JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

21 päivänä helmikuuta 2018 ( 1 )

Asia C‑667/16

M.N.J.P.W. Nooren, M.N.F.M. Noorenin oikeudenomistaja, ja

J.M.F.D.C. Nooren, M.N.F.M. Noorenin oikeudenomistaja,

vastaan

Staatssecretaris van Economische Zaken

(Ennakkoratkaisupyyntö – College van Beroep voor het bedrijfsleven (taloudellis-hallinnollisten asioiden ylioikeus, Alankomaat))

Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteinen maatalouspolitiikka – Suorat tuet – Asetus (EY) N:o 73/2009 – 23 ja 24 artikla – Asetus (EY) N:o 1122/2009 – 70–72 artikla – Täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättäminen – Tuen vähentäminen ja epääminen – Vähennysten yhteenlaskeminen

I. Johdanto

1. College van Beroep voor het bedrijfsleven (taloudellis-hallinnollisten asioiden ylioikeus, Alankomaat) on esittänyt unionin tuomioistuimelle asetuksen (EY) N:o 1122/2009 ( 2 ) 70–72 artiklan tulkintaa koskevan ennakkoratkaisukysymyksen.

2. Tämä pyyntö on esitetty erään karjankasvattajan oikeudenomistajien ja Staatssecretaris van Economische Zakenin (talousasioiden valtiosihteeri, Alankomaat) välisessä asiassa, jossa on kyse asetuksella (EY) N:o 73/2009 ( 3 ) käyttöön otetun viljelijöiden suoran tukijärjestelmän nojalla myönnetyn tuen vähentämisestä eläinten hyvinvointia koskevia täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättämisen perusteella.

3. Ennakkoratkaisukysymyksillään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa on havaittu useita noudattamatta jättämisen tapauksia samalla alalla, yhtäältä laiminlyönnistä johtuvien toistuvien ja toistumattomien noudattamatta jättämisen tapausten ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapausten perusteella sovellettavat tuen vähennykset laskea yhteen asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklan nojalla.

4. Selvitän tässä ratkaisuehdotuksessa syyt, joiden perusteella katson, että tähän kysymykseen on vastattava myöntävästi ja että tällaisessa tilanteessa asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklassa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 73/2009 23 ja 24 artiklan kanssa, ei ainoastaan säädetä mahdollisuudesta laskea yhteen kyseiset vähennykset, vaan edellytetään niiden laskemista yhteen.

II. Unionin oikeus

A. Asetus N:o 73/2009

5. Asetuksen N:o 73/2009 II osaston 4 luvun, jonka otsikko on ”Yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä”, 23 artiklan, jonka otsikko on ”Tuen vähentäminen tai epääminen, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos lakisääteisiä hoitovaatimuksia tai hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta ei jonkin kalenterivuoden, jäljempänä ’asianomainen kalenterivuosi’, jonain aikana noudateta ja kyseinen noudattamatta jättäminen johtuu suoraan tukihakemuksen asianomaisena kalenterivuonna jättäneen viljelijän toiminnasta tai laiminlyönnistä, viljelijälle myönnettyjen tai myönnettävien suorien tukien kokonaismäärää alennetaan tai se evätään 24 artiklassa säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti sen jälkeen kun on sovellettu 7, 10 ja 11 artiklaa.”

6. Asetuksen N:o 73/2009 samassa luvussa olevassa 24 artiklassa, jonka otsikko on ”Tuen vähentämistä ja epäämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta”, säädetään seuraavaa: ”1. Edellä 23 artiklassa tarkoitettuja tuen vähentämistä tai epäämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Tässä yhteydessä huomioon otetaan havaitun noudattamatta jättämisen vakavuus, laajuus, kesto ja toistuvuus sekä tämän artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa vahvistetut perusteet. 2. Jos kyseessä on laiminlyönti, vähennys ei saa olla enempää kuin 5 prosenttia, ja jos kyseessä on toistuva noudattamatta jättäminen, vähennys ei saa olla enempää kuin 15 prosenttia. – – 3. Jos kyseessä on tarkoituksellinen noudattamatta jättäminen, vähennysprosentin on pääsääntöisesti oltava vähintään 20, ja kyseeseen voi myös tulla täydellinen yhden tai useamman tukijärjestelmän ulkopuolelle sulkeminen, ja nämä seuraamukset voivat jatkua yhden tai useamman kalenterivuoden ajan. 4. Tuen vähentämisen ja evätyn tuen kokonaismäärä ei voi kuitenkaan yhden kalenterivuoden osalta ylittää 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kokonaismäärää.”

7. Asetus N:o 73/2009 kumottiin ja korvattiin asetuksella (EU) N:o 1307/2013 ( 4 )1.1.2015 alkavin vaikutuksin. ( 5 ) Asetusta N:o 73/2009 sovelletaan kuitenkin edelleen ajallisesti pääasian tosiseikkoihin, jotka koskevat vuotta 2011. ( 6 )

B. Asetus N:o 1122/2009

8. Asetuksen N:o 1122/2009 II osan IV osaston III luvun, jonka otsikko on ”Täydentäviä ehtoja koskevat havainnot”, 70 artiklan, jonka otsikko on ”Yleisperiaatteet ja määritelmät”, 6 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos samaan täydentävien ehtojen alaan liittyvien eri säädösten tai standardien osalta on havaittu useampi kuin yksi säännösten noudattamatta jättämisen tapaus, kyseisiä tapauksia on 71 artiklan 1 kohdan ja 72 artiklan 1 kohdan mukaisen vähennyksen vahvistamiseksi pidettävä yhtenä noudattamatta jättämisenä.”

