ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5)

Kanneperusteen viides osa, jonka mukaan luottamuksensuojan periaatetta on loukattu, koska riidanalainen päätös on vastoin unionin julistuksia, joissa on toistuvasti korostettu tarvetta noudattaa itsemääräämisoikeuden periaatetta ja sopimusten suhteellisen vaikutuksen periaatetta.
C 247/39

Kanne 27.5.2020 – Stadtwerke Frankfurt am Main v. komissio

(Asia T-322/20)

(2020/C 247/54)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Stadtwerke Frankfurt am Main Holding GmbH (Frankfurt am Main, Saksa) (edustaja: asianajaja C. Schalast)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan vastaajan 26.2.2019 antaman päätöksen M.8871

— yhdistämään unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 68 artiklan 5 kohdan nojalla ja, kun otetaan huomioon asioita yhdistävä aineellinen yhteys, nyt käsiteltävän oikeudenkäynnin kanteisiin, jotka koskevat samaa päätöstä M.8871, oikeudenkäynnin päättävän yhteisen ratkaisun antamista varten

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen, jotka ovat olennaisilta osin samat tai samankaltaiset kuin kanneperusteet, joihin on vedottu asiassa T-320/20, Mainova v. komissio.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riitautetulla säädöksellä rikotaan puiteasetuksen (2) 3, 12 ja 16 artiklaa ja komissio on ylittänyt toimivaltansa ottamalla käyttöön epäjohdonmukaisia vaatimuksia niiden teknisten asiakirjojen osalta, jotka tavarantoimittajien on syötettävä tuotetietokantaan, ja sen tarkastusmenettelyn osalta, jonka suorittamiseen valvontaviranomaisilla on valtuutus.
3)

Kolmannen kanneperusteen mukaan komissio teki ilmeisen arviointivirheen ja rikkoi perusasetuksen 3 artiklaa, kun se totesi yhtäältä, että Indonesian hallitus on valtuuttanut tai määrännyt raa’an palmuöljyn tuottajat tarjoamaan tavaroitaan riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan, että se on antanut tulo- tai hintatukea palmuöljyn tuottajille ja että näin on annettu etua.
—

Kanneperuste perustuu yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 52 artiklan 1 kohdan rikkomiseen. Komissio määräsi rahoituskorjauksen yhden ainoan unionin oikeuden säännöksen väitetyn rikkomisen perusteella, eli Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 soveltamissäännöistä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän, maaseudun kehittämistoimenpiteiden ja täydentävien ehtojen osalta 17.7.2014 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 809/2014 (jäljempänä asetus N:o 809/2014) 25 artiklan perusteella. Mainittua säännöstä ei kuitenkaan ole rikottu. Komissio väittää virheellisesti, että paikalla tehtävän tarkastuksen aloittaminen ensimmäisen tukea saaneen maatalousyrityksen luona merkitsee implisiittistä ilmoitusta tulevista tarkastuksista, ja katsoo, että kyseisellä implisiittisellä ilmoituksella on samat seuraukset kuin, jos se olisi asetuksen N:o 809/2014 25 artiklassa tarkoitettu todellinen ilmoitus tarkastuksesta.
C 61/58

Kanne 30.12.2019 – Folschette ym. v. komissio

(asia T-884/19)

(2020/C 61/74)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantajat: Marc Folschette (Leudelingen, Luxemburg), Tetyana Grygorenko (Leudelingen) ja Professional Business Solutions SA (Leudelingen) (edustaja: asianajaja N. Bauer)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

— ottamaan kanteen muodon puolesta tutkittavaksi

— toteamaan, että sen sisältönsä puolesta perustelluksi

— toteamaan, että vastaajalle on syntynyt sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu

— velvoittamaan vastaajan maksamaan edellä olevien perusteiden perusteella — Marc Folchettelle yhteensä 219 210 euroa (kirjaimin: kaksisataayhdeksäntoistatuhatta kaksisataakymmenen euroa) — Tetyana Grygorenkolle yhteensä 75 000 euroa (kirjaimin: seitsemänkymmentäviisituhatta euroa) — Professional Business Solutions SA-nimiselle osakeyhtiölle yhteensä 500 000 euroa (kirjaimin: viisisataatuhatta euroa)

