JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MELCHIOR WATHELET

7 päivänä syyskuuta 2017 ( 1 )

Yhdistetyt asiat C‑66/16 P–C‑69/16 P, C‑70/16 P ja C‑81/16 P

Comunidad Autónoma del País Vasco,

Itelazpi SA (C‑66/16 P),

Comunidad Autónoma de Cataluña,

Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació de la Generalitat de Catalunya (CTTI) (C‑67/16 P),

Navarra de Servicios y Tecnologías SA (C‑68/16 P),

Cellnex Telecom SA, aiemmin Abertis Telecom SA, ja

Retevisión I SA (C‑69/16 P)

vastaan

Euroopan komissio

sekä

Comunidad Autónoma de Galicia ja

Redes de Telecomunicación Galegas Retegal SA (C‑70/16 P)

vastaan

Euroopan komissio

ja

Espanjan kuningaskunta (C‑81/16 P)

vastaan

Euroopan komissio

Valitus – Valtiontuet – Digitaalitelevisio – Tuki maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolle syrjäisillä ja vähemmän kaupungistuneilla alueilla – Tuki digitaalitelevision maanpäällisen lähetysverkon operaattoreille – Päätös, jolla tuki todetaan osittain sisämarkkinoille soveltumattomaksi – Valtiontuen käsite – Etu – Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu – Määritelmä – Jäsenvaltioiden harkintavalta

Johdanto

1. Valituksillaan Comunidad Autónoma del País Vasco (Baskimaan itsehallintoalue, Espanja), Itelazpi SA (asia C‑66/16 P), Comunidad Autónoma de Cataluña (Katalonian itsehallintoalue, Espanja), Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació de la Generalitat de Catalunya (CTTI) (asia C‑67/16 P), Navarra de Servicios y Tecnologías SA (asia C‑68/16 P), Cellnex Telecom SA ja Retevisión I SA (asia C‑69/16 P) sekä Comunidad Autónoma de Galicia (Galician itsehallintoalue, Espanja) ja Redes de Telecomunicación Galegas Retegal SA (Retegal) (asia C‑70/16 P) ja Espanjan kuningaskunta (asia C‑81/16 P) vaativat unionin tuomioistuinta kumoamaan 26.11.2015 annetun tuomion Comunidad Autónoma del País Vasco ja Itelazpi v. komissio (T-462/13, EU:T:2015:902), 26.11.2015 annetun tuomion Comunidad Autónoma de Cataluña ja CTTI v. komissio (T-465/13, ei julkaistu, EU:T:2015:900), 26.11.2015 annetun tuomion Navarra de Servicios y Tecnologías v. komissio (T-487/13, ei julkaistu, EU:T:2015:899), 26.11.2015 annetun tuomion Abertis Telecom ja Retevisión I v. komissio (T-541/13, ei julkaistu, EU:T:2015:898), 26.11.2015 annetun tuomion Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio (T-463/13 ja T-464/13, ei julkaistu, EU:T:2015:901) ja 26.11.2015 annetun tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891) (jäljempänä yhdessä valituksenalaiset tuomiot), joilla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi niiden valtiontuesta SA.28599 [(C 23/2010) (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009)], jota Espanjan kuningaskunta on myöntänyt maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolle syrjäisillä ja vähemmän kaupungistuneilla alueilla (Castilla-La Manchan ulkopuolella), 19.6.2013 annetun komission päätöksen 2014/489/EU (EUVL 2014, L 217, s. 52; jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista koskevat vaatimukset.

2. Unionin tuomioistuimen pyynnöstä tässä ratkaisuehdotuksessa keskitytään kaikkien kuuden valituksen kohteena olevaan yhteiseen valitusperusteeseen, jonka ratkaiseminen edellyttää 24.7.2003 annetun tuomion Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, EU:C:2003:415; jäljempänä tuomio Altmark) ja SEUT 106 artiklan 2 kohdan tulkintaa.

3. Riidanalaisen päätöksen 119–126 ja 172 perustelukappaleessa ( 2 ) Euroopan komissio nimittäin toteaa, että vaikka kansallisten tai alueellisten viranomaisten oli tuomion Altmark ja SEUT 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti määriteltävä kyseiset julkiset palvelut tai yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut täsmällisesti ja annettava ne tietyn yrityksen tehtäväksi, Espanjan viranomaiset eivät olleet määritelleet maanpäällisen lähetysverkon käyttöä selvästi julkiseksi palveluksi tai yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi.

4. Valituksenalaisten tuomioiden kantajat nostivat unionin yleisessä tuomioistuimessa 30.8.2013 ja 9.10.2013 välisenä aikana kanteet, joissa ne vaativat riidanalaisen päätöksen kumoamista. Kanteidensa tueksi esittämissään kanneperusteissa ne riitauttivat komission riidanalaisen päätöksen 119–126 ja 172 perustelukappaleessa esittämän analyysin. ( 3 ) Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi nämä kanteet.

5. Kaikille kuudelle valitukselle yhteisessä valitusperusteessa vaaditaan yhtäältä selvittämään tuomion Altmark ensimmäisen edellytyksen ( 4 ) ja SEUT 106 artiklan 2 kohdassa asetetuista edellytyksistä yhden edellytyksen rajat eli sen vaatimuksen ulottuvuus, jonka mukaan julkisen palvelun tai yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun velvoitteet on määriteltävä ”selvästi”, ja toisaalta määrittämään tältä osin harjoitettavan tuomioistuinvalvonnan laajuus.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

6. SEUT 14 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Ottaen huomioon yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen tärkeän aseman unionin yhteisten arvojen joukossa ja niiden merkityksen sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden edistämisessä unioni ja jäsenvaltiot huolehtivat kukin toimivaltansa mukaisesti ja perussopimusten soveltamisalalla siitä, että tällaiset palvelut toimivat sellaisten periaatteiden pohjalta ja sellaisin, erityisesti taloudellisin ja rahoituksellisin, edellytyksin, että ne voivat täyttää tehtävänsä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan ja tämän sopimuksen 93, 106 ja 107 artiklan soveltamista. – –”

7. SEUT 106 artiklan 2 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Kaupan kehitykseen ei saa vaikuttaa tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa.”

8. EU-sopimukseen, sellaisena kuin se on Lissabonin sopimukseen perustuvassa muodossa, ja EUT-sopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa N:o 26 yleistä etua koskevista palveluista (jäljempänä pöytäkirja N:o 26) määrätään seuraavaa: ”– – 1 artikla [SEUT] 14 artiklan mukaisia yleistä taloudellista etua koskevia palveluja koskevat unionin yhteiset arvot käsittävät erityisesti seuraavaa: – kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten keskeinen asema ja laaja harkintavalta tarjota, tilata ja järjestää yleistä taloudellista etua koskevia palveluja siten, että ne vastaavat mahdollisimman hyvin käyttäjien tarpeita; – – 2 artikla Perussopimusten määräykset eivät millään tavoin rajoita jäsenvaltioiden toimivaltaa tarjota, tilata ja järjestää yleistä, muuta kuin taloudellista, etua koskevia palveluja.”

9. EU-sopimukseen, sellaisena kuin se on Lissabonin sopimukseen perustuvassa muodossa, ja EUT-sopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa N:o 29 jäsenvaltioiden julkisen palvelun yleisradiotoiminnasta (jäljempänä pöytäkirja N:o 29) määrätään seuraavaa: ”– – Perussopimusten määräykset eivät rajoita jäsenvaltioiden toimivaltaa rahoittaa julkista yleisradiotoimintaa, siinä määrin kuin rahoitus myönnetään yleisradioyritykselle kunkin jäsenvaltion antaman, määrittelemän ja järjestämän julkisen palvelun tehtävän täyttämiseksi, ja siinä määrin kuin rahoitus ei vaikuta unionin kauppa- ja kilpailuolosuhteisiin sellaisessa laajuudessa, että se olisi yleisen edun vastaista, kun samalla otetaan huomioon tällaisen julkisen palvelun tehtävän toteuttaminen.”

Riidanalainen päätös

10. Käsiteltävät valitukset koskevat toimenpiteitä, jotka Espanjan viranomaiset ovat toteuttaneet, kun Espanjassa siirryttiin analogisista radio- ja televisiolähetyksistä digitaalisiin lähetyksiin, koko Espanjan alueen osalta Comunidad Autónoma de Castilla-La-Manchaa (Kastilia-La Manchan itsehallintoalue, Espanja) lukuun ottamatta. Kyseinen digitalisointi, joka voidaan teknisesti toteuttaa maanpäällisellä lähetysverkolla, satelliittiverkolla, kaapeliverkolla taikka käyttämällä laajakaistaa internetissä, mahdollistaa radiotaajuusspektrin tehokkaamman käytön.

11. Espanjan kuningaskunta otti käyttöön säännöstön edistääkseen analogisista lähetyksistä digitaalisiin lähetyksiin siirtymistä koskevaa prosessia antamalla muun muassa 14.6.2005 maanpäällisen verkon digitaalitelevision edistämistä, kaapelitelevisiotoiminnan vapauttamista ja moniarvoisuuden tukemista koskevista kiireellisistä toimenpiteistä annetun lain 10/2005 (Ley 10/2005 de Medidas Urgentes para el Impulso de la Televisión Digital Terrestre, de Liberalización de la Televisión por Cable y de Fomento del Pluralismo; BOE nro 142, 15.6.2005, s. 20562; jäljempänä laki 10/2005) ja 29.7.2005 maanpäällisen verkon digitaalitelevisiota koskevan kansallisen teknisen suunnitelman hyväksymisestä annetun kuninkaan asetuksen 944/2005 (Real Decreto 944/2005 por el que se aprueba el Plan técnico nacional de la televisión digital terrestre; BOE nro 181, 30.7.2005, s. 27006; jäljempänä kuninkaan asetus 944/2005). Kyseisen kuninkaan asetuksen mukaan yksityisen sektorin kansallisten lähetystoiminnan harjoittajien on katettava 96 prosenttia ja julkisen sektorin kansallisten lähetystoiminnan harjoittajien 98 prosenttia maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolähetyksiä vastaanottavasta väestöstä alueellaan.

12. Hallinnoidakseen siirtymistä analogisesta televisiosta digitaaliseen televisioon Espanjan viranomaiset jakoivat Espanjan kolmeen eri alueeseen: – alueella I, joka käsittää 96 prosenttia Espanjan väestöstä ja jota pidetään taloudellisesti kannattavana, digitalisointiin siirtymisestä aiheutuvista kustannuksista vastaavat julkiset ja yksityiset lähetystoiminnan harjoittajat – alueella II, joka käsittää vähemmän kaupungistuneet ja syrjäiset alueet, joiden osuus Espanjan väestöstä on 2,5 prosenttia, lähetystoiminnan harjoittajat eivät kaupallisen intressin puuttuessa ole investoineet digitalisointiin, minkä johdosta Espanjan viranomaiset ovat ottaneet käyttöön julkisen rahoituksen – alueella III, joka käsittää 1,5 prosenttia Espanjan väestöstä, pinnanmuodostus estää digitaaliset lähetykset maanpäällisen verkon kautta, joten Espanjan viranomaiset ovat päättäneet tarjota lähetyksiä satelliitin kautta.

13. Consejo de Ministros (Espanjan ministerineuvosto) hyväksyi syyskuussa 2007 tekemällään päätöksellä maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolähetyksiin siirtymistä koskevan kansallisen suunnitelman, jolla pannaan täytäntöön kuninkaan asetuksessa 944/2005 säädetty kansallinen tekninen suunnitelma. Mainitussa suunnitelmassa Espanjan alue on jaettu 90 tekniseen siirtymishankkeeseen, ja kullekin näistä hankkeista on asetettu määräaika analogisten lähetysten päättymiselle. Kyseisessä suunnitelmassa vahvistettuna päämääränä oli päästä siihen, että maanpäällisen verkon digitaalitelevisiopalvelu kattaa Espanjan väestöstä saman määrän kuin analoginen televisiopalvelu oli kattanut mainitusta väestöstä vuonna 2007 eli yli 98 prosenttia kyseisestä väestöstä ja Baskimaan, Katalonian ja Navarran itsehallintoalueiden väestön kokonaan tai lähes kokonaan.

14. Maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolle vahvistettujen kattamisvelvoitteiden saavuttamiseksi Espanjan viranomaiset päättivät myöntää julkista rahoitusta maanpäällisen verkon digitalisointiprosessin edistämiseksi alueella II ja erityisesti siellä sijaitsevilla itsehallintoalueilla. ( 5 )

15. Komissio vastaanotti 18.5.2009 kantelun, jonka tekijänä oli eurooppalainen satelliittioperaattori SES Astra SA, joka oli väliintulijana ensimmäisessä oikeusasteessa. Kantelu koski oletettua valtiontukiohjelmaa, jonka Espanjan viranomaiset olivat hyväksyneet analogisesta televisiosta digitaalitelevisioon siirtymiseksi alueella II. Mainitun operaattorin mukaan toimenpide oli ilmoittamatonta tukea, joka on vääristänyt kilpailua maanpäällisen lähetysverkon ja satelliittiverkon välillä.

