Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan unionin kansalaisuus – Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus – Direktiivi 2004/38 – Henkilö, johon tätä direktiiviä sovelletaan – Käsite

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohta)

2. Euroopan unionin kansalaisuus – Perussopimuksen määräykset – Soveltumattomuus jäsenvaltion täysin sisäiseen tilanteeseen – Unionin kansalainen, joka ei ole koskaan käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, joka on aina oleskellut jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on, ja joka on toisenkin jäsenvaltion kansalainen

(SEUT 21 artikla)

Tiivistelmä

1. Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella annetun direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei kyseistä direktiiviä ole sovellettava unionin kansalaiseen, joka ei ole koskaan käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, joka on aina oleskellut jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on, ja joka on toisenkin jäsenvaltion kansalainen.

On nimittäin huomattava ensinnäkin, että direktiivin 2004/38 kyseisen säännöksen mukaan tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin unionin kansalaisiin, jotka ”siirtyvät” ”toiseen” jäsenvaltioon tai oleskelevat ”toisessa” jäsenvaltiossa kuin jonka kansalaisia he ovat. Toiseksi on niin, että kun otetaan huomioon, että henkilön oleskelulle jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on, ei voida asettaa ehtoja, direktiivin 2004/38 tarkoituksena ei voi olla siltä osin kuin on kyse vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskevan oikeuden käyttöedellytyksistä, että sitä sovellettaisiin unionin kansalaiseen, jolla on ehdoton oleskeluoikeus sen perusteella, että hän oleskelee jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on. Kolmanneksi koko kyseisestä direktiivistä ilmenee, että siinä tarkoitettu oleskelu liittyy henkilöiden liikkumisvapauden käyttöön.

Edellä kuvatussa tilanteessa oleva kansalainen ei siis kuulu direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”henkilö, johon tätä direktiiviä sovelletaan” piiriin, joten tätä direktiiviä ei ole sovellettava häneen. Tähän toteamukseen ei voi vaikuttaa se, että kyseinen kansalainen on muunkin kuin sen jäsenvaltion, jossa hän oleskelee, kansalainen. Se nimittäin, että unionin kansalainen on useamman kuin yhden jäsenvaltion kansalainen, ei silti merkitse, että hän olisi käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen.

(ks. 32, 34, 35, 39–41 ja 57 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. SEUT 21 artiklaa ei ole sovellettava unionin kansalaiseen, joka ei ole koskaan käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, joka on aina oleskellut jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on, ja joka on toisenkin jäsenvaltion kansalainen, kunhan tällaisen kansalaisen tilanne ei merkitse, että sovellettaisiin sellaisia jäsenvaltion toimenpiteitä, joiden vaikutuksesta hän ei tosiasiassa voisi käyttää pääosaa unionin kansalaisen asemaan perustuvista oikeuksista tai hänelle olisi hankalampaa käyttää oikeuttaan liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella.

Unionin kansalaisen, joka ei ole käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, tilannetta ei voida pelkästään tästä syystä rinnastaa puhtaasti jäsenvaltion sisäiseen tilanteeseen. Vähintään yhden jäsenvaltion kansalaisena henkilöllä on SEUT 20 artiklan 1 kohdan nojalla unionin kansalaisen asema, joten hän voi vedota, myös suhteessa jäsenvaltioon, josta hän on lähtöisin, tällaiseen asemaan liittyviin oikeuksiin, erityisesti oikeuteen, sellaisena kuin se myönnetään SEUT 21 artiklassa, liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella.

On kuitenkin niin, että se, etteivät jäsenvaltion, jonka kansalainen kyseinen unionin kansalainen on ja jossa hän oleskelee, viranomaiset ole ottaneet huomioon kyseisellä kansalaisella olevaa toisenkin jäsenvaltion kansalaisuutta ratkaistessaan tämän tekemän unioniin oikeuteen perustuvan oleskeluoikeushakemuksen, ei merkitse sitä, että sovellettaisiin sellaisia toimenpiteitä, joiden vaikutuksesta hän ei tosiasiassa voisi käyttää pääosaa unionin kansalaisen asemaan perustuvista oikeuksista tai hänelle olisi hankalampaa käyttää oikeuttaan liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella. Niinpä tällaisessa asiayhteydessä se, että kansalainen on paitsi oleskelujäsenvaltionsa myös toisenkin jäsenvaltion kansalainen, ei voi yksinään riittää päätelmään, että asianomaisen henkilön tilanne kuuluu SEUT 21 artiklan soveltamisalaan, koska kyseinen tilanne ei liity mihinkään unionin oikeudessa tarkoitettuun tilanteeseen ja koska kyseisen tilanteen kaikki merkitykselliset seikat rajoittuvat yhteen ainoaan jäsenvaltioon.

(ks. 46, 48, 49, 54, 55 ja 57 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)