9. Asetuksen N:o 1122/2009 samassa luvussa olevassa 71 artiklassa, jonka otsikko on ”Vähennysten soveltaminen laiminlyönnin tapauksessa”, säädetään seuraavaa: ”1. Jos havaittu noudattamatta jättäminen johtuu viljelijän laiminlyönnistä, on sovellettava vähennystä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7[7] artiklan soveltamista. Vähennyksen on pääsääntöisesti oltava kolme prosenttia 70 artiklan 8 kohdassa tarkoitetusta kokonaismäärästä. Maksajavirasto voi kuitenkin toimivaltaisen valvontaviranomaisen 54 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti tarkastuskertomuksen arviointiosassa esittämän arvion perusteella päättää joko alentaa kyseistä prosenttiosuutta yhteen prosenttiin tai korottaa sitä viiteen prosenttiin kyseisestä kokonaismäärästä taikka 54 artiklan 1 kohdan c alakohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa olla soveltamatta vähennystä lainkaan. – – 5. Jos on havaittu toistuvia säännösten noudattamatta jättämisiä, toistuvan noudattamatta jättämisen osalta tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti vahvistettua prosenttiosuutta on ensimmäisen toistumisen yhteydessä korotettava kertoimella kolme, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 72 artiklan mukaista säännösten tahallista noudattamatta jättämistä koskevien säännösten soveltamista. Jos kyseinen prosenttiosuus on vahvistettu 70 artiklan 6 kohdan mukaisesti, maksajaviraston on määritettävä prosenttiosuus, jota olisi sovellettu toistuvaan asianomaisen vaatimuksen tai standardin noudattamatta jättämiseen. Myöhempien toistumisten yhteydessä korotuskerrointa kolme on sovellettava joka kerran edellisen toistuvan noudattamatta jättämisen osalta vahvistettuun vähennykseen. Vähennys voi kuitenkin olla enintään 15 prosenttia 70 artiklan 8 kohdassa tarkoitetusta kokonaismäärästä. Kun 15 prosentin suuruinen enimmäisvähennys on saavutettu, maksajaviraston on ilmoitettava asianomaiselle viljelijälle, että jos sama säännösten noudattamatta jättäminen vielä havaitaan, hänen katsotaan toimineen 72 artiklassa tarkoitetulla tavalla tahallisesti. Jos sen jälkeen havaitaan uusi noudattamatta jättäminen, sovellettava vähennysprosenttiosuus vahvistetaan soveltamalla korotuskerrointa kolme korotettuun määrään, joka edeltää tapauksen mukaan toisen alakohdan viimeisessä virkkeessä säädetyn 15 prosentin rajoituksen soveltamista. 6. Jos toistuva noudattamatta jättäminen havaitaan yhdessä jonkin toisen noudattamatta jättämisen tai toisen toistuvan noudattamatta jättämisen kanssa, prosenttimääräiset vähennykset lasketaan yhteen. Vähennys voi kuitenkin olla enintään 15 prosenttia 70 artiklan 8 kohdassa tarkoitetusta kokonaismäärästä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 kohdan kolmannen alakohdan soveltamista.”

10. Asetuksen N:o 1122/2009 samassa luvussa olevan 72 artiklan, jonka otsikkona on ”Vähennysten ja epäämisten soveltaminen säännösten tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos viljelijä on jättänyt säännöksiä noudattamatta tahallisesti, 70 artiklan 8 kohdassa tarkoitettuun kokonaismäärään sovellettavan vähennyksen on pääsääntöisesti oltava 20 prosenttia kyseisestä kokonaismäärästä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 77 artiklan soveltamista. Maksajavirasto voi kuitenkin toimivaltaisen valvontaviranomaisen 54 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti tarkastuskertomuksen arviointiosassa esittämän arvion perusteella päättää alentaa kyseistä prosenttiosuutta vähintään 15 prosenttiin tai korottaa sitä tapauksen mukaan enintään 100 prosenttiin kyseisestä kokonaismäärästä.”

11. Asetus N:o 1122/2009 kumottiin ja korvattiin delegoidulla asetuksella (EU) N:o 640/2014 ( 7 )1.1.2015 alkavin vaikutuksin. ( 8 ) Asetusta N:o 1122/2009 sovelletaan kuitenkin edelleen ajallisesti pääasian tosiseikkoihin, jotka koskevat vuotta 2011. ( 9 )

III. Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset sekä asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa

12. Vuoden 2011 aikana Algemene Inspectiedienstin (yleinen tarkastusyksikkö, Alankomaat) tarkastajat havaitsivat kymmenen kertaa, että lypsykarjan ja lihakarjan kasvattaja M.N.F.M. Nooren (jäljempänä Nooren) oli jättänyt noudattamatta useita eläinten hyvinvointia koskevia täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä. ( 10 ) Näiden havaintojen perusteella Noorenille vuodelta 2011 myönnettävien suorien tukien kokonaismäärää alennettiin. ( 11 )

13. Staatssecretaris van Economische Zaken määritti 18.9.2014 tekemällään päätöksellä sovellettavan vähennyksen määräksi 55 prosenttia. ( 12 ) Tämä vähennys muodostui yhtäältä useisiin laiminlyönnistä johtuviin toistuviin ja toistumattomiin noudattamatta jättämisen tapauksiin perustuvasta 15 prosentin vähennyksestä ja toisaalta useisiin tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksiin perustuvasta 40 prosentin vähennyksestä. Staatssecretaris van Economische Zakenin mukaan kyseisen 40 prosentin vähennyksen perustana oli se, että raskauttavien olosuhteiden oli johdettava tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettavan normaalin 20 prosentin vähennyksen kaksinkertaistamiseen. ( 13 )

14. Noorenin oikeudenomistajat, M.N.J.P.W. Nooren ja J.M.D.C. Nooren, nostivat kanteen College van Beroep voor het bedrijfslevenissä muun muassa 18.9.2014 tehtyä Staatssecretaris van Economische Zakenin päätöstä vastaan. ( 14 )

15. Kanteensa tueksi Noorenin oikeudenomistajat väittävät muun muassa, että havaittuja noudattamatta jättämisen tapauksia on asetuksen N:o 1122/2009 70 artiklan 6 kohdan perusteella pidettävä yhtenä noudattamatta jättämisen tapauksena. Niiden mukaan nyt käsiteltävässä asiassa kyse on vain toistuvista noudattamatta jättämisen tapauksista samalla täydentävien ehtojen alalla. Prosenttimääräisten vähennysten laskeminen yhteen kyseisen asetuksen 71 artiklan 6 kohdan nojalla ei siten voi tulla kysymykseen. Vähennys voi olla enintään 15 prosenttia.

16. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että Staatssecretaris van Economische Zaken on määrittänyt perustellusti yhtäältä laiminlyönnistä johtuvissa toistuvissa ja toistumattomissa noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettavaksi vähennykseksi 15 prosenttia ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettavaksi vähennykseksi 40 prosenttia. Kyseinen tuomioistuin on kuitenkin epävarma siitä, voidaanko kyseiset vähennykset pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa laskea yhteen asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklan nojalla.

17. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tässä yhteydessä, että Staatssecretaris van Economische Zakenin ehdottama tulkinta, jonka mukaan tällainen yhteenlaskeminen on mahdollinen, merkitsee sitä, että asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 6 kohdassa säädetty erityinen sääntö (toistuvan noudattamatta jättämisen ja jonkin toisen noudattamatta jättämisen tai jonkin toisen toistuvan noudattamatta jättämisen tapauksessa prosenttimääräiset vähennykset lasketaan yhteen) syrjäyttää asetuksen N:o 1122/2009 70 artiklan 6 kohdassa säädetyn yleisen säännön (useampia samaan täydentävien ehtojen alaan liittyviä noudattamatta jättämisen tapauksia on vähennystä määritettäessä pidettävä yhtenä noudattamatta jättämisen tapauksena). Kyseisen tuomioistuimen mukaan Staatssecretaris van Economische Zaken näyttää näin tulkitessaan jättävän huomiotta sen, että asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 6 kohtaa ei sovelleta, jos täydentävää ehtoa sellaisenaan tarkasteltuna on jätetty tahallisesti noudattamatta. Tahalliseen noudattamatta jättämiseen sovellettavista laskentasäännöistä on säädetty asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklassa. Kyseiseen säännökseen ei kuitenkaan sisälly sääntöä, jota sovellettaisiin, jos samanaikaisesti havaitaan yhtäältä laiminlyönnistä johtuvia toistuvia ja toistumattomia noudattamatta jättämisen tapauksia ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksia. Mainituista säännöksistä ei siten ilmene selvästi, voidaanko kyseiset vähennykset laskea yhteen, ja jos näin on, miten se on tehtävä, ja onko Staatssecretaris van Economische Zaken määrittänyt 55 prosentin kokonaisvähennyksen perustellusti.

18. Tässä tilanteessa College van Beroep voor het bedrijfsleven on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko unionin lainsäätäjä [asetuksen N:o 1122/2009] 70, 71 ja 72 artiklassa säätänyt mahdollisuudesta laskea yhteen yhtäältä laiminlyönnistä johtuvista täydentävien ehtojen toistuvista ja toistumattomista noudattamatta jättämisistä ja toisaalta täydentävien ehtojen tahallisista noudattamatta jättämisistä määrätyt tuen vähennykset, kuten on menetelty esillä olevassa asiassa, jossa on kyse useasta noudattamatta jättämisestä samalla täydentävien ehtojen alalla? 2) Jos vastaus on myöntävä, mihin artiklaan tai sen osaan tällainen yhteenlaskeminen perustuu ja millaista laskentasääntöä siihen sovelletaan? 3) Jos vastaus on kieltävä, onko tällaiselle yhteenlaskemiselle löydettävissä perusta muualta unionin oikeudesta?”

19. Alankomaiden hallitus ja Euroopan komissio ovat jättäneet kirjalliset huomautuksensa. Ne molemmat olivat myös edustettuina 7.11.2017 pidetyssä istunnossa.

IV. Tapauksen tarkastelu

A. Alustavat huomautukset

20. Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita unionin tuomioistuimen olisi mielestäni tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa on havaittu useita noudattamatta jättämisen tapauksia samalla alalla, yhtäältä laiminlyönnistä johtuvien toistuvien ja toistumattomien noudattamatta jättämisen tapausten perusteella sovellettavat vähennykset ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapausten perusteella sovellettavat tuen vähennykset tai epäämiset laskea yhteen asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklan nojalla. Jos vastaus on kieltävä, kyseinen tuomioistuin tiedustelee kolmannella ennakkoratkaisukysymyksellään, onko unionin oikeudessa olemassa muuta oikeusperustaa, joka mahdollistaa tällaisen yhteenlaskemisen.

21. Ennen näiden kysymysten tutkimista on mielestäni hyödyllistä palauttaa lyhyesti mieleen täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättämisten perusteella määrättäviä tuen vähennyksiä tai epäämisiä koskevan järjestelmän, josta säädetään asetuksissa N:o 73/2009 ja N:o 1122/2009 (B jakso), tärkeimmät ominaisuudet.

22. Sen jälkeen tarkastelen ennakkoratkaisukysymyksiä. Esitän tässä yhteydessä syyt, joiden vuoksi katson, että asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 73/2009 23 ja 24 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa yhtäältä laiminlyönnistä johtuvien toistuvien ja toistumattomien noudattamatta jättämisen tapausten perusteella sovellettavat tuen vähennykset ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapausten perusteella sovellettavat tuen vähennykset ja epäämiset on laskettava yhteen (C jakso).

B. Täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättämisten perusteella määritettyjä vähennyksiä tai epäämisiä koskevan järjestelmän, sellaisena kuin se vahvistetaan asetuksissa N:o 73/2009 ja N:o 1122/2009, tärkeimmät ominaisuudet

23. Täydentävien ehtojen järjestelmässä, joka on olennainen osa unionin suorien tukien järjestelmää, viljelijöiltä, jotka eivät noudata eräitä lakisääteisiä vaatimuksia (ns. täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä) vähennetään tai evätään suoria tukia. ( 15 ) Tämän tuen vähentämistä tai epäämistä koskevan järjestelmän tavoitteena on kannustaa viljelijöitä noudattamaan täydentävien ehtojen eri aloilla voimassa olevaa unionin lainsäädäntöä, jotta yhteiseen maatalouspolitiikkaan sisällytettäisiin tällä tavoin säännökset, jotka liittyvät erityisesti eläinten hyvinvointiin. ( 16 )

24. Asetuksen N:o 73/2009 23 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan tukihakemuksen jättäneelle viljelijälle myönnettyjen tai myönnettävien suorien tukien kokonaismäärää alennetaan, jos lakisääteisiä hoitovaatimuksia tai hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta ei sen kalenterivuoden jonain aikana noudateta, jota koskeva tukihakemus on jätetty. ( 17 ) Vähennyksiä ja epäämisiä sovelletaan kyseisen asetuksen 24 artiklassa ja asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklassa, joissa säädetään vähennyksiä ja epäämisiä koskevista yksityiskohtaisemmista säännöistä, ( 18 ) säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaan.

