ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Neljänneksi kantajat väittävät, että vakavia vaikeuksia ei ole voitettu, koska valtiontukisäännöstön mukaista valtioidenvälisyyden kriteeriä on arvoitu virheellisesti, koska — vastaaja on tutkinut tätä tunnusmerkistöä suhteessa väärään taloudelliseen toimintaan — se on ottanut tässä perustaksi juridisesti väärän premissin — se on sivuuttanut täysin kantelussa esitetyn näytön tukeakseen väitettään siitä, että valtioidenvälisyyden kriteeri on täyttynyt ja — se on lopuksi soveltanut epäasianmukaisia ja aineellisesti virheellisiä arviointiperusteita.
3)

Kolmas kanneperuste, joka perustuu asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan 2 ja 3 kohdan rikkomiseen sen vuoksi, että komissio on sallinut PKN Orlenin ottaa määräysvallan Grupa Lotosissa, vaikka kyseinen määräysvalta voi merkittävästi estää tehokasta kilpailua yhteismarkkinoilla tai niiden olennaisessa osassa, erityisesti sen vuoksi, että PKN Orlenille syntyy määräävä markkina-asema tai että se vahvistuu. — Kyseisen kanneperusteen tueksi kantaja tuo esiin, että tähän asti Grupa Lotos on ollut PKN Orlenin ainoa kilpailija raakaparafiinin tuotannon ja jakelun markkinoilla Puolan, Tšekin tasavallan ja Liettuan alueella. Hankittuaan määräysvallan PKN Orlenilla on monopoli.
5.

Viides kanneperuste, jonka mukaan luonnollisten henkilöiden suojelusta unionin toimielinten, elinten ja laitosten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta sekä asetuksen (EY) N:o 45/2001 ja päätöksen N:o 1247/2002/EY kumoamisesta 23.10.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1725 (EUVL 2018, L 295, s. 39) 4 artiklan 1 kohtaa ja henkilöstösääntöjen 12 artiklaa on rikottu, hyvän hallinnon periaatetta on loukattu ja huolenpitovelvoitetta on laiminlyöty. Tämän kanneperusteen tueksi kantaja väittää, että hänen henkilötietoihinsa on tutustuttu lainvastaisesti, vastaaja on kieltäytynyt aloittamasta tutkintaa ja tukenut perusteettomasti hänen entistä puolisoaan.
3.

Kolmas kanneperuste: SEUT 296 artiklassa vahvistetun perusteluvelvollisuuden rikkominen, koska komissio ei perustellut, miksi oikeudesta saada korvausta on epäselvyyttä, eikä vahvistanut, kuinka paljon liiallista korvausta Vattenfall on saanut, ja koska päätös on sisäisesti ristiriitainen.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1) liitteessä I olevan 23 artiklan rikkomista. Lisäksi kanneperuste koskee ilmeistä arviointivirhettä siltä osin kuin — komissio ei ollut kiinnittänyt huomiota sopimuspuoleksi hyväksytyn toimijan hintojen poikkeuksellisuuteen; — komissio ei ollut katsonut sopimuspuoleksi hyväksytyn toimijan tarjousta poikkeuksellisen alhaiseksi.
Kanne 10.7.2020 – Jindal Saw ja Jindal Saw Italia v. komissio

(Asia T-441/20)

(2020/C 297/59)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Jindal Saw Ltd (New Delhi, Intia) ja Jindal Saw Italia SpA (Trieste, Italia) (edustajat: asianajajat R. Antonini, E. Monard ja B. Maniatis)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan lopullisen tasoitustullin ottamisesta uudelleen käyttöön Intiasta peräisin olevien pallografiittiraudasta (tunnetaan myös nimellä pallografiittivalurauta) valmistettujen putkien tuonnissa Jindal Saw Limitedin osalta unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-300/16 antaman tuomion perusteella 15.4.2020 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2020/526

— velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa seitsemään kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu asetuksen (EY) N:o 597/2009 16 artiklan 1 kohdan ja taannehtivuuskiellon yleisen periaatteen loukkaamiseen.

2) Toinen kanneperuste, joka perustuu taannehtivuuskiellon yleisen periaatteen ja oikeusvarmuuden yleisen periaatteen loukkaamiseen.

3) Kolmas kanneperuste, joka perustuu SEUT 266 artiklan ja SEUT 264 artiklan loukkaamiseen.

