Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Muut valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvat verot kuin liikevaihtoverot - Direktiivi 92/80/ETY - Muu valmistettu tupakka kuin savukkeet - Verotusmuoto - Suhteellinen vero, joka ei saa alittaa tiettyä vähimmäismäärää - Tällaista veroa ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 92/80/ETY 3 artiklan 1 kohta)

2. Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Muut valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvat verot kuin liikevaihtoverot - Direktiivi 92/80/ETY - Muu valmistettu tupakka kuin savukkeet - Verotusmuoto - Verotusmuoto, josta ei säädetä direktiivissä - Jäsenvaltioiden harkintavalta - Harkintavallan rajat - Verovelvollisten oikeus vedota asian kannalta merkitykselliseen direktiivin säännökseen - Velvollisuus, joka kansallisilla tuomioistuimilla on

(Neuvoston direktiivin 92/80/ETY 3 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Muun valmistetun tupakan kuin savukkeiden verojen lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 92/80/ETY 3 artiklan 1 kohdassa säädetään kolmesta verotusmuodosta, joista jäsenvaltiot voivat valita, eli suhteellisesta verotuksesta, erityisestä kappalekohtaisesta verotuksesta sekä näiden yhdistelmästä, johon kuuluu suhteellisen veron osuus ja erityisen veron osuus. Direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa sikarien ja pikkusikarien veron kantaminen suhteellisena verona, joka ei saa alittaa tiettyä vähimmäismäärää.

Tällainen verotusmuoto eroaa näet selvästi valmisteverojen yhdistelmästä, koska suhteellista ja erityistä veroa sovelletaan tietyn hintakynnyksen mukaan vaihtoehtoisesti eikä kumulatiivisesti, minkä vuoksi kyseessä on verotusmuoto, josta ei säädetä tässä artiklassa.

( ks. 23, 26-27 ja 29 kohta sekä tuomiolauselma )

2. Muun valmistetun tupakan kuin savukkeiden verojen lähentämisestä annetun direktiivin 92/80/ETY 3 artiklan 1 kohdassa verovelvolliselle, johon kohdistuu suhteellisena määräytyvä sikarien ja pikkusikarien vero, joka ei saa alittaa tiettyä vähimmäismäärää, ei anneta oikeutta vedota tähän säännökseen kansallisessa tuomioistuimessa välttääkseen sen, että häneen sovelletaan tiettyä osaa verotusmuodosta, joka koskee erityistä vähimmäisveroa, ja saadakseen näin verotuksen toimitettua yksinomaan suhteellisena verotuksena.

Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioille annetaan tiettyä harkintavaltaa, koska ne voivat valita kolmesta eri verotusmuodosta, vaikka verovelvollinen voi vedota tähän säännökseen välttääkseen osaltaan sen verotusmuodon soveltamisen, jolla kansallinen lainsäätäjä on ylittänyt sille jätetyn harkintavallan, tässä kohdassa ei anneta verovelvollisille oikeutta vedota siihen kansallisessa tuomioistuimessa välttääkseen erityisen vähimmäisvalmisteveron soveltamisen. Saksan lainsäätäjä on ylittänyt valitsemallaan verotusmuodolla sille direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa myönnetyn harkintavallan, mikä ei johdu tämän verotusmuodon sisältämästä erityisestä vähimmäisvalmisteverosta erikseen tarkasteltuna, vaan verotusmuodosta kokonaisuutena, ja jos verovelvolliselle annettaisiin oikeus vedota direktiivin 3 artiklan 1 kohtaan välttääkseen yksinomaan erityisen vähimmäisvalmisteveron soveltamisen, tämä merkitsisi sitä, että hänelle olisi annettu oikeus vaatia suhteellisen veron soveltamista. Suhteellinen verotusmuoto on kuitenkin vain yksi direktiivissä annetuista vaihtoehdoista, eikä direktiiviä voida tulkita siten, että siinä velvoitettaisiin kansallinen tuomioistuin päättämään sovellettavasta verotusmuodosta kansallisen lainsäätäjän sijasta, koska sopivan verotusmuodon valinta on yksinomaan lainsäätäjän asia tässä artiklassa säädetyissä rajoissa.

Kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin kansallisen oikeuden säännöksiä soveltaessaan, riippumatta siitä, onko kyse direktiiviä edeltävistä vai sen jälkeen annetuista säännöksistä, tulkittava säännöksiä mahdollisimman pitkälle direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti.

( ks. 31, 33, 36-39 ja 41 kohta sekä tuomiolauselma )