25. Asetuksen N:o 73/2009 24 artiklassa ja asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklassa erotetaan toisistaan yhtäältä laiminlyöntitapauksessa ja toisaalta tarkoituksellisen noudattamatta jättämisen tapauksessa sovellettavat seuraamukset. ( 19 ) Kyseisten säännösten mukaan nämä kaksi rikkomustyyppiä johtavat selvästi erilaisiin seuraamuksiin.

26. Siltä osin kuin on kyse ensinnäkin (toistumattoman) laiminlyönnin tapauksissa sovellettavista vähennyksistä, asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 2 kohdassa säädetään 5 prosentin enimmäisvähennyksestä. Asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 1 kohdassa säädetään, että laiminlyöntitapauksessa sovellettavan vähennyksen on pääsääntöisesti oltava 3 prosenttia, mutta prosenttiosuutta voidaan alentaa yhteen prosenttiin ja korottaa 5 prosenttiin. ( 20 )

27. Siltä osin kuin kyse on erityisesti toistuvista laiminlyöntitapauksista, asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 2 kohdassa säädetään enintään 15 prosentin enimmäisvähennyksestä. Näitä tapauksia varten asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 5 kohdassa asetetaan laskentasääntö, jonka mukaan kyseisen asetuksen 71 artiklan 1 kohdan mukaisesti aiemmin vahvistettua prosenttiosuutta on pääsääntöisesti korotettava kertoimella kolme ensimmäisen toistumisen yhteydessä. Myöhempien toistumisten yhteydessä korotuskerrointa kolme on sovellettava joka kerran edellisen toistuvan noudattamatta jättämisen osalta vahvistettuun vähennykseen, kunnes 15 prosentin enimmäisvähennys on saavutettu. ( 21 )

28. Toiseksi jos kyseessä on tarkoituksellinen noudattamatta jättäminen, vähennysprosentin on asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 3 kohdan mukaan pääsääntöisesti oltava vähintään 20, ja kyseeseen voi myös tulla täydellinen yhden tai useamman tukijärjestelmän ulkopuolelle sulkeminen (jolloin vähennys on toisin sanoen 100 prosenttia), ja nämä seuraamukset voivat jatkua yhden tai useamman kalenterivuoden ajan. Asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklan 1 kohdassa säädetään, että vähennysprosenttiosuus voi olla 15–100 prosenttia, mutta pääsääntöisesti sen on oltava 20 prosenttia. ( 22 )

29. Lopuksi asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 4 kohdassa säädetään enimmäismäärästä, jonka perusteella tuen vähentämisen ja evätyn tuen kokonaismäärä ei voi kuitenkaan yhden kalenterivuoden osalta ylittää myönnettyjen tai myönnettävien suorien tukien kokonaismäärää.

30. Edellä esitetystä seuraa, että vähennysten ja epäämisten, joita sovelletaan, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta, osalta sovelletaan sekä asetuksen N:o 73/2009 23 ja 24 artiklaa, joilla vahvistetaan yleiset periaatteet ja kriteerit, että asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklaa, joilla vahvistetaan yksityiskohtaisemmat säännöt. Tämän perusteella katson Alankomaiden hallituksen tavoin, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin vastaamiseksi on otettava huomioon sekä asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artikla että asetuksen N:o 73/2009 23 ja 24 artikla. ( 23 )

C. Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys

31. On syytä huomauttaa ensiksi, että nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoi, että Staatssecretaris van Economische Zaken oli määrittänyt perustellusti yhtäältä laiminlyönnistä johtuvissa toistuvissa ja toistumattomissa noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettavaksi vähennykseksi 15 prosenttia ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettavaksi vähennykseksi 40 prosenttia. ( 24 )

32. Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita unionin tuomioistuimen olisi mielestäni tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, voidaanko 15 prosentin ja 40 prosentin vähennykset laskea yhteen, niin että kyseiseen viljelijään sovelletaan yhteensä 55 prosentin vähennystä.

33. Alankomaiden hallituksen ja komission tavoin katson, että unionin tuomioistuimen on vastattava tähän kysymykseen myöntävästi. Katson nimittäin, että asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 73/2009 23 ja 24 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa on havaittu useita säännösten noudattamatta jättämisen tapauksia samalla alalla, yhtäältä laiminlyönnistä johtuvien toistuvien ja toistumattomien noudattamatta jättämisen tapausten ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapausten perusteella sovellettavat tuen vähennykset on laskettava yhteen.

34. Nojaudun tältä osin seuraaviin toteamuksiin.

35. Ensinnäkin, kuten olen jo todennut tässä ratkaisuehdotuksessa, asetuksen N:o 73/2009 23 artiklan 1 kohdan mukaan myönnettyjen tai myönnettävien suorien tukien kokonaismäärää alennetaan, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta. Tältä osin asetuksen N:o 73/2009 24 artiklassa ja asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklassa erotetaan toisistaan yhtäältä laiminlyöntitapaukset ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapaukset ja säädetään näiden kahden rikkomustyypin osalta määrättävistä erilaisista seuraamuksista. ( 25 )

36. Tästä seuraa mielestäni, että tilanteessa, jossa havaitaan sekä laiminlyönnistä johtuvia että tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksia, on syytä määrittää erikseen yhtäältä laiminlyönnistä johtuvissa noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettavat vähennykset (jotka määritetään asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan mukaisesti) ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettavat vähennykset ja epäämiset (jotka määritetään asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 3 kohdan ja asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklan mukaisesti). Tämä on ainoa tapa noudattaa kunkin seuraamusjärjestelmän yksityiskohtaisia sääntöjä sekä vähennysten prosenttimäärien että näihin kahteen rikkomustyyppiin sovellettavien enimmäismäärien osalta. ( 26 )

