ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112 184 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja on tulkittava siten, että vain silloin, kun mainitun direktiivin 175 artiklan 1 kohdan pyöristyssääntöä on sovellettu alun perin tehtävän vähennyksen määrää määritettäessä tai kun tekijä, jonka muuttamisen vuoksi mainittu oikaisu on tarpeen, muodostuu tämän direktiivin 173 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetyn laskentatavan tai mainitun pyöristyssäännön myöhemmästä soveltamisesta, jäsenvaltioilla on velvollisuus soveltaa tätä pyöristyssääntöä vähennysten oikaisemisen tapauksessa, jos vähennyksen suhdeluku on laskettu kansallisen lainsäädännön nojalla jonkin mainitun direktiivin 173 artiklan 2 kohdassa tai jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 17 artiklan 5 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun menetelmän mukaisesti.

Direktiivin 2006/112 184 artiklasta ja 185 artiklan 1 kohdasta seuraa näet niitä yhdessä luettuina, että yhtäältä jos oikaisu on tarpeen sen vuoksi, että alun perin huomioon otetuissa vähennysten määrän määräytymistekijöissä on tapahtunut muutoksia, kyseisen oikaisun määrän laskemisen on johdettava siihen, että lopullisten vähennysten määrä vastaa sen vähennyksen määrää, joka verovelvollisella olisi ollut oikeus tehdä, jos nämä muutokset olisi otettu alun perin huomioon. Toisaalta tätä määrää laskettaessa on otettava huomioon samat tekijät, jotka on alun perin otettu huomioon, muutettua tekijää lukuun ottamatta.

(ks. 47, 50 ja 51 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun direktiivin 2003/88 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun kansallinen säännöstö tai käytäntö mahdollistaa sen, että työntekijältä, joka on kansallisen oikeuden mukaisesti myönnetyllä kuntoutuslomalla oppilaitoksen, jossa hän työskentelee, lomakalenterissa vahvistetun vuosilomajakson aikana, voidaan evätä hänen kuntoutuslomansa päätteeksi oikeus pitää palkallinen vuosilomansa myöhempänä ajankohtana, mainittu 7 artiklan 1 kohta on esteenä tällaiselle säännöstölle tai käytännölle, jos kuntoutuslomaa koskevan oikeuden tarkoitus poikkeaa vuosilomaa koskevan oikeuden tarkoituksesta, minkä selvittäminen on kansallisen tuomioistuimen asiana.

Tässä yhteydessä on muistutettava, että vaikka on loppujen lopuksi kansallisen tuomioistuimen, joka on ainoana toimivaltainen tulkitsemaan kansallista lainsäädäntöä, asiana ratkaista, poikkeaako kuntoutusloman tarkoitus direktiivin 2003/88 7 artiklassa, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, määritellyn palkallisen vuosiloman tarkoituksesta, unionin tuomioistuin, jonka tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus tämän käsiteltävänä olevan asian ratkaisemiseksi, voi tätä varten esittää kansalliselle tuomioistuimelle seikkoja, jotka johtuvat kaikista kansallisen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ja muun muassa ennakkoratkaisupyynnön perusteluista.

Se, että kansallisen oikeuden mukaan kuntoutusloma myönnetään ”lääkärin määräämää hoitoa varten”, opettajan hoitava sopimuslääkäri päättää ”kuntoutusloman tarpeesta määrätyn hoidon antamiseksi” ja opettajan on kaksi viikkoa ennen kyseisen loman päättymistä mentävä kokeisiin sen varmistamiseksi, ettei hänellä ole tehtäviensä jatkamiseen vasta-aiheita, on omiaan tukemaan näkemystä, jonka mukaan kuntoutusloman tarkoituksena on parantaa työntekijöiden, joille se on määrätty, terveydentilaa eikä sillä pyritä antamaan, toisin kuin direktiivin 2003/88 7 artiklan 1 kohdassa säädetyllä palkallisella vuosilomalla, näille työntekijöille lepo- ja vapaa-aikaa, koska heidän on oltava lääkärin määräämässä hoidossa.

Mikäli ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo kyseisten tarkoitusten poikkeavan toisistaan, kansallisessa säännöstössä on säädettävä työnantajan velvollisuudesta myöntää asianomaiselle työntekijälle sellainen muu tämän ehdottama vuosilomajakso, joka sopii tarvittaessa yhteen työnantajan intresseihin liittyvien pakottavien syiden kanssa, sulkematta välittömästi pois mahdollisuutta siitä, että mainittu jakso ajoittuu kyseessä olevaa vuosilomaa koskevan lomakauden ulkopuolelle.

(ks. 28–30, 32 ja 34 kohta sekä tuomiolauselma)
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että maa- ja vesirakenteiden hyödyntämistä sellaisen voittoa tavoittelemattoman yhtiön toimesta, joka harjoittaa tällaista toimintaa ammattimaisesti vain täydentääkseen muuta toimintaansa, on pidettävä tässä säännöksessä tarkoitettuna liiketoimintana siitä huolimatta, että rakenteet on rahoitettu suurelta osin valtiontuilla ja että niiden hyödyntämisestä saadaan vain pieneen käyttömaksuun perustuvia tuloja, kun käyttömaksu on jatkuvaluonteinen sen perimiselle vahvistetun ajanjakson pituuden vuoksi.

Yhtäältä on niin, että tällaisen toiminnan on katsottava kuuluvan liiketoiminnan käsitteen alaan, jos toimintaa harjoitetaan jatkuvaluonteisessa tulonsaantitarkoituksessa. Tällaisesta tulonsaannista on kyse silloin, kun suorituksista saadaan korvaus perimällä kyseisten maa-alueiden omistajilta maa- ja vesirakenteiden käyttömaksua kahdeksan vuoden ajan, koska ajanjakson pituus tekee käyttömaksusta jatkuvaluonteisen.

Toisaalta sen osalta, että kyseessä olevat verovelvolliset voivat harjoittaa tätä liiketoimintaa ammattimaisesti vain täydentääkseen muuta toimintaansa, käy direktiivin 2006/112 9 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta ilmi, että jotta aineellisen tai aineettoman omaisuuden hyödyntämisen voidaan katsoa tapahtuneen tulonsaantitarkoituksessa, sillä ei ole merkitystä, tavoitellaanko tällä voittoa. Sillä taas, että tällaista toimintaa voidaan harjoittaa ammattimaisesti vain muuta toimintaa täydentävästi, ei vaikuta toiminnan luonteeseen liiketoimintana, koska käyttömaksua on sen perimiselle määritellyn ajanjakson pituuden vuoksi pidettävä jatkuvaluonteisena. Se, että toteutetut investoinnit on rahoitettu suurelta osin kyseisen jäsenvaltion ja unionin tuilla, ei myöskään vaikuta tällaisen toiminnan luonteeseen liiketoimintana, koska liiketoiminnan käsite on objektiivinen ja sitä sovelletaan asianomaisten liiketoimien tarkoituksesta ja tuloksesta sekä kyseisen toiminnan harjoittajan rahoitusmuodosta riippumatta silloinkin, kun kyse on julkisista tukimuodoista.

(ks.28, 30, 31, 33–35, 37, 38 ja 51 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1006/2011, esitettyä yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että määritettäessä sitä, onko nestemäinen jalostamaton ja haihtumaton rapsiöljystä (88 %) ja auringonkukkaöljystä (12 %) koostuva kasviöljyseos luokiteltava syötäväksi kelpaavana kasviöljyseoksena sen alanimikkeeseen 1517 90 91 vai syötäväksi kelpaamattomana kasviöljyseoksena kyseisen yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 1518 00 31, on otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat siltä osin kuin ne liittyvät tämän tuotteen objektiivisiin ominaispiirteisiin ja ominaisuuksiin.

Merkityksellisinä seikkoina, joiden perusteella tällainen seos voidaan määritellä ”syötäväksi kelpaamattomaksi”, on tarpeen arvioida tämän seoksen valmistajan tulli-ilmoituksen yhteydessä antamia tietoja, joiden mukaan sen valmistusprosessiin liittyvien ominaispiirteiden vuoksi ei voida sulkea pois sitä, että tuotteessa on haitallisia aineita. Tältä osin se, ettei tällaisesta kasviöljyseoksesta otettuja näytteitä analysoimalla ole havaittu seoksessa olevan haitallisia aineita, ei yksinään riitä kyseenalaistamaan kyseessä olevan seoksen määrittelemistä ”syötäväksi kelpaamattomaksi”. Tällainen seuraus edellyttää muita merkityksellisiä todisteita, joiden nojalla yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 648/2005, 62, 68 ja 71 artiklan mukaisesti voidaan kyseenalaistaa tulli-ilmoitukseen sisältyvien, kyseessä olevan seoksen valmistajan antamien seoksen valmistusprosessiin liittyvien tietojen oikeellisuus.

(ks. 57 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C‑198/15

Invamed Group Ltd ym.

vastaan

Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(First-tier Tribunalin (Tax Chamber) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteinen tullitariffi — Tariffiluokittelu — Yhdistetty nimikkeistö — XVII jakso — Kulkuneuvot — 87 ryhmä — Kuljetusvälineet ja kulkuneuvot, muut kuin rautatien tai raitiotien liikkuvaan kalustoon kuuluvat, sekä niiden osat ja tarvikkeet — Nimikkeet 8703 ja 8713 — Akkukäyttöiset sähkömoottorikulkuneuvot — Liikuntarajoitteisten henkilöiden käsite”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 26.5.2016

Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Tulkinta – Yhdistetyn nimikkeistön selittävät huomautukset – Sitomattomuus – Velvollisuus, jonka mukaan selittävien huomautusten on oltava yhdistetyn nimikkeistön säännösten mukaisia (Neuvoston asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella N:o 1810/2004, liite I)

Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Tavaroiden luokittelu – Perusteet – Tuotteen objektiivisesti todettavat ominaispiirteet ja ominaisuudet (Neuvoston asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella N:o 1810/2004, liite I)

Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Yhdistetyn nimikkeistön nimikkeessä 8713 oleva sana ”liikuntarajoitteisille” – Käsite – Yksinomaan liikuntarajoitteisille tarkoitettu tuote – Kuuluminen käsitteen alaan – Akkukäyttöiset sähkömoottorikulkuneuvot – Luokittelu yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 8713 – Kulkuneuvot, joita voivat käyttää henkilöt, jotka eivät ole liikuntarajoitteisia – Vaikutuksettomuus (Neuvoston asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella N:o 1810/2004, liite I)
3.

EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Menettämisperusteet – Tavaramerkkiä ei ole käytetty tosiasiallisesti – Tavaramerkin käyttö muodossa, jossa on poikkeavia osatekijöitä, jotka eivät vaikuta tavaramerkin erottamiskykyyn – Aikaisemman tavaramerkin erottavien tekijöiden arviointi, jonka on edellettävä tosiasiallisen käytön arviointia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohta) (ks. 29 kohta)
Jotta Euroopan pankkiviranomaisen (jäljempänä EPV) päätöksestä voidaan valittaa valituslautakunnalle, sen on kuuluttava Euroopan valvontaviranomaisen perustamisesta annetun asetuksen N:o 1093/2010 17, 18 tai 19 artiklassa tarkoitettuihin päätöksiin tai oltava tehty kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen unionin säädösten mukaisesti.

Näin ei ole sellaisen EPV:n päätöksen osalta, jossa hylätään vaatimus tutkimuksen aloittamisesta luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta annetun direktiivin 2006/48 väitetyn rikkomisen johdosta ja jossa kyseinen viranomainen ei lausu siitä, ovatko toimivaltaiset viranomaiset tai kyseessä oleva luottolaitos syyllistyneet tämän direktiivin rikkomiseen. Mainittu päätös ei kuulu asetuksen N:o 1093/2010 18 ja 19 artiklassa tarkoitettuihin päätöksiin, joilla EPV voi velvoittaa kansalliset valvontaviranomaiset toteuttamaan erityisiä toimenpiteitä vastaavasti kriisitilanteen korjaamiseksi tai näiden viranomaisten välillä mahdollisesti ilmenevien erimielisyyksien ratkaisemiseksi rajat ylittävissä tilanteissa. Tämä päätelmä on sitäkin pätevämpi, koska valittaja ei kuulu asetuksen N:o 1093/2010 17 artiklan 2 kohdassa nimenomaisesti mainittuihin elimiin, jotka voivat saattaa EPV:n käsiteltäväksi pyynnön tutkimuksen aloittamiseksi unionin oikeuden rikkomisesta tai soveltamatta jättämisestä. Lisäksi toteamusta siitä, että valittaja ei kuulu asetuksen N:o 1093/2010 17 artiklan 2 kohdassa nimenomaisesti mainittuihin elimiin, ei millään tavoin muuta se, että EPV voi aloittaa tutkimuksia omasta aloitteestaan.

