ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 414/23

Kanne 23.10.2015 – Euroopan komissio v. Irlanti

(Asia C-552/15)

(2015/C 414/30)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: M. Wasmeier, J. Tomkin)

Vastaaja: Irlanti

Vaatimukset

— Unionin tuomioistuimen on todettava, ettei Irlanti ole noudattanut Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 56 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se kantaa täyden rekisteröintimaksun Irlannissa asuvan henkilön muusta jäsenvaltiosta leasing-sopimuksen nojalla käyttöönsä saaman tai vuokraaman ajoneuvon rekisteröinnistä ottamatta huomioon käytön kestoa, sitä, onko ajoneuvoa tarkoitus käyttää pysyvästi pääasiallisesti Irlannissa tai sitä, että ajoneuvoa tosiasiallisesti käytetään siten, ja asettamalla kyseisen maksun palauttamiselle edellytyksiä, jotka menevät pidemmälle kuin ankarasti ottaen ja suhteellisuusperiaatteen noudattamiseksi on tarpeen;

— Irlanti on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kansallinen lainsäädäntö

Irlannin vuoden 1992 Finance Actissa (sellaisena kuin se on muutettuna) säädetään maahantuoduista moottoriajoneuvoista kannettavasta rekisteröintimaksusta. Sen mukaan ajoneuvojen maahantuojien on maksettava pysyvään rekisteröintiin sovellettava maksu kokonaisuudessaan ajoneuvoa rekisteröitäessä. Tätä vaatimusta sovelletaan kaikkiin maahantuotuihin autoihin siitä riippumatta, miten kauan niitä aiotaan tosiasiallisesti käyttää Irlannissa, myös autoihin, jotka on vuokrattu tai joiden leasing-sopimus on tehty ulkomailla edeltä määrätyksi rajoitetuksi ajaksi. Irlannin viranomaiset ovat säätäneet mahdollisuudesta saada liian suuri maksu palautetuksi, mutta maksu palautetaan vain kyseisen ajoneuvon tarkastuksen ja maasta viennin jälkeen. Liian suuren maksun palautukselle maksettavaa korkoa koskevaa säännöstä ei ole olemassa, ja palauttamismenettelyn hallinnoinnista peritään 500 euron suuruinen maksu.

Pääasialliset perustelut

Komissio katsoo, että moottoriajoneuvojen rekisteröintiä koskevalla Irlannin maksujärjestelmällä asetetaan suhteeton käteisrahan tarve ja taloudellinen taakka sellaisille Irlannissa asuville henkilöille, jotka aikovat tuoda maahan vuokratun tai leasing-sopimuksen nojalla hallitsemansa ajoneuvon edeltä määrätyksi rajoitetuksi ajaksi. Komission mukaan kansallisista säännöistä aiheutuu se, että muista jäsenvaltioista tapahtuvasta autojen vuokraamisesta tai liisauksesta tulee huomattavasti vaikeampaa ja kalliimpaa kuin niiden vuokraaminen tai liisaus Irlantiin sijoittautuneilta yrityksiltä. Komissio väittää, että ajoneuvojen rekisteröinnistä kannettava Irlannin maksu estää leasing- ja vuokrauspalvelujen tarjoamista ja saantia, että se on suhteeton ja että se on näin ollen SEUT 56 artiklan vastainen.
2.

Unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi valituksenalaisen määräyksen 38 ja 39 kohdassa virheellisesti komission asetuksen (EY) N:o 2868/1995 (2) 15 säännön 2 kohdan h alakohdan iii alakohtaa ja 17 säännön 1 kohdan 4 alakohtaa ja asetuksen N:o 207/2009 75 artiklaa ja 78 artiklan 1 kohdan a ja b alakohtaa. Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi valituksenalaisen määräyksen 41 ja 42 kohdassa virheellisesti asetuksen N:o 207/2009 80 artiklan 1, 2 ja 3 kohtaa ja asetuksen N:o 2868/1995 53 ja 53a sääntöä ja sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) menettelyjä koskevassa käsikirjassa osassa A, yleiset säännökset, 6 kohta, päätöksen kumoaminen ja merkintöjen poistaminen rekisteristä ja virheiden oikaiseminen, olevaa viraston pääjohtajan tiedonannon nro 11/98 4 sivun 5 kohtaa, eikä se tämän vuoksi myöntänyt, että valituslautakunta oli loukannut oikeusvarmuuden ja prosessiekonomian periaatteita ja väitemenettelyn tarkoitusta sallia tavaramerkkien väliset riidat ennen rekisteröimistä, ja jätti säännösten vastaisesti ottamatta huomioon Real Express Srl:n esittämiä tosiseikkoja, olosuhteita ja todisteita, jotka olisivat olleet merkityksellisiä väitemenettelyn ratkaisulle.
3)

Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä suojattua ne bis in idem -periaatetta tulkittava siten, että jos ensimmäinen tuomio on annettu kolmannessa maassa ja prosessi on sen jälkeen keskeytetty, koska tosiasiallista perustetta sen jatkamiselle Euroopan unionin jäsenvaltiossa ei ole, kolmas maa on estynyt ryhtymästä muihin syytetoimiin?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 381/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Augstākā tiesa (Latvia) on esittänyt 31.8.2015 – Verners Pudāns

(Asia C-462/15)

(2015/C 381/21)

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Augstākā tiesa

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Verners Pudāns

Muu osapuoli: Valsts ieņēmumu dienests

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (1) 29 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltio voi lähtökohtaisesti kantaa tuloveroa kyseisen asetuksen liitteessä I lueteltujen tukijärjestelmien mukaisesti suoritetuista maksuista?

(1) EUVL L 30. s. 16.
2)

Onko SEUT 56 artiklaa tulkittava siten, ettei se ole esteenä rekisteröintivaltion (Itävalta) kansalliselle säännökselle, jonka mukaan asiakirjojen, jotka ovat välttämättömiä kiinteään omaisuuteen kohdistuvien oikeuksien perustamiseksi tai siirtämiseksi, allekirjoitusten oikeaksi todistaminen varataan julkisille notaareille sillä seurauksella, että Tšekin tasavaltaan sijoittautuneen asianajajan kotivaltiossaan antamaa vakuutusta allekirjoituksen aitoudesta ei tunnusteta rekisteröintivaltiossa, vaikka tällä vakuutuksella on Tšekin lainsäädännön mukaan virallisen oikeaksi todistamisen oikeusvaikutus, etenkin koska a. kysymys sellaisen vakuutuksen tunnustamisesta, jonka Tšekin tasavaltaan sijoittautunut asianajaja on antanut rekisteröintivaltiossa tehdyn kiinteistörekisteriä koskevan hakemuksen allekirjoituksen aitoudesta Tšekissä, koskee sellaista asianajajan palvelun tarjoamista, joka ei ole mahdollista rekisteröintivaltioon sijoittautuneille asianajajille, ja tällaisen vakuutuksen tunnustamisesta kieltäytyminen ei sen vuoksi kuulu palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittamista koskevan kiellon piiriin tai b. tällainen varaaminen on perusteltua (oikeustoimia koskevien) asiakirjojen laillisuuden ja oikeusvarmuuden takaamiseksi eli yleiseen etuun liittyvistä pakottavista syistä ja lisäksi tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi rekisteröintivaltiossa?
4.

On riittävää, että tavaroilla ja palveluilla on yhteinen piirre, jotta voidaan sallia ne kaikki kattava perustelu, kun merkki on tämän piirteen vuoksi erottamiskyvytön. Käsiteltävässä asiassa tämä yhteinen piirre johtuu siitä seikasta, että poikkeuksetta jokaisella kyseisellä tavaralla tai palvelulla voi olla enemmän tai vähemmän korkea laatu, joten tieto korkeammasta laadusta katsotaan jokaisen yksittäisen tavaran tai palvelun ja niiden kaikkien osalta pelkäksi myyntiargumentiksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 311/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Okręgowy w Łodzi (Puola) on esittänyt 22.6.2015 – Rikosoikeudenkäynti G. M:ää ja M. S:ää vastaan

(Asia C-303/15)

(2015/C 311/25)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Okręgowy w Łodzi

