ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 361/15

Kanne 6.8.2014 – Crosfield Italia v. ECHA

(Asia T-587/14)

2014/C 361/20

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Crosfield Italia (Verona, Italia) (edustaja: asianajaja M. Baldassarri)

Vastaaja: Euroopan kemikaalivirasto (ECHA)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan ja siis julistamaan pätemättömäksi ja/tai vaikutuksettomaksi ECHA:n 28.5.2014 tekemän päätöksen nro SME 2013 4672, joka annettiin tiedoksi kantajalle 9.6.2014, ja katsomaan näin ollen, ettei kyseisellä päätöksellä ole mitään oikeusvaikutuksia, sekä kumoamaan maksujen perintälaskut ja muut erääntyneet seuraamusmaksut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Tämä kanne on nostettu Euroopan kemikaaliviraston päätöksestä, jossa katsottiin, ettei kantaja täytä kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 1907/2006 (EUVL L 396, s. 849) asetettuja edellytyksiä tullakseen katsotuksi pieneksi tai keskisuureksi yritykseksi, ja jossa siltä evättiin kyseisessä direktiivissä säädetyt edut ja se velvoitettiin maksamaan erääntyneet maksut ja verot.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut ovat samankaltaiset kuin asiassa T-620/13, Marchi Industriale v. ECHA.
—

Kantaja väittää lisäksi, että asetuksen (EY) N:o 1367/2006 6 artiklan 1 kohdan ensimmäinen virke on asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (2) 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja toisen luetelmakohdan nimenomainen tulkintasääntö. Asetuksen N:o 1367/2006 6 artiklan 1 kohdan ensimmäinen virke muuttaa asetuksen N:o 1049/2001 sisältöä, kun asiakirjat koskevat ympäristöpäästöjä. Kantaja toteaa, että asiakirjat, joihin ei ole sallittu tutustua, sisältävät todennäköisesti tietoja terveydelle ja ilmastolle haitallisista jäähdytysaineista R1234yf ja R134a ja että autonvalmistajien ja jäähdytysaineiden tuottajien kyseessä olevien kemikaalien käyttämistä koskevista kannanotoista, arvioinneista ja ehdotuksista voidaan päätellä myrkyllisten fluorivetypäästöjen määrä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 303/33

Kanne 11.6.2014 – Wine in Black v. SMHV – Quinta do Noval – Vinhos (Wine in Black)

(Asia T-420/14)

2014/C 303/41

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Wine in Black GmbH (Berliini, Saksa) (edustajat: asianajajat A. Bauer ja V. Ahmann)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Quinta do Noval – Vinhos, SA (Pinhão, Portugal)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) ensimmäisen valituslautakunnan 6.3.2014 asiassa R 1601/2013-1 tekemän päätöksen

— velvoittamaan vastaajan ja vastapuolen SMHV:n valituslautakunnassa korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: kantaja

Haettu yhteisön tavaramerkki: sanamerkki ”Wine in Black” luokkiin 33, 35 ja 42 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten – yhteisön tavaramerkkihakemus nro 1 0 9 49 071

Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Quinta do Noval – Vinhos, SA

Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: sanamerkki ”NOVAL BLACK” luokkaan 33 kuuluvia tavaroita varten

Väiteosaston ratkaisu: väitteen hyväksyminen

Valituslautakunnan ratkaisu: valituksen hylkääminen

Kanneperusteet: asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 292/54

Kanne 1.7.2014 – Seven for all mankind v. SMHV – Seven (SEVEN FOR ALL MANKIND)

(Asia T-505/14)

2014/C 292/66

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Seven for all mankind LLC (Vernon, Yhdysvallat) (edustaja: asianajaja A. Gautier-Sauvagnac)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Seven SpA (Leinì, Italia)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) ensimmäisen valituslautakunnan 9.4.2014 asiassa R 1277/2013-1 tekemän päätöksen

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: kantaja

Haettu yhteisön tavaramerkki: sanamerkki ”SEVEN FOR ALL MANKIND” luokkiin 14 ja 18 kuuluville tavaroille – yhteisön tavaramerkkihakemus nro 4 4 43 222

Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: vastapuoli valituslautakunnassa

Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: yhteisön kuviomerkit, joissa on sanaosa ”Seven”

Väiteosaston ratkaisu: väitteen hylkääminen osittain

Valituslautakunnan ratkaisu: valituksen hyväksyminen osittain

Kanneperusteet: yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen.
2)