4) Neljäs kanneperuste, joka perustuu suhteellisuusperiaatteen ja SEU 5 artiklan 1 ja 4 kohdan loukkaamiseen.

5) Viides kanneperuste, joka perustuu tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan loukkaamiseen.

6) Kuudes kanneperuste, joka perustuu unionin tullikoodeksin 103 artiklan ja SEUT 296 artiklan loukkaamiseen.
—

kumoamaan yhteisen kriisinratkaisuneuvoston 15.4.2020 tekemän päätöksen kriisinratkaisurahastoon etukäteen suoritettavista vuoden 2020 rahoitusosuuksista (SRB/ES/2020/24) (”Decision of the Single Resolution Board of 15 April 2020 on the calculation of the 2020 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/2020/24)”) liitteineen ainakin siltä osin kuin päätös ja sen liitteet koskevat kantajan maksettavaksi kuuluvaa rahoitusosuutta
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (1), neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/81 (2) ja EUT-sopimuksen rikkomiseen, sillä kantaja on velvoitettu suorittamaan rahastoon vakausmaksuja. — Vastaaja asetti kantajalle virheellisesti vakausmaksun suoritusvelvollisuuden, sillä asetuksessa N:o 806/2014 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/59/EU (3) ei aseteta vakausmaksun suoritusvelvollisuutta kriisinratkaisun kohteena oleville laitoksille. SEUT 114 artiklassa kielletään vakausmaksun periminen kantajan kaltaisilta laitoksilta. — Lainsäätäjä ei olisi saanut perustaa vakausmaksun suoritusvelvollisuutta SEUT 114 artiklaan sisämarkkinayhteyden puuttumisen vuoksi. Koko unionissa yhdenmukaistetulla vakausmaksusäännöstöllä ei helpoteta perusvapauksien käyttämistä eikä sillä korjata huomattavia kilpailunvääristymiä markkinoilta vetäytyneiden laitosten osalta. — Vastaaja asetti kantajalle virheellisesti vakausmaksun suoritusvelvollisuuden, sillä laitos ei ole riskialtis, kriisinratkaisu asetuksen N:o 806/2014 nojalla on poissuljettu eikä laitoksella ole merkitystä rahoitusjärjestelmän vakauden kannalta. — Kantaja ei ole vuodesta 2012 lähtien harjoittanut enää mitään uutta liiketoimintaa ja on kriisinratkaisun kohteena komission tukipäätöksen johdosta. Pääosa kantajan jäljellä olevista veloista on vakuutena toiselle oikeudenhaltijalle. — Komission delegoidulla asetuksella (EU) 2015/63 (4) rikotaan SEUT 114 artiklaa ja direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohtaa, sillä kyse on vakausmaksun laskemisen keskeisestä sääntelystä (SEUT 290 artikla).
Kanne 19.3.2020 – IZ v. parlamentti

(Asia T-155/20)

(2020/C 201/40)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: IZ (edustajat: asianajajat T. Bontinck ja A. Guillerme)

Vastaaja: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

ensisijaisesti

— kumoaa kantajan irtisanomisesta 4.7.2019 tehdyn päätöksen

— velvoittaa Euroopan parlamentin maksamaan kantajalle 20 000 euroa korvaukseksi henkisestä kärsimyksestä

— velvoittaa Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut

toissijaisesti

— toteaa ENF- poliittisen ryhmän purkamisesta tehdyn päätöksen lainvastaiseksi

— näin ollen kumoaa kantajan irtisanomisesta 4.7.2019 tehdyn päätöksen

— velvoittaa Euroopan parlamentin maksamaan kantajalle 20 000 euroa korvaukseksi henkisestä kärsimyksestä

— velvoittaa Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa ensisijaisesti viiteen kanneperusteeseen, jotka ovat täysin samat tai samankaltaiset kuin ne, joihin on vedottu asiassa T-154/20, IY v. parlamentti.

