ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
75.

Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin yhtäältä toteaa, että toiseen ennakkoratkaisukysymykseen ei ole syytä vastata, ja toisaalta vastaa Bundesgerichtshofin esittämään ensimmäiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Kohtuullinen hyvitys, joka viljelijän on yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 94 artiklan 1 kohdan nojalla maksettava yhteisön kasvinjalostajanoikeuden omistajalle, kun viljelijä on käyttänyt viljelemällä saatua suojatun lajikkeen lisäysaineistoa eikä ole täyttänyt asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdassa eikä asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn maataloutta koskevan vapautuksen soveltamista koskevista säännöistä 24.7.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1768/95, sellaisena kuin se on muutettuna 3.12.1998 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2605/98, 8 artiklassa vahvistettuja velvollisuuksia, on laskettava samalla alueella kyseisten kasvilajien suojattujen lajikkeiden lisäysaineiston vastaavan määrän luvanvaraisesta tuotannosta perittävän keskimääräisen summan perusteella. Kun yhtäältä tällaisella kohtuullisen hyvityksen laskutavalla voidaan saattaa omistaja siihen tilanteeseen, jossa hän oli ennen loukkausta, ja korjata hänen oikeuksiensa loukkauksen vaikutukset ja kun toisaalta omistajan on katsottava sisällyttäneen tarkastus- ja valvontakustannukset lupamaksuun, omistaja voi vaatia tarkastus- ja valvontakustannusten korvaamista vain siltä osin kuin ne ovat ennen oikeudenkäyntiä tai oikeudenkäynnin aikana syntyneitä ylimääräisiä kuluja, jotka liittyvät tietyn oikeudenloukkauksen tutkimiseen ja joiden korvaamista voidaan vaatia asetuksen N:o 2100/94 94 artiklan 2 kohdan nojalla ja tästä säännöksestä johtuvin edellytyksin.
9.

Lääkelain 4 §:ssä säädetään merkityksellisiltä osin seuraavaa: ”1. Jos 3 ja 4 momentista ei muuta johdu, Puolan ulkopuolelta maahan tuodut lääkkeet voidaan saattaa markkinoille ilman myyntilupaa, jos niiden käyttäminen on välttämätöntä potilaan hengen pelastamiseksi tai hänen terveytensä suojelemiseksi, sillä edellytyksellä, että kyseisen lääkkeen myynti on sallittua maassa, josta se on tuotu, ja sillä on siellä voimassa oleva myyntilupa. 2. Edellä 1 momentissa tarkoitetun lääkkeen maahantuonnin perusteena on potilasta hoitavan sairaalan tai ulkopuolisen lääkärin ilmaisema lääkkeen tarve, jonka vahvistaa kyseisen lääketieteen alan asiantuntija. 3. Seuraavia lääkkeitä ei saa saattaa markkinoille 1 momentin mukaisesti: 1) lääkkeitä, joiden osalta terveysasioista vastaava ministeri on tehnyt päätöksen, jolla on evätty lupa tai luvan voimassaolon pidentäminen taikka peruutettu lupa, ja 2) lääkkeitä, jotka sisältävät samaa vaikuttavaa ainetta tai samoja vaikuttavia aineita samassa annoskoossa ja samassa muodossa kuin luvan saaneet lääkkeet, tämän kuitenkaan rajoittamatta 3 a momentin soveltamista. 3 a. Edellä olevaa 3 momentin 2 kohdan sääntöä ei sovelleta 1 momentissa tarkoitettuihin lääkkeisiin, joiden hinta on kilpailukykyinen 3 §:n 1 tai 2 momentissa tarkoitetun luvan saaneiden lääkkeiden hintaan verrattuna, sillä edellytyksellä, että lääkkeen tarpeen on ilmaissut sairausvakuutuslääkäri, sen on vahvistanut kyseisen lääketieteen alan asiantuntija ja terveysasioista vastaava ministeri on ilmaissut päätöksellä suostumuksensa kyseisten lääkkeiden maahantuontiin. 4. Edellä 1 momentissa tarkoitettuja lääkkeitä, joita varten on saatava niiden käyttöturvallisuuden tai maahantuonnin laajuuden vuoksi myyntilupa 3 §:n 1 momentin nojalla, ei myöskään saa saattaa markkinoille. 5. Apteekit, tukkukaupat ja sairaalat, jotka myyvät liiketoimintansa yhteydessä 1 momentissa tarkoitettuja lääkkeitä, pitävät näistä lääkkeistä rekisteriä. 6. Lääketukkukauppa toimittaa tämän rekisterin perusteella yhteenvedon maahan tuoduista lääkkeistä terveyteen liittyvistä asioista vastaavalle ministerille kymmenen päivän kuluessa kunkin vuosineljänneksen päättymisestä. 7. Terveyteen liittyvistä asioista vastaava ministeri määrittelee asetuksella 1) (kumottu) 2) yksityiskohtaiset tiedot, jotka koskevat edellä 1 momentissa tarkoitettujen lääkkeiden Puolan ulkopuolelta tuonnin menettelytapaa ja muotoa sekä erityisesti a) sitä koskevan tarpeen luonnetta b) tapaa, jolla ministeri vahvistaa 3 momentissa tarkoitetut seikat c) tapaa, jolla kansallisen terveysrahaston johtaja vahvistaa julkisista varoista rahoitetuista terveydenhoitoetuuksista 27.8.2004 annetun lain (Dz. U. 2004, nro 210, järjestysnro 2135, sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna) 36 §:n 4 momentissa tarkoitetut seikat d) tapaa, jolla tukkukauppiaat, apteekit ja sairaalat pitävät yllä maahan tuotujen lääkkeiden rekisteriä, ja e) lääkkeiden tukkukauppiaan terveyteen liittyvistä asioista vastaavalle ministerille antamien tietojen ulottuvuutta.”
136.

Ensinnäkin on todettava, että direktiivin 2006/115 8 artiklan 2 kohdan sanamuodon mukaan ei ole oletettavissa, että tällainen harkintavalta on olemassa. Jäsenvaltioilla on tosin kohtuullisuuden käsitteen sääntelyn väljyyden vuoksi ( 39 ) laaja harkintavalta arvioitaessa sitä, millaista korvausta ne pitävät kohtuullisena. Säännöksessä ei kuitenkaan anneta niille mitään harkintavaltaa sen osalta, onko niiden säädettävä korvauksesta. Direktiivin 2006/115 8 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on pikemminkin säädettävä kohtuullisesta korvauksesta sekä silloin, kun kyseessä on äänitteen käyttäminen yleisradiolähetyksissä, että silloin, kun kyseessä on käyttäminen yleisölle välittämiseen.
5.

Toiseksi kehotan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että direktiivin 2002/14 7 artiklaa on tulkittava siten, ettei siinä edellytetä, että työntekijöiden edustajilla olisi vahvistettu irtisanomissuoja. Täsmennän tästä artiklasta seuraavan kuitenkin, kun sitä luetaan yhdessä saman direktiivin 8 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa, että työntekijöiden edustajien on voitava saada tarkastettua, tarvittaessa nojautuen sellaisiin kansallisiin säännöksiin, joita sovelletaan kaikkiin työntekijöihin ja joilla suojellaan heitä väärinkäytösluonteiselta irtisanomiselta, perustellaanko heidän irtisanomistaan heidän asemallaan tai toiminnallaan työntekijöiden edustajina, ja jos osoittautuu, että sitä perustellaan näin, heidän on voitava saada määrätyksi seuraamuksia työnantajan tällaisesta käyttäytymisestä.
8.

Ranskan hallitus väittää, että riidanalaiset säännökset eivät ole vastoin direktiiviä, joka on ainoastaan menettelyjen yhteensovittamista koskeva direktiivi. Sen mielestä myöhemmän täytäntöönpanosopimuksen kohde ja sen tekemisen perusteet on mahdollista vahvistaa määrittelysopimusten perusteella. Lisäksi Ranskan hallitus väittää, että direktiivissä on ajateltu kahta menettelyä, joilla on vastaavat ominaisuudet kuin Ranskassa määrittelysopimusten tekomenettelyllä, eli puitejärjestelyä ja kilpailullista neuvottelumenettelyä. Yhteisön lainsäätäjä on näin ollen itse ottanut käyttöön monimutkaiset menettelyt, joissa sopimukset kilpailutetaan kahdessa vaiheessa, ilman että säännökset olisivat kuitenkaan tyhjentäviä.
11.

Ensimmäinen huomioon otettava seikka on, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan palvelujen suorittamisesta kannetaan ALV vain jos ”suoritetulla palvelulla ja saadulla vastikkeella on – – välitön yhteys”. ( 6 ) Yhteisöjen tuomioistuin on myös jo tutkinut vastiketta koskevan edellytyksen vaikutuksen tiedotus- ja mainontapalvelujen tarjoamiseen. Asiassa Hong Kong Trade Development Council ( 7 ) Alankomaiden veroviranomaiset olivat kieltäytyneet tunnustamasta Hong Kong Trade Development Councilin Alankomaissa sijaitsevaa toimistoa verovelvolliseksi. Toimisto tarjosi yrityksille veloituksetta tietoja Hong Kongista ja kaupankäyntimahdollisuuksista hongkongilaisten yritysten kanssa. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kyseistä toimistoa ei voitu pitää verovelvollisena, koska se ei saanut tuloja tietojen antamisesta. Se totesi, että ”jos henkilön toiminta koostuu yksinomaan palvelujen suorittamisesta ilman välitöntä vastiketta, veron perustetta ei ole olemassa eikä kyseisistä ilmaispalveluista siten kanneta arvonlisäveroa. Tällaisissa tapauksissa palveluja suorittava henkilö on rinnastettava loppukuluttajaan. – – Itse asiassa hänen ja tavaroiden tai palvelun vastaanottajan välinen yhteys ei kuulu mihinkään sopimusryhmään, joka voisi olla veron yhdenmukaistamisen kohteena. – –; näissä olosuhteissa palvelut, joita annetaan vastikkeetta, ovat erilaisia kuin verolliset taloustoimet, jotka edellyttävät arvonlisäverojärjestelmässä hinnan tai vastikkeen määräämistä”. ( 8 )
6.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt asiaa koskevat oikeussäännöt valituksenalaisen tuomion 1–3 kohdassa seuraavasti: ”1. Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) perustettiin 18.5.1975 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 724/75, jota muutettiin useaan otteeseen ja joka alkaen korvattiin annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1787/84. Vuonna 1988 rakennerahastojen järjestelmä uudistettiin rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2052/88. 2. Neuvosto antoi 19.12.1988 asetuksen (ETY) N:o 4254/88 asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta Euroopan aluekehitysrahaston osalta. Asetus N:o 4254/88 korvasi asetuksen N:o 1787/84. Sitä muutettiin annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2083/93. 3. Asetuksen N:o 4254/88 12 artiklassa, jonka otsikko on ’Siirtymäsäännöksiä’ säädetään seuraavaa: ’Komissio vapauttaa ilman eri toimenpiteitä viimeistään 30 päivänä syyskuuta 1995 osia seuraavista summista, jotka on sidottu tuen myöntämiseen EAKR:sta sellaisille hankkeille, joista komissio on päättänyt ennen 1 päivää tammikuuta 1989 ja joiden osalta komissiolle ei ole esitetty lopullista maksupyyntöä ennen 31 päivää maaliskuuta 1995, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta sellaisiin hankkeisiin, joita on lykätty lainkäyttöön liittyvistä syistä.’”
87.

