ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Pääoman hankintaa koskevat välilliset verot – Pääomayhtiöiltä kannettava pääomansijoitusvero

(Neuvoston direktiivin 69/335 4 ja 7 artikla)

Tiivistelmä

Pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista annetun neuvoston direktiivin 69/335, sellaisena kuin se on muutettuna pääomansijoitusveron yhteisten verokantojen vahvistamisesta annetulla neuvoston direktiivillä 73/80 ja direktiivillä 85/303, 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat kantaa pääomansijoitusveroa pääomayhtiön varojen lisäämisestä sellaisilla osakkaan suorituksilla, jotka eivät johda yhtiöpääoman korottamiseen mutta jotka voivat lisätä yhtiöosuuksien arvoa.

Mainitun direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa vapautetaan pääomansijoitusverosta kuitenkin tietyt toimet, jos ne täyttävät seuraavat kolme edellytystä: i) pääomayhtiö on sijoittanut koko varallisuutensa tai yhden tai useamman liiketoimintansa osan yhteen tai useampaan perustettavaan tai jo olemassa olevaan pääomayhtiöön, ii) sijoituksesta on saatu vastikkeena yksinomaan yhtiöosuuksia, iii) toimenpiteen osapuolina olleiden yhtiöiden tosiasiallinen johto tai sääntömääräinen kotipaikka on jäsenvaltion alueella.

Näiden edellytysten täyttyessä on direktiivin 69/335 vastaista kantaa niin sanotusta käänteisestä sulautumisesta eli absorptiosulautumisesta, jossa sulautuva yhtiö omistaa kaikki vastaanottavan yhtiön osakkeet, suhteellista rekisteröintimaksua, jonka suuruus on 1 prosentti tällaisen toimenpiteen arvosta. Siltä osin kuin tällainen sulautuminen on mainitun direktiivin 4 artiklassa tarkoitettu yhtiöön tehty pääomansijoitus, kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa se vapautetaan pääomansijoitusverosta.

(ks. 32, 40–42, 46 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Verolainsäädäntö

(EY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla); ETA-sopimuksen 31 artikla)

Tiivistelmä

EY:n perustamissopimuksen 52 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 31 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaisille jäsenvaltion säännöksille, joiden mukaan tässä jäsenvaltiossa yleisesti verovelvolliselle emoyhtiölle osakkuuden hankkimisesta tytäryhtiössä aiheutuneet rahoitusmenot ovat vähennyskelvottomia verotuksessa, jos nämä menot liittyvät osinkoihin, jotka ovat verovapaita siitä syystä, että ne on saatu johonkin toiseen jäsenvaltioon tai mainitun sopimuksen osapuolena olevaan valtioon sijoittautuneelta välillisesti omistetulta tytäryhtiöltä, vaikka tällaiset menot ovat vähennyskelpoisia, jos ne liittyvät samaan jäsenvaltioon, jossa emoyhtiöllä on kotipaikka, sijoittautuneen välillisesti omistetun tytäryhtiön maksamiin osinkoihin, jotka tosiasiassa ovat myös verovapaita.

(ks. 50 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Suhteellisuusperiaate – Ulottuvuus

2. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Suhteellisuusperiaate – Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet

Tiivistelmä

1. Yhteisön oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvan suhteellisuusperiaatteen mukaan yhteisön toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimenpiteillä ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten pakottava, eivätkä toimenpiteistä aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden. Yhteisön lainsäätäjän on näin ollen antaessaan kansanterveyden suojelua koskevaa lainsäädäntöä otettava pääasiallisen tavoitteen lisäksi täysimääräisesti huomioon kaikki esillä olevat intressit, muun muassa omaisuudensuoja sekä eläinten hyvinvoinnin asettamat vaatimukset.

