ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan komissio on rikkonut asetuksen N:o 1122/2009 46 artiklan 2 kohtaa – Portugalin viranomaiset ovat noudattaneet kaikkia niitä sääntöjä, jotka koskevat Portugalin hallituksen asetuksen N:o 73/2009 86 artiklan perusteella käyttöön ottaman, maitolehmäkohtaisen erityistuen maksamiseen liittyviä tarkastuksia.
1)

Ensimmäinen kanneperuste Kantaja väittää ensisijaisesti, että komission on tehnyt päätöksen, jossa tuki on katsottu sisämarkkinoille soveltumattomaksi SEUT 250 artiklan ja kollegiaalisuusperiaatteen vastaisesti, koska päätöstä ei tehnyt komission jäsenten kollegio, ja SEUT 108 artiklan 2 kohdan sekä asetuksen N:o 659/1999 (1) 4 ja 13 artiklan vastaisesti, koska muodollista tutkintamenettelyä ei ollut aloitettu ennen päätöksen tekemistä.
—

Asetuksen N:o 207/2009 83 artiklaa on rikottu ja etenkin luottamuksensuojan periaatetta on loukattu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 175/19

Kanne 17.3.2016 – Naviera Armas v. komissio

(Asia T-108/16)

(2016/C 175/23)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Kantaja: Naviera Armas, SA (Las Palmas de Gran Canaria, Espanja) (edustajat: asianajajat J. Buendía Sierra ja Á. Givaja Sanz)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan Euroopan komission valtiontuesta SA.36628 8.12.2015 antaman päätöksen (2015/NN-2) (EUVL C 25, s. 2) siltä osin kuin kyseisessä päätöksessä todetaan, ettei Fred Olsen SA -varustamolle ole myönnetty valtiontukea sellaisten toimenpiteiden yhteydessä, jotka Espanjan kuningaskunta on toteuttanut Puerto de las Nievesissä

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan omat oikeudenkäyntikulunsa ja kantajan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio totesi riidanalaisella päätöksellä, ettei Fred Olsenin väitetty yksinoikeus harjoittaa toimintaa Puerto de las Nieves (Kanariansaaret, Espanja) -satamasta käsin, sen vapauttaminen kokonaan tai osittain vastaavien satamamaksujen maksamisesta sekä kyseisen sataman käyttöehdot, jotka kantajan mukaan merkitsevät perusteetonta etua kyseiselle varustamolle tavanomaiset alukset poissulkemalla, ole valtiontukea.

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen ainoaan kanneperusteeseen, jonka mukaan se on esittänyt riittävät perustelut sille, että komissiolla on perusteltuja epäilyjä Fred Olsenille myönnetyn valtiontuen olemassaolosta, minkä vuoksi sen on aloitettava muodollinen tutkintamenettely.

Kyseisen kanneperusteen tueksi kantaja väittää seuraavaa:

— komission alustavan tutkinnan kohtuuton kesto siitä, kun Naviera Armas esitti kantelunsa 26.4.2013, riidanalaisen päätöksen antamiseen saakka osoittaa itsessään, että tapaus on monimutkainen ja että muodollisen tutkintamenettelyn aloittaminen oli tarpeen

— riidanalaisessa päätöksessä on ilmeisiä arviointivirheitä tosiseikkojen arvioinnissa; näihin kuuluu esimerkiksi väite siitä, ettei yksikään yritys pyytänyt lupaa saada toimia Puerto de las Nievesistä käsin nopeilla aluksilla ennen vuotta 2013, että Fred Olsen oli ainoa yritys, joka oli kiinnostunut käyttämään kyseessä olevaa satamaa 1990-luvulla ja että vain nopeat alukset voivat toimia kyseisestä satamasta käsin

— Fred Olsen sai käyttää Puerto de las Nievesiä yksinoikeudella vuodesta 1991 lähtien, mikä antoi sille kilpailuedun, jonka Espanjan viranomaiset omaa harkintaansa käyttäen myönsivät
—

Komissio on tehnyt ilmeisiä arviointivirheitä soveltaessaan edellytystä, jonka mukaan on oltava velvoite yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tarjoamiseen, erityisesti tällaisen palvelun tarjoamista koskevan velvoitteen keston osalta. Lisäksi se on tehnyt ilmeisiä virheitä tutkiessaan korvauksen määrää, ja se on jättänyt huomiotta erillistä kirjanpitoa koskevan velvollisuuden.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b, c ja g alakohtaa on rikottu
—

