Yhdistetyt asiat C-439/07 ja C-499/07

Belgian valtio

vastaan

KBC Bank NV

ja

Beleggen, Risicokapitaal, Beheer NV

vastaan

Belgian valtio

(hof van beroep te Brusselin ja rechtbank van eerste aanleg te Bruggen esittämät ennakkoratkaisupyynnöt)

”Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta — EY 43 ja EY 56 artikla — Direktiivi 90/435/ETY — 4 artiklan 1 kohta — Kansallinen lainsäädäntö, jonka tarkoituksena on estää jaettujen voittojen kaksinkertainen verottaminen — Maksettujen osinkojen määrän vähentäminen emoyhtiön veron laskentaperustasta ainoastaan niiltä osin kuin emoyhtiö on tuottanut verotettavissa olevaa voittoa”

Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (viides jaosto) 4.6.2009 I ‐ 4414

Määräyksen tiivistelmä

Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Tulkinta, jota on pyydetty siksi, että direktiivin kansallisessa oikeudessa täytäntöönpantu säännös on sovellettavissa täysin jäsenvaltion sisäisiin tilanteisiin

Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä annetun direktiivin 90/435 4 artiklan 1 kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan sellaisten osinkojen, jotka tähän jäsenvaltioon sijoittautunut emoyhtiö saa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta tytäryhtiöltään, verosta vapauttamista varten säädetään, että nämä osingot lisätään emoyhtiön veron laskentaperustaan, josta ne vähennetään sitten 95 prosenttiin saakka niiltä osin kuin tulos jää muiden verosta vapautettujen tulojen vähentämisen jälkeen voitolliseksi kyseessä olevana verokautena, ja joka johtaa siihen, että — emoyhtiötä verotetaan sille jaetuista voitoista myöhempänä verokautena silloin, kun sillä ei ollut sinä verokautena, jona voitonjako tapahtui, lainkaan tai riittävästi verotettavissa olevaa voittoa, — tuon verokauden tappioita pienennetään jaetuilla voitoilla eikä niitä voida siirtää näiden jaettujen voittojen määrään asti myöhemmälle verokaudelle. (ks. 44 kohta ja määräysosan 1 kohta)

Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä annetun direktiivin 90/435 4 artiklan 1 kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa, kun sitä luetaan yhdessä saman artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että siinä ei aseteta jäsenvaltioille velvollisuutta sallia välttämättä sitä, että sellaiset jaetut voitot, jotka tässä valtiossa sijaitseva emoyhtiö on saanut toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta tytäryhtiöltään, voidaan vähentää kokonaisuudessaan emoyhtiön verokauden tuloista ja että tästä seuraava tappio voidaan siirtää myöhemmälle verokaudelle. Jäsenvaltioiden asiana on määrittää sekä sisäisen oikeusjärjestyksensä vaatimukset että direktiivin 90/435 4 artiklan 2 kohdassa säädetty mahdollisuus huomioon ottaen ne yksityiskohtaiset säännöt, joilla saman artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetty tulos voidaan saavuttaa. Kuitenkin silloin kun jäsenvaltio on valinnut direktiivin 90/435 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetyn vapautusjärjestelmän ja kyseisen jäsenvaltion verolainsäädännössä mahdollistetaan lähtökohtaisesti tappioiden siirtäminen myöhemmille verovuosille, tämä säännös on esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, joka johtaa emoyhtiön siirrettävissä olevien tappioiden pienentymiseen maksettujen osinkojen suuruisella määrällä. (ks. 53 ja 54 kohta sekä määräysosan 2 kohta)

Silloin, kun kansallisen lainsäädännön mukaan täysin jäsenvaltion sisäisten tilanteiden ratkaisemisessa on noudatettava yhteisön oikeudessa annettuja ratkaisuja, yksinomaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on EY 234 artiklan mukaisen kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuimen välisen tehtävien jaon mukaan arvioida yhteisön oikeuteen tehdyn viittauksen täsmällinen ulottuvuus, ja niiden rajojen huomioon ottaminen, jotka kansallinen lainsäätäjä on voinut asettaa yhteisön oikeuden soveltamiselle täysin valtion sisäisiin tilanteisiin, kuuluu kyseisen jäsenvaltion kansalliseen oikeuteen ja näin ollen kyseisen jäsenvaltion tuomioistuinten yksinomaiseen toimivaltaan. (ks. 60 kohta ja määräysosan 3 kohta)

Jos jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön nojalla kolmanteen valtioon sijoittautuneesta yhtiöstä peräisin olevia osinkoja kohdellaan epäedullisemmin kuin sellaisesta yhtiöstä peräisin olevia osinkoja, jonka kotipaikka on tässä jäsenvaltiossa, kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa siten, että se ottaa huomioon sekä kansallisen lainsäädännön tarkoituksen että sen käsiteltäväksi saatetun asian tosiseikat, voidaanko asiassa soveltaa EY 56 artiklaa, ja tarvittaessa tarkistaa, onko kyseinen määräys esteenä erilaiselle kohtelulle. Tältä osin sitä, missä määrin jäsenvaltioilla on oikeus soveltaa pääomanliikkeitä koskevia tiettyjä rajoittavia toimenpiteitä, ei voida määrittää ottamatta huomioon sitä, että pääomanliikkeet kolmansiin maihin tai kolmansista maista toteutetaan erilaisessa oikeudellisessa asiayhteydessä kuin Euroopan yhteisön sisäiset pääomanliikkeet. Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden oikeudellisen integraation laajuuden johdosta ja erityisesti sen johdosta, että kansallisten veroviranomaisten yhteistyöstä on annettu yhteisön lainsäädäntöä, kuten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen alalla annettu direktiivi 77/799, se, että jäsenvaltio verottaa taloudellista toimintaa, johon liittyy yhteisön sisäisiä rajatylittäviä näkökohtia, ei kaikissa tapauksissa ole näin ollen rinnastettavissa sellaisen taloudellisen toiminnan verottamiseen, joka liittyy jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisiin suhteisiin. On myös mahdollista, että jäsenvaltio voi osoittaa rajoituksen, joka koskee pääomanliikkeitä kolmansiin maihin ja kolmansista maista, olevan tietystä syystä perusteltu tilanteessa, jossa tätä syytä ei pidettäisi pätevänä perusteluna jäsenvaltioiden välisten pääomanliikkeiden rajoitukselle. (ks. 72–74 kohta ja määräysosan 4 kohta)