34

Tässä tilanteessa Consiglio di Stato on päättänyt asioissa C‑54/17 ja C‑55/17 lykätä asioiden käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat sanamuodoltaan identtiset ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Ovatko direktiivin 2005/29 8 ja 9 artikla esteenä sellaiselle niitä vastaavien kansallisten täytäntöönpanosäännösten (kuluttajakoodeksin 24 ja 25 §) tulkinnalle, jonka mukaan on pidettävä ’sopimattomana vaikuttamisena’ ja siten ’aggressiivisena kaupallisena menettelynä’, joka on omiaan ’merkittävästi’ heikentämään keskivertokuluttajan valinnanvapautta tai käyttäytymistä, sellaista puhelinoperaattorin toimintaa, jossa operaattori on jättänyt tiedottamatta tiettyjen puhelinpalveluiden (nimittäin puhelinvastaajapalvelun ja internetin selaamispalvelun) esiasennuksesta SIM-kortille, erityisesti tilanteessa, jossa kyseistä puhelinoperaattoria ei moitita mistään muusta, erillisestä konkreettisesta toiminnasta? 2) Voidaanko direktiivin 2005/29 [joka on saatettu osaksi kansallista oikeutta kuluttajakoodeksin 26 §:n 1 momentin f kohdalla] liitteessä I olevaa 29 kohtaa tulkita siten, että kyse on ’tilaamattomien tuotteiden toimituksesta’, mikäli matkapuhelinoperaattori vaatii asiakkaaltaan maksua puhelinvastaajapalvelusta tai internetin selaamispalvelusta tilanteessa, jolle ovat luonteenomaisia seuraavat seikat: – matkapuhelinliittymää koskevan sopimuksen tekohetkellä puhelinoperaattori ei kertonut kuluttajalle asianmukaisesti siitä, että SIM-kortille on esiasennettu puhelinvastaajapalvelu ja internetin selaamispalvelu, minkä seurauksena kyseinen kuluttaja saattaa mahdollisesti käyttää näitä palveluita asentamatta niitä nimenomaisesti itse (setting) – käyttääkseen tosiasiallisesti kyseisiä palveluita kuluttajan on kuitenkin suoritettava käytön edellyttämät toimenpiteet (esimerkiksi näppäiltävä puhelinvastaajan numero tai annettava tietyt komennot ottaakseen internetin selaamispalvelun käyttöön) – operaattoriin kohdistuvat moitteet eivät koske teknisiä ja operatiivisia menettelyjä, joilla kuluttaja käytännössä käyttää palveluita, eivätkä kyseisiä menettelyjä ja palveluiden hintoja koskevia tietoja; sen sijaan operaattoria on moitittu yksinomaan siitä, että se on laiminlyönyt SIM-kortille esiasennettuja palveluita koskevan tiedottamisen. 3) Ovatko ’yleisdirektiivin’ 2005/29 tarkoitus kuluttajansuojan ’turvaverkkona’ ja kyseisen direktiivin johdanto-osan kymmenes perustelukappale sekä 3 artiklan 4 kohta esteenä sellaiselle kansalliselle säädökselle, jossa toimialakohtaisessa direktiivissä [yleispalveludirektiivi] käyttäjien suojaksi säädettyjen nimenomaisten velvoitteiden noudattamisen arvioinnin katsotaan kuuluvan sopimattomista kaupallisista menettelyistä annetun yleisdirektiivin 2005/29 soveltamisalaan siten, että tämän seurauksena suljetaan pois toimivaltaisen viranomaisen puuttuminen toimialakohtaisen direktiivin rikkomiseen kaikissa tapauksissa, joissa myös epäasianmukaisen tai sopimattoman kaupallisen menettelyn tunnusmerkit todennäköisesti täyttyvät? 4) Onko direktiivin 2005/29 3 artiklan 4 kohdassa vahvistettu spesialiteettiperiaate ymmärrettävä lainsäädäntöjen välisiä suhteita säänteleväksi periaatteeksi (yleinen lainsäädäntö ja toimialakohtainen lainsäädäntö) vai sääntöjen välisiä suhteita säänteleväksi periaatteeksi (yleiset säännöt ja erityissäännöt) vai kunkin toimialan sääntelystä ja valvonnasta vastaavien viranomaisten välisiä suhteita säänteleväksi periaatteeksi? 5) Voidaanko katsoa, että direktiivin 2005/29 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitetusta ’ristiriidan’ käsitteestä on kyse ainoastaan siinä tapauksessa, että sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan lainsäädännön säännösten ja muiden unionin oikeudesta johdettujen, kaupallisten menettelyjen erityisiä toimialakohtaisia näkökohtia koskevien sääntöjen välillä on jyrkkä vastakkainasettelu, vai riittääkö, että kyseisten sääntöjen muodostama sääntely poikkeaa sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevasta lainsäädännöstä toimialan erityispiirteiden osalta niin, että tästä aiheutuu tietyssä asiayhteydessä normikollisio (Normenkollision)? 6) Koskeeko direktiivin 2005/29 3 artiklan 4 kohdassa viitattu [unionin] sääntöjen käsite pelkästään unionin asetusten ja direktiivien säännöksiä ja säännöksiä, joilla ne on pantu välittömästi täytäntöön kansallisesti, vai käsittääkö se myös [unionin] oikeuden periaatteiden täytäntöön panemiseksi annetut lait ja asetukset? 7) Onko direktiivin 2005/29 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa ja 3 artiklan 4 kohdassa sekä [yleispalveludirektiivin] 20 ja 21 artiklassa ja [puitedirektiivin] 3 ja 4 artiklassa vahvistettu spesialiteettiperiaate esteenä sellaiselle vastaavien kansallisten täytäntöönpanosäännösten tulkinnalle, jonka mukaan katsotaan, että mikäli jollakin säännellyllä toimialalla, josta on säädetty toimialakohtaista kuluttajansuojalainsäädäntöä, jonka yhteydessä sääntelyä ja seuraamusten määräämistä koskeva toimivalta on annettu toimialakohtaiselle viranomaiselle, ilmenee direktiivin 2005/29 8 ja 9 artiklassa tarkoitetuksi aggressiiviseksi menettelyksi katsottavaa toimintaa tai direktiivin 2005/29 liitteessä I tarkoitetuksi kaikissa olosuhteissa aggressiivisena pidettäväksi menettelyksi katsottavaa toimintaa, sovellettavaksi tulee aina yleinen sopimattomia menettelyjä koskeva lainsäädäntö, ja että näin on silloinkin, kun on olemassa kuluttajien suojaamiseksi annettua toimialakohtaista lainsäädäntöä, joka perustuu unionin oikeuden säännöksiin ja jossa säännellään kattavasti kyseisiä aggressiivisia menettelyjä ja kaikissa olosuhteissa aggressiivisina pidettäviä menettelyjä tai joka tapauksessa sopimattomia menettelyjä?”