Toissijaisesti kantaja vetoaa Euroopan parlamentin poliittisen ryhmän ENF:n purkamisesta tehdyn päätöksen lainvastaisuuteen. Kantaja väittää, että koska purkamispäätös on lainvastainen, sillä siinä on ilmeinen arviointivirhe ja se perustuu harkintavallan väärinkäyttöön, itse irtisanomispäätöskin, joka perustuu yksinomaan kyseiseen purkamiseen, on siis lainvastainen ja se on kumottava.
6)

Kuudes kanneperuste, jonka mukaan riidanlainen päätös on lainvastainen, koska kantajan edustusoikeuteen on puututtu lainvastaisesti ja tältä on siten viety kaikki menettelylliset oikeudet.
C 201/31

Kanne 27.3.2020 – 3M Belgium v. ECHA

(Asia T-160/20)

(2020/C 201/43)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: 3M Belgium (Diegem, Belgia) (edustajat: asianajajat J.-P. Montfort ja T. Delille)

Vastaaja: Euroopan kemikaalivirasto (ECHA)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan ECHA:n 16.1.2020 tekemän päätöksen (ECHA/01/2020), joka koskee erityistä huolta aiheuttavien aineiden ottamista ehdokasluetteloon REACH-asetuksen (1) liitteeseen XIV sisällyttämistä varten siltä osin kuin on kyse siitä, sisällytetäänkö ”Perfluoributaanisulfonaatti (PFBS) suoloineen” kyseiseen luetteloon

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että kanteen kohteena oleva päätös tehtiin REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa säädettyjen edellytysten vastaisesti ja että vastaaja teki ilmeisen arviointivirheen, koska ei ole näytetty toteen, että aineella olisi todennäköisiä vakavia vaikutuksia ihmisten terveyteen ja ympäristöön.

2) Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että kanteen kohteena olevaa päätöstä tehtäessä on loukattu oikeusvarmuuden periaatetta, mukaan lukien ennustettavuuden periaate, koska kantajalle ei ole annettu tilaisuutta yksilöidä tai vahvistaa millään tavoin määritelmää, kriteerejä tai tekijöitä, joihin ECHA on perustanut päätöksensä.

(1) Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1907/2006 (EUVL 2006, L 396, s. 1).
1)

Ensimmäinen kanneperuste perustuu siihen, että oikeutta tulla kuulluksi on loukattu ja 4.2.2019 tehtyä päätöstä ”EASME Policy for Management of employment contracts” on rikottu.
—

Syynä sille, ettei kuparizeoliittia hyväksytty riidanalaisessa toimessa, on väitetty valmisteen, jossa sitä on käytetty, riittämätön tehokkuus. Kantaja väittää kuitenkin, että ainoat arviointiperusteet, jotka vastaaja voi lain mukaan ottaa huomioon, ovat asetuksen (EU) N:o 528/2012 4 ja 19 artiklassa mainitut arviointiperusteet. Niihin ei sisälly sellaisen valmisteen tehokkuus, jonka arviointi tapahtuu biosidivalmisteen hyväksyntämenettelyn myöhemmässä vaiheessa jäsenvaltiossa. Kun otetaan huomioon se, että vastaaja on ryhtynyt juuri tähän arviointiin perustellakseen kuparizeoliitin hyväksymättä jättämistä, mikä merkitsee sitä, että vastaaja on mennyt paljon pidemmälle kuin se, mihin sille on annettu toimivalta asetuksessa (EU) N:o 528/2012, vastaaja rikkoi perustamissopimuksen 290 artiklaa ja kyseisen asetuksen 4 ja 19 artiklaa.
—

Kantaja väittää tältä osin, että perusoikeuskirjan (ja erityisesti edellä mainitun artiklan) voimaantultua siitä on tullut Euroopan unionin primäärioikeutta ja Euroopan parlamentin jäsenille on myönnetty Euroopan parlamenttiin nähden subjektiivisia itsenäisiä oikeuksia, jotka on Euroopan parlamentin työjärjestyksen 7 ja 9 artiklaa asianmukaisesti tulkittaessa ymmärrettävä siten, että Euroopan parlamentin jäsenillä on samanlainen – eikä kansalaisuuden perusteella syrjivä – koskemattomuuden suoja ja että on ainakin olemassa tiettyjä menettelyllisiä oikeuksia, joiden johdosta Euroopan parlamentti on velvollinen myöntämään takeet, joita edellä mainituilla oikeuksilla suojataan, päätettäessä koskemattomuuden suojaa koskevasta pyynnöstä.
—

Kantajat väittävät tältä osin, että Puigdemont ja Comín eivät ole missään vaiheessa olleet tutkintavankeudessa ja että mainituilla henkilöillä on pelkästään immuniteetti valituksi tulemisen julistamisen johdosta mutta he eivät ole olleet täysimääräisiä Euroopan parlamentin jäseniä, koska he eivät täyttäneet kaikkia Espanjan vaalimenettelyä koskevia vaatimuksia.
2)

