56

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomautti riidanalaisen päätöksen perustelujen riittämättömyyttä koskevan kanneperustetta tutkiessaan muun muassa seuraavaa: ”282 Aluksi on tutkittava sen [Impalan] korostaman seikan vaikutusta, että komissio oli väitetiedoksiannossa päätellyt erittäin korostetusti, että keskittymä oli yhteismarkkinoille soveltumaton, erityisesti sillä perusteella, että ennen suunniteltua keskittymää oli olemassa yhteinen määräävä asema ja että musiikkiäänitteiden markkinat olivat erittäin [läpinäkyvät] ja erityisen alttiit yhteensovittamiselle. 283 Tämä komission näkemyksen kääntyminen täysin vastakkaiseksi voi vaikuttaa hämmästyttävältä, kun otetaan erityisesti huomioon se, miten myöhään se on tapahtunut. Kuten näet asiakirja-aineistosta ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyistä keskusteluista ilmenee, komissio on arvioinut kaikkien niiden tietojen perusteella, joita se oli saanut tutkittuaan viiden kuukauden ajan sekä markkinoiden eri toimijoita että keskittymän osapuolia, että markkinat olivat riittävän [läpinäkyvät] mahdollistamaan hintojen [hiljaisen] yhteensovittamisen, ja se omaksui vasta keskittymän osapuolten taloudellisen neuvonantajansa avustamana 14. ja 15.6.2004 pidetyssä kuulemistilaisuudessa esittämien perustelujen perusteella uusia markkinatutkimuksia tekemättä päinvastaisen näkemyksen ja osoitti 1.7.2004 päätösluonnoksen neuvoa-antavalle komitealle. 284 Kuten komissio kuitenkin perustellusti esittää, oikeuskäytännöstä [(yhdistetyt asiat 142/84 ja 156/84, British American Tobacco ja Reynolds Industries v. komissio, tuomio 17.11.1987, Kok. 1987, s. 4487, Kok. Ep. IX, s. 249)] ilmenee, että kun komissio hylkää 6.2.19[6]2 annetun asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen [82] ja [81] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962, 13, s. 204) 3 artiklan nojalla tehdyn hakemuksen, riittää, että komissio esittää ne perusteet, joiden perusteella se on katsonut, ettei ole mahdollista todeta kilpailusääntöjen rikkomista, eikä sen tarvitse selittää mahdollisia eroja suhteessa väitetiedoksiantoonsa, joka on valmisteleva asiakirja, jonka arviot ovat täysin alustavia ja tarkoitetut hallinnollisen menettelyