Asia T-120/03

Synopharm GmbH & Co. KG

vastaan

Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Yhteisön tavaramerkki – Väite – Väitteen peruuttaminen – Lausunnon antamisen raukeaminen

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys (toinen jaosto) 9.2.2004

Määräyksen tiivistelmä

1. Yhteisön tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne tavaramerkkihakemuksen hylkäämisestä, johon on päädytty väitteen johdosta – Väitteen peruuttaminen – Kohdetta vaille jäänyt kanne – Lausunnon antamisen raukeaminen

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artikla; neuvoston asetuksen N:o 40/94 63 artikla)

2. Yhteisön tavaramerkki – Kolmansien huomautukset ja väite – Väitteen peruuttaminen – Sallittavuus koska tahansa

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 42–44 artikla)

3. Yhteisön tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne yhteisöjen tuomioistuimissa – Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa antaa virastolle määräystä

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 6 kohta)

1. Yhteisön tavaramerkin rekisteröimistä vastaan esitetyn väitteen peruuttamisella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettu kanne, joka koskee sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakunnan päätöstä, jolla tavaramerkkihakemus on hylätty väitteen johdosta, jää vaille kohdetta, joten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen lausunnon antaminen asiassa raukeaa työjärjestyksen 113 artiklan mukaisesti.

Nimittäin kun väite peruutetaan sinä aikana, kun valituslautakunnassa käsitellään valitusta väitteestä tehdystä päätöksestä tai kun yhteisöjen tuomioistuimissa on vireillä oikeudenkäynti, jonka kohteena on päätös valituksesta, joka virastolle on tehty väitteestä tehdystä päätöksestä, menettelyn tai oikeudenkäynnin perusta poistuu, joten menettely tai oikeudenkäynti jää ilman kohdetta.

(ks. 18, 20 ja 24 kohta)

2. Asetuksen N:o 40/94 42 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen nojalla yhteisön tavaramerkin rekisteröimistä vastaan aloitetussa väitemenettelyssä väite voidaan peruuttaa lähtökohtaisesti koska tahansa. Nimittäin vaikka on totta, että asetuksen N:o 40/94 44 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä lainsäätäjä on nimenomaisesti säätänyt peruuttamisesta vain tavaramerkkiä koskevan hakemuksen osalta, tavaramerkin rekisteröinnin hakija ja väitteen esittäjä on kuitenkin asetettu asetuksen systematiikassa tasavertaiseen asemaan väitemenettelyssä, joten tämä tasavertaisuus pätee mahdollisuuteen peruuttaa menettelyyn liittyviä toimia.

(ks. 19 kohta)

3. Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakunnan päätöksestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetun kanteen yhteydessä viraston on toteutettava asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 6 kohdan mukaisesti kyseisen tuomioistuimen määräyksen tai tuomion täytäntöönpanosta johtuvat toimenpiteet. Siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei ole antaa virastolle määräystä.

(ks. 23 kohta)

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (toinen jaosto)

9 päivänä helmikuuta 2004 ( )

Yhteisön tavaramerkki – Väite – Väitteen peruuttaminen – Lausunnon antamisen raukeaminen

Asiassa T-120/03,

Synopharm GmbH & Co. KG, edustajanaan asianajaja G. Hodapp,

kantajana,

vastaan

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV),asiamiehinään G. Schneider ja U. Pfleghar,

vastaajana,

jossa asian käsittelyyn sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakunnassa osallistui

Pentafarma–Sociedade Técnico-Medicinal Lda, edustajanaan asianajaja J. Pereira da Cruz,

väliintulijana,

jossa kantaja on nostanut kanteen sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) kolmannen valituslautakunnan 15.1.2003 tekemästä päätöksestä (R 44/2002-3), joka koskee Synopharm GmbH & Co. KG:n ja Pentafarma – Sociedade Técnico-Medicinal Lda:n välistä väitemenettelyä,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Pirrung sekä tuomarit A. W. H. Meij ja N. J. Forwood,

kirjaaja: H. Jung,

on antanut seuraavan

määräyksen

Asian tosiseikat

1 Kantaja teki 24.10.1997 sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (jäljempänä virasto) sanamerkkiä koskevan hakemuksen yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna, nojalla.

