SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuna oikeushenkilönä on pidettävä itsehallintoa vailla olevan alueen kohtaloa koskevan kansainvälisen riidan osapuolena olevaa yksikköä, joka mainitaan sellaisena nimeltä sitä koskevissa asiakirjoissa, kuten Euroopan parlamentin päätöslauselmissa, ja jonka on mahdotonta muodostaa itsestään virallisesti oikeushenkilöä asianomaisen itsehallintoa vailla olevan alueen oikeuden mukaan, sillä tätä oikeutta ei ole vielä olemassa. Tältä osin on niin, että vaikka mainitun yksikön olisi varmasti mahdollista muodostaa itsestään oikeushenkilö jonkin kolmannen valtion oikeuden mukaan, sen ei voida kuitenkaan edellyttää tekevän sitä. Näiden aivan erityisten olosuhteiden vuoksi on katsottava, että mainittu yksikkö voi nostaa kumoamiskanteen unionin tuomioistuimissa, siltä osin kuin sillä voisi olla tällainen oikeuskelpoisuus ainoastaan sen kyseessä olevan itsehallintoa vailla olevan alueen oikeuden mukaisesti, joka ei kuitenkaan ole unionin ja sen jäsenvaltioiden tunnustama valtio, eikä sillä ole omaa oikeusjärjestystä.

Tietyissä erityistapauksissa yksikköä, jolla ei ole jäsenvaltion tai kolmannen valtion oikeusjärjestyksen mukaan oikeuskelpoisuutta, voidaan kuitenkin pitää SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuna oikeushenkilönä, ja sille voidaan antaa oikeus nostaa kumoamiskanne tämän määräyksen perusteella. Näin on erityisesti silloin, kun unioni ja sen toimielimet kohtelevat toimissaan tai toiminnassaan kyseistä yksikköä erillisenä subjektina, jolla voi olla omia oikeuksia tai jolle voidaan asettaa velvollisuuksia tai rajoituksia. Tämä edellyttää kuitenkin, että sääntöjensä ja sisäisen rakenteensa mukaan kyseinen yksikkö on riittävän itsenäinen voidakseen toimia vastuullisena osapuolena oikeussuhteissa.

SEUT 218 artiklan 6 kohdan a alakohdassa, jonka mukaan neuvosto tekee neuvottelijan ehdotuksesta päätöksen kansainvälisen sopimuksen tekemisestä parlamentin hyväksynnän saatuaan, määritellyn menettelyn mukaisesti annetusta päätöksestä on todettava, että tämä menettely täyttää SEUT 289 artiklan 2 kohdassa määritellyt edellytykset ja siinä noudatetaan näin ollen erityistä lainsäätämisjärjestystä. Tästä seuraa, että mainittu päätös on lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytty toimi, eikä se näin ollen ole sääntelytoimi.

Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välisen maataloustuotteita, jalostettuja maataloustuotteita sekä kaloja ja kalastustuotteita koskevia vastavuoroisia vapauttamistoimenpiteitä ja Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Marokon kuningaskunnan välisestä assosioinnista tehdyn Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen N:o 1, N:o 2 ja N:o 3 sekä niiden liitteiden korvaamista ja mainitun assosiaatiosopimuksen muuttamista koskevan sopimuksen tekemisestä kirjeenvaihtona annetusta päätöksestä 2012/497 Wienin yleissopimuksen 31 artiklan mukaisen tulkinnan yhteydessä on katsottava, että yhteyteensä palautettuna sopimusta, jonka tekeminen on hyväksytty päätöksellä 2012/497, sovelletaan myös Länsi-Saharan alueeseen tai tarkemmin Marokon kuningaskunnan hallitsemaan tämän alueen suurimpaan osaan.

Neuvoston SEUT 217 ja SEUT 218 artiklan mukaisesti tekemä sopimus kolmannen valtion kanssa on unionin osalta SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettu unionin toimielimen toimi. Tällaisen sopimuksen tultua voimaan sen määräykset ovat osa unionin oikeusjärjestystä ja tämän oikeusjärjestyksen puitteissa unionin tuomioistuimilla on toimivalta antaa ratkaisu tämän sopimuksen tulkinnasta. Tältä osin kahden kansainvälisen oikeuden subjektin välillä tehdyn sopimuksen osalta on niin, että kyseiseen sopimukseen sovelletaan kansainvälistä oikeutta ja erityisesti sen tulkinnan osalta kansainvälistä sopimusoikeutta. Tässä yhteydessä valtiosopimusoikeutta koskevan, 23.5.1969 allekirjoitetun Wienin yleissopimuksen määräyksiä sovelletaan siltä osin kuin nämä määräykset ilmentävät yleistä kansainvälistä tapaoikeutta.

Vaatimus siitä, että SEUT 263 artiklaan perustuvan kanteen kohteena oleva toimi koskee luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä suoraan, vaatii kahden kumulatiivisen edellytyksen täyttymistä eli ensinnäkin, että riidanalaisella toimenpiteellä on välittömiä vaikutuksia kyseisen henkilön oikeusasemaan, ja toiseksi, ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on täysin automaattista ja perustuu yksinomaan unionin lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista. Tältä osin silloin, kun on kyse kanteesta, joka koskee päätöstä kansainvälisen sopimuksen tekemisestä unionin ja sen jäsenvaltioiden sekä kolmannen valtion välillä, tällaisessa sopimuksessa olevalla määräyksellä on katsottava olevan välitön oikeusvaikutus, kun se sanamuotonsa sekä sopimuksen tarkoituksen ja luonteen perusteella sisältää selvän ja täsmällisen velvoitteen, jonka täytäntöönpano tai oikeusvaikutusten syntyminen ei edellytä muita toimenpiteitä.

Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välisen maataloustuotteita, jalostettuja maataloustuotteita sekä kaloja ja kalastustuotteita koskevia vastavuoroisia vapauttamistoimenpiteitä ja Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Marokon kuningaskunnan välisestä assosioinnista tehdyn Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen N:o 1, N:o 2 ja N:o 3 sekä niiden liitteiden korvaamista ja mainitun assosiaatiosopimuksen muuttamista koskevan sopimuksen tekemisestä kirjeenvaihtona annetusta päätöksestä 2012/497 nostetusta kanteesta on todettava, että riidanalaisen päätöksen nojalla tehty sopimus käsittää määräyksiä, jotka sisältävät selviä ja täsmällisiä velvoitteita, joiden täytäntöönpano tai oikeusvaikutusten syntyminen ei edellytä muita toimenpiteitä. Näillä määräyksillä on vaikutuksia koko sen alueen oikeusasemaan, johon sopimusta sovelletaan, ja siten Marokon kuningaskunnan hallitseman Länsi-Saharan alueen oikeusasemaan, koska niissä määritellään edellytykset, joiden täyttyessä maatalous- ja kalastustuotteita voidaan viedä tältä alueelta unioniin tai tuoda unionista kyseiselle alueelle.

Nämä vaikutukset koskevat paitsi Marokon kuningaskuntaa myös Polisario-rintamaa, joka on länsisaharalainen itsenäisyysliike, koska tämän alueen lopullista kansainvälistä asemaa ei ole vielä määritelty ja se on määriteltävä Marokon kuningaskunnan ja juuri Polisario-rintaman välillä Yhdistyneiden kansakuntien (YK) suojeluksessa käytävässä neuvotteluprosessissa. Samalla perusteella päätöksen 2012/497 on katsottava koskevan Polisario-rintamaa erikseen. Kyseiset olosuhteet muodostavat näet tosiasiallisen tilanteen, jonka perusteella Polisario-rintama erottuu kaikista muista ja joka antaa sille tunnusomaisen erityispiirteen. Polisario-rintama on tältä osin ainoa neuvottelukumppani, joka osallistuu sen ja Marokon kuningaskunnan välillä YK:n suojeluksessa käytäviin neuvotteluihin Länsi-Saharan lopullisen kansainvälisen aseman määrittelemiseksi.

(ks. 105, 107–111 ja 113 kohta)