ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Dublin III ‑asetuksen 27 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Hakijalla – – on oltava oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin niin, että hänellä on mahdollisuus hakea muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä tuomioistuimessa sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta. 2. Jäsenvaltioiden on säädettävä kohtuullisesta määräajasta, jonka aikana asianomainen henkilö voi käyttää oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin 1 kohdan mukaisesti. 3. Siirtopäätöksiin kohdistuvien muutoksenhaun ja uudelleen käsittelyä koskevien hakemusten osalta jäsenvaltioiden on kansallisessa laissaan säädettävä, että a) muutoksenhaku tai uudelleen käsittely antaa asianomaiselle henkilölle oikeuden jäädä asianomaiseen jäsenvaltioon, kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä; tai b) siirto lykkääntyy automaattisesti tietyn kohtuullisen ajan, jonka kuluessa tuomioistuimen on päätettävä tarkasteltuaan asiaa perusteellisesti, onko muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä lykkäävä vaikutus; tai c) asianomaisella henkilöllä on mahdollisuus pyytää kohtuullisen ajan kuluessa tuomioistuinta lykkäämään siirtopäätöksen täytäntöönpanoa, kunnes hänen muutoksenhakunsa tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä on tehokkaat oikeussuojakeinot, lykkäämällä siirtoa, kunnes päätös ensimmäisestä lykkäyspyynnöstä on tehty. – – 4. Jäsenvaltiot voivat säätää, että toimivaltaiset viranomaiset voivat viran puolesta lykätä siirtopäätöksen täytäntöönpanoa kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä. 5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että asianomaisella henkilöllä on mahdollisuus oikeusapuun ja tarvittaessa kielelliseen apuun. 6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että oikeusapu myönnetään pyynnöstä maksutta, jos asianomaisella henkilöllä ei ole varaa maksaa siitä aiheutuvia kustannuksia – –”
14

Tuloverolain 33 c §:ssä, jonka otsikko on ”Ulkomaiselta yhteisöltä saatu osinko”, säädetään seuraavaa: ”Ulkomaiselta yhteisöltä saatu osinko on veronalaista tuloa siten kuin tämän lain 33 a ja 33 b §:ssä säädetään, jos yhteisö on [eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 30.11.2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/96/EU (EUVL 2011, L 345, s. 8), sellaisena kuin se on muutettuna 8.7.2014 annetulla neuvoston direktiivillä 2014/86/EU (EUVL 2014, L 219, s. 40),] 2 artiklassa tarkoitettu yhtiö. Muulta kuin 1 momentissa tarkoitetulta ulkomaiselta yhteisöltä saatu osinko on veronalaista tuloa siten kuin 33 a ja 33 b §:ssä säädetään, jos yhteisö on ilman valintamahdollisuutta ja vapautusta velvollinen suorittamaan tulostaan, josta osinko on jaettu, veroa vähintään kymmenen prosenttia, ja: 1) yhteisön kotipaikka on Euroopan talousalueeseen kuuluvan valtion verolainsäädännön mukaan tässä valtiossa ja yhteisön kotipaikka kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevan sopimuksen mukaan ei ole Euroopan talousalueen ulkopuolella olevassa valtiossa; tai 2) yhteisön asuinvaltion ja Suomen välillä on verovuonna voimassa kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskeva sopimus, jota sovelletaan yhteisön jakamaan osinkoon. Muulta kuin 1 ja 2 momentissa tarkoitetulta ulkomaiselta yhteisöltä saatu osinko on kokonaan veronalaista ansiotuloa. – –”
100

On myös muistutettava, että arvioitaessa sitä, merkitseekö hintaruuviin johtava hinnoittelukäytäntö väärinkäyttöä, on otettava lähtökohtaisesti ja ensisijaisesti huomioon asianomaisen yrityksen hinnat ja kustannukset vähittäistuotteiden markkinoilla. Kilpailijoiden hinnat ja kustannukset näillä samoilla markkinoilla on tutkittava vasta siinä tapauksessa, ettei kyseisiin hintoihin ja kustannuksiin ole olosuhteiden perusteella mahdollista tukeutua (tuomio TeliaSonera, 46 kohta).
93

Lisäksi on todettava ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemasta tilanteesta, jossa palvelunsuorittaja on suorittanut palveluita perimättä arvonlisäveroa, jonka se on velvollinen maksamaan, ja jossa se ei voisi myöskään periä takaisin verohallinnon myöhemmin vaatimaa arvonlisäveroa niiltä, jotka ovat maksaneet nämä palvelut, että jos tämä tilanne konkretisoituu, on katsottava, että palvelunsuorittajan tällä perusteella saamat korvaukset sisältävät jo maksettavan arvonlisäveron, joten arvonlisäveron kantaminen on yhteensopivaa arvonlisäverodirektiivin perusperiaatteen, jonka mukaan arvonlisäverojärjestelmän on tarkoitus rasittaa ainoastaan loppukuluttajaa, kanssa (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2013, Tulică ja Plavoşin, C-249/12 ja C-250/12, EU:C:2013:722, 34, 42 ja 43 kohta).
1

Kanteessaan Euroopan komissio vaatii unionin tuomioistuinta toteamaan, että Unkari ei ole noudattanut SEUT 34 artiklan ja maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 671) mukaisia velvoitteitaan, koska se on hyväksynyt maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden toimittajiin kohdistuvien sopimattomien kaupallisten menettelyjen kieltämisestä annetun vuoden 2009 lain nro XCV (mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló 2009. évi XCV. törvény) (jäljempänä vuoden 2009 laki nro XCV) 3 §:n 2 momentin u kohdan ja asettanut siten rajoituksia maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden myyntihintojen muodostumistavoille.
37

Ensiksi on muistutettava tilanteiden rinnastettavuudesta, että unionin tuomioistuin on jo todennut 11.10.2007 annetun tuomion Hollmann (C-443/06, EU:C:2007:600) 50 kohdassa ensinnä, että kiinteän omaisuuden luovutuksesta saatujen luovutusvoittojen verotus kohdistuu CIRS:n 43 §:n 2 momentin ja 72 §:n 1 momentin mukaan vain yhteen verovelvollisten tulojen ryhmään riippumatta siitä, ovatko he Portugalissa asuvia vai ulkomailla asuvia, toisena, että tämä verotus koskee näitä kahta verotettavien ryhmää, ja kolmantena, että jäsenvaltio, jossa verotettavan tulon lähde sijaitsee, on aina Portugalin tasavalta.
120

On palautettava mieleen, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun otetaan huomioon, että komission SEUT 108 artiklan nojalla harjoittama valtiontukien valvonta on pakottava, yhtäältä tuensaajayritykset voivat lähtökohtaisesti perustellusti luottaa siihen, että niille myönnetty tuki on sääntöjenmukainen, ainoastaan silloin, kun tukea myönnettäessä on noudatettu mainitun artiklan mukaista menettelyä, ja toisaalta huolellisen taloudellisen toimijan pitäisi yleensä olla kykenevä varmistumaan siitä, että menettelyä on noudatettu. Erityisesti silloin, kun tuki on otettu käyttöön ilmoittamatta sitä ennalta komissiolle, jolloin tuki on SEUT 108 artiklan 3 kohdan nojalla sääntöjenvastainen, tuensaaja ei voi kyseisellä hetkellä perustellusti luottaa siihen, että tuki on myönnetty sääntöjenmukaisesti (tuomio 5.3.2019, Eesti Pagar, C-349/17, EU:C:2019:172, 98 kohta ja tuomio 29.7.2019, Bayerische Motoren Werke ja Freistaat Sachsen v. komissio, C‑654/17 P, EU:C:2019:634, 145 kohta). Tämä koskee sekä yksittäisiä tukia että tukiohjelman nojalla myönnettyjä tukia (tuomio 30.4.2020, Nelson Antunes da Cunha, C-627/18, EU:C:2020:321, 46 kohta).
54

On kuitenkin huomattava, että vaikka asetuksen N:o 596/2014 30 artiklan 1 kohdassa edellytetään jäsenvaltioiden säätävän, että toimivaltaisilla viranomaisilla on valtuudet toteuttaa asianmukaisia seuraamuksia ja muita toimenpiteitä muun muassa b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, siinä ei velvoiteta näitä jäsenvaltioita säätämään tällaisten seuraamusten tai toimenpiteiden soveltamisesta luonnollisiin henkilöihin, jotka tutkimuksessa, joka koskee rikkomusta, josta voidaan määrätä luonteeltaan rikosoikeudellisia hallinnollisia seuraamuksia, kieltäytyvät antamasta toimivaltaiselle viranomaiselle vastauksia, joista saattaa ilmetä, että he vastaavat tällaisesta rikkomuksesta tai että he ovat rikosoikeudellisessa vastuussa.
20

Saman direktiivin 20 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Kun valmisteverosaatavan syntymistä edellyttävässä tavaroiden liikkumisessa on tapahtunut sääntöjenvastaisuus tai rikkomus, valmistevero on kannettava siinä jäsenvaltiossa, jossa sääntöjenvastaisuus tai rikkomus on tapahtunut, siltä luonnolliselta henkilöltä tai oikeushenkilöltä, joka on 15 artiklan 3 kohdan mukaisesti antanut vakuuden valmisteverojen maksamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta syytetoimiin ryhtymistä. Kun valmistevero kannetaan muussa jäsenvaltiossa kuin lähtöjäsenvaltiossa, valmisteveron kantavan jäsenvaltion on ilmoitettava asiasta lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. 2. Kun tavaroiden liikkumisessa todetaan rikkomus tai sääntöjenvastaisuus voimatta todeta, missä se on tapahtunut, sen on katsottava tapahtuneen siinä jäsenvaltiossa, jossa se todettiin. 3. Jos valmisteveron alaiset tuotteet eivät saavu määräpaikkaan ja jos on mahdotonta todeta, missä rikkomus tai sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, sen on katsottava tapahtuneen lähtöjäsenvaltiossa, jonka on kannettava valmisteverot tuotteiden lähetysajankohtana voimassa olleiden määrien mukaisina, jollei neljän kuukauden kuluessa tuotteiden lähetysajankohdasta osoiteta toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla lähetyksen tapahtuneen sääntöjen mukaisesti taikka rikkomuksen tai sääntöjenvastaisuuden tosiasiallisesti tapahtuneen tietyssä paikassa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan 2 kohdan soveltamista. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet rikkomusten tai sääntöjenvastaisuuksien oikaisemiseksi ja tehokkaiden seuraamusten määräämiseksi. 4. Jos kolmen vuoden kuluessa saateasiakirjan laatimisajankohdasta todetaan, missä jäsenvaltiossa rikkomus tai sääntöjenvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut, tämän jäsenvaltion on kannettava valmistevero tuotteiden lähetysajankohtana voimassa olleen valmisteveron määrän mukaisena. Tällöin alun perin peritty valmistevero on palautettava, jos se osoitetaan kannetuksi.”
2)

Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/88, 28 artiklaa on tulkittava siten, että yhteishallinnointiorganisaatio, joka perii omissa nimissään mutta musiikkiteosten tekijänoikeuksien haltijoiden lukuun korvauksia, jotka niille on maksettava vastikkeena luvasta välittää yleisölle niiden suojattuja teoksia, toimii tässä artiklassa tarkoitettuna ”verovelvollisena”, ja sen katsotaan näin ollen vastaanottaneen kyseisen palvelun näiltä oikeudenhaltijoilta ennen kuin se itse suorittaa tämän palvelun loppukäyttäjälle. Yhteishallinnointiorganisaation on annettava tällaisessa tapauksessa loppukäyttäjälle omissa nimissään laskut, joissa näkyy loppukäyttäjältä perityt korvaukset ja jotka sisältävät arvonlisäveron. Tekijänoikeuksien haltijat ovat puolestaan velvollisia toimittamaan yhteishallinnointiorganisaatiolle arvonlisäveron sisältävät laskut saatujen korvausten osalta suoritetusta palvelusta.
5

Direktiivin 7 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Unionin kansalaisilla on oikeus oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kolmen kuukauden ajan a) jos he ovat työntekijöitä tai itsenäisiä ammatinharjoittajia vastaanottavassa jäsenvaltiossa; tai b) jos heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle, ja kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa; tai c) – jos he ovat kirjoittautuneet yksityiseen tai julkiseen laitokseen, jonka vastaanottava jäsenvaltio on hyväksynyt tai jota se rahoittaa lainsäädäntönsä tai hallinnollisen käytäntönsä mukaisesti, pääasiallisena tarkoituksenaan osallistua koulutukseen, ammattikoulutus mukaan lukien, ja – jos heillä on kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja he osoittavat asiaankuuluvalle kansalliselle viranomaiselle vakuutuksella tai muulla vastaavalla valitsemallaan tavalla, että heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle; tai d) jos he ovat a, b tai c alakohdassa tarkoitetut edellytykset täyttävän unionin kansalaisen mukana matkustavia tai häntä myöhemmin seuraavia perheenjäseniä. – – 3. Sovellettaessa 1 kohdan a alakohtaa unionin kansalainen, joka ei enää ole työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja, säilyttää työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan aseman a) jos hän joutuu tilapäisesti työkyvyttömäksi sairauden tai tapaturman vuoksi; b) jos hän yli vuoden työskenneltyään joutuu asianmukaisesti rekisteröidyksi työttömäksi tahtomattaan ja ilmoittautuu työnhakijaksi asianomaiseen työvoimatoimistoon; c) jos hän alle vuoden kestäneen määräaikaisen työsuhteen päätyttyä tai kahdentoista ensimmäisen kuukauden aikana joutuu asianmukaisesti rekisteröidyksi työttömäksi tahtomattaan ja ilmoittautuu työnhakijaksi asianomaiseen työvoimatoimistoon. Tällöin hän säilyttää työntekijän asemansa vähintään kuuden kuukauden ajan; d) jos hän aloittaa ammatillisen koulutuksen. Työntekijän aseman säilyttäminen edellyttää, että ammatillinen koulutus liittyy asianomaisen henkilön aiempaan työskentelyyn, paitsi jos henkilö on työttömänä tahtomattaan.”
Pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista 1.12.2005 annetun neuvoston direktiivin 2005/85/EY 25 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion, johon sovelletaan kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 604/2013 mutta jota kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/32/EU ei sido, säännöstölle, jonka mukaan kansainvälistä suojelua koskevalta hakemukselta katsotaan puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset, jos hakijalle on myönnetty toissijainen suojeluasema toisessa jäsenvaltiossa.
20

Aluksi on muistutettava, että asetuksen N:o 1215/2012 34 perustelukappaleen mukaan kyseisellä asetuksella kumotaan ja korvataan asetus N:o 44/2001, jolla puolestaan korvattiin tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 27.9.1968 tehty yleissopimus, sellaisena kuin se on muutettuna peräkkäisillä yleissopimuksilla uusien jäsenvaltioiden liittymisestä tähän yleissopimukseen. Näin ollen unionin tuomioistuimen esittämä tulkinta näiden viimeksi mainittujen oikeudellisten välineiden säännöksistä ja määräyksistä koskee myös asetuksen N:o 1215/2012 säännöksiä, mikäli näiden säännösten ja määräysten voidaan katsoa ”vastaavan toisiaan”. Tilanne on näin yhtäältä mainitun yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohdan ja asetuksen N:o 44/2001 ja toisaalta asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan osalta (ks. vastaavasti tuomio 9.7.2020, Verein für Konsumenteninformation, C‑343/19, EU:C:2020:534, 22 kohta).
8

Portugalissa 2.12.1989 annetun asetuksen nro 422/89 (Decreto-Lei n.o 422/89; Diário da República I, I-A-sarja, nro 277, 2.12.1989), sellaisena kuin se on muutettuna 19.1.1995 annetulla asetuksella nro 10/95 (Decreto-Lei n.o 10/95) (jäljempänä asetus nro 422/89), 3 §:ssä, jonka otsikko on ”Pelialueet”, säädetään seuraavaa: ”1 – Onnen- tai uhkapelitoiminta on sallittua ainoastaan kasinoissa, jotka sijaitsevat asetuksella perustetuilla pysyvillä tai tilapäisillä pelialueilla tai 6–8 §:ssä tarkoitetuissa poikkeustapauksissa niiden ulkopuolella. 2 – Onnen- tai uhkapelitoimintaa varten pelialueita on Azoreilla, Algarvessa, Espinhossa, Estorilissa, Figueira da Fozissa, Funchalissa, Porto Santossa, Póvoa de Varzimissa, Troiassa ja Vidago-Pedras Salgadasissa. 3 – Pelialueiden kasinoiden välinen kilpailulta suojaava vähimmäisetäisyys määritellään tapauskohtaisesti soveltamisasetuksessa, jossa määritellään kunkin konsession myöntämisehdot. 4 – Pelialueiden konsessionsaajat voivat maan hallituksen valvonnan osalta toimivaltaisen jäsenen antamalla luvalla, jonka hän on antanut pelitarkastusviraston [(Inspecção-Geral de Jogos)] kuulemisen jälkeen, valita harjoittaa bingopelitoimintaa saleissa, jotka ovat samojen lakisääteisten vaatimusten mukaisia kuin pelikasinot mutta eivät sijaitse kasinoissa itsessään, kunhan ne sijaitsevat saman kunnan alueella kuin kasinot.”
5

Työntekijöiden asemasta annettu laki (Estatuto de los Trabajadores) perustuu työntekijöiden asemasta annetun lain konsolidoidun toisinnon hyväksymisestä 23.10.2015 annettuun kuninkaan asetukseen 2/2015 (Real Decreto Legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores; BOE nro 255, 24.10.2015, s. 100224). Tämän lain 51 §:n, jonka otsikko on ”Joukkovähentäminen”, 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Tässä laissa tarkoitetaan joukkovähentämisellä työsopimusten päättämistä taloudellisista, teknisistä, organisatorisista tai tuotannollisista syistä, kun tämä päättäminen kohdistuu 90 päivän aikana vähintään a) 10 työntekijään yrityksissä, joissa on vähemmän kuin 100 työntekijää b) 10 prosenttiin yrityksen työntekijöiden määrästä niissä yrityksissä, joissa on 100–300 työntekijää c) 30 työntekijään yrityksissä, joissa on yli 300 työntekijää. – – Laskettaessa tämän momentin 1 kohdassa tarkoitettujen sopimusten päättämisten määrää huomioon otetaan myös kaikki muut viiteajanjakson aikana tapahtuneet sopimusten päättämiset, jotka on toteutettu työnantajan aloitteesta muista kuin 49 §:n 1 momentin c kohdassa säädetyistä yksittäiseen työntekijään liittymättömistä syistä, kunhan näiden päättämisten määrä on vähintään viisi. Jos peräkkäisinä 90 päivän ajanjaksoina ja tämän pykälän säännösten kiertämiseksi yritys päättää sopimuksia 52 §:n c kohdassa säädetyn nojalla ja näiden päättämisten määrä on ilmoitettuja raja-arvoja pienempi eikä tällaisen toimenpiteen oikeuttamiseen ole ilmennyt uusia syitä, nämä uudet sopimusten päättämiset katsotaan tehdyn lain kiertämiseksi ja ne julistetaan mitättömiksi.”
17

Tulli – joka siitä huolimatta, ettei se ole valittajana ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, on esittänyt huomautuksensa tässä menettelyssä – ei väitä, että tavaroita on kulutettu. Sen mukaan kyse on pikemminkin siitä, onko niitä ”käytetty” tullikoodeksin 124 artiklan 1 kohdan k alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Tavaroiden käyttämisen käsite, jota ei ole määritelty unionin tullilainsäädännössä, voidaan ymmärtää kahdella tavalla eli joko siten, että tavaroita on käytetty tavalla, jolla niitä oli tarkoitus käyttää, tai siten, että niitä on käytetty jollakin muulla tavalla, mikä pitää sisällään, että niitä on käsitelty. Sisäisen jalostusmenettelyn taustalla olevan perusajatuksen mukaan tavaroita käsitellään jollakin tavalla. Käsiteltävässä asiassa Combinova korjaa ja kalibroi sisäistä jalostusta koskevan luvan nojalla erilaisia laitteita, eli kyse on tullikoodeksin 5 artiklan 37 kohdassa tarkoitetuista jalostustoiminnoista.
3

Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL 1992, L 302, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 9.10.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 952/2013 (EUVL 2013, L 269, s. 1) (jäljempänä tullikoodeksi), 62 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Kirjalliset ilmoitukset on tehtävä tähän tarkoitukseen vahvistetun virallisen mallin mukaisella lomakkeella. Ne on allekirjoitettava, ja niissä on annettava kaikki tiedot, jotka tarvitaan tavaroille ilmoitettavaa tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamiseksi. 2. Ilmoitukseen on liitettävä kaikki asiakirjat, jotka tarvitaan tavaroille ilmoitettavaa tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamiseksi.”
44

Toisaalta ja joka tapauksessa tulkinta, joka johtaa siihen, että kokonaiset eläimet, kuten hyönteiset, jätetään asetuksen N:o 258/97 soveltamisalan ulkopuolelle, ei sellaisenaan vaaranna ihmisten terveyden suojelua koskevaa tavoitetta. Kuten edellä esitetyistä näkökohdista nimittäin ilmenee, se, että kokonaiset hyönteiset eivät kuulu kyseisen asetuksen soveltamisalaan, merkitsee vain sitä, että niiden markkinoille saattamisen edellytyksiä ei ole unionin tasolla yhdenmukaistettu ja että näin ollen mikään ilmoitus tai lupa ei ole tarpeen mainitun asetuksen nojalla. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun yhdenmukaistamista ei ole toteutettu, ja siltä osin kuin asiasta vallitsee epävarmuus, jäsenvaltioiden asiana on päättää ihmisten terveyden ja elämän suojelun varmistamisen tasosta sekä siitä, vaaditaanko elintarvikkeiden markkinoille saattamiseen ennakkolupa, mutta niiden on kuitenkin otettava huomioon unionin sisäisen tavaroiden vapaan liikkuvuuden vaatimukset (ks. vastaavasti tuomio 29.4.2010, Solgar Vitamin’s France ym., C‑446/08, EU:C:2010:233, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin ollen se, että kokonaiset hyönteiset on vapautettu asetuksessa N:o 258/97 säädetystä vaarattomuusarvioinnista ei sulje pois jäsenvaltioiden mahdollisuutta säätää kansallisessa lainsäädännössään, että kokonaisista hyönteisistä mahdollisesti aiheutuvaa vaaraa kansanterveydelle on arvioitava tällaisessa arvioinnissa.
15

LGT 2014:n 62 §:ssä, joka vastaa olennaisilta osin LGT 2003:n 45 §:ää, säädetään seuraavaa: ”– – Yleisen radiotaajuusalueen erityinen käyttö on jaetun konsession kohteena olevien taajuusalueiden käyttöä, jonka osalta ei ole rajoitettu operaattoreiden tai käyttäjien lukumäärää ja jota varten määritetään tapauskohtaisesti tekniset edellytykset ja palvelut. Yleisen radiotaajuusalueen yksityinen käyttö on tiettyjen taajuuksien käyttöä yksinoikeudella tai rajatun käyttäjämäärän suorittamaa käyttöä samalla fyysisellä soveltamisalalla. – – 3. Kun on kyse taajuusalueiden erityisestä käytöstä, johon on annettu lupa sähköisen viestinnän operaattoreiden asentamien tai käyttämien yleisten sähköisten viestintäverkkojen välityksellä, yleisen radiotaajuusalueen käyttöoikeuksien myöntäminen tapahtuu yleisvaltuutuksen muodossa. – – 4. Yleisen radiotaajuusalueen käyttöoikeuksien myöntäminen tapahtuu yksilöllisen valtuutuksen muodossa seuraavissa tapauksissa: a) Silloin kun on kyse erityiskäyttöoikeuden varaamisesta radioharrastajille tai käyttöoikeuden varaamisesta muuhun käyttöön ilman taloudellista sisältöä, kun käyttö on sellaisen erityisen säännöstön alainen, jossa säädetään mainitunlaisesta yksilöllisestä valtuutuksesta. b) Silloin kun yksityinen käyttöoikeus on myönnetty sitä varten, että hakija suorittaa palveluja itselleen, paitsi julkisen hallinnon, joka edellyttää julkisen käyttötarkoituksen osoittamista, tapauksessa. 5. Kaikissa muissa tapauksissa, joita ei tarkoiteta edellisissä kohdissa, yleisen radiotaajuusalueen yksityinen käyttöoikeus edellyttää hallinnollista konsessiota. Mainitun konsession myöntämisen edellytyksenä on sähköisen viestinnän operaattorin asema ja se, ettei ole jotakin [julkisista sektorin sopimuksista annetun lain uudistetun tekstin hyväksymisestä 14.11.2011 annetulla kuninkaan asetuksella 3/2011 (Real Decreto Legislativo 3/2011 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley de Contratos del Sector Público; BOE nro 276, 16.11.2011, s. 117729)] säännellyistä sopimusten tekemistä koskevista kielloista. – –”
14

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa alustavasti, että vaikka direktiivillä 2014/24 ei säännelläkään suoraan pääasiassa kyseessä olevaa tilannetta, Slovenian lainsäätäjä on päättänyt tämän direktiivin säännökset kansallisen oikeuden osaksi saattaessaan, että käsite ”hankintasopimus” tarkoittaa sekä niitä sopimuksia, joiden arvo on suurempi kuin tässä direktiivissä asetettu kynnysarvo, että niitä, joiden arvo on tätä pienempi. Unionin tuomioistuin on näin ollen toimivaltainen vastaamaan esitettyihin kysymyksiin.