YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

29 päivänä helmikuuta 1996

Asia T-547/93

Orlando Lopes

vastaan

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin

”Henkilöstö — Arviointikertomukset — Ylennyshakemusten hylkääminen — Kumoamis- ja vahingonkorvausvaatimus”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-185

Aihe:

Kanne, jossa kantaja vaatii kumoamaan kaksi muistiota, jotka koskevat hänen työnsä laatua, häntä koskevan arviointikertomuksen vuosilta 1991-1992 ja kaksi päätöstä, joilla hänen ylenny shakemuksensa on hylätty, sekä vahingonkorvausta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä, joita hän on väittänyt kärsineensä esimiestensä menettelyn ja riidanalaisten päätösten vuoksi.

Lopputulos:

Valitukseen Cont. 11/93-R annetun päätöksen osittainen kumoaminen. Hylkääminen muilta osin.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja, joka on portugalin kielen juristilingvisti, on 17.9.1991 tehnyt ensimmäisen, numerolla Cont. 12/91-R rekisteröidyn valituksen arviointikertomuksestaan vuosilta 1989-1990, 30.5.1991 ja 31.5.1991 päivätyistä kahdesta muistiosta, jotka hänen esimiehensä ovat toimittaneet arviointiasioiden neuvoa-antavalle komitealle, jonka käsiteltäväksi kantaja oli saattanut häntä koskevan kyseisen arvioinnin, ja implisiittisesti myös arviointikertomuksestaan vuosilta 1987-1988.

Yhteisöjen tuomioistuimen hallintokomitea on päätöksellään 9.12.1991 hylännyt valituksen. Kantaja ei ole nostanut kannetta tästä hylkäämispäätöksestä.

Kantaja on 2.5.1993 tehnyt toisen, numerolla Cont. 10/93-R rekisteröidyn valituksen, jossa hän on vaatinut edellä mainittujen, 30.5.1991 ja 31.5.1991 päivättyjen muistioiden kumoamista, hänen juristireviisorin virkaan (ilmoitus avoimesta virasta nro C J 62/92) jättämänsä hakemuksen hylkäämispäätöksen kumoamista sekä vahingonkorvausta siitä aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä, joita hän katsoo kärsineensä.

Kantaja on 24.5.1993 tehnyt kolmannen, numerolla Cont. 11/93-R rekisteröidyn valituksen, jossa hän on vaatinut vuosia 1991-1992 koskevan arviointikertomuksensa kumoamista, hänen toiseen kahdesta johtavan juristilingvistin virasta (ilmoitus avoimesta virasta nro CJ 68/92) jättämänsä hakemuksen hylkäämispäätöksen kumoamista ja vahingonkorvausta siitä vahingosta, jota hän katsoo kärsineensä.

Yhteisöjen tuomioistuimen hallintokomitea on hylännyt valitukset mot Cont. 10/93-Rja Cont. 11/93-R 12.7.1993 tekemällään päätöksellä, jossa se on

— jättänyt 30.5.1991 ja 31.5.1991 päivättyjä muistioita vastaan tehdyt valitukset tutkimatta,

— vahvistanut niiden hakemusten hylkäämispäätöksen, jotka kantaja oli tehnyt avointa virkaa koskevissa ilmoituksissa nrot CJ 62/92 ja CJ 68/92 tarkoitettuihin virkoihin pääasiallisesti sillä perusteella, että esimiestensä lausunnon mukaan kantaja ei kyennyt kääntämään normaalisti ja ilman muiden suorittamaa tarkastusta kolmesta eri kielestä, mikä oli avoimia virkoja koskevissa ilmoituksissa asetettujen edellytysten vastaista, ja

— katsonut ennenaikaiseksi kantajan valituksen arviointikertomuksestaan vuosilta 1991-1992 sillä perusteella, että kertomus ei vielä ollut lopullinen silloin, kun kantaja jätti valituksen, ja sen vuoksi jättänyt tämän vaatimuksen tutkimatta.

