ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Mikä merkitys on edellä mainittujen oikeussääntöjen ( 1 ) tulkinnan yhteydessä sillä, jos vangituilla on pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa mahdollisuus oikeussuojaan vankeusolosuhteidensa osalta? a) Jos täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on todisteita rakenteellisista tai yleisistä puutteista tiettyjä henkilöryhmiä tai tiettyjä rangaistuslaitoksia koskevissa vankeusolosuhteissa pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, onko luovutuksen hyväksyttävyyden estävä asianomaisen luovuttamiseen liittyvä epäinhimillisen tai halventavan kohtelun todellinen vaara suljettava edellä mainittujen oikeussääntöjen perusteella pois jo silloin, jos tällaiset oikeussuojamahdollisuudet järjestetään, ilman että konkreettisten vankeusolosuhteiden lisäarviointi olisi tarpeen? b) Onko siinä yhteydessä merkitystä sillä, jos Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ei ole todennut näiden oikeussuojamahdollisuuksien osalta viitteitä siitä, että niillä ei tarjota vangitulle realistisia mahdollisuuksia epäasianmukaisten vankeusolosuhteiden kohentamiseen?
1)

Onko puitedirektiivin 2002/21/EY ( 1 ) 2 artiklan c alakohdassa käytettyä ilmaisua ”palvelu[t], jotka muodostuvat kokonaan tai pääosin signaalien siirtämisestä sähköisissä viestintäverkoissa” tulkittava siten, että se kattaa tai voi kattaa myös internetpohjaiset sähköpostipalvelut, joita tarjotaan avoimessa internetissä ja joilla ei välitetä yhteyttä internetiin? a) Onko kyseistä ilmaisua tulkittava erityisesti siten, että signaalien siirtämisenä on pidettävä jo sitä tietoteknistä prosessointisuoritusta, jonka tällaisen sähköpostipalvelun tuottaja suorittaa sähköpostipalvelimillaan lajittelemalla asianosaisten fyysisten liittymien IP-osoitteet sähköpostiosoitteille ja välittämällä avoimeen internetiin, tai – toisinpäin – vastaanottamalla, IP-paketteihin hajautetut sähköpostiviestit internetprotokollaperheeseen kuuluvien eri protokollien perusteella, vai onko signaalien siirtämisenä pidettävä vasta sitä näiden IP-pakettien välittämistä internetissä, jonka suorittavat internetyhteydentarjoajat? b) Onko kyseistä ilmaisua tulkittava erityisesti siten, että avoimessa internetissä tapahtuvan IP-paketteihin hajautettujen sähköpostiviestien välittämisen, jonka suorittavat internetyhteydentarjoajat, voidaan katsoa tapahtuvan tällaisen sähköpostipalvelun tuottajan lukuun, jolloin myös tämä tarjoaa tältä osin palvelua, joka muodostuu signaalien siirtämisestä? Millaisten edellytysten on täytyttävä, jotta tällainen vastuunjako on tarvittaessa mahdollinen? c) Siinä tapauksessa, että tällaisen sähköpostipalvelun tuottaja joko siirtää signaaleja itse tai että internetyhteydentarjoajien signaalinsiirtosuorituksen voidaan joka tapauksessa katsoa tapahtuvan kyseisen palveluntuottajan lukuun: voidaanko kyseistä ilmaisua tulkita erityisesti siten, että tällainen sähköpostipalvelu muodostuu myös ”kokonaan tai pääosin” signaalien siirtämisestä huolimatta palvelun mahdollisista lisätoiminnoista, kuten sähköpostiviestien muokkaamisesta, tallentamisesta ja järjestämisestä tai yhteystietojen hallinnasta, ja huolimatta palveluntuottajan eri toimintoihin käyttämistä teknisistä resursseista, koska tarkasteltaessa asiaa funktionaalisesti käyttäjän näkökulmasta palvelun ensisijainen tarkoitus on viestintä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 190/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court (Irlanti) on esittänyt 16.3.2018 – KN v. Minister for Justice and Equality