(ks. 35 ja 37 kohta)

2. Yhteisön toimen pätevyys suhteellisuusperiaatteen kannalta ei riipu siitä, miten sen tehokkuuden astetta voidaan arvioida jälkikäteen. Kun yhteisön lainsäätäjän on arvioitava annettavanaan olevan lainsäädännön tulevia vaikutuksia, joita ei pystytä tarkasti ennakoimaan, tämä arviointi voidaan hylätä vain siinä tapauksessa, että se on tätä lainsäädäntöä annettaessa lainsäätäjän käytettävissä olleiden tietojen valossa ilmeisen virheellinen. Näin ollen kansanterveyttä koskevan lainsäädännön antamisen osalta on hyväksyttävä, että kun esiintyy epävarmuuksia siitä, onko olemassa ihmisten terveyteen kohdistuvaa vaaraa, tai siitä, minkä laajuinen tämä vaara on, toimielimet saavat ennalta varautumisen periaatetta ja ennalta ehkäisevän toiminnan periaatetta soveltaessaan toteuttaa suojatoimenpiteitä odottamatta, että näiden vaarojen olemassaolo ja vakavuus osoitetaan täysin. Sitä vastoin silloin, kun uudet seikat muuttavat vaaraa koskevaa käsitystä tai osoittavat, että kyseistä vaaraa voidaan torjua olemassa olevia toimenpiteitä vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, toimielinten ja erityisesti komission, jolla on aloiteoikeus, on huolehdittava siitä, että lainsäädäntöä mukautetaan uusien tietojen mukaisesti.

(ks. 38–40 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Vientituet – Vientitukeen oikeuttavat tuotteet – Juustoille, jotka on luonteensa puolesta tarkoitettu jalostettaviksi kolmannessa maassa, voidaan myöntää vientitukea – Edellytys – Luokittelu johonkin maataloustuotteiden nimikkeistön tuotekoodeista

(Komission asetuksen N:o 1706/89 liite; komission asetuksen N:o 3445/89 liite)

Tiivistelmä

Vuonna 1990 viedyille juustoille, jotka on luonteensa puolesta tarkoitettu jalostettaviksi kolmannessa maassa, voidaan myöntää maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 804/68, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 3904/87, 17 artiklan 1 kohdassa säädettyä vientitukea sillä edellytyksellä, että ne voidaan tyyppinsä tai koostumuksensa perusteella luokitella johonkin vientituista maito- ja maitotuotealalla annetun asetuksen N:o 1706/89 liitteessä mainituista tuotekoodeista, sellaisina kuin ne on kuvattu 1 päivästä tammikuuta 1990 lukien sovellettavasta täydellisestä toisinnosta maataloustuotteiden nimikkeistölle vientitukia varten annetun asetuksen N:o 3445/89 liitteenä olevassa maataloustuotteiden nimikkeistössä vientitukia varten.

(ks. 33 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvät muutoksenhakumenettelyt – Direktiivi 89/665 – Jäsenvaltioiden velvollisuus säätää muutoksenhakumenettelystä – Mahdollisuus muutoksenhakumenettelyjen käyttämiseen – Kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään tarjouksen tehneen tilapäisen yhteenliittymän, joka ei ole oikeushenkilö, jäseniä nostamasta yksin kannetta – Hyväksyttävyys

(Neuvoston direktiivin 89/665 1 artikla)

Tiivistelmä

Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/665, sellaisena kuin se on muutettuna julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetulla direktiivillä 92/50, 1 artiklaa on tulkittava siten, että se, että kansallisen lainsäädännön mukaan sellaisen tilapäisen yhteenliittymän jäsenet, joka ei ole oikeushenkilö ja joka on sellaisenaan osallistunut julkista hankintaa koskevien sopimusten tekomenettelyyn mutta jonka kanssa ei tehty sopimusta, voivat ainoastaan yhdessä nostaa kanteen sopimuksen tekemistä koskevasta päätöksestä, mutta ei tällaisen yhteenliittymän yksittäinen jäsen yksin, ei ole ristiriidassa kyseisen säännöksen kanssa.

Sama pätee silloin kun tällaisen tilapäisen yhteenliittymän jäsenet toimivat yhdessä mutta yhden sen jäsenen kanne jätetään tutkimatta.

Molemmissa tapauksissa kansallisissa säännöksissä vaaditaan kantajilta nimittäin vain sitä, että ne noudattavat edellytyksiä, jotka liittyvät edustamiseen oikeudenkäynnissä sen oikeudellisen muodon mukaisesti, jonka jäsenet ovat itse valinneet. Tällaisia vaatimuksia on noudatettava yleisesti, eikä niillä rajoiteta direktiivin 89/665 vastaisella tavalla muutoksenhakukeinojen tehokkuutta eikä tarjoajien mahdollisuutta käyttää niitä.