Asetuksen N:o 6/2002 45 artiklan 1 kohtaa ja 46 artiklan 2 ja 3 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 6/2002 36 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 38 artiklan 1 kohdan kanssa, on rikottu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 90/21

Kanne 28.12.2015 – It Works v. SMHV – KESA HoldingsLuxembourg (IT it WORKS)

(Asia T-778/15)

(2016/C 090/29)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: It Works S.A. (Krakova, Puola) (edustaja: asianajaja J. Aftyka)

Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: KESA Holdings Luxembourg Sàrl (Luxemburg, Luxemburg)

Menettely SMHV:ssa

Hakija: Kantaja

Riidanalainen tavaramerkki: Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki, joka sisältää sanaosan ”IT it WORKS” – Rekisteröintihakemus nro 10 359 222

SMHV:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: SMHV:n neljännen valituslautakunnan 26.10.2015 asiassa R 2106/2014-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen niiden palvelujen osalta, joiden osalta väite on hyväksytty

— kumoaa väiteosaston väitemenettelyssä nro B 001988727 17.6.2014 tekemän päätöksen niiden palvelujen osalta, joiden osalta väite on hyväksytty

— palauttaa asian takaisin SMHV:oon, jotta tämä voi muuttaa päätöstään ja rekisteröidä yhteisön tavaramerkin nro 010359222 kaikkien rekisteröintihakemuksen kattamien palvelujen osalta tämän vaikuttamatta palveluihin, joita ei ole riitautettu

— velvoittaa SMHV:n korvaamaan väiteosastossa, valituslautakunnassa ja unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyistä menettelyistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet
—

kumoaa riidanalaisen päätöksen kokonaan siltä osin kuin sillä kumotaan väiteosaston päätös, jolla on hyväksytty väite, joka oli tehty yhteisön tavaramerkkihakemuksesta nro 9 926 577 LOVEBOOK sekaannusvaaran perusteella, koska kantaja katsoo, että merkkien samankaltaisuudet ovat vähäisiä niiden eroihin nähden; koska kohdeyleisön yleiskäsitys niistä on se, etteivät ne ole samankaltaisia, ja koska asia on näin huolimatta siitä, että aikaisemmat tavaramerkit olivat korostetun erottamiskykyisiä
3)

Kolmas kanneperuste: luottamuksensuojan periaatetta on loukattu — Kantaja väittää, että vastaaja on luonut kantajalle perustellun luottamuksen, koska se on jättänyt tutkimatta EEG-lisämaksun – josta se oli tietoinen – valtiontukisäännöstön kannalta yli kymmenen vuoden ajan. Vastaaja ei myöskään ole ryhtynyt perimään takaisin vastaavanlaisia tukia muissa jäsenvaltioissa.
—

velvoittamaan Euroopan unionin neuvoston maksamaan kantajalle 2 516 221,50 euroa vahingonkorvausta siitä aiheutuneesta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä, että kantajan nimi on otettu asetuksen (EY) N:o 423/2007 liitteessä V ja asetuksen (EU) N:o 961/2010 liitteessä VIII olevaan henkilöiden, yhteisöjen ja elinten luetteloon
—

kumoamaan Euroopan komission menettelyssä State aid SA.38632 (2014/N) (ex 2013/NN) – Germany – EEG 2014 – Reform of the Renewable Energy Law 23.7.2014 tekemän päätöksen C(2014) 5081 final siltä osin kuin siinä luokitellaan vuoden 2014 EEG-lain 61 artiklan 3 ja 4 momentin säännökset olemassa olevien laitosten käytöstä omaa kulutusta varten valtiontueksi ja todetaan 5 kohdan toisessa luetelmakohdassa (s. 75) näiden säännösten soveltuvan sisämarkkinoille vain 31.12.2017 saakka
—

Kantaja väittää tässä yhteydessä, että valintakriteerit ovat liian tiukat. F4E edellytti kolmen vaatimuksen (teho, jännite ja virta) yhdistelmän täyttävää referenssiä, mikä on hankkeen toteuttamisen kannalta tarpeetonta ja suhteetonta. Lisäksi on vaadittu, että referenssinä esitetään viiden viime vuoden aikana toteutettu virtalähdehanke, mikä myös on suhteeton kriteeri, koska yritykset, joilla voi olla tällaiset kriteerit täyttäviä referenssejä, ovat suurtehomoottoreiden taajuusmuuttajien valmistajia. Nämä ovat tyypillisesti suuryrityksiä, mikä tekee osallistumisen pienille ja keskisuurille yrityksille vähemmän houkuttelevaksi.
—

kumoamaan SEUT 264 artiklan nojalla tukiohjelmasta SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), jonka Saksa on toteuttanut uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön hyväksi ja energiaintensiivisille yrityksille myönnettäväksi alennetuksi EEG-lisämaksuksi, 25.11.2014 annetun komission päätöksen C(2014) 8786 final, joka on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL 25.9.2015, L 250, s. 122), siltä osin kuin — vastaaja luokittelee päätöksen 1 artiklassa ja 3 artiklan 1 kohdassa uusiutuvia energialähteitä hyödyntävän sähköntuotannon tuen ja vuoden 2012 EEG-lain mukaisen EEG-lisämaksun enimmäismäärän uudeksi tueksi — vastaaja katsoo päätöksen 2 artiklassa, 3 artiklan 2 kohdassa sekä 6 ja 7 artiklassa, että erityinen hyvitysjärjestelmä ei sovellu sisämarkkinoille, ja määrää tuen palautettavaksi
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu oikeudelliseen virheeseen ja Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL L 145, s. 43) 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan virheelliseen soveltamiseen. Kantaja väittää, että parlamentti teki oikeudellisen virheen ja sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa siltä osin kuin — oikeus tutustua pyydettyihin asiakirjoihin, jotka ovat osa lainsäädäntömenettelyä, ei konkreettisesti, tosiasiallisesti ja muuten kuin hypoteettisesti vahingoita lainsäädäntöön liittyvää päätöksentekomenettelyä — parlamentti ei ota huomioon sitä, että etenkin Lissabonin sopimuksen jälkeen lainsäädäntöä koskeviin valmisteluasiakirjoihin sovelletaan periaatetta, jonka mukaan niihin on voitava tutustua mahdollisimman laajasti — jos 4 artiklan 3 kohtaa olisi edelleen sovellettava lainsäädäntöä koskeviin valmisteluasiakirjoihin Lissabonin sopimuksen ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan voimaantulon jälkeen, parlamentti on tehdyn oikeudellisen virheen ja soveltanut virheellisesti ylivoimaista yleistä etua koskevaa testiä.
—

Vaikka kantaja on NIOC:n omistuksessa, se on erillinen oikeushenkilö, joka on sijoittautunut Hongkongiin ja toimii Aasian erillisillä markkinoilla, joihin NIOC ei käytä määräysvaltaa, jota sen on väitetty kantajan toimintaan kohdistavan.
3)

Kolmas kanneperuste: on rikottu SEUT 101 artiklaa, perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL L 1, s. 1) 23 artiklaa, asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettuja suuntaviivoja (jäljempänä suuntaviivat) sekä loukattu suhteellisuusperiaatetta ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta siltä osin kuin kyse on seuraavien seuraamusten laskemista koskevien seikkojen/parametrien määrittämisestä: (i) myynnin arvo; (ii) rikkomisen vakavuuteen perustuva määrä; (iii) lisämaksu; (iv) perusmäärään tehtävät mukautukset (erityisesti on jätetty huomiotta alan kriisitilanne); (v) asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohtaan perustuva sakon enimmäismäärä ja (vi) riittämätön seuraamusten määrän alentaminen menettelyn pitkän keston perusteella; lopuksi on rikottu SEUT 101 artiklaa ja suuntaviivoja sekä jätetty noudattamatta perusteluvelvollisuutta siltä osin kuin kyse on päätöksestä olla hyväksymättä pyyntöä suuntaviivojen 35 kohdan soveltamisesta.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu asetuksen (EU) N:o 65/2011 (1) 4 artiklan 1 kohdan, 10 artiklan 1 kohdan ja 14 artiklan 2 kohdan sekä asetuksen (EY) N:o 885/2006 (2) 11 artiklan 1 kohdan rikkomiseen, koska komissio on katsonut kantajan laiminlyöneen laiduntamistiheyteen kohdistuvan valvontavelvoitteensa siksi, ettei kantaja ole laskenut eläinten määriä paikalla tehdyissä tarkastuksissa eikä eläimiin ole ”kohdistettu todennäköisyyslaskentaa” paikalla tehdyissä tarkastuksissa.
—

Komissio on loukannut kantajien oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan ja tehokkaaseen, tuomioistuimen tarjoamaan oikeussuojaan, koska se on hylännyt kantajien kantelun asetuksen (EY) N:o 773/2004 7 artiklan 2 kohdan nojalla tilanteessa, jossa SEUT 101 ja EUT 102 artiklaa on rikottu kantajien vahingoksi; toimivaltaiset kansalliset kilpailuviranomaiset eivät kuitenkaan ole voineet aloittaa rikkomismenettelyä, sillä kansallisessa oikeudessa säädetty vanhentumisaika menettelyn aloittamiselle kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta on päättynyt, eikä kantajilla ollut myöskään mahdollisuutta vaatia tehokkaasti vahingonkorvausta nostamalla kanteen kansallisessa tuomioistuimessa.
1)

Olennaisten menettelymääräysten rikkominen, perustelujen puuttuminen, selvä kohtuuttomuus ja suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen Kantajat väittävät, että — Komissio, vaikka se on todennut, että Euroopassa on tehty useita tutkimuksia, ei ole ottanut huomioon näiden tutkimusten tuloksia eikä näin ole suostunut arvioimaan sovellettujen toimien asianmukaisuutta. Se ei myöskään ole selittänyt syitä, joiden vuoksi se on antanut luettelon yli 180 kasvista, joita – vaikka ne voisivat abstraktisti olla Xylella fastidiosan isäntäkasveja – ei ole tavattu Leccen maakunnassa; se ei myöskään selitä, miksi se on liitteessä I maininnut lukumäärältään yli 180 lajia, mukana myös kasveja, jotka ovat alttiita Euroopan ulkopuolisille isolaateille ja joita ei selvästikään esiinny nyt kyseessä olevalla alueella. — Euroopan komissio ei ole selittänyt niitä syitä, joiden vuoksi se on katsonut, että sen pitää soveltaa liitteessä I mainittujen kasvien osalta mielivaltaista siirtokieltoa sulkemalla pois mahdollisuuden käyttää sellaisia edeltäviä vaihtoehtoisia toimia, joilla leviämisriskiä olisi voitu rajoittaa. — Euroopan komissio ei selitä, mikä Euroopan unionin säännös on oikeuttanut täytäntöönpanopäätöksen antamisen; se ei esitä syitä, joiden vuoksi se on sivuuttanut toissijaisuusperiaatteen tilanteessa, jossa jäsenvaltiolla on toimivalta ja tämä on myös käyttänyt sitä, eikä selitä syitä, joiden vuoksi riidanalaista toimenpidettä olisi pidettävä oikeasuhteisena tavoiteltavaan päämäärään nähden; intressejä ei ole vertailtu eikä punnittu.
2.

Toisessa kanneperusteessaan kantaja väittää, että neuvosto on tehnyt ilmeisiä arviointivirheitä katsoessaan, että ne kriteerit täyttyivät, joiden perusteella kantaja on lisätty 5.3.2014 annetun neuvoston päätöksen 2014/119/YUTP (sellaisena kuin se on muutettuna) 1 artiklan 1 kohdassa ja 5.3.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 208/2014 (sellaisena kuin se on muutettuna) 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun luetteloon. Kantajaa vastaan ei ole vireillä rikosoikeudellisia menettelyjä, joiden syynä on ”julkisten varojen tai julkisen omaisuuden väärinkäyttö” ja ”julkisessa tehtävässä olevan henkilön aseman väärinkäyttö perusteettoman hyödyn tuottamiseksi henkilölle itselleen tai kolmannelle osapuolelle”.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalainen päätös on lainvastainen, koska alakriteeriä ”rakenne (kestävyys, hankauskestävyys, naarmuuntumattomuus ja värjäytymättömyys)” ei otettu huomioon hankintamenettelyssä, mikä on hankintaedellytysten ja unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 (varainhoitoasetus) 110 artiklan 1 kohdan ja 113 artiklan 1 kohdan sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja avoimuusperiaatteen vastaista.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 294/68

Kanne 1.4.2015 – Brinkmann (Steel Trading) ym. v. komissio ja EKP

(Asia T-161/15)