Rikkomisen kestosta on todettava, että se katsotaan alkavaksi vuoden 2005 tuomion antamispäivästä, ja on syytä ottaa huomioon, että täytäntöönpanotoimet, joilla Kreikan viranomaisten mukaan kyseisten tukien osittainen ja tehokas takaisinperintä varmistettiin, toteutettiin vasta vuoden 2007 elokuun ja lokakuun välisenä aikana ja että jotkin rikkomisen osatekijät jatkuivat yli kolme ja puoli vuotta vuoden 2005 tuomion antamisen jälkeen. Asiakirja-aineiston perusteella ei mielestäni voida perustella viivästymistä tuomion täytäntöönpanossa varsinkaan, kun tiedetään, että suurin osa komissiolle oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä ilmoitetuista toimenpiteistä ei poikennut olennaisesti niistä, jotka vastaajana oleva jäsenvaltio oli jo toteuttanut ennen vuoden 2005 tuomion antamista ja joita yhteisöjen tuomioistuin piti riittämättöminä näyttämään toteen tukien tosiasiallisen takaisinperinnän. Kansallisesta oikeusjärjestyksestä johtuvista vaikeuksista, joita Kreikka on saattanut kohdata pannessaan täytäntöön sille kuuluvia velvoitteita, on syytä muistaa yhtäältä se, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltio ei voi sisäisen oikeusjärjestyksensä oikeussääntöihin, toimintatapoihin tai tilaan vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan, ( 61 ) sekä toisaalta se, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteismarkkinoille soveltumattomien tukien takaisinperintää koskevien kansallisten menettelyjen soveltamisen ehdoksi on neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohdassa asetettu, että menettelyillä mahdollistetaan komission päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano. ( 62 ) Lisäksi kuten komissio huomauttaa, yhteisöjen tuomioistuin on jo täsmentänyt, että kansallinen menettely, jonka mukaan myönnetyn tuen takaisinperintää koskevista maksuunpanopäätöksistä tehdyllä muutoksenhaulla on lykkäävä vaikutus, ei mahdollista takaisinperintää koskevan päätöksen ”välitöntä ja tehokasta” täytäntöönpanoa eikä siten täytä edellä mainitussa asetuksessa N:o 659/1999 tarkoitettuja kriteereitä. ( 63 )
48.

Yhteisöjen tuomioistuin on myös määritellyt tietyt perusperiaatteet, jotka liittyvät potilaiden liikkuvuuteen yhteisössä ja terveydenhoitopalvelujen rajat ylittävään tarjontaan. Näitä on käsitelty erityisesti tuomioissa, jotka on annettu asiassa Kohll, ( 24 ) edellä mainitussa asiassa Smits ja Peerbooms, asiassa Müller-Fauré ja van Riet, ( 25 ) asiassa Watts ( 26 ) ja edellä mainitussa asiassa Stamatelaki. Kaikki nämä asiat liittyvät erityiseen tilanteeseen, jossa 27 jäsenvaltion yhteismarkkinoilla on rinnakkain erilaisia kansallisia terveydenhuoltojärjestelmiä. Yhteisöjen tuomioistuin on niiden yhteydessä päässyt tarkentamaan edellytyksiä, joilla potilaat voivat EY 49 artiklan nojalla käydä lääkärillä toisessa jäsenvaltiossa ja saada hoidosta korvauksen omasta kansallisesta sairausvakuutusjärjestelmästään.
97.

Edellä esitetyn perusteella katson, että Audiencia Provincial de Barcelonan esittämiin kysymyksiin on vastattava seuraavasti: 1) Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin 22.6.1983 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisen säännöksen soveltamisedellytyksiin ei kuulu vaatimus siitä, että tavarantoimittaja on sen maa-alueen omistaja, jolle se on rakentanut omalla kustannuksellaan huoltamon, jonka se vuokraa jälleenmyyjälle, myöskään tilanteessa, jossa toimittaja omistaa huoltamon jälleenmyyjän maa-alueeseensa myöntämän maankäyttöoikeuden johdosta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin objektiivisten seikkojen perusteella tutkia, onko pääasiassa kyseessä olevat toimenpiteet toteutettu tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä vai yksinomaan väärinkäyttötarkoituksessa asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn, yksinostosopimuksiin huoltamosopimusten yhteydessä pääsääntöisesti sovellettavan kymmenen vuoden enimmäisvoimassaoloajan kiertämiseksi. 2) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22.12.1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että siinä vaaditaan nimenomaan, että sopimusten kohteena olevien tavaroiden tai palvelujen toimittaja omistaa tilat ja maa-alat, joista käsin ostaja harjoittaa toimintaansa, jotta vertikaalisiin sopimuksiin sisältyvät kilpailukieltovelvoitteet voidaan sopia yli viiden vuoden ajaksi. Kyseistä vaatimusta sovelletaan lukien tai, jos voimassa olleet sopimukset täyttivät asetuksen N:o 1984/83 mukaiset poikkeusedellytykset, joihin kuuluvat erityisesti kyseisen asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset, sitä sovelletaan lukien. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, kumpi näistä kahdesta hypoteesista toteutuu pääasiassa. 3) Sekä asetuksen N:o 1984/83 että asetuksen N:o 2790/1999 mukaisesti kiinteän tai vähimmäismyyntihinnan eli hinnan, jota jakelija ei voi alittaa, asettamiseen suoraan tai välillisesti tavarantoimittajan toimesta ei voida soveltaa kyseisten asetusten ryhmäpoikkeuksia koskevia säännöksiä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on sekä pääasian asianosaisia sitovat sopimuslausekkeet että pääasialle ominaiset seikat huomioon ottaen tutkia, asettaako toimittaja jakelijalle välillisesti kiinteän tai vähimmäismyyntihinnan.
105.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Tribunal d’instance du VIIe arrondissement de Paris’n kysymyksiin seuraavasti: 1) Nyt käsiteltävässä asiassa kuvattujen kaltaisten monitoimilaitteiden kopiointitoiminto on yhdistetyn nimikkeistön 84 ryhmän 5 huomautuksen E kohdassa tarkoitettu ”muu erityistoiminto kuin tietojenkäsittely”. 2) Tällaisen erityistoiminnon olemassaolo merkitsee sitä, että tuotteiden luokitteleminen ryhmään 84 kuuluviksi tietojenkäsittelykoneiksi on mahdotonta tämän ryhmän 5 huomautuksen E kohdan perusteella vain silloin, jos tämä toiminto on ainoa luokiteltavan laitteen suorittama toiminto. 3) Vuoden 2006 yhdistetyn nimikkeistön osalta tulostus-, skannaus- ja kopiointitoimintoja suorittavien monitoimilaitteiden luokitteleminen on suoritettava 3 yleisen tulkintasäännön perusteella. Jos on mahdollista yksilöidä yksi pääasiallinen toiminto tai pääasiallisten toimintojen kokonaisuus, joka on sijoitettavissa yhdistetyn nimikkeistön samaan jaksoon tai samaan ryhmään, luokittelu on tehtävä kyseisen yleisen tulkintasäännön b alakohdan perusteella, ja siinä yhteydessä on mahdollisesti sovellettava asianomaisia jaksoja tai ryhmiä edeltäviä huomautuksia. Muussa tapauksessa on sovellettava c alakohtaa. 4) Nyt käsiteltävän asian kohteena olevan kaltaiset monitoimilaitteet on luokiteltava vuoden 2006 yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 847160. 5) Esitettyä kysymystä tarkasteltaessa ei ole tullut esiin mitään sellaista, joka voisi vaikuttaa tiettyjen tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön 8.3.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 400/2006 pätevyyteen.
132.

On kuitenkin huomattava, että komissiolla on yksinomainen toimivalta – vaikka yhteisöjen tuomioistuimet sitä valvovatkin – todeta valtiontukien tai tukijärjestelmien soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. ( 100 ) Mikäli yhteisöjen tuomioistuin näin ollen toteaa nyt käsillä olevan riidanalaisen päätöksen pätemättömäksi, komission on EY 233 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tehtävä uusi päätös Ranskan tukijärjestelmän soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. ( 101 ) Yhteisöjen tuomioistuin ei voi missään tapauksessa ennakoida tuomiossaan asiaa koskevaa komission uutta päätöstä; muutoin yhteisöjen tuomioistuin horjuttaisi komission asemaa valtiontukia valvovana viranomaisena ja poistaisi harkintavallan, ( 102 ) joka komissiolla on tukien hyväksymisessä EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan (EY 87 artiklan 3 kohdan) nojalla. ( 103 )
12.