— laillisine korkoineen Cour d’appelin 11.1.2017 antamasta vapauttavasta tuomiosta lukien tai tästä kannekirjelmästä lukien määrien maksamiseen asti

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut

— toteamaan, että kantajille pidätetään oikeus esittää muita vaatimuksia, perusteita ja nostaa kanteita.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantajat vetoavat yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka perustuu unionin oikeuden oikeussäännön, jolla annetaan yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeiseen rikkomiseen. Kantajat moittivat Euroopan petostentorjuntavirastoa (OLAF), joka on Euroopan komission yksikkö, siitä, että se on rikkonut tietoisesti ja riittävän ilmeisesti useita EU-oikeuden oikeussääntöjä ylittämällä vakavalla ja selvällä tavalla sen harkintavallalle asetetut rajat. OLAF ei ole noudattanut nimittäin velvollisuuttaan kunnioittaa syyttömyysolettamaa eikä laillista velvollisuuttaan tutkia vastuuseen saattamisen ja vastuusta vapauttamisen puolesta puhuvia seikkoja ja lopettamaan asian käsittelyn ilman jatkotoimia silloin tutkinta ei ollut johtanut vastuuseen saattamisen puolesta puhuvien todisteiden löytymiseen. Nämä puutteet ovat välittömänä syynä kantajille aiheutuneelle varmalle, välittömälle ja todelliselle vahingolle, josta he vaativat vahingonkorvausta SEUT 340 ja 268 artiklan perusteella.
—

kumoamaan Euroopan komission 7.10.2019 tekemän täytäntöönpanopäätöksen C(2019) 7094 final toimenpiteistä SA.39119 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2014/CP), jotka Kreikka on toteuttanut korkotukien ja takauksien muodossa vuoden 2007 metsäpaloihin liittyen, jotka koskevat vain maataloussektoria
5.

Viidennen kanneperusteen mukaan on niin, että vaikka oletettaisiin, että kyseessä olevat ulkomaisia väliyhteisöjä koskevat toimenpiteet ovat ensi arviolta SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, riidanalaisessa päätöksessä todettiin virheellisesti, ettei millään perusteluilla voitu puolustaa sitä, että kyseessä olevat toimenpiteet olivat yhteensopivia unionin valtiontukisääntöjen kanssa. Riidanalainen päätös on lisäksi järjenvastainen ja epäjohdonmukainen, sillä komissio asianmukaisesti hyväksyi sen, että vuoden 2010 verotuslain (kansainväliset ja muut säännökset) (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 9A osan 9 lukua on pidettävä perusteltuna silloin, kun ainoa peruste ulkomaisia väliyhteisöjä koskevan maksun soveltamiseksi kyseisen lain 9A osan 5 luvun mukaisessa tilanteessa on ”Yhdistyneeseen kuningaskuntaan liittyvien pääomien” testi, koska kyseistä testiä voi olla kohtuuttoman hankalaa soveltaa käytännössä, mutta samalla se väittää esittämättä riittäviä perusteluja, että vuoden 2010 verotuslain (kansainväliset ja muut säännökset) 9A osan 9 lukua ei voida koskaan pitää perusteltuna silloin, kun avainhenkilötoimintoja koskeva testi johtaisi ulkomaisia väliyhteisöjä koskevan maksun perimiseen mainitun lain 9A osan 5 luvun nojalla. Avainhenkilötoimintoja koskevan testin soveltaminen käytännössä on nimittäin kohtuuttoman hankalaa, joten komission olisi pitänyt todeta vuoden 2010 verotuslain (kansainväliset ja muut säännökset) 9A osan 9 luvun olevan myös perusteltu kyseisen testin yhteydessä, ja sen olisi näin ollen pitänyt todeta, ettei kyseessä ole valtiontuki.
1.

Vastaaja on rikkonut neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 (1) 14 artiklan 5 kohtaa siltä osin kuin se on kyseisen asetuksen 4 artiklan 3 kohdan mukaan soveltanut toimiluvan peruuttamiseen virheellisesti sovellettavaa kansallista oikeutta.
C 406/35

Kanne 25.9.2019 – Sasol Germany ym. v. ECHA

(asia T- T-640/19.)

(2019/C 406/45)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Sasol Germany GmbH (Hampuri, Saksa) ja SI Group - Béthune (Béthune, France), BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Saksa) (edustajat: asianajajat C. Mereu, P. Sellar ja S. Saez Moreno)

Vastaaja: Euroopan kemikaalivirasto (ECHA)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— ottamaan kanteen tutkittavaksi ja toteamaan sen perustelluksi

— kumoaman riidanalaisen toimen siltä osin kuin siinä lisätään 4-tert-butyylifenoli (PTBP) erityistä huolta aiheuttavaksi aineeksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (1) liitteeseen XIV mahdollisesti sisällytettävien aineiden luetteloon;

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantajat vetoavat viiteen kanneperusteeseen.

1. Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee sitä, ettei hormonaalisia haittavaikutuksia koskevaa vaatimusta eikä todistusnäyttöön perustuvaa lähestymistapaa ole noudatettu, koska vastaaja ei ole osoittanut, että olisi tieteellisiä todisteita todennäköisistä vakavista vaikutuksista ihmisten terveyteen ja ympäristöön.

2. Toinen kanneperuste, joka koskee asetuksen (EY) N:o 1907/2006 57 artiklan f alakohdan, joka koskee ”samanlaista huolta”, rikkomista, koska — ensinnäkin asetuksessa (EY) N:o 1907/2006 edellytetyssä samanlaisen huolen arvioinnissa ei otettu huomioon muita tekijöitä kuin aineen sisäisistä ominaisuuksista aiheutuvia vaaroja, ja siinä sivuutettiin muut tekijät, kuten PTBP:n hajoavuus, jotka olivat arvioinnin kannalta välttämättömiä (tai ne perustuivat pelkkiin oletuksiin); — toiseksi ehdotuksen tehnyt jäsenvaltio Saksa tukeutui epäluotettaviin tietoihin ja perusteettomaan interpolointiin toisen aineen ominaisuuksista; — kolmanneksi riidanalaisessa päätöksessä todetaan, että PTBP voitiin rinnastaa CMR-aineeseen, mitä ei ole perusteltu tieteellisillä arvioinneilla.

3. Kolmas kanneperuste, joka koskee sitä, että on tehty ilmeinen arviointivirhe/ei ole otettu asianmukaisesti huomioon kaikkia merkityksellisiä tietoja ja erityisesti altistumista koskevia tietoja.

4. Neljäs kanneperuste, joka koskee sitä, että suhteellisuusperiaatetta ei ole noudatettu/edullisimpia vaihtoehtoja ei ole valittu.

5. Viides kanneperuste, joka koskee sitä, että suhteellisuusperiaatetta ei ole noudatettu/riskienhallinnan vaihtoehtoja ei ole arvioitu asianmukaisesti ottamalla huomioon jo toteutetut riskienhallintatoimenpiteet..

(1) Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1907/2006 (EUVL 2006, L 396, s. 1).
—

Asetuksen N:o 2868/95 20 säännön 7 kohdan c alakohdan (josta on tullut delegoidun asetuksen (EU) N:o 2018/625 71 artiklan 1 kohta) rikkominen
1.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu asetuksen (EU) N:o 806/2014 (1) 70 artiklan ensimmäisen, toisen ja kolmannen alakohdan rikkomiseen yhdessä täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/81 (2) 8 artiklan 1 kohdan d alakohdan, direktiivin 2014/59/EU (3) 103 artiklan 7 kohdan ja SEUT 114 kanssa. — Vastaaja asetti kantajalle virheellisesti vakausmaksun suoritusvelvollisuuden, sillä asetuksessa (EU) N:o 806/2014 ja direktiivissä 2014/59/EU ei aseteta vakausmaksun suoritusvelvollisuutta kriisinratkaisun kohteena oleville laitoksille. SEUT 114 artiklassa kielletään vakausmaksun periminen kantajan kaltaisilta laitoksilta. — Lainsäätäjä ei olisi saanut perustaa vakausmaksun suoritusvelvollisuutta SEUT 114 artiklaan sisämarkkinayhteyden puuttumisen vuoksi. Koko unionissa yhdenmukaistetulla vakausmaksusäännöstöllä ei helpoteta perusvapauksien käyttämistä eikä sillä korjata huomattavia kilpailunvääristymiä markkinoilta vetäytyneiden laitosten osalta. — Vastaaja asetti kantajalle virheellisesti vakausmaksun suoritusvelvollisuuden, sillä laitos ei ole riskialtis, kriisinratkaisu asetuksen (EU) 806/2014 nojalla on poissuljettu eikä laitoksella ole merkitystä rahoitusjärjestelmän vakauden kannalta. — Kantaja ei ole vuodesta 2012 lähtien harjoittanut enää mitään uutta liiketoimintaa ja on kriisinratkaisun kohteena komission tukipäätöksen johdosta. Pääosa kantajan jäljellä olevista veloista on vakuutena toiselle oikeudenhaltijalle. — Delegoidulla asetuksella (EU) 2015/63 (4) rikotaan SEUT 114 artiklaa ja direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohtaa, sillä kyse on vakausmaksun laskemisen keskeisestä osasta (SEUT 290 artiklan 1 kohdan toinen virke).
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu sähkön sisämarkkinoista annetun pian voimaantulevan asetuksen 14–16 artiklan, luettuna yhdessä SEU 13 artiklan 2 kohdan kanssa, rikkomiseen ja oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamiseen Ensimmäisen kanneperusteen mukaan päätöksen nro 02/2019 liitteessä I ja II olevissa 5 artiklan 8 kohdan b ja c alakohdissa esitetyillä täsmennyksillä sitä, mikä muodostaa kriittisen verkkoelementin, vastaaja rikkoo sähkön sisämarkkinoista annetun asetuksen, joka tulee voimaan 1.1.2020, 14–16 artiklan perusrakennetta. Mainituilla 14–16 artiklalla säännellään, kuinka sisäiset verkon siirtorajoitukset otetaan huomioon rajat ylittävän myyntikapasiteetin laskennassa. Sähkön sisämarkkinoista annetun asetuksen 16 artiklan 8 kohdassa esitetään ehdoton olettama siitä, että rajat ylittäviin sähkönsiirtoihin ei liity mitään syrjintää, jos sisäisillä ja rajat ylittävillä verkkoelementeillä vähintään 70 prosenttia kyseessä olevan verkkoelementin kapasiteetista on annettu rajat ylittävään käyttöön. Sähkön sisämarkkinoista annetun asetuksen 16 artiklan 4 kohdan mukaan ajojärjestyksen uudelleenmäärittelytoimenpiteitä ei saa soveltaa vähimmäiskapasiteettiä suurempaa määrää. Vähimmäiskapasiteetin asettamissa rajoissa tarjousaluetta voidaan muuttaa vain kyseessä olevan jäsenvaltion suostumuksella. Lisäksi 70 prosentin vähimmäiskapasiteetti on alun perin määritettävä lineaarisen kehityskulun muodossa. Mainitussa 70 prosentin vähimmäiskapasiteetissa ja lineaarisessa kehityskulussa on otettava huomioon se seikka, että sisäisen verkon laajeneminen kestää aikansa. Tämä perusrakenne on kumottu riidanalaisen asetuksen liitteissä I ja II olevissa 5 artiklan 8 kohdan b alakohdissa, koska 70 prosentin vähimmäiskapasiteettia voidaan soveltaa sisäisiin verkkoelementteihin vain, jos siirtoverkonhaltija voi osoittaa, että tarjousalueen muuttaminen, merkittävämpi ajojärjestyksen uudelleenmäärittely tai verkon laajentaminen ei olisi yhtä tehokasta. Mainituissa liitteissä I ja II olevissa 5 artiklan 8 kohdan b alakohdissa esitetty tehokkuusedellytys on lisäksi vastoin asetettua 70 prosentin vähimmäiskapasiteettia, koska se ei ole käytännössä saavutettavissa. Riidanalaisen päätöksen 10 artiklan 4 kohdan toisessa virkkeessä, 10 artiklan 5 kohdassa, 16 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä ja päätöksen liitteessä I olevan 3 artiklan d kohdan vi alakohdassa sekä sen liitteessä II olevan 17 artiklan 3 kohdan d alakohdan vii alakohdassa esitetyt aikaiset korjaustoimenpiteet ovat vastoin sähkön sisämarkkinoista annetun asetuksen 16 artiklan 4 kohtaa, jonka mukaan enimmäiskapasiteetti on annettava toimijoiden käyttöön.
—

toteaa, että vaaditusta ammattitaudin vaikeutumisen toteamisesta tehtävä päätös on perustettava 8.1.2014 annettuun aikaisemman lääketieteellisen lautakunnan lausuntoon ja sivuutettava asiaankuuluvalla tavalla Euroopan yhteisöjen virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevien määräysten, sellaisena kuin ne olivat voimassa ennen 1.1.2006, 12 artiklan säännökset, niin kuin 11.1.2019 oikaistussa toimeksiannossa todetaan, ja että komissio on velvoitettava maksamaan 639 431,37 euron suuruinen summa, josta on jo maksettu 98 372,51 euroa mainittujen tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevien määräysten 14 artiklassa tai sitä vastaavassa velvoittavassa määräyksessä tarkoitettuna korvauksena
—

Koska valituslautakunta on evännyt suojan kyseessä olevalta merkiltä, se on rikkonut Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa ja 2 kohtaa.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu virheelliseen toteamukseen siitä, että kyse on SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta Kantaja väittää ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä, että vastaaja on katsonut riidanalaista vapauttamista verkkomaksusta koskevassa arvioinnissaan oikeudellisesti virheellisellä tavalla, että kyse on valtion varojen käytöstä. Valikoivuutta arvioitaessa viitejärjestelmä on lisäksi määritetty virheellisesti ja puutteellisesti. Kantaja väittää lisäksi, että viitejärjestelmän puutteellisen määrittämisen vuoksi vastaaja laiminlöi SEUT 296 artiklan 2 kohdan mukaista perusteluvelvoitettaan.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan i) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/42/EY (2) 11 artiklan ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 765/2008 (3) 18 artiklan 5 kohdan sisältämiä menettelysääntöjä on rikottu ja ii) suhteellisuusperiaatetta, sellaisena kuin siitä on säädetty asetuksen N:o 765/2008 18 artiklan 4 kohdassa, on loukattu, koska Ruotsin suojatoimenpide ei ole perusteltu, kun otetaan huomioon se, että markkinavalvontaviranomaiset johtivat kantajaa harhaan ja että lievempiä toimenpiteitä olisi voitu toteuttaa direktiivin 2006/42/EY noudattamisen turvaamiseksi.
—

kumoaa 10.12.2018 tehdyn Euroopan parlamentin päätöksen, joka on 12.12.2018 päivätyssä kirjeessä viitteellä D202862 ja joka koskee kantajalle vuodelta 2017 myönnetyn tuen lopullista määrää, siltä osin kuin siinä: — määriteltiin uudelleen ”Survey on attitude on UK minority groups in the EU” -hankkeeseen liittyvä summa 108 985,58 euroa kuluksi, jota ei hyväksytä korvattavien kulujen piiriin ja joka on maksettava takaisin 4.11.2003 (1) annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 2004/2003 7 artiklan väitetyn noudattamatta jättämisen perusteella — määriteltiin uudelleen ”UK Trade Partnership Conference” -hankkeeseen liittyvä summa 122 295,10 euroa kuluksi, jota ei hyväksytä korvattavien kulujen piiriin ja joka on maksettava takaisin asetuksen (EU) N:o 2004/2003 7 artiklan väitetyn noudattamatta jättämisen perusteella — määriteltiin uudelleen ”Conservative International Miami Conference of 26–27 May 2017” -hankkeeseen liittyvä summa 249 589,17 euroa kuluksi, jota ei hyväksytä korvattavien kulujen piiriin ja joka on maksettava takaisin asetuksen (EU) N:o 2004/2003 8 artiklan väitetyn noudattamatta jättämisen perusteella — määriteltiin uudelleen ”Conservative International Kampala Conference of 13–15 July 2017” -hankkeeseen liittyvä summa 91 546,58 euroa kuluksi, jota ei hyväksytä korvattavien kulujen piiriin ja joka on maksettava takaisin asetuksen (EU) N:o 2004/2003 8 artiklan väitetyn noudattamatta jättämisen perusteella — katsotaan, että Prosperous Armenian Partyn maksamaan jäsenmaksuun 133 043,80 euroa on sovellettava lahjoituksia koskevaa 12 000 euron ylärajaa, ja velvoitetaan kantaja palauttamaan 12 000 euroa ylittävä määrä eli 121 043,80 euroa mainitulle jäsenelle;
5)

Viides kanneperuste perustuu siihen, että luottamuksensuojan periaatetta on loukattu, koska riidanalainen päätös on vastoin unionin julistuksia, joissa on toistetusti todettu tarve kunnioittaa itsemääräämisoikeuden ja sopimusten suhteellisen vaikutuksen periaatteita.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan vastaaja laiminlöi kansainvälisiä velvoitteitaan, mikä merkitsee perustamissopimuksen rikkomista, eikä perustellut riittävästi toteamustaan siitä, ettei Venäjän federaatio noudattanut Maailman kauppajärjestöön liittyviä velvoitteitaan. Kantajat väittävät, että vastaaja on jättänyt huomioon ottamatta Venäjän federaation liittymisen Maailman kauppajärjestöön tekijänä, jolla on merkitystä kantajien polkumyyntimarginaalin laskentatavan muutoksen kannalta. Niiden mukaan vastaajalla on velvollisuus ottaa huomioon Venäjän federaation antamat sitoumukset kaasun hinnan suhteen tutkiessaan ammoniumnitraatin tuontiin sovellettavia tulleja koskevaa välivaiheen tarkastelua. Koska vastaaja väitti, ettei Venäjän federaatio noudattanut WTO:hon liittymistä koskevaan pöytäkirjaansa, vastaaja toimi Tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VI artiklan ja Maailman kauppajärjestön polkumyyntisopimuksen II artiklan vastaisesti. Tällöin se laiminlöi kansainvälisiä velvoitteitaan, mikä merkitsee perustamissopimuksen rikkomista.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan sääntelytoimi on pätemätön — Ensimmäisessä kanneperusteessa väitetään, että vastaaja on laiminlyönyt asetuksen (EY) N:o 834/2007 14 artiklan 1 kohdan a alakohtaan perustuvan velvollisuutensa, jonka mukaan poikkeuksia siitä, että luonnonmukaisesti kasvatettujen nuorten eläinten on oltava luonnonmukaista tuotantoa harjoittavalla tilalla syntyneitä ja kasvatettuja, on myönnettävä mahdollisimman vähän. — Tältä osin väitetään, että poikkeussääntelyn pidentäminen kahdella vuodella on vastoin asetuksen (EY) N:o 834/2007 22 artiklaa, jonka mukaan poikkeuksia on myönnettävä mahdollisimman vähän. Laadullisten edellytysten ja rajoitusten puuttuminen johtaa kantajien mukaan väärinkäytön luonteisen käytännön mahdollistamiseen, kuten vastaaja on havainnut Alankomaiden kuningaskunnassa.
—

toissijaisesti — toteamaan, että komissio on velvollinen maksamaan kantajalle rahamäärän, jonka pääoma on 3 238 000 euroa ja josta — 2 848 000 euroa vastaa 17.7. ja 31.12.2013 välisenä aikana tapahtuneiden myyntien perusteella saamatta jääneitä vientitukia — 390 000 euroa vientitukia, jotka vastaavat saamatta jäänyttä voittoa sen vuoksi, että 3 550 tonnin lisämäärän myynti Lähi-idän maihin on jäänyt toteutumatta samana ajanjaksona — velvoittamaan komission maksamaan rahamäärän, jonka pääoma on 3 238 000 euroa — lisättynä hyvityskorolla, joka lasketaan kumotun asetuksen (EU) N:o 689/2013 ja tässä asiassa annettavan tuomion julistamispäivän väliseltä ajalta korkokannan mukaan, joka vastaa Eurostatin (Euroopan unionin tilastokeskus) toteamaa vuotuista inflaatiota kyseessä olevana ajanjaksona yhtiön sijoittautumisjäsenvaltiossa — lisättynä viivästyskorolla, joka lasketaan tässä asiassa annettavan tuomion julistamispäivästä täyden maksun tapahtumiseen asti korkokannan mukaan, joka vastaa Euroopan keskuspankin perusrahoitusoperaatioihinsa soveltamaa korkokantaa korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä — toteamaan, että sen rahamäärän, joka komissio tässä asiassa velvoitetaan maksamaan, pääomasta ja koroista saadaan vähentää se rahamäärä, joka komissio mahdollisesti velvoitetaan maksamaan asiassa T-437/18 — velvoittamaan komission maksamaan korvausta aineettomasta vahingosta, joka on aiheutunut komission kahdesta virheellisestä menettelystä, kohtuulliseksi katsottavat 20 000 euroa
—

Asetuksen N:o 207/2009 53 artiklan 2 kohdan c ja d alakohdan rikkominen, kun kyse on kantajan tekijänoikeudesta pakkauskuvaan ”Djili”, joka on kirjoitettu punaisilla kirjaimilla siniseen pakkaukseen ja jossa on papukaijan kuva, ja kantajan oikeudesta käyttää tavaroissaan liikenimeä unionin tuomioistuimen asiassa C-17/06, Celine, antamassa tuomiossa tarkoitetulla tavalla.
—

määräämään kantajalle korvausta vahingosta, joka hänelle on aiheutunut riidanalaisista toimista seuraavasti: kyseessä olevaan kanteeseen ja sen valmisteluun käytetty aika ja energia sekä se, että kantaja on joutunut käymään läpi torjunnan, hyljeksinnän ja raivon sellaisen viranomaisen taholta, jonka pitäisi ajaa työntekijöidensä etuja ja kohdella heitä jos ei ystävällisesti niin ainakin puolueettomasti, ja tämä vahinko on 100 000 euron suuruinen;
—

kumoamaan kantajille vastaiset nimittävän viranomaiset päätökset, joilla heille ei myönnetty korvausta lasten koulumaksuista vuodelta 2017–2018 ja jotka ovat ilmenneet useilla eri tavoin kunkin kantajan olosuhteiden mukaan: — joko yksittäispäätöksenä (täsmällisemmin sanottuna sähköpostina), jossa nimenomaisesti mainitaan korvauksen epääminen, — tai kantajan Sysper-järjestelmässä olevana mainintana ”processed”, mitä kantajan on pidettävä epäävänä päätöksenä, koska seuraavan kuukauden palkkalaskelmassa (aikaisintaan kuukauden 10. päivä, mikäli kyse on palkkalaskelman toimittamispäivästä) ei ole mitään korvausta tai ainoastaan matkakulukorvaus, — taikka kyseessä olevan pyynnön käsittelemättä jättämisenä neljä kuukautta sen tekemisen jälkeen, mitä on pidettävä implisiittisenä epäämisenä.