(ks. 28 ja 29 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Yhteisön säännöstö – Asiallinen soveltamisala – Soveltamisalaan kuuluvat ja soveltamisalan ulkopuolelle jäävät etuudet – Erotteluperusteet – Vanhuuseläkkeen saajalle myönnettävä lomaraha – Etuus, joka myönnetään objektiivisten arviointiperusteiden perusteella ja joka on tunnusomaisilta ominaisuuksiltaan vanhuusetuus, kuuluu kyseessä olevan säännöstön soveltamisalaan

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohta)

2. Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Työttömyys – Kokonaan työttömänä oleva rajatyöntekijä – Oikeus vanhuusetuuksiin asuinpaikkana olevassa jäsenvaltiossa – Työttömyyskauden huomioon ottaminen tämän valtion lainsäädännön mukaisesti

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 45 artiklan 1 ja 6 kohta)

Tiivistelmä

1. Etuutta voidaan pitää asetuksen N:o 1408/71 asialliseen soveltamisalaan kuuluvana sosiaaliturvaetuutena ainoastaan, jos yhtäältä sen myöntäminen etuudensaajille perustuu tiettyyn laissa määriteltyyn asemaan eikä riipu tapauskohtaisesta tarveharkinnasta ja jos toisaalta etuus liittyy johonkin kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainittuun vakuutustapahtumaan. Toisesta edellytyksestä on todettava, että kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävien ja sen soveltamisalaan kuuluvien etuuksien välinen ero tehdään pääasiallisesti kunkin etuuden tunnusomaisten ominaisuuksien, erityisesti sen tarkoituksen ja myöntämisedellytysten, perusteella eikä sillä perusteella, katsotaanko etuus kansallisessa lainsäädännössä sosiaaliturvaetuudeksi vai ei.

Tästä seuraa, että vanhuuseläkkeen saajalle myönnettävän lomarahan kaltainen etuus täyttää nämä kaksi edellytystä, jos sen myöntämistä koskevissa säännöksissä myönnetään edunsaajille laissa määritetty oikeus, jos tämä oikeus myönnetään automaattisesti henkilöille, jotka täyttävät tietyt objektiiviset arviointiperusteet ja jos etuuden tunnusomaiset ominaisuudet osoittavat, että etuutta voidaan pitää vanhuusetuutena.

(ks. 21, 23 ja 24 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Asetuksen N:o 1408/71 45 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että asuinpaikkana olevan jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen on vanhuuseläkkeen saajalle myönnettävän lomarahan kaltaisen etuuden myöntämiseksi otettava huomioon sellainen täyden työttömyyden kausi, jonka aikana entinen palkattu työntekijä on saanut saman asetuksen 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan mukaisia työttömyysetuuksia ikään kuin tämä työntekijä olisi ollut kyseisen laitoksen soveltaman lainsäädännön alainen viimeisen työskentelynsä aikana.

(ks. 34 ja 36 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Asia C-284/03

Belgian valtio

vastaan

Temco Europe SA

(Cour d’appel de Bruxellesin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Kuudes arvonlisäverodirektiivi – 13 artiklan B kohdan b alakohta – Vapautetut toimet – Kiinteän omaisuuden vuokraus – Sopimus hallintaoikeudesta, joka voidaan välittömästi lakkauttaa

Tuomion tiivistelmä

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset – Kiinteän omaisuuden vuokrauksen vapautus – Käsite – Sellaisen hallintaoikeuden myöntäminen, joka voidaan lakkauttaa välittömästi, sellaista korvausta vastaan, joka on pääosin vahvistettu hallintaoikeuden kohteena olevan pinta-alan mukaan – Kuuluminen kiinteän omaisuuden vuokrauksen käsitteen alaan – Edellytys – Sopimukset, joiden pääasiallisena tarkoituksena on tilojen tai kiinteistöjen passiivinen käyttöön luovuttaminen sellaista vastiketta vastaan, joka liittyy ajan kulumiseen

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan b alakohta)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että toimet, joilla yhtiö samanaikaisesti myöntää eri sopimuksilla itseensä läheisessä yhteydessä oleville yhtiöille saman kiinteistön hallintaoikeuden, joka voidaan lakkauttaa välittömästi, sellaista korvausta vastaan, joka on pääosin vahvistettu hallintaoikeuden kohteena olevan pinta-alan mukaan, ovat tässä säännöksessä tarkoitettuja ”kiinteän omaisuuden vuokrausta” koskevia toimia, kun näiden sopimusten, sellaisina kuin niitä on käytännössä sovellettu, pääasiallisena tarkoituksena on tilojen tai kiinteistöpinta-alojen passiivinen käyttöön luovuttaminen sellaista vastiketta vastaan, joka liittyy ajan kulumiseen, eikä palvelun tarjoaminen, jolloin ne on määriteltävä toisella tapaa.