Toinen kanneperuste perustuu siihen, että komissio on määritellyt virheellisesti tuensaajan, sillä se on itse myöntänyt, että se, joka saa tuen tai suurimman osan siitä, on aluksen hankkiva varustamo, eikä taloudellinen yhteenliittymä. Vaikka varhennettua poistoa pyytää taloudellinen yhteenliittymä, jonka jäsenet siitä aluksi hyötyvät, se siirtyy tämän jälkeen 90 %:n osalta varustamoille.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 261/39

Kanne 4.6.2014 – Premo v. SMHV – Prema Semiconductor (PREMO)

(Asia T-400/14)

2014/C 261/65

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Premo, SL (Campanillas, Espanja) (edustajat: asianajajat E. Cornu, F. de Visscher ja E. De Gryse)

Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Prema Semiconductor GmbH (Mainz, Saksa)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) viidennen valituslautakunnan 1.4.2014 asiassa R 1000/2013-5 tekemän päätöksen

— toissijaisesti kumoamaan riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin sillä hyväksyttiin sähköinduktoreita, muuntajia ja melunsuodattimia koskevat väitteet ja

— velvoittamaan SMHV:n ja mahdollisen väliintulijan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: Kantaja

Haettu yhteisön tavaramerkki: Kuviomerkin, jossa on sanaosa PREMO kansainvälinen rekisteröinti, jossa on nimetty Euroopan unioni, luokkaan 9 kuuluvia tavaroita varten – kansainvälinen rekisteröinti nro 9 73 341, jossa on nimetty Euroopan unioni

Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Prema Semiconductor GmbH

Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: Kansallinen sanamerkki PREMA luokkaan 9 kuuluvia tavaroita varten

Väiteosaston ratkaisu: Väitteen osittainen hyväksyminen

Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen osittainen hylkääminen

Kanneperusteet:

— Komission asetuksen N:o 2868/95 22 säännön 6 kohdan rikkominen ja kantajan puolustautumisoikeuksien loukkaaminen

— Asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohdan rikkominen
5)

Viides kanneperuste, joka perustuu väitteeseen asetuksen N:o 267/2012 (1) ja päätöksen 2010/413, (2) joiden täytäntöön panemiseksi riidanalainen päätös on annettu, lainvastaisuudesta yhtäältä siksi, että niitä annettaessa on laiminlyöty SEUT 296 artiklassa vahvistettu perusteluvelvollisuus ja rikottu SEUT 215 artiklaa, ja toisaalta siksi, että niihin sisältyvät asiaa koskevat säännökset, joiden nojalla kantajaan kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet on pidetty voimassa, ovat perussopimusten ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan vastaisia.
1.

Ensimmäinen kanneperuste: SEUT 107 artiklan 1 kohdan ja SEUT 108 artiklan rikkominen erityisen tasausjärjestelyn virheellisen luokittelun perusteella — Kantaja väittää, että tutkintamenettelyn aloittamisesta annettu päätös rikkoo SEUT 107 artiklan 1 kohtaa, SEUT 108 artiklaa ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 659/1999 (1) 13 artiklan 1 kohtaa, koska uusiutuvan energian ensisijaisuudesta annetussa laissa (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, jäljempänä EEG) säädetyt EEG-lisämaksut eivät olleet valtion varoista myönnettyjä tukia eikä EEG-lisämaksujen rajoittaminen paljon energiaa käyttävien yritysten osalta merkinnyt luopumista valtion varoista. — Tässä yhteydessä kantaja esittää, että komissio on ottanut tutkintansa lähtökohdaksi uusia, aikaisemman oikeuskäytännön periaatteiden kanssa ristiriidassa olevia rajoitusperusteita. Tarkemmin ottaen se on luopunut täysin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan varojen luokittelemiseksi valtion varoiksi edellytetystä valtiollisten elinten todellisen määräysvallan kriteeristä ja katsonut riittäväksi, että valtiollinen lainsäätäjä vaikuttaa yksityisten tahojen välisiin maksuvirtoihin ja että sitä, että kyseiset yksityiset tahot noudattavat näitä laista johtuvia velvoitteita, valvoo sääntelyviranomainen. — Lisäksi kantajan mukaan komissiota sitoo se sen antama päätös, jolla se ei luokitellut vuoden 2000 EEG:tä SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi tueksi sillä perusteella, ettei siinä säädetty valtion varojen siirrosta, ja näin ollen komissio on tehnyt oikeudellisen virheen luokitellessaan vuoden 2012 EEG:n uudeksi, lainvastaisesti annetuksi tukisääntelyksi. — Lisäksi komissio ei ole tutkinut asiaa riittävästi ja tästä syystä se ei ole myöskään hyväksynyt, että energiaa paljon käyttäviä yrityksiä koskevat poikkeusjärjestelyt ovat vuoden 2012 EEG:n tavoitteen, luonteen ja/tai sen sisäisen rakenteen perusteella perusteltuja, eikä niillä näin ollen ole annettu valikoivia etuja.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 175/46

