ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tässä yhteydessä on todettava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella lainsäädännöllä, jossa viennin verovapautuksen edellytykseksi asetetaan muun muassa veronkierron ja veropetosten torjumistarkoituksessa, että tavara poistuu unionin alueelta tietyssä määräajassa, mutta jossa ei anneta kuitenkaan verovelvollisille mahdollisuutta esittää vapautuksen saamiseksi näyttöä siitä, että poistumista koskeva edellytys on täyttynyt määräajan päättymisen jälkeen, eikä säädetä verovelvolliselle kuuluvasta oikeudesta sellaisen arvonlisäveron palautukseen, joka on jo maksettu mainitun määräajan noudattamatta jättämisen vuoksi, jos verovelvollinen on esittänyt todisteet siitä, että tavara on poistunut unionin tullialueelta, ylitetään se, mikä on tarpeen mainitun päämäärän saavuttamiseksi.
3

Henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006 (Schengenin rajasäännöstö) (EUVL L 105, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 265/2010 (EUVL L 85, s. 1; jäljempänä Schengenin rajasäännöstö), 5 artiklan, jonka otsikko on ”Kolmansien maiden kansalaisten maahantuloedellytykset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Kolmannen maan kansalaisen maahantuloedellytykset enintään kolmen kuukauden pituista oleskelua varten kuuden kuukauden ajanjaksoa kohden ovat seuraavat: a) hänellä on hallussaan voimassa oleva matkustusasiakirja tai rajanylitykseen oikeuttavat asiakirjat; b) hänellä on voimassa oleva viisumi, jos se vaaditaan luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 15.3.2001 annetun asetuksen (EY) N:o 539/2001 [(EYVL L 81, s. 1)] nojalla – – c) hän näyttää toteen suunnitellun oleskelun tarkoituksen ja edellytykset ja hänellä on toimeentuloon tarvittavat varat ottaen huomioon sekä suunnitellun oleskelun kesto että lähtömaahan paluu tai kauttakulkumatka sellaiseen kolmanteen maahan, jonne hänen pääsynsä on varma, tai hän kykenee hankkimaan laillisesti tällaiset varat; d) häntä ei ole määrätty maahantulokieltoon Schengenin tietojärjestelmässä (SIS); e) hänen ei katsota voivan vaarantaa minkään jäsenvaltion yleistä järjestystä, sisäistä turvallisuutta, kansanterveyttä eikä kansainvälisiä suhteita eikä häntä etenkään ole jäsenvaltioiden kansallisissa tietokannoissa samoin perustein määrätty maahantulokieltoon.”
1)

Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY 28 artiklan 3 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetun kymmenen vuoden ajanjakson on lähtökohtaisesti oltava yhtäjaksoinen ja se on laskettava taaksepäin asianomaisen henkilön karkottamista koskevasta päätöksestä lukien.
41

Näissä olosuhteissa Asylgerichtshof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko asetuksen N:o 343/2003 [19 ja 18 artiklaa yhdessä] tulkittava siten, että näiden säännösten mukaan jäsenvaltio on antamansa suostumuksen perusteella se jäsenvaltio, joka on asetuksen N:o 343/2003 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, vai onko niin, että jos kansallinen muutoksenhakuelin päätyy asetuksen N:o 343/2003 19 artiklan 2 kohdan mukaista muutoksenhakua tai uudelleen käsittelyä koskevassa menettelyssä – tällaisesta suostumuksesta riippumatta – siihen näkemykseen, että jokin toinen valtio on asetuksen N:o 343/2003 III luvun mukaan turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio (myös silloin, kun kyseiselle jäsenvaltiolle ei ole esitetty vastaanottopyyntöä tai se ei ole ilmoittanut suostuvansa ottamaan vastuuta), sen on vahvistettava unionin oikeuden perusteella, että tämä toinen jäsenvaltio on sitovasti vastuussa käsittelystä, kun on kyse muutoksenhakua tai uudelleen käsittelyä koskevasta menettelystä? Onko jokaisella turvapaikanhakijalla tässä yhteydessä subjektiivinen oikeus siihen, että hänen turvapaikkahakemuksensa käsittelee jokin tietty jäsenvaltio, joka on näiden perusteiden mukaan vastuussa hakemuksen käsittelystä? 2) Onko asetuksen N:o 343/2003 10 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jonka alueelle turvapaikanhakija on saapunut ensimmäisen kerran laittomasti (jäljempänä ensimmäinen jäsenvaltio), on tunnustettava olevansa vastuussa kolmannen valtion kansalaisen turvapaikkahakemuksen käsittelystä, kun tilanne on seuraava: Kolmannen maan kansalainen matkustaa kolmannesta maasta käsin laittomasti mainittuun ensimmäiseen jäsenvaltioon. Hän ei tee kyseisessä jäsenvaltiossa turvapaikkahakemusta. Hän matkustaa seuraavaksi kolmanteen maahan. Alle kolmen kuukauden kuluttua hän matkustaa laittomasti kolmannesta maasta toiseen unionin jäsenvaltioon (jäljempänä toinen jäsenvaltio). Tästä toisesta jäsenvaltiosta hän siirtyy välittömästi kolmanteen jäsenvaltioon, jossa hän tekee ensimmäisen turvapaikkahakemuksensa. Tällöin on kulunut alle 12 kuukautta siitä, kun hän saapui laittomasti ensimmäiseen jäsenvaltioon. 3) Vaikuttaako toiseen kysymykseen annettavasta vastauksesta riippumatta se, että toisessa kysymyksessä mainitun 'ensimmäisen jäsenvaltion' turvapaikkajärjestelmässä on todettu rakenteellisia puutteita, jotka vastaavat Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa 30.696/09, M. S. S., 21.1.2011 antamassa tuomiossa kuvailtuja puutteita, asetuksessa N:o 343/2003 tarkoitetun turvapaikkahakemuksen käsittelystä ensisijaisesti vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseen riippumatta unionin tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa C‑411/10 ja C‑493/10, N. S. ym., 21.12.2011 antamasta tuomiosta? Voidaanko etenkin olettaa, ettei oleskelu tällaisessa jäsenvaltiossa voi missään tapauksessa olla asetuksen N:o 343/2003 10 artiklassa tarkoitettu peruste, jonka mukaan käsittelyvastuu määräytyy?”
25

Ranskan tasavalta, Eurallumina ja AAL katsovat toiseksi, että unionin yleinen tuomioistuin on laajentanut niiden esittämiä kanneperusteita asianosaisten menettelyn kuluessa esittämien näkemysten johdosta. Ranskan tasavalta muistuttaa, että sen ensimmäinen kumoamisperuste perustui EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen käsitteen rikkomiseen. Eurallumina puolestaan toteaa, että se oli – käyttämättä valtiosta johtumista koskevaa ilmausta – tuonut esiin kysymyksen siitä, saattoiko sitä koskeva vapautus olla Italian tasavallan myöntämää valtiontukea. Komissio itse on tuonut keskusteluun mukaan kysymyksen siitä, kenestä johtuvia riidanalaiset vapautukset ovat, puolustautuessaan oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamista koskevaa kanneperustetta vastaan. Euralluminan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on näin ollen tutkinut tämän kysymyksen hylätäkseen komission väitteet ja tukeakseen arviointiaan siitä, voiko Euroopan unionin toimielin kyseenalaistaa ja tehdä tyhjäksi käsiteltävässä asiassa kyseessä olevalla tavalla unionin jonkin muun toimielimen myöntämän sellaisen hyväksynnän vaikutukset, jossa ei jätetä jäsenvaltion toteuttaman täytäntöönpanon suhteen mitään harkintavaltaa. AAL:n mukaan unionin yleinen tuomioistuin on ainoastaan tutkinut ja sen jälkeen hylännyt komission väitteen.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Dixons Retail plc (jäljempänä Dixons) ja Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (jäljempänä Commissioners) ja jossa on kyse siitä, että jälkimmäinen on hylännyt Dixonsin palautushakemuksen, joka koskee tämän yhtiön 13.11.2005–30.11.2008 toteuttamistaan liiketoimista ilmoittamaa ja maksamaa arvonlisäveroa.
31

On palautettava mieleen, että unionin tuomioistuin on aiemmin katsonut, että direktiivi 95/46 johtaa yhdenmukaistamiseen, joka on lähtökohtaisesti täydellinen (ks. asia C-101/01, Lindqvist, tuomio 6.11.2003, Kok., s. I-12971, 95 ja 96 kohta ja em. asia Huber, tuomion 50 ja 51 kohta). Unionin tuomioistuin on kuitenkin myös todennut, että direktiivin 95/46 säännökset ovat välttämättä suhteellisen yleisiä, koska sitä on voitava soveltaa suureen määrään hyvin erilaisia tilanteita, ja katsonut, että kyseisessä direktiivissä on sääntöjä, jotka ovat luonteeltaan joustavia, ja siinä jätetään jäsenvaltioille useissa tapauksissa valta määrätä yksityiskohdista tai valita eri vaihtoehtojen välillä (em. asia Lindqvist, tuomion 83 kohta).
22

Ensimmäinen näistä artikkeleista, joka on julkaistu otsikon ”GOOD NEWS Prominent” alla, on kolmeneljäsosasivua laaja artikkeli, jonka otsikko on ”VfB VIP‑Geflüster” (”Kuulumisia VfB:ssä mukana olleista kuuluisuuksista”). Tämä artikkeli, jota on täydennetty valokuvilla, on kertomus kuuluisista vieraista, jotka olivat läsnä VfB Stuttgart -joukkueen Saksan jalkapallomestaruuskauden päätöksessä. Kyseisen artikkelin otsikon, joka sisältää myös lyhyen johdannon, ja 19 valokuvaa sisältävän artikkelin leipätekstin välissä mainitaan, että artikkeli on kolmannen rahoittama. Tekstistä voidaan näet lukea maininta ”Sponsored by” (”rahoittajana”) ja sen perässä yrityksen nimi ”Scharr” graafisesti korostettuna. Artikkelin alapuolella on neljäsosasivun laajuinen artikkelista viivalla erotettu ja maininnalla ”Anzeige” (”ilmoitus”) merkitty mainos. Tässä mainoksessa kerrotaan, että Mercedes Benz Arenan muutostyöt ovat alkaneet, ja edistetään kyseisen artikkelin sponsorin markkinoiman tuotteen ”Scharr Bio Heizöl” myyntiä.
Kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista 25.5.1999 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 1999/44/EY on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, joka ei anna asiaa käsittelevälle kansalliselle tuomioistuimelle mahdollisuutta myöntää viran puolesta hinnanalennusta siinäkään tapauksessa, ettei kuluttajalla ole oikeutta tarkentaa alkuperäistä vaatimustaan eikä nostaa uutta kannetta vaatiakseen tätä, jos kuluttaja, jolla on oikeus asianmukaiseen alennukseen kauppasopimuksessa vahvistetusta tavaran hinnasta, on oikeusteitse vaatinut ainoastaan kaupan purkamista, vaikka on niin, ettei kauppaa voida saada puretuksi mainitussa tavarassa olevan virheen vähäisyyden vuoksi.
Toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä 19.10.1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/85/ETY (kymmenes direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) ja miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annettua neuvoston direktiiviä 76/207/ETY on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle toimenpiteelle, jonka mukaan lapsen isä, jolla on palkatun työntekijän asema, voi äidin, jolla on samoin palkatun työntekijän asema, suostumuksella saada oikeuden äitiyslomaan sen ajanjakson osalta, joka seuraa äidin synnytyksenjälkeistä pakollista kuuden viikon lepoaikaa, lukuun ottamatta tapauksia, joissa äidin terveydelle aiheutuu vaaraa, kun taas lapsen isä, jolla on palkatun työntekijän asema, ei voi saada tällaista oikeutta lomaan, jos hänen lapsensa äidillä ei ole palkatun työntekijän asemaa eikä tämä kuulu julkiseen sosiaaliturvajärjestelmään.
9

Asetuksen N:o 3649/92 1 ja 4 artiklassa, joissa vahvistetaan yksinkertaistetun saateasiakirjan laatimistapaa koskevat edellytykset, säädetään seuraavaa: ”1 artikla Jos valmisteveron alaiset tuotteet, jotka on jo luovutettu kulutukseen jäsenvaltiossa, on tarkoitus käyttää toisessa jäsenvaltiossa direktiivin 92/12/ETY 7 artiklassa säädettyihin tarkoituksiin, on yhteisön sisällä liikkumisesta vastaavan henkilön laadittava yksinkertaistettu saateasiakirja. Näiden tuotteiden liikkuessa yhdestä jäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon, on asiakirjan seurattava lähetyksen mukana ja se on luovutettava jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille valvonnan mahdollistamiseksi. – – 4 artikla Yksinkertaistettu saateasiakirja on laadittava kolmena kappaleena. Hankkijan on säilytettävä 1 kappale verovalvontaa varten. Vastaanottajan on säilytettävä 2 kappale, jonka on seurattava tavaroiden mukana kuljetuksen ajan. Asiakirjan 3 kappaleen on seurattava tavaroiden mukana ja se on palautettava hankkijalle varustettuna vastaanottotodistuksella, jossa on tiedot tavaroiden myöhemmästä verokohtelusta määräjäsenvaltiossa, jos hankkija vaatii sitä palautuspyynnön yhteydessä. Tämä kappale on liitettävä direktiivin 92/12/ETY 22 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun mahdolliseen palautuspyyntöön.”
14

Nautaeläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän käyttöönottamisesta sekä naudanlihan ja naudanlihatuotteiden pakollisesta merkitsemisestä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 820/97 kumoamisesta 17.7.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1760/2000 (EYVL L 204, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1791/2006 (EUVL L 363, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1760/2000), johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Nykyiset nautaeläinten tunnistamista ja rekisteröintiä koskevat säännöt on vahvistettu eläinten tunnistamisesta ja rekisteröinnistä 27 päivänä marraskuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/102/ETY [(EYVL L 355, s. 32)] ja [nautaeläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän sekä naudanlihan ja naudanlihatuotteiden merkitsemisen käyttöönottamisesta 21.4.1997 annetussa neuvoston] asetuksessa (EY) N:o 820/97 [(EYVL L 117, s. 1)]. Kokemus on osoittanut, että direktiivin 92/102/ETY täytäntöönpano ei ole toiminut täysin tyydyttävästi nautaeläinten osalta ja että sitä on vielä parannettava. Tämän vuoksi on tarpeen antaa nautaeläimiä koskeva erityisasetus kyseisen direktiivin säännösten tehostamiseksi.”
22

Näin ollen Oberster Gerichtshof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko – – asetuksen – – N:o 1896/2006 – – 6 artiklaa tulkittava siten, että eurooppalaisessa maksamismääräysmenettelyssä on myös sovellettava – – asetuksen – – N:o 44/2001 – – 24 artiklaa, jonka mukaan tuomioistuin on toimivaltainen, jos vastaaja vastaa asiassa? 2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko asetuksen N:o 1896/2006 17 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 44/2001 24 artiklan kanssa, tulkittava siten, että jo vastineen antaminen eurooppalaiseen maksamismääräykseen merkitsee vastaamista asiassa, kun kyseisessä vastineessa ei kiistetä määräyksen antaneen tuomioistuimen toimivaltaa? 3) Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko asetuksen N:o 1896/2006 17 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 44/2001 24 artiklan kanssa, tulkittava siten, että tuomioistuin on toimivaltainen vastineen antamisen perusteella asiassa vastaamisen takia, jos kyseisessä vastineessa on jo esitetty pääasiaa koskevia väitteitä muttei ole kiistetty tuomioistuimen toimivaltaa?”
2)

Onko [arvonlisäverodirektiivin] 66 artiklan a ja b alakohdan säännöksiä tulkittava siten, että ne ovat esteenä Puolan [arvonlisäverolain] 19 §:n 13 momentin 2 kohdan a ja b alakohdan kansallisille säännöksille, joiden mukaan verovelan syntymishetki (tapahtuma, jonka toteutumishetkellä verosaatava syntyy tiettyjen liiketoimien osalta) on kuljetus- ja huolintapalvelujen osalta maksun tai sen osan vastaanottamishetki mutta kuitenkin viimeistään 30. päivä tämän palvelun suorittamisen jälkeen myös siinä tapauksessa, että palvelun ostajaa varten on laadittu ja hänelle on toimitettu seitsemän päivän kuluessa tämän palvelun suorittamisesta lasku, jossa ilmoitettu maksun eräpäivä on tätä myöhempi, kun taas palvelun ostajalla on oikeus aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa maksetun veron vähentämiseen ajanjaksona, jona hän on saanut laskun, siitä riippumatta, onko hän maksanut sen vai ei?”
8

Hallintomenettelylain 89 §:ssä, jonka otsikko on ”Tosiasiallisen hallintotoimen käsite”, säädetään seuraavaa: ”(1) Tosiasiallinen hallintotoimi on viranomaisen julkisoikeuden alalla toteuttama toimi, joka ilmenee muuten kuin oikeudellisena hallintopäätöksenä ja jonka tarkoitus on tuottaa käytännön vaikutuksia, jos luonnollisella henkilöllä on oikeus tällaiseen toimeen tai jos sillä on loukattu tai saatetaan loukata henkilön subjektiivisia oikeuksia tai oikeudellisia intressejä. Tosiasiallisiin hallintotoimiin kuuluvat myös viranomaisten toimet, jotka viranomaisten tahdosta riippumatta tuottavat käytännön vaikutuksia, jotka loukkaavat tai saattavat loukata vakavalla tavalla henkilön oikeuksia. Viranomaisten menettelyyn liittyvät toimet (joilla ei ratkaista asiaa lopullisesti) eivät ole tosiasiallisia hallintotoimia. (2) Tosiasiallisia hallintotoimia ovat myös viranomaisen laiminlyönnit silloin, kun viranomaisella on tai on ollut lain mukaan velvollisuus toteuttaa toimi, sekä viranomaisen myöntämät todistukset.”
Kansallisen lainsäädännön, jonka mukaan jäsenvaltiossa asuva yhtiö ei voi saada hyvitetyksi osinkoja jakavien pääomayhtiöiden toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa valtiossa maksamia yhteisöveroja, koska nämä osingot ovat ensimmäisessä jäsenvaltiossa verovapaita perustuessaan vähintään 10 prosentin omistusosuuteen osinkoja jakavasta yhtiöstä ja koska osinkoja saavan pääomayhtiön todellinen omistusosuus käsiteltävässä asiassa on yli 90 prosenttia ja osinkoja saava yhtiö on perustettu kolmannen valtion lainsäädännön mukaan, yhteensoveltuvuutta unionin oikeuden kanssa on arvioitava SEUT 63 ja SEUT 65 artiklan kannalta.

Kun nimittäin osinkojen kohtelua koskevaa kansallista lainsäädäntöä ei sovelleta ainoastaan tilanteisiin, joissa emoyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa osinkoja jakavassa yhtiössä, on otettava huomioon, kuinka suuri omistusosuus osinkoa saavalla yhtiöllä on osinkoa jakavasta yhtiöstä, mikäli kyseisessä asiassa voidaan vedota sekä SEUT 49 artiklaan että SEUT 63 artiklaan, ja tämän omistusosuuden laajuuden nojalla voidaan määrittää, kuuluuko kyseinen tilanne jommankumman näissä kahdessa unionin oikeuden määräyksessä mainitun vapauden soveltamisalaan.

Tätä päättelyä sovelletaan myös analogisesti, kun voidaan vedota pelkästään pääomien vapaaseen liikkuvuuteen sijoittautumisvapauden henkilöllisen soveltamisalan rajoitusten vuoksi. Näin on tilanteessa, jossa osinkoja saava yhtiö on kolmannen valtion lainsäädännön mukaan perustettu yhtiö.

Tältä osin tilanteessa, jossa sijoittautumisvapauteen ei voida vedota, koska osinkoja saavalla yhtiöllä on liityntä kolmannen valtion oikeusjärjestykseen, jäsenvaltion lainsäädäntöä, joka koskee toisesta jäsenvaltiosta tai kolmannesta maasta peräisin olevien osinkojen verokohtelua ja jota ei sovelleta ainoastaan tilanteisiin, joissa emoyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa osinkoja jakavassa yhtiössä, on arvioitava SEUT 63 artiklan kannalta.

Tästä seuraa, että kolmannen valtion lainsäädännön mukaan perustettu yhtiö, joka asuu jäsenvaltiossa, voi – riippumatta siitä, kuinka suuri omistusosuus sillä on toiseen jäsenvaltioon tai kolmanteen maahan sijoittautuneesta osinkoja jakavasta yhtiöstä – vedota tähän määräykseen riitauttaakseen tällaisen lainsäädännön laillisuuden. Koska EUT-sopimuksessa ei uloteta sijoittautumisvapautta kolmansiin maihin, on vältettävä tulkitsemasta SEUT 63 artiklan 1 kohtaa kolmansien maiden kanssa vallitsevien suhteiden osalta siten, että taloudelliset toimijat, jotka eivät kuulu sijoittautumisvapauden alueellisen soveltamisalan piiriin, voisivat hyötyä sijoittautumisvapaudesta.

(ks. 40, 42, 43, 51–53 ja 55 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Lentoliikenteen harjoittamisen yhteisistä säännöistä yhteisössä annetun asetuksen N:o 1008/2008 22 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä säännöstölle, jonka mukaan lentoliikenteen harjoittajien on kaikissa tilanteissa kuljetettava lentolipun hinnalla paitsi matkustaja myös tämän lennolle kirjaamat matkatavarat, jos kyseiset matkatavarat täyttävät tietyt muun muassa niiden painoa koskevat vaatimukset, eikä tällaisten matkatavaroiden kuljettamisesta voida vaatia minkäänlaista lisämaksua.

Kansallinen säännöstö, jonka mukaan lennolle kirjattujen matkatavaroiden kuljettamisesta maksettavan hinnan on aina kuuluttava lentolipun perushintaan, estää vahvistamasta lentolipulle, joka sisältää oikeuden kirjata lennolle matkatavaroita, erilaista hintaa kuin lentolipulle, joka ei mahdollista tätä. Paitsi että se on näin ollen ristiriidassa sen kanssa, että lentoliikenteen harjoittajat voivat vahvistaa vapaasti hinnat matkustajien kuljettamisesta lentoliikenteessä sekä edellytykset, joilla näitä hintoja sovelletaan, asetuksen N:o 1008/2008 2 artiklan 18 alakohdan ja 22 artiklan 1 kohdan mukaisesti, sillä saatetaan myös asettaa kyseenalaiseksi muun muassa kyseisen asetuksen tavoite, joka on se, että mahdollistetaan tällaisten hintojen tehokas vertailu, koska lentoliikenteen harjoittajat, joita tällainen kansallinen säännöstö koskee, eivät saa esittää erillistä hintaa lennolle kirjattujen matkalaukkujen kuljetuspalvelulle, kun taas lentoyhtiöt, joihin sovelletaan toisen jäsenvaltion säännöstöä, voivat tämän tehdä.

(ks. 45 ja 49 kohta sekä tuomiolauselma)
Etuosto-oikeus, joka rasittaa kiinteää omaisuutta ja joka on kirjattu kiinteistörekisteriin, ei tuota oikeusvaikutuksia ainoastaan velalliseen nähden vaan takaa tämän etuosto-oikeuden haltijalle myös kolmansiin nähden oikeuden siirtää omaisuus siten, että jos myyntisopimus on tehty kolmannen ja kiinteistön, jota rasite koskee, omistajan välillä, etuosto-oikeuden pätevästä käyttämisestä seuraa, että myynti on vaikutukseton tämän etuosto-oikeuden haltijaan nähden ja että se katsotaan tehdyksi tämän haltijan ja kiinteistön omistajan välillä samoin ehdoin kuin ne, joista viimeksi mainittu on sopinut kyseisen kolmannen kanssa. Tästä seuraa, että kun ostajana oleva kolmas riitauttaa mainitun etuosto-oikeuden käytön pätevyyden, kanteella pyritään ratkaisemaan ennen kaikkea, onko etuosto-oikeuden käytöllä voitu varmistaa siihen oikeutetun hyväksi oikeus siirtää riidan kohteena olevan kiinteistön omistusoikeus. Tällaisessa tapauksessa riita koskee esineoikeutta kiinteään omaisuuteen, jonka osalta forum rei sitae on yksinomaisesti toimivaltainen.

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 22 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettuihin asioihin, jotka koskevat ”esineoikeutta kiinteään omaisuuteen”, kuuluu kanne, jolla pyritään saamaan todetuksi, että kyseistä kiinteistöä rasittavaa ja kaikkiin nähden vaikutuksia tuottavaa etuosto-oikeutta ei ole käytetty pätevästi.

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 27 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu myöhemmin, on ennen kuin se tämän säännöksen mukaisesti keskeyttää asian käsittelyn tutkittava, johtuuko siitä, että asetuksen 22 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua yksinomaista toimivaltaa on loukattu, että tuomioistuimen, jossa kanne on ensin nostettu, mahdollisesti tekemää asiaratkaisua ei tunnusteta muissa jäsenvaltioissa asetuksen 35 artiklan 1 kohdan perusteella.

Jos tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, antaa tuomion noudattamatta asetuksen N:o 44/2001 22 artiklan 1 alakohtaa, tuomiota ei voida tunnustaa jäsenvaltiossa, jossa sijaitsee tuomioistuin, jossa kanne on nostettu myöhemmin. Näissä olosuhteissa tuomioistuimella, jossa kanne on nostettu myöhemmin, ei siis enää ole oikeutta keskeyttää asian käsittelyä eikä jättää asiaa tutkimatta, ja sen on ratkaistava aineellisesti sen käsiteltäväksi saatettu kanne tämän yksinomaista toimivaltaa koskevan säännön noudattamisen takaamiseksi.

(ks. 55, 56 ja 60 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)