(ks. 28 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ympäristö – Suojelu – Yhteisön toimivalta – Rikosoikeudelliset seuraamukset – Ympäristön suojelusta rikosoikeudellisin keinoin tehty puitepäätös 2003/80 – Asianmukainen oikeudellinen perusta – EY 175 artikla – Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osastoon perustuva päätös – EU 47 artiklan rikkominen

(EY 135 ja EY 175 artikla sekä EY 280 artiklan 4 kohta; EU 47 artikla; neuvoston puitepäätöksen 2003/80 1–7 artikla)

Tiivistelmä

Koska ympäristön suojelusta rikosoikeudellisin keinoin tehdyn puitepäätöksen 2003/80 perustana on Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osasto, se ulottuu sen toimivallan alueelle, joka EY 175 artiklalla annetaan yhteisölle, ja sillä rikotaan siten kokonaisuudessaan, sillä sitä ei voi jakaa osiin, EU 47 artiklaa. Mainitun puitepäätöksen 1–7 artikla, jotka merkitsevät jäsenvaltioiden rikoslainsäädäntöjen osittaista yhdenmukaistamista erityisesti, kun kyseessä on ympäristörikosten tunnusmerkistöt, olisi näet voitu pätevästi antaa EY 175 artiklan nojalla sikäli kuin sekä tavoitteensa että sisältönsä vuoksi niiden pääasiallisena kohteena on ympäristön suojelu, joka on yksi yhteisön päätavoitteista.

Vaikka tältä osin on totta, että rikoslainsäädäntö ei lähtökohtaisesti, kuten eivät myöskään rikosprosessia koskevat säännöt, kuulu yhteisön toimivaltaan, tämä ei kuitenkaan estä yhteisön lainsäätäjää toteuttamasta jäsenvaltioiden rikosoikeuteen liittyviä toimenpiteitä, jotka se katsoo tarpeellisiksi säätämiensä ympäristönsuojelunormien täyden tehokkuuden takaamiseksi, kun se, että kansalliset viranomaiset soveltavat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia rikosoikeudellisia seuraamuksia, on välttämätön toimenpide vakavien ympäristöön kohdistuvien loukkausten torjunnassa. Tätä yhteisön lainsäätäjän toimivaltaa ympäristöpolitiikan toteuttamisessa ei voida kyseenalaistaa sen seikan perusteella, että kansallisen rikosoikeuden soveltaminen ja oikeudenhoito varataan jäsenvaltioille EY 135 artiklassa tulliyhteistyön alalla ja EY 280 artiklan 4 kohdassa yhteisön taloudellisten etujen vastaisten loukkausten alalla.

(ks. 41, 42, 47, 48 ja 51–53 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö – Ilman pilaantuminen – Teollisuuslaitokset – Direktiivi 84/360 – Ilman pilaantumisen käsite – Jäsenvaltioiden velvollisuus vähentää tiettyjen aineiden päästöjä ei riipu alueen yleisestä ympäristön laadusta

(Neuvoston direktiivin 84/360 1 ja 2 artikla)

2. Ympäristö – Ilman pilaantuminen – Teollisuuslaitokset – Direktiivi 84/360 – Jäsenvaltioiden velvollisuus toteuttaa toimenpiteitä näiden laitosten mukauttamiseksi parhaaseen saatavilla olevaan tekniikkaan – Strategioiden ja politiikkojen puuttuminen – Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen

(Neuvoston direktiivin 84/360 13 artikla)