(Asia C-191/18)

(2018/C 190/12)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court

Pääasian asianosaiset

Valittaja: KN

Vastapuoli: Minister for Justice and Equality

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Kun otetaan huomioon a) Yhdistyneen kuningaskunnan SEU 50 artiklan nojalla antama ilmoitus b) epävarmuus järjestelyistä, joita Euroopan unioni ja Yhdistynyt kuningaskunta ottavat käyttöön keskinäisten suhteidensa järjestämiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan eron jälkeen, ja c) tästä seuraava epävarmuus siitä, missä määrin KN voisi käytännössä nauttia perussopimusten, perusoikeuskirjan tai asiaa koskevan lainsäädännön mukaisista oikeuksista, jos hänet luovutetaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja hän on vankeudessa Yhdistyneen kuningaskunnan eron jälkeen, onko luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion unionin oikeuden nojalla kieltäydyttävä luovuttamasta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan henkilöä, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys ja jonka luovuttamista muutoin edellytettäisiin kyseisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä, i) kaikissa tapauksissa ii) joissain tapauksissa kyseisen tapauksen erityisolosuhteet huomioon ottaen vai iii) ei missään tapauksessa?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan sen ii kohdassa tarkoitetulla tavalla, mitä perusteita tai näkökohtia luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen on arvioitava sen määrittämiseksi, onko luovuttaminen kiellettyä?

3) Onko toisen kysymyksen yhteydessä luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen lykättävä lopullisen ratkaisun tekemistä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta odottaakseen, että luovutuspyynnön esittäneen jäsenvaltion unionista eroamisen jälkeistä oikeudellista kehystä koskeva tilanne selkiintyy, i) kaikissa tapauksissa ii) joissain tapauksissa kyseisen tapauksen erityisolosuhteet huomioon ottaen vai iii) ei missään tapauksessa?
1)

Onko sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annetun direktiivin 2002/21/EY, (1) sellaisena kuin se on muutettuna, 2 artiklan c alakohdassa oleva sähköisen viestintäpalvelun määritelmä ymmärrettävä siten, että ohjelmiston kautta tarjottua IP-puhepalvelua, joka terminoidaan yleisessä kytkentäisessä viestintäverkossa kansallisen numerointisuunnitelman kiinteän verkon tai matkaviestinverkon numeroon (muodossa E.164), on pidettävä sähköisenä viestintäpalveluna siitä huolimatta, että internetyhteys, jonka avulla käyttäjä pääsee kyseiseen IP-puhepalveluun, on jo itsessään sähköinen viestintäpalvelu, mutta ohjelmiston tarjoaja tarjoaa tämän palvelun korvausta vastaan ja tekee puhelujen välittämiseen ja terminointiin yleiseen kytkentäiseen puhelinverkkoon asianmukaisesti valtuutettujen telepalvelujen tarjoajien kanssa sopimuksia, joiden perusteella puhelut voidaan terminoida kansallisen numerointisuunnitelman kiinteän verkon tai matkaviestinverkon numeroon?
—

Euroopan parlamentin pääsihteerin päätös, joka on tehty 24.6.2016 ja annettu tiedoksi 6.7.2016 ja joka koskee sitä, että ”77 276,42 euron määrä, joka on aiheettomasti suoritettu Sophie Montelille, on perittävä takaisin”, ja jossa määrätään toimielimen toimivaltainen laskutusviranomainen ja kirjanpitäjä huolehtimaan kyseisen määrän takaisinperimisestä, on kumottava
a.

