Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset - Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi - Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei ole tutkia, onko ennakkoratkaisupyynnön sisältävä päätös tuomioistuinorganisaatiota ja oikeudenkäyntimenettelyä koskevien kansallisten oikeussääntöjen mukainen

(EY 234 artikla)

2. Ennakkoratkaisukysymykset - Yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan rajat

(EY 234 artikla)

3. Ennakkoratkaisukysymykset - Tutkittavaksi ottaminen - Kysymykset, jotka on esitetty antamatta riittäviä tietoja asiaa koskevista tosiseikoista ja lainsäädännöstä - Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

(EY 234 artikla; EY:n tuomioistuimen perussäännön 20 artikla)

4. Ennakkoratkaisukysymykset - Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi - Kansallisen tuomioistuimen arviointi asiasta

(EY 234 artikla)

Tiivistelmä

1. EY 234 artiklan mukaisen menettelyn yhteydessä yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei ole, kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen ja ennakkoratkaisukysymyksen sille esittäneen kansallisen tuomioistuimen välinen tehtävänjako, tutkia, onko päätös, jolla asia on saatettu sen käsiteltäväksi, tuomioistuinorganisaatiota ja oikeudenkäyntimenettelyä koskevien kansallisten oikeussääntöjen mukaisesti tehty.

( ks. 10 kohta )

2. Vaikka yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa EY 234 artiklan nojalla ratkaista kansallisen säännöksen yhteensoveltuvuutta yhteisön oikeuden kanssa, se voi kuitenkin erottaa kansallisen tuomioistuimen esittämien tietojen perusteella ennakkoratkaisukysymysten sanamuodosta yhteisön oikeuden tulkintaa koskevat osat auttaakseen kansallista tuomioistuinta ratkaisemaan sen käsiteltäväksi saatetun oikeudellisen ongelman.

( ks. 11-12 kohta )

3. Saadakseen yhteisön oikeudesta tulkinnan, josta on sille hyötyä, kansallisen tuomioistuimen on määriteltävä, mihin tosiasioihin ja säännöksiin esitetyt kysymykset liittyvät, tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat olettamukset, joihin ennakkoratkaisukysymykset perustuvat. Nämä vaatimukset pätevät erityisesti kilpailun alalla, jolle on luonteenomaista tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monimutkaisuus.

Ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehtyyn päätökseen sisältyvien tietojen tarkoituksena ei ole ainoastaan kansallista tuomioistuinta hyödyttävien vastausten saaminen yhteisöjen tuomioistuimelta, vaan niiden avulla myös annetaan jäsenvaltioiden hallituksille sekä muille osapuolille mahdollisuus esittää huomautuksensa EY:n tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti. Koska tämän artiklan nojalla osapuolille kuitenkin annetaan tiedoksi ainoastaan ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyt päätökset, se, että kansallinen tuomioistuin viittaa pääasian asianosaisten esityksiin, jotka sitä paitsi todennäköisesti sisältävät eriäviä näkemyksiä kyseisessä tuomioistuimessa vireillä olevasta asiasta, ei riitä takaamaan osapuolille edellä tarkoitettua mahdollisuutta. Lisäksi on välttämätöntä, että kansallinen tuomioistuin antaa edes vähäisen selostuksen niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne yhteisön oikeuden säännökset ja määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, ja siitä, miten nämä säännöt ja pääasiassa sovellettava kansallinen lainsäädäntö liittyvät toisiinsa.

Kansallisen tuomioistuimen pyynnöltä puuttuvat näin ollen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi, sillä perusteella, että se ei sisällä riittävästi tietoja täyttääkseen nämä edellytykset, jos kansallinen tuomioistuin ei yksilöi niiden säännösten, joiden tulkintaa se pyytää, ja tosiasiallisen tilanteen tai sovellettavan kansallisen lainsäädännön välistä yhteyttä.

( ks. 14-19 ja 25-26 kohta )

4. EY 234 artiklalla on luotu yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välille suora yhteistyömenettely, jonka aikana riidan asianosaisilla on ainoastaan tilaisuus esittää huomautuksiaan asiasta sellaisena, kuin kansallinen tuomioistuin on siihen liittyvät oikeudelliset seikat selostanut. EY 234 artiklassa asetetuissa rajoissa on siis yksinomaan kansallisen tuomioistuimen asiana päättää siitä, saatetaanko asia yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ja miltä osin.

( ks. 21-22 kohta )