousmenettelystä ja joka täyttää hankintailmoituksessa tai hankintaeritelmässä mainitut valintaperusteet, ei hankintaviranomaisen mielestä vaikuta taloudellisesti edullisimmalta suhteessa hankintailmoituksessa tai hankintaeritelmässä mainittuihin sopimuksentekoperusteisiin, sen on hankintaviranomaisena hylättävä tämä tarjous, mutta sillä ei kuitenkaan ole oikeutta muuntaa hankinnan yleistä rakennetta muuttamalla jotain sopimuksenteon keskeisistä ehdoista. Jos hankintaviranomainen olisi tarjouskilpailumenettelyn aikana oikeutettu halutessaan muuttamaan tarjouskilpailun ratkaisemisen varsinaisia ehtoja, kuten sopimuksentekoperusteiden painotusta, tätä tarkoittavan ja merkityksellisissä sovellettavissa säännöksissä esitetyn nimenomaisen valtuutuksen puuttuessa, sopimuksen tekemistä sääntelevät ehdot, sellaisina kuin niistä on alun perin määrätty, vääristyisivät. Lisäksi tällainen käytäntö loukkaisi väistämättä avoimuusperiaatetta ja tarjouksentekijöiden yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, sillä menettelyn ehtojen yhtenäinen soveltaminen ja objektiivisuus eivät enää olisi taattuja.

(ks. 137, 138, 141, 142 ja 160 kohta)

11. Silloin kun unionin yleisellä tuomioistuimella ei Euroopan investointipankin hankintasopimuksen tekemisestä koskevan päätöksen kumoamismenettelyssä ole tiedossaan mitään seikkaa, jonka perusteella se voisi todeta tai sulkea varmasti pois sen, että tarjouskilpailun voittaneen tarjouksentekijän tarjouksen ja taloudellisen perusteen ja teknisten perusteiden suhteellisten painotusten muutokset ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä olivat luonteeltaan sellaisia, että ne vääristivät tarjousten keskinäistä vertailua hävinneiden tarjouksentekijöiden vahingoksi siten, että se vaikutti tarjouspyyntömenettelyn tulokseen, tämä epävarmuus on osoitettava EIP:n vastuulle hankintaviranomaisena.

(ks. 181 kohta)

12. Kun vahingonkorvauskanteen yhteydessä ei voida todeta, että lainvastaisen hankintaviranomaisen päätöksen, jolla suljetaan tarjouksentekijä julkista hankintaa koskevan tarjouskilpailumenettelyn ulkopuolella, tekemisen ja kantajan väittämän vahingon, joka on seurausta varsinaisen hankintasopimuksen menettämisestä, välillä olisi syy-yhteys, tällä tarjouksentekijällä ei ole perusteita vaatia korvausta vahingosta, joka on seurausta siitä, ettei se ole tehnyt puitesopimusta hankintaviranomaisen kanssa eikä varsinkaan pannut hankintasopimusta täytäntöön.

Tämä ei kuitenkaan vaikuta korvaukseen, johon kantaja voi olla oikeutettu SEUT 266 artiklan nojalla sen tilanteen palauttamiseksi asianmukaiseksi riidanalaisen päätöksen kumoamisen jälkeen.

(ks. 212 ja 214 kohta)

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

20 päivänä syyskuuta 2011 ( )

Julkiset palveluhankinnat – Tarjouspyyntömenettely – Tietojärjestelmän ylläpitoa, tukea ja kehittämistä koskevien avustavien palvelujen suorittaminen – Tarjouksentekijän tarjouksen hylkääminen – Sopimuksen tekeminen toisen tarjouksentekijän kanssa – Kumoamiskanne – Tutkittavaksi ottaminen – Toimivalta – Perusteluvelvollisuus – Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan – Avoimuus – Oikeasuhteisuus – Yhdenvertainen kohtelu ja syrjimättömyys – Valinta- ja sopimuksentekoperusteet – Vahingonkorvauskanne – Tutkittavaksi ottaminen – Tulonmenetys

Asiassa T‑461/08,

Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, kotipaikka Ateena (Kreikka), edustajinaan asianajajat N. Korogiannakis ja P. Katsimani,

kantajana,

vastaan

Euroopan investointipankki (EIP), asiamiehinään C. Gómez de la Cruz ja T. Pietilä, avustajanaan asianajaja J. Stuyck,

vastaajana,

jossa on kyse yhtäältä EY 225 ja EY 230 artiklan nojalla esitetystä vaatimuksesta kumota EIP:n 31.1.2008 tekemä päätös olla hyväksymättä kantajan tietojärjestelmän ylläpitoa, tukea ja kehittämistä koskevien avustavien palvelujen suorittamista koskevan tarjouskilpailun yhteydessä tekemää tarjousta ja tehdä hankintasopimus toisen tarjouksentekijän kanssa, ja toisaalta EY 225, EY 235 ja EY 288 artiklan nojalla esitetystä vahingonkorvausvaatimuksesta,

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja I. Pelikánová (esittelevä tuomari) sekä tuomarit K. Jürimäe ja M. van der Woude,

kirjaaja: hallintovirkamies N. Rosner,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 17.11.2010 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asian tausta

1 Kantaja Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE on Kreikan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka toimii informaatio- ja viestintäteknologian alalla.

2 Euroopan investointipankki käynnisti Euroopan unionin virallisen lehden täydennysosassa (EUVL S 176) 13.9.2007 viitteellä 2007/S 176‑215155 julkaistulla hankintailmoituksella tarjouskilpailun, joka koski ”Loans Front Office” (Serapis) -järjestelmän ylläpitoa, tukea ja kehittämistä koskevien avustavien palvelujen” suorittamista. Hankintailmoituksessa olleen kuvauksen ja siihen liittyvän hankintaeritelmän mukaan ”Système efficace et rapide d’accès aux prêts et aux informations de support” (Serapis) on EIP:n tietokonesovelluksen (Front Office) hypertekstiosa lainauksen alalla. Se on suunniteltu lainauksen alan tiedonhallinnan integroiduksi portaaliksi EIP:n toimivaltaisille yksiköille, joihin kuuluvat Euroopan rahoituksen, Euroopan ulkopuolisen rahoituksen, riskienhallinnan ja hankkeiden pääosastot sekä oikeudellinen yksikkö. Sitä käytetään lainaustoiminnan sisäisen prosessin tukena operaation luomisesta sen arviointiin (validointiin) päätyen Note conjoint -liiteasiakirjan (allekirjoitus) esittämiseen, jolla puolestaan aloitetaan EIP:n tietokonesovelluksen Force prêts -nimiseen osaan sisältyvä menettely, jonka avulla tästä järjestelmästä vastuussa olevat henkilöt voivat hallinnoida ja järjestää sitä (Back Office).

3 Hankintailmoitus koski nelivuotisen puitesopimuksen tekemistä tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan kanssa sekä tähän puitesopimukseen perustuvien ja tiettyihin täsmällisiin hankkeisiin liittyvien erityisten tilausten tekemistä tämän tarjoajan kanssa. Hankintailmoituksessa ja hankintaeritelmässä täsmennettiin, että sopimus tehdään sellaisen tarjoajan kanssa, joka esittää taloudellisesti edullisimman tarjouksen hankintaeritelmässä mainittujen sopimuksentekoperusteiden mukaan arvioituna. Tässä viimeksi mainitussa ilmoitettiin sopimuksentekoperusteiden suhteellinen painotus, eli se, että 75 prosenttia pisteistä koostuu teknisistä perusteista, joista 15 prosenttia laadunhallintaprosessista, 45 prosenttia ehdotetun henkilökunnan kelpoisuuden ja pätevyyden vaatimuksenmukaisuustasosta ja 15 prosenttia omilla resursseilla tapahtuvan työtiimin muodostamisen valmiudesta, ja 25 prosenttia pisteistä koostuu taloudellisista perusteista.

4 EIP lähetti kaikille tarjouskilpailua koskevia täsmennyspyyntöjä esittäneille 31.10.2007 päivätyssä kirjeessä luettelon tarjouskilpailua koskevista kysymyksistä ja vastauksista.

5 Kantaja jätti tarjouksen tarjousten vastaanottamiselle asetettuna määräpäivänä 9.11.2007 (hankintailmoituksen IV.3.4 kohta).

6 EIP vastaanoti yhteensä seitsemän tarjousta, jotka arviointikomitea arvioi. Menettelyn kahdessa ensimmäisessä vaiheessa eli sopimuksentekomenettelyn ulkopuolelle jättämisen vaiheessa (hankintaeritelmän 6.1 kohta) ja valintavaiheessa (hankintaeritelmän 6.2. kohta) hyväksyttiin kaikki tarjouksentekijät. Viimeisessä vaiheessa eli tarjousten keskinäisen vertailun ja sopimuksenteon vaiheessa (hankintaeritelmän 7 kohta), josta oli ilmoitettu, että siinä tarkastellaan ensiksi sellaisia tarjouksentekijöiden tarjouksia, jotka on valittu pelkkien teknisten perusteiden perusteella, ja jätetään huomioimatta sellaiset tarjoukset, joissa hankintaeritelmässä kuvatut vähimmäisrajat eivät täyty, ja että tämän jälkeen tarjouksia, joita ei ole hylätty teknisessä arvioinnissa, arvioidaan suhteessa taloudelliseen perusteeseen, tämän perusteen suhteen tarkasteltiin ainoastaan viittä tarjousta, joista yksi oli kantajan tarjous, koska kahdessa muussa tarjouksessa hankintaeritelmässä kuvatut vähimmäisrajat eivät täyttyneet teknisessä tarkastelussa. Tarjousten keskinäisen tarkastelun jälkeen arviointikomitea antoi parhaan yhteisarvosanan tarjoukselle, jonka oli jättänyt Sybase BVBA (jäljempänä tarjouskilpailun voittanut tarjoaja), ja kantajan tarjous sijoittui toiseksi. EIP teki arviointikomitean arvioinnin perusteella 31.1.2008 päätöksen, jossa hylättiin kantajan tarjous ja annettiin sopimus tarjouskilpailun voittaneelle tarjoajalle (jäljempänä riidanalainen päätös) sen jälkeen, kun se oli ensin neuvotellut tämän kanssa sen tarjouksen tietyistä osatekijöistä 29.1.2008 pidetyssä kokouksessa.

7 EIP lähetti 18.2.2008 kirjeen kaikille muille tarjouksentekijöille paitsi kantajalle ilmoittaakseen, että sopimus oli tehty tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan kanssa.

8 EIP ja tarjouskilpailun voittanut tarjoaja allekirjoittivat puitesopimuksen 12.6.2008 ja 17.6.2008, tässä järjestyksessä, ja se tuli voimaan 16.6.2008.

9 Saatuaan tiedon virallisen lehden täydennysosassa (EUVL S 144) julkaistusta ilmoituksesta sopimuksen tekemisestä, jonka viitenumero on 2008/S 144-192307, kantaja teki 31.7.2008 päivätyllä kirjeellä EIP:lle valituksen hankintaeritelmän ja tarjouspyyntömenettelyihin sovellettavan lainsäädännön noudattamatta jättämisestä siltä osin, että sille ei ollut ilmoitettu ajoissa riidanalaisesta päätöksestä. Se pyysi, että EIP keskeyttää puitesopimuksen tekemistä ja allekirjoittamista koskevan menettelyn tai tarvittaessa kumoaa sen. Lisäksi se pyysi tarjouspyyntömenettelyä koskevia tietoja ja erityisesti tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan, niiden kumppanien, joiden kanssa tämä oli perustanut ryhmittymän voidakseen vastata tarjouspyyntöön, sekä sen alihankkijoiden nimiä, kantajan oman sekä tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan tarjouksen kullekin sopimuksentekoperusteelle annetut arvosanat, kantajan oman sekä tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan tarjouksen vertailuelementit erityisesti talouden osalla, sekä eritellyt jäljennökset sen omaa tarjousta ja tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan tarjousta koskevista arviointikomitean kertomuksista.