37. Tämän jälkeen näin määritetyt vähennykset ja epäämiset on laskettava yhteen aina asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 4 kohdassa säädetyn 100 prosentin enimmäisvähennykseen asti. Velvollisuus suorittaa tällainen yhteenlaskeminen kuuluu mielestäni asetuksen N:o 73/2009 23 ja 24 artiklassa sekä asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklassa säädettyyn vähennysten ja epäämisten järjestelmään. Kyseiset säännökset menettäisivät nimittäin tehokkaan vaikutuksensa, jos tahallisen noudattamatta jättämisen tapausten perusteella määritetyt vähennykset jollain lailla ”absorboisivat” laiminlyönnistä johtuvien noudattamatta jättämisen tapausten perusteella määritetyt vähennykset (tai päinvastoin). Lisäksi on todettava, että jos tällaista yhteenlaskemista ei suoritettaisi, asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 4 kohdassa säädetty enimmäismäärä menettäisi merkityksensä. ( 27 ) Katson siten vastanneeni tällaisen yhteenlaskemisen oikeusperustaa koskevaan kysymykseen, jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esitti toisessa ennakkoratkaisukysymyksessään. ( 28 )

38. Toiseksi on todettava, ettei tästä yhteenlaskemisen periaatteesta voida poiketa minkään asetusten N:o 73/2009 ja N:o 1122/2009 säännöksen nojalla pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa samalla alalla on havaittu useita toistuvia ja toistumattomia noudattamatta jättämisen tapauksia, joista jotkut johtuvat laiminlyönneistä ja osa on tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksia. Erityisesti on todettava, etteivät asetuksen N:o 1122/2009 70 artiklan 6 kohdassa ja asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 6 kohdassa tarkoitetut säännöt, joihin Noorenin oikeudenomistajat vetoavat, ( 29 ) oikeuta poikkeamaan periaatteesta, jonka mukaan yhtäältä laiminlyöntitapausten perusteella määritetyt vähennykset ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapausten perusteella määritetyt vähennykset ja epäämiset lasketaan yhteen.

39. Ensinnäkin on todettava, että asetuksen N:o 1122/2009 70 artiklan 6 kohdassa säädetään, että jos samaan täydentävien ehtojen alaan liittyvien eri säädösten tai standardien osalta on havaittu useampi kuin yksi säännösten noudattamatta jättämisen tapaus, kyseisiä tapauksia on 71 artiklan 1 kohdan ja 72 artiklan 1 kohdan mukaisen vähennyksen määrittämiseksi pidettävä yhtenä noudattamatta jättämisenä. ( 30 )

40. Mielestäni kyseisessä säännöksessä säädetään rikkomusten ”yhdistämisestä” yhtäältä asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 1 kohdan mukaisten seuraamusten vahvistamiseksi laiminlyönnin tapauksissa ja toisaalta kyseisen asetuksen 72 artiklan 1 kohdan mukaisten seuraamusten vahvistamiseksi tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa. Katson kyseisen säännöksen toisin sanoen edellyttävän, että kaikkia laiminlyönnin tapauksia on pidettävä yhtenä laiminlyönnin tapauksena ja kaikkia tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksia yhtenä tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksena seuraamuksia määrättäessä. ( 31 )

41. Sitä vastoin kyseisen asetuksen 70 artiklan 6 kohdan sanamuodosta ei voida mielestäni päätellä, että kaikkien havaittujen noudattamatta jättämisen tapausten perusteella olisi niiden luonteesta riippumatta määrättävä yksi ainoa seuraamus, kuten Noorenin oikeudenomistajat näyttävät esittävän. ( 32 ) Tällaisella tulkinnalla ei myöskään otettaisi huomioon sitä eroa, joka on tehty asetuksen N:o 73/2009 24 artiklassa ja asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklassa laiminlyönnin tapauksessa sovellettavien seuraamusten ja tarkoituksellisen noudattamatta jättämisen tapauksessa sovellettavien seuraamusten välillä. Muistutan tässä yhteydessä, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan soveltamisasetusta on mikäli mahdollista tulkittava perusasetuksen mukaisesti. ( 33 )

42. Lisäksi on todettava, ettei asetuksen N:o 1122/2009 70 artiklan 6 kohtaa sovelleta toistuvissa laiminlyöntitapauksissa. Kyseisen säännöksen tekstissä viitataan yksinomaan kyseisen asetuksen 71 artiklan 1 kohtaan, joka koskee toistumattomissa laiminlyönnin tapauksissa sovellettavia vähennyksiä, ja 72 artiklan 1 kohtaan, joka koskee tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettavia vähennyksiä. Kyseisessä säännöksessä ei sitä vastoin viitata lainkaan saman asetuksen 71 artiklan 5 kohtaan, joka koskee toistuvia laiminlyöntitapauksia. Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tapauksessa asetuksen N:o 1122/2009 70 artiklan 6 kohtaa ei sovelleta toistuvissa laiminlyöntitapauksissa. Sovellettava vähennys on näissä tapauksissa näin ollen joka tapauksessa määritettävä erikseen.

43. Toiseksi asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 6 kohdan osalta on todettava, että kuten 71 artiklan otsikosta ilmenee, kyseinen artikla koskee ainoastaan laiminlyöntitapauksia, ja sen 6 kohta sitä erityistä tilannetta, jossa toistuva noudattamatta jättäminen todetaan yhdessä jonkin toisen, toistuvan tai toistumattoman, noudattamatta jättämisen kanssa. Tästä seuraa, ettei kyseistä säännöstä voida soveltaa tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa ja että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa kyseisellä säännöksellä ei näin ollen voi olla minkäänlaista vaikutusta havaituissa tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettaviin vähennyksiin ja epäämisiin.

