Unionin toimen osittainen kumoaminen on mahdollista vain silloin, kun osat, joiden kumoamista on vaadittu, ovat sellaisia, että ne voidaan erottaa toimen muista osista. Tämä riidanalaisen toimen erotettavuutta koskeva edellytys ei täyty, jos toimen osittaisella kumoamisella muutetaan sen pääsisältöä.

Suhteellisuusperiaatteen noudattamista koskevasta tuomioistuinvalvonnasta on todettava, että unionin lainsäätäjällä on laaja harkintavalta aloilla, joilla siltä edellytetään poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten valintojen tekemistä ja joilla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Ainoastaan näillä aloilla toteutetun toimenpiteen ilmeinen soveltumattomuus sen tavoitteen saavuttamiseen, johon toimivaltaisen toimielimen tarkoituksena on pyrkiä, voi siten vaikuttaa tällaisen toimenpiteen lainmukaisuuteen.

Tietyntyyppisten yritysten vuositilinpäätöksistä, konsernitilinpäätöksistä ja niihin liittyvistä kertomuksista annetun direktiivin 2013/34 tavoitteesta on todettava, että sillä pyritään yhtäältä vahvistamaan julkisesti saataville asetettavia taloudellisia tietoja koskevat yhdenmukaistetut säännöt, jotta voidaan parantaa vuositilinpäätösten raportoinnin vertailukelpoisuutta unionin laajuisesti, ja toisaalta välttämään se, että näiden sääntöjen soveltamisesta aiheutuisi pienille yrityksille rasitusta, säätämällä tiettyjä poikkeuksia niiden osalta.

Kyseisen direktiivin 4 artiklan 6 ja 8 kohdassa, 6 artiklan 3 kohdassa ja 16 artiklan 3 kohdassa mainittujen toimenpiteiden tutkimisen perusteella ei käy ilmi, että unionin lainsäätäjä olisi nämä toimet toteuttaessaan selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajat.

Yhtäältä näet edellä mainituissa säännöksissä asetetaan rajat jäsenvaltioiden mahdollisuuksille vaatia, että pienten yritysten on täytettävä taseissa, tuloslaskelmissa ja liitteissä lisävaatimuksia direktiivissä yhdenmukaistetusti säädettyjen vaatimusten lisäksi. Tässä yhteydessä direktiivissä kielletään pääsääntöisesti jäsenvaltioita asettamasta näille yrityksille tällaisia lisävaatimuksia, ja siinä poiketaan tästä kiellosta vain siten, että siinä asetetaan direktiivissä säädetyille poikkeuksille täsmälliset rajat. Näihin rajoituksiin kuuluu direktiivin 4 artiklan 6 kohdassa säädetty vaatimus, jonka mukaan jäsenvaltioiden asettamat lisävaatimukset sisältyvät kansalliseen verolainsäädäntöön ja tiedot kerätään yksinomaan veronkantotarkoituksiin.

Unionin lainsäätäjä pyrki tällaisen objektiivisiin perusteisiin perustuvan rajoituksen asettaessaan pääasiallisesti siihen, ettei pienten yritysten tarvitsisi toimittaa muita kirjanpitoasiakirjoja tai -tietoja direktiivissä säädettyjen raportointivaatimusten ja kansallisessa verolainsäädännössä säädettyjen ilmoitusvaatimusten lisäksi.

Tällaisella rajoituksella voidaan selvästi saavuttaa yksi direktiivin tavoitteista eli rajoittaa pienille yrityksille kuuluvan hallinnollisen rasitteen lisäämistä.

Toisaalta direktiivin 6 artiklan 3 kohdassa sallitaan jäsenvaltioiden vapauttavan yritykset noudattamasta tilinpäätösten laadinnassa tilinpäätöksiin sovellettavaa ”sisältö ennen muotoa” -periaatetta. Tämä mahdollisuus selittyy erityisesti sillä, että kirjanpitovelvolliselle kuuluva hallinnollinen rasite keventyy, jos tämän on mahdollista rajoittua esittämään liiketoimen oikeudellinen muoto eikä sen kaupallista sisältöä.

(ks. 29, 30, 32–34, 36 ja 38 kohta)