Kanne 7.3.2014 – ANKO v. komissio

(Asia T-155/14)

2014/C 175/64

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Ateena, Kreikka) (edustaja: asianajaja V. Christianos)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— toteamaan, että 325 823,16 euron kokonaismäärä, jonka komissio vaatii palautettavaksi tukikelvottomia kustannuksia vastaavana ja jonka se on jo maksanut kantajalle PERSONA-hankkeesta, sekä 280 747,45 euron kokonaismäärä, jonka komissio vaatii palautettavaksi tukikelvottomia kustannuksia vastaavana ja jonka se on jo maksanut kantajalle TERREGOV-hankkeesta, vastaavat tukikelpoisia kustannuksia

— toteamaan, että 6 752,74 euron määrä vastaa tukikelpoisia kustannuksia, joita ANKOlle aiheutui PERSONA-hankkeen yhteydessä, ja komissio on siten velvollinen suorittamaan ne ANKOlle

— velvoittamaan komission korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kyseinen kanne koskee komission vastuuta sopimuksista nro a) 045 459 ja b) 507 749 hankkeiden a) PERSONA ja b) TERREGOV toteuttamisesta SEUT 272 artiklan nojalla.

Tarkemmin ottaen kantaja väittää, että vaikka se on täyttänyt sopimusvelvoitteensa, komissio on edellä mainittujen sopimusten, vilpittömän mielen periaatteen, oikeuksien väärinkäyttöä koskevan kiellon ja suhteellisuusperiaatteen vastaisesti vaatinut ANKOlle maksettujen summien palauttamista tukikelvottomina kustannuksina. Tästä syystä kantaja väittää ensinnäkin, että se, että komissio hylkäsi lähes kaikkien niiden määrien tukikelpoisuuden, jotka se oli maksanut kantajalle PERSONA- ja TERREGOV-hankkeista, sekä vaatii niiden palauttamista perusteettomasti maksettuina, on vastoin komissiolla ANKOa kohtaan olevia sopimusvelvoitteita. Kantaja väittää toiseksi, että kyseisten määrien palauttaminen kokonaisuudessaan on suhteetonta ja kohtuutonta.
—

asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä asetuksen N:o 2868/95 37 säännön a alakohdan iii alakohdan ja asetuksen N:o 2047/2009 83 artiklan kanssa, rikkominen
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 151/29

Kanne 20.3.2014 – Nürburgring v. SMHV – Biedermann (Nordschleife)

(Asia T-181/14)

2014/C 151/37

Kannekirjelmän kieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Nürburgring GmbH (Nürburg, Saksa) (edustajat: asianajajat M. Viefhues ja C. Giersdorf)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Lutz Biedermann (Villingen-Schwenningen, Saksa)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 20.1.2014 tekemän päätöksen valitusasiassa R 163/2013-4

— velvoittamaan vastaajan ja mahdollisesti vastapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: Kantaja

Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki ”Nordschleife” luokkiin 2–4, 6, 9, 11, 12, 14, 16, 18, 21, 22, 24–30, 32–34, 39, 41 ja 43 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten – rekisteröintihakemus nro 7 379 399

Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Lutz Biedermann

Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: Kansallinen sanamerkki ”Management by Nordschleife”, joka on rekisteröity luokkiin 6, 9, 16, 25, 28 ja 41 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten

Väiteosaston ratkaisu: Väitteen hyväksyminen osittain

Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen hylkääminen

Kanneperusteet: Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen
—

kumoamaan tiettyihin maatalous- ja teollisuustuotteisiin sovellettavien yhteisen tullitariffin autonomisten tullien suspendoimisesta ja asetuksen (EU) N:o 1344/2011 kumoamisesta 17.12.2013 annetun neuvoston asetuksen (EU) 1387/2013 (1) 1 ja 4 artiklan siltä osin kuin asetuksella evättiin kantajan oikeus tullisuspensioihin, joihin kantajalla oli oikeus aikaisempien TARIC-koodien 2918.2900.80, 3811.2900.10 ja 3811.9000.30 nojalla, sillä perusteella, että asetuksessa on ilmeisiä oikeudellisia ja tosiseikkoja koskevia virheitä ja että se on annettu menettelyllisten vaatimusten ja takeiden vastaisesti
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu oikeudellisen perustan puuttumiseen, koska täytäntöönpanoasetuksen oikeudellisena perustana on asetus N:o 267/2012 (1), jonka osalta on todettava, että sitä ei sovelleta kantajaan, koska se on yhtäältä annettu SEUT 296 artiklassa vahvistetun perusteluvelvollisuuden ja SEUT 215 artiklan vastaisesti ja koska sen 23 artiklan 2 kohdan d alakohta, joka on oikeudellisena perustana kantajan merkitsemiselle asetuksen N:o 267/2012 liitteessä IX olevaan luetteloon, on toisaalta ristiriidassa Euroopan unionin perussopimusten ja perusoikeuskirjan kanssa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 129/30