10 EIP toimitti 1.8.2008 päivätyssä kirjeessä kantajalle tiedot sopimuksentekoperusteiden suhteellisesta painotuksesta. Se myös totesi, että sopimus oli tehty tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan kanssa, ja esitti erittelyn kantajan ja tarjouskilpailun voittajan tarjouksille annetuista pisteistä. Se täsmensi, että kantajan tarjous oli saanut 22,03 pistettä (kun suurin mahdollinen pistemäärä oli 35) ja tarjouskilpailun voittajan tarjous 29,36 pistettä (kun suurin mahdollinen pistemäärä oli 35).

11 Kantaja katsoi, että se oli saanut vain pienen osan pyydetyistä tiedoista, ja lähetti samana päivänä EIP:lle uuden kirjeen, jossa se pyysi EIP:tä vastaamaan kaikkiin kantajan 31.7. päivätyssä kirjeessä esitettyihin kysymyksiin, toimittamaan kantajalle riidanalaisen päätöksen perustelut sekä ilmoittamaan sille, oliko puitesopimus jo allekirjoitettu tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan kanssa. Kantaja pyysi, että päinvastaisessa tapauksessa EIP lykkää tämän sopimuksen allekirjoittamista sen valituksen yksityiskohtaisen tutkimisen edellyttämäksi ajaksi.

12 EIP ilmoitti 6.8.2008 vastaanottaneensa kantajan kirjeen. Se myönsi 14.8.2008 päivätyssä kirjeessä, että se oli tehnyt hallinnollisen virheen, kun se ei ilmoittanut kantajalle virallisella kirjeellä tarjousten keskinäisen vertailun tuloksia, ja pyysi tätä anteeksi. Se lisäsi, että tarjouspyyntömenettely oli kokonaisuutena pätevä ja ettei sen tekemä hallinnollinen virhe ollut sellainen olennainen sääntöjenvastaisuus, joka oikeuttaisi keskeyttämään tai kumoamaan tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan kanssa tehdyn puitesopimuksen.

13 Kantaja lähetti 1.9.2008 EIP:lle uuden kirjeen, jossa se toi esiin tiettyjä sääntöjenvastaisuuksia, joita tarjouspyyntömenettelyssä oli sen mukaan ilmennyt. Se katsoi, että EIP on sekoittanut keskenään tarjouksentekijöiden valitsemisen perusteet ja sopimuksentekoperusteet. Lisäksi se katsoi, että EIP on käyttänyt syrjiviä tai epätarkkoja sopimuksentekoperusteita, laiminlyönyt velvollisuutensa ilmoittaa tarjouksen tekijöille ajoissa hankintasopimuksen tekemisestä tehdystä päätöksestä ja antaa niille riittävä odotusaika niiden valitusoikeuden takaamiseksi, ei ole noudattanut riittävän avointa menettelyä, loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, ei ole perustellut riidanalaista päätöstä ja käyttänyt tarjousten keskinäisessä vertailussa menetelmää, joka tekee tyhjäksi taloudellisesti edullisimman tarjouksen periaatteen suosien tarjouksia, joissa on annettu korkein hinta.

14 EIP ilmoitti 10.9.2008 vastaanottaneensa kantajan 1.9.2008 päivätyn kirjeen sekä ilmoitti, että kirje oli toimitettu tutkittavaksi sen valitusyksikköön ja että siihen vastataan viimeistään 27.10.2008.

15 EIP lähetti kantajalle 27.10.2008 kirjeen, jossa se ilmoitti, ettei se voinut enää käsitellä kantajan valitusta, koska tämä oli pannut vireille oikeudenkäynnin unionin yleisessä tuomioistuimessa 6.10.2008.

Menettely ja asianosaisten vaatimukset

16 Kantaja nosti esillä olevan kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.10.2008 jättämällään kannekirjelmällä.

17 EIP toimitti vastineensa 30.1.2009.

18 Kantaja toimitti vastauskirjelmänsä 14.4.2009 ja vastaaja toimitti vastauskirjelmänsä 15.6.2009.

19 Unionin yleinen tuomioistuin (toinen jaosto) pyysi esittelevän tuomarin ehdotuksen perusteella työjärjestyksensä 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimenpiteenä EIP:tä vastaamaan kysymykseen siitä, mikä sen elimistä oli tehnyt riidanalaisen päätöksen, ja toimittamaan sille viimeksi mainitun päätöksen tai siihen rinnastettavan asiakirjan.

20 EIP vastasi pyyntöön asetetun määräajan kuluessa. Se ilmoitti 15.12.2009 jätetyssä kirjeessä, että riidanalaisen päätöksen oli tehnyt sen sisäisten sääntöjen ja tosiseikkojen tapahtuma-aikana sovellettujen käytäntöjen mukaisesti tietotekniikkaosaston, joka on myöhemmin liitetty strategiajohtoon, johtaja ja EIP:n pääjohtaja oli tämän jälkeen vahvistanut päätöksen ennen puitesopimuksen allekirjoittamista tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan kanssa. Lisäksi se toimitti 31.1.2008 päivätyn muistion, jossa oli viite SCC/IT/FLA/2008-015/kr (jäljempänä 31.1.2008 päivätty muistio) ja johon sisältyi mainitun johtajan päätös sopimuksen tekemisestä tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan kanssa sekä arviointikomitean vahvistettu arviointilomake, joka oli muistion liitteenä.

21 Kantaja esitti 8.1.2010 jättämässään kirjeessä 31.1.2008 päivättyä muistiinpanoa koskevat huomautuksensa. Se esitti uuden kanneperusteen muistiinpanoon sisältyneiden tietojen perusteella.

22 EIP esitti 26.1.2010 jättämässään kirjeessä huomautuksensa kantajan 8.1.2008 jättämässä kirjeessä esitetystä uudesta kanneperusteesta.

23 Kun unionin yleisen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoa muutettiin, esittelevä tuomari määrättiin neljänteen jaostoon, jonka käsiteltäväksi esillä oleva asia tämän vuoksi siirrettiin.

24 Esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella unionin yleinen tuomioistuin (neljäs jaosto) päätti aloittaa suullisen käsittelyn.

25 Asianosaisten lausumat ja heidän vastauksensa unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 17.11.2010 pidetyssä istunnossa.

26 Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin:

– kumoaa riidanalaisen päätöksen

– velvoittaa EIP:n korvaamaan sille riidanalaisen päätöksen lainvastaisuuden vuoksi tarjouspyyntömenettelystä aiheutuneen vahingon, jonka suuruudeksi on arvioitu 1 940 000 euroa

– velvoittaa EIP:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut myös siinä tapauksessa, että kanne hylätään.

27 EIP vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin:

– toteaa kumoamiskanteen perusteettomaksi

– jättää vahingonkorvausvaatimuksen tutkimatta tai toissijaisesti toteaa sen perusteettomaksi

– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

1. Kanteen tutkittavaksi ottaminen

28 Aluksi on syytä korostaa, että silloin, kun on kyse erityisesti kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevien sääntöjen ajallisesta sovellettavuudesta, on todettava, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että yhtäältä tempus regit actum -periaatteen mukaan kanteen tutkittavaksi ottaminen on ratkaistava niiden sääntöjen perusteella, jotka olivat voimassa sinä päivänä, jona kanne nostettiin (asia 60/72, Campogrande v. komissio, tuomio 8.5.1973, Kok., s. 489, 4 kohta; ks. vastaavasti ja analogisesti myös asia C-66/08, Kozlowski, määräys 22.2.2008, 7 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa), ja että toisaalta kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymistä on arvioitava ottamalla huomioon tilanne, joka vallitsi silloin, kun kanne nostettiin eli kun kannekirjelmä jätettiin (yhdistetyt asiat C-61/96, C-132/97, C-45/98, C-27/99, C-81/00 ja C-22/01, Espanja v. neuvosto, tuomio 18.4.2002, Kok., s. I‑3439, 23 kohta; asia T-131/99, Shaw ja Falla v. komissio, tuomio 21.3.2002, Kok., s. II‑2023, 29 kohta ja asia T-301/01, Alitalia v. komissio, tuomio 9.7.2008, Kok., s. II‑1753, 37 kohta).

29 Koska tämä kanne on nostettu 6.10.2008, sen tutkittavaksi ottamista koskevia kysymyksiä on arvioitava suhteessa tuona päivänä voimassa olleisiin säännöksiin ja määräyksiin, eli EY:n perustamissopimuksen määräyksiin, ei Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen vastaaviin uusiin määräyksiin, jotka tulivat voimaan 1.12.2009.

Unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta

Asianosaisten lausumat

30 Kantaja väittää, että EY 230 artiklaan perustuva riidanalaisen päätöksen kumoamisvaatimus voidaan ottaa tutkittavaksi. EY:n perustamissopimukseen liitetyssä Euroopan investointipankin perussäännöstä tehdyssä pöytäkirjassa (jäljempänä perussääntö) ei ole määrätty EIP:n toimien laillisuuden täydellisestä valvontamekanismista. Tämä ei kuitenkaan merkitse, että tällainen valvonta olisi mahdotonta. Asiassa Les Verts vastaan Euroopan parlamentti 23.4.1986 annetussa tuomiossa (294/83, Kok., s. 1339, 23–25 kohta) yhteisöjen tuomioistuin totesi, että koska Euroopan yhteisö on oikeusyhteisö, kaikkien sen elinten toimien pitää voida olla tuomioistuinvalvonnan kohteena, silloin kun ne tuottavat oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin. EY:n perustamissopimuksen ja perussäännön perusteella EIP on yhteisön elin, tai jopa toimielin, ja sen sellaiset toimet, joilla on oikeusvaikutuksia kolmansiin osapuoliin nähden, on voitava saattaa unionin tuomioistuimen harjoittaman laillisuusvalvonnan alaisiksi. Se, ettei EIP:n toimia ole mainittu nimenomaisesti EY 230 artiklassa, ei ole tältä osin esteenä. Se katsoo, että unionin tuomioistuin on asettanut kaksi kriteeriä EY 230 artiklan soveltamiselle yhteisön elinten ja virastojen toimiin ja että nämä kriteerit perustuvat siihen, onko kyseinen elin mainittu EY 230 artiklassa ja onko siihen kohdistuva tuomioistuinvalvonta riittävää.

31 EIP arvioi myös, että kantajan kumoamisvaatimus voidaan ottaa tutkittavaksi. Se pyytää unionin yleistä tuomioistuinta määrittelemään selvästi toimivaltansa ratkaista vaatimus kumota yksi sen päätöksistä, jossa hylätään henkilön tekemä tarjous ja kyseinen sopimus annetaan toiselle henkilölle, sekä vaatimus sellaisen vahingon korvaamisesta, jonka väitetään aiheutuneen tästä päätöksestä, koska se katsoo, että Luxemburgissa Tribunal administratif totesi virheellisesti 26.9.2007 antamassaan tuomioissa (diaarinumero 22447), että sillä on tällä alalla toimivaltaa, minkä Cour administrative vahvisti muutoksenhakuasteessa 21.2.2008 (diaarinumero 23620C). Yhteisöjen tuomioistuin on sen mukaan vahvistanut asiassa SGEEM ja Etroy vastaan EIP 2.12.1992 antamassaan tuomiossa (C‑370/89, Kok. s. I‑6211), että sillä on toimivalta ratkaista yhtiön nostama vahingonkorvauskanne, joka koskee sellaisen päätöksen väitettyä lainvastaisuutta, jossa EIP pitäytyy tekemästä yhtiön kanssa sopimusta julkisesta rakennusurakasta. Lisäksi sen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lausunut asiassa Sogelma vastaan EAR 8.10.2008 antamassaan tuomiossa (T‑411/06, Kok. s. II‑2771, 42 ja 43 kohta) soveltaessaan asian Les Verts vastaan Euroopan parlamentti (katso edellä 30 kohta) oikeuskäytäntöä, että yhteisön laitoksen, kyseisessä asiassa Euroopan jälleenrakennusviraston, (EAR) tarjouspyyntömenettelyn yhteydessä tekemät päätökset, silloin kun ne tuottavat oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin, ovat kannekelpoisia toimia unionin yleisessä tuomioistuimessa. EIP katsoo, että yhteisön hallintoelimenä sitä on siis kohdeltava samalla tavalla silloin, kun se tekee sen tarjouspyyntömenettelyjen tai sen asiakirjoja koskevien tietopyyntöjen käsittelyn yhteydessä päätöksiä, jotka tuottavat oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin. EIP katsoo, että se sen sijaan ei kuulu unionin yleisen tuomioistuimen toimivallan piiriin silloin, kun se harjoittaa lainaustoimintaa eli toimii rahoitusmarkkinoilla samoin kuin mikä tahansa muu pankkitoimintaa harjoittava laitos (asia T‑460/93, Tête ym. v. EIP, määräys 26.11.1993, Kok., s. II‑1257, 20 kohta).

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

32 Nyt käsiteltävän oikeusriidan asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, että unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan tämän kumoamisvaatimuksen. Koska unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta on ehdoton prosessinedellytys, se voi tutkia sen omasta aloitteestaan (ks. asia T‑29/02, GEF v. komissio, tuomio 15.3.2005, Kok. s., II‑835, 72–74 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; ks. myös vastaavasti asia 92/78, Simmenthal v. komissio, tuomio 6.3.1979, Kok. s., 777, 21 ja 22 kohta). Asianosaisten näkemys toimivallasta ratkaista tämä asia ei siis sido unionin yleistä tuomioistuinta, ja tämän on selvitettävä omasta aloitteestaan, asianosaisia kuultuaan, onko asia jätettävä tutkimatta, koska prosessiedellytyksen puuttumisen vuoksi sillä ei ole toimivaltaa ratkaista kannetta kokonaan tai osittain. Tätä tukee tämän asian tilanteessa vielä erityisesti se, että kansallinen tuomioistuin on itse todennut, että sillä on toimivalta ratkaista sellaisen EIP:n päätöksen lainmukaisuus, jossa hylätään henkilön tekemä tarjous ja sopimus tehdään toisen henkilön kanssa EIP:n omaan lukuunsa järjestämässä tarjouskilpailussa.

33 EY 5, EY 10 ja EY 297 artiklan ja EY 307 artiklan ensimmäisen kohdan sekä unionisopimuksen, erityisesti EU 5 artiklan, mukaan unionin tuomioistuin käyttää toimivaltuuksiaan EY:n perustamissopimuksen ja unionisopimuksen määräyksissä määrätyin edellytyksin ja niissä määrätyssä tarkoituksessa. Unionin yleisen tuomioistuimen toimivallasta on määrätty EY 225 artiklassa ja EA 140 A artiklassa, joita on täsmennetty Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 51 artiklassa.

34 Kysymys unionin yleisen tuomioistuimen toimivallasta käsitellä kannetta, joka koskee samalla sekä vaatimusta kumota EIP:n sellainen toimi, joka on kolmannelle osapuolelle vastainen, että vahingonkorvausvaatimusta EIP:n lainvastaisesta toiminnasta kolmannelle osapuolelle aiheutuneesta haitasta, on ratkaistava perussäännön tosiseikkojen tapahtumahetkellä sovelletun version ja erityisesti sen 29 artiklan ensimmäisen kohdan sekä EY 225 artiklan 1 kohdan, EY 235 artiklan, EY 237 artiklan ja EY 288 artiklan toisen kohdan sekä tarvittaessa EY 230 artiklan mukaisesti.

35 Perussäännön 29 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että ”[EIP:n] ja sen velkojien, lainanottajien tai muiden väliset riidat ratkaistaan toimivaltaisessa kansallisessa tuomioistuimessa, jollei Euroopan unionin tuomioistuimelle annetusta toimivallasta muuta johdu”. Lisäksi unionin tuomioistuin on hyväksynyt, etteivät perustamissopimus eikä tämä artikla rajoita unionin tuomioistuimen toimivaltaa ratkaista EIP:tä koskevat riidat, ja todennut lisäksi, että kyseisessä määräyksessä on unionin tuomioistuimelle EY:n perustamissopimuksella annettua toimivaltaa koskeva nimenomainen poikkeus (ks. vastaavasti edellä 31 kohdassa mainittu asia SGEEM ja Etroy v. EIP, tuomion 17 ja 18 kohta).

36 Nyt käsiteltävässä oikeusriidassa vastapuolina ovat EIP ja Kreikan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka ei ole sen valvonnan alainen ja jota on näin ollen pidettävä kolmantena osapuolena perussäännön 29 artiklan ensimmäisen kohdan perusteella. Viimeksi mainitun määräyksen sanamuodon mukaisesti kysymys siitä, kuuluuko nyt käsiteltävän kaltainen oikeusriita unionin tuomioistuimen vai kansallisten tuomioistuinten toimivaltaan, ja tarvittaessa siitä, kuuluuko se unionin yleisen tuomioistuimen vai unionin tuomioistuimen toimivaltaan, edellyttää EY:n perustamissopimuksen määräysten tarkastelua.

37 Riidanalaisen päätöksen kumoamisvaatimuksessa se, onko unionin yleinen tuomioistuin toimivaltainen ratkaisemaan kyseisen asian, riippuu ensinnäkin ja siksi, että kyse on erityismääräyksestä, EY 237 artiklan tulkinnasta tarkasteltuna yhdessä EY 225 artiklan 1 kohdan kanssa.

38 EY 237 artiklassa määrätään seuraavaa:

”Yhteisön tuomioistuimella on jäljempänä määrätyin rajoituksin toimivalta ratkaista riidat, jotka koskevat:

a) [perussäännöstä] johtuvien jäsenvaltioiden velvollisuuksien täyttämistä. [EIP:n] hallintoneuvostolla on tällöin samat valtuudet kuin komissiolla EY 226 artiklan mukaan [jäsenvaltion jättäessä noudattamatta jonkin sille EY:n perustamissopimuksen mukaisen velvollisuuden];

b) [EIP:n] valtuuston ratkaisuja. Jokainen jäsenvaltio, komissio tai [EIP:n] hallintoneuvosto voi nostaa kanteen asiassa [EY] 230 artiklassa määrätyin edellytyksin;

c) [EIP:n] hallintoneuvoston ratkaisuja. Kanteen asiassa voi nostaa vain jäsenvaltio tai komissio [EY] 230 artiklassa määrätyin edellytyksin ja vain sillä perusteella, että [perussäännön] 21 artiklan 2 ja 5–7 kohdassa määrättyä menettelyä ei ole noudatettu;

– –”

39 EY 225 artiklan 1 kohdasta seuraa lisäksi, että unionin tuomioistuin yksin on toimivaltainen ratkaisemaan EY 237 artiklassa tarkoitetut kanteet.

40 Sen tarkistamiseksi, kuuluuko riidanalainen päätös EY 237 artiklan soveltamisalaan, on syytä kerrata EIP:n eri elinten toimivalta.

41 Perussäännön 8 artiklan mukaan EIP:n hallintoa hoitavat ja pankkia johtavat valtuusto, hallintoneuvosto ja hallitus.

42 Perussäännön 9 artiklan mukaan valtuusto vahvistaa EIP:n luotonantopolitiikan yleiset suuntaviivat ja päättää erityisesti merkityn pääoman korottamisesta, hyväksyy hallintoneuvoston laatiman vuosikertomuksen ja vuosittaisen taseen sekä tuloslaskelman ja hyväksyy EIP:n työjärjestyksen siten, että se yksin on toimivaltainen järjestämään osastojen sisäisen toiminnan hyvän hallinnon mukaisesti (asia C‑15/00, komissio v. EIP, tuomio 10.7.2003, Kok., s. I‑7281, 67 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Perussäännön 11 artiklan mukaan hallintoneuvostolla on toimivalta päättää lainojen myöntämisestä, takausten antamisesta sekä lainojen ottamisesta, vahvistaa lainojen korot, takauksista suoritettavat toimitusmaksut, valvoa EIP:n hallinnon asianmukaisuutta ja huolehtia siitä, että pankkia johdetaan EY:n perustamissopimuksen, perussäännön sekä valtuuston vahvistamien yleisten suuntaviivojen mukaisesti. Perussäännön 11 artiklan 2 kohdan seitsemännen alakohdan mukaan EIP:n hallituksen puheenjohtaja tai hänen ollessaan estynyt joku varapuheenjohtajista toimii hallintoneuvoston puheenjohtajana, mutta ei osallistu äänestykseen. Perussäännön 13 artiklan mukaan hallitus on EIP:n kollegiaalinen ja pysyvä täytäntöönpanoelin. Hallitus vastaa puheenjohtajan alaisena ja hallintoneuvoston valvonnassa EIP:n juoksevien asioiden hoitamisesta ja valmistelee hallintoneuvoston päätökset ja tämän jälkeen varmistaa niiden toimeenpanon. EIP:n pääjohtaja johtaa hallituksen kokouksia. Hallituksen jäsenet ovat vastuussa yksinomaan EIP:lle. Valtuusto nimittää jäsenet hallintoneuvoston ehdotuksesta kuudeksi vuodeksi kerrallaan ja voi nimittää heidät uudelleen.

43 EIP:n vastauksesta unionin yleisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen sekä 31.1.2008 päivätystä muistiosta käy ilmi, että riidanalaisen päätöksen on tehnyt tietotekniikkaosaston, joka on myöhemmin liitetty EIP:n strategiajohtoon, johtaja. Viimeksi mainitun mukaan EIP:n pääjohtaja on sen jälkeen vahvistanut päätöksen ennen puitesopimuksen allekirjoittamista tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan kanssa 12. ja 17.6.2008 (ks. edellä 20 kohta). Vaikka asiakirja-aineistossa ei ole mitään näyttöä siitä, että EIP:n pääjohtaja on vahvistanut riidanalaisen päätöksen, tässä menettelyssä tätä on pidettävä tosiseikkana, koska kantaja ei ole kiistänyt sitä. Jos riidanalainen päätös on näin tehty EIP:n pääjohtajan alaisena, tästä voidaan päätellä, että se kuului perussäännön 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun EIP:n ”juoksevien asioiden hoitamiseen” ja näin ollen hallituksen toimivaltaan (ks. vastaavasti edellä 42 kohdassa mainittu asia komissio v. EIP, tuomion 66 kohta), sillä hallituksen tehtävänä on nimenomaisesti vastata puheenjohtajansa alaisena EIP:n juoksevien asioiden hoitamisesta. Käsiteltävässä asiassa mikään ei nimittäin anna aihetta epäillä, ettei EIP:n omaan lukuunsa toteuttaman hankintamenettelyn ratkaiseminen kuulu sen juoksevien asioiden hoitamiseen.

44 On siis katsottava, että riidanalainen päätös ei kuulunut EIP:n valtuuston eikä hallintoneuvoston toimivaltaan ja että näin ollen se ei voi kuulua näistä kummankaan EIP:n elimen vastuulle eikä siihen näin ollen voida soveltaa EY 237 artiklan erityismääräyksiä.

45 Tutkittavaksi siis jää ainoastaan se, voiko unionin yleinen tuomioistuin ratkaista kumoamiskanteen, joka on nostettu sellaisesta EIP:n lopullisesta päätöksestä, jolla on oikeusvaikutuksia kolmansiin nähden, EY 225 ja EY 230 artiklan perusteella.

46 Ensiksi on muistutettava, että Euroopan yhteisö on oikeusyhteisö, koska sekä sen jäsenvaltiot että sen toimielimet ovat sellaisen valvonnan alaisia, jonka kohteena on niiden toteuttamien toimenpiteiden yhteensopivuus perustuslakia vastaavan asiakirjan eli EY:n perustamissopimuksen kanssa, ja että perustamissopimuksessa on luotu täysin kattava oikeussuojateiden ja menettelyjen järjestelmä, jonka tarkoituksena on antaa toimielinten toimenpiteisiin kohdistuva laillisuusvalvonta unionin tuomioistuimen tehtäväksi (ks. edellä 42 kohdassa mainittu asia komissio v. EIP, tuomion 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tämä on myös Nizzassa 7.12.2000 annetun Euroopan unionin perusoikeuskirjan (EYVL C 364, s. 1, jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklalla tavoitellun päämäärän mukaista, ja vaikka perusoikeuskirjalla ei ole ollut sitovaa oikeusvaikutusta ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa 1.12.2009, se osoittaa siinä mainittujen oikeuksien tärkeyden yhteisön oikeusjärjestyksessä (ks. yhdistetyt asiat T-377/00, T‑379/00, T‑380/00, T‑260/01 ja T‑272/01, Philip Morris International ym. v. komissio, tuomio 15.1.2003, Kok., s. II-1, 122 kohta). Kaikilla, joiden unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on tämän jälkimmäisen artiklan nojalla oikeus saattaa tehokkaalla tavalla asiansa puolueettoman tuomioistuimen käsiteltäväksi. Vaikkei EIP olekaan varsinainen yhteisön toimielin, se on kuitenkin yhteisön elin, joka on perustettu EY:n perustamissopimuksella ja joka on sen nojalla oikeushenkilö ja kuuluu juuri tämän perusteella sen valvonnan piiriin, jota yhteisöjen tuomioistuin harjoittaa muun muassa EY 237 artiklan b alakohdan mukaisesti (ks. edellä 42 kohdassa mainittu asia komissio v. EIP, tuomion 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

47 Toiseksi on otettava huomioon se, että EY 237 artiklassa on erityismääräys, joka koskee ainoastaan tiettyjä EIP:n oikeusriitoja, ja näin ollen sen vaikutus on rajattu ja täydentävä suhteessa EY:n perustamissopimuksen muihin EY 236 artiklan kaltaisiin artikloihin (asia 110/75, Mills v. EIP, tuomio 15.6.1976, Kok., s. 955, 16 ja 17 kohta ja edellä 31 kohdassa mainittu asia SGEEM ja Etroy v. EIP, tuomion 17 kohta). Lisäksi on mainittava, että EY 237 artiklaa ja perussäännön 29 artiklan ensimmäistä kohtaa on tarkasteltava EY 267 artiklan perusteella, jossa määrätään, että EIP:n ”tehtävänä on yhteisön edun mukaisesti myötävaikuttaa yhteismarkkinoiden tasapainoiseen ja vakaaseen kehitykseen käyttäen sekä pääomamarkkinoita että omia varojaan” ja että ”tätä varten pankki voittoa tavoittelematta myöntää lainoja ja antaa takauksia, jotka helpottavat – – hankkeiden rahoittamista kaikilla talouden aloilla”, sekä edellä 37 kohdassa mainittujen perussäännön määräysten valossa, joista käy ilmi, että hallituksen tärkein tehtävä on valmistella ja panna täytäntöön lainoja ja takauksia koskevia päätöksiä, jotka hallintoneuvosto hyväksyy valtuuston vahvistamien yleisten suuntaviivojen mukaisesti (ks. vastaavasti ja analogisesti edellä 42 kohdassa mainitussa asiassa komissio v. EIP esitetty julkisasiamies Jacobsin ratkaisuehdotus, Kok., s. I‑7290, 75–78 kohta). Vaikka perussäännön määräyksissä ei täysin suljeta pois sitä mahdollisuutta, että hallitus voisi osana EIP:n juoksevien asioiden hoitoa tehdä laillisesti sitovia päätöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia kolmansiin, siinä selvästi annetaan ymmärtää, että tavallisesti tällaiset päätökset tekee joko valtuusto tai hallintoneuvosto.

48 Se, ettei EY 237 artiklassa viitata hallitukseen, vastaa juuri tätä EIP:n sisäistä toimivallan jakoa. Koska hallitus tavallisesti valmistelee eikä tee laillisesti sitovia päätöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia kolmansiin nähden perussäännön 29 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti, EY:n perustamissopimuksen laatijat ovat katsoneet, ettei hallituksen toiminnan laillisuusvalvonta ole tarpeen. Samoin voidaan todeta tässä myös EY 230 artiklasta, jossa määrätään, että toimielinten ja EKP:n lopulliset ja sitovat säädökset, joilla on oikeudellisia vaikutuksia kolmansiin, ovat kannekelpoisia, mutta tällaisten säädösten antamista edeltävät yksinomaan valmistelevat toimet eivät sitä ole. Unionin yleinen tuomioistuin on vastaavasti todennut edellä 31 kohdassa mainitussa asiassa Tête ym. vastaan EIP annetun määräyksen 18 kohdassa, että ”EIP on säilyttänyt alkuperäisen tehtävänsä, joka on lainojen ja takauksien myöntäminen (ks. [ETY] 129 ja [ETY] 130 artikla ja [EY] 198 d ja e artikla)”, ja että ”sellaisiin kolmansiin osapuoliin nähden, joille ei myönnetä EIP:n lainoja eikä takauksia, EIP ei tee päätöksiä, joilla on oikeudellisia vaikutuksia”. Tämä päättely ei kuitenkaan päde tapaukseen, jossa nyt käsiteltävän asian tavoin käy ilmi, että hallitus on tehnyt päätöksen, jolla on lopullisia oikeusvaikutuksia kolmansiin nähden. Yhteisön kaltaisessa oikeusyhteisössä asianomaisen on voitava riitauttaa tällainen päätös.

49 On siis katsottava, että yleistä määräystä eli EY 230 artiklaa täydennetään EY 237 artiklaan sisältyvällä erityismääräyksellä, jonka vaikutus on rajattu ja joka ei koske toimia, joilla on lopullisia oikeusvaikutuksia kolmansiin ja jotka hallitus toteuttaa EIP:n juoksevien asioiden hoitamisen yhteydessä perussäännön 13 artiklan 3 kohdan mukaisesti, kuten esimerkiksi kanteen kohteena olevan päätöksen kaltainen toimi tai päätös evätä pääsy EIP:n hallinnollisiin asiakirjoihin.

50 Kolmanneksi on huomattava, ettei voida hyväksyä, että EIP voisi sisäistä päätöksentekomenettelyään muokkaamalla kiertää EY:n perustamissopimuksessa tarkoitettua tuomioistuinvalvontaa toimielinten tai muun sellaisen yhteisön elimen, joka on perustettu EY:n perustamissopimuksella ja joka on sen perusteella oikeushenkilö, toimien osalta (ks. vastaavasti ja analogisesti edellä 47 kohdassa mainittu asia komissio v. EIP, julkisasiamies Jacobsin esittämän ratkaisuehdotuksen 71 kohta). EIP:ssä muiden kuin EY 237 artiklan b ja c kohdassa tarkoitettujen elinten eli muiden kuin valtuuston ja hallintoneuvoston muodollisesti hyväksymiin toimiin on siis voitava soveltaa tuomioistuinvalvontaa, jos ne ovat lopullisia ja niillä on oikeusvaikutuksia kolmansiin. EY 225, EY 230 ja EY 237 artiklalla unionin tuomioistuimelle ja nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleiselle tuomioistuimelle on annettu muun muassa toimivalta valvoa EIP:n kaikkien hallinnollisten päätösten laillisuutta, eli oikeus valvoa kaikkien sellaisten EIP:n yksipuolisten toimien laillisuutta, joilla on lopullisia oikeusvaikutuksia kolmansiin.

51 Neljänneksi on varottava vaarantamasta EIP:in toiminnallista ja institutionaalista riippumattomuutta tai sen mainetta rahoitusmarkkinoilla toimivana riippumattomana elimenä, sellaisena kuin niistä on määrätty EY:n perustamissopimuksessa (asia 85/86, komissio v. EIP, tuomio 3.3.1988, Kok., s. 1281, 27–30 kohta ja edellä 42 kohdassa mainittu asia komissio v. EIP, tuomio 10.7.2003, 101 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Riidanalainen päätös liittyy EIP:n sellaisen toiminnan harjoittamiseen, joka on osa yhteisön hallintoa ja kuuluu tarkemmin tämän hallinnon toimintaan hankintaviranomaisena, eikä EIP:n toiminnan harjoittamiseen tai sen toimenpiteisiin rahoitusalalla tai rahoitusmarkkinoilla. Näin ollen laillisuusvalvontaa, jota unionin yleinen tuomioistuin voi joutua harjoittamaan EY 225 artiklan 1 kohdan ja EY 230 artiklan nojalla, vaikka se on ensi näkemältä laajempi kuin unionin tuomioistuimen EY 237 artiklan c kohdan perusteella harjoittama EIP:n hallintoneuvoston päätöksentekoon liittyvä valvonta, ei voida kuitenkaan pitää luonteeltaan sellaisena, että se vaikuttaa EIP:n toiminnalliseen ja institutionaaliseen riippumattomuuteen, joka EIP:llä on lainojen ja takuiden myöntämisessä sekä näiden rahoituksessa muun muassa pääomamarkkinoiden välityksellä, tai EIP:n maineeseen tai uskottavuuteen rahoitusmarkkinoilla toimivana riippumattomana elimenä. Lisäksi on todettava, että EIP itse väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan nyt käsiteltävän kumoamisvaatimuksen EY 225 artiklan 1 kohdan ja EY 230 artiklan nojalla. Se ei siis katso, että unionin yleisen tuomioistuimen tällaisessa yhteydessä harjoittama laillisuusvalvonta voisi vaarantaa toiminnallisen ja institutionaalisen riippumattomuuden, joka sillä on EY:n perustamissopimuksen ja sen oman perussäännön nojalla.

52 Yhteisön toimien laillisuuden kattavan valvonnan tarve siis edellyttää EY 225 artiklan 1 kohdan ja EY 230 artiklan tulkitsemista siten, että niissä ei suljeta pois unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaa sellaista päätöstä koskevan kumoamiskanteen ratkaisemiseen, joka liittyy EIP:n hallituksen juoksevien asioiden hoitamiseen ja jolla on lopullisia oikeusvaikutuksia kolmansiin nähden.

53 Käsiteltävästä vahingonkorvauskanteesta on toisaalta huomautettava, että periaatetta, joka koskee unionin tuomioistuimen, ja tässä asiassa unionin yleisen tuomioistuimen, toimivaltaa ratkaista EIP:tä vastaan nostettu sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne, ei ole ratkaistu säädöksissä varsinaisesti. Koska erityismääräyksiä ei ole, kysymys siitä, ovatko unionin tuomioistuin, ja tässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin, toimivaltaisia ratkaisemaan tämän EIP:tä vastaan nostetun vahingonkorvauskanteen, riippuu siis EY 225 artiklan 1 kohdan, EY 235 artiklan ja EY 288 artiklan toisen kohdan tulkinnasta.

54 Ensiksi on huomattava, että unionin tuomioistuin on aikaisemmin katsonut olevansa toimivaltainen ratkaisemaan EIP:tä vastaan nostetun vahingonkorvauskanteen ETY:n perustamissopimuksen 178 artiklan ja 215 artiklan toisen kohdan perusteella (joista on tullut EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta). Se perusteli toimivaltaansa sillä, että lainvastaiseksi väitetty toiminta liittyi sellaisen rahoitussopimuksen täytäntöönpanoon, jonka investointipankki oli tehnyt yhteisön valtuuttamana ja tämän lukuun käyttäessään toimivaltaa, joka sille on annettu tietyillä yhteisön oikeussäännöillä rahastosta maksettavien riskipääomien myöntämiseksi ja hoitamiseksi, ja sillä, että EIP itse oli EY:n perustamissopimuksella perustettu yhteisön elin ja että toimenpiteitä ja laiminlyöntejä, joihin EIP on saattanut syyllistyä kyseisen rahoitussopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä, on pidettävä yhteisön aiheuttamina (ks. vastaavasti edellä 31 kohdassa mainittu asia SGEEM ja Etroy v. EIP, tuomio 2.12.1992, 4 kohta ja 12–15 kohta ja asia C‑370/89, SGEEM ja Etroy v. EIP, tuomio 25.5.1993, Kok., s. I‑2583, 24 kohta). Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin huomautti, ettei ”voida katsoa, että perustamissopimuksen 215 artiklan toisessa kohdassa ’toimielimellä’ tarkoitetaan yksinomaan [ETY:n] perustamissopimuksen 4 artiklan 1 kohdassa lueteltuja yhteisön toimielimiä. Ottaen huomioon [ETY:n] perustamissopimuksessa määrätty sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun järjestelmä, näihin toimielimiin sisältyvät myös yhteisön sellaiset elimet kuin [EIP]” (edellä 31 kohdassa mainittu asia SGEEM ja Etroy v. EIP, tuomio 2.12.1992, 16 kohta).

55 Toiseksi on otettava huomioon se, että vaikka EY:n perustamissopimuksessa käyttöön otetussa oikeussuojakeinojen järjestelmässä vahingonkorvauskanne on kumoamiskanteeseen nähden itsenäinen oikeussuojakeino, tässä tapauksessa riidanalaista päätöstä koskevan vahingonkorvausvaatimuksen ja kumoamisvaatimuksen välillä on kuitenkin suora yhteys, koska kannekirjelmässä täsmennetään, että ”EY 235 ja EY 288 artiklan nojalla esitetty vahingonkorvausvaatimus perustuu riidanalaisen päätöksen lainvastaisuuteen” siten, että vahingonkorvausvaatimus on kumoamisvaatimukseen nähden liitännäinen. Kannekirjelmästä käy vielä ilmi, että vahingonkorvausvaatimuksella vaaditaan maksamaan summa, joka vastaa tarkalleen ”arvioitua bruttovoittoa, joka olisi syntynyt – – mikäli hankintasopimus olisi päätetty tehdä sen kanssa”, eli maksut, joita ilman kantaja on arvioinut jääneensä riidanalaisen päätöksen vuoksi. Vahingonkorvausvaatimuksella pyritään siis tosiasiallisesti riidanalaisen päätöksen kantajaan kohdistuvien oikeudellisten vaikutusten peruuttamiseen ja sen vaikutuksena olisi siis, jos se otetaan tutkittavaksi, kyseisten oikeudellisten vaikutusten tyhjäksi tekeminen.

56 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (asia 175/84, Krohn Import-Export v. komissio, tuomio 26.2.1986, Kok., s. 753, 32 ja 33 kohta; asia T‑514/93, Cobrecaf ym. v. komissio, tuomio 15.3.1995, Kok., s. II‑621, 59 kohta ja asia T‑180/00, Astipesca v. komissio, tuomio 17.10.2002, Kok., s. II‑3985, 139 kohta) arvioitaessa näiden kanteiden tutkittavaksi ottamista on otettava huomioon tässä asiassa ilmenevä kumoamiskanteen ja vahingonkorvauskanteen välinen suora yhteys tai niiden täydentävyys sekä vahingonkorvauskanteen liitännäinen luonne suhteessa kumoamiskanteeseen, jotta vältytään siltä, että vahingonkorvauskanne irrotetaan keinotekoisesti kumoamiskanteesta, johon nähden se on kuitenkin ainoastaan liitännäinen tai täydentävä.

57 Kolmanneksi on korostettava, että jos vahinko, jonka EIP on mahdollisesti aiheuttanut kantajalle, on aiheutunut EIP:n harjoittamasta toiminnasta, joka on osa yhteisön hallinnollisten tehtävien täytäntöönpanoa ja kuuluu tarkemmin tämän hallinnon toimintaan hankintaviranomaisena, ja jos tämä vahinko ei siis johdu EIP:n toiminnasta tai sen toimenpiteistä rahoitusalalla tai rahoitusmarkkinoilla, valvontaa, jota unionin yleisen tuomioistuimen on harjoitettava EY 225 artiklan 1 kohdan, EY 235 artiklan ja EY 288 artiklan toisen kohdan nojalla, ei voida pitää sellaisena, että se asettaa kyseenalaiseksi EIP:n toiminnallisen ja institutionaalisen riippumattomuuden ja vahingoittaa sen mainetta rahoitusmarkkinoilla toimivana riippumattomana elimenä. EIP itse väittää lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan nyt käsiteltävän vahingonkorvausvaatimuksen EY 225 artiklan 1 kohdan, EY 235 artiklan ja EY 288 artiklan nojalla, eikä se ole mitenkään väittänyt, että sellainen valvonta voisi vaarantaa sen toiminnallisen ja institutionaalisen riippumattomuuden.

58 Unionin yleinen tuomioistuin on siis toimivaltainen ratkaisemaan myös vahingonkorvausvaatimuksen, joka on nostettu EIP:tä vastaan EY 225 artiklan 1 kohdan, EY 235 artiklan ja EY 288 artiklan toisen kohdan nojalla, jos tällainen vaatimus on luonteeltaan liitännäinen suhteessa kumoamisvaatimukseen, joka kohdistuu sellaiseen EIP:n toimeen, jolla on lopullisia oikeusvaikutuksia kolmansiin ja joka puolestaan voidaan ottaa tutkittavaksi.

59 Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan tämän kanteen kokonaisuudessaan.

Kantajan oikeussuojan tarve saada riidanalainen päätös kumotuksi

Asianosaisten lausumat

60 Kun EIP:ltä kysyttiin tästä seikasta istunnossa, se vahvisti, että riidanalainen päätös oli pantu täytäntöön, koska puitesopimus oli tehty tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan kanssa ja se oli pantu osittain täytäntöön. Tämän vuoksi se katsoi, ettei se enää olisi voinut ryhtyä mihinkään toimenpiteisiin mahdollisen kumoamisen johdosta, esimerkiksi aloittamaan tarjouspyyntömenettelyä uudestaan. Se kuitenkin myös täsmensi, ettei se aio väittää, että käsiteltävä kanne on jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että kantajalla ei ole oikeussuojan tarvetta saada riidanalainen päätös kumotuksi. Lisäksi se mainitsi, että vaikka kanteen nostaneen hylätyn tarjouksentekijän tilanteen palauttaminen asianmukaiseksi saattaisi teoriassa tulla kyseeseen maksamalla korvaus, edellytykset tällaisen korvauksen maksamiselle eivät täyty käsiteltävässä asiassa, koska kantaja ei kärsinyt mitään todellista vahinkoa riidanalaisen päätöksen vuoksi.

61 Kantaja esitti istunnossa, että se on saanut useita hankintapäätöksiä osittain tai kokonaan kumotuksi, mutta toimielimet, jotka ovat tehneet kyseiset hankintapäätökset, eivät ole reagoineet näihin kumoamisiin tyydyttävällä tavalla. Lisäksi se ilmoitti, että sillä on kaksinkertainen oikeussuojan tarve saada riidanalainen päätös kumottua. Yhtäältä se väittää, että osallistuessaan julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyihin sillä on oikeussuojan tarve saada riidanalaiseen päätökseen liittyvät lainvastaisuudet todetuksi, jotta samanlaiset lainvastaisuudet eivät toistu. Toisaalta se väittää, että sillä on oikeussuojan tarve saada nämä lainvastaisuudet todetuksi, jotta se voi saada vahingonkorvausta.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

62 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostaman kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät vain, jos kantajalla on intressi saada riidanalainen toimi kumotuksi, mikä edellyttää, että riidanalaisen toimen kumoamisella on itsessään oikeusvaikutuksia ja että voi mahdollisesti tuloksellaan tuottaa kantajalle jotakin hyötyä (ks. asia T-195/08, Antwerpse Bouwwerken v, komissio, tuomio 10.12.2009, Kok., s. II‑4439, 33 kohta). Niiden kanteen tutkittavaksi ottamista koskevien edellytysten, erityisesti oikeussuojan tarpeen puuttumisen, osalta, jotka kuuluvat ehdottomiin prosessinedellytyksiin, unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia omasta aloitteestaan, onko kantajilla intressi saada riidanalainen päätös kumotuksi (ks. asia T–228, Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia v. komissio, määräys 10.3.2005, Kok., s. II‑787, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tätä oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa analogisesti sellaisten kanteiden yhteydessä esitettyihin kumoamisvaatimuksiin, joihin on liitetty vahingonkorvausvaatimus.

63 Käsiteltävässä asiassa on aiheellista tutkia viran puolesta, voiko riidanalaisen päätöksen mahdollinen kumoaminen tuottaa kantajalle jotakin hyötyä, vaikka tarjouspyyntimenettelyä ei voitaisi aloittaa uudelleen, ja näissä olosuhteissa on osapuolille selvää, että hankintasopimuksen allekirjoittaminen ja sen osittainen täytäntöönpano ovat vieneet kantajalta kaikki mahdollisuudet kyseisen hankintasopimuksen tekoon EIP:n kanssa.

64 Oikeuskäytännöstä ilmenee, että vaikka hankintasopimuksen tekemisestä tehty päätös olisi pantu täytäntöön kokonaisuudessaan muiden kilpailijoiden hyväksi, tarjouksentekijällä säilyy intressi tämän päätöksen kumoamiseen joko sen takia, että hankintaviranomainen ryhtyisi asianmukaisiin toimiin sitä koskevan tilanteen oikaisemiseksi tai että hankintaviranomainen tekisi tulevaisuudessa asianmukaiset muutokset tarjouspyyntömenettelyihin siinä tapauksessa, että niiden katsottaisiin olevan tiettyjen oikeudellisten vaatimusten vastaisia (ks. vastaavasti edellä kohdassa 32 mainittu asia Simmenthal v. komissio, tuomion 32 kohta ja yhdistetyt asiat T‑191/96 ja T‑106/97, CAS Succhi di Frutta v. komissio, tuomio 14.10.1999, Kok., s. II‑3181, 63 kohta).

65 Nimittäin se, että sopimus julkisen hankintasopimuksen täytäntöönpanosta on allekirjoitettu tai jopa pantu täytäntöön ennen lopullisen ratkaisun antamista pääasiassa, jonka hylätty tarjouksentekijä on aloittanut nostamalla kanteen kyseisen hankintasopimuksen tekemistä koskevasta päätöksestä, ja se, että hankintaviranomainen on sopimuksella sidottu toimittajaksi valittuun, ei ole esteenä hankintaviranomaisen velvollisuudelle toteuttaa EY 233 artiklan nojalla tarvittavat toimenpiteet hylätyn tarjouksentekijän etujen asianmukaisen suojaamisen varmistamiseksi (ks. vastaavasti asia T‑303/04 R, European Dynamics v. komissio, ensimmäisen oikeusasteen presidentin määräys 10.11.2004, Kok., s. II‑3889, 83 kohta).

66 Silloin kun hankintasopimuksen tekemistä koskeva päätös on kumottu julkisessa hankinnassa hylätyn tarjouksentekijän nostaman kanteen seurauksena, mutta hankintaviranomainen ei enää pysty aloittamaan uudestaan kyseistä julkista hankintaa koskevaa tarjouspyyntömenettelyä, tämän tarjouksentekijän etuja voidaan suojella esimerkiksi asianmukaisella taloudellisella korvauksella, joka vastaa sopimuksen saamisen mahdollisuuden menettämistä, tai, jos voidaan varmasti osoittaa, että tarjouksentekijä olisi saanut sopimuksen, saamatta jäänyttä voittoa (ks. vastaavasti asia T‑108/94 R, Candiotte v. neuvosto, puheenjohtajan määräys 2.5.1994, Kok., s. II‑249, 27 kohta; asia T‑169/00 R, Esedra v. komissio, puheenjohtajan määräys 20.7.2000, Kok., s. II‑2951, 51 kohta, ja edellä kohdassa 65 mainittu asia European Dynamics v. komissio, ensimmäisen oikeusasteen presidentin määräys määräyksen 83 kohta). Uudemman oikeuskäytännön mukaan julkisen hankintakilpailun hylätylle tarjouksentekijälle päätöksen lainvastaisuudesta aiheutuneelle mahdollisuuden menettämiselle kyseisen sopimuksen saamiseen voidaan määritellä taloudellinen arvo (ks. vastaavasti asia T‑41/08 R, Vakakis v. komissio, puheenjohtajan määräys 25.4.2008, 66 ja 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa, ja asia T‑443/09 R, Agriconsulting Europe v. komissio, presidentin määräys 20.1.2010, 32–34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

67 Käsiteltävässä asiassa kantajalla on oikeussuojan tarve saada riidanalainen päätös kumotuksi, jotta se saa EY 233 artiklan ensimmäisestä kohdasta johtuvan velvollisuuden perusteella EIP:n palauttamaan sen tilanteen asianmukaiseksi, mikä voi tarvittaessa merkitä taloudellista korvausta, joka vastaa sopimuksen saamisen mahdollisuuden menettämistä. Jos kantaja on esittänyt vahingonkorvausvaatimuksen, joka voi olla vahingonkorvauksena maksettavan rahasumman maksamisen perusteena, on todettava, ettei tämä vaatimus koske sopimuksen saamisen mahdollisuuden menettämistä vaan saamatta jäänyttä voittoa, joka vastaa tulosta, jonka se olisi saanut, jos se olisi saanut sopimuksen (ks. jäljempänä 210 kohta). Tästä seuraa, että tämä vahingonkorvausvaatimus voidaan hylätä ilman, että se heikentää kantajan mahdollisuutta saada tarvittaessa taloudellista korvausta sopimuksen saamisen mahdollisuuden menettämisestä sen aikaisemman tilanteen palauttamiseksi asianmukaiseksi SEUT 266 artiklan toisen kohdan nojalla.

68 Edellä esitetystä seuraa, että kanteen lopputuloksesta voi olla hyötyä kantajalle, joten tällä on oikeussuojan tarve saada riidanalainen päätös kumotuksi.

Tarjouspyyntömenettelyn tarjousten keskinäisessä vertailussa käytetyn menetelmän riitauttamatta jättäminen

Asianosaisten lausumat

69 EIP esittää, että tarjousten keskinäisessä vertailussa käytettyä menetelmää koskevaa kantajan väitettä ei voida ottaa tutkittavaksi, koska sitä ei ole esitetty ajoissa, eli ennen tarjousten jättämiselle asetettua määräaikaa.

70 Kantaja vaatii, että EIP:n tätä seikkaa koskeva oikeudenkäyntiväite hylätään.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

71 Tämä oikeudenkäyntiväite kohdistuu käytännössä kumoamisvaatimuksen kolmanteen ja neljänteen perusteeseen, joilla kantaja riitauttaa sopimuksentekoperusteen, joka koskee valmiutta muodostaa työtiimi omilla resursseilla, sekä kumoamisvaatimuksen viidenteen perusteeseen, jolla kantaja riitauttaa sopimuksentekoperusteiden suhteellisten painotusten lainmukaisuuden, eli sen, että 75 prosenttia pisteistä osoitetaan teknisille ja 25 prosenttia pisteistä taloudelliselle perusteelle.

72 On totta, että riitauttaessaan tarjousten keskinäisessä vertailussa käytetyn menetelmän laillisuuden, kantaja riitauttaa samalla liitännäisesti hankintaeritelmän laillisuuden. Kysymys koskee käsiteltävässä asiassa siis sitä, onko hankintaeritelmän kaltainen tarjouskilpailuasiakirja toimi, josta voidaan nostaa EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla suora kanne, ja olisiko kantajan näin ollen pitänyt tämän määräyksen perusteella nostaa hankintaeritelmästä kanne tämän määräyksen viidennessä kohdassa asetetussa kahden kuukauden määräajassa.

73 Hankintaeritelmää ei voida pitää sellaisena toimena, joka koskee jokaista tarjouksentekijää erikseen. Hankintaeritelmää nimittäin sovelletaan, kuten kaikkia hankintaviranomaisen laatimia tarjouskilpailuasiakirjoja, objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin, ja sen oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin. Näin ollen se on yleinen, eikä voida katsoa, että hankintaviranomaisen toimitettua sen erikseen tarjouksentekijöille nämä tarjouksentekijät voitaisiin yksilöidä EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla kaikkiin muihin henkilöihin nähden (asia T‑495/04, Belfass v. neuvosto, tuomio 21.5.2008, Kok., s. II‑781, 36–42 kohta).

74 Käsiteltävässä asiassa riidanalainen päätös oli siis ensimmäinen sellainen toimi, jonka kantaja saattoi riitauttaa, ja näin ollen se oli myös ensimmäinen toimi, jonka perusteella se saattoi riitauttaa liitännäisesti tarjousten keskinäiseen vertailuun käytetyn menetelmän, jonka EIP oli sisällyttänyt hankintaeritelmään.

75 EIP on siis väärässä vedotessaan siihen, että kantaja on tämän kanteen yhteydessä riitauttanut liian myöhään ja liitännäisesti EIP:n hankintaeritelmään sisällyttämän tarjousten keskinäisessä vertailussa käytetyn menetelmän lainmukaisuuden.

76 Näin ollen on todettava, että kumoamisvaatimuksen kolmas, neljäs ja viides peruste voidaan ottaa tutkittavaksi, ja hylättävä EIP:n tätä koskeva oikeudenkäyntiväite.

Vahingonkorvausvaatimuksen selkeyden puute

Asianosaisten lausumat

77 EIP väittää, että vahingonkorvausvaatimus on jätettävä tutkimatta työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdassa esitettyjen vaatimusten nojalla, koska nyt käsiteltävässä kanteessa ei ole mainittu kolmea EY 288 artiklan 2 kohdassa määrättyä edellytystä sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun syntymiselle, eikä kantaja väitä, että nämä edellytykset täyttyvät. Se katsoo, että tarjouspyyntömenettelyyn liittyvät lainvastaisuudet esitetään kanteessa epätäsmällisesti, kun siinä ei ilmoiteta mainittujen lainvastaisuuksien ja kantajan väittämän vahingon välistä syy-yhteyttä eikä vaaditun vahingonkorvauksen luonnetta ja täsmällistä määrää. Se katsoo, että sovellettavan oikeuskäytännön mukaan (asia 5/71, Zuckerfabrik Schöppenstedt v. neuvosto, tuomio 2.12.1971, Kok., s. 975 ja asia T‑461/93, An Taisce ja WWF UK v. komissio, tuomio 23.9.1994, Kok., s. II‑733, 42 ja 43 kohta) tällainen vaatimus on tällöin jätettävä tutkimatta.

78 Kantaja arvioi pääasiallisesti, että työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ei ole rikottu ja että kanteessa on mainittu seikkoja, joiden perusteella EY 288 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut kolme sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun syntymisen edellytystä voidaan yksilöidä.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

79 On muistutettava, että unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Mainintojen on oltava riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin yleinen tuomioistuin voi tarvittaessa ratkaista kanteen tukeutumatta muihin tietoihin. Oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenkäytön takaamiseksi kanteen tutkittavaksi ottaminen edellyttää, että oleelliset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, ilmenevät ainakin yhteenvedonomaisesti mutta samalla johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi kannekirjelmästä (ks. asia T-19/01, Chiquita Brands ym. v. komissio, tuomio 3.2.2005, Kok., s. II-315, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

80 Jotta nämä edellytykset täyttyisivät, kanteesta, jossa vaaditaan yhteisön toimielimen tai muun elimen tai laitoksen aiheuttamien vahinkojen korvaamista, on ilmettävä seikat, joiden perusteella kantajan riitauttama tämän toimielimen tai muun elimen tai laitoksen menettely voidaan yksilöidä, ja syyt, joiden perusteella kantaja katsoo, että tämän menettelyn ja aiheutetuksi väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys, sekä vahingon laatu ja sen laajuus (asia T-387/94, Asia Motor France ym. v. komissio, tuomio 18.9.1996, Kok., s. II-961, 107 kohta; asia T-38/96, Guérin Automobiles v. komissio, tuomio 10.7.1997, Kok., s. II-1223, 42 kohta ja edellä kohdassa 79 mainittu asia Chiquita Brands ym. v. komissio, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

81 Kanteessa todetaan, että ”EY 235 ja EY 288 artiklan nojalla esitetty vahingonkorvausvaatimus perustuu riidanalaisen päätöksen lainvastaisuuteen – –, joka on tämän kanteen kohteena”. Tästä seuraa, että tämä vaatimus perustuu selvästi lainvastaisuuksiin, joihin on vedottu kumoamisvaatimuksen yhteydessä. Kanteessa todetaan lisäksi, että ”kantaja on vaatinut EIP:tä maksamaan vahingonkorvausta summan, joka vastaa määrältään 50 prosenttia 3,88 miljoonasta eurosta, joka on arvioitu bruttovoitto, joka kantajalle olisi syntynyt kyseisen tarjouskilpailun seurauksena, mikäli hankintasopimus olisi päätetty tehdä kantajan kanssa, eli 1,94 miljoonaa euroa”. Tästä seuraa, että kanteeseen sisältyy seikat, joiden perusteella väitetyn vahingon luonne ja laajuus voidaan yksilöidä. Lisäksi kantaja antaa kanteessa selvityksiä siitä, miten tämä summa on laskettu. Näin ollen, vaikka kantaja ei ole omistanut kanteessa erityistä osaa niiden vahinkojen, joihin se vetoaa, ja lainvastaisuuden väliselle syy-yhteydelle, kanteeseen sisältyvät seikat, joiden perustella on mahdollista yksilöidä syyt, joiden vuoksi kantaja arvioi, että tämän käyttäytymisen ja sen vahingon, jonka se väittää sille aiheutuneen, välillä on syy-yhteys, eli käsiteltävässä asiassa syy-yhteys johtuu siitä, että riidanalainen päätös on estänyt sitä saamasta sopimusta ja tekemästä EIP:n kanssa sopimuksen täytäntöönpanoa koskevaa puitesopimusta.

82 Tässä tilanteessa on todettava, että vahingonkorvausvaatimus voidaan ottaa tutkittavaksi ja tätä seikkaa koskeva EIP:n oikeudenkäyntiväite on hylättävä.

2. Asiakysymys

Sovellettava lainsäädäntö

Asianosaisten lausumat

83 Kantaja katsoo, että EIP on hankintaviranomaisena velvollinen toimimaan EIP:n omaan lukuunsa järjestämien palveluhankintoja, tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskevien sopimusten tekoa ohjaavan hankintaoppaan (Guide de la BEI pour la passation des marchés - Guide pour la passation des marchés de services, de fournitures et de travaux par la Banque européenne d’investissement pour son propre compte, jäljempänä hankintaopas) tosiseikkojen tapahtuma-aikana voimassa olleen version mukaisesti, sekä noudattamaan tarjouspyyntömenettelyihin sovellettavia yleisiä periaatteita ja oikeutta. Lisäksi se katsoo, että jos julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2004/18/EY (EUVL L 134, s. 114) ei sinällään sovelleta EIP:n tarjouspyyntömenettelyihin, oppaan johdannosta on pääteltävissä, että tämä direktiivi on sopiva referenssi tarkasteltaessa tämän oppaan siihen tukeutuvia määräyksiä. Lisäksi se katsoo, että unionin tuomioistuin on jo hyväksynyt julkisen hankintakilpailun ratkaisemista koskevan komission päätöksen laillisuuden valvonnan suhteessa julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/50/ETY (EYVL L 209, s.1), sellaisena kuin se on muutettuna myös julkisia tavaranhankintoja ja julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettujen direktiivien 93/36/ETY ja 93/37/ETY muuttamisesta 13.10.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/52/EY (EYVL L 328, s. 1), säännöksiin (asia T‑345/03, Evropaïki Dynamiki v. komissio, tuomio 12.3.2008, Kok., s. II‑341, 206 kohta).

84 EIP väittää, ettei siihen voida soveltaa direktiiviä 2004/18, ja lisää, että tarjouspyyntömenettelyihin sovellettava oikeuskäytäntö koskee sitä ainoastaan silloin, kun se tulkitsee siihen itseensä varsinaisesti sovellettavia säännöksiä ja määräyksiä. Se katsoo, että oikeuskäytännöstä seuraa (edellä 31 kohdassa mainittu asia Sogelma v. EAR, tuomion 115 kohta, ja asia T‑59/05, Evropaïki Dynamiki v. komissio, tuomio 10.9.2008, 46 ja 47 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa), että direktiiviä 2004/18, samoin kuin direktiiviä 92/50, jonka se kumoaa ja korvaa, ei voida soveltaa yhteisön toimielimen, elimen tai laitoksen omaan lukuunsa järjestämiin julkisiin hankintakilpailuihin kuin silloin, kun näihin viimeksi mainittuihin sovellettavat säännökset viittaavat siihen nimenomaisesti.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

85 Asianosaisten lausumat herättävät kysymyksen siitä, mitkä säännöt ohjaavat EIP:n omaan lukuunsa, vastikkeellisesti ja omilla resursseillaan järjestämää julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekoa.

86 EIP:llä on sellainen varainhoitoa koskeva itsemääräämisoikeus, että se toimii EY 267 artiklan mukaisesti ”käyttäen sekä pääomamarkkinoita että omia varojaan” (ks. vastaavasti edellä 42 kohdassa mainittu asia komissio v. EIP, tuomio 10.7.2003, 101 ja 128 kohta) eikä yhteisön talousarviovaroja, vaikka sen pitää hallinnoida yhteisön valtuuttamana ja sen lukuun tästä talousarvioista peräisin olevia varoja, ja että näin ollen osa sen toiminnasta toteutetaan yhteisön varoilla. Käsiteltävässä asiassa kanne kuitenkin koskee tarjouspyyntömenettelyä, joka rahoitetaan EIP:n omilla varoilla.

87 Tällainen menettely ei kuulu Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25.6.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (EYVL L 248. s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä varainhoitoasetus), toisen osan IV osaston eikä etenkään asetuksen N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä 23.12.2002 annetun komission asetuksen (EY, Euratom) N:o 2342/2002 (EYVL L 357, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna, (jäljempänä soveltamissäännöt) toisen osan III osaston säännösten piiriin. Näitä säännöksiä sovelletaan nimittäin ainoastaan ”Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon” ja kuten varainhoitoasetuksen 88 artiklan 1 kohdasta ilmenee, varainhoitoasetuksessa tarkoitetut julkiset hankinnat ovat sopimuksia, jotka rahoitetaan osittain tai kokonaan yhteisöjen talousarviosta (asia T‑271/04, Citymo v. komissio, tuomio 8.5.2007, Kok., s. II‑1375, 121 kohta).

88 On kuitenkin selvää, että EIP:n julkisia hankintoja koskevien sopimuksentekomenettelyjen pitää noudattaa EY:n perustamissopimuksen perustavanlaatuisia määräyksiä ja yleisiä oikeusperiaatteita, erityisesti tavaroiden vapaata liikkuvuutta (EY 28 artikla), sijoittautumisvapautta (EY 43 artikla), palvelujen tarjoamisen vapautta (EY 49 artikla), syrjintäkieltoa ja yhdenvertaista kohtelua, avoimuutta ja suhteellisuutta koskevia periaatteita. Yhteisön julkisia hankintoja koskevia sopimuksentekomenettelyjä koskevasta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että hankintaviranomaisen on noudatettava EY:n perustamissopimuksen perustavanlaatuisia määräyksiä, yleisiä oikeusperiaatteita ja perusoikeuskirjan tavoitteita.

89 Lisäksi on todettava, että vaikka julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemisestä annetuilla direktiiveillä säännellään vain jäsenvaltioiden hankintaviranomaisten ja elinten kanssa tehtäviä sopimuksia eikä niitä voida soveltaa suoraan yhteisön hallinnon tekemiin julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin, näiden direktiivien yhteydessä määrättyihin tai johdettuihin sääntöihin tai periaatteisiin voidaan vedota mainittua hallintoa vastaan silloin, kun ne ovat itsessään erityinen ilmaisumuoto yhteisön hallintoa suoraan velvoittavista EY:n perustamissopimuksen perustavanlaatuisista määräyksistä ja yleisistä oikeusperiaatteista (ks. vastaavasti asia C‑25/02, Rinke, tuomio 9.9.2003, Kok., s. I‑8349, 25–28 kohta). Nimittäin oikeusyhteisössä oikeuden yhdenmukainen soveltaminen on perusvaatimus (yhdistetyt asiat C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ja C‑194/04, ABNA ym., tuomio 6.12.2005, Kok., s. I‑10423, 104 kohta) ja kaikki oikeussubjektit ovat velvollisia noudattamaan lainmukaisuuden kunnioittamisen periaatetta. Toimielinten on siis noudatettava EY:n perustamissopimuksen sääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita, joita voidaan soveltaa niihin samalla tavalla kuin kaikkiin muihinkin oikeussubjekteihin (ks. vastaavasti asia C‑185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998, Kok., s. I‑8417, 18–21 kohta, ja edellä 62 kohdassa mainittu asia Antwerpse Bouwwerken v. komissio, tuomion 55 kohta). Lisäksi on huomattava, että näiden direktiivien yhteydessä määrättyihin tai johdettuihin sääntöihin tai periaatteisiin voidaan vedota yhteisön hallintoa vastaan silloin, kun se on toiminnallista ja institutionaalista itsenäisyyttä harjoittaessaan ja EY:n perustamissopimuksessa sille myönnettyjen valtuuksien rajoissa hallinnoidessaan omaan lukuunsa toteuttamiaan julkisia hankintoja hyväksynyt toimen, jossa nimenomaisesti viitataan tiettyihin sääntöihin tai tiettyihin periaatteisiin, joista säädetään direktiiveissä, ja jonka seurauksena näitä sääntöjä tai mainittuja periaatteita on sovellettava patere legem quam ipse fecisti -periaatteen mukaisesti (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 ja 10/84, Salerno ym. v. komissio ja neuvosto, tuomio 11.7.1985, Kok., s. 2523, 52, 56 ja 57 kohta ja asia C‑496/99 P, komissio v. CAS Succhi di Frutta, tuomio 29.4.2004, Kok., s. I‑3801, 113–115 kohdat). Kun kyseinen toimi edellyttää tulkintaa, sitä pitää tulkita mahdollisuuksien mukaan yhteisön oikeuden yhdenmukaisen soveltamisen mukaisesti sekä yhdenmukaisesti EY:n perustamissopimuksen määräysten ja yleisten oikeusperiaatteiden kanssa (ks. asia C‑314/89, Rauh, tuomio 21.3.1991, Kok., s. I‑1647, 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ja asia C‑135/93, Espanja v. komissio, tuomio 29.6.1995, Kok., s. I‑1651, 37 kohta).

90 Hankintaoppaasta käy ilmi, että ”Euroopan unionin julkisten hankintojen tekomenettelyyn liittyvien perusperiaatteiden ja erityisesti yhdenvertaisen kohtelun, syrjimättömyyden ja avoimuuden periaatteiden noudattamisen varmistamiseksi” EIP on päättänyt ottaa käyttöön tarjouspyyntömenettelyt, joiden tarkoituksena on ”kilpailuttaa hyväksytyt tarjouksentekijät ja tehdä valinta sekä hintaan että laatuun perustuvien seikkojen perusteella”. Tässä tarkoituksessa EIP on katsonut, että ”vaikkei direktiiviä [2004/18] sovellettu sellaisenaan EIP:hen, siihen voidaan kuitenkin tukeutua [EIP:n] menettelyjen vahvistamiseksi”. Hankintaoppaan 2.1 kohdassa todetaan muun muassa, että ”[EIP] soveltaa direktiivissä [2004/18] kuvattuja menettelyjä ratkaistessaan hankintamenettelyjä, joita ei direktiivin [2004/18] säännösten mukaan ole suljettu pois sen soveltamisalasta ja joiden arvioitu kokonaisarvo ilman arvonlisäveroa on yhtä suuri tai suurempi kuin seuraavat raja-arvot: a) 206 000 euroa palveluhankinnoissa – –”. Hankintaoppaassa esitetään lisäksi useita viittauksia direktiivin 2004/18 säännöksiin.

91 Hankintaoppaan 2.4 ja 2.5 kohdassa kuvataan seikkaperäisesti tämän oppaan 2.2.1 kohdassa tarkoitetun tarjouspyyntömenettelyn eri vaiheet.

92 Hankintaoppaassa vahvistetaan tältä osin yleisesti sovellettavia sääntöjä, joilla on oikeusvaikutuksia kolmansiin osapuoliin nähden ja erityisesti niihin, jotka päättävät tehdä tarjouksen julkisessa hankinnassa, joka rahoitetaan kokonaan tai osittain EIP:n omilla varoilla, ja se myös sitoo EIP:tä oikeudellisesti silloin, kun se päättää tehdä julkisen hankinnan omaan lukuunsa (ks. vastaavasti ja analogisesti edellä 87 kohdassa mainittu asia Citymo v. komissio, tuomion 122 kohta).

93 Edellä esitetystä seuraa, että silloin kun EIP toimii käyttäen sekä pääomamarkkinoita että omia varoja, muun muassa kun se tekee julkisia hankintoja omaan lukuunsa, siihen sovelletaan sekä kohdassa 88 mainittuja periaatteita että hankintaoppaan määräyksiä ja erityisesti edellä 91 kohdassa mainittuja määräyksiä, sellaisina kuin niitä tulkitaan suhteessa niihin periaatteisiin, jotka mainituilla määräyksillä pannaan täytäntöön, ja tarvittaessa niitä direktiivin 2004/18 säännöksiä, joihin näissä määräyksissä viitataan.