ML:n 5 luvun 7 §:n mukaan tietyt nimenomaisesti mainitut palvelut – mukaan lukien konsulttipalvelut – joita tarjotaan toisesta jäsenmaasta, suoritetaan maan alueella, jos vastaanottajana on elinkeinonharjoittaja, jonka liiketoiminnan kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, jolle palvelu on suoritettu, on Ruotsissa, tai, jos elinkeinonharjoittajalla ei ole tällaista kotipaikkaa tai toimipaikkaa Ruotsissa, jonka kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka on siellä. Jos se, joka tarjoaa veronalaisia konsulttipalveluja maan alueella, on ulkomainen yrittäjä, palvelun vastaanottaja on ML:n 1 luvun 2 §:n nojalla velvollinen maksamaan arvonlisäveron. ( 5 )
1)

Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetusta neuvoston direktiivistä 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY, johtuvia ympäristövaikutusten arviointia koskevia menettelyllisiä vaatimuksia sovelletaan kaupunkialueiden tienrakennushankkeisiin, — kun on kyse liitteessä I olevan 7 kohdan b tai c alakohdassa tarkoitetusta hankkeesta tai — kun on kyse liitteessä II olevan 10 kohdan e alakohdan tai 13 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesta hankkeesta, jolla voidaan olettaa olevan huomattavia vaikutuksia ympäristöön sen ominaisuuksien, laajuuden ja sijainnin vuoksi ja mahdollisesti sen vuoksi, että sillä on yhteisvaikutuksia muiden hankkeiden kanssa.
44.

Valituksesta ilmenee selvästi, että Chetcuti riitauttaa päätelmän, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 56 kohdassa ja jonka mukaan riidanalainen kilpailu on kilpailu, jonka ”olennaisena tarkoituksena on siirtyminen ura-alueelta B ura-alueelle A”. Valittaja esittää tämän riitauttamisen tueksi useita väitteitä, joilla hän pyrkii osoittamaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sisäisen kilpailun käsitteelle antama oikeudellinen luonnehdinta on virheellinen ja että se on näin ollen tehnyt virheellisiä oikeudellisia päätelmiä.
106.

Yhteisöpilariin kuuluvat toimenpiteet, joilla yhdenmukaistetaan edellytykset, joilla viestintäpalvelujen tarjoajien on säilytettävä kaupallisen toimintansa yhteydessä tuotettavia tai käsiteltäviä liikenne- ja paikkatietoja. Tällainen tietojen säilyttämiseen liittyvien kansallisten lainsäädäntöjen lähentäminen vähentää sisämarkkinoiden kehittämisen esteiden riskiä sähköisen viestinnän alalla, kun kaikkien operaattoreiden on täytettävä samat vaatimukset. Se, että yhteisön lainsäätäjä on katsonut, että tietojen säilyttäminen on tehtävä pakolliseksi siksi, että kyse on vakavan rikollisuuden tutkinnan, selvittämisen ja syyteharkinnan kannalta tehokkaasta välineestä, ei riitä siirtämään tällaista toimenpidettä pois yhteisöpilarista, koska tämä yleisen edun kannalta pakottava syy voidaan ottaa huomioon EY 95 artiklan nojalla annetussa yhdenmukaistamistoimessa. Lisäksi tällaisen yleisen edun kannalta pakottavan syyn maininta on välttämätöntä, jotta voitaisiin oikeuttaa yhteisön lainsäätäjän puuttuminen sähköisten viestintäpalvelujen käyttäjien oikeuteen nauttia yksityiselämän kunnioitusta.
109.

Lopuksi se, että lupa harjoittaa apteekkiliikettä on sidoksissa proviisoriin henkilönä, on tehokas keino varmistaa väestön lääkehuollon asianmukaisuus varsinkin siksi, että apteekkiliikettä harjoittava proviisori saattaa joutua ammatillisen virheen vuoksi luopumaan oikeudestaan harjoittaa ammattiaan ja lisäksi apteekkiluvastaan, millä on vakavia taloudellisia seurauksia. Sen lisäksi, että proviisorin tekemillä ammatillisilla virheillä on varsinaisia kurinpidollisia seurauksia, ne vaarantavat myös hänen taloudellisen toimeentulonsa, ja tämä kannustaa häntä vielä enemmän asettamaan kansanterveydelliset vaatimukset etusijalle apteekkinsa hoidossa. Säännös, joka edellyttää, että ammatillinen pätevyys, ammattietiikka ja apteekin liiketaloudellinen vastuu yhdistyvät yhdessä ja samassa henkilössä, on näin ollen tarpeellinen yleisen edun ensisijaisuuden takaamiseksi.