Toinen kanneperuste perustuu siihen, että henkilöstösääntöjen 34 artiklaa on rikottu, että koeaikaa ei ole ollut mahdollista suorittaa säännönmukaisissa olosuhteissa, että ohjausta ei ole järjestetty ja ettei tavoitteita ole asetettu ja ne ovat olleet epäselviä, että kuulluksi tulemista koskevaa oikeutta on loukattu ja että asiassa on syyllistytty ilmeisiin arviointivirheisiin.
1)

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan riidanalaisen päätöksen 1 artikla on lainvastainen seuraavista syistä siltä osin kuin päätös koskee määritystä siitä, että konsernirahoitukseen sovellettavaa poikkeusta on pidettävä SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna (taloudellisena) etuna, joka on seurausta etenkin i. siitä, ettei komissio ottanut huomioon historiallista taustaa, joka ulkomaisia väliyhteisöjä koskevien sääntöjen käyttöönotolla Yhdistyneen kuningaskunnan yritysverojärjestelmässä on, unionin oikeuden ja etenkin sijoittautumisvapauden soveltamisella Yhdistyneelle kuningaskunnalle asetettuja rajoituksia, vuoden 2010 verotuslakiin (kansainväliset ja muut säännökset) (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) sisällytettyjen ulkomaisia väliyhteisöjä koskevien sääntöjen rakenteeseen liittyviä alueellisia ja muita poliittisia syitä eikä jäsenvaltioiden, Yhdistynyt kuningaskunta mukaan lukien, itsenäistä verotusvaltaa määrittää ulkomaisia väliyhteisöjä koskevat säännöt ii. komission väitteestä, jonka mukaan vuoden 2010 verotuslain (kansainväliset ja muut säännökset) 9A osan 9 luvun mukaisen vaatimuksen valinnainen luonne merkitsee edun muodostavaa suotuisampaa kohtelua.
5.

Viidennen kanneperusteen mukaan on niin, että vaikka oletettaisiin, että kyseessä olevat ulkomaisia väliyhteisöjä koskevat toimenpiteet ovat ensi arviolta SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, riidanalaisessa päätöksessä todettiin virheellisesti, ettei millään perusteluilla voitu puolustaa sitä, että kyseessä olevat toimenpiteet olivat yhteensopivia unionin valtiontukisääntöjen kanssa. Riidanalainen päätös on lisäksi järjenvastainen ja epäjohdonmukainen, sillä komissio asianmukaisesti hyväksyi sen, että vuoden 2010 verotuslain (kansainväliset ja muut säännökset) (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 9A osan 9 lukua on pidettävä perusteltuna silloin, kun ainoa peruste ulkomaisia väliyhteisöjä koskevan maksun soveltamiseksi kyseisen osan 5 luvun mukaisessa tilanteessa on ”Yhdistyneeseen kuningaskuntaan liittyvien pääomien” testi, koska kyseistä testiä voi olla kohtuuttoman hankalaa soveltaa käytännössä, mutta samalla se väittää esittämättä riittäviä perusteluja, että mainittua 9 lukua ei voida koskaan pitää perusteltuna silloin, kun avainhenkilötoimintoja koskeva testi johtaisi ulkomaisia väliyhteisöjä koskevan maksun perimiseen mainitun 5 luvun nojalla. Avainhenkilötoimintoja koskevan testin soveltaminen käytännössä on nimittäin kohtuuttoman hankalaa, joten komission olisi pitänyt todeta mainitun 9 luvun olevan myös perusteltu kyseisen testin yhteydessä, ja sen olisi näin ollen pitänyt todeta, ettei kyseessä ole valtiontuki.
2)