Onko päätöksen N:o 2/76 (1) 7 artiklaa ja päätöksen N:o 1/80 13 artiklaa tulkittava siten, että kyseiset määräykset eivät ole esteenä kansalliselle järjestelmälle, jossa säädetään kolmansien maiden, kuten Turkin, kansalaisten biometristen tietojen yleisestä käsittelystä ja säilyttämisestä sellaisessa rekisteröintijärjestelmässä, jota tarkoitetaan yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY (EYVL 1995, L 281) 2 artiklan a ja b alakohdassa, koska kyseinen kansallinen järjestelmä ei ylitä sitä, mikä on tarpeen kyseisellä järjestelmällä tavoiteltavan henkilöllisyys- ja asiakirjapetosten ehkäisemistä ja torjumista koskevan oikeutetun päämäärän saavuttamiseksi?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 142/37

Valitus, jonka River Kwai International Food Industry Co. Ltd on tehnyt 23.2.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-460/14, AETMD v. neuvosto, 14.12.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-144/18 P)

(2018/C 142/49)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: River Kwai International Food Industry Co. Ltd (edustajat: F. Graasma ja J. Cornelis, advocaten)

Muut osapuolet: Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD), Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 14.12.2017 asiassa T-460/14, AETMD v. neuvosto, antaman tuomion ja

— velvoittaa vastapuolen korvaamaan valittajalle tästä valituksesta aiheutuneet sekä unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T-460/14 käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksissa on useita oikeudellisia virheitä ja että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut vääristyneesti huomioon sille esitetyt tosiseikat ja todisteet. Valittaja vaatii tämän vuoksi, että valituksenalainen tuomio on kumottava.

Valittaja esittää kolme valitusperustetta.

Ensiksikin se, että riidanalaisessa tuomioistuimessa ei käsitellä valittajan esittämiä väitteitä, jotka koskivat alkuperäisen kanteen tutkittavaksi ottamista – mukaan lukien neljännen kanneperusteen osalta –, loukkasi valittajan puolustautumisoikeuksia unionin yleisessä tuomioistuimessa. Valituksenalaisessa tuomiossa jätettiin huomiotta valittajan väitteet, jotka koskivat tutkimatta jättämistä, eikä siinä esitetty syytä/perustelua sille, minkä vuoksi valittajan väitteitä ei ollut tarpeen käsitellä.

Toiseksi valituksenalaisessa tuomioistuimessa on otettu todisteet vääristyneesti huomioon, kun siinä on luokiteltu kustannusten jakamista koskeva kysymys normaaliarvon määrittämiseen ja siis polkumyyntimarginaalin laskemiseen liittyväksi eikä olosuhteiden pysyvään muutokseen liittyväksi kysymykseksi. Mikään vastapuolen hallinnollisessa menettelyssä esittämistä lausumista ei yhdistä kustannusten jakamista koskevaa kysymystä polkumyyntimarginaaliin laskemiseen.

Lopuksi valituksenalaisessa tuomiossa rikotaan perusasetuksen (1) 10 artiklaa ja loukataan taannehtivuuskiellon yleistä periaatetta, kun valittajan polkumyyntitullia korotetaan tosiasiallisesti taannehtivasti 3,6 prosentista 12,8 prosenttiin.

(1) Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1225/2009 (EYVL 2009, L 343, s. 1).
2)

Sovelletaanko direktiivin 1 artiklan 3 kohdan a alakohtaa myös siinä tapauksessa, että palveluntuottajayritys, jonka kotipaikka on maassa, josta työntekijät on lähetetty työhön, ei tuota 1. kysymyksessä mainittuja palveluja sopimuksen täyttämiseksi sen rautatieliikenteen harjoittajan kanssa, jonka kotipaikka on vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja jonka hyväksi palvelut viime kädessä tulevat (palvelun vastaanottaja), vaan sopimuksen täyttämiseksi toisen yhtiön kanssa, jonka kotipaikka on vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja joka osaltaan on sopimussuhteessa (alihankintaketju) rautatieliikenteen harjoittajan kanssa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 104/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberster Gerichtshof (Itävalta) on esittänyt 17.1.2018 – Verein für Konsumenteninformation v. Deutsche Bahn AG

(Asia C-28/18)

(2018/C 104/28)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberster Gerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Verein für Konsumenteninformation