44. Edellä esitetystä seuraa, etteivät asetuksen N:o 1122/2009 70 artiklan 6 kohta, 71 artiklan 6 kohta eikä näiden kahden säännöksen soveltaminen yhdessä oikeuta sitä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa vahvistetaan yksi ainoa seuraamus, joka voi olla enintään 15 prosenttia, kuten Noorenin oikeudenomistajat väittävät. ( 34 )

45. Lisäksi tällainen tulkinta olisi epälooginen. Siitä seuraisi, että tilanteessa, jossa on havaittu useita laiminlyönnistä johtuvia noudattamatta jättämisen tapauksia ja useita tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksia, sovellettava vähennys olisi pienempi kuin yhden tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksessa sovellettava vähennys, joka on asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklan 1 kohdan mukaan pääsääntöisesti 20 prosenttia. Tällainen tulos olisi myös ristiriidassa asetuksen N:o 73/2009 23 ja 24 artiklalla ja asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklalla, joiden tarkoituksena on kannustaa viljelijöitä noudattamaan täydentävien ehtojen eri aloilla voimassa olevaa unionin lainsäädäntöä, käyttöön otetun vähennysten ja epäämisten järjestelmän tavoitteen kanssa. ( 35 )

46. Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa asetuksen N:o 73/2009 23 ja 24 artiklan ja asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklan soveltaminen johtaa mielestäni seuraaviin vähennyksiin ja epäämisiin.

47. Ensimmäiseksi on yhdistettävä asetuksen N:o 1122/2009 70 artiklan 6 kohdan mukaisesti yhtäältä kaikki toistumattomat laiminlyöntitapaukset ja toisaalta kaikki tahallisen noudattamatta jättämisen tapaukset ja vahvistettava erikseen näiden kahden rikkomusryhmän osalta kyseisen asetuksen 71 artiklan 1 kohdan mukaisesti (toistumattomissa laiminlyöntitapauksissa) ja 72 artiklan 1 kohdan mukaisesti (tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa) sovellettava vähennys tai epääminen. Toiseksi on määritettävä toistuvien laiminlyöntitapausten osalta sovellettavat vähennykset asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Kolmanneksi on laskettava yhteen kyseisen asetuksen 71 artiklan 6 kohdan nojalla yhtäältä toistumattomien ja toisaalta toistuvien laiminlyöntitapausten perusteella määritetyt prosenttimääräiset vähennykset aina kyseisessä säännöksessä säädettyyn 15 prosentin enimmäisvähennykseen asti. Lopuksi on laskettava yhteen toistumattomien ja toistuvien laiminlyöntitapausten osalta siten määritetty vähennys ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapausten osalta määritetty vähennys (tai epääminen). Asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 4 kohdan mukaan tuen vähentämisen ja evätyn tuen kokonaismäärä yhtenä kalenterivuotena saa kuitenkin olla korkeintaan 100 prosenttia myönnettyjen tai myönnettävien suorien tukien kokonaismäärästä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, onko esillä olevassa tapauksessa noudatettu näitä vaatimuksia määritettäessä 55 prosentin vähennystä.

48. Siten katson, että on hyödyllistä esittää joitakin huomioita, jotka koskevat komission ennakkoratkaisukysymyksiin ehdottamaa vastausta. Komission näihin kysymyksiin esittämän kokonaisratkaisun mukaan asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artikla eivät ole esteenä sille, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ottavat tilanteessa, jossa kyse on yhdestä tai useammasta kyseisen asetuksen 72 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksesta, huomioon myös muiden laiminlyönnistä johtuvien toistuvien ja toistumattomien noudattamatta jättämisen tapausten olemassaolon ja että ne soveltavat kyseisen säännöksen rajoissa vain yhtä kokonaisvähennystä ottamalla vähennyksen kokonaisprosentin tietyn osuuden osalta huomioon myös näiden muiden laiminlyönnistä johtuvan noudattamatta jättämisen tapausten olemassaolon.

49. Toisin sanoen komissio katsoo, että koska asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklan 1 kohdassa säädetään tahallisen noudattamatta jättämisen tapausten osalta enintään 100 prosentin vähennyksestä, toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa on havaittu sekä laiminlyönnistä johtuvia toistuvia ja toistumattomia noudattamatta jättämisen tapauksia että tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksia, vahvistaa kyseisen säännöksen nojalla kokonaisvähennyksen, jossa otetaan huomioon sekä tahallisen noudattamatta jättämisen tapaukset että laiminlyönnistä johtuvat noudattamatta jättämisen tapaukset.

50. Komission ehdottama ratkaisu ei vakuuta minua seuraavista syistä.

51. Ensinnäkään tällainen lähestymistapa ei mielestäni vastaa asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklan 1 kohdan sanamuotoa, jonka mukaan kyseinen säännös koskee ainoastaan tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksia. Siinä ei myöskään oteta huomioon eroa, joka asetuksen N:o 73/2009 24 artiklassa ja asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklassa tehdään yhtäältä laiminlyönnin tapauksessa sovellettavien vähennysten ja toisaalta tarkoituksellisen noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettavien vähennysten ja epäämisten välillä. ( 36 )

52. Toiseksi katson, että komission lähestymistapa aiheuttaisi osapuolille oikeusvarmuuteen liittyviä ongelmia, koska kansallisille viranomaisille jäisi liikaa harkintavaltaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa sovellettavan ”kokonaisvähennyksen” määrittämiseksi. Jos tämä lähestymistapa valittaisiin, osapuolten olisi käytännössä mahdotonta ennakoida niille tällaisessa tilanteessa määrättävää seuraamusta. ( 37 ) Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklan tarkoituksena on antaa täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättämisen perusteella sovellettavia vähennyksiä ja epäämisiä koskevat yksityiskohtaiset säännöt. ( 38 ) Komission ehdottama lähestymistapa tekisi näistä säännöistä tarpeettomia pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, koska todellisuudessa asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklan 1 kohdan sääntö ”absorboisi” ne.

53. Yhteenvetona ehdotan, että unionin tuomioistuin toteaa, että asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 73/2009 23 ja 24 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa on havaittu useita noudattamatta jättämisen tapauksia samalla alalla, yhtäältä laiminlyönnistä johtuviin toistuviin ja toistumattomiin noudattamatta jättämisen tapauksiin sovellettavat asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan mukaisesti määritetyt vähennykset ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksiin sovellettavat asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 3 kohdan ja asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklan 1 kohdan mukaisesti määritetyt vähennykset on laskettava yhteen. Asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 4 kohdan mukaan tuen vähentämisen ja evätyn tuen kokonaismäärä yhtenä kalenterivuotena saa kuitenkin olla korkeintaan 100 prosenttia myönnettyjen tai myönnettävien suorien tukien kokonaismäärästä.