Toinen kanneperuste perustuu siihen, että väitetty saatava on Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25.6.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (EYVL 2002, L 248, s.1; jäljempänä vuoden 2002 varainhoitoasetus) 73 a artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla vanhentunut tai sitä koskeva kohtuullinen määräaika on joka tapauksessa ylittynyt, sekä hyvää hallintoa koskevan oikeuden, sellaisena kuin se vahvistetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklassa ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklassa, loukkaamiseen. Kantajan mukaan saatava, joka komissiolla mielestään on kantajalta, on vanhentunut, koska vuoden 2002 varainhoitoasetuksen 73 a artiklassa säädetty viiden vuoden määräaika on kulunut umpeen. Lisäksi se pitää Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä 23.12.2002 annetun komission asetuksen (EY, Euratom) N:o 2342/2002 (EYVL 2002, L 357, s. 1; jäljempänä vuoden 2002 täytäntöönpanoasetus) 85 b artiklan 4 kohtaa, joka koskee vanhentumisajan keskeytymisperusteita, tehottomana. Se katsoo, että vaikka vanhentumisajan kuluminen olisi asianmukaisesti keskeytetty, riidanalaisen päätökseen tekemiseen ja siihen liittyvän perintäilmoituksen antamiseen käytetty aika oli joka tapauksessa ilmeisen kohtuuton ja perusoikeuskirjan 41 artiklan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohdan vastainen (koska niissä ilmaistaan perusoikeus, joka on myös yleinen oikeusperuste).
C 10/47

Kanne 4.11.2019 – Clouds Sky v. EUIPO – The Cloud Networks (Wi-Fi Powered by The Cloud)

(asia T-738/19)

(2020/C 10/57)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Clouds Sky GmbH (Köln, Saksa) (edustaja: asianajaja C. Weil)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: The Cloud Networks Ltd (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: EU-kuviomerkki Wi-Fi Powered by The Cloud – EU tavaramerkki nro 9 436 817

EUIPO:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 2.9.2019 asiassa R 696/2019-5 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet

— Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu

— Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on rikottu
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen — yhtäältä puhemiehistöä moititaan siitä, että se on tehnyt päätöksensä noudattamatta SEUT 223 artiklassa vahvistettuja sääntöjä — toisaalta puhemiehistön päätös on puutteellisesti perusteltu ja siinä jätetään siten ottamatta huomioon SEUT 296 artiklan toisessa alakohdassa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohdassa määrätty perusteluvelvollisuus.
4.

Neljäs kanneperuste, joka perustuu siihen, että riidanalainen päätös on unionin oikeuden yleisten periaatteiden, erityisesti luottamuksensuojan ja suhteellisuusperiaatteen vastainen. — Kantajalla on ollut oikeus luottaa yhtäältä siihen, että komission tutkinta koskee vain muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä yksilöityjä toimia ja tahoja, ja toisaalta siihen, että mikäli tutkinta ulotettaisiin koskemaan liiketoimintakauppaa tai kantajaa, komissio laajentaisi muodollista tutkintapäätöstä ja kuulisi kantajaa. — Alkuperäiseen tuensaajaan kohdistuva takaisinperintävelvoite on joka tapauksessa katsottava suhteellisuusperiaatteen vastaiseksi siltä osin kuin se ylittää liiketoiminnasta tosiasiassa maksetun kauppahinnan ja kantajaa koskien siltä osin kuin se ylittää väitetyn alihintaisen kauppahinnan ja käyvän arvon erotuksen.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu ilmeiseen arviointivirheeseen ja oikeudelliseen virheeseen, jonka komissio on tehnyt katsoessaan, että se, että kantaja on käyttänyt tiettyjä 16.7.1984 tehdyn sopimuksen piiriin kuuluvia mainostelineitä niiden käytöstäpoistoajankohdan jälkeen, merkitsee etua. — Komissio on päätellyt virheellisesti, että kyse on taloudellisesta edusta siitä Brysselin kaupungin käyttämästä korvausmekanismista huolimatta, joka perustuu tämän velvollisuuteen säilyttää sopimuksen taloudellinen tasapaino. — Komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen ja oikeudellisen virheen katsoessaan, että kantaja on saanut etua merkitseviä säästöjä vuokrista ja maksuista.
—

Riitautetun tavaramerkin haltijan etuoikeus espanjalaisiin tavaramerkkeihin 1798380 MARIEN, jota on haettu 12.1.1994 luokkaa 39 varten, 1800302 MARIEN, jota on haettu 25.1.1994 luokkaa 35 varten, ja 2222325 MARIEN, jota on haettu 23.3.1999 luokkaa 31 varten.
—