Kantajan työjärjestyksen 48 ja 114 artiklan nojalla esittämä vaatimus

Kantaja ei voi vedota työjärjestyksen 114 artiklaan riitauttaakseen päätöksen, jolla yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on harkintavaltaansa käyttämällä päättänyt olla ottamatta asiassa huomioon asiakirjaa, jolla kantaja oli pyytänyt saada esittää käsityksensä työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan nojalla tietyistä uusista perusteista, jotka kantajan mukaan oli mainittu vastaajan vastauskirjelmässä. Työjärjestyksen 48 artikla on nimittäin erityissäännös, joka koskee uusien perusteiden esittämiseen liittyviä pyyntöjä, joihin työjärjestyksen 114 artiklassa säädettyä menettelyä ei siis sovelleta.

Tällainen päätös ei vaikuta kantajan puolustautumisoikeuksiin, jotka on riittävällä tavalla varmistettu sillä, että jokaisella asianosaisella on mahdollisuus esittää suullisesti kaikki haluamansa väitteet ja niiden perustelut.

Viittaukset: asia 34/65, Mosthaf v. Euratomin komissio, yhteisöjen tuomioistuin 9.3.1966 (Kok. 1966, s. 783).

Kanteen tutkittavaksi ottaminen siltä osin, kuin siinä vaaditaan 30.5.1991 ja 31.5.1991 päivättyjen muistioiden kumoamista

Valmistelevat toimenpiteet eivät ole Euroopan yhteisöjen virkamiesten henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja jollekulle vastaisia toimenpiteitä, joten niitä ei voida riitauttaa muutoin kuin liitännäisesti kumoamiskelpoiseen toimenpiteeseen kohdistuvan kanteen yhteydessä. Tässä asiassa näyttää siltä, että näiden kahden muistion ainoa tarkoitus on ollut valmistella kantajaa koskevaa amointikertomusta vuosilta 1989-1990. Tämän vuoksi kumoamisvaatimukset jätetään tutkimatta siltä osin, kuin niissä on vaadittu 30.5.1991 ja 31.5.1991 päivättyjen muistioiden kumoamista.

Viittaukset: asia 11/64, Weighardt v. Euratomin komissio, yhteisöjen tuomioistuin 7.4.1965 (Kok. 1965, s. 365); asia 346/87, Bossi v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 14.2.1989 (Kok. 1989, s. 303); asia T-108/92, Caló v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 24.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-213); asia T-6/93, Pérez-Jiménez v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 15.6.1994 (Kok. H. 1994, s. II-497).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa vielä lisäksi, että kyseiset muistiot on nimenomaisesti riitautettu valituksessa Cont. 12/91-R, joka kohdistuu pääasiallisesti tähän arviointikertomukseen. Koska tämän valituksen hylkäävästä päätöksestä ei ole nostettu kannetta henkilöstösääntöjen 91 artiklassa säädetyssä määräajassa, on syytä hyväksyä oikeudenkäyntiväite, jónica mukaan kantaja on menettänyt oikeutensa esittää vaatimuksia tältä osin, koska hän ei ole nostanut kannetta ajoissa.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo sitä paitsi, että se seikka, että kantaja on lisäksi esittänyt vahingonkorvausvaatimuksen, on merkityksetön sen kannalta, otetaanko hänen kumoamisvaatimuksensa tutkittavaksi. Silloin kun vahingonkorvausvaatimuksia esitetään tutkimatta jäävien kumoamisvaatimusten yhteydessä, ne jätetään tutkimatta, jos ne liittyvät läheisesti kumoamisvaatimuksiin, tai ne tutkitaan siltä osin, kuin kärsityksi väitetty vahinko johtuu toimielimen hallinnon muusta virheestä kuin kumoamisvaatimusten kohteena olevasta toimenpiteestä, mutta ainoastaan sillä edellytyksellä, että vahingonkorvausta on ensin vaaditut toimielimen hallinnolta hakemuksella, jonka jälkeen asiasta on tehty hallinnollinen valitus.

Viittaukset: asia T-50/92, Fiorani v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 8.6.1993 (Kok. 1993, s. II-555, 45 ja 46 kohta).