2 Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä hakemus koskee, on sanamerkki DERMASYN.

3 Tavarat, joita varten tavaramerkin rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkiin 1, 3 ja 5:

– luokkaan 1 kuuluvat ”kemikaalit teolliseen käyttöön, nimittäin kosmeettiset ja dermatologiset sekoitusohjeiden perusaineet kosmeettisiin ja dermatologisiin sovelluksiin”

– luokkaan 3 kuuluvat ”kosmeettiset tuotteet, hajuvedet, eteeriset öljyt, saippuat, hampaidenpuhdistusaineet”

– luokkaan 5 kuuluvat ”lääkeaineet, farmaseuttiset ja terveydenhoitotuotteet, dieettiravintoaineet lääkinnälliseen käyttöön, lisäravintoaineet lääkinnälliseen käyttöön, laastarit ja sidontatarvikkeet, ihmiskehon desinfiointiaineet; tuhoeläinten ja syöpäläisten hävitysvalmisteet; sieni- ja rikkaruohomyrkyt”.

4 Tämä tavaramerkkihakemus julkaistiin 20.7.1998 yhteisön tavaramerkkilehdessä (nro 54/98, s. 557).

5 Pentafarma – Sociedade Técnico-Medicinal L da teki 20.10.1998 asetuksen N:o 40/94 42 artiklan ja 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 5 kohdan nojalla väitteen tämän tavaramerkin rekisteröintiä vastaan luokkiin 1, 3 ja 5 kuuluvien tavaroiden osalta, sellaisina kuin ne ilmenevät tavaramerkkihakemuksesta. Väite perustuu Portugalissa rekisteröityyn sanamerkkiin DERMAZIL, joka koskee seuraavia luokkaan 5 kuuluvia tavaroita: ”farmaseuttiset tuotteet, ihmisille tarkoitetut lääkkeet ja eläimille tarkoitetut lääkkeet, terveydenhoitotuotteet ja desinfiointiaineet”.

6 Viraston väiteosasto hyväksyi osittain väitteen 11.10.2001 tekemällään päätöksellä ja hylkäsi tavaramerkkihakemuksen tiettyjen luokkiin 3 (”kosmeettiset tuotteet, saippuat, hampaidenpuhdistustuotteet”) ja 5 (”lääkeaineet, farmaseuttiset ja terveydenhoitotuotteet, dieettiravintoaineet lääkinnälliseen käyttöön, lisäravintoaineet lääkinnälliseen käyttöön, laastarit, sidontatarvikkeet, desinfiointiaineet; tuhoeläinten ja syöpäläisten hävitysvalmisteet; sieni- ja rikkaruohomyrkyt”) kuuluvien tavaroiden osalta.

7 Viraston kolmas valituslautakunta kumosi väiteosaston päätöksen 15.1.2003 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) siltä osin kuin siinä oli hylätty kyseisen sanamerkin rekisteröintihakemus luokkaan 5 kuuluvien ”tuhoeläinten ja syöpäläisten hävitysvalmisteiden; sieni- ja rikkaruohomyrkkyjen” osalta ja hylkäsi kantajan valituksen muita osin.

Oikeudenkäyntimenettely

8 Kantaja nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esillä olevan kanteen 10.4.2003.

9 Saksa valittiin 19.6.2003 oikeudenkäyntikieleksi tämän kanteen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 131 artiklan 2 kohdan nojalla.