Rikosoikeudenkäynnin asianosaiset pääasiassa

G. M. ja M. S.

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22.6.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY (1) (sellaisena kuin se on muutettuna) 8 artiklan 1 kohtaa tulkita siten, että silloin kun on kyse luonteeltaan teknisinä pidettyjen määräysten ilmoittamatta jättämisestä on mahdollista erottaa toisistaan seuraukset siten, että sellaisia vapauksia koskevien määräysten osalta, jotka eivät kuulu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 36 artiklan rajoitusten piiriin, ilmoittamatta jättämisen on johdettava siihen, ettei kyseisiä määräyksiä voida soveltaa tietyssä ratkaistavana olevassa asiassa, kun taas sellaisia vapauksia koskevien määräysten osalta, jotka kuuluvat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 36 artiklan rajoitusten piiriin, kansallinen tuomioistuin, joka samanaikaisesti on unionin tuomioistuin, voi arvioida, täyttävätkö kyseiset määräykset niiden ilmoittamatta jättämisestä huolimatta perussopimuksen 36 artiklan vaatimukset, jolloin niitä voitaisiin soveltaa?

(1) EYVL L 204, s. 37.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 311/24

Valitus, jonka Polynt SpA on tehnyt 30.6.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-134/13, Polynt SpA ja Sitre Srl v. Euroopan kemikaalivirasto (ECHA), 30.4.2015 antamasta tuomiosta

(Asia C-323/15 P)

(2015/C 311/30)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Polynt SpA (edustaja: avocat C. Mereu)

Muut osapuolet: Euroopan kemikaalivirasto (ECHA), Sitre Srl, New Japan Chemical, REACh ChemAdvice GmbH, Alankomaiden kuningaskunta ja Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-134/13 antaman tuomion ja

— kumoaa riidanalaisen päätöksen tai vaihtoehtoisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta se ratkaisee valittajan kumoamisvaatimuksen, ja

— velvoittaa vastapuolen vastaamaan kaikista näiden menettelyjen kuluista, mukaan lukien unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että hylkäämällä sen vaatimuksen riidanalaisen päätöksen kumoamisesta unionin yleinen tuomioistuin rikkoi yhteisön oikeutta. Erityisesti valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki useita virheitä perusteluissaan ja valittajan tilanteeseen sovellettavan lainsäädännön tulkinnassa. Tämä johti siihen, että unionin yleinen tuomioistuin teki seuraavat oikeudelliset virheet:

— Unionin yleinen tuomioistuin teki ristiriitaisia ja virheellisiä toteamuksia tarpeesta ottaa huomioon riskinarviointi REACH (1) 57 artiklan f kohdan mukaisesti, mikä johti tuon kohdan virheelliseen tulkintaan.

— Unionin yleinen tuomioistuin teki ristiriitaisia toteamuksia ja otti lähtökohdaksi ohjeiden asemaa ja painoarvoa koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön tulkitessaan sitä, mitä REACH 57 artiklan f kohdassa tarkoitetaan ”vastaavalla tavalla huolta aiheuttavilla aineilla”.

— Unionin yleisen tuomioistuimen virheellinen nojautuminen REACH 60 artiklan 2 kohtaan johti riittämättömään perusteluun.

— Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi väärää säädöstä, kun se hylkäsi työntekijöiden ja kuluttajien altistumiseen liittyvät väitteet, ja tulkitsi tällä tavoin virheellisesti 57 artiklan f kohtaa.

Näillä perusteilla valittaja vaatii, että unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-135/13 antama tuomio ja riidanalainen päätös on kumottava.

(1) Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1907/2006 (EUVL L 396, s. 1).
1)

Jotta voitaisiin täyttää asianmukaisesti syrjintäkiellon vaatimukset, sellaisina kuin ne asetetaan työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 (1) 7 artiklan 2 kohdassa, luettuna yhdessä SEUT 45 artiklan 2 kohdan kanssa, arvioitaessa tosiasiallisen liitynnän astetta ulkomailla asuvan opiskelijan, joka hakee taloudellista tukea korkeakouluopintoihin, ja Luxemburgin – jäsenvaltion, jossa rajatyöntekijä on toiminut palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana korkeakouluopintoihin myönnettävästä valtion taloudellisesta tuesta 22.6.2000 annetun lain 2 bis §:ssä, sellaisena kuin se on lisättynä 19.7.2013 annetulla lailla Euroopan unionin tuomioistuimen 20.6.2013 antaman tuomion (asia C-20/12) (2) välittömänä seurauksena, tarkoitetulla tavalla – yhteiskunnan tai työmarkkinoiden välillä, — onko katsottava, että edellytys, jonka mukaan asianomaisen opiskelijan on oltava asianomaisen rajatyöntekijän ”lapsi”, tarkoittaa, että opiskelijan on oltava rajatyöntekijän sellainen ensimmäisen asteen jälkeläinen suoraan etenevässä polvessa, jonka asema lapsena suhteessa hänen vanhempaansa on oikeudellisesti vahvistettu, siten, että pääpaino on vahvistetussa opiskelijan ja rajatyöntekijän välisessä lapsi-vanhempisuhteessa, jonka oletetaan olevan edellä mainitun liitynnän taustalla, vai — onko painotettava sitä, että rajatyöntekijä osallistuu edelleen opiskelijan elatukseen, vaikka heidän välillään ei välttämättä le oikeudellista lapsi-vanhempisuhdetta, erityisesti osoittamalla riittävä yhteiselämään perustuva suhde, joka yhdistää rajatyöntekijän toiseen opiskelijan vanhemmista, johon opiskelijalla on oikeudellisesti vahvistettu lapsi-vanhempisuhde?
—

On todettava, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut yhdyskuntajätevesien käsittelystä 21.5.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/271/ETY (1) 4 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole varmistanut kaikkien yhdyskuntajätevesien biologista tai vastaavaa käsittelyä 15:ssa taajamassa, joiden asukasvastineluku on 10 000–15 000 haavoittumiselle alttiiden alueiden ulkopuolella, tai joiden asukasvastineluku on 2 000–10 000 ja joiden jätevedet johdetaan sisävesiin tai suistoihin
1)

Onko kolmannen osapuolen tehtävä in vitro -diagnostiikkaan ja itse suoritettavaan testaukseen tarkoitetulle lääkinnälliselle laitteelle, jota käytetään verensokerin mittaukseen, jolle valmistaja on tehnyt jäsenvaltiossa A (tässä: Yhdistyneessä kuningaskunnassa) direktiivin 98/79/EY (1) 9 artiklan mukaisen vaatimustenmukaisuuden arvioinnin, joka on varustettu direktiivin 16 artiklan mukaisella CE-merkinnällä ja joka täyttää direktiivin 3 artiklassa ja liitteessä I säädetyt olennaiset vaatimukset, uusi tai täydentävä direktiivin 9 artiklan mukainen vaatimustenmukaisuuden arviointi, ennen kuin se saattaa laitteen markkinoille jäsenvaltiossa B (tässä: Saksan liittotasavallassa) pakkauksissa, joihin merkityt ilmoitukset ovat jäsenvaltion B virallisella kielellä, joka ei ole jäsenvaltion A virallinen kieli (tässä: saksaksi eikä englanniksi), ja joihin liitetyt käyttöohjeet ovat jäsenvaltion B eivätkä jäsenvaltion A virallisella kielellä?
—

valittajan kumoamiskanne on ratkaistava lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen, ja ensimmäisessä oikeusasteessa riitautetut päätökset on osittain kumottava
1)

Kun otetaan huomioon, että Italian lainsäätäjä on käyttänyt oikeutta, josta säädetään direktiivin 2006/112/EY (1) 90 artiklan 2 kohdassa ja 185 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa (ja ennen kyseisen direktiivin hyväksymistä direktiivin 77/388/ETY (2) 11 artiklan C kohdan 1 alakohdassa ja 20 artiklan 1 kohdan b alakohdan toisessa virkkeessä), joista ensimmäinen koskee veron perusteen pienentämistä ja toinen veronalaisista liiketoimista kannetun arvonlisäveron oikaisua siinä tapauksessa, että osapuolten sopima kauppahinta jää kokonaan tai osittain maksamatta, onko EUT-sopimuksessa vahvistettujen suhteellisuusperiaatteen, tehokkuusperiaatteen ja arvonlisäveron soveltamista koskevan neutraalisuusperiaatteen mukaista asettaa rajoja, joiden seurauksena verovelvollisen on mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa saada takaisin kokonaan tai osittain maksamatta jätettyä kauppahintaa koskeva vero?
1)