(2015/C 294/83)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Brinkmann (Steel Trading) Ltd (Lontoo, Yhdistynyt Kuningaskunta), Dalmar investments Ltd (Tortola, Brittiläiset Neitsytsaaret), Darlows Consultants Ltd (Nassau, Bahamasaaret); Forestborne Ltd (Tortola), International Corporate Management Company SA (Luxemburg, Luxemburg), Kraxis Investments Ltd (Nikosia, Kypros), Magnamox Management Ltd (Nikosia), Megamatic Technologies Ltd (Nikosia), Windward Yachting Ltd (Sliema, Malta), Chupit Ltd (Nikosia), Coburg Investments (merentakaiset maat) Ltd (Nicosia), First Trade International Ltd (Tortola); Fitinvest Ltd (Limassol, Kypros), Halman Consultants (merentakaiset maat) Ltd (Tortola), Limtan Investments Ltd (Larnaca, Kypros, Minnesota Trading Ltd (Nikosia), Protoconsult Ltd (Nikosia), Transcoal Trading Ltd (Nikosia) ja Veft Management Ltd (Nikosia) (edustaja: barrister R. Nowinski)

Vastaajat: Euroopan komissio ja Euroopan keskuspankki

Vaatimukset

Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

— velvoittaa Euroopan unionin vastaamaan kantajille erityisiä talouspoliittisia ehtoja koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan hyväksymisestä ja soveltamisesta kantajille aiheutuneesta vahingosta hakemuksessa vaadittujen tai tuomioistuimen kohtuulliseksi katsoman summan mukaisesti

— velvoittaa Euroopan unionin korvaamaan tästä kanteesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantajat vetoavat kolmeen kanneperusteeseen.

1. Ensimmäinen kanneperuste perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 18 artiklan ja perusoikeuskirjan 21 artiklan 2 kohdan rikkomiseen kun komissio ja EKP toimivat laittomasti niiden syrjiessä Kyprosta ja näin ollen harjoittivat välitöntä syrjintää kyproslaisten pankkien tallettajia kohtaan.

2. Toinen kanneperuste perustuu komission ja EKP:n laittomaan toimintaan niiden loukatessa tallettajien perusoikeuskirjassa turvattua omaisuudensuojaa.
4)

Neljännessä kumoamisperusteessa väitetään, että riidanalaisella päätöksellä loukataan ne bis in idem-periaatetta, koska sillä on määrätty moninkertainen korjaus; joka tapauksessa määrätty rahoituskorjaus on ehdottomasti vääräsuhteinen, ja se olisi kumottava.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että täytäntöönpanoasetus on annettu lainvastaisen säännöksen perusteella, koska kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1107/2009 rikotaan Euroopan unionin oikeutta, koska — sillä loukataan ennalta varautumisen periaatetta, koska siinä säädetään järjestelmästä, jossa tehoaineet korvataan sellaisten hypoteettisten vaarojen perusteella, jotka eivät ole objektiivisesti perusteltuja — sillä on vaikutuksia sallittuihin aineisiin ja loukataan siten suhteellisuusperiaatetta, koska sillä ylitetään se, mikä on välttämätöntä suojelun korkeaa tasoa koskevan tavoitteen saavuttamiseksi — sillä vääristetään kilpailua sisämarkkinoilla, koska sillä kannustetaan korvaamaan aiheita siinä säädetyin edellytyksin ja — sillä loukataan perustelemista koskevaa velvollisuutta asetuksen (EY) N:o 1107/2009 liitteessä II olevassa 4 kohdassa mainitun, ”merkittävää osaa inaktiivisia isomeereja” koskevan edellytyksen osalta
3)

Kolmas kanneperuste perustuu siihen, että Tunisia on siirtynyt onnistuneesti demokratiaan, minkä muun muassa neuvosto itse on tunnustanut, joten riidanalainen päätös on jäänyt ilman kohdetta ja on siten lainvastainen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 190/29

Kanne 17.4.2015 – Compagnia Trasporti Pubblici ym. v. komissio

(Asia T-187/15)

(2015/C 190/33)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantajat: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Arzano, Italia), Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Biella, Italia), Actv SpA (Venetsia, Italia), Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Italia), Asstra Associazione Trasporti (Rooma, Italia) ja Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Rooma, Italia) (edustaja: asianajaja M. Malena)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa riidanalaisen päätöksen kantajien kanteessaan esittämillä perusteilla.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut ovat samat kuin asiassa T-185/15, Buonotourist vastaan komissio, ja asiassa T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità vastaan komissio.