Kanne 7.2.2014 – Islamic Republic of Iran Shipping Lines ym. v. neuvosto

(Asia T-87/14)

2014/C 129/37

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teheran, Iran), Hafize Darya Shipping Lines (HDSL) (Teheran), Khazar Shipping Lines (Anzali Free Zone, Iran), IRISL Europe GmbH (Hampuri, Saksa), IRISL Marine Services and Engineering Co. (Qeshm Island, Iran), Irano Misr Shipping Co. (Teheran), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID) (Teheran), Shipping Computer Services Co. (Teheran), Soroush Sarzamin Asatir Ship Management (Teheran), South Way Shipping Agency Co. Ltd (Teheran) ja Valfajr 8th Shipping Line Co. (Teheran) (edustajat: F. Randolph, QC, barrister M. Lester ja solicitor M. Taher,)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413/YUTP muuttamisesta 26.11.2013 annetun neuvoston päätöksen 2013/685/YUTP (EUVL L 316, s. 46) ja Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012 täytäntöönpanosta 26.11.2013 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1203/2013 (EUVL L 316, s. 1) kantajia koskevilta osin

— toteamaan, ettei Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413/YUTP muuttamisesta 10.10.2013 annettua neuvoston päätöstä 2013/497/YUTP (EUVL 2013 L 272, s. 46) eikä Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012 muuttamisesta 10.10.2013 annettua neuvoston asetusta (EU) N:o 971/2013 (EUVL 2013 L 272, s. 1) sovelleta

— velvoittamaan neuvoston korvaamaan kantajien oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat tukeutuvat lainvastaisuusväitteeseen vaatiakseen mainittujen lokakuussa 2013 toteutettujen toimenpiteiden toteamista laittomiksi seuraavista syistä: kyseisillä toimenpiteillä ei ole asianmukaista oikeudellista pohjaa; niillä loukataan kantajien perusteltua luottamusta, toimenpiteiden lopullisuutta koskevaa periaatetta, oikeusvarmuuden periaatetta, non bis in idem -periaatetta ja lainvoimaa koskevaa periaatetta (res judicata); toimenpiteillä syrjitään IRISL-yritystä ja loukataan sen perusoikeuksia ilman perustetta ja suhteettomasti; kantajien puolustautumisoikeuksia on loukattu; kyseiset toimenpiteet merkitsevät neuvoston harkintavallan väärinkäyttöä.

Kantajat vaativat riidanalaisten toimenpiteiden kumoamista seuraaviin kanneperusteisiin vedoten.

1) Ensimmäisen kanneperusteen mukaan riidanalaisilla toimenpiteillä ei ole asianmukaista oikeudellista perustaa.

2) Toisen kanneperusteen mukaan neuvosto teki ilmeisen oikeudellisen virheen, kun se ulotti päätöksensä koskemaan kutakin kantajaa.

3) Kolmannen kanneperusteen mukaan neuvosto loukkasi kantajien puolustautumisoikeuksia.

4) Neljännen kanneperusteen mukaan riidanalaisilla toimenpiteillä loukataan kantajien perusteltua luottamusta, toimien lopullisuutta koskevaa periaatetta, oikeusvarmuuden periaatetta, lainvoimaa koskevaa periaatetta (res judicata) ja non bis in idem -periaatetta.
—

kumoamaan henkilöstösääntöjen liitteessä V olevan 7 artiklan (matkapäivät) ja liitteessä VII olevan 8 artiklan (matkakulut), joita on muutettu Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta 22.10.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU, Euratom) N:o 1023/2013, joka on julkaistu 29.10.2013 virallisen lehden numerossa L 287, siltä osin kuin oikeus matkakuluihin ja matkapäiviin liitetään maastamuutto- tai ulkomaankorvaukseen
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 78/14

Kanne 20.1.2014 — Sales & Solutions v. SMHV — Wattline (WATTLINE)

(Asia T-46/14)