16. Komissio ilmoitti 29.9.2010 päivätyllä kirjeellä Espanjan kuningaskunnalle päätöksestään aloittaa SEUT 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely kyseisestä valtiontukiohjelmasta koko Espanjan alueella, lukuun ottamatta Kastilia-La Manchan itsehallintoaluetta, jonka osalta aloitettiin erillinen menettely (jäljempänä aloituspäätös). Julkaisemalla aloituspäätöksen 14.12.2010 Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL 2010, C 337, s. 17) komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa.

17. Saatuaan huomautuksia Espanjan viranomaisilta ja muilta asianomaisilta osapuolilta komissio antoi riidanalaisen päätöksen, jossa todettiin seuraavaa: ”1 artikla Maanpäällisen televisioverkon operaattoreille maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon käyttöönottoon, ylläpitoon ja käyttöön alueella II myönnetty valtiontuki, jonka [Espanjan kuningaskunta] on toteuttanut SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti, ei sovellu sisämarkkinoille, lukuun ottamatta tukea, joka myönnettiin teknologianeutraaliutta koskevan edellytyksen mukaisesti. 2 artikla Tämän päätöksen 1 artiklassa tarkoitetun tukiohjelman nojalla myönnetyt tukisummat eivät ole valtiontukea, jos ne myöntämishetkellään täyttivät [Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltamisesta tiettyihin valtion monialaisen tuen muotoihin 7.5.1998 annetun] neuvoston asetuksen (EY) N:o 994/98 [(EYVL 1998, L 142, s. 1)] 2 artiklan nojalla hyväksytyssä asetuksessa vahvistetut ja tuolloin sovelletut edellytykset. 3 artikla Espanjan [kuningaskunnan] on perittävä 1 artiklassa tarkoitetun tukiohjelman nojalla myönnetty sisämarkkinoille soveltumaton tuki takaisin maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon operaattoreilta riippumatta siitä, saivatko ne tukea suoraan vai välillisesti. – – 4 artikla Edellä 1 artiklassa tarkoitetun tukiohjelman nojalla myönnetyn tuen takaisinperintä on pantava täytäntöön välittömästi ja tehokkaasti. – – 5 artikla Tämä päätös on osoitettu Espanjan kuningaskunnalle.”

18. Riidanalaisen päätöksen perusteluissa ( 6 ) komissio totesi, että kyseessä olevaa toimenpidettä oli pidettävä SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena. ( 7 ) Se katsoi, että maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon operaattorit olivat suoria tuensaajia, ( 8 ) kun taas verkko-operaattorit, jotka olivat osallistuneet kattamisen laajennusta koskeviin tarkoituskilpailuihin, olivat välillisiä tuensaajia. ( 9 ) Komissio totesi erityisesti, että kyseisestä toimenpiteestä viimeksi mainituille koitunut etu oli valikoivaa, sillä tällainen toimenpide hyödytti ainoastaan lähetystoiminnan alaa ja kyseisellä alalla sama toimenpide koski ainoastaan yrityksiä, jotka toimivat maanpäällisen verkon markkinoilla. ( 10 )

19. Riidanalaisen päätöksen mukaan Espanjan viranomaiset olivat esittäneet parhaana ja ainoana esimerkkinä Baskimaan itsehallintoalueen, jolla digitalisoinnin toteutti julkinen yritys Itelazpi, väittääkseen, ettei kyse ollut valtiontuesta unionin tuomioistuimen tuomiossa Altmark vahvistamien edellytysten mukaisesti. ( 11 ) Komissio kuitenkin katsoi, että kyseisen tuomion ensimmäinen edellytys, jonka mukaan tuensaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi, ei ollut kuitenkaan täyttynyt. ( 12 ) Se myös katsoi, ettei SEUT 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun poikkeukseen voitu vedota. ( 13 )

20. Tältä osin riidanalaisen päätöksen 119–126 perustelukappaleessa, joiden otsikko on ”Ensimmäinen Altmark-edellytys: julkisen palvelun velvoitteiden selvä määritteleminen ja osoittaminen”, todetaan seuraavaa: ”(119) Espanjan lainsäädännössä ei säädetä, että maanpäällisen verkon käyttö on julkinen palvelu. Vuoden 1998 [yleisessä] televiestintälaissa ( 14 ) todetaan, että televiestintäpalvelut, mukaan lukien radio- ja televisiolähetyksiä tukevien verkkojen käyttö, ovat yleishyödyllisiä taloudellisia palveluja, mutta niillä ei ole julkisen palvelun asemaa, joka on varattu vain joillekin televiestintäpalveluille. ( 15 ) Nykyisin voimassa olevaan [yleiseen] televiestintälakiin ( 16 ) sisältyy sama luokittelu. Televisiolähetystoimintaa koskevia lähetyspalveluja eli signaalien siirtoa televiestintäverkkojen välityksellä pidetään televiestintäpalveluina, ja tässä ominaisuudessa ne ovat yleishyödyllisiä palveluja mutta eivät julkista palvelua. ( 17 ) (120) Televiestintälain säännökset ovat joka tapauksessa teknologianeutraaleja. Lain 1 §:ään sisältyvän määritelmän mukaan televiestinnällä tarkoitetaan verkossa tapahtuvaa sähköisen viestinnän palvelujen tarjoamista ja siihen liittyviä laitteistoja. Televiestintä on signaalien lähettämistä missä tahansa televiestintäverkossa eikä erityisesti maanpäällisessä verkossa. ( 18 ) Lisäksi lain 3 §:ssä määritetään yhdeksi sen tavoitteista edistää mahdollisuuksien mukaan sääntelyn teknologianeutraaliutta. (121) Vaikka varojen Itelazpille siirtämisen ajankohtana voimassa olleessa ja sovelletussa laissa määriteltiin julkisen palvelun yleisradiotoiminta julkiseksi palveluksi, komission mukaan ei ole mahdollista ulottaa tätä määritelmää koskemaan jonkin tietyn tukiverkon käyttöä. Lisäksi, jos on olemassa useita lähetysverkkoja, yhtä tiettyä verkkoa ei voida pitää ”olennaisena” lähetyssignaalien välittämisen kannalta. Näin ollen olisi ollut ilmeinen virhe, jos Espanjan lainsäädännössä olisi määritetty julkiseksi palveluksi jonkin tietyn verkon käyttö lähetyssignaalien välittämiseen. (122) Näin ollen on katsottava, ettei maanpäällisten verkkojen käytöllä ole Espanjan lainsäädännössä julkisen palvelun asemaa. (123) Baskimaan viranomaiset väittävät, että tämän yleishyödyllisen taloudellisen palvelun tarjoamisen antaminen Itelazpin tehtäväksi sisältyy nimenomaisesti Baskimaan hallituksen, EUDELin [(Euskadiko Udalen Elkartea, Baskimaan kuntien yhteisjärjestö)] ja kolmen Baskimaan alueneuvoston välisiin sopimuksiin. (124) Sopimuksissa Baskimaan hallinto tunnustaa, että tiedon yleisen saatavuuden ja tiedon monimuotoisuuden kaltaiset arvot edellyttävät, että maksuttomat televisiolähetykset ovat saatavilla koko alueella, ja pyrkii turvaamaan nämä arvot laajentamalla valtion multipleksien kattavuutta. ( 19 ) Sopimuksissa ei kuitenkaan itse asiassa määrätä, että maanpäällisen verkon käyttöä pidetään julkisena palveluna. Näin ollen komissio katsoo, ettei sopimusten sanamuoto ole riittävä, jotta sen perusteella voitaisiin määrittää selkeästi julkisen palvelun tehtävän ala, eikä tämän perusteella voida väittää, että maanpäällisessä verkossa tapahtuva lähettäminen on julkista palvelua. (125) Siten ensimmäisen Altmark-edellytyksen ei ole osoitettu täyttyneen. (126) Altmark-tuomiossa asetetut edellytykset ovat kumulatiivisia, eli niiden kaikkien on täytyttävä, jotta toimenpidettä ei pidetä valtiontukena. Koska ensimmäinen edellytys ei täyty, Baskimaan viranomaisten Itelazpille myöntämää rahoitusta ei siten voida pitää korvauksena yleishyödyllisen taloudellisen palvelun tarjoamisesta.”

21. Riidanalaisen päätöksen 172 perustelukappaleessa, jonka otsikko on ”SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohta”, todetaan seuraavaa: ”SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohtaan sisältyvään poikkeukseen, jota voidaan soveltaa valtion yleishyödyllisten taloudellisten palvelujen tarjoamisesta maksamaan korvaukseen, ei voida vedota käsiteltävässä asiassa yleisesti eikä erityisesti Baskimaan osalta. Komissio katsoo, että kansallisten (tai alueellisten) viranomaisten on määriteltävä yleishyödyllinen taloudellinen palvelu täsmällisesti ja annettava se tietyn yrityksen tehtäväksi. Kuten edellä johdanto-osan 119–122 kappaleessa on arvioitu, Espanjan ja Baskimaan viranomaiset eivät määritelleet selvästi maanpäällisen verkon käyttöä julkiseksi palveluksi.”

Valituksenalaiset tuomiot

22. Asioissa, joissa annettiin 26.11.2015 tuomio Comunidad Autónoma del País Vasco ja Itelazpi v. komissio (T-462/13, EU:T:2015:902), 26.11.2015 tuomio Comunidad Autónoma de Cataluña ja CTTI v. komissio (T-465/13, ei julkaistu, EU:T:2015:900) ja 26.11.2015 tuomio Abertis Telecom ja Retevisión I v. komissio (T-541/13, ei julkaistu, EU:T:2015:898), kantajat esittivät kanneperusteen, jossa vedottiin SEUT 107 artiklan 1 kohdan rikkomiseen siltä osin kuin komissio oli virheellisesti todennut, että kyse on valtiontuesta.

23. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi tämän kanneperusteen perusteettomana.

24. Unionin yleinen tuomioistuin muun muassa hylkäsi kantajien väitteen, jonka mukaan riidanalaista toimenpidettä ei voitu pitää SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, sillä tuensaajat eivät olleet saaneet taloudellista etua, koska tuomiossa Altmark asetetut edellytykset olivat täyttyneet.

25. Asiassa, jossa unionin yleinen tuomioistuin antoi 26.11.2015 tuomion Navarra de Servicios y Tecnologías v. komissio (T-487/13, ei julkaistu, EU:T:2015:899), kantaja esitti toissijaisesti kanneperusteen, joka koski SEUT 106 artiklan 2 kohdan ja pöytäkirjan N:o 29 rikkomista.

26. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi tämän kanneperusteen perusteettomana.

27. Näissä neljässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin muun muassa totesi, ettei komissio ollut tehnyt virhettä katsoessaan, ettei ensimmäinen tuomiossa Altmark vahvistettu edellytys ollut täyttynyt, koska kyseessä olevaa palvelua ei ollut selvästi ja täsmällisesti määritelty julkiseksi palveluksi. ( 20 )

28. Lisäksi asiassa, jossa 26.11.2015 annettiin tuomio Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio (T-463/13 ja T-464/13, ei julkaistu, EU:T:2015:901), unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi toissijaisesti esitetyn kanneperusteen, jossa vedottiin SEUT 106 artiklan 2 kohdan rikkomiseen. Se muun muassa katsoi, etteivät kantajat olleet osoittaneet, että komissio olisi todennut virheellisesti, ettei tuomiossa Altmark asetettu ensimmäinen edellytys ollut täyttynyt sen vuoksi, ettei maanpäällisen verkon käyttöä koskevaa palvelua ollut määritelty selvästi julkiseksi palveluksi. ( 21 )

29. Asiassa, jossa 26.11.2015 annettiin tuomio Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891), unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanneperusteen, joka koski SEUT 107 artiklan 1 kohdan rikkomista. Tässä kanneperusteessa Espanjan kuningaskunta muun muassa väitti, että kyseinen toimenpide oli yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu ja että tuomiossa Altmark asetettu ensimmäinen edellytys oli täyttynyt. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi 26.11.2015 antamansa tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891) 75 kohdassa, ettei komissio ollut tehnyt virhettä katsoessaan, ettei tuomiossa Altmark asetettu ensimmäinen edellytys ollut täyttynyt, koska maanpäällisen verkon käyttöä koskevaa palvelua ei ollut selvästi määritelty julkiseksi palveluksi.

Asian käsittely unionin tuomioistuimessa

30. Unionin tuomioistuimen 28.3.2017 antamalla määräyksellä asia Comunidad Autónoma del País Vasco ja Itelazpi v. komissio (C‑66/16 P), asia Comunidad Autónoma de Cataluña ja CTTI v. komissio (C‑67/16 P), asia Navarra de Servicios y Tecnologías v. komissio (C‑68/16 P) ja asia Cellnex Telecom ja Retevisión I v. komissio (C‑69/16 P) yhdistettiin suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten.

31. Edellä mainituissa asioissa kirjallisia huomautuksia esittivät Baskimaan itsehallintoalue ja Itelazpi, Katalonian itsehallintoalue ja CTTI, Navarra de Servicios y Tecnologías, Cellnex Telecom ja Retevisión I, SES Astra ja komissio.

32. Asiassa C‑70/16 P kirjallisia huomautuksia esittivät Galician itsehallintoalue ja Retegal, SES Astra ja komissio. Asiassa C‑81/16 P kirjallisia huomautuksia esittivät lopuksi Espanjan kuningaskunta ja komissio.

33. Unionin tuomioistuin on asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päätteeksi katsonut, että sillä on työjärjestyksensä 76 artiklan 2 kohdan mukaisesti riittävät tiedot näiden kuuden valituksen ratkaisemiseen ilman suullista käsittelyä.

Asianosaisten lausumat

Yhdistetyt asiat C‑66/16 P–C‑69/16 P ( 22 )

34. Käsiteltävät valitukset perustuvat yhteen ainoaan valitusperusteeseen, joka jakautuu kuuteen osaan. Kuten jo edellä tämän ratkaisuehdotuksen 2 kohdassa totesin, keskityn ratkaisuehdotuksessani tämän ainoan valitusperusteen ensimmäiseen ja toiseen osaan.

35. Ainoan valitusperusteensa ensimmäisessä osassa valittajat moittivat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on soveltanut virheellisesti unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukaan komissio voi asettaa kyseenalaiseksi sen, miten jäsenvaltio on määritellyt yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut, ainoastaan silloin, kun on kyse ilmeisestä virheestä. ( 23 )

36. Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin tukeutui komission arvioinnin vahvistamiseksi pelkästään siihen, etteivät Espanjan viranomaiset olleet määritelleet kyseistä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua riittävän ”selvästi ja täsmällisesti”, toteamatta kuitenkaan, että tällainen määrittely on ”ilmeisen virheellinen”. Unionin yleinen tuomioistuin ei sitä vastoin kiistänyt, että kyseessä oli markkinahäiriö ja että kyseistä palvelua voitiin luonnehtia yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi.

37. Näin toimiessaan unionin yleinen tuomioistuin ylitti niiden mukaan selkeästi SEUT 14 artiklassa, SEUT 106 artiklan 2 kohdassa, SEUT 107 artiklan 1 kohdassa ja pöytäkirjassa N:o 26 ilmeisen virheen tutkimiselle asetetut rajat.

38. Komissio katsoo, että ainoan valitusperusteen ensimmäinen osa on tehoton ja joka tapauksessa perusteeton.

39. Se muistuttaa tuomiossa Altmark edellytettävän, että asianomaiselle toimijalle on annettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tehtävä sellaisen viranomaisten toimen nojalla, jossa määritellään selvästi kyseessä olevat palveluvelvoitteet. ( 24 ) Tässä tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin totesi sille toimitettujen asiakirjojen perusteella, ettei missään niistä määritellä maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon käyttöä alueella II yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi kansallisella tai alueellisella tasolla.

40. Komissio väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt ennen sen tutkimista, oliko yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määrittelyssä ja toimeksi antamisessa tehty ilmeinen virhe vai ei, selvittää, oliko olemassa sellainen viranomaisten toimi (tai toimia), jonka (joiden) nojalla operaattorille olisi annettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tehtävä, mikä ei tässä tapauksessa ole tilanne. Näin ollen ei voida väittää, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti ilmeistä virhettä koskevaa perustetta, kun se ainoastaan tarkisti, olivatko oikeuskäytännössä tältä osin asetetut vähimmäisvaatimukset täyttyneet.

41. SES Astra väittää, että valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta ja että se on joka tapauksessa perusteeton.

42. Valitusperusteensa ensimmäisessä osassa valittajat todellisuudessa riitauttavat sen mukaan ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikoista esittämän arvioinnin, joka ei voi olla muutoksenhaun kohteena. SES Astran mukaan se, onko tuomiossa Altmark asetettu ensimmäinen edellytys täyttynyt, on tosiseikkoja koskeva kysymys, jonka ratkaiseminen on unionin yleisen tuomioistuimen tehtävä, koska tällaisessa tapauksessa unionin tuomioistuin on ainoastaan toimivaltainen tarkistamaan, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole ottanut vääristyneellä tavalla huomioon kansallisen oikeuden säännösten sanamuotoa ja ettei tämä ole tehnyt näiden todisteiden perusteella päätelmiä, jotka ovat ilmeisessä ristiriidassa niiden sisällön kanssa, eikä antanut näiden kansallisen oikeuden säännösten sisällön toteamiseksi jollekin tietylle seikalle sellaista merkitystä, jota sille ei muihin seikkoihin nähden kuuluisi antaa. ( 25 )

43. Ainoan valitusperusteensa toisessa osassa valittajat väittävät, että valituksenalaiset tuomiot ovat epäjohdonmukaisia, koska unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että tietyn teknologian valinnan on, jotta se voisi kuulua jäsenvaltioille annettuun laajaan harkintavaltaan, sisällyttävä itse yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määritelmään, ( 26 ) mutta totesi myös, että kun Espanjan viranomaiset määrittelivät maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon käyttöä koskevan palvelun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi, ne eivät saaneet syrjiä muita verkkoja. ( 27 )

44. Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki joka tapauksessa oikeudellisen virheen, kun se katsoi, ettei yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua ollut määritelty riittävän selvästi ja täsmällisesti, koska määritelmässä ei mainittu mitään tiettyä teknologiaa. Perussopimuksessa ei nimittäin anneta jäsenvaltioille ainoastaan harkintavaltaa ”määritellä” sitä, mitä ne pitävät yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvinä palveluina, vaan myös ”tarjota, tilata ja järjestää” näitä palveluja, kuten valituksenalaisissa tuomioissa sitä paitsi nimenomaisesti huomautetaan. ( 28 ) Tämä harkintavalta ilmenee paitsi pöytäkirjoista N:o 26 ja N:o 29 myös unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä. ( 29 )

45. Valittajien mukaan kyseiset jäsenvaltiot voivat paitsi valita, sisällyttävätkö ne yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määritelmään näiden palvelujen tuottamista koskevat yksityiskohdat, myös tarjota tai järjestää nämä palvelut asianmukaiseksi katsomallaan tavalla ilman, että komissio voi kyseenalaistaa näitä valintoja. Unionin yleinen tuomioistuin teki siis oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että mainittujen jäsenvaltioiden harkintavalta käsittää ainoastaan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyn. Tästä kysymyksestä unionin yleinen tuomioistuin sitä paitsi itsekin totesi, että riidanalaisessa päätöksessä tehtiin oikeudellinen virhe, kun siinä todettiin, että kyseisen jäsenvaltion viranomaiset olivat joka tapauksessa tehneet ilmeisen arviointivirheen sisällyttäessään maanpäällisen teknologian yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määritelmään.

46. Tämän perusteella valittajat väittävät, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt vaatia komissiota ensinnäkin tutkimaan, oliko jäsenvaltio tehnyt kyseisen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määrittelyssä ilmeisen virheen, riippumatta siitä, oliko määrittelyssä täsmennetty tämän palvelun tuottamista koskevat konkreettiset yksityiskohdat. Toiseksi tutkinnassa olisi pitänyt selvittää, oliko jäsenvaltio tehnyt ilmeisen virheen valitessaan kyseisen palvelun tuottamisen tietyssä konkreettisessa muodossa, tässä tapauksessa maanpäällisellä teknologialla.

47. Komissio katsoo, että väite, johon valitusperusteen toinen osa perustuu, on tehoton, koska se on ristiriidassa sen unionin yleisen tuomioistuimen esittämän toteamuksen kanssa, jonka mukaan Espanjan viranomaiset eivät voi vedota yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun olemassaoloon, jollei niillä ole esittää unionin oikeuden mukaista virallista asiakirjaa, jolla maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon käyttöä koskevan palvelun tarjoaminen alueella II on annettu tiettyjen yritysten tehtäväksi. ( 30 )

48. Komission mukaan jäsenvaltioilla olevaa laajaa harkintavaltaa määritellä se, mitä ne pitävät yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna, rajoittaa lisäksi niiden velvollisuus noudattaa unionin oikeuden yleisiä periaatteita ( 31 ) ja suhteellisuusperiaatetta. ( 32 ) Kuten unionin yleinen tuomioistuinkin perustellusti totesi, ( 33 ) tämä harkintavalta ei siis ole rajaton eikä sitä voida käyttää mielivaltaisesti vain siinä tarkoituksessa, että jokin erityinen ala, kuten televiestintäala, välttyisi kilpailusääntöjen soveltamiselta. ( 34 )

49. SES Astra katsoo, että myös valitusperusteen toinen osa on tehoton, koska maanpäällisen lähetysverkon tarjoamista alueella II ei ole kansallisessa lainsäädännössä selvästi määritelty yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi. Tämä osa on myös jätettävä tutkimatta, koska siinä riitautetaan unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikoista esittämät toteamukset.

50. Toissijaisesti SES Astra väittää, että valittajat tulkitsevat valituksenalaisia tuomioita virheellisesti, ( 35 ) kun ne väittävät unionin yleisen tuomioistuimen rajoittuneen toteamaan jäsenvaltioiden harkintavallan ainoastaan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyssä mutta ei niiden tarjoamisessa, tilaamisessa tai järjestämisessä. Lisäksi oikeuskäytännöllä, johon valittajat vetoavat sen perustelemiseksi, että jäsenvaltioilla on harkintavalta järjestää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, ( 36 ) ei ole käsiteltävässä asiassa merkitystä. Lopuksi SES Astra väittää, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltioilla olevaa laajaa harkintavaltaa rajoittaa unionin oikeuden yleisten periaatteiden noudattaminen. ( 37 ) Jäsenvaltioiden viranomaisten olisi silloin, kun ne päättävät sisällyttää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määritelmään jonkin tietyn teknologian, varmistettava, että näitä periaatteita ja – kuten unionin yleinen tuomioistuinkin totesi ( 38 ) – etenkin teknologianeutraaliuden periaatetta noudatetaan.

Asia C‑70/16 P, Comunidad Autónoma de Galicia ja Redes de Telecomunicación Galegas Retegal SA v. komissio

51. Käsiteltävän valituksen tueksi on esitetty neljä valitusperustetta. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 2 kohdassa mainitsin, keskityn ratkaisuehdotuksessani neljännen valitusperusteen ensimmäiseen ja toiseen osaan.

52. Neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa koskee oikeudellista virhettä sen harkintavallan huomiotta jättämisessä, joka jäsenvaltioilla on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määrittelyssä.

53. Valittajat väittävät, että valituksenalainen tuomio rajoittuu sulkemaan periaatteessa pois sen mahdollisuuden, että maanpäällisen digitaalitelevisioverkon käyttö voitaisiin määritellä julkiseksi palveluksi. Ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin jätti tutkimatta kuninkaan asetuksen 944/2005 12. lisäsäännöksen arvioidessaan, olivatko edellytykset, jotka tuomiossa Altmark asetetaan alueella II tarjottavan tukipalvelun määrittelylle julkiseksi palveluksi, täyttyneet. Valittajien mukaan kuninkaan asetuksessa 944/2005 valtuutetaan alueelliset viranomaiset harjoittamaan mainittua toimintaa, joka muuten olisi niiltä kielletty. Tällä kansallisella säännöksellä viranomaisille annetaan lopulta tosiasiallinen toimivalta, joka koskee julkisen palvelun tarjoamista. Valittajat huomauttavat, että julkisen palvelun tehtävä konkretisoitiin myöhemmin seuranneilla toimilla eli i) valtion keskushallinnon ja Galician itsehallintoalueen välillä digitalisointiprosessin aikana tehdyllä kumppanuuspuitesopimuksella ja sen myöhemmällä lisäyksellä ja tämän jälkeen ii) Galician itsehallintoalueen ja alueen II eri kuntien välisillä yhteistyösopimuksilla.

54. Valittajat väittävät, että kyseinen palvelu, sellaisena kuin se määriteltiin ja sellaisena kuin sitä tarjotaan kuninkaan asetuksen 944/2005 12. lisäsäännöksessä ja hallintoviranomaisten välisissä yhteistyösopimuksissa määrätyillä ehdoilla, on julkista palvelua, jonka tarjoaminen on varattu alueen II alueellisille viranomaisille, ja että näin ollen sitä on unionin tasolla pidettävä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna. Ne väittävät, että julkisen palvelun tehtävä annettiin virallisilla asiakirjoilla kunnille, jotka hoitavat sitä yhteistyössä itsehallintoalueen kanssa. Ne toteavat, että Galician viranomaisten toimenpiteet eivät suinkaan muodostuneet kaupalliseen käyttöön tarkoitetun verkon perustamisesta eikä näin perustetun verkon käyttämisestä, vaan olemassa olevien kuntien analogisten lähetyskeskusten verkon mukauttamisesta niin, että kuntalaisille voitaisiin edelleen tarjota televisiosignaalilähetysten tukipalvelua kuninkaan asetuksen 944/2005 12. lisäsäännöksessä vahvistetuilla ehdoilla.

55. Siitä kysymyksestä, onko julkisen palvelun velvoitteet todellakin määritelty virallisissa asiakirjoissa, valittajat huomauttavat, että kuninkaan asetuksen 944/2005 12. lisäsäännöksessä täsmennetään, että palvelu, jonka tarjoaminen annettiin alueellisten viranomaisten tehtäväksi, on ”maanpäällisen verkon digitaalitelevisiopalvelun tarjoaminen kuntalaisille”. Ne lisäävät, että myös julkisen palvelun tehtävän yleisluonteisuus ja velvoittavuus käyvät epäilyksettä ilmi virallisista asiakirjoista, jolla tämä tehtävä on niille annettu.

56. Ne muistuttavat, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltioilla on tällä alalla laaja harkintavalta ja että komissio voi asettaa kyseenalaiseksi sen, miten jäsenvaltio on määritellyt yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut, ainoastaan silloin, kun on kyse ilmeisestä virheestä. ( 39 ) Valittajien mukaan unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman, komission arviointeja koskevan valvonnan laajuudessa on välttämättä otettava huomioon tämä rajoitus. Tässä valvonnassa on kuitenkin taattava se, että noudatetaan tiettyjä vähimmäisedellytyksiä, joita ovat muun muassa viranomaisten toimi, jolla kyseisille toimijoille annetaan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tehtävä, ( 40 ) ja tuon tehtävän yleisluonteisuus ja velvoittavuus. ( 41 )

57. Valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin ylitti tämän valvonnan rajat ja teki ilmeisiä virheitä, joiden seurauksena se päätteli, ettei ole mitään viranomaisten toimea, jolla olisi annettu julkisen palvelun tehtävä. Se jätti siten huomiotta harkintavallan ja liikkumavaran, joka jäsenvaltioilla on sen määrittämisessä, mitä ne pitävät yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna, ja loukkasi niitä.

58. Lisäksi valittajat huomauttavat, että ”kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten laaja harkintavalta tarjota, tilata ja järjestää” näitä palveluja on pöytäkirjassa N:o 26 käytetty sanamuoto, jonka unionin yleinen tuomioistuin toistaa 26.11.2015 antamansa tuomion Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio (T-463/13 ja T-464/13, ei julkaistu, EU:T:2015:901) 95 kohdassa.

59. Valittajien mukaan perussopimuksessa jäsenvaltioille annettuun harkintavaltaan sisältyvät sekä valtuudet ”määritellä” nämä palvelut että valtuudet ”tarjota, tilata ja järjestää” niitä, mikä tarkoittaa, että kansallisilla viranomaisilla on myös oikeus päättää, millä tavalla palvelua tarjotaan, kuten valita käyttää tietyntyyppistä tuki-infrastruktuuria, ja siten myös pätevästi päättää, minkälaisia julkisia toimenpiteitä Galician alueelliset ja paikalliset viranomaiset voivat toteuttaa. Tästä valittajat huomauttavat, että kyseinen harkintavalta tunnustettiin kyseisen tuomion 95 kohdassa ainoastaan muodollisesti, sillä tätä harkintavaltaa ei unionin yleisen tuomioistuimen soveltaessa sitä konkreettisesti nyt käsiteltävään tapaukseen huomioitu siinä laajuudessa kuin se on vahvistettu perussopimuksessa, vaan se vääristettiin, tehtiin tyhjäksi ja jätettiin huomiotta.

60. Neljännen valitusperusteen ensimmäisestä osasta komissio muun muassa toteaa, etteivät valittajat kiistä unionin yleisen tuomioistuimen 26.11.2015 antaman tuomion Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio (T-463/13 ja T-464/13, ei julkaistu, EU:T:2015:901) 110 kohdassa esittämää toteamusta, jonka mukaan ne ”eivät kyenneet määrittämään, mitkä julkisen palvelun velvoitteet olisi annettu maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon käyttäjien tehtäväksi joko Espanjan lailla tai käyttöä koskevilla sopimuksilla, eivätkä varsinkaan näyttämään sitä toteen”. Komission mukaan tämä toteamus (jota valituksessa ei moitita ja johon sisältyy arvio todisteiden todistusarvosta) riittäisi jo yksinään sulkemaan pois sen, että tuomiossa Altmark asetettu ensimmäinen edellytys on täyttynyt, mitä SEUT 106 artiklan 2 kohdan soveltaminen edellyttäisi.

61. SES Astra väittää, että neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa on tehoton, sillä kysymyksellä jäsenvaltioille annetun harkintavallan laajuudesta ei ole tässä merkitystä, koska kansallisessa lainsäädännössä kyseistä palvelua ei ole selvästi määritelty yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi. Lisäksi valittajien väitteillä pyritään tosiasiallisesti kiistämään unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikoista esittämät arvioinnit siltä osin kuin on kyse tuomiossa Altmark asetetusta ensimmäisestä edellytyksestä, joten ne on jätettävä muutoksenhakuvaiheessa tutkimatta.

62. Toissijaisesti ja siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin ottaa valitusperusteen ensimmäisen osan tutkittavaksi, mitä sen ei ole tehtävä, SES Astra väittää tämän osan olevan perusteeton, koska unionin yleinen tuomioistuin totesi, että jäsenvaltioilla on harkintavalta paitsi määritellä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut myös tarjota, tilata ja järjestää näitä palveluja. ( 42 ) Tuomiossa Altmark asetetun ensimmäisen edellytyksen ( 43 ) mukaan kyseisen jäsenvaltion on siis sen lisäksi, että se määrittelee yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun, annettava julkisen palvelun velvoitteet tuensaajayrityksen täytettäväksi, mitä tässä tapauksessa ei ole tehty. SES Astra korostaa, ettei kyseinen jäsenvaltio ainakaan voi käyttää sillä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyssä olevaa harkintavaltaa tavalla, joka olisi unionin oikeuden yleisten periaatteiden ( 44 ) ja erityisesti teknologianeutraaliuden periaatteen vastainen.

63. Neljännen valitusperusteen toisen osan mukaan unionin yleinen tuomioistuin olisi väitetysti soveltanut väärin ilmeisen virheen rajoja arvioidessaan kansallista lainsäädäntöä, jossa kyseinen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu on määritelty.

64. Valittajat moittivat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että tämä tyytyi arvioinnissaan toteamaan, ettei kyseistä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua ollut määritelty selvästi ja täsmällisesti, määrittämättä ensin 26.11.2015 annetun tuomion Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio (T-463/13 ja T-464/13, ei julkaistu, EU:T:2015:901) 112 kohdassa, ( 45 ) oliko siinä, kuinka Espanjan viranomaiset tämän palvelun määrittelivät, tapahtunut ilmeinen virhe. Valittajien mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei ottanut huomioon, että jäsenvaltiot voivat harkintavaltansa nojalla itse päättää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujensa toteutustavasta, joka tässä tapauksessa oli maanpäällinen lähetysverkko. Tämä on valittajien mukaan ristiriidassa 26.11.2015 annetun tuomion Comunidad Autónoma del País Vasco ja Itelazpi v. komissio (T-462/13, EU:T:2015:902) 78 kohdan kanssa, jossa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio oli riidanalaisen päätöksen 121 perustelukappaleessa virheellisesti todennut Espanjan viranomaisten tehneen ilmeisen virheen kyseisen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määrittelyssä. Näin ollen valittajat väittävät, että koska kyseisellä alueella oli markkinahäiriö ja koska asian kannalta merkityksellisen kansallisen lainsäädännön tavoitteena on varmistaa palvelun yleisyys, palvelun määritelmä sisälsi kaikki ne tiedot, jotka ovat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määrittelyssä olennaisia.

65. Komissio katsoo, ettei neljännen valitusperusteen toista osaa voida muutoksenhakuvaiheessa ottaa tutkittavaksi. Se ensinnäkin toteaa, etteivät valittajat millään tavalla arvostelleet riidanalaisen päätöksen 121 perustelukappaletta ( 46 ) ensimmäisessä oikeusasteessa ja ettei unionin yleisellä tuomioistuimella ollut velvollisuutta tutkia viran puolesta tätä riidanalaisen päätöksen näkökohtaa. Toiseksi tämä toimielin väittää, ettei asianosainen voi muuttaa riidan kohdetta vetoamalla ensimmäisen kerran unionin tuomioistuimessa valitusperusteeseen, jonka se olisi voinut esittää jo unionin yleisessä tuomioistuimessa, sillä tällaisella valitusperusteella saatettaisiin unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden laajempi asia. Joka tapauksessa komissio korostaa, että valittajien esittämän valitusperusteen toinen osa ”on jätettävä tutkimatta”, koska erityisesti unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jäsenvaltioilla yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujensa järjestämisessä olevaa harkintavaltaa ei voida käyttää tavalla, joka olisi teknologianeutraaliuden periaatteen vastainen. ( 47 )

66. SES Astra väittää lähinnä samoista syistä kuin ne, joihin komissio vetoaa, että neljännen valitusperusteen tämä osa on selvästikin jätettävä tutkimatta. Siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoo, että kyseinen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu on määritelty selvästi, SES Astra myös väittää, että Espanjan viranomaiset ovat joka tapauksessa tehneet määrittelyssä ilmeisen arviointivirheen teknologianeutraaliuden periaatteen kannalta. Tältä osin komissio on perustellut oikeudellisesti riittävällä tavalla riidanalaisen päätöksen 121 ja 152–167 perustelukappaleessa tuen soveltuvuudesta esittämänsä päätelmän.

67. Vastauksessaan valittajat katsovat, että komission ja SES Astran tämän valitusperusteen osan väitetystä tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisesta esittämät väitteet ovat perusteettomia. Ne katsovat, ettei niitä voida moittia siitä, etteivät ne arvostelleet riidanalaisen päätöksen 121 perustelukappaleessa esitettyjä päätelmiä ensimmäisessä oikeusasteessa, koska nämä perustelukappaleet eivät koske Galiciaa vaan Baskimaata.

Asia C‑81/16 P, Espanjan kuningaskunta v. komissio

68. Valituksen tueksi on esitetty kaksi valitusperustetta. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 2 kohdassa totesin, keskityn ratkaisuehdotuksessani ainoastaan ensimmäisen valitusperusteen ensimmäiseen osaan.

69. Ensimmäisenä valitusperusteena on oikeudellinen virhe, joka liittyy yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määrittelyä ja soveltamista jäsenvaltioissa koskevaan valvontaan.

70. Ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa Espanjan kuningaskunta arvostelee 26.11.2015 annetun tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891) 53–78 kohtaa, joissa toistetaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa Altmark asetetusta ensimmäisestä edellytyksestä esittämä päättely.

71. Espanjan kuningaskunta väittää tämän päättelyn perustuvan kolmeen virheolettamaan. Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei oikeudellisen kehyksen lisäksi ollut tarpeen ottaa huomioon kaikkia niitä Espanjan viranomaisten toimia, joilla julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen annettiin asianomaisten operaattorien tehtäväksi. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei Espanjan kuningaskunta ollut toimittanut sille minkäänlaista sopimusta, jossa olisi asetettu julkisen palvelun velvoitteita. Kolmanneksi unionin yleisen tuomioistuimen mukaan Baskimaata lukuun ottamatta yksikään itsehallintoalue ei ollut esittänyt sille perusteluja, jotka voisivat osoittaa, että maanpäällisen verkon käyttö oli julkinen palvelu.

72. Espanjan kuningaskunnan mukaan unionin yleisen tuomioistuimen oikeudellisesta kehyksestä esittämä analyysi on ensinnäkin ilmeisen virheellinen. Radio- ja televisioverkkojen käyttö määritellään 3.11.2003 annetussa yleisessä televiestintälaissa 32/2003 nimenomaisesti yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi, eikä tätä lakia voida oikeuskäytännön mukaan väittää merkityksettömäksi sen perusteella, että sitä sovelletaan kaikkiin eikä vain joihinkin alan operaattoreihin. ( 48 )

73. Toiseksi kansallisen oikeuden mukaisissa asiakirjoissa ja Espanjan viranomaisten tekemissä sopimuksissa ei ainoastaan määritellä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua ja anneta sitä tiettyjen operaattorien tehtäväksi vaan myös viitataan nimenomaisesti maanpäälliseen teknologiaan. Komissio ( 49 ) ja unionin yleinen tuomioistuin ovat ottaneet nämä asiakirjat huomioon määrittäessään, onko kyseessä valtiontuki.

74. Tästä kysymyksestä Espanjan kuningaskunta huomauttaa, että todisteilla, joita oikeudenkäyntimenettelyssä voidaan esittää, tässä tapauksessa sopimuksilla, joissa kyseiset julkisen palvelun velvoitteet asetettiin, ei ole merkitystä komission päätöksen laillisuusarvioinnin kannalta. ( 50 ) Lisäksi menettelyllisiin takeisiin, joita on noudatettava, kuuluu komission velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkitykselliset seikat sekä perustella päätöksensä. ( 51 ) Tämän jäsenvaltion mukaan komission olisi pitänyt käsiteltävässä tapauksessa ottaa huomioon tarjouskilpailut, jotka, kuten riidanalaisessa päätöksessä esitetystä tukitoimenpiteen kuvauksesta ilmenee, ( 52 ) ovat erottamaton osa näitä toimenpiteitä.

75. Kolmanneksi Espanjan kuningaskunta väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin voinut todeta, ettei yksikään itsehallintoalue Baskimaata lukuun ottamatta ollut kyennyt osoittamaan, että maanpäällisen verkon käyttö olisi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, koska riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että komissio tutki tuen soveltuvuuden arvioimiseksi otannan, joka koostui 82 tarjouskilpailusta. ( 53 )

76. Espanjan kuningaskunnan mukaan unionin yleinen tuomioistuin ”kieltäytyi tarkistamasta, oliko komissio tutkinut kaikki julkisen palvelun määrittelyn arvioimisen kannalta merkitykselliset seikat. Kuten [unionin yleisessä tuomioistuimessa] nostetusta kanteesta ilmenee, komissio ei käsiteltävän asian asiakirja-aineistoa tarkastellessaan suorittanut yksityiskohtaista tutkintaa, jonka perusteella se olisi voinut päätellä, että julkisen palvelun tehtävä oli annettu tai että sitä ei ollut annettu kyseiselle yritykselle. Komissio ei siis tarkistanut, oliko jäsenvaltio tehnyt ilmeisen virheen käyttäessään harkintavaltaansa kyseisen tehtävän antamisessa”.

77. Vastauksessaan Espanjan kuningaskunta huomauttaa, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa koskee unionin yleisen tuomioistuimen kieltäytymistä tarkistamasta, oliko komissio todella tutkinut kaikki julkisen palvelun määrittelyn arvioimisen kannalta merkitykselliset seikat. Tämän jäsenvaltion mukaan komissio ei käsiteltävän asian asiakirja-aineistoa tarkastellessaan ollut suorittanut yksityiskohtaista tutkintaa, jonka perusteella se olisi voinut määrittää, oliko yritykselle annettu julkisen palvelun tehtävä vai ei. Espanjan kuningaskunnan mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei tarkistanut, oliko komissio suorittanut tällaisen analyysin.

78. Komissio katsoo, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on tehoton ja että se on joka tapauksessa jätettävä tutkimatta ja hylättävä perusteettomana.

79. Komission mukaan Espanjan kuningaskunnan moitteet ensinnäkin koskevat 26.11.2015 annetun tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891) ylimääräistä perustelua, joten tämä valitusperusteen osa on tehoton. Unionin yleinen tuomioistuin on tältä osin oikeudellisesti riittävin perustein hylännyt tuomiossa Altmark asetetun ensimmäisen edellytyksen 26.11.2015 annetun tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891) 74 kohdassa, ( 54 ) jota nyt käsiteltävä valitus ei koske.

80. Tämä valitusperusteen osa on toiseksi jätettävä tutkimatta siltä osin kuin kyseinen jäsenvaltio kiistää unionin yleisen tuomioistuimen sopimuksista ja kansallisesta lainsäädännöstä esittämän arvioinnin, joka ei kuulu unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin. Espanjan kuningaskunta ei sitä paitsi missään kohden vetoa kansallisen lainsäädännön huomioon ottamiseen vääristyneellä tavalla, ja vaikka sen esittämät väitteet olisikin ymmärrettävä tällä tavalla, ne ovat pelkkiä toteamuksia.

81. Kolmanneksi tämä valitusperusteen osa on myös perusteeton, koska Espanjan kuningaskunta ei ole esittänyt unionin yleiselle tuomioistuimelle mitään sellaisia seikkoja, joiden perusteella voitaisiin päätellä, että signaalin lähettämistä määrätynlaisen verkon välityksellä voidaan pitää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna.

82. Tästä kysymyksestä komissio toteaa, ettei kansallisessa laissa tai muussa lainsäädännössä sen paremmin kuin Espanjan ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännössäkään ole mitään, mikä oikeuttaisi päättelemään näin. Kansallisessa laissa julkisen palvelun asema on päinvastoin varattu ainoastaan harvoille palveluille, kuten televiestintäpalveluille valtion puolustusta ja pelastuspalvelua varten tai puhelinverkon käyttöön liittyvään yleispalveluun. Komission mukaan televiestinnästä 3.11.2003 annetussa yleisessä televiestintälaissa 32/2003 mainitulla ”yleishyödyllisellä palvelulla” tarkoitetaan yhdyskuntaa hyödyttävää taloudellista toimintaa eikä se välttämättä liity Espanjan oikeudessa tarkoitettuun julkisen palvelun tehtävään eikä siinä välttämättä ole kyse tuomiossa Altmark asetetun ensimmäisessä edellytyksessä tai SEUT 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta.

83. Myöskään väitteellä, jonka tämä jäsenvaltio esittää lähetystoiminnan harjoittajien kattamisvelvoitteista alueella II, ei voida kyseenalaistaa 26.11.2015 annetun tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891) 67 ja 68 kohtaa.

84. Espanjan kuningaskunnan väitteet julkisten sopimusten väitetystä huomiotta jättämisestä ovat lisäksi tehottomia, sillä ne koskevat 26.11.2015 annetun tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891) 71 kohtaa, jossa komission mukaan esitetään ylimääräinen perustelu. Lisäksi komissio väittää jäsenvaltion sekoittavan unionin yleiselle tuomioistuimelle kumoamiskanteita käsiteltäessä kuuluvan laillisuusvalvonnan viran puolesta suoritettavaan valvontaan, joka ei sille kuulu. ( 55 ) Espanjan kuningaskunnan valituksessa siis lähinnä moititaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se tutkinut viran puolesta perusteita tai todisteita, joihin kyseinen jäsenvaltio ei itsekään ollut vedonnut unionin yleisessä tuomioistuimessa. Unionin yleisen tuomioistuimen päätelmässä ei siten ole mitään oikeudellista virhettä.

Oikeudellinen arviointi

SEUT 107 artiklan 1 kohdan, tuomion Altmark ja SEUT 106 artiklan 2 kohdan välinen suhde

85. Jäsenvaltio voi maksaa korvauksia julkisen palvelun ( 56 ) tai yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun ( 57 ) tarjoamisesta edellyttäen, että unionin lainsäätäjän SEUT 107 ja SEUT 108 artiklassa vahvistamia edellytyksiä noudatetaan. ( 58 )

86. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpiteen luokitteleminen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi edellyttää, että kaikki kyseisessä määräyksessä tarkoitetut edellytykset täyttyvät. Siten on niin, että jotta toimenpide voidaan luokitella valtiontueksi, on kyseessä ensinnäkin oltava valtion toimenpide tai valtion varoista toteutettu toimenpide. Toiseksi toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kolmanneksi edellytetään, että toimenpiteellä annetaan sen kohteena olevalle jokin etu. Neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua. ( 59 )

87. Koska nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, valtion toimenpidettä ei voida luokitella valtiontueksi, jos yksikin niistä jää täyttymättä. ( 60 )

88. Kolmannesta SEUT 107 artiklan 1 kohdassa mainitusta edellytyksestä, jonka mukaan toimenpiteellä on annettava sen kohteena olevalle yritykselle jokin etu, on todettava, että valtiontukena pidetään sellaisia toimenpiteitä, jotka muodossa tai toisessa ovat omiaan suosimaan yrityksiä suoraan tai välillisesti tai joita on pidettävä sellaisena taloudellisena etuna, jota edunsaajayritys ei olisi saanut tavanomaisten markkinoilla sovellettavien ehtojen mukaan. ( 61 )

89. Tuomion Altmark 87 kohdassa todettiin, että ”siltä osin kuin valtion toimenpidettä on pidettävä korvauksena, joka on vastike edunsaajayritysten suorittamista sellaisista palveluista, jotka johtuvat julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, siten, että kyseiset yritykset eivät todellisuudessa saa taloudellista etua ja että mainittu toimenpide ei näin ollen aseta kyseisiä yrityksiä edullisempaan kilpailutilanteeseen suhteessa niiden kilpailijayrityksiin, tällaiseen toimenpiteeseen ei sovelleta [SEUT 107 artiklan 1 kohtaa]”.

90. Jotta tällaista korvausta ei luokiteltaisi valtiontueksi, kaikkien tuomion Altmark 89–93 kohdassa mainittujen neljän edellytyksen ( 62 ) on unionin tuomioistuimen mukaan täytyttävä. ( 63 )

91. Huomautettakoon, että jos tuomiossa Altmark asetetut neljä edellytystä eivät täyty ja valtion toimenpide katsotaan valtiontueksi, ( 64 ) tuki voidaan vielä perustella muun muassa SEUT 106 artiklan 2 kohdassa määrätyllä poikkeuksella. ( 65 )

92. SEUT 106 artiklan 2 kohdan – luettuna yhdessä saman artiklan 1 kohdan kanssa – nojalla voidaan nimittäin oikeuttaa se, että jäsenvaltio myöntää yritykselle, joka tuottaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia, jotka ovat EUT-sopimuksen vastaisia, niiltä osin kuin yritykselle uskottujen erityistehtävien hoitaminen voidaan varmistaa vain myöntämällä tällaisia oikeuksia ja niiltä osin kuin kaupan kehitykseen ei vaikuteta tavalla, joka on ristiriidassa unionin etujen kanssa. ( 66 )

93. SEUT 107 artiklan 1 kohdan, tuomiossa Altmark asetettujen edellytysten ja SEUT 106 artiklan 2 kohdan välisestä suhteesta unionin tuomioistuin on lausunut, että ”[tuomiossa Altmark] asetettujen edellytysten noudattamisen valvonta tulee esiin ensin eli tutkittaessa sitä, onko kyseisiä toimenpiteitä pidettävä [SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina] valtiontukina. Tämä kysymys näet edeltää kysymystä siitä, onko sisämarkkinoille soveltumaton tuki mahdollisesti kuitenkin tarpeen kyseisen toimenpiteen edunsaajalle uskotun erityistehtävän hoitamiseksi SEUT 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti”. ( 67 )

94. Unionin tuomioistuimen mukaan tuomiossa Altmark asetettuja edellytyksiä ei sitä vastoin sovelleta enää silloin, kun komissio on ensin todennut, että tiettyä toimenpidettä on pidettävä tukena, ja kun se tämän jälkeen määrittää, voiko tämä tuki olla oikeutettu SEUT 106 artiklan 2 kohdan nojalla. ( 68 ) Tästä kysymyksestä unionin tuomioistuin lausui 8.3.2017 antamansa tuomion Viasat Broadcasting UK v. komissio (C‑660/15 P, EU:C:2017:178) 38 kohdassa, ettei SEUT 106 artiklan 2 kohdassa velvoiteta komissiota ottamaan huomioon toista ja neljättä tuomiossa Altmark asetettua edellytystä sen ratkaisemiseksi, onko valtiontuki sisämarkkinoille soveltuva tämän määräyksen nojalla.

95. SEUT 106 artiklan 2 kohdan soveltamisesta unionin yleinen tuomioistuin on nimittäin (mielestäni perustellusti) todennut 24.9.2015 antamansa tuomion Viasat Broadcasting UK v. komissio (T-125/12, EU:T:2015:687) 61 kohdassa, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä on vahvistettu kolme edellytystä, joiden on täytyttävä, jotta julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea voidaan SEUT 106 artiklan 2 kohdan mukaan pitää sisämarkkinoille soveltuvana. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan ”julkisen palvelun määrittelyä koskevan ensimmäisen edellytyksen mukaan kyseessä olevan palvelun on todellakin oltava yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu ja jäsenvaltion on pitänyt määritellä se selvästi tällaiseksi. Julkisen palvelun toimeksiantoa koskevan toisen edellytyksen mukaan jäsenvaltion on nimenomaisesti uskottava kyseisen julkisen palvelun tarjoaminen edunsaajayrityksen tehtäväksi. Kolmas edellytys perustuu lopuksi oikeasuhteisuuden käsitteeseen. Kyseisen edellytyksen mukaan julkisen palvelun velvoitteista huolehtivan yrityksen rahoituksen on katsottava olevan sisämarkkinoille soveltuvaa siltä osin kuin EUT-sopimuksen kilpailusääntöjen – käsiteltävässä tapauksessa valtiontukia koskevan kiellon – soveltaminen estäisi kyseiselle yritykselle osoitetun erityistehtävän hoitamisen eikä kilpailusääntöjä koskeva poikkeus saa vaikuttaa kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa”. ( 69 )

96. Mielestäni edellä mainituista edellytyksistä kaksi ensimmäistä vastaavat tuomiossa Altmark asetettua ensimmäistä edellytystä.

97. Vaikka unionin tuomioistuin onkin katsonut, ettei toisella ja neljännellä tuomiossa Altmark asetetulla edellytyksellä ole merkitystä arvioitaessa, onko valtiontukeen sovellettava SEUT 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua poikkeusta, katson kuitenkin, että tuomiossa Altmark asetettua ensimmäistä edellytystä vastaavan edellytyksen siitä, että julkisen palvelun / yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun velvoitteiden täyttäminen on annettu tietyn yrityksen ( 70 ) tehtäväksi ja nämä velvoitteet on määritelty selvästi, on täytyttävä, jotta tässä määräyksessä vahvistettua poikkeusta voitaisiin soveltaa.

98. Yhteisöjen tuomioistuin nimittäin lausui 21.3.1974 antamassaan tuomiossa BRT ja Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs (127/73, EU:C:1974:25, 22 kohta), että yrityksellä, joka perustamissopimuksen säännöistä poikkeamista vaatiakseen vetoaa SEUT 106 artiklan 2 kohtaan, on tosiasiallisesti oltava jäsenvaltiolta saatu valtuutus yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamiseen. ( 71 ) Lisäksi se korosti 11.4.1989 antamassaan tuomiossa Saeed Flugreisen ja Silver Line Reisebüro (66/86, EU:C:1989:140, 56 kohta), että yrityksen tehtäväksi SEUT 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti annettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu on määriteltävä selvästi. ( 72 )

Tuomiossa Altmark asetettu ensimmäinen edellytys ( 73 )

Jäsenvaltioiden oikeus nimetä tietyt palvelut yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi

99. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 106 artiklan 2 kohdalla pyritään sovittamaan yhteen yhtäältä jäsenvaltioiden intressi käyttää talous- tai sosiaalipolitiikan välineinä tiettyjä yrityksiä ja toisaalta unionin intressi siihen, että kilpailusääntöjä noudatetaan ja yhteismarkkinoiden yhtenäisyys säilytetään. Jäsenvaltioilla on tässä yhteydessä oikeus unionin oikeutta noudattaen määritellä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujensa laajuus ja organisaatio. Tässä ne voivat ottaa huomioon erityisesti kansallisen politiikkansa tavoitteet. ( 74 )

100. Tässä yhteydessä katson, että jäsenvaltioille annettuun toimivaltaan ”määritellä” yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut sisältyy oikeus nimetä tietyt palvelut yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi ja ”määritellä” yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen laajuus ja organisaatio. Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen nimeäminen ja niiden laajuuden ja organisaation määritteleminen kuuluvat poliittisiin valintoihin, joissa jäsenvaltioilla on ominaisesti ”laaja harkintavalta”.

101. Vaikka nimittäin pöytäkirjassa N:o 26 ei nimenomaisesti mainitakaan, että jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujensa määrittelyssä, sen 1 artiklan ensimmäisessä luetelmakohdassa korostetaan kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten keskeistä asemaa ja laajaa harkintavaltaa tarjota, tilata ja järjestää yleistä taloudellista etua koskevia palveluja siten, että ne vastaavat mahdollisimman hyvin käyttäjien tarpeita. Mahdollisuuteen tarjota, tilata ja järjestää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja liittyy mielestäni läheisesti ja erottamattomasti oikeus nimetä nämä palvelut.

102. Katsonkin valituksenalaisten tuomioiden ( 75 ) mukaisesti, että asiaa koskevan unionin yhdenmukaistetun säännöstön puuttuessa ( 76 ) jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta määritellessään ne palvelut, joita ne pitävät yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvinä palveluina, ( 77 ) ja näiden palvelujen laajuuden ja organisaation.

103. Tämän jäsenvaltioilla olevan laajan harkintavallan vuoksi unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti todennut, että lähtökohtaisesti ”komissiolla ei ole oikeutta ottaa kantaa julkiselle toiminnanharjoittajalle kuuluvien julkisen palvelun tehtävien laajuuteen eli – – kansallisten viranomaisten tässä suhteessa tekemien poliittisten valintojen sopivuuteen tai julkisen toiminnanharjoittajan taloudelliseen tehokkuuteen”. ( 78 )

104. Näin ollen ja kyseisten tuomioiden ( 79 ) mukaisesti komissio voi asettaa kyseenalaiseksi sen, miten jäsenvaltio on nimennyt yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut, vain silloin, kun on kyse ilmeisestä virheestä. ( 80 ) Komissio voi siis ainoastaan rajoitetusti valvoa palvelujen nimeämistä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi.

105. Samoista syistä unionin yleisen tuomioistuimen on käsitellessään kumoamiskannetta komission päätöksestä, joka koskee palvelujen nimeämistä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi ja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen laajuuden ja organisaation määrittelemistä jäsenvaltioissa, otettava huomioon jäsenvaltioiden laaja harkintavalta ja komission rajoitettu valvontavalta tällä alalla.

106. On kuitenkin huomautettava, että vaikka jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujensa ”nimeämisessä”, tämä oikeus ei kuitenkaan ole rajaton.

107. Unionin tuomioistuin nimittäin lausui 8.3.2017 antamassaan tuomiossa Viasat Broadcasting UK v. komissio (C‑660/15 P, EU:C:2017:178, 29 kohta), että ”SEUT 106 artiklan 2 kohdan sanamuoto itsessään osoittaa, että perussopimuksen säännöistä voidaan poiketa vain silloin, kun poikkeaminen on tarpeen, jotta yritys, joka tuottaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, voi hoitaa sille uskotun erityistehtävän”. ( 81 )

108. Lisäksi yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi 10.12.1991 annetun tuomion Merci convenzionali porto di Genova (C-179/90, EU:C:1991:464, 26 ja 27 kohta) 26 kohdassa, että ”jotta [SEUT 106 artiklan 2 kohdassa] määrätty kyseisen sopimuksen määräysten soveltamista koskeva poikkeus olisi mahdollinen, ei riitä, että julkinen valta on uskonut kyseisen yrityksen hoidettaviksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, vaan perustamissopimuksen sääntöjen soveltamisen on lisäksi estettävä yritystä hoitamasta sille uskottuja erityistehtäviä, eikä poikkeuksen soveltaminen saa loukata [unionin] etua”. Saman tuomion 27 kohdassa katsottiin, ettei kyseinen satamatoiminta verrattuna muuhun talouselämään liittyvään toimintaan ollut sellaista yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää toimintaa, johon liittyy erityispiirteitä, ja että, vaikka niin olisikin, erityisesti kilpailua ja vapaata liikkuvuutta koskevien perustamissopimuksen määräysten soveltaminen ei ollut omiaan estämään sellaisten erityistehtävien hoitamista.

109. Lisäksi on huomautettava, että jäsenvaltioiden on käytettävä tätä oikeutta komission valvonnassa. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nimittäin lausui 14.7.1971 antamassaan tuomiossa Muller ja Hein (10/71, EU:C:1971:85, 14 ja 15 kohta), että SEUT 106 artiklan 2 kohdan soveltamiseen ”kuuluu yrityksille, joita asia koskee, annetun erityistehtävän toteuttamiseen ja [unionin] etujen suojelemiseen liittyvien vaatimusten arviointi” ja että ”kyseinen arviointi perustuu yleisen talouspolitiikan tavoitteisiin, joihin jäsenvaltiot pyrkivät komission valvonnassa”. ( 82 )

Jäsenvaltioiden velvollisuus antaa julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen julkisvallan antamalla toimella tuensaajayrityksen tehtäväksi ja määritellä nämä velvoitteet selvästi

110. Vaikka jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta tiettyjen palvelujen ”nimeämisessä” yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi ja niiden laajuuden ja organisaation määrittelemisessä, tuomiossa Altmark asetetusta ensimmäisestä edellytyksestä ja SEUT 106 artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenee yksiselitteisesti, että julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ( 83 ) on tosiasiallisesti annettava tietyn yrityksen ( 84 ) tehtäväksi ja että nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi. ( 85 )

111. Nämä kaksi vaatimusta, joita unionin yleinen tuomioistuin on mielestäni aivan oikein luonnehtinut ”vähimmäisvaatimuksiksi”, ( 86 ) on pidettävä selkeästi erillään jäsenvaltioiden poliittisesta oikeudesta nimetä palveluja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi.

112. Tältä osin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että jotta yrityksen voitaisiin katsoa tuottavan julkista palvelua / yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, se on pitänyt valtuuttaa tähän viranomaisten toimella. ( 87 ) Tätä vaatimusta on sovellettava tiukasti, ja voidakseen vaatia tuomion Altmark tai SEUT 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun poikkeuksen soveltamista kyseisellä jäsenvaltiolla on velvollisuus osoittaa, että tämä vaatimus on täytetty. Unionin yleisen tuomioistuimen tällaisessa tilanteessa harjoittama valvonta on ulottuvuudeltaan laillisuusvalvontaa.

113. Tämän julkisvallan toimen ei kuitenkaan tarvitse olla laki tai asetus. ( 88 ) Unionin tuomioistuin on näet jo katsonut, että tehtävä tuottaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja voi olla annettu yritykselle julkisoikeudellisen konsession perusteella. ( 89 )

114. Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tuottamisesta vastaavalle yritykselle asetettavien velvoitteiden selvästä määrittelystä on lisäksi todettava, että vaikka näiden velvoitteiden luetteleminen ja rajaaminen vaihtelevatkin tapauskohtaisesti kulloisenkin palvelun ja kussakin jäsenvaltiossa vallitsevien olosuhteiden mukaan, niiden määritelmään on sisällyttävä vähintään asetettujen velvoitteiden luonne, kesto ja laajuus. ( 90 ) Myös tätä vaatimusta on sovellettava tiukasti.

115. Nämä vähimmäisvaatimukset eivät voi olla pelkästään muodollisia. Niillä pyritään erityisesti varmistamaan, että jäsenvaltiot nimeävät yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelunsa ja määrittelevät niiden laajuuden ja organisaation avoimesti. ( 91 ) Tällä avoimuuden tavoitteella pyritään parantamaan erityisesti jäsenvaltioiden, julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavien yritysten, niiden mahdollisten kilpailijoiden ja kuluttajien oikeusvarmuutta. ( 92 )

116. Unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut, että jotta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottaville yrityksille asetettujen velvoitteiden voitaisiin katsoa kuuluvan niille uskottuihin erityistehtäviin, velvoitteiden on oltava yhteydessä kyseisiin yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tavoitteeseen ja niillä on pyrittävä välittömästi tämän tavoitteen saavuttamiseen. Tällaiset velvoitteet tai velvollisuudet voidaan ottaa huomioon silloin, kun arvioidaan, miltä osin perustelun kohteena oleva perustamissopimuksen määräyksistä poikkeaminen on tarpeen, jotta kyseinen yritys voi hoitaa sille uskottuja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä tehtäviä. ( 93 )

117. On kuitenkin mahdoton selvittää, onko jäsenvaltio yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja nimetessään toiminut laajan harkintavaltansa rajoissa, jollei tiedetä varmasti, minkä yrityksen tehtäväksi julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen on annettu ja mitkä ovat sille asetettujen velvoitteiden luonne, kesto ja laajuus. ( 94 )

118. Lisäksi tämä toimeksiannon avoimuutta koskeva vaatimus on mielestäni välttämätön, jotta pystytään tarkistamaan, ovatko muut tuomiossa Altmark ja SEUT 106 artiklan 2 kohdassa asetetut edellytykset täyttyneet. Jollei näiden velvoitteiden luonnetta ja laajuutta ole määritelty selvästi, ei muun muassa voitaisi mitenkään tarkistaa, täyttyykö tuomiossa Altmark asetettu kolmas edellytys, jonka mukaan ”korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa – –”. SEUT 106 artiklan 2 kohdan soveltamisesta on todettava, että olisi mahdotonta selvittää, estääkö perussopimusten sääntöjen soveltaminen hoitamasta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tehtävää, jollei ole selvästi määritelty niiden palvelujen luonnetta ja laajuutta, joiden tuottaminen on annettu yritysten tehtäväksi. ( 95 )

Soveltaminen käsiteltäviin valituksiin

Yhdistetyt asiat C‑66/16 P–C‑69/16 P

119. Totean aluksi, että ainoan valitusperusteen ensimmäinen osa on, toisin kuin SES Astra väittää, otettava tutkittavaksi. ( 96 )

120. Ainoan valitusperusteensa ensimmäisessä osassa valittajat nimittäin moittivat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se sovelsi väärin unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukaan komissio voi asettaa kyseenalaiseksi sen, miten jäsenvaltio on määritellyt yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut, ainoastaan silloin, kun on kyse ilmeisestä virheestä. Toisin kuin SES Astra väittää, ( 97 ) mielestäni valittajat eivät tällä suinkaan kiistä unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikoista esittämää arviointia vaan ainoastaan pyytävät unionin tuomioistuinta tarkistamaan, tekikö unionin yleinen tuomioistuin oikeudellisen virheen, ( 98 ) kun se täsmensi ensimmäisessä tuomiossa Altmark vahvistetussa edellytyksessä asetettuja velvoitteita. ( 99 ) Tällainen oikeuskysymys voidaan hyvin saattaa unionin tuomioistuimen tutkittavaksi muutoksenhakumenettelyssä.