Vastapuoli: Deutsche Bahn AG

Ennakkoratkaisukysymys

Onko euromääräisiä tilisiirtoja ja suoraveloituksia koskevista teknisistä ja liiketoimintaa koskevista vaatimuksista sekä asetuksen (EY) N:o 924/2009 muuttamisesta 14.3.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 260/2012 (1) (SEPA-asetus) 9 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että maksunsaajaa kielletään asettamasta SEPA-suoraveloitusjärjestelmässä suoritettavan maksun edellytykseksi sitä, että maksajan kotipaikka on jäsenvaltiossa, jossa on myös maksunsaajan kotipaikka, jos maksun suorittaminen on mahdollista myös jollain toisella maksuvälineellä, kuten luottokortilla?

(1) EUVL 2012, L 94, s. 22.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 72/29

Valitus, jonka Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda on tehnyt 5.1.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-831/14, Alfamicro v. komissio, 14.11.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-14/18 P)

(2018/C 072/38)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Asianosaiset

Valittaja: Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda (edustajat: asianajajat G. Gentil Anastácio ja D. Pirra Xarepe)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

— unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-831/14 14.11.2017 antama tuomio on kumottava

— asia on palautettava unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta asia ratkaistaan SEUT 263 artiklan mukaisesti

— Euroopan komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Alfamicro ei ole tyytyväinen unionin yleisen tuomioistuimen tuomioon, jossa Alfamicron nostama kanne hylättiin ja Alfamicro velvoitettiin maksamaan Euroopan komissiolle 277 849,93 euron määrä sekä viivästyskorkona 26,88 euroa viivästyspäivää kohti. Alfamicro katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt arvioida kannetta SEUT 263 artiklan eikä SEUT 272 artiklan perusteella. Toiseksi Alfamicro väittää, ettei komissio noudattanut päätöksessään, joka on luonteeltaan hallintopäätös, suhteellisuusperiaatetta, vilpittömän mielen periaatetta eikä oikeusvarmuuden periaatetta – minkä unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi.

Alfamicro katsoo, että komission 28.10.2014 lähettämän kirjeen analyysistä ja asiayhteydestä ilmenee, että tällainen kirje muodostaa päätösluonteisen hallinnollisen toimen eli hallintopäätöksen. Kirjeen sanavalinnat, se, että se liittyy tilintarkastustuomioistuimen tarkastukseen, se, että komissio ulotti tarkastuksen tulokset koskemaan kaikkia muita sopimuksia, joissa kantaja on sopimuspuolena, sekä komission maksamat korvaukset, kaikki viittaavat siihen, että kyseessä on hallintopäätös. Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio, joka heijastelee sen käsitystä siitä, että kanne on luonteeltaan toteamiskanne eikä hallintopäätöksen kumoamiskanne, rajoittaa vakavasti kantajan puolustautumisoikeuksia. Lisäksi Alfamicro katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi vakavasti asianosaisten yhdenvertaisuusperiaatetta ja sopimussuhteen tasapainon periaatetta.

Kun komissio poisti yli 93 prosenttia kantajalle myönnetystä tuesta, se ei toteuttanut asianmukaisia toimenpiteitä tukisopimuksen edellyttämällä tavalla ja loukkasi näin suhteellisuusperiaatetta. Kun unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi komission tällaisen toiminnan, se ei kunnioittanut vaan loukkasi suhteellisuusperiaatetta. Sen lisäksi, että komissio, jonka olisi pitänyt toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet, toteutti epäasianmukaisia ja mielivaltaisia toimenpiteitä, oikeusvarmuutta ei ole kunnioitettu. Kun unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi komission tällaisen toiminnan, se ei kunnioittanut oikeusvarmuuden periaatetta.
—

kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) 12.9.2017 antaman määräyksen T-247/16, Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, SIA C & R Invest, Figon Co Limited, G.C.K J Holding Netherlands B.V. ja Rikam Holding S.A. – SPF v. Euroopan keskuspankki, siltä osin kuin siinä hylätään Trasta Komercbanka AS:n osakkeenomistajien nostaman kanteen tutkittavaksi ottamista koskeva oikeudenkäyntiväite,
8)

