Arvioidessaan, perustuvatko riitauttamisperusteet samoihin perusteisiin kuin ne, joihin on vedottu valituksessa, unionin tuomioistuimet eivät voi tukeutua pelkästään siihen, että kanneperusteella pyritään riitauttamaan toimen sisäinen laillisuus tai vaihtoehtoisesti sen ulkoinen laillisuus.

Kun kyse on virkamiesten nostamista kanteista, unionin tuomioistuimissa esitetyt vaatimukset eivät saa sisältää muita kuin samoihin perusteisiin perustuvia riitauttamisperusteita, joihin on vedottu valituksessa, joskin näitä riitauttamisperusteita voi laajentaa unionin tuomioistuimissa esittämällä kanneperusteita ja perusteluja, jotka eivät välttämättä sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti.

Tässä yhteydessä riitauttamisen pelkän oikeudellisen perustan muuttuminen ei riitä tekemään sen perusteesta uutta. Yhden ja saman vaatimuksen tueksi voidaan näin ollen vedota useisiin oikeudellisiin perustoihin ja siten yhteen ja samaan perusteeseen. Toisin sanoen se, että kannekirjelmässä vedotaan tietyn säännöksen rikkomiseen, mihin ei ollut vedottu hallinnollisessa valituksessa, ei välttämättä merkitse sitä, että riidan perustetta olisi tästä syystä muutettu. Huomiota on nimittäin kiinnitettävä kyseisen perusteen sisältöön eikä pelkästään sen oikeudellisten perustojen sananmuotoon, sillä unionin tuomioistuinten on tarkistettava, onko näiden perustojen välillä läheinen yhteys ja liittyvätkö ne olennaisesti samoihin vaatimuksiin.

Kanteen ja valituksen vastaavuutta koskevan säännön täytäntöönpanolla sekä unionin tuomioistuinten siihen kohdistamalla valvonnalla varmistetaan, että samanaikaisesti noudatetaan täysin tehokkaan oikeussuojan periaatetta, joka on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa ilmaistu unionin yleinen oikeusperiaate, jotta asianomainen henkilö voi riitauttaa pätevästi hänelle vastaisen nimittävän viranomaisen päätöksen, sekä oikeusvarmuuden periaatetta, jotta kyseinen viranomainen voi tietää jo valitusvaiheessa, miltä osin asianomainen henkilö haluaa riitauttaa päätöksen. Vaikka riidan kohteen ja perusteen koskemattomuus valituksen ja kanteen välillä on välttämätöntä riitojen ratkaisemiseksi sovinnolla, kun nimittävälle viranomaiselle ilmoitetaan jo valitusvaiheessa, miltä osin asianomainen henkilö haluaa riitauttaa päätöksen, näiden käsitteiden tulkinta ei voi rajoittaa asianomaisen henkilön mahdollisuuksia riitauttaa tehokkaasti hänelle vastaista päätöstä. Tästä syystä riidan kohteen käsitettä, joka vastaa asianomaisen henkilön vaatimuksia, sekä riidan perusteen käsitettä, joka vastaa näiden vaatimusten oikeudellista ja tosiasiallista perustaa, ei pidä tulkita suppeasti.

Kun kyse on virkamiesten nostamista kanteista, tilanteessa, jossa valittaja saa tietää hänelle vastaisen päätöksen perusteluista hänen hallinnolliseen valitukseensa annetusta vastauksesta, tai tilanteessa, jossa kyseisen vastauksen perusteluilla muutetaan tai täydennetään olennaisesti kyseiseen päätökseen sisältyviä perusteluja, mikä tahansa ensimmäisen kerran kannekirjelmän vaiheessa esitetty peruste, jolla pyritään riitauttamaan hallinnolliseen valitukseen annetussa vastauksessa esitetyt perustelut, on otettava tutkittavaksi. Tällaisissa tilanteissa asianomainen ei ole saanut tietää täsmällisesti ja lopullisesti hänelle vastaisen päätöksen taustalla olevia syitä.

Jos virkamiestuomioistuin ei ole lausunut asianosaisen esittämästä oikeudenkäyntiväitteestä ja on jopa erehtynyt kyseisen kanneperusteen aineellisten perustelujen tarkasta merkityksestä, valituksenalaisen tuomion osa, johon tämä virhe on vaikuttanut, on kumottava.

(ks. 85 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑298/93 P, Klinke v. yhteisöjen tuomioistuin, 29.6.1994 (Kok., s. I‑3009, 20 kohta)