13

Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli valituksenalaisen tuomion 63–69 kohdassa seurauksia, joita tästä aiheutuu sille, luonnehditaanko näiden sairausvakuutuslaitosten toiminta taloudelliseksi vai ei. Näiden kohtien sanamuoto on seuraava: ”63 Ensiksi on katsottava, että sairausvakuutusyhtiöiden mahdollisuus tehdä voittoa ja käyttää ja jakaa osa voitoistaan on omiaan kyseenalaistamaan niiden toiminnan muun kuin taloudellisen luonteen, toisin kuin komissio on katsonut [riidanalaisen] päätöksen 94 perustelukappaleessa. 64 Komissio tosin toteaa perustellusti, että mahdollisuutta käyttää ja jakaa voittoja on rajoitettu tiukemmin kuin perinteisillä kaupan aloilla, koska tämä mahdollisuus edellyttää käsiteltävässä asiassa niiden vaatimusten noudattamista, joilla pyritään takaamaan järjestelmän pysyvyys ja sen taustalla olevien sosiaalisten ja yhteisvastuullisten päämäärien toteuttaminen. Tällä toteamuksella ei kuitenkaan ole merkitystä toiminnan taloudellisen luonteen poissulkemiseksi siitä hetkestä lähtien, jolloin kyseiset markkinatoimijat noudattavat voitontavoittelun logiikkaa. Slovakialaisten sairausvakuutusyhtiöiden mahdollisuus vapaasti tavoitella ja tehdä voittoa nimittäin joka tapauksessa osoittaa riippumatta niiden julkisen sairausvakuutuksen tehtävän täyttämisestä valtion valvonnasta, että ne tavoittelevat voittoa ja että niiden markkinoilla harjoittama toiminta kuuluu näin ollen taloudellisen toiminnan piiriin. Tämän toiminnan mahdollisesti tuottamien voittojen käyttöä ja jakamista jälkikäteen koskevien tiukkojen edellytysten olemassaolo ei siis voi kyseenalaistaa toiminnan taloudellista luonnetta. 65 Toiseksi on katsottava, että eri laitosten Slovakian pakollisessa sairausvakuutusjärjestelmässä tietyssä määrin harjoittama kilpailu tarjonnan laadulla ja laajuudella vaikuttaa myös toiminnan taloudelliseen luonteeseen, toisin kuin komissio on katsonut [riidanalaisen] päätöksen 92 ja 93 perustelukappaleessa. 66 Vaikka nimittäin asiakirja-aineistosta ilmenee, että sairausvakuutuslaitokset eivät voi vapaasti vahvistaa maksujen määrää eivätkä kilpailla muodollisesti hinnoilla, lainsäätäjä on kuitenkin ottanut käyttöön laadullisen kilpailutekijän, koska laitokset voivat vapaasti täydentää lakisääteisiä pakollisia etuuksia ilmaisilla liitännäisetuuksilla kuten tietyn tyyppisen täydentävän ja ennalta ehkäisevän hoidon paremmalla korvaamisella pakollisten perusetuuksien yhteydessä tai vakuutettujen tehostetulla avustuspalvelulla. Ne voivat siis erottua toisistaan tarjonnan laadun ja laajuuden osalta houkutellakseen vakuutettuja, jotka voivat lain mukaan vapaasti valita sairausvakuutusyhtiönsä ja vaihtaa sitä kerran vuodessa. Laitoksilla oleva kilpailuvapauden laajuus mahdollistaa näin ollen sen, että vakuutetut hyötyvät paremmasta sosiaaliturvasta samalla maksutasolla, koska tarjotut täydentävät etuudet tarjotaan ilmaiseksi. Kuten kantaja korostaa, vaikka slovakialaisten sairausvakuutuslaitosten on tarjottava samoja lakisääteisiä etuuksia, ne kilpailevat keskenään tarjoamansa vakuutusturvan ’hinta-laatusuhteella’ ja näin ollen hankintamenetelmien laadussa ja tehokkuudessa, kuten komissio itsekin myöntää riidanalaisen päätöksen 93 perustelukappaleessa. 67 Vaikka Slovakian pakollisessa sairausvakuutusjärjestelmässä esiintyvä kilpailu ei koske lakisääteisiä pakollisia etuuksia eikä muodollisesti maksujen määrää, se pysyy kuitenkin voimakkaana ja monitahoisena markkinoiden volatiliteetin vuoksi, sillä vakuutetuilla on mahdollisuus valita vapaasti sairausvakuutuksensa tarjoaja ja vaihtaa sitä kerran vuodessa, ja sen vuoksi, että se koskee palvelun laatua, jota vakuutetut arvioivat henkilökohtaisesti. 68 Tästä seuraa, että pakollisen sairausvakuutuksen tarjoaminen Slovakiassa on luonteeltaan taloudellista, kun otetaan huomioon sairausvakuutusyhtiöiden voiton tavoittelu ja voimakas kilpailu palvelujen laadulla ja tarjonnalla. 69 Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa, vaikka väitettäisiin, että SZP ja VšZP eivät tavoittele voittoa. Tosin silloin, kun laitoksilla, joiden toimintaa tutkitaan, ei ole tällaista päämäärää, mutta niillä on liikkumavaraa harjoittaa tietyssä määrin kilpailua vakuutettujen houkuttelemiseksi, tämä kilpailu ei voi automaattisesti kyseenalaistaa niiden toiminnan muuta kuin taloudellista luonnetta erityisesti silloin, kun tämä kilpailutekijä on otettu käyttöön, jotta sairausvakuutuskassoja kannustettaisiin harjoittamaan toimintaansa hyvän hallinnon periaatteiden mukaisesti (tuomio 16.3.2004, AOK Bundesverband ym., C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 ja C‑355/01, EU:C:2004:150, 56 kohta). Oikeuskäytännöstä [1.7.2008 annetussa tuomiossa MOTOE (C‑49/07, EU:C:2008:376, 27 kohta) ja 10.1.2006 annetussa tuomiossa Cassa di Risparmio di Firenze ym. (C‑222/04, EU:C:2006:8, 122 ja 123 kohta)] ilmenee, ettei tavaroiden ja palvelujen tarjoaminen voittoa tavoittelematta estä sitä, että näitä toimenpiteitä markkinoilla toteuttavaa yksikköä pidetään yrityksenä, koska tämä tarjonta kilpailee voittoa tavoittelevien muiden toimijoiden taholta tulevan tarjonnan kanssa. Tästä seuraa, että toiminnan taloudellinen luonne ei määräydy pelkästään sen perusteella, että toimija on kilpailutilanteessa tietyillä markkinoilla, vaan pikemminkin voittoa tavoittelevien toimijoiden läsnäolosta kyseisillä markkinoilla. Näin on nyt käsiteltävässä asiassa, koska asianosaisten kesken on riidatonta, että muut kyseessä olevien markkinoiden toimijat tavoittelevat todellisuudessa voittoa, joten SZP:tä ja VšZP:tä on vaikutuksen leviämisen vuoksi pidettävä yrityksinä.”