kumoamaan 23.5.2019 annetun päätöksen C(2019) 4027 final siltä osin kuin on kyse a. summista, jotka on otettu päätöksen C(2019) 4027 final tekstissä olevan saldoa koskevan taulukon 2 ja 3 sarakkeiden 1 riville, ja komissio on velvollinen laskemaan kyseiset summat uudelleen ottamalla huomioon sen, että osarahoitusosuus rahastoista on 85 prosenttia Programul Operațional 2014RO16M1OP001 Infrastructură Maren (Laaja infrastruktuureja koskeva toimenpideohjelma 2014RO16M1OP001) (jäljempänä POIM) toimintalinjoilla 1 ja 2 b. rahastoista POIM:n toimintalinjoille 1 ja 2 euroina maksettavien summien laskemisesta päätöksen C(2019) 4027 final liitteessä, ja erityisesti siltä osin kuin kyseessä on — koheesiorahastoa koskeva jakso, 1 kohta – Rahoitussuunnitelma – Taulukko 18a – Rivi AP1 – Sarake C – Osarahoitusosuus – 75 prosenttia, jota on korvattava 85 prosentilla päätöksen C(2018) 8890 final nojalla, ja komissio on velvollinen laskemaan uudelleen 85 prosentin suuruisen osarahoitusosuuden perusteella summat, jotka on otettu — 3 kohtaan – Lisäys 1 – Rivi AP1, sarake F – Rahastoista maksettava määrä, ja sarake F7 – Rahastoista maksettava määrä lisättynä jo maksetulla määrällä, joka on rajattu rahastosta maksettavaan osuuteen — 4 kohtaan – Vuotuisen saldon laskeminen – Rivi AP1, Sarake CA ja Sarake R – Rahastoista maksettava oikaistu määrä — 5 kohtaan – Vuotuinen saldo – Sarake T – Rahastoista maksettava oikaistu määrä — 5 kohtaan – Vuotuinen saldo – Sarake V – Rivi ”Takaisinperittävä” — Euroopan aluekehitysrahastoa koskeva jakso, 1 kohta – Rahoitussuunnitelma – Taulukko 18a – Rivi AP2 – Sarake C – Osarahoitusosuus – 75 prosenttia, joka on korvattava 85 prosentilla päätöksen C(2018) 8890 final nojalla, ja komissio on velvollinen laskemaan uudelleen 85 prosentin suuruisen osarahoitusosuuden perusteella summat, jotka on otettu — 3 kohtaan – Lisäys 1 – Rivi AP2, sarake F – Rahastoista maksettava summa, ja sarake F7 – Rahastoista maksettava määrä lisättynä jo maksetulla määrällä, joka on rajattu rahaston osuuteen; — 4 kohtaan – Vuotuisen saldon laskeminen – Rivi AP2, sarake CA ja sarake R – Rahastoista maksettava määrä; — 5 kohtaan – Vuotuinen saldo – Sarake T – Rahastoista maksettava oikaistu määrä — 5 kohtaan – Vuotuinen saldo – Sarake V – Rivi ”Takaisinperittävä”
6.

Kuudes kanneperuste, joka koskee sitä, että neuvosto on loukannut suhteellisuusperiaatetta, joka on yksi perusperiaatteista, joita Euroopan unionin on noudatettava.
2.

Asetuksen N:o 1/58 1 ja 6 artiklan, perusoikeuskirjan 22 artiklan ja henkilöstösääntöjen 1d artiklan 1 ja 6 kohdan, 27 artiklan ja 28 artiklan f kohdan rikkominen, koska toisen kielen valitseminen on aiheettomasti rajoitettu neljään kieleen (ranska, englanti, saksa ja italia) ja muut Euroopan unionin viralliset kielet on jätetty ulkopuolelle.
—

Kantaja vetoaa tässä yhteydessä siihen, että delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 tulkitsemisesta direktiivin 2014/59/EU (2) ja asetuksen (EU) N:o 806/2014 (3) edellyttämällä tavalla seuraa, että vastaajan on vahvistettava maksuosuudet ehdottomasti riskiprofiilin mukaan, mutta vastaaja ei ole tehnyt tätä asianmukaisesti. Lisäksi vastaajan on otettava delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 tulkinnassa huomioon direktiivissä 2014/59/EU ja asetuksessa (EU) N:o 806/2014 vahvistettu julkisen talouden kestävyyttä koskeva tavoite, mitä vastaaja ei ole tehnyt. Riidanalainen päätös on myös yleisen yhdenvertaisuusperiaatteen vastainen. Lisäksi se tapa, jolla vastaaja on soveltanut laskentamenetelmää internetpankkien myöntämiin luottoihin, on delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 ja asetuksen (EU) N:o 806/2014 vastainen.