SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan kotimaisen yhtiön jakamia osinkoja verotetaan lähdeverolla silloin, kun osingot on maksettu ulkomaiselle eläkerahastolle, kun taas tilanteessa, jossa osingot on maksettu kotimaiselle eläkerahastolle, osinkoihin kohdistuu kiinteämääräisesti määritettävä fiktiivisen tuoton perusteella laskettu vero, jonka tarkoituksena on ajan kuluessa vastata kaikkien pääomatulojen tavanomaista verotusta. Mainittu artikla on kuitenkin esteenä sille, että ulkomaiset eläkerahastot eivät voi vähentää mahdollisia osinkojen saamiseen suoraan liittyviä tulonhankkimismenoja, jos kotimaisten eläkerahastojen veron perusteen laskentatapa mahdollistaa tällaisen huomioon ottamisen, mistä varmistuminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävänä.

Kotimaisiin eläkerahastoihin kohdistuvan verotuksen tarkoitus on eri kuin ulkomaisiin eläkerahastoihin kohdistuvan verotuksen. Tämän mukaisesti ensin mainittuja verotetaan niiden kaikista tuloista, jotka lasketaan käyttäen perustana niiden varoja, joista on vähennetty velat, ja tähän summaan sovelletaan kiinteämääräiseen tuottoon perustuvaa veroprosenttia riippumatta siitä, onko osinkoja tosiasiallisesti saatu kyseisen verovuoden aikana, kun taas ulkomaisia eläkerahastoja verotetaan osinkoja jakavan yhtiön kotijäsenvaltiossa kyseisen verovuoden aikana saaduista osingoista. Eläkerahastoja koskevalla kansallisella lainsäädännöllä pyritään luomaan vanhuuseläkejärjestelmään, johon eläkerahastot kuuluvat, verotus, joka on neutraali ja riippumaton erilaisten varojen koostumuksesta ja siitä, minkälaisista eläkesäästöistä on kyse. Tällaisen päämäärän saavuttamiseksi kotimaisen eläkerahaston koko varallisuudesta kannetaan vuosittain kiinteämääräisesti määritettävä vero, joka heijastaa sen varojen tuottoa, riippumatta siitä, onko varoista saatu tuloa, ja erityisesti, onko saatu osinkotuloja. Jäsenvaltio kohdistaa kotimaisten eläkerahastojen tuloihin tällaisen verotuksen näiden eläkerahastojen asuinvaltiona, jolla on tässä ominaisuudessa verotusoikeus niiden maailmanlaajuisiin tuloihin. Kyseisellä jäsenvaltiolla on sen sijaan sen ulkopuolella asuvien eläkerahastojen suhteen kaksinkertaisen verotuksen ehkäisemiseksi tekemänsä verosopimuksen mukaisesti verotusoikeus ainoastaan tuloihin, joita näiden rahastojen mainitussa jäsenvaltiossa sijaitsevista varoista on syntynyt. Koska jäsenvaltiolla on ulkomaisiin eläkerahastoihin nähden rajoitettu verotusoikeus, se ei voi verottaa näiden eläkerahastojen koko varallisuutta.

Näissä olosuhteissa tällaisella kansallisella lainsäädännöllä tavoiteltua päämäärää sellaisesta verotuksesta, joka on neutraali ja riippumaton erilaisten varojen koostumuksesta ja siitä, minkälaisista eläkesäästöistä on kyse, eli päämäärää, joka edellyttää eläkerahastojen verottamista niiden kaikesta varallisuudesta, ei voida saavuttaa ulkomaisten eläkerahastojen osalta. Tätä päämäärää, joka edellyttää myös eläkerahastojen verottamista vuosikohtaisesti ja osinkojen jaosta riippumatta, ei voida saavuttaa myöskään verottamalla ulkomaisten eläkerahastojen saamia osinkoja kiinteämääräisellä menetelmällä nojautumalla maksettavan veron määrän laskemiseksi osinkojen perustana olevien varojen arvoon, koska ulkomaisia eläkerahastoja voidaan joka tapauksessa verottaa vain, kun niille on jaettu osinkoa. Tästä seuraa, että kun otetaan huomioon mainitulla kansallisella lainsäädännöllä tavoiteltu päämäärä ja sen tarkoitus ja sisältö, ulkomaisen eläkerahaston tilanne ei ole rinnastettavissa kotimaisen eläkerahaston tilanteeseen. Jäsenvaltiossa asuvat ja ulkomailla asuvat ovat kuitenkin niiden menojen osalta, jotka liittyvät suoraan sellaiseen toimintaan, josta on syntynyt kyseisessä jäsenvaltiossa veronalaista tuloa, toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa. Kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, mahdollistaako kotimaisiin eläkerahastoihin sovellettava verotusmenetelmä näiden rahastojen veron perusteen laskentatavan myötä – ja erityisesti sitä kautta, että niiden velat otetaan huomioon peruspääomaa laskettaessa – osinkojen saamiseen suoraan liittyvien mahdollisten tulonhankkimismenojen huomioon ottamisen. Mikäli tilanne on näin, tällaisten menojen huomioon ottaminen on sallittava myös ulkomaisille eläkerahastoille.

(ks. 52–56, 58–60 ja 63–66 kohta sekä tuomiolauselma)