Asia C‑175/14

Ralph Prankl

(Verwaltungsgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Verotus — Direktiivi 92/12/ETY — Valmisteveron alaisia tuotteita koskeva yleinen järjestelmä — Salakuljetettujen tavaroiden verottaminen — Yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen luovutetut ja toiseen jäsenvaltioon kuljetetut tavarat — Toimivaltaisen jäsenvaltion määrittäminen — Kauttakulkuvaltion oikeus verottaa kyseisiä tavaroita”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 5.3.2015

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Valmisteverot – Direktiivi 92/12 – Valmisteveron alaiset tuotteet – Sen jäsenvaltion määritteleminen, jossa vero kannetaan – Jäsenvaltion alueelle salaa tuodut tuotteet, jotka on sen jälkeen kuljetettu toisen jäsenvaltion alueelle ja havaittu siellä – Veron kantamista kauttakulkujäsenvaltiossa ei voida hyväksyä

(Neuvoston asetuksen N:o 92/12 artiklan 7, 1, 2 ja 4 kohta ja 9 artiklan 1 kohta)

Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta annetun direktiivin 92/12, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/108, 7 artiklan 1 ja 2 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltion alueelle salaa tuotuja valmisteveron alaisia tavaroita on kuljetettu kyseisen direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua saateasiakirjaa käyttämättä toiseen jäsenvaltioon, jonka alueella toimivaltaiset viranomaiset ovat havainneet ne, kauttakulkujäsenvaltiot eivät saa myös kantaa valmisteveroa kyseisen kuljetuksen suorittaneelta kuorma-autonkuljettajalta sillä perusteella, että tämä on pitänyt tavaroita hallussa kaupallisiin tarkoituksiin kyseisen valtion alueella.

Menestyksekkäästi ei nimittäin voida väittää, että unionin lainsäätäjä halusi asettaa etusijalle väärinkäytösten ja petosten ehkäisemisen sallimalla yleisesti, että kaikki kauttakulkujäsenvaltiot saavat kantaa valmisteveron niissä tapauksissa, joissa valmisteveron alaisia tavaroita kuljetetaan sääntöjenvastaisesti. Sellainen valmisteveron kantaminen kauttakulkujäsenvaltiossa, joka voisi johtaa veron kantamiseen moneen kertaan, ei ole tämän takia välttämätöntä väärinkäytösten ja petosten ehkäisemiseksi, koska sekä tuontijäsenvaltio että määräjäsenvaltio ovat tiedossa ja on selvää, että tavarat on luovutettu viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa.

(27, 29 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)

Asia C‑175/14

Ralph Prankl

(Verwaltungsgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Verotus — Direktiivi 92/12/ETY — Valmisteveron alaisia tuotteita koskeva yleinen järjestelmä — Salakuljetettujen tavaroiden verottaminen — Yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen luovutetut ja toiseen jäsenvaltioon kuljetetut tavarat — Toimivaltaisen jäsenvaltion määrittäminen — Kauttakulkuvaltion oikeus verottaa kyseisiä tavaroita”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 5.3.2015

Verotus — Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen — Valmisteverot — Direktiivi 92/12 — Valmisteveron alaiset tuotteet — Sen jäsenvaltion määritteleminen, jossa vero kannetaan — Jäsenvaltion alueelle salaa tuodut tuotteet, jotka on sen jälkeen kuljetettu toisen jäsenvaltion alueelle ja havaittu siellä — Veron kantamista kauttakulkujäsenvaltiossa ei voida hyväksyä

(Neuvoston asetuksen N:o 92/12 artiklan 7, 1, 2 ja 4 kohta ja 9 artiklan 1 kohta)

Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta annetun direktiivin 92/12, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/108, 7 artiklan 1 ja 2 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltion alueelle salaa tuotuja valmisteveron alaisia tavaroita on kuljetettu kyseisen direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua saateasiakirjaa käyttämättä toiseen jäsenvaltioon, jonka alueella toimivaltaiset viranomaiset ovat havainneet ne, kauttakulkujäsenvaltiot eivät saa myös kantaa valmisteveroa kyseisen kuljetuksen suorittaneelta kuorma-autonkuljettajalta sillä perusteella, että tämä on pitänyt tavaroita hallussa kaupallisiin tarkoituksiin kyseisen valtion alueella.

Menestyksekkäästi ei nimittäin voida väittää, että unionin lainsäätäjä halusi asettaa etusijalle väärinkäytösten ja petosten ehkäisemisen sallimalla yleisesti, että kaikki kauttakulkujäsenvaltiot saavat kantaa valmisteveron niissä tapauksissa, joissa valmisteveron alaisia tavaroita kuljetetaan sääntöjenvastaisesti. Sellainen valmisteveron kantaminen kauttakulkujäsenvaltiossa, joka voisi johtaa veron kantamiseen moneen kertaan, ei ole tämän takia välttämätöntä väärinkäytösten ja petosten ehkäisemiseksi, koska sekä tuontijäsenvaltio että määräjäsenvaltio ovat tiedossa ja on selvää, että tavarat on luovutettu viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa.

(27, 29 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)