Asia T‑466/12

RFA International, LP

vastaan

Euroopan komissio

”Polkumyynti — Venäjältä peräisin olevan ferropiin tuonti — Maksettujen polkumyyntitullien palautushakemusten hylkääminen — Vientihinnan määrittäminen — Yksi taloudellinen yksikkö — Polkumyyntimarginaalin määrittely — Erilaisen menetelmän käyttäminen kuin se menetelmä, jota käytettiin alkuperäisessä tutkimuksessa — Olosuhteiden muuttuminen — Asetuksen (EY) N:o 1225/2009 2 artiklan 9 kohta ja 11 artiklan 9 kohta”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 17.3.2015

Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Asetuksen N:o 1225/2009 11 artiklan 8 kohtaan perustuva polkumyyntitullien palautushakemus – Komission arviointi – Laskentamenetelmän määrittäminen asetuksen N:o 1225/2009 11 artiklan 9 kohdan nojalla – Tarvetta tulkita mainittua säännöstä polkumyynnin estämiseksi tehdyn vuoden 1994 GATT-sopimuksen mukaisesti ei ole

Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Asetuksen N:o 1225/2009 11 artiklan 8 kohtaan perustuva polkumyyntitullien palautushakemus – Komission arviointi – Vetoaminen erilaiseen laskentamenetelmään kuin se menetelmä, jota käytettiin alkuperäisessä tutkimuksessa – Edellytykset – Olosuhteiden muuttuminen – Suppea tulkinta – Todistustaakka – Velvollisuus soveltaa asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan säännösten mukaista menetelmää

Ks. tuomion teksti. (ks. 37 kohta)

Polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 9 kohdan nojalla toimielimillä on muodostaa vientihinta oikeus polkumyyntimarginaalin laskemiseksi, kun viejän ja tuojan välillä on yhtiösuhde. Tällainen yhtiösuhde on olemassa, kun viejä ja tuoja kuuluvat samaan konserniin. (ks. 39 kohta)

Muodostaakseen vientihinnan ensimmäisen riippumattoman ostajan hinnan tai minkä tahansa muun kohtuullisen perusteen nojalla, toimielimet tekevät polkumyyntiä koskevan perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan toisessa alakohdassa säädetyt oikaisut viran puolesta, jotta voitaisiin laskea luotettava vientihinta unionin rajalla. Tältä osin perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan toisessa ja kolmannessa kohdassa ei suljeta ulkopuolelle sitä, että oikaisut tehdään ennen tuontia aiheutuneiden kulujen osalta siltä osin kuin nämä kulut maksaa tavanomaisesti tuoja. Mainitussa säännöksessä ei kuitenkaan säädetä mainittujen kulujen ja voiton kohtuullisen marginaalin laskenta- tai määrittelymenetelmästä. Siinä rajoitutaan viittaamaan tämän oikaisun kohteena olevan marginaalin kohtuullisuuteen. Lopuksi toimielimillä on laaja harkintavalta kustannusten ja voiton kohtuullisen marginaalin määrittämisen osalta, minkä vuoksi unionin tuomioistuimet voivat harjoittaa vain rajoitettua tuomioistuinvalvontaa. Tämä määrittäminen nimittäin sisältää välttämättä monitahoisten taloudellisten seikkojen arviointia. (ks. 40–43 kohta)

Kun polkumyyntimarginaali lasketaan muodostetun vientihinnan perusteella, asianosaisen, joka aikoo riitauttaa polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 9 kohdan nojalla tehtyjen oikaisujen laajuuden, koska tällä perusteella määritellyt marginaalit ovat liiallisia, on toimitettava todisteita ja konkreettisia laskelmia väitteidensä ja erityisesti mahdollisesti ehdottamansa vaihtoehtoisen prosenttiosuuden perustelemiseksi. Asianosaisella on nimittäin velvollisuus esittää lukuja riitautuksensa tueksi, kuten sen väitteet oikeuttavia konkreettisia laskelmia. Tältä osin erityisesti väite yhden taloudellisen yksikön, jossa integroidaan tuonti- ja vientitehtävät, ei voi muuttaa edellä mainittua todistustaakkaa niin, että toimielimille asetettaisiin velvollisuus tehdä viran puolesta erottelu vienti- ja tuontitehtävien ja niihin liittyvien kustannusten ja voiton välillä. (ks. 44 ja 61–63 kohta)

Kun on kyse tuottajan ja tuojan välisestä yhtiösuhteesta unionissa, polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 9 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettu kohtuullinen voittomarginaali voidaan laskea etuyhteydessä olevan tuojan tietojen, joihin kyseinen yhtiösuhde voi vaikuttaa, sijasta itsenäisen maahantuojan tietojen perusteella. (ks. 68 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 77 ja 78 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 80–82 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 86 kohta)

Sillä edellytyksellä, että olosuhteet eivät ole muuttuneet, komissio soveltaa kaikissa polkumyynnistä annetun perusasetuksen 11 artiklan 9 kohdassa tarkoitetuissa palautusmenettelyissä samaa menetelmää kuin kyseisen polkumyyntitullin käyttöön ottamiseen johtaneessa alkuperäisessä tutkimuksessa erityisesti saman asetuksen 2 artiklan säännökset huomioon ottaen. Tältä osin poikkeusta, jonka johdosta komissio saa soveltaa palautusmenettelyssä alkuperäisessä tutkimuksessa sovelletusta menetelmästä poikkeavaa menetelmää silloin, jos olosuhteet ovat muuttuneet, on välttämätöntä tulkita suppeasti, koska yleisen säännön soveltamatta jättämistä tai poikkeusta siitä on tulkittava suppeasti. Näin ollen todistustaakka kuuluu komissiolle, jonka on osoitettava olosuhteiden muuttuminen, jotta se voi käyttää alkuperäisessä tutkimuksessa sovelletusta menetelmästä poikkeavaa menetelmää. Lisäksi ollakseen perusasetuksen 11 artiklan 9 kohdan kannalta perusteltu, menetelmän muuttamisen on liityttävä todettuun olosuhteiden muuttumiseen. Tältä osin tällaisesta olosuhteiden muuttumisen poikkeusluonteesta on todettava, että suppean tulkinnan vaatimus ei mahdollista sitä, että komissio voisi tulkita ja soveltaa kyseistä säännöstä sen sanamuodon ja tarkoituksen vastaisesti. Tältä osin kyseisessä säännöksessä säädetään erityisesti, että sovelletun menetelmän on oltava perusasetuksen 2 artiklan mukainen. Tästä seuraa, että jos palautusmenettelyn aikana ilmenee, että alkuperäisessä tutkimusmenettelyssä sovellettu menetelmä ei ole perusasetuksen 2 artiklan säännösten mukainen, komissiolla on velvollisuus olla enää soveltamatta mainittua menetelmää, ja sen on tällöin osoitettava, ettei alkuperäisessä tutkimuksessa sovellettu menetelmä ole perusasetuksen 2 artiklan mukainen. Sitä vastoin menetelmän muuttamisen perustelemiseksi ei ole riittävää, että uusi menetelmä on tarkoituksenmukaisempi kuin entinen, jos aikaisempi menetelmä kuitenkin olisi perusasetuksen 2 artiklan mukainen. (ks. 87–91 kohta)

Maksettujen polkumyyntitullien palautushakemuksen arvioinnin yhteydessä komissio voi perustellusti soveltaa erilaista polkumyyntimarginaalin laskentamenetelmää kuin alkuperäisessä tutkimuksessa vain, jos se voi osoittaa, että olosuhteiden muutos oikeutti uuden menetelmän käyttämisen. Tältä osin konsernin rakenteen ja konsernin vientikaupan järjestelyn muuttuminen, joka luo uuden myyntikanavan ja mahdollistaa näin ensimmäistä kertaa siihen kuuluvien eri tuottaja-viejien yksittäisten vientihintojen vahvistamisen, on peruste uuden menetelmän soveltamiselle laskemalla yksittäiset polkumyyntimarginaalit näille kummallekin vientiä harjoittavalle tuottajalle ennen kuin vahvistetaan, kun otetaan huomioon niiden kuuluminen konserniin, keskimääräinen painotettu polkumyyntimarginaali. Näissä olosuhteissa, vaikka komissio oli jättänyt alkuperäisessä tutkimuksessa pyytämättä yhtiökohtaisten tietojen toimittamista, tällainen laiminlyönti ei kuitenkaan voi tehdä olosuhteiden muuttumista koskevasta toteamuksesta laitonta. (ks. 98–102 ja 117 kohta)

Polkumyyntikäytäntöjen analyysistä on todettava, että yhden ainoan taloudellisen yksikön käsite on kehitelty polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun normaaliarvon määrittelyä varten. Silloin, kun tuottaja antaa tavanomaisesti sisäiselle myyntiosastolle kuuluvia tehtäviä tuotteidensa jakeluyhtiölle, joka on taloudellisesti sen määräysvallassa, on perusteltua käyttää normaaliarvon määrittämistä varten ensimmäisen jakeluyhtiöstä itsenäisen ostajan maksamaa hintaa, kun otetaan huomioon, että nämä hinnat voidaan katsoa perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuiksi tuotteen ensimmäisen tavanomaisessa kaupankäynnissä suoritetun myynnin hinnaksi. Tätä toteamusta voidaan soveltaa analogian perusteella perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan nojalla vientihintaan tehtyihin oikaisuihin. Tässä yhteydessä on todettu, että jos tuottaja jakelee tuotteitaan unioniin sellaisen yhtiön välityksellä, joka on oikeudellisesti erillinen mutta joka on sen taloudellisessa määräysvallassa, vaatimus sellaisesta toteamuksesta, joka heijastaa kyseisen tuottajan ja kyseisen myyntiyhtiön välisten suhteiden taloudellista realiteettia, pikemminkin puoltaa yhden ainoan taloudellisen yksikön käsitteen soveltamista vientihinnan laskemisessa. Tästä seuraa, että yhden taloudellisen yksikön käsite perustuu erityisesti tarpeeseen ottaa huomioon taloudellinen todellisuus tuottajan ja sen myyntiyhtiön välisissä suhteissa, kun viimeksi mainittu toteuttaa mainitun tuottajan integroidun myyntiosaston tehtäviä. Kun sitä vastoin kaksi tuottajaa kuuluu samaan konserniin ja muodostaa oikeudellisesti yhden taloudellisen yksikön oikeudellisesti erillisen yhtiön kanssa, joka myös kuuluu mainittuun konserniin ja joka suorittaa integroidun myyntiyksikön tehtäviä, toimielinten ei pidä katsoa, että pelkästään mainittu yksi yksikkö voidaan katsoa vientiä harjoittavaksi tuottajaksi. Tällainen oletus poikkeaa nimittäin taloudellisesta todellisuudesta, jonka mukaan huolimatta niiden kuulumisesta samojen osakkeenomistajien hallussa olevina sisaryhtiöinä samaan konserniin tai – kun se oletetaan osoitetuksi – yhteen ainoaan taloudelliseen yksikköön, kyseiset kaksi tuottajaa voivat olla erilliset oikeudelliset yksiköt, jotka palautustutkimuksen ajankohtana tuottavat ja saattavat markkinoille tuotteitaan yksilöllisesti. (ks. 108–112 kohta)

Polkumyynnistä annetun perusasetuksen N:o 1225/2009 johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan asetuksella on tarkoitus panna unionin oikeudessa mahdollisimman pitkälti täytäntöön tullitariffeja ja kauppaa koskevan vuoden 1994 yleissopimuksen (polkumyyntisopimus) VI artikla. Näin ollen perusasetuksen säännöksiä on tulkittava mahdollisimman pitkälle vastaavien polkumyyntisopimuksen säännösten mukaisesti. Kuitenkin sen laskentamenetelmän osalta, jota sovelletaan maksettujen polkumyyntitullien palauttamishakemuksen arvioinnissa, polkumyyntisopimus ei sisällä perusasetuksen 11 artiklan 9 kohtaa vastaavia säännöksiä, minkä vuoksi viimeksi mainitun säännöksen sisältämää sääntöä ei voida katsoa mainitun sopimuksen yhden yksityiskohtaisen säännön, jota on tulkittava viimeksi mainitun mukaisesti, soveltamiseksi. Lisäksi polkumyyntisopimuksen 18 artiklan 3 kohdan ja sen 1 alakohdan sanamuodosta ja asiayhteydestä johtuu, että toisin kuin perusasetuksen 11 artiklan 9 kohdassa, jossa yksilöidään jokaisessa palautustutkimuksessa sovellettava menetelmä, polkumyyntisopimuksen 18 artiklan 3 kohdan 1 alakohta sisältyy mainitun sopimuksen loppusäännöksiin ja tarkemmin sen 18 artiklan 3 kohdassa mainittuihin säännöksiin, joissa määritellään sen ajallinen soveltamisala. (ks. 135–137 ja 139 kohta)