10 Virasto ilmoitti 7.7.2003 päivätyllä kirjeellään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle, että väliintulija oli 8.5.2003 ilmoittanut sille osapuolten välisestä sopimuksesta ja että se oli näin ollen peruuttanut väitteensä. Virasto katsoo tästä syystä, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa työjärjestyksen 113 artiklan mukaisesti.

11 Kantaja esitti 10.9.2003 päivätyllä kirjeellään huomautuksensa viraston kirjeestä.

12 Virasto vastasi 6.10.2003 päivätyllä kirjeellään kantajan esittämiin huomautuksiin.

Lausunnon antamisen raukeaminen

Asianosaisten lausumat

13 Virasto toteaa, että koska väite on asianmukaisesti peruutettu, kanteella ei ole enää kohdetta ja lausunnon antaminen esillä olevassa asiassa raukeaa työjärjestyksen 113 artiklan mukaisesti (ks. vastaavasti asia T‑10/01, Lichtwer Pharma v. SMHV – Biofarma (Sedonium), määräys 3.7.2003, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

14 Virasto korostaa, että niin kauan kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettu kanne on vireillä, se ei voi jatkaa rekisteröintimenettelyä. Virasto toteaa kuitenkin toteuttavansa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräyksen tai tuomion täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet.

15 Kantaja vastustaa viraston näkemystä, jonka mukaan väitteen peruuttamisen vuoksi esillä olevalla kanteella ei olisi enää kohdetta. Väitteen peruuttaminen merkitsee kantajan mukaan sitä, että valituslautakunnan päätöksellä ei ole lainkaan oikeudellista perustaa. Asetuksesta N:o 40/94 seuraa sen mukaan, että tavaramerkin hakija saa oikeuden rekisteröintiin, jollei sille ole tämän asetuksen 7 ja 8 artiklassa tarkoitettuja ehdottomia tai suhteellisia hylkäysperusteita. Tämä oikeus rekisteröintiin perustuu siihen, että asetuksen N:o 40/94 24 artiklan nojalla tavaramerkkihakemus sinänsä on yrityksen omistusoikeuden kohteena. Rekisteröimättä jättäminen merkitsisi jo hankitun omistusoikeuden kohteen (eli yhteisön tavaramerkin rekisteröintiä koskevan hakemuksen) menettämistä ilman oikeudellista perustetta ja estäisi näin ollen pääomien ja tavaroiden vapaata liikkuvuutta, joista jälkimmäinen kattaa myös esillä olevien oikeuksien vapaan liikkuvuuden.

16 Kantaja vetoaa väitteidensä tueksi siihen, että asetuksen N:o 40/94 45 artiklassa ja asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13 päivänä joulukuuta 1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 (EYVL L 303, s. 1) 23 säännön 2 kohdassa säädetään, että jos väitteet on lopullisesti käsitelty peruutuksen takia, viraston on kehotettava hakijaa maksamaan rekisteröintimaksu kahden kuukauden kuluessa kehotuksen vastaanottamisesta ja näin ollen rekisteröitävä yhteisön tavaramerkki.

17 Kantaja vaatii vielä, että riidanalainen päätös on kumottava ja että virastoa on kehotettava rekisteröimään tavaramerkki hakemuksen mukaisesti.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

18 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että väitteen peruuttamisen vuoksi esillä olevalla kanteella ei ole enää kohdetta (ks. em. asiassa Sedonium annetun määräyksen 14 kohta). Esillä olevassa asiassa on noudatettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kyseisen määräyksen 15–18 kohdassa esittämiä päätelmiä.