54. Tämä vastaus huomioon ottaen kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen ei ole tarpeen vastata.

V. Ratkaisuehdotus

55. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa College van Beroep voor het bedrijfslevenin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta 30.11.2009 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1122/2009 70–72 artiklaa, luettuna yhdessä yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 23 ja 24 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa on havaittu useita noudattamatta jättämisen tapauksia samalla alalla, yhtäältä laiminlyönnistä johtuviin toistuviin ja toistumattomiin noudattamatta jättämisten tapauksiin ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksiin sovellettavat vähennykset on laskettava yhteen. Asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 4 kohdan mukaan tuen vähentämisen ja evätyn tuen kokonaismäärä yhtenä kalenterivuotena saa kuitenkin olla korkeintaan 100 prosenttia myönnettyjen tai myönnettävien suorien tukien kokonaismäärästä.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) Neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta 30.11.2009 annettu komission asetus (EUVL 2009, L 316, s. 65).

( 3 ) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annettu neuvoston asetus (EUVL 2009, L 30, s. 16).

( 4 ) Yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2013, L 347, s. 608). On syytä huomauttaa, että täydentäviä ehtoja koskevat säännöt on nyt sisällytetty yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549).

( 5 ) Ks. asetuksen N:o 1307/2013 72 artiklan 2 kohta ja 74 artikla.

( 6 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 12 kohta.

( 7 ) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän sekä suoriin tukiin, maaseudun kehittämistukeen ja täydentäviin ehtoihin sovellettavien maksujen epäämis- ja perumisedellytysten sekä hallinnollisten seuraamusten osalta 11.3.2014 annettu komission delegoitu asetus (EUVL 2014, L 181, s. 48).

( 8 ) Ks. delegoidun asetuksen N:o 640/2014 43 artikla.

( 9 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 12 kohta.

( 10 ) Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että havaitut rikkomiset koskivat mm. velvollisuutta antaa vasikoille asianmukaista hoitoa, huolehtia siitä, että niillä on saatavilla riittävästi puhdasta vettä, suojella ulkona pidettyjä eläimiä huonoilta sääolosuhteilta, petoeläimiltä ja terveyttä uhkaavilta vaaroilta, tarjota eläimille riittävästi kunnollista ja terveellistä ravintoa, noudattaa vasikoiden yksittäiskarsinoiden osalta esitettyjä vähimmäismittoja, eristää sairaat tai loukkaantuneet eläimet asianmukaisiin tiloihin ja hoitaa sairailta tai loukkaantuneilta näyttävät eläimet välittömästi ja asianmukaisesti tai konsultoida eläinlääkäriä.

( 11 ) Termin ”suora tuki” osalta ks. asetuksen N:o 73/2009 2 artiklan d alakohta.

( 12 ) Ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä ilmenee, että vähennyksen määräksi oli alun perin vahvistettu 15 %. Tämän jälkeen vähennyksen määräksi muutettiin ensin 65 %, sitten 100 % ja 18.9.2014 tehdyllä päätöksellä 55 %.

( 13 ) Tältä osin on todettava, että ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä ilmeni, että useiden eläinten oli todettu kärsineen tarpeettomasti ja loukkaantuneen ja että osa oli täytynyt lopettaa todettujen rikkomusten vuoksi. Siitä ilmenee myös, että Staatssecretaris van Economische Zaken oli katsonut, että kyseessä oli kyseisen viljelijän ”pitkäaikainen ja pysyvä käytäntö”.

( 14 ) Noorenin oikeudenomistajien nostama kanne koskee 18.9.2014 tehdyn päätöksen lisäksi muun muassa 23.9.2014 tehtyä Staatssecretaris van Economische Zakenin päätöstä, jolla viimeksi mainittu laski uudelleen vuodeksi 2011 myönnetyn tuen ottamalla huomioon 18.9.2014 tekemässään päätöksessä vahvistetun vähennyksen.

( 15 ) Ks. vastaavasti asetuksen N:o 73/2009 johdanto-osan kolmas perustelukappale.

( 16 ) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (EUVL 2003, L 270, s. 1) ja yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 796/2004 (EUVL 2004, L 141, s. 18), joista ensin mainittu on kumottu ja korvattu asetuksella N:o 73/2009 ja viimeksi mainittu asetuksella N:o 1122/2009, osalta ks. tuomio 11.3.2008, Jager (C‑420/06, EU:C:2008:152, 71 kohta) ja tuomio 27.2.2014, van der Ham ja van der Ham-Reijersen van Buuren (C‑396/12, EU:C:2014:98, 52 kohta). Ks. vastaavasti myös asetuksen N:o 73/2009 osalta tuomio 13.12.2012, Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost (C‑11/12, EU:C:2012:808, 35 ja 40 kohta).

( 17 ) Ks. tuomio 13.12.2012, Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost (C‑11/12, EU:C:2012:808, 22 kohta). Ks. myös asetuksen N:o 73/2009 4 artiklan 1 kohta, jonka mukaan suoria tukia saavan viljelijän on noudatettava kyseisen asetuksen liitteessä II lueteltuja lakisääteisiä hoitovaatimuksia sekä 6 artiklassa tarkoitettua hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta. Kyseisen asetuksen 5 artiklan mukaan muun muassa eläinten hyvinvointia koskevat lakisääteiset hoitovaatimukset vahvistetaan yhteisön lainsäädännössä.

( 18 ) Asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 1 kohdan mukaan tuen vähentämistä tai epäämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan asetuksen N:o 73/2009 141 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tässä yhteydessä huomioon otetaan havaitun noudattamatta jättämisen vakavuus, laajuus, kesto ja toistuvuus sekä kyseisen 24 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa vahvistetut perusteet. Kyseisessä 141 artiklan 2 kohdassa viitattiin menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28.6.1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (EYVL 1999, L 184, s. 23) 4 ja 7 artiklaan.

( 19 ) Huomautan, että asetuksen N:o 73/2009 23 ja 24 artiklassa käytetään ilmausta ”noudattamatta jättäminen”, kun taas asetuksen N:o 1122/2009 70–72 artiklassa käytetään ilmausta ”säännösten noudattamatta jättäminen”. Lisäksi on huomattava, että asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 3 kohdassa mainitaan ”tarkoituksellinen noudattamatta jättäminen”, kun taas asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklassa käytetään ilmausta ”säännösten tahallinen noudattamatta jättäminen”. Nämä kielelliset erot eivät mielestäni merkitse kuitenkaan sitä, että käytetyillä ilmauksilla olisi erilainen merkityssisältö.

( 20 ) Asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan maksajavirasto voi päättää 54 artiklan 1 kohdan c alakohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa olla soveltamatta vähennystä lainkaan.

( 21 ) Mainitun 71 artiklan 5 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetään lisäksi, että kun 15 prosentin suuruinen enimmäisvähennys on saavutettu, asianomaiselle viljelijälle on ilmoitettava, että jos sama säännösten noudattamatta jättäminen vielä havaitaan, hänen katsotaan toimineen asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklassa tarkoitetulla tavalla tahallisesti. Käsitteen ”toistuva noudattamatta jättäminen” osalta ks. asetuksen N:o 1122/2009 47 artiklan 1 kohta.

( 22 ) Asetuksen N:o 796/2004 67 artiklan 1 kohtaan (joka vastaa asetuksen N:o 1122/2009 72 artiklan 1 kohtaa) sisältyvän käsitteen ”sääntöjen tahallinen noudattamatta jättäminen” osalta ks. tuomio 27.2.2014, van der Ham ja van der Ham-Reijersen van Buuren (C‑396/12, EU:C:2014:98, 27–37 kohta).

( 23 ) Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on muodollisesti rajoittanut kysymyksensä koskemaan vain unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkintaa, unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tämä seikka ei estä unionin tuomioistuinta esittämästä sille kaikkia unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, jotka saattavat olla hyödyllisiä kansallisen tuomioistuimen arvioidessa käsiteltävänään olevaa asiaa, riippumatta siitä, onko kansallinen tuomioistuin viitannut niihin kysymyksissään. Unionin tuomioistuimen on poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde. Ks. tuomio 19.10.2017, Otero Ramos (C‑531/15, EU:C:2017:789, 40 kohta).

( 24 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 16 kohta.

( 25 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 24–28 kohta.

( 26 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 26–28 kohta.

( 27 ) Asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 4 kohdan osalta ks. tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohta.

( 28 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 18 kohta.

( 29 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohta. Kattavuuden vuoksi lisään, että asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 4 kohta ei ole merkityksellinen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa. Kuten ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on todennut, kyseinen säännös koskee nimittäin ainoastaan tilannetta, jossa täydentävien ehtojen eri alojen osalta on havaittu useampia säännösten noudattamatta jättämisen tapauksia, ja näin ei nyt esillä olevassa asiassa ole.

( 30 ) Asetusta N:o 1122/2009 edeltäneeseen asetukseen N:o 796/2004 sisältyi säännös, joka oli lähes identtinen asetuksen N:o 1122/2009 70 artiklan 6 kohdan kanssa mutta joka koski ainoastaan laiminlyönnin tapauksessa sovellettavia vähennyksiä (asetuksen N:o 796/2004 66 artiklan 2 kohta). Ei ole selvää, miksi tämä säännös on siirretty asetuksessa N:o 1122/2009 ”yleisperiaatteita ja määritelmiä” koskevaan artiklaan (kyseisen asetuksen 70 artiklan 6 kohta) sillä seurauksella, että sen soveltamisala on laajennettu koskemaan tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksia.

( 31 ) Ks. vastaavasti yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annettujen asetusten (EY) N:o 796/2004 ja (EY) N:o 1973/2004 muuttamisesta 23.12.2005 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2184/2005 (EUVL 2005, L 347, s. 61) johdanto-osan neljäs perustelukappale, josta ilmenee, että ”asetuksen (EY) N:o 796/2004 66 artiklan 2 kohdan [joka vastaa asetuksen N:o 1122/2009 70 artiklan 6 kohtaa] mukaisesti mainitun asetuksen 2 artiklan 31 kohdassa tarkoitettuun samaan täydentävien ehtojen alaan liittyvien velvollisuuksien useampaa kuin yhtä säännösten noudattamatta jättämisen tapausta olisi seuraamusten määräämiseksi pidettävä yhtenä noudattamatta jättämisenä” (kursivointi tässä).

( 32 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohta.

( 33 ) Ks. tuomio 14.5.2009, Internationaal Verhuis- en Transportbedrijf Jan de Lely (C‑161/08, EU:C:2009:308, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tällainen tulkinta herättäisi lisäksi kysymyksen siitä, minkä säännön (asetuksen N:o 1122/2009 71 artiklan 1 kohdan vai 72 artiklan 1 kohdan) mukaan”yksi ainoa seuraamus” olisi vahvistettava. Se, että asetuksessa vaietaan tästä kysymyksestä, vahvistaa käsitystäni siitä, ettei unionin lainsäätäjän tarkoituksena ole ollut, että tilanteessa, jossa havaitaan sekä laiminlyönnistä johtuvia että tahallisia noudattamatta jättämisen tapauksia, vahvistettaisiin yksi ainoa seuraamus.

( 34 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohta.

( 35 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 23 kohta. Muistutan, että asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 1 kohdan mukaan tuen vähentämistä tai epäämistä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamiseksi huomioon otetaan muun muassa havaitun noudattamatta jättämisen vakavuus, laajuus, kesto ja toistuvuus. Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 18. Ks. myös asetuksen N:o 1122/2009 johdanto-osan 75 perustelukappale, jossa viitataan suhteellisuusperiaatteeseen.

( 36 ) Tämän eron osalta ks. tämän ratkaisuehdotuksen 25–28 ja 35–36 kohta.

( 37 ) Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuuden periaate edellyttää muun muassa, että oikeussäännöt ovat selviä ja täsmällistä ja että niiden seuraukset ovat ennakoitavissa varsinkin silloin, kun niillä voi yksilöiden kannalta olla epäedullisia seurauksia. Ks. mm. tuomio 18.12.2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, 60 kohta).

( 38 ) Ks. asetuksen N:o 73/2009 24 artiklan 1 kohta. Ks. myös tämän ratkaisuehdotuksen 24 kohta ja alaviite 18.