Asia C‑133/13

Staatssecretaris van Economische Zaken

ja

Staatssecretaris van Financiën

vastaan

Q

(Raad van Staten (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Pääomien vapaa liikkuvuus — Verolainsäädäntö — Lahjavero — Verovapautus, joka koskee suojelualuetta — Se, että verovapautus ei koske toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevaa aluetta”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.12.2014

Pääomien vapaa liikkuvuus ja maksuliikenteen vapaus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Lahjavero – Tiettyihin kiinteistöihin, joita suojellaan sen takia, että ne kuuluvat kansalliseen kulttuurihistorialliseen perintöön, liittyvää lahjaveroa koskeva vapautus – Verovapautus, joka koskee ainoastaan kotimaassa sijaitsevia kiinteistöjä – Erilainen kohtelu – Vertailukelvottomat tilanteet – Toimenpide ei ole syrjivä

(SEUT 63 artikla)

SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan tiettyihin kiinteistöihin, joita suojellaan sen takia, että ne kuuluvat kansalliseen kulttuurihistorialliseen perintöön, liittyvää lahjaveroa koskeva vapautus koskee ainoastaan niitä näistä kiinteistöistä, jotka sijaitsevat kyseisen jäsenvaltion alueella, kunhan tätä vapautusta ei ole suljettu pois niiden kiinteistöjen osalta, jotka voivat kuulua kyseisen jäsenvaltion kulttuurihistorialliseen perintöön siitä huolimatta, että ne sijaitsevat toisen valtion alueella.

Suurempi verorasitus, joka jäsenvaltiossa asuvan henkilön tekemään lahjoitukseen kohdistuu silloin, kun kyseinen lahjoitus koskee toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaa kiinteistöä, on tosin pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus.

Kyseisen verovapautuksen tavoitteena on kuitenkin kotimaan perinteiselle maisemalle tyypillisten tietynlaisten suojelualueiden koskemattomuuden suojaaminen sellaiselta lohkomiselta tai vääristämiseltä, joka voi seurata siitä, että lahjoitusten saajien voi olla kyseisestä luovutuksesta kannettavan veron maksamiseksi pakko lohkoa alue, jotta siitä voidaan myydä osa, tai käyttää aluetta tavalla, joka vahingoittaa sen erityistä luonnetta. Kyseisellä verotuksellisella edulla tavoitellaan siis kotimaisen luonnonperinnön säilyttämistä koskevaa päämäärää, joka käsittää kulttuurihistoriallisen perinnön säilyttämistä koskevan päämäärän. Näin ollen verovelvollisen, joka aikoo lahjoittaa tällaisen kiinteistön, ei voida katsoa olevan tilanteessa, joka on objektiivisesti arvioituna rinnastettavissa sellaisen verovelvollisen tilanteeseen, joka aikoo lahjoittaa toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan alueen, vaikka viimeksi mainitulla alueella on viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa sovellettavan lainsäädännön nojalla suojeltuja rakennuksia.

Asia olisi toisin vain siinä tapauksessa, että tällainen verovelvollinen osoittaisi, että vaikka kiinteistö sijaitsee muun jäsenvaltion kuin verotusvaltion alueella, se on kuitenkin viimeksi mainitun valtion kulttuurihistoriallisen perinnön osa, ja että kiinteistö voi tämän seikan perusteella olla sen viimeksi mainitun valtion ulkopuolella sijaitsemisesta huolimatta luonnonperintölaissa tarkoitetun suojelun kohteena.

(ks. 21, 24, 25 ja 27–29 kohta sekä tuomiolauselma)

Asia C‑133/13

Staatssecretaris van Economische Zaken

ja

Staatssecretaris van Financiën

vastaan

Q

(Raad van Staten (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Pääomien vapaa liikkuvuus — Verolainsäädäntö — Lahjavero — Verovapautus, joka koskee suojelualuetta — Se, että verovapautus ei koske toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevaa aluetta”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.12.2014

Pääomien vapaa liikkuvuus ja maksuliikenteen vapaus — Rajoitukset — Verolainsäädäntö — Lahjavero — Tiettyihin kiinteistöihin, joita suojellaan sen takia, että ne kuuluvat kansalliseen kulttuurihistorialliseen perintöön, liittyvää lahjaveroa koskeva vapautus — Verovapautus, joka koskee ainoastaan kotimaassa sijaitsevia kiinteistöjä — Erilainen kohtelu — Vertailukelvottomat tilanteet — Toimenpide ei ole syrjivä

(SEUT 63 artikla)

SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan tiettyihin kiinteistöihin, joita suojellaan sen takia, että ne kuuluvat kansalliseen kulttuurihistorialliseen perintöön, liittyvää lahjaveroa koskeva vapautus koskee ainoastaan niitä näistä kiinteistöistä, jotka sijaitsevat kyseisen jäsenvaltion alueella, kunhan tätä vapautusta ei ole suljettu pois niiden kiinteistöjen osalta, jotka voivat kuulua kyseisen jäsenvaltion kulttuurihistorialliseen perintöön siitä huolimatta, että ne sijaitsevat toisen valtion alueella.

Suurempi verorasitus, joka jäsenvaltiossa asuvan henkilön tekemään lahjoitukseen kohdistuu silloin, kun kyseinen lahjoitus koskee toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaa kiinteistöä, on tosin pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus.

Kyseisen verovapautuksen tavoitteena on kuitenkin kotimaan perinteiselle maisemalle tyypillisten tietynlaisten suojelualueiden koskemattomuuden suojaaminen sellaiselta lohkomiselta tai vääristämiseltä, joka voi seurata siitä, että lahjoitusten saajien voi olla kyseisestä luovutuksesta kannettavan veron maksamiseksi pakko lohkoa alue, jotta siitä voidaan myydä osa, tai käyttää aluetta tavalla, joka vahingoittaa sen erityistä luonnetta. Kyseisellä verotuksellisella edulla tavoitellaan siis kotimaisen luonnonperinnön säilyttämistä koskevaa päämäärää, joka käsittää kulttuurihistoriallisen perinnön säilyttämistä koskevan päämäärän. Näin ollen verovelvollisen, joka aikoo lahjoittaa tällaisen kiinteistön, ei voida katsoa olevan tilanteessa, joka on objektiivisesti arvioituna rinnastettavissa sellaisen verovelvollisen tilanteeseen, joka aikoo lahjoittaa toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan alueen, vaikka viimeksi mainitulla alueella on viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa sovellettavan lainsäädännön nojalla suojeltuja rakennuksia.

Asia olisi toisin vain siinä tapauksessa, että tällainen verovelvollinen osoittaisi, että vaikka kiinteistö sijaitsee muun jäsenvaltion kuin verotusvaltion alueella, se on kuitenkin viimeksi mainitun valtion kulttuurihistoriallisen perinnön osa, ja että kiinteistö voi tämän seikan perusteella olla sen viimeksi mainitun valtion ulkopuolella sijaitsemisesta huolimatta luonnonperintölaissa tarkoitetun suojelun kohteena.

(ks. 21, 24, 25 ja 27–29 kohta sekä tuomiolauselma)