19 Ensinnäkin on huomattava, että lähtökohtaisesti väite voidaan peruuttaa koska tahansa. On totta, että asetuksen N:o 40/94 44 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä lainsäätäjä on nimenomaisesti säätänyt peruuttamisesta vain tavaramerkkiä koskevan hakemuksen osalta. Kun otetaan huomioon, että asetuksen N:o 40/94 systematiikassa tavaramerkin rekisteröinnin hakija ja väitteen esittäjä on asetettu tasavertaiseen asemaan väitemenettelyssä, on kuitenkin katsottava, että tämä tasavertaisuus pätee myös mahdollisuuteen peruuttaa menettelyä koskevia toimia

20 Toiseksi on katsottava, että kun väite peruutetaan sinä aikana, kun valituslautakunnassa käsitellään valitusta väitteestä tehdystä päätöksestä tai kun yhteisöjen tuomioistuimissa on vireillä oikeudenkäynti, jonka kohteena on päätös valituksesta, joka virastolle on tehty väitteestä tehdystä päätöksestä, menettelyn tai oikeudenkäynnin perusta poistuu, joten menettely tai oikeudenkäynti jää ilman kohdetta.

21 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että väiteosaston päätös ei ole tullut voimaan. Asetuksen N:o 40/94 57 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaan virastolle tehtävällä valituksella on lykkäävä vaikutus. Näin ollen on katsottava, että väiteosaston päätöksen kaltainen päätös, josta voidaan tehdä tällainen valitus, tulee voimaan vain, jos asetuksen N:o 40/94 59 artiklan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetussa määräajassa ei ole tehty valitusta virastolle tai jos valituslautakunta on lopullisella päätöksellään hylännyt tällaisen valituksen. Nyt esillä olevassa asiassa ei kuitenkaan ole kyse kummastakaan tilanteesta, joten riidanalainen päätös ei myöskään ole tullut voimaan. Tältä osin asetuksen N:o 40/94 62 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että valituslautakuntien päätökset tulevat voimaan vasta asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun määräajan päätyttyä tai, jos asiassa on tämän ajan kuluessa nostettu kanne yhteisöjen tuomioistuimessa, tämän kanteen tultua hylättyä. Nyt esillä olevassa asiassa ei kuitenkaan ole kyse kummastakaan tällaisesta tapauksesta (ks. vastaavasti em. asiassa Sedonium annetun määräyksen 15–18 kohta).

22 Koska riidanalainen päätös ei ole tullut voimaan, sitä ei näin ollen ole tarpeen kumota.

23 Tarkasteltaessa kantajan vaatimusta, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on kehotettava virastoa rekisteröimään tavaramerkki hakemuksen mukaisesti, on huomattava, että viraston valituslautakunnan päätöksestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetun kanteen yhteydessä viraston on toteutettava asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 6 kohdan mukaisesti kyseisen tuomioistuimen määräyksen tai tuomion täytäntöönpanosta johtuvat toimenpiteet. Siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei ole antaa virastolle määräystä (ks. mm. asia T‑388/00, Institut für Lernsysteme v. SMHV – Educational Services (ELS), tuomio 23.10.2002, Kok. 2002, s. II‑4301, 19 kohta).

24 Näin ollen riittää, kun todetaan työjärjestyksen 113 artiklan mukaisesti, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa.

Oikeudenkäyntikulut

25 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 6 kohdassa määrätään, että jos lausunnon antaminen asiassa raukeaa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin määrää oikeudenkäyntikuluista harkintansa mukaan.

26 Esillä olevan asian olosuhteissa on todettava, että lausunnon antamisen raukeaminen on seurausta siitä, että kantaja ja väliintulija ovat sopineet asian keskenään, eikä kantajan ja vastaajan välisestä sopimuksesta. Näin ollen on määrättävä, että kantaja ja väliintulija vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja velvoitettava ne korvaamaan vastaajan oikeudenkäyntikulut (ks. em. asiassa Sedonium annetun määräyksen 20 kohta).

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(toinen jaosto)

on määrännyt seuraavaa:

1) Lausunnon antaminen asiassa raukeaa.

2) Kantaja ja väliintulija vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan kumpikin korvaamaan puolet vastaajan oikeudenkäyntikuluista.

Annettiin Luxemburgissa 9 päivänä helmikuuta 2004.

H. Jung J. Pirrung