Kumoamisvaatimukset

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että kantajan kyseisiin virkoihin jättämiä hakemuksia tutkittaessa toimivaltasäännöksiä on rikottu

Nimittävällä viranomaisella on henkilöstösääntöihin perustuva valta vertailla ylennystä haluavien virkamiesten ansioita parhaimmaksi katsomansa menettelyn tai menettelytavan mukaisesti.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo tämän asian olosuhteiden perusteella, että nimittävä viranomainen on laillisesti voinut tehdä valintansa kirjaajan ehdotuksen perusteella, johon oli liitetty henkilöstöosaston osastopäällikön, käännösosaston johtajan ja portugalin kielen käännösosaston osastopäällikön yksityiskohtaiset lausunnot ja luettelo kunkin hakijan keskiarvopisteistä.

Viittaukset: asia T-76/92, Tsirimokos v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.11.1993 (Kok. 1993. s. II-1281, 18 kohta).

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että henkilöstösääntöjen 26 artiklaa on rikottu tutkittaessa kantajan hakemuksia kyseisiin virkoihin

Henkilöstösääntöjen 26 ja 43 artiklan tarkoituksena on varmistaa virkamiehen oikeus puolustaa itseään estämällä se, että nimittävän viranomaisen päätökset, jotka vaikuttavat hänen hallinnolliseen asemaansa ja uraansa, perustuisivat sellaisiin hänen käyttäytymistään koskeviin seikkoihin, joita ei ole mainittu hänen henkilökansiossaan. Tämän vuoksi tällaisiin seikkoihin perustuva päätös on henkilöstösäännöissä annetun suojan vastainen, ja se on kumottava, koska sitä ei ole tehty laillisessa järjestyksessä.

Viittaukset: asia 21/70, Rittweger v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 3.2.1971 (Kok. 1971, s. 7, 29-41 kohta); asia 88/71, Brasseur v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin28.6.1972 (Kok. 1972, s. 499, 9-11 kohta); asia 233/85, Bonino v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 12.2.1987 (Kok. 1987, s. 739, 11 kohta); asia T-82/89, Marcato v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 5.12.1990 (Kok. 1990, s. II-735, 78 kohta); asia T-78/92, Perakis v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.11.1993 (Kok. 1993, s. II-1299,27 kohta); em. asia Tsirimokos v. parlamentti, 33 kohta; asia T-109/92, Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-105, 68 kohta).

Näin ollen edellä mainituissa säännöksissä ei periaatteessa tarkoiteta ylennys- tai siirtomenettelyn yhteydessä kuultujen esimiesten nimittävälle viranomaiselle antamia lausuntoja. Näitä lausuntoja ei nimittäin tarvitse saattaa kyseisten hakijoiden tietoon siltä osin, kuin ne sisältävät vain heidän pätevyytensä ja ansioidensa vertailun, joka perustuu heidän henkilökansiossaan mainittuihin tai heille ilmoitettuihin tosiseikkoihin, joten he ovat jo voineet esittää niistä huomautuksensa.

Viittaukset: em. asia Tsirimokos v. parlamentti, 34 kohta; em. asia Perakis v. parlamentti, 28 kohta; em. asia Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, 68 kohta.

Näin ei ole asianlaita kuitenkaan silloin, lain lausunnoissa on hakijoiden vertailuun perustuvien arviointien lisäksi seikkoja, jotka koskevat tietyn hakijan pätevyyttä, työntulosta tai käyttäytymistä ja joita ei ole tätä ennen otettu hänen henkilökansioonsa. Tällaisessa tapauksessa edellä mainitussa 26 artiklassa velvoitetaan hallinto sisällyttämään nämä tiedot asianomaisen henkilökansioon.

Viittaukset: em. asia Bonino v. komissio, 12 kohta; em. asia Rittweger v. komissio, 35 kohta; em. asia Brasseur v. parlamentti, 18 kohta; em. asia Perakis v. parlamentti, 29 kohta; em. asia Tsirimokos v. parlamentti, 35 kohta; em. asia Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, 69 kohta.