Kantajat väittävät, että SEUT 97, 107 ja 108 artiklaa, julkisten palvelujen käsitteeseen rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä 26.6.1969 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 1191/69 (EYVL L 156, s. 1) ja rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta 23.10.2007 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (ETY) N:o 1370/2007 (EUVL L 315, s. 1) on rikottu, ettei komissio ollut toimivaltainen, että asetuksen N:o 1191/69 säännöksiä on rikottu ja että harkintavaltaa on käytetty väärin sekä ettei komissio ilmoittanut asetuksen N:o 1370/2007 tulkintaa koskevista suuntaviivoista.
—

Kolmannessa kumoamisperusteessa kantaja väittää, ettei toisen pilarin tukien osalta tehdylle 5 prosentin suuruiselle rahoitusoikaisulle ole perusteita ja että komission tältä osin suorittama arviointi perustuu joka tapauksessa tosiseikkoja koskevaan virheeseen ja se on ilmeisen suhteeton siihen riskiin nähden, minkä se on todennut päätelmissään toisen pilarin toimenpiteiden osalta. Erityisesti maaseudun kehittämisohjelman 214 toimenpiteen osalta kantaja väittää, että tehty oikaisu on osittain jo toinen oikaisu, joka on määrätty samasta syystä, minkä perusteella se on lainvastainen ja se olisi kumottava.
a)

Euroopan komission hankkeen evaluointivaiheessa antamissa ilmoituksissa on yksilöity virheellisesti hankkeen koordinoijaksi henkilö, joka ei ollut sen laillinen edustaja, yhteyshenkilö ja koordinoija. Virhe käy selvästi ilmi erityisesti siitä, että mainitulla henkilöllä ei ole mitään tekemistä AEDECin kanssa vaan se on mukana siinä LATIN PLAN -ryhmän suomalaisena jäsenenä. On selvää, että Euroopan komissio on katsonut, että mainitulle henkilölle ei ollut syytä myöntää rahoitusta, koska se katsoi, että tämä henkilö koordinoi LATIN PLAN -hanketta AEDCN jäsenenä, johon suomalainen tiimi kuului, ja että unionin oikeudessa rahoitusta ohjaavan kumulaatiokiellon perusteella; kiellon mukaan mikään hanke ei voi oikeuttaa samaa edunsaajaa saamaan unionin varoista yhtä useampaa rahoitustukea. LATIN -tiimin jäsenet hakevat kukin rahoitusta. Komission virheellisen näkemyksen mukaan on siis niin, jos tiimille olisi kuitenkin myönnetty rahoitus, mainittu henkilö olisi saanut tukea sekä AEDECin että suomalaisen tiimin jäsenenä.
1.

Ensimmäisen kanneperuste perustuu oikeudellisiin virheisiin ja arviointivirheisiin. — Ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantajat väittävät, että komissio teki ilmeisen arviointivirheen todetessaan, ettei Hinterland Facitilitiesin rahoitukseen sisältynyt valtiontukea sillä perusteella, etteivät kyseiset toimenpiteet olleet omiaan vääristämään kilpailua tai vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. — Toisessa osassa kantajat väittävät, että komissio teki oikeudellisen virheen, joka liittyy valtiontakausten ehdottomaan luonteeseen, konsortion oikeudellisesti täytäntöönpanokelpoiseen oikeuteen saada valtion takaamaa rahoitusta sekä komission tekemään arviointiin valtiontakausten määrästä. — Kolmannessa ja neljännessä osassa kantajat väittävät, että komissio teki oikeudellisen virheen todetessaan, että Ruotsin toteuttamia takaustoimenpiteitä on pidettävä tukiohjelmana ja voimassa olevana tukena. — Viidennessä osassa kantajat väittävät, että komissio teki ilmeisen arviointivirheen todetessaan, että valtiontakaukset rajoittuvat Fixed Linkin rahoittamiseen. — Ensimmäisen kanneperusteen kuudennessa osassa kantajat väittävät, että SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohtaa on rikottu, koska komissiolla ei ollut riittäviä perusteita todeta kyseisiä tukitoimenpiteitä sisämarkkinoille soveltuviksi. — Kuudennessa osassa kantajat väittävät myös, että komissio teki oikeudellisen virheen, kun se ei arvioinut kaikkien konsortiolle suoraan ja epäsuorasti myönnettyjen eri tukitoimenpiteiden yhteisvaikutusta. — Ensimmäisen kanneperusteen seitsemännessä osassa kantajat väittävät, että luottamuksensuojan periaatetta on sovellettu virheellisesti.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan b ja c alakohtaa on rikottu.