2014/C 78/29

Kannekirjelmän kieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Sales & Solutions GmbH (Frankfurt am Main, Saksa) (edustaja: Rechtsanwältin K. Gründig-Schnelle)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Wattline GmbH (Ruderting, Saksa)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— muuttamaan SMHV:n neljännen valituslautakunnan valitusmenettelyssä R 1668/2012-4 18.11.2013 tekemää päätöstä siten, että väite hyväksytään kokonaisuudessaan ja yhteisön tavaramerkkihakemus hylätään

— velvoittamaan vastapuolen korvaamaan yksinomaan valitusmenettelyn aikana aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: Wattline GmbH

Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki WATTLINE luokkiin 35, 36 ja 42 kuuluville palveluille — yhteisön tavaramerkkihakemus nro 8 908 345

Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Kantaja

Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: Saksalainen sana- ja kuviomerkki ja yhteisön sana- ja kuviomerkki ”Watt” luokkiin 35, 39 ja 42 kuuluville palveluille

Väiteosaston ratkaisu: Väite hyväksytään osittain

Valituslautakunnan ratkaisu: Riidanalainen ratkaisu kumotaan ja väite hylätään

Kanneperusteet: Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 4 kohdan rikkominen ja komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 20 säännön 7 kohdan c alakohdan ja 50 säännön rikkominen
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan unionin neuvoston on rikkonut polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (EUVL L 343, s. 51) i) 1 artiklan 1 kohtaa, 7 artiklan 2 kohtaa ja 9 artiklan 3 kohtaa ja ii) loukannut hyvän hallinnon periaatetta, suhteellisuusperiaatetta ja syrjintäkiellon periaatetta, kun se on määrännyt kantajalle asetettujen väliaikaisten polkumyyntitullien lopullisesta kantamisesta, koska — neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 1 artiklan 1 kohdan perusteella kantajan kaltaisille viejille, joiden tuotteiden viennin ei katsota tapahtuneen polkumyynnillä, ei voida määrätä polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä. Väliaikaisten polkumyyntitullien kantajalle asettamisella tai varsinkaan niiden kantamiseen määräämisellä ei näin ollen ole oikeudellista perustaa — neuvosto rikkoi neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 7 artiklan 2 kohtaa määräämällä kantajalle väliaikaisen 2,8 %.n polkumyyntitullin – jolla ylitettiin sen asianmukainen polkumyyntimarginaali – ja kantamalla sen lopullisesti. — neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 9 artiklan 3 kohdassa kielletään se, että komissio asettaa väliaikaisia tulleja, kun väliaikainen polkumyyntimarginaali on alle 2 %. Neuvosto rikkoi neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 9 artiklan 3 kohtaa määräämällä kantajalle asetettujen väliaikaisten tullien lopullisesta kantamisesta — kun otetaan huomioon Euroopan komission tekemät virheet kantajan väliaikaisen polkumyyntimarginaalin laskemisessa, neuvoston olisi pitänyt katsoa, ettei komissio tutkinut huolellisesti ja puolueettomasti kaikkia asian kannalta merkityksellisiä näkökohtia. Tämä laiminlyönti merkitsee hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista — on katsottava, että neuvoston toimet sen kantaessa lopullisesti kantajalta virheellisesti määrätyt väliaikaiset tullit ovat suhteettomia neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 tavoitteeseen nähden, minkä vuoksi niillä loukataan suhteellisuusperiaatetta — kun neuvosto vaati, että kantajan virheellisesti lasketut väliaikaiset polkumyyntitullit kannetaan lopullisesti muttei velvoittanut P.T. Cilandra Perkasaa maksamaan väliaikaisia polkumyyntitulleja, se kohteli eri tavalla kahta yritystä, jotka ovat toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa. Kantaja väittää, että neuvosto loukkasi tämän vuoksi syrjintäkiellon periaatetta
1)

16.12.2010 annetun komission asetuksen (EU) N:o 1191/2010 2 artiklan 1 kohtaa ja lennonvarmistuspalvelujen yhteisestä maksujärjestelmästä 6.12.2006 annetun asetuksen (EY) N:o 1794/2006 11 a artiklaa on sen mukaan sovellettu virheellisesti, koska kyseisissä artikloissa säädetään, ettei palvelujen tarjoajien tarvitse vastata ensimmäisellä viiteajanjaksolla 2012–2014 poikkeuksista, jotka eivät ylitä +/- 2 prosenttia ennakoidusta liikenteestä sellaisten jäsenvaltioiden tapauksessa, joissa on 8.7.2010 mennessä saatettu voimaan kansallisia säännöksiä yksikköhinnan alentamisesta unionin tavoitteita enemmän.