On siis selvitettävä, tekeekö se, että käännösosaston johtajan ja portugalin kielen käännösosaston osastopäällikön lausuntoja ei ole otettu kantajan henkilökansioon tai se, ettei niitä ole ilmoitettu hänelle, ennen kuin riidanalaiset päätökset on tehty, nämä päätökset pätemättömiksi, kuten kantaja on tässä asiassa väittänyt.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että edellä mainitut lausunnot sisältävät kantajan ansioiden vertailun suhteessa muihin hakijoihin ja suhteessa niihin erityisvaatimuksiin, joita hänen hakemansa virat edellyttävät; että näin tehdyt arvioinnit hänen hakemuksestaan virkaan eivät ole millään lailla ristiriidassa hänestä tehtyjen arviointikertomusten kanssa, jotka olivat ajan tasalla ja kuuluivat osana hallintokansioon, eivätkä arvioinnit siis perustu mihinkään uuteen seikkaan, josta kantaja ei olisi tiennyt ja josta hänellä ei olisi ollut tilaisuutta esittää käsitystään. Vastaaja ei näin ollen ole rikkonut henkilöstösääntöjen 26 artiklaa.

Kolmas kanneperuste, joka perustuu siihen, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on rikottu tutkittaessa kantajan hakemuksia kyseisiin virkoihin

Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa määritellään se palkkaluokkakohtainen vähimmäisvirkaikä, joka virkamiehellä on oltava, jotta hän voi ilmoittautua ylennykseen halukkaaksi. Tätä palkkaluokkakohtaista vähimmäisvirkaikää, joka on periaatteessa laskettava asianomaisen vakinaistamispäivästä, ei voida muuttaa määritettäessä hakijoiden järjestystä ylennystä varten henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisen ansioiden vertailun yhteydessä.

Viittaukset: asia T-30/90, Zoder v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 14.5.1991 (Kok. 1991, s. II-207, 22 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että vastaaja on asianmukaisesti noudattanut tätä säännöstä vakuuttautumalla ensin siitä, että avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa nro CJ 62/92 tarkoitetun viran täyttömenettelyn yhteydessä vastaanotetut hakemukset täyttivät viran edellyttämän vähimmäisvirkaikävaatimuksen, vaikkakin pitää paikkansa, että verratessaan myöhemmin neljän ylentämiskelpoisen hakijan ansioita henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti nimittävä viranomainen on ottanut huomioon lisäarviointiperusteena ”kokonais virkaiän toimielimen palveluksessa”.

Neljäs kanneperuste, joka perustuu siihen, että nimittävä viranomainen on jättänyt huomiotta avoimia virkoja koskevien ilmoitusten nrot CJ 62/92 ja CJ 68/92 kohdissa Ilja III ilmoitetut vaatimukset

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja, jolla on todistustaakka, ei ole esittänyt mitään todistetta tai aihetodistetta, joka osoittaisi, ettei näitä vaatimuksia ole noudatettu, joten kanneperuste ei perustu tosiseikkoihin.

Viides kanneperuste, joka perustuu siihen, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa on rikottu

Jos virkamiehen, joka on antanut henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädettyjen ehdottomien määräaikojen kulua umpeen riitauttamatta näissä artikloissa tarkoitetulla tavalla arviointikertomuksensa pätevyyttä, sallittaisiin saattaa sen pätevyys uudelleen liitännäisesti riidan kohteeksi sellaisesta kannekelpoisesta toimenpiteestä nostetun kanteen yhteydessä, johon nähden tämä kertomus on ollut valmistelevassa asemassa, se olisi yhteensopimatonta henkilöstösäännöillä käyttöön otettuja oikeussuojakeinoja säätelevien periaatteiden kanssa ja vaikuttaisi vahingollisesti tämän järjestelmän vakauteen ja järjestelmän perustana olevaan oikeusvarmuuden periaatteeseen.

Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jättää tutkimatta kantajan väitteen, jonka mukaan vastaaja olisi kanteen kohteena olevien päätösten yhteydessä kieltäytynyt asettamasta kyseenalaisiksi kantajaa koskevia arviointikertomuksia vuosilta 1987-1988 ja 1989-1990, valituksen Cont. 12/91-R hylkäävän päätöksen ja niitä valmistelevat toimenpiteet huolimatta siitä arvostelusta, jonka kantaja oli näihin eri toimenpiteisiin kohdistanut.