(ks. 35, 37, 38, 40 ja 41 kohta)
4.

Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi — Tutkimatta jättäminen — Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla — Valitusperuste, joka koskee selvitysaineiston ottamista huomioon vääristyneellä tavalla — Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 59 ja 69 kohta)
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1031/2008, olevaa yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset aerodynaamiset ultravioletti-hiukkasmittauslaitteet ja kannettavat hiukkaslaskijat eivät kuulu sen alanimikkeeseen 9027 10 10.

Tältä osin yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeen 9027 10 sanamuoto viittaa erityisesti ja yksinomaan savuanalyysilaitteisiin. Aerodynaamisten ultravioletti-hiukkasmittauslaitteiden ja kannettavien hiukkaslaskijoiden kaltaisten laitteiden ominaispiirteet ja objektiiviset ominaisuudet eivät kuitenkaan vastaa tätä sanamuotoa. Näillä laitteilla ei analysoida erityisesti ja yksinomaan palamisprosessissa syntyneitä hiukkasia, jotka kuuluvat savun käsitteeseen tämän käsitteen yleiskielen mukaisessa tavanomaisessa merkityksessä. Näillä samoilla laitteilla analysoidaan nimittäin myös hiukkasia, jotka eivät kuulu mainitun käsitteen soveltamisalaan, eli mekaanisessa prosessissa syntyneitä hiukkasia.

Yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeen 9027 10 sanamuodon perusteella on siis katsottava, että mainitut laitteet eivät kuulu tähän alanimikkeeseen eivätkä näin ollen yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 9027 10 10.

(ks. 27–29 ja 35 kohta sekä tuomiolauselma)
78

Niistä seikoista, joihin neuvosto on perustanut tämän arvioinnin, unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa esiin tuoma ainoa seikka on riidanalaisia toimia koskevissa perusteissa oleva luettelo niistä terroriteoista, joihin LTTE on syyllistynyt vuodesta 2005 lähtien. Kuten kyseisen tuomion 168 kohdasta ilmenee, tämän luettelon kattama aikakausi ulottuu riidanalaisten asetusten mukaan vuoden 2009 huhtikuuhun tai vuoden 2010 kesäkuuhun asti. Tältä osin unionin tuomioistuimelle esitetystä asiakirja-aineistosta ilmenee, että kun ensimmäistä ja toista täytäntöönpanoasetusta eli täytäntöönpanoasetuksia N:o 83/2011 ja N:o 687/2011 (jäljempänä yhdessä ensimmäinen ja toinen riidanalainen täytäntöönpanoasetus) koskevissa perusteissa mainitaan kolme terroritekoa, jotka LTTE:n väitetään tehneen 27.4.–12.6.2010 ja siten niiden toukokuussa 2009 kärsimän sotilaallisen tappion jälkeen, neuvosto on tämän jälkeen muuttanut riidanalaisten toimien perusteluja poistamalla viitteen näihin kolmeen tekoon perusteista, jotka koskevat kolmannesta kahdeksanteen riidanalaista täytäntöönpanoasetusta eli täytäntöönpanoasetuksia N:o 1375/2011, N:o 542/2012, N:o 1169/2012, N:o 714/2013, N:o 125/2014 ja N:o 790/2014 (jäljempänä kolmannesta kahdeksanteen riidanalainen täytäntöönpanoasetus). Viimeinen terroriteko, joka sisältyy kolmannesta kahdeksanteen riidanalaisen täytäntöönpanoasetuksen perusteisiin, on tehty 12.4.2009 ja siten ennen tätä sotilaallista tappiota. Neuvosto on selittänyt unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamissaan kirjallisissa vastauksissa, että tämä muutos oli riidanalaisiin toimiin liittyvien perusteiden ”päivittäminen”, joka on suoritettu uusien tietojen saamisen vuoksi.
8