Kumoamisvaatimus

94 Kumoamisvaatimuksensa tueksi kantaja esittää kannekirjelmässä viisi kanneperustetta. Ensimmäinen kanneperuste koskee pääasiallisesti sitä, että hankintaoppaan 2.5.2. kohtaa on rikottu ja avoimuusperiaatetta ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sekä oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan loukattu. Toinen kanneperuste koskee pääasiallisesti sitä, että avoimuusperiaatetta ja hyvän hallinnon periaatetta on loukattu, ja sitä, että päätöksen adressaatille vastaisen päätöksen perusteluvelvollisuutta ja oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan ei ole noudatettu. Kolmas kanneperuste koskee pääasiallisesti sitä, että suhteellisuusperiaatetta on loukattu ja että velvollisuutta valita sopimuksen tekemisen perusteet siten, että niiden avulla tarjouksia voidaan vertailla objektiivisesti, ei ole noudatettu. Neljännen kanneperusteen mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu ja velvollisuutta käyttää tarjousten keskinäisessä vertailussa sellaisia sopimuksen tekemisen perusteita, jotka eivät sekaannu tarjouksentekijöiden valintaperusteiden kanssa, ei ole noudatettu. Viidennen kanneperusteen mukaan tarjouspyyntömenettelyihin sovellettavaa oikeutta on rikottu siten, että arviointiperusteiden suhteellisista painotuksista on seurannut hinnan vaikutuksen tekeminen tyhjäksi tai jääminen minimaaliseksi riidanalaisessa päätöksessä.

95 Kantaja esitti 8.1.2010 jättämässään kirjeessä (ks. edellä 21 kohta) riidanalaisen päätöksen kuudennen kumoamisperusteen, jonka mukaan varainhoitoasetuksen 99 artiklaa ja soveltamissääntöjen 148 artiklan 1 ja 2 kohtaa, joissa kielletään hankintamenettelyn aikana hankintaviranomaisen ja ehdokkaiden tai tarjoajien väliset sopimusehtojen tai tarjousehtojen muuttamiseen johtavat yhteydenotot, on rikottu, sekä yhdenvertaisen kohtelun, avoimuuden ja syrjimättömyyden periaatteita, sellaisina kuin ne on vahvistettu varainhoitoasetuksen 89 artiklassa, tarkasteltuna yhdessä sen johdanto-osan 18 perustelukappaleen kanssa, on loukattu.

96 Aivan ensiksi on tarkasteltava yhdessä ensimmäistä ja toista kanneperustetta, koska ne ovat osittain päällekkäisiä. Seuraavaksi on vastattava yhdessä kolmanteen ja neljänteen kanneperusteeseen, jotka näyttävät täydentävän toisiaan. Lopuksi on tarkoituksenmukaista jatkaa kuudennen kanneperusteen tarkastelulla ennen viidennen perusteen tutkimista.

Ensimmäinen ja toinen kanneperuste

– Asianosaisten lausumat

97 Ensimmäisessä ja toisessa kanneperusteessa kantaja väittää, että EIP on rikkonut hankintaoppaan 2.5.2 kohtaa, loukannut avoimuusperiaatetta, yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteita, ja sen oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, sekä laiminlyönyt velvollisuuden perustella päätöksen adressaatille vastaiset päätökset. Aivan ensiksi EIP:n olisi pitänyt antaa kantajalle tiedoksi riidanalainen päätös mahdollisimman nopeasti ja kirjallisesti ja ilmoittaa samat tiedot omasta aloitteestaan ja poikkeuksetta kaikille tarjouksentekijöille niin, että näillä on riittävä aika käyttää laillisia oikeuksiaan. EIP:n olisi kantajan mukaan pitänyt seuraavaksi ilmoittaa kantajalle sen pyyntöä seuranneiden 15 päivän kuluessa tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan nimi sekä kantajan oman tarjouksen hylkäämisen perusteet ja perustella riidanalainen päätös kantajaa koskevilta osin toimittamalla arviointikertomukseen sisältyvät sen oman tarjouksen ja tarjouskilpailun voittaneen tarjouksen ominaisuuksien ja etujen vertailuelementit. EIP:n olisi ainakin pitänyt ilmoittaa kantajalle riidanalaisen päätöksen perustelut ennen nyt käsiteltävän kanteen nostamista sen tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi.

98 EIP vaatii, että ensimmäinen kanneperuste on hylättävä. Sen mukaan hankintasopimuksen tekemistä koskevan ilmoituksen julkaiseminen virallisessa lehdessä on yhteisön oikeusjärjestyksessä virallisesti hyväksytty tapa ilmoittaa riidanalainen päätös kantajalle. Se, että riidanalaista päätöstä ei ole annettu tiedoksi kantajalle erikseen, on EIP:n mukaan sen osastojen tekemä hallinnollinen virhe. Nämä ovat EIP:n mukaan kuitenkin vastanneet kantajan 31.7.2008 esittämään selvityspyyntöön viipymättä 1.8.2008. Oikeuskäytännön mukaisesti ilmoittamisen puuttumista koskeva väite ei voi sen mukaan menestyä missään tapauksessa, koska kantajalla oli käytettävissään tämän kanteen nostamisen ajankohtana eli 6.10.2008 perustelut, jotka olivat riidanalaisen päätöksen perustelut. Mitään yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista ei myöskään voida todeta, koska väitetyllä lainvastaisuudella ei ole EIP:n mukaan ollut mitään vaikutusta riidanalaiseen päätökseen, kun otetaan huomioon, että arviointikomitea on selvästi todennut sopimuksen tekemisen perusteista, että tarjouskilpailun voittanut tarjous oli selvästi parempi kuin kantajan tarjous.

99 EIP vaatii lisäksi, että toinen kanneperuste on hylättävä. Se väittää perustelleensa riidanalaisen päätöksen oikeudellisesti riittävällä tavalla ja noudattaneensa hankintaoppaan määräysten ja tarjouspyyntömenettelyihin sovellettavan oikeuskäytännön mukaista menettelyä. Kantaja on EIP:n mukaan saanut oikeuskäytännön ja hankintaoppaan 2.5.2 kohdan mukaisesti 1.8.2008 päivätyssä kirjeessä perustellun selvityksen hyväksytyn tarjouksen ominaisuuksista ja siihen liittyvistä eduista sekä sopimuksen saaneen tarjoajan nimen, joten riidanalainen päätös oli perusteltu riittävällä tavalla, jotta kantaja pystyi käyttämään oikeuksiaan ja unionin yleinen tuomioistuin harjoittamaan valvontaansa nyt käsiteltävän asian erityiset olosuhteet huomioon ottaen. EIP:n mukaan mainitusta kirjeestä käy selvästi ilmi, että tarjouskilpailun voittaneen tarjoajan tarjous oli saanut kustakin sopimuksentekoperusteesta paitsi taloudellisesta perusteesta kaksi kertaa korkeamman arvosanan kuin kantajan tarjous. Vaikka kantaja oli saanut paremman arvosanan kuin tarjouskilpailun voittanut tarjoaja taloudellisesta perusteesta, sillä ei ollut ratkaisevaa merkitystä, koska tämän viimeisen perusteen suhteellinen painotus oli 25 prosenttia yhteisarvosanan pistemäärästä.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

100 Kun yhteisön hallinnolla on laaja harkintavalta, yhteisön oikeusjärjestyksen sisältämien takeiden noudattamisella hallintomenettelyissä on erityisen perustavanlaatuinen merkitys. Näihin takeisiin kuuluu muun muassa tämän hallinnon velvollisuus perustella riittävällä tavalla päätöksensä. Ainoastaan tällä tavoin tuomioistuimet voivat selvittää, täyttyvätkö ne tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat edellytykset, joista harkintavallan käyttäminen riippuu (asia C-269/90, Technische Universität München, tuomio 21.11.1991, Kok., s. I‑5469, 14 kohta, ja asia T-241/00, Le Canne v. komissio, tuomio 5.3.2002, Kok., s. II-1251, 53 kohta). Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että tällä hallinnolla on laaja harkintavalta huomioon otettavien seikkojen osalta päätettäessä tarjouskilpailun ratkaisemisesta (ks. asia T-211/02, Tideland Signal v. komissio, tuomio 27.9.2002, Kok., s. II-3781, 33 kohta, ja asia T‑148/04, TQ3 Travel Solutions Belgium v. komissio, tuomio 6.7.2005, Kok., s. II‑2627, 47 kohta; ks. myös vastaavasti asia 56/77, Agence européenne d’intérims v. komissio, tuomio 23.11.1978, Kok., s. 2215, 20 kohta).

101 Ensiksi on tutkittava kantajan hankintaoppaan 2.5.2 kohdan määräysten rikkomista koskevat väitteet, joiden mukaan EIP ei ole tiedottanut mahdollisimman nopeasti riidanalaisen päätöksen tekemisestä.

102 Hankintaoppaan 2.5.2 kohdasta, joka liittyy [EIP:n] ja ehdokkaiden ja tarjouksentekijöiden välisiin yhteydenottoihin, käy ilmi, että ”[EIP] ilmoittaa mahdollisimman nopeasti hankintamenettelyssä tehdystä päätöksestä kaikille niille, joita päätös koskee”.

103 EIP on myöntänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa sekä kantajalle 14.8.2008 lähettämässään kirjeessä, että ”kantaja ei ollut saanut tarjouspyyntömenettelyn tuloksesta kertovaa virallista kirjettä ajoissa”, ja selittänyt, että ”kantajan valituksen [jälkeen] tehdyssä perusteellisessa tutkimuksessa ilmeni, että tämä laiminlyönti johtui hallinnollisesta virheestä”. EIP on lisäksi myöntänyt, että kaikki tarjouksen tekijät, kantajan valitettavaa tapausta lukuun ottamatta, olivat saaneet tiedon riidanalaisesta päätöksestä 18.2.2008 päivätyssä kirjeessä. Kiistatonta on, että kantaja on saanut tiedon riidanalaisesta päätöksestä vasta silloin, kun ilmoitus hankintasopimuksen tekemisestä julkaistiin virallisen lehden täydennysosassa 26.7.2008, eli yli kuukausi puitesopimuksen 12. ja 17.6.2008 tapahtuneen allekirjoittamisen ja sen 16.6.2008 tapahtuneen voimaantulon jälkeen.

104 Käsiteltävässä asiassa EIP on siis rikkonut hankintaoppaan 2.5.2 kohdan määräyksiä, kun se ei ollut ilmoittanut kantajalle riidanalaisen päätöksen tekemisestä mahdollisimman nopeasti.

105 Toiseksi on tutkittava kantajan hankintaoppaan 2.5.2 kohdan määräysten rikkomista ja päätösten adressaateille vastaisten päätösten perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättämistä koskevat väitteet, jotka perustuvat kantajan mukaan siihen, ettei EIP ollut ilmoittanut sille tarjouskilpailun voittaneen tarjouksen ominaisuuksia ja siihen liittyviä etuja eikä tarjouskilpailun voittajan nimeä 15 päivän kuluessa siitä, kun EIP oli saanut kantajan asiaa koskevan kirjallisen pyynnön, tai viimeistään ennen kuin kantaja nosti kanteen.

106 Hankintaoppaan 2.5.2 kohdassa määrätään muun muassa, että ”[EIP] toimittaa sen osapuolen pyynnöstä, jota asia koskee, 15 päivän kuluessa kirjallisen pyynnön vastaanottamisesta: [...] – – kaikille hyväksytyn tarjouksen jättäneille tarjouksentekijöille tarjouskilpailun voittaneen tarjouksen ominaisuudet ja siihen liittyvät edut sekä puitesopimuksen tehneen tarjouskilpailun voittajan tai puitesopimukseen osallistuvien nimet – –”.

107 Tämä toimintatapa vastaa EY 253 artiklaan sisältyvän perusteluvelvollisuuden tarkoitusta, jonka mukaan päätöksen adressaatille vastainen päätös on perusteltava niin, että unionin tuomioistuimet voivat sen perusteella harjoittaa laillisuusvalvontaansa ja