Tiivistelmä

1. Teollisuuslaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen estämisestä annetun neuvoston direktiivin 84/360 1 artiklasta käy ilmi, että direktiivin tarkoituksena on ehkäistä tai vähentää teollisuuslaitosten aiheuttamaa ilman pilaantumista yhteisössä. Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan mukaan ilman pilaantuminen tarkoittaa ihmisen suoran tai välillisen toiminnan kautta ilmaan päässeitä aineita tai päässyttä energiaa, joista tai josta on seurauksena senlaatuisia vahingollisia vaikutuksia, että ne vaarantavat ihmisten terveyttä sekä vahingoittavat luonnonvaroja ja luonnonjärjestelmiä. Tästä seuraa, että koska on selvää, että niiltä osin kuin tiettyjen aineiden päästöillä on vahingollisia vaikutuksia ihmisten terveydelle sekä luonnonvaroille ja luonnonjärjestelmille, jäsenvaltioilla oleva velvollisuus toteuttaa tarvittavat toimenpiteet näiden aineiden päästöjen vähentämiseksi ei riipu sen alueen yleisestä ympäristön tilasta, johon kysymyksessä oleva teollisuuslaitos on sijoitettu.

(ks. 33 ja 34 kohta)

2. Jäsenvaltio, joka ei määrittele politiikkaa eikä strategiaa erään sähkövoimalan höyryturbiinien ja kaasuturbiiniyksiköiden asteittaiseksi mukauttamiseksi parhaaseen saatavilla olevaan tekniikkaan, ei ole noudattanut teollisuuslaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen estämisestä annetun direktiivin 84/360 13 artiklan mukaisia velvoitteitaan

Vaikka direktiivin 84/360 13 artiklassa ei nimenomaisesti velvoiteta jäsenvaltioita antamaan teollisuuslaitosten päästöjen raja-arvoja, tällaisten laitosten päästöjen raja-arvojen antaminen on äärimmäisen hyödyllinen keino 13 artiklassa tarkoitetun politiikan tai strategian täytäntöönpanemiseksi.

Polttoaineiden haitallisten ainesosien enimmäispitoisuuksien alentaminen voidaan katsoa toimenpiteeksi, jolla sähkövoimalan kaltainen teollisuuslaitos voidaan mukauttaa parhaaseen saatavilla olevaan tekniikkaan, koska sillä voidaan alentaa tuntuvasti tällaisesta laitoksesta peräisin olevan ilmansaastumisen tasoa. Tämä edellyttää kuitenkin, että kyseisen polttoaineen haitallisten ainesosien pitoisuus vastaa markkinoilla saatavissa olevaa alhaisinta pitoisuutta.

Polttimien vaiheittainen korvaaminen ja valvontaan ja päästöjen seurantaan liittyvät toimenpiteet voidaan myös katsoa toimenpiteiksi, joilla voimala voidaan mukauttaa parhaaseen saatavilla olevaan tekniikkaan, edellyttäen, että niiden ohessa toteutetaan muita toimia, jotka vaikuttavat suoraan kyseisen voimalan päästöihin.

(ks. 35, 36, 39, 47, 48 ja 52 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verolliset liiketoimet – Vastikkeellisen tavaroiden luovutuksen ja palvelujen suorituksen käsite – Uusien osakkeiden liikkeeseenlasku ei kuulu kyseisen käsitteen soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivin 77/388 2 artiklan 1 alakohta)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Vero, joka sisältyy kustannuksiin, jotka ovat aiheutuneet osakeannin yhteydessä hankituista palveluista – Vähennysoikeus – Edellytys

(Neuvoston direktiivin 77/388 17 artiklan 1 ja 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Uusien osakkeiden liikkeeseenlasku, suoritettiinpa se kyseessä olevan yhtiön pörssiin listautumisen yhteydessä tai ei, ei ole sellainen liiketoimi, joka kuuluu jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 2 artiklan 1 alakohdan soveltamisalaan.

Tällainen liiketoimi nimittäin ei ole kyseisessä säännöksessä tarkoitettu vastikkeellinen tavaroiden luovutus tai palvelujen suoritus.

(ks. 27 ja 28 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Verovelvollisella on kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 17 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla oikeus vähentää koko se niihin kustannuksiin sisältynyt arvonlisävero, jotka tälle verovelvolliselle ovat aiheutuneet tämän verovelvollisen osakeannin yhteydessä hankkimista eri palveluista, mikäli kaikki ne liiketoimet, jotka tämä verovelvollinen on suorittanut taloudellisen toimintansa yhteydessä, ovat verollisia liiketoimia.