121. Asiakysymyksestä totean, päinvastoin kuin valittajat väittävät, ( 100 ) ettei unionin yleinen tuomioistuin suinkaan ylittänyt ilmeisen virheen rajoja tutkiessaan niitä eri toimia, joilla yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu määriteltiin ja sitä koskeva toimeksianto annettiin. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 113–115 kohdasta ilmenee, vaatimusta antaa tosiasiallisesti julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen viranomaisten toimella tuensaajayrityksen tehtäväksi ja määritellä nämä velvoitteet selvästi on nimittäin sovellettava tiukasti. Näiden vähimmäisvaatimusten noudattaminen ei kuulu siihen laajaan harkintavaltaan, joka jäsenvaltioilla on palvelujen nimeämisessä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi. Ainoastaan tätä palvelujen nimeämistä koskevaa harkintavaltaa ei komissio voi kyseenalaistaa, paitsi jos kyse on ilmeisestä virheestä. ( 101 )

122. Tässä ei ole merkitystä sillä, että kyse on kiistatta markkinahäiriöstä ja että tarkasteltavaa palvelua on aineellisesti pidettävä toimintana, joka voidaan luokitella yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palveluksi. Nämä seikat on otettava huomioon arvioitaessa, voidaanko jokin tietty palvelu katsoa nimetyksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi, mikä kuuluu jäsenvaltioiden laajaan harkintavaltaan, eikä niiden tästä tekemää arviointia voida kyseenalaistaa, ellei kyse ole ilmeisestä virheestä. Näillä seikoilla ei sitä vastoin ole merkitystä sen määrittämisessä, onko julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen tosiasiallisesti annettu viranomaisten toimella tuensaajayrityksen tehtäväksi ja onko nämä velvoitteet määritelty selvästi.

123. Tämän perusteella katson, että asioissa C‑66/16 P–C‑69/16 P esitetyn ainoan valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.

124. Ainoan valitusperusteensa toisessa osassa valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi jäsenvaltioilla olevan laajan harkintavallan koskevan ainoastaan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyä, vaikka niillä on myös laaja harkintavalta ”tarjota, tilata ja järjestää” näitä palveluja. Ne väittävät, että tähän harkintavaltaan sisältyy välttämättä oikeus valita jokin tietty teknologia, joka, toisin kuin valituksenalaisissa tuomioissa katsotaan, ( 102 ) on pelkästään palvelun tuottamiseen liittyvä yksityiskohta.

125. Katson SES Astran tapaan, että tässä valitusperusteen osassa on tulkittu virheellisesti valituksenalaisia tuomioita. ( 103 )

126. Unionin yleinen tuomioistuin ei nimittäin suinkaan kyseenalaistanut sitä, että jäsenvaltioilla ( 104 ) on laaja harkintavalta ”tarjota, tilata ja järjestää” yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja valitsemalla jonkin tietyn teknologian. Se ainoastaan totesi, etteivät valittajat olleet täyttäneet tuomiossa Altmark asetettua ensimmäistä edellytystä, ja katsoi Espanjan kansallisesta ja alueellisesta lainsäädännöstä tekemänsä arvioinnin perusteella, ettei Espanjan kuningaskunta ollut määritellyt maanpäällisen verkon käyttöä koskevaa palvelua selvästi ja täsmällisesti julkiseksi palveluksi tuomiossa Altmark asetetun ensimmäisen edellytyksen mukaisesti. Huomautan, että unionin yleinen tuomioistuin totesi, ( 105 ) etteivät ”kantajat ole missään vaiheessa kyenneet määrittämään, mitkä julkisen palvelun velvoitteet olisi annettu maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon käyttäjien tehtäväksi joko Espanjan lailla tai käyttöä koskevilla sopimuksilla, eivätkä ne ole varsinkaan näyttäneet sitä toteen”. ( 106 )

127. Totean vielä ylimääräisenä perusteluna 26.11.2015 annetusta tuomiosta Comunidad Autónoma del País Vasco ja Itelazpi v. komissio (T-462/13, EU:T:2015:902), 26.11.2015 annetusta tuomiosta Comunidad Autónoma de Cataluña ja CTTI v. komissio (T-465/13, ei julkaistu, EU:T:2015:900) ja 26.11.2015 annetusta tuomiosta Abertis Telecom ja Retevisión I v. komissio (T-541/13, ei julkaistu, EU:T:2015:898), että vaikka unionin yleinen tuomioistuin katsoikin, että kun Espanjan viranomaiset määrittelivät maanpäällisen verkon käyttöä koskevan palvelun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi, niiden oli noudatettava yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ( 107 ) eivätkä ne siten saaneet syrjiä muita verkkoja, näistä tuomioista ilmenee myös selvästi, että unionin yleisen tuomioistuimen mukaan ”teknologianeutraaliuden periaatteen noudattaminen ei edellytä kuitenkaan sitä, että tietyn järjestelmän määritteleminen lähetysverkkojen käyttöön merkitsee kaikissa tapauksissa ilmeistä virhettä”. ( 108 ) Unionin yleinen tuomioistuin siis moitti komissiota siitä, ettei tämä ollut tutkinut, oliko tietyn lähetysverkon valitseminen käsiteltävässä tapauksessa objektiivisesti perusteltua, kun otetaan huomioon Espanjan viranomaisten laaja harkintavalta sen määrittelemisessä, mitä ne pitävät yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna. Tämä tarkoittaa, että unionin yleinen tuomioistuin myönsi, että jäsenvaltioilla on todellakin laaja harkintavalta ”tarjota, tilata ja järjestää” yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja.

128. Näin ollen asioissa C‑66/16 P–C‑69/16 P esitetyn ainoan valitusperusteen toinen osa on hylättävä perusteettomana.

Asia C‑70/16 P

129. Neljännen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin jätti huomiotta jäsenvaltioille kuuluvan harkintavallan, joka koskee yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määrittelemistä. ( 109 )

130. Huomautan, että vaikkeivät valittajat suoraan kyseenalaistakaan unionin yleisen tuomioistuimen 26.11.2015 annetun tuomion Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio (T-463/13 ja T-464/13, ei julkaistu, EU:T:2015:901) 110 kohdassa esittämää toteamusta, ne väittävät, että kuninkaan asetuksen 944/2005 12. lisäsäännöksessä ja hallintoviranomaisten yhteistyösopimuksissa on selkeä määritelmä kyseisestä julkisesta palvelusta eli maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolähetyksistä ja että näissä virallisissa asiakirjoissa tämä palvelu annetaan tehtäväksi kunnille, jotka hoitavat sitä yhteistyössä itsehallintoalueen kanssa. ( 110 )

131. Tämä perustelu, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen arviointia sovellettavasta kansallisesta oikeudesta, on mielestäni jätettävä tutkimatta, koska käsiteltävässä asiassa ei ole väitetty, että tämä oikeus olisi otettu huomioon vääristyneellä tavalla. ( 111 )

132. Tältä osin on muistutettava unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenevän, että kun unionin yleinen tuomioistuin on määrittänyt asian tosiseikaston tai arvioinut sitä, unionin tuomioistuin on SEUT 256 artiklan nojalla toimivaltainen harjoittamaan ainoastaan tämän tosiseikaston oikeudelliseen luonnehdintaan ja sen pohjalta tehtyihin oikeudellisiin päätelmiin kohdistuvaa valvontaa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että unionin yleiselle tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tosiseikkojen arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin. Näin ollen silloin, kun valituksen yhteydessä tutkitaan unionin yleisen tuomioistuimen arviointi kansallisesta oikeudesta, unionin tuomioistuin on toimivaltainen tutkimaan vain sen, onko kansallinen oikeus otettu huomioon vääristyneellä tavalla. ( 112 )

133. Näin ollen katson, että asiassa C‑70/16 P esitetyn neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä osittain tutkimatta.

134. Lisäksi 26.11.2015 annetun tuomion Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio (T-463/13 ja T-464/13, ei julkaistu, EU:T:2015:901) 95 kohdasta ilmenee selvästi, että unionin yleisen tuomioistuimen mukaan ”jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta, kun ne määrittelevät sen, mitä ne pitävät yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna, ja tämän johdosta komissio voi asettaa kyseenalaiseksi sen, miten jäsenvaltio on määritellyt kyseiset palvelut, ainoastaan silloin, kun on kyse ilmeisestä virheestä”.

135. Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin katsoi, että ”tiettyjä vähimmäisedellytyksiä, joita ovat muun muassa julkisvallan toimi, jolla kyseisille toimijoille annetaan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tehtävä”, ( 113 ) ei ollut noudatettu.

136. Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi 26.11.2015 antamansa tuomion Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio (T-463/13 ja T-464/13, ei julkaistu, EU:T:2015:901) 110 kohdassa, etteivät ”kantajat [olleet] missään vaiheessa kyenneet määrittämään, mitkä julkisen palvelun velvoitteet olisi annettu maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon käyttäjien tehtäväksi joko Espanjan lailla tai käyttöä koskevilla sopimuksilla, eivätkä ne [olleet] varsinkaan näyttäneet sitä toteen”.

137. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin totesi, etteivät kantajat kyenneet osoittamaan, että komissio oli tehnyt virheen katsoessaan, ettei tuomiossa Altmark asetettu ensimmäinen edellytys ollut täyttynyt, koska maanpäällisen verkon käyttöä koskevaa palvelua ei ollut selkeästi määritelty julkiseksi palveluksi. ( 114 )

138. Päinvastoin kuin valittajat väittävät, unionin yleinen tuomioistuin ei siis ”lähtökohtaisesti” sulkenut pois ”sitä, että maanpäällisen verkon käyttö [voidaan] määritellä julkiseksi palveluksi”. ( 115 )

139. Tämän perusteella katson, että neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa on myös hylättävä perusteettomana. Neljännen valitusperusteen toisessa osassa valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki 26.11.2015 antamansa tuomion Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio (T-463/13 ja T-464/13, ei julkaistu, EU:T:2015:901) 112 kohdassa oikeudellisen virheen, kun se jätti huomiotta sen, että jäsenvaltioiden harkintavaltaan kuuluvat paitsi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittely myös näiden palvelujen tarjoaminen ja järjestäminen. Valittajien mukaan maanpäällisen verkon digitaalitelevision tukipalvelun tarjoaminen maanpäällisen infrastruktuurin välityksellä on pelkkä palvelun tuottamiseen liittyvä yksityiskohta, joka kuuluu jäsenvaltiolle. ( 116 )

140. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 127 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä 190 artiklan 1 kohdan kanssa, ilmenee, ettei muutoksenhaussa saa vedota uuteen perusteeseen. Näillä määräyksillä pyritään työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdan mukaan estämään se, että muutoksenhaussa voitaisiin muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa. ( 117 )

141. Mielestäni neljännen valitusperusteen toisella osalla saatettaisiin unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden laajempi asia.

142. Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi 26.11.2015 annetun tuomion Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio (T-463/13 ja T-464/13, ei julkaistu, EU:T:2015:901) 112 kohdassa, etteivät kantajat kiistäneet komission riidanalaisen päätöksen 121 perustelukappaleessa esittämää toteamusta, jonka mukaan Espanjan viranomaisilta olisi ollut ilmeinen virhe, jos jonkin tietyn verkon käyttö eli tässä tapauksessa maanpäällisen verkon käyttö olisi määritelty julkiseksi palveluksi, koska silloin, kun on olemassa useita lähetysverkkoja, ei ole mahdollista katsoa, että jokin niistä on olennainen lähetyssignaalien välittämisen kannalta.

143. Näin ollen katson, että neljännen valitusperusteen toinen osa on jätettävä tutkimatta.

Asia C‑81/16 P

144. Espanjan kuningaskunnan esittämän ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisestä osasta ja erityisesti siitä Espanjan kuningaskunnan väitteestä, että unionin yleisen tuomioistuimen oikeudellisesta kehyksestä esittämä arviointi on ilmeisen virheellinen ( 118 ) ja että kansallisen oikeuden mukaisissa virallisissa asiakirjoissa ja Espanjan viranomaisten tekemissä sopimuksissa paitsi määritellään yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu ja annetaan sen tuottaminen tiettyjen operaattorien tehtäväksi myös viitataan nimenomaisesti maanpäälliseen teknologiaan, ( 119 ) on todettava, että tämä väite, jolla kyseenalaistetaan unionin yleisen tuomioistuimen sovellettavasta kansallisesta oikeudesta ja Espanjan viranomaisten tekemistä sopimuksista esittämä arviointi, joka on tosiseikkoja koskeva arviointi, on jätettävä tutkimatta, koska sen yhteydessä ei ole vedottu kansallisen oikeuden huomioon ottamiseen vääristyneellä tavalla. ( 120 )

145. Näin ollen katson, että Espanjan kuningaskunnan esittämän ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta.

146. Asiakysymyksestä on todettava, että Espanjan kuningaskunta on ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa tulkinnut virheellisesti 26.11.2015 annettua tuomiota Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891).

147. Päinvastoin kuin Espanjan kuningaskunta väittää, ( 121 ) unionin yleinen tuomioistuin ei suinkaan katsonut, ettei oikeudellisen kehyksen lisäksi ollut tarpeen ottaa huomioon kaikkia niitä Espanjan viranomaisten toimia, joilla julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen annettiin kyseisten operaattorien tehtäväksi.

148. Unionin yleisen tuomioistuimen 26.11.2015 antaman tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891) 69 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista ilmenee selvästi, että se tutki Espanjan viranomaisten toimet, joilla julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen Espanjan kuningaskunnan mukaan annettiin kyseisten operaattorien tehtäväksi.

149. Kyseisen tuomion 70 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin nimittäin tutki Espanjan ministerineuvoston 7.9.2007 hyväksymän maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolähetyksiin siirtymistä koskevan kansallisen suunnitelman ja katsoi, ettei tässä ohjelmassa annettu julkisen palvelun velvoitteiden täyttämistä kenenkään operaattorin tehtäväksi.

150. Saman tuomion 71 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin vahvisti, että oikeuskäytännön mukaan julkisen palvelun tehtävän toimeksiantaminen voidaan tehdä myös sopimuksilla, kunhan ne ovat julkisvallan tekemiä ja sitovia, ja tämä pätee varsinkin silloin, kun tällaisilla toimilla konkretisoidaan lainsäädännössä asetettuja velvoitteita. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan Espanjan kuningaskunta ei kuitenkaan ollut käsiteltävässä tapauksessa toimittanut mitään sopimusta, joka tukisi sen väitettä, jonka mukaan julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen olisi annettu kyseisten operaattorien tehtäväksi. Palvelu ei ole myöskään pelkästään siitä syystä, että siitä on tehty julkinen sopimus, automaattisesti ja ilman asianomaisten viranomaisten täsmennyksiä tuomiossa Altmark tarkoitettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu.

151. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin tutki kyseisen tuomion 72 kohdassa Baskimaan hallituksen, EUDELin ja Baskimaan kolmen maakuntahallituksen välillä tehdyt toimielinten väliset sopimukset. Se katsoi, ettei maanpäällisen verkon käyttöä ollut myöskään niissä määritelty julkiseksi palveluksi.

152. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 73 kohdassa, etteivät Espanjan viranomaiset olleet missään vaiheessa kyenneet määrittämään, mitkä julkisen palvelun velvoitteet olisi annettu maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon käyttäjien tehtäväksi joko Espanjan lailla tai käyttöä koskevilla sopimuksilla, eivätkä ne olleet varsinkaan näyttäneet sitä toteen.

153. Lisäksi katson komission tapaan, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt virhettä, kun se totesi, ettei Espanjan kuningaskunta ollut osoittanut, että komissio olisi riidanalaisen päätöksen 119–122 ja 172 perustelukappaleessa virheellisesti katsonut, että maanpäällisen digitaalisen lähetysverkon käyttöönottoa, ylläpitoa ja käyttöä alueella II ei ollut selvästi määritelty julkiseksi palveluksi tuomiossa Altmark asetetun ensimmäisen edellytyksen mukaisesti.

154. Käsiteltävissä asioissa ei ole kyse laajasta harkintavallasta, joka jäsenvaltioilla on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujensa määrittelyssä silloin, kun unionin yhdenmukaistettu säännöstö puuttuu, vaan tuomiossa Altmark asetetun ensimmäisen edellytyksen ja SEUT 106 artiklan 2 kohdan sanamuodon mukaisesta vaatimuksesta eli siitä, että tuensaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettu julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja että nämä velvoitteet on määritelty selvästi.

155. Huomautan, että unionin yleinen tuomioistuin totesi 26.11.2015 annetun tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891) 67 kohdassa, että vaikka Espanjan valtio on tosin luonnehtinut kaikkia televiestintäpalveluja, myös radio- ja televisiolähetysverkkoja, yleishyödyllisiksi palveluiksi, kyseisistä laeista ei millään tavalla ilmene, että kaikki televiestintäpalvelut Espanjassa olisivat luonteeltaan kyseisessä tuomiossa tarkoitettuja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja. Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin huomautti, että televiestinnästä 3.11.2003 annetun yleisen televiestintälain 32/2003 2 §:n 1 momentissa säädetään nimenomaisesti, että kyseisessä laissa tarkoitetut yleishyödylliset palvelut on tarjottava vapaan kilpailun sääntöjen mukaisesti. Palvelun luonnehtiminen tuomiossa Altmark asetetussa ensimmäisessä edellytyksessä tarkoitetuksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi edellyttää kuitenkin, että vastuu sen tuottamisesta annetaan tietyille yrityksille. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 68 kohdassa, että koska kansalliset säännökset ovat teknologianeutraaleja ja koska televiestintä on signaalien lähettämistä missä tahansa televiestintäverkossa eikä erityisesti maanpäällisessä verkossa, mitä Espanjan kuningaskunta ei ole kiistänyt, ei voida päätellä, että komissio olisi katsonut virheellisesti, että maanpäällisten verkkojen käyttöä ei ollut määritelty tuomiossa Altmark tarkoitetuksi julkiseksi palveluksi.

156. Kun otetaan huomioon kyseessä olevien kansallisten säännösten – joiden sisältöä Espanjan kuningaskunta ei kiistä – moniselitteisyys ja ristiriitaisuus, unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä, kun se totesi, ettei komissio ollut väärässä katsoessaan, että maanpäällisen verkon käyttöä koskevaa palvelua ei ollut näissä kansallisissa säännöksissä määritelty selvästi julkiseksi palveluksi.

157. En myöskään voi yhtyä Espanjan kuningaskunnan väitteeseen, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei voinut väittää, ettei mikään muu itsehallintoalue kuin Baskimaa ollut kyennyt osoittamaan, että maanpäällisen verkon käyttö on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua, koska komissio oli tuen soveltuvuuden arvioimiseksi tutkinut otannan, joka käsitti 82 tarjouskilpailua. ( 122 )

158. Saman 26.11.2015 annetun tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891) 77 kohdasta ilmenee unionin yleisen tuomioistuimen todenneen, että itsehallintoalueiden tehtävä on osoittaa tuomion Altmark mukaisesti, ettei kyseessä ole valtiontuki, ja että Espanjan viranomaiset ovat esittäneet parhaana ja ainoana esimerkkinä Baskimaan tapauksen.

159. Mielestäni se, että komissio oli tuen soveltuvuutta arvioidessaan tutkinut 82 tarjouskilpailusta koostuneen otannan, ei osoita, että itsehallintoalueista muutkin kuin Baskimaa olisivat osoittaneet, että maanpäällisen verkon käyttö on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua, tai edes vedonneet tähän seikkaan.

160. Tästä on muistutettava, että unionin yleinen tuomioistuin vahvisti tuomionsa 71 kohdassa, että julkisen palvelun tehtävän toimeksiantaminen voidaan tietyissä olosuhteissa tehdä myös sopimuksilla. Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin katsoi, ettei Espanjan kuningaskunta ollut näyttänyt toteen, että viranomaisten ja kyseisten operaattorien välillä olisi tehty sopimuksia, joissa näille annettaisiin toimeksi julkisen palvelun tehtävä. Se lisäsi perustellusti, että palvelu ei ole myöskään pelkästään siitä syystä, että siitä on tehty julkinen sopimus, automaattisesti ja ilman asianomaisten viranomaisten täsmennyksiä tuomiossa Altmark tarkoitettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu.

161. Näin ollen katson, että Espanjan kuningaskunnan esittämän ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on perusteeton.

162. Edellä esitetyn perusteella Espanjan kuningaskunnan esittämän ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on siis hylättävä tutkittavaksi ottamista koskevien edellytysten puuttumisen vuoksi ja perusteettomana.

Ratkaisuehdotus

163. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin – hylkää yhdistetyissä asioissa Comunidad Autónoma del País Vasco ja Itelazpi vastaan komissio (C‑66/16 P), Comunidad Autónoma de Cataluña ja CTTI vastaan komissio (C‑67/16 P), Navarra de Servicios y Tecnologías vastaan komissio (C‑68/16 P) sekä Cellnex Telecom ja Retevisión I vastaan komissio (C‑69/16 P) esitetyn ainoan valitusperusteen ensimmäisen ja toisen osan perusteettomina – jättää asiassa Comunidad Autónoma de Galicia ja Redes de Telecomunicación Galegas vastaan komissio (C‑70/16 P) esitetyn neljännen valitusperusteen ensimmäisen osan osittain tutkimatta ja osittain hylkää sen perusteettomana ja jättää neljännen valitusperusteen toisen osan tutkimatta ja – hylkää asiassa Espanja vastaan komissio (C‑81/16 P) esitetyn ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan tutkittavaksi ottamista koskevien edellytysten puuttumisen vuoksi ja perusteettomana.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 20 ja 21 kohta.

( 3 ) Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 20 ja 21 kohta.

( 4 ) Tuomion Altmark 89–93 kohdasta ilmenee, ettei julkisia tukia SEUT 107 artiklan mukaan pidetä valtiontukina, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: ensinnäkin edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi; toiseksi ne parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on etukäteen vahvistettava objektiivisesti ja läpinäkyvästi; kolmanneksi korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto; neljänneksi silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei valita julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä – – välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuu kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto (kursivointi tässä).

( 5 ) Ministerio de Industria, Turismo y Comercio (Espanjan teollisuus-, turismi- ja kauppaministeriö, jäljempänä ministeriö) teki helmikuussa 2008 päätöksen, joka tunnettiin nimellä ”Plan Avanza” ja jolla oli tarkoitus parantaa televiestintäinfrastruktuuria ja määrittää niiden toimien rahoituksen kriteerit ja jakautuminen, joilla pyritään kehittämään tietoyhteiskuntaa. Kyseisellä päätöksellä hyväksytty talousarvio kohdennettiin osittain televisiolähetysten digitalisointiin alueella II. Digitalisointi alueella II toteutettiin vuoden 2008 heinäkuun ja marraskuun välisenä aikana voimassa oleviin puitesopimuksiin tehdyillä eri lisäyksillä, jotka ministeriö ja itsehallintoalueet allekirjoittivat Plan Avanzan yhteydessä. Näiden lisäysten jälkeen ministeriö siirsi varat itsehallintoalueille, jotka sitoutuivat kattamaan muut toimintakustannukset omista talousarvioistaan. Espanjan ministerineuvosto päätti lokakuussa 2008 osoittaa lisävaroja maanpäällisen verkon digitaalitelevision kattavuuden laajentamiseksi ja loppuun saattamiseksi sellaisten siirtymishankkeiden yhteydessä, jotka oli määrä panna täytäntöön vuoden 2009 ensimmäisellä puoliskolla. Varat myönnettiin sen jälkeen, kun ministeriö ja itsehallintoalueet olivat allekirjoittaneet vuoden 2008 joulukuussa uudet puitesopimukset, jotka koskivat kansallisen suunnitelman täytäntöönpanoa maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolähetyksiin siirtymiseksi. Ministerineuvosto hyväksyi myös maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolähetyksiin siirtymistä koskevien aloitteiden rahoittamiseen myönnettävien varojen jakokriteerit. Tämän jälkeen itsehallintoalueet aloittivat laajennuksen toteuttamisen. Ne käynnistivät tätä varten tarjouskilpailuja tai antoivat laajennuksen toteuttamisen yksityisten yritysten tehtäväksi. Tietyissä tapauksissa itsehallintoalueet antoivat laajennuksen toteuttamisen kuntien tehtäväksi. Espanjassa käynnistettiin kahdentyyppisiä tarjouskilpailuja. Ensinnäkin käynnistettiin kattavuuden laajentamista koskevia tarjouskilpailuja, mikä tarkoitti sitä, että sopimuspuoleksi valitun yrityksen tehtävänä oli toimittaa toimiva maanpäällinen digitaalinen lähetysverkko. Tarvittaviin tehtäviin kuului verkon suunnittelu ja rakentaminen, signaalin välitys, verkon käyttöönotto ja tarvittavien laitteistojen toimitus. Toisentyyppiseen tarjouskilpailuun kuuluivat televiestintälaitteistojen toimitusta koskevat tarjouskilpailut.

( 6 ) Tämä riidanalaisen päätöksen kuvaus ei ole tyhjentävä. Siinä ainoastaan esitetään yhteenveto käsiteltävissä valituksissa esitetyn yhteisen valitusperusteen kannalta merkityksellisistä riidanalaisen päätöksen kohdista.

( 7 ) Ks. riidanalaisen päätöksen 94 perustelukappale.

( 8 ) Ks. riidanalaisen päätöksen 100–108 perustelukappale.

( 9 ) Ks. riidanalaisen päätöksen 109–122 perustelukappale.

( 10 ) Ks. riidanalaisen päätöksen 113 perustelukappale.

( 11 ) Ks. riidanalaisen päätöksen 114 perustelukappale.

( 12 ) Ks. riidanalaisen päätöksen 119–126 perustelukappale ja jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohta.

( 13 ) Ks. riidanalaisen päätöksen 172 perustelukappale ja jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 21 kohta.

( 14 ) Ley 11/1998, de 24 de abril, General de Telecomunicaciones.

( 15 ) Näihin kuuluvat palvelut, jotka liittyvät puolustukseen ja pelastuspalveluun, sekä puhelinverkon käyttö.

( 16 ) Ley 32/2003, de 3 de noviembre, General de Telecomunicaciones.

( 17 ) Lain 2 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Televiestintäpalvelut ovat yleishyödyllisiä palveluja, joita tarjotaan vapaan kilpailun sääntöjen mukaisesti”.

( 18 ) Lain 32/2003 liitteeseen II sisältyvät täsmälliset ja teknologianeutraalit televiestinnän ja sähköisen viestintäverkon määritelmät.

( 19 ) Sopimusten johdanto-osan 6 ja 7 perustelukappale ja 5 artikla.

( 20 ) Tuomio 26.11.2015, Comunidad Autónoma del País Vasco ja Ite