Saman direktiivin 7 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, että henkilötietoja voidaan käsitellä ainoastaan, a) jos rekisteröity on yksiselitteisesti antanut suostumuksensa, tai b) jos käsittely on tarpeen sellaisen sopimuksen täytäntöön panemiseksi, jossa rekisteröity on osallisena, tai sopimusta edeltävien toimenpiteiden toteuttamiseksi rekisteröidyn pyynnöstä, tai c) jos käsittely on tarpeen rekisterinpitäjän laillisen velvoitteen noudattamiseksi tai d) jos käsittely on tarpeen rekisteröidyn elintärkeän edun suojaamiseksi tai e) jos käsittely on tarpeen yleistä etua koskevan tehtävän suorittamiseksi tai sellaisen julkisen vallan käyttämiseksi, joka kuuluu rekisterinpitäjälle tai sivulliselle, jolle tiedot luovutetaan, tai f) jos käsittely on tarpeen rekisterinpitäjän tai tiedot saavan sivullisen oikeutetun intressin toteuttamiseksi, paitsi milloin tämän intressin syrjäyttävät rekisteröidyn 1 artiklan 1 kohdan perusteella suojaa tarvitsevat intressit ja perusoikeudet ja ‑vapaudet.”
87

DTS:n mukaan tämä vääristyneellä tavalla huomioon ottaminen on johtanut siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on ratkaissut asian ultra petita ja muuttanut oikeudenkäynnin kohdetta. Koska DTS on itse suullisessa käsittelyssä unionin yleisessä tuomioistuimessa selventänyt, että toinen kumoamisperuste on tehokas vain, mikäli ensimmäinen kumoamisperuste hyväksytään, ja koska unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt viimeksi mainitun perusteen, se ei voinut tutkia tätä toista perustetta. Joka tapauksessa on niin, että vaikka oletettaisiin, että unionin yleinen tuomioistuin saattoi lausua tästä kanneperusteesta, sillä oli oikeus hylätä peruste ainoastaan valituksenalaisen tuomion 151 kohdassa mainitusta syystä, jonka mukaan komissio ei ollut velvollinen ottamaan huomioon maksutelevisioyhtiöitä koskevan veron vaikutuksia, koska tämä verotuksellinen toimenpide ei ollut erottamaton osa tukea. Unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin muuttanut oikeudenkäynnin kohdetta tulkitessaan sille esitettyä toista kanneperustetta uudelleen kyseisen tuomion 152 kohdassa niin, että se liittyy varsinaisen tuen vaikutuksiin.
52

Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 800/2008 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jos pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tukiohjelmaan ei sisälly nimenomaista viittausta tähän asetukseen siten, että siinä mainitaan asetuksen nimi ja viite sen julkaisemisesta Euroopan unionin virallisessa lehdessä, kyseinen säännös on esteenä sille, että tukiohjelman katsottaisiin täyttävän edellytykset sen vapauttamiseksi kyseisen asetuksen 25 artiklan 1 kohdan nojalla SEUT 108 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta.
Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella toiseen, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että puitesopimuksen 4 lauseketta on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa evätään työsopimuksen irtisanomiseen perustuva korvaus työntekijältä, joka on otettu palvelukseen interinidad-työsopimuksella, kun taas siinä sallitaan tällaisen korvauksen myöntäminen muun muassa vastaaville vakituisille työntekijöille. Pelkästään se seikka, että kyseinen työntekijä on hoitanut tehtäviään interinidad-työsopimuksen perusteella, ei ole asiallinen syy, jolla voidaan oikeuttaa mainitun korvauksen epääminen kyseiseltä työntekijältä.
7

Asetuksen N:o 966/2012 soveltamissäännöistä 29.10.2012 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 (EUVL 2012, L 362, s. 1) 81 artiklan sanamuoto on seuraava: ”Saamisen vahvistamiseksi toimivaltainen tulojen ja menojen hyväksyjä varmistaa, että a) saaminen on selvä eli sen osalta ei ole asetettu mitään ehtoja; b) saaminen on likvidi eli sen määrä on määriteltävä rahassa ja tarkasti; c) saaminen on erääntynyt eikä sille ole annettu maksuaikaa; d) velallisen nimi on oikein; e) perittävä määrä on kirjattu oikeaan budjettikohtaan; f) tositteet ovat asianmukaiset; ja g) moitteettoman varainhoidon periaatetta, erityisesti 91 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja perusteita, on noudatettu.”
71

Edellä esitetystä seuraa seuraavaa: — Vilpittömän yhteistyön periaatetta on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio antaa säännöksiä, joissa sellaisen veron tai maksun palauttamiselle, jonka unionin tuomioistuin on tuomiossaan todennut unionin oikeuden vastaiseksi tai joka on katsottava tällaisen tuomion perusteella unionin oikeuden vastaiseksi, asetetaan edellytyksiä, jotka koskevat erityisesti kyseistä veroa tai maksua ja jotka ovat epäedullisempia kuin ne, joita olisi sovellettu palauttamiseen siinä tapauksessa, ettei kyseisiä sääntöjä olisi annettu, mikä kansallisen tuomioistuimen on nyt käsiteltävässä asiassa tarkistettava. — Vastaavuusperiaatetta on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio säätää menettelysääntöjä, jotka ovat unionin oikeuden rikkomiseen perustuvien veron palauttamista koskevien hakemusten kannalta epäedullisempia kuin menettelysäännöt, joita sovelletaan samankaltaisiin kansallisen oikeuden rikkomiseen perustuviin kanteisiin. Kansallisen tuomioistuimen on tehtävä tarvittavat tarkistukset sen takaamiseksi, että kyseistä periaatetta noudatetaan siinä vireillä olevassa asiassa sovellettavan lainsäädännön tapauksessa. — Tehokkuusperiaatetta on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle järjestelmälle, joka koskee unionin oikeuden vastaisesti kannettujen verojen sellaisten määrien palauttamista korkoineen, joiden suuruus on todettu täytäntöönpanokelpoisessa tuomioistuinratkaisussa, ja jossa on säädetty kyseisten verojen palauttamisen jaksottamisesta viidelle vuodelle ja tällaisten ratkaisujen täytäntöönpanon edellytykseksi asetetaan toisen veron nojalla kannettujen varojen olemassaolo ilman, että yksityisellä on mahdollisuutta pakottaa toimivaltaiset viranomaiset täyttämään velvollisuutensa silloin, kun ne eivät tee sitä vapaaehtoisesti. Kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava, täyttääkö sellainen lainsäädäntö, jota pääasiassa sovellettaisiin, jos tällaista veron palauttamista koskevaa järjestelmää ei olisi, tehokkuusperiaatteen vaatimukset.
48

Esitettyyn kysymykseen on edellä olevien seikkojen perusteella vastattava, että direktiivin 2004/17 10 artiklassa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 51 artiklan kanssa, olevaa talouden toimijoiden yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on tulkittava siten, että hankintayksikkö ei loukkaa kyseistä periaatetta, kun se sallii, että toinen sellaiseen ryhmittymään, jota se on pyytänyt esittämään sellaisenaan tarjouksen, kuuluneesta kahdesta talouden toimijasta tulee tämän ryhmittymän tilalle ryhmittymän hajoamisen jälkeen ja osallistuu omissa nimissään julkista hankintaa koskevan sopimuksen sopimuspuolen valitsemiseksi käytävään neuvottelumenettelyyn, mikäli osoitetaan ensinnäkin, että kyseinen talouden toimija täyttää yksinään edellä mainitun yksikön määrittämät vaatimukset, ja toiseksi, että sillä, että se jatkaa osallistumistaan edellä mainittuun menettelyyn, ei heikennetä muiden tarjoajien kilpailuasemaa.
2)

Asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 648/2005, 236 artiklan 1 kohtaa, kun sitä luetaan yhdessä yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY säännösten kanssa, on tulkittava pääasiassa kyseessä olevan tilanteen kaltaisessa tilanteessa siten, että koska tavaroista, jotka on jälleenviety muina kuin yhteisötavaroina, ei tule maksettavaksi arvonlisäveroa, jos näihin tavaroihin sovelletaan edelleen mainitun direktiivin 61 artiklassa tarkoitettuja menettelyjä, ja koska näin on silloinkin, kun tullivelka on syntynyt yksinomaan asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 648/2005, 204 artiklan perusteella, veronmaksumaksuvelvollista arvonlisäveron osalta ei ole. Saman asetuksen 236 artiklaa on tulkittava siten, ettei sitä voida soveltaa tilanteisiin, jotka koskevat arvonlisäveron palauttamista.