Viittaukset: asia 156/77, komissio v. Belgia, yhteisöjen tuomioistuin 12.10.1978 (Kok 1978, s. 1881 ja sivulta 1896 eteenpäin); asia 23/80, Grasselli v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 10.12.1980 (Kok. 1980, s. 3709, 25 kohta); asia T-87/91, Boessen v. TSK, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 11.3.1993 (Kok. 1993, s. II-235, 27 kohta).

Kanneperusteen paikkansapitävyyden osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukaisessa hakijoiden arvioiden vertailussa ylentämistä varten nimittävälle viranomaiselle kuuluvan laajan harkintavallan vuoksi tuomioistuimen laillisuusvalvonnan on rajoituttava sen selvittämiseen, onko toimielimen hallinto arvioinnissa mahdollisesti käyttämiensä keinojen ja perusteiden osalta pysynyt sellaisten rajojen sisällä, joita ei voida arvostella, ja ettei se ole käyttänyt valtaansa selvästi väärin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi missään tapauksessa korvata omalla arvioinnillaan nimittävän viranomaisen hakijoiden pätevyydestä ja ansioista tekemää arviointia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei myöskään ole valvoa sellaisen arvioinnin oikeellisuutta, joka sisältää monimutkaisia arvoarvostelmia, joita ei niiden luonteen vuoksi voida tutkia ja tarkastaa objektiivisesti, ja joka on toimielimen hallinnon käsitys tietyn virkamiehen ammattipätevyydestä. Näin on asianlaita varsinkin nyt käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa tapauksessa, jossa on kyse käännöstöiden laatua koskevista arvoarvostelmista, jotka luonnostaan ovat suurelta osin subjektiivisia.

Viittaukset: asia 140/87, Bevan v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 15.3.1989 (Kok. 1989, s. 701, 34 kohta); asia T-169/89, Frederiksen v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 11.12.1991 (Kok. 1991, s. II-1403,69 kohta); asia T-82/91, Latham v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-61, 64 kohta); asia T-496/93, Allo v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 8.6.1995 (Kok. H. 1995, s. II-405, 39 ja 46 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, ettei esillä olevan asian olosuhteiden perusteella voida katsoa nimittävän viranomaisen tehneen ilmeistä arviointivirhettä. Väitettä harkintavallan väärinkäytöstä ei näytä tukevan mikään vakavasti otettava aihetodiste. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa tältä osin, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätös on virheellinen harkintavallan väärinkäytön vuoksi ainoastaan silloin, kun objektiivisten, asiaan vaikuttavien ja yhtäpitävien aihetodisteiden perusteella käy ilmi, että päätös on tehty muiden tarkoitusten toteuttamiseksi kuin niiden, jotka on tuotu esiin.

Viittaukset: em. asia Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, 52 kohta.

Kuudes kanneperuste, joka perustuu henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan rikkomiseen

Vastaaja on tehnyt oikeudellisen virheen, minkä se on myöntänytkin, katsoessaan, ettei kantajaa koskeva arviointikertomus vuosilta 1991 -1992 ollut tullut lopulliseksi vielä 24.5.1993, kun valitus Cont. 11/93-R on jätetty. Koska tämä virhe on johtanut siihen, että vastaaja on kieltäytynyt lausumasta tästä valituksesta ainakin siltä osin, kuin valitus kohdistui tähän kertomukseen, vastaaja on siten jättänyt noudattamatta henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan määräyksiä, joten sen päätös on tältä osin kumottava.

Se, ettei kantaja ole käyttänyt henkilöstösääntöjen 43 artiklaan perustuvaa oikeuttaan liittää huomautuksensa arviointikertomukseen tai turvautunut sisäiseen valitusmenettelyyn, ei vaikuta tähän säännöstenvastaisuuteen, koska kaikkien mahdollisten menettelyjen loppuunkäyttäminen ei ole välttämätön edellytys henkilöstösääntöjen 90 artiklassa tarkoitetun valituksen tekemiselle, vaikkakin se on normaalisti toivottavaa.

Viittaukset: asia T-54/92, Schneider v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 1.12.1994 (Kok. H. 1994, s. II-887).

Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on myös tutkittava sen käsiteltäväksi henkilöstösääntöjen 91 artiklan nojalla saatetun kanteen vuoksi kyseisen arviointikertomuksen laillisuuden kiistäminen, sillä kantaja vaatii sitä paitsi nimenomaisesti tämän kertomuksen kumoamista. Tältä osin kanne hylätään perusteettomana.

Viittaukset: asia T-l/91, Della Pietra v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 16.7.1992 (Kok. 1992. s. II-2145, 24 kohta).

Vahingonkorvausvaatimukset

Virkamies, joka on laiminlyönyt nostaa henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyssä määräajassa kumoamiskanteen toimenpiteestä, jonka hän katsoo olevan itselleen vastaisen, ei voi korjata tätä laiminlyöntiään sillä, että vaatii tästä toimenpiteestä aiheutuneen vahingon korvaamista, ja järjestää tällä tavoin uutta määräaikaa kanteelleen.

Viittaukset: asia T-20/92, Moat v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 13.7.1993 (Kok. 1993, s. II-799).

Asianlaita on samoin, jos laiminlyönti ei koske virkamiehelle vastaista toimenpidettä, vaan sitä valmistelevaa toimenpidettä, joka olisi voitu aikoinaan riitauttaa liitännäisesti kyseisestä toimenpiteestä nostetun kanteen yhteydessä.

Tämän vuoksi vahingonkorvausvaatimukset on jätettävä tutkimatta tässä asiassa siltä osin, kuin ne kohdistuvat 30.5.1991 ja 31.5.1991 päivätyistä muistioista aiheutuneeksi väitetyn vahingon korvaamista.

Muilta osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että vahingonkorvausvaatimus koskee sellaisista toimenpiteistä aiheutuneeksi väitetyn vahingon korvaamista, joiden kumoamista on samalla pyydetty, sekä myös näitä toimenpiteitä valmistelevista toimenpiteistä mahdollisesti aiheutuneen vahingon korvaamista. Nämä vaatimukset liittyvät siis läheisesti toisiinsa, joten kumoamisvaatimusten hylkäämisestä täytyy seurata vahingonkorvausvaatimusten hylkääminen.

Viittaukset: asia T-82/91, Latham v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-61); asia T-558/93, Düchs v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.11.1994 (Kok. H. 1994, s. II-837).

Oikeudenkäyntikulut

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kieltäytymällä allekirjoittamasta häntä koskevan arviointikertomuksen vuosilta 1991-1992 ja käyttämättä sisäisiä muutoksenhakukeinoja kantaja on itse myötävaikuttanut siihen, ettei vastaaja ole tutkinut hänen väitteitään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi hylännyt perusteettomana kantajan vaatimuksen kyseisen kertomuksen kumoamisesta. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päättää, että kummankin asianosaisen on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan, vaikka yksi kanteen kohteena olevista toimenpiteistä kumotaan osittain.

Ratkaisu:

Kantajan 13.10.1994 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esittämä vaatimus hylätään ja siihen liitetty asiakirja jätetään huomiotta.

Kanne jätetään tutkimatta siltä osin, kuin siinä vaaditaan portugalin Melen käännösosaston osastopäällikön 30.5.1991 päivätyn muistion ja käännösosaston johtajan 31.5.1991 päivätyn muistion kumoamista ja siltä osin, kuin siinä vaaditaan näiden muistioiden vuoksi kärsityksi väitetyn vahingon korvaamista.

Vastaajan 16.7.1993 tekemä päätös kumotaan siltä osin, kuin siinä todetaan, ettei ole syytä lausua valituksen Cont. 11/93-R siitä osasta, joka koskee kantajan arviointikertomusta vuosilta 1991-1992.

Muilta osin kanne hylätään.

Asianosaisten on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.