Onko asetusta (EY) N:o 1698/2005 (1) ja erityisesti sen 71 artiklan 3 kohtaa, jonka mukaan menojen tukikelpoisuussäännöt vahvistetaan kansallisella tasolla lukuun ottamatta kyseisessä asetuksessa tiettyjen maaseudun kehittämistoimenpiteiden osalta säädettyjä poikkeuksia, tulkittava siten, että se on esteenä [ohjelmakautta 2007–2013 koskevan Slovenian tasavallan maaseudun kehittämisohjelman toimintalinjojen 1, 3 ja 4 toimenpiteistä vuosille 2010–2013 annetun asetuksen (jäljempänä PRP-asetus)] 79 §:n 4 momentissa ja tarjouspyynnön VI osan 3 kohdassa annetulle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan investoinnin tukikelpoisia kustannuksia ovat ainoastaan kustannukset, jotka ovat syntyneet sen jälkeen, kun tukikelpoisuuspäätös on tehty (mutta ennen investoinnin määräajan päättymistä eli viimeistään 30.6.2015)?
—

on todettava, ettei Kreikka ole noudattanut SEUT 63 artiklan ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on saattanut voimaan ja pitänyt voimassa lainsäädännön, jossa säädetään perintöveroa koskevasta vapautuksesta ensiasunnon osalta ja joka johtaa syrjintään, koska sitä sovelletaan vain Euroopan unionin kansalaisiin, joilla on asuinpaikka Kreikassa
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 236/30

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court (Irlanti) on esittänyt 22.5.2015 – Minister for Justice and Equality v. Francis Lanigan

(Asia C-237/15)

(2015/C 236/40)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court

Pääasian asianosaiset

Hakija: Minister for Justice and Equality

Vastaaja: Francis Lanigan

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Mikä vaikutus on sillä, että eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn puitepäätöksen 2002/584/YOS (1) 17 artiklassa, luettuna yhdessä kyseisen puitepäätöksen 15 artiklan säännösten kanssa, säädettyjä määräaikoja ei noudateta?

2) Seuraako eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn puitepäätöksen 2002/584/YOS 17 artiklassa säädettyjen määräaikojen noudattamatta jättämisestä oikeuksia henkilölle, joka on odotettaessa päätöstä hänen luovuttamisestaan ollut säilöön otettuna nämä määräajat ylittävän ajan?

(1) EYVL L 190, s. 1.
2)

Jos ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava myöntävästi, onko direktiivin 2006/115 6 artikla ja/tai jokin muu unionin oikeuden säännös esteenä sille, että jäsenvaltiot asettavat direktiivin 2006/115 6 artiklassa säädetyn lainausoikeuden rajoituksen soveltamisen edellytykseksi sen, että teoksen kappale, jonka laitos on saattanut saataville (valmistettu kappale A), on saatettu markkinoille kappaleen unionissa tapahtuneen ensimmäisen myynnin tai muun omistusoikeuden siirron kautta, jonka on suorittanut oikeudenhaltija tai joka on suoritettu hänen suostumuksellaan direktiivin 2001/29 (2) 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 228/4

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Törvényszék (Unkari) on esittänyt 21.4.2015 – Daimler AG v. Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.

(Asia C-179/15)

(2015/C 228/05)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Fővárosi Törvényszék

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Daimler AG

Vastaaja: Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (1) 5 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että tavaramerkin haltija voi kieltää internet-mainoksessa mainittua kolmatta henkilöä käyttämästä niiden tavaroiden ja palvelujen kanssa samanlaisia tavaroita ja palveluja, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, tarjotessaan merkintää, joka ilmenee mainoksesta niin, että se saatetaan sekoittaa tavaramerkkiin, koska se saattaa luoda kuluttajille virheellisen kuvan siitä, että kyseinen kolmas henkilö ja tavaramerkin haltija ovat keskenään virallisessa liikesuhteessa, vaikka kyseistä mainosta ei ole ladannut internettiin siinä mainittu henkilö eikä myöskään kukaan muu tämän valtuuttama henkilö ja vaikka se tästä huolimatta on voitu laittaa internetiin ja vaikka kyseisessä mainoksessa nimetty henkilö on tehnyt kaikkensa kyseisen mainoksen poistamiseksi internetistä tässä kuitenkaan onnistumatta?

(1) EYVL 1989, L 40, s. 1.
15)

Onko seuraavilla seikoilla merkitystä kysymykseen 14 vastaamisen kannalta: a) se, että höyryverkon omistaa verkon suurin höyrynkäyttäjä ja tämä käyttäjä on päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluva laitos b) suurimman käyttäjän käyttöosuus verkkoon toimitetun lämmön kokonaismäärästä c) höyryntoimittajien tai -käyttäjien määrä verkossa d) se, että on epävarmaa, kuka on tuottanut kunkin höyrynkäyttäjän käyttämän mitattavissa olevan lämmön, ja e) se, että höyrynkulutuksen jakauma verkossa muuttuu siten, että sellaisten höyrynkäyttäjien määrä, jotka ovat päästökauppajärjestelmän piiriin kuulumattomia laitoksia, kasvaa tai nykyisten päästöoikeusjärjestelmään kuulumattomien laitosten käyttö lisääntyy?
3)

Mikäli toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kieltävästi, onko SEUT 107 artiklaa tulkittava siten, että rahoitusalalla toimivien hyväksyttyjen osuuskuntamuotoisten yhtiöiden osakkaille, jotka ovat luonnollisia henkilöitä, tarkoitettu valtiontakausjärjestely, sellaisena kuin siitä säädetään Belgian keskuspankin ohjesäännön vahvistamisesta 22.2.1998 annetun lain (wet van 22 februari 1998 tot vaststelling van het organiek statuut van de Nationale Bank van België) 36/24 §:n 1 momentin 3 kohdassa, on uusi valtiontuki, josta on ilmoitettava Euroopan komissiolle?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 178/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 2.3.2015 – Nokia Italia SpA ym. v. Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) ym.

(Asia C-110/15)

(2015/C 178/07)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Nokia Italia SpA, Hewlett-Packard Italiana srl, Telecom Italia SpA, Samsung Electronics Italia SpA, Dell SpA, Fastweb SpA, Sony Mobile Communications Italy SpA ja Wind Telecomunicazioni SpA

Vastapuolet: Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC), Società italiana degli autori ed editori (SIAE), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), in liquidazione, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (Anica) ja Associazione produttori televisivi (Apt)

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko unionin oikeusjärjestys, erityisesti direktiivin 2001/29/EY (1) johdanto-osan 31 perustelukappale ja 5 artiklan 2 kohdan b alakohta, esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle (erityisesti Italian tekijänoikeuslain 71-sexies §:lle, kun sitä tarkastellaan yhdessä 30.12.2009 annetun asetuksen 4 §:n kanssa), jonka mukaan selvästi muihin kuin yksityisen kopioinnin tarkoituksiin – toisin sanoen yksinomaan ammattikäyttöön – hankittujen välineiden ja laitteiden tapauksessa etukäteistä vapautumista yksityisen kopioinnin hyvitysmaksusta koskevien perusteiden määrittäminen siirretään yksityisesti sovittavaksi eli vapaasti neuvoteltavaksi (etenkin edellä mainitussa 4 §:ssä tarkoitettujen soveltamissopimusten muodossa) ilman yleisiä säännöksiä ja minkäänlaisia takeita yhdenvertaisesta kohtelusta SIAE:n (Società Italiana Autori ed Editori, italialainen tekijänoikeusjärjestö) ja niiden henkilöiden, jotka ovat velvollisia maksamaan hyvityksen, tai heitä edustavien järjestöjen välillä?

2) Onko unionin oikeusjärjestys, erityisesti direktiivin 2001/29/EY johdanto-osan 31 perustelukappale ja 5 artiklan 2 kohdan b alakohta, esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle (erityisesti Italian tekijänoikeuslain 71-sexies §:lle, kun sitä tarkastellaan yhdessä 30.12.2009 annetun asetuksen ja SIAE:n korvauksista antamien ohjeiden kanssa), jonka mukaan selvästi muihin kuin yksityisen kopioinnin tarkoituksiin – toisin sanoen yksinomaan ammattikäyttöön – hankittujen välineiden ja laitteiden osalta palautusta ei voi vaatia välineiden ja laitteiden valmistaja vaan ainoastaan loppukäyttäjä?

(1) Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/29/EY (EYVL L 167, s. 10.).