Tällaisten palvelujen kustannukset nimittäin kuuluvat kyseessä olevan yhtiön yleiskuluihin ja muodostavat sellaisina osan yhtiön tuotteiden hinnasta, sillä tällaisilla palveluilla on suora ja välitön yhteys verovelvollisen koko taloudelliseen toimintaan.

(ks. 36 ja 38 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Vientituki – Virheellisiin tietoihin perustuva ilmoitus – Seuraamus – Vientituen maksamista koskevalla hakemuksella, jolla muutetaan näitä tietoja, ei ole merkitystä

(Komission asetuksen N:o 3665/87 3 artiklan 5 kohta, 11 artiklan 1 kohdan ensimmäinen ja toinen alakohta sekä 47 artikla)

Tiivistelmä

Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2945/94, 11 artiklan 1 kohdan ensimmäistä ja toista alakohtaa on tulkittava siten, että virheelliset tiedot, jotka sisältyvät tämän asetuksen 3 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuun asiakirjaan eli vienti-ilmoitukseen tai mihin tahansa muuhun käytettävään vientiasiakirjaan ja jotka voivat johtaa sovellettavaa suurempaan vientitukeen, aiheuttavat mainitussa artiklassa säädetyn seuraamuksen soveltamisen. Tätä sääntöä sovelletaan, vaikka saman asetuksen 47 artiklassa mainitun tukien maksamista koskevan hakemuksen yhteydessä olisi nimenomaisesti ilmoitettu, ettei vientituen maksamista haeta tietyille kyseisessä asiakirjassa tarkoitetuille tuotteille.

(ks. 36 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennen direktiivin 4 artiklassa tarkoitettu taloudellinen toiminta – Verovelvollisten käsite – Henkilö, jonka liiketoiminta on päättynyt mutta joka edelleen maksaa kyseisessä toiminnassa käytettyjen tilojen vuokraa ja niihin liittyviä kuluja sen vuoksi, että vuokrasopimuksessa on ehto, jonka mukaan sopimusta ei voida irtisanoa, kuuluu verovelvollisten käsitteeseen – Vähennysoikeuden saaminen – Edellytykset

(Neuvoston direktiivin 77/388 4 artiklan 1–3 kohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 4 artiklan 1–3 kohtaa on tulkittava siten, että henkilöä, jonka liiketoiminta on päättynyt mutta joka edelleen maksaa sellaisten tilojen, joita on käytetty kyseisessä toiminnassa, vuokraa ja kyseisiin tiloihin liittyviä kuluja sen vuoksi, että vuokrasopimuksessa on ehto, jonka mukaan sopimusta ei voida irtisanoa, on pidettävä kyseisessä artiklassa tarkoitettuna verovelvollisena, ja kyseisellä henkilöllä on oikeus vähentää näin maksamiinsa summiin sisältyvä arvonlisävero, jos suoritettujen maksujen ja taloudellisen toiminnan välillä on suora ja välitön yhteys ja jos on osoitettu, ettei aikomuksena ole menetellä petollisesti tai tavalla, joka merkitsee väärinkäytöstä.

Sellaisia toimia kuten tiettyjen maksujen maksamista, mitä henkilö jatkaa toimintansa lopettamisvaiheen ajan, on näet pidettävä osana kuudennen direktiivin 4 artiklassa tarkoitettua taloudellista toimintaa. Vuokran ja muiden kulujen maksamista liiketoiminnan päättymisen jälkeen koskevan velvoitteen ja kyseisen toiminnan harjoittamisen välillä on myös suora ja välitön yhteys, jos vuokrasopimus on tehty, jotta saadaan käyttöön tämän toiminnan harjoittamisen edellyttämä tila, ja jos tilaa on todella käytetty tässä toiminnassa. Tältä osin edellä mainittujen tilojen vuokran ja tiloihin liittyvien kulujen maksamisvelvollisuuden pituudella ei ole merkitystä, jos kyseinen aika on ehdottomasti välttämätön liiketoiminnan lopettamiseen liittyvien liiketoimien suorittamista varten.

(ks. 24, 26, 28, 29 ja 35 kohta sekä tuomiolauselma)