Onko asiassa Köbler ja asiassa Traghetti annetuissa tuomioissa muotoiltua vaatimusta riittävän ilmeisestä rikkomisesta tulkittava siten, että kyse ei ole tällaisesta ilmeisestä rikkomisesta silloin, kun viimeisenä oikeusasteena asian käsittelevä tuomioistuin on täysin avoimesti sellaisen vakiintuneen unionin oikeuskäytännön, johon on yksityiskohtaisesti viitattu ja jossa lisäksi tukeudutaan erilaisiin oikeudellisiin asiantuntijalausuntoihin, vastaisesti ja sellaisin merkityksettömin perusteluin evännyt osapuolelta tuomionpurun tarvetta koskevan ennakkoratkaisupyyntövaatimuksen, joiden mukaan unionin oikeudessa – tässä tapauksessa erityisesti direktiivissä 89/665/ETY ja direktiivissä 92/13/ETY – ei ole säännöksiä ylimääräisen muutoksenhaun osalta, siitä huolimatta, että tämän osalta on yksityiskohtaisesti viitattu merkitykselliseen unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, kuten juuri asiassa Impresa Pizzarotti annettuun tuomioon, jossa todetaan, että ylimääräinen muutoksenhaku on tarpeen julkisia hankintoja koskevissa menettelyissä? Kuinka yksityiskohtaisesti kansallisen tuomioistuimen on perusteltava se, ettei se ota tuomionpurkuhakemusta tutkittavaksi unionin tuomioistuimen vahvistamasta sitovasta tulkinnasta poiketen, kun tätä tarkastellaan asiassa C-283/81, CILFIT annetun unionin tuomioistuimen tuomion kannalta?
Asia C-587/17 P: Valitus, jonka Belgian kuningaskunta on tehnyt 5.10.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-287/16, Belgia v. komissio, 20.7.2017 antamasta tuomiosta

Valitus, jonka Belgian kuningaskunta on tehnyt 5.10.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-287/16, Belgia v. komissio, 20.7.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-587/17 P)

Asianosaiset

Valittaja: Belgian kuningaskunta (asiamiehet: J.-C. Halleux, M. Jacobs ja C. Pochet sekä E. Grégoire ja J. Mariani, avocats)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

— 20.7.2017 annettu unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) tuomio asiassa T-287/16, Belgia v. komissio (EU:T:2017:531), on kumottava

— 17.3.2016 annettu komission täytäntöönpanopäätös (EU) 2016/417 ( 1 ) on kumottava siltä osin kuin sillä jätetään Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 9601619,00 euron suuruinen määrä (alamomentti 6701)

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi yhteen ainoaan valitusperusteeseen, joka koskee oikeudellista virhettä, joka perustuu unionin yleisen tuomioistuimen omaksumaan virheelliseen tulkintaan asetuksen N:o 1290/2005 ( 2 ) 32 artiklan 8 kohdan a alakohdasta, josta on tullut asetuksen N:o 1306/2013 ( 3 ) 54 artiklan 5 kohdan c alakohta, siltä osin kuin on kyse kaikkein kansallisten oikeussuojakeinojen käyttämisestä ja kyseisessä säännöksessä vaaditusta huolellisuudesta.

( 1 ) Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 17.3.2016 annettu komission täytäntöönpanopäätös (EU) 2016/417 (EUVL 2016, L 75, s. 16).

( 2 ) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1290/2005 (EUVL 2005, L 209, s. 1).

( 3 ) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549).
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen annetaan myöntävä vastaus: Johtaako sen velvoitteen rikkominen, jonka mukaan asetuksen (EY) N:o 1370/2007 7 artiklan 2 kohdan a–c alakohdassa mainitut tiedot on julkaistava viimeistään vuosi ennen tarjouskilpailumenettelyn aloittamista, siihen, että tarjouspyyntöä – kun tällaista julkaisemista ei ole tehty vuosi ennen menettelyn aloittamista mutta tarjouspyyntö on esitetty saman asetuksen 5 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaisesti hankintadirektiivien mukaisessa menettelyssä – on pidettävä lainvastaisena?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 382/28

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberster Gerichtshof (Itävalta) on esittänyt 19.7.2017 – Gemeinsamer Betriebsrat EurothermenResort Bad Schallerbach GmbH v. EurothermenResort Bad Schallerbach GmbH

(Asia C-437/17)

(2017/C 382/34)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Obersten Gerichtshofs

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Gemeinsamer Betriebsrat EurothermenResort Bad Schallerbach GmbH

Vastaaja: EurothermenResort Bad Schallerbach GmbH

Ennakkoratkaisukysymys

Onko SEUT 45 artiklaa ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 492/2011/EU (1) 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle (lomaoikeudesta annetun lain (Urlaubsgesetz, jäljempänä UrlG) 3 §:n 2 momentin 1 kohta, luettuna yhdessä 3 §:n 3 momentin ja 2 §:n 1 momentin kanssa), jonka mukaan työntekijällä, jolle on täyttynyt yhteensä 25 palvelusvuotta – muttei kuitenkaan saman itävaltalaisen työnantajan palveluksessa –, on oikeus ainoastaan viiden viikon vuosilomaan, kun taas työntekijällä, joka on työskennellyt 25 vuotta saman itävaltalaisen työnantajan palveluksessa, on oikeus kuuden viikon pituiseen vuosilomaan?

(1) Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 492/2011 (EUV L 2011, L 141, s. 1).
—

28.6.2007 annettua neuvoston asetusta N:o 834/2007, (1) jonka soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt on vahvistettu 5.9.2008 annetulla komission asetuksella N:o 889/2008, (2) ja
2)

toteaa, että unionin tuomioistuin voi itse ratkaista asian kantajan vahingonkorvausvaatimusten osalta ja tämän johdosta a) velvoittaa Euroopan unionin, jota edustaa Euroopan unionin tuomioistuin, korvaamaan niiden vahinkojen johdosta, jotka aiheutuivat Guardian Europelle siitä, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklan 1 kohdan mukaisia oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon liittyviä vaatimuksia, seuraavat summat: (i) vaihtoehtokustannuksista/tulonmenetyksestä 1 388 000 euroa, (ii) ylimääräisistä takauskuluista 143 675,78 euroa ja (iii) aineettomista vahingoista asianmukainen prosenttiosuus siitä sakkojen määrästä, joka Guardianille määrättiin päätöksessä b) velvoittaa Euroopan unionin, jota edustavat komissio ja Euroopan unionin tuomioistuin, korvaamaan niiden vahinkojen johdosta, jotka aiheutuivat Guardian Europelle siitä, että komissio ja unionin yleinen tuomioistuin loukkasivat yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, seuraavat summat: (i) vaihtoehtokustannuksista tai tulonmenetyksestä 7 712 000 euroa ja (ii) aineettomista vahingoista asianmukainen prosenttiosuus siitä sakkojen määrästä, joka Guardianille määrättiin päätöksessä c) määrää hyvityskoron a alakohdassa mainituille summille (27.7.2010 alkaen tämän valituksen johdosta annettavan unionin tuomioistuimen tuomion julistamispäivään saakka) ja b alakohdassa mainituille summille (19.11.2010 alkaen tämän valituksen johdosta annettavan unionin tuomioistuimen tuomion julistamispäivään saakka) Eurostatin siinä jäsenvaltiossa (Luxemburg), johon Guardian Europe on sijoittautunut, kyseisen ajanjakson osalta toteaman vuotuisen inflaatioprosentin mukaisesti. d) määrää viivästyskoron a ja b alakohdassa mainituille summille tämän valituksen johdosta annettavan unionin tuomioistuimen tuomion julistamispäivästä alkaen siihen saakka, kunnes summat on maksettu kokonaan sen korkokannan mukaisesti, jonka Euroopan keskuspankki (EKP) on vahvistanut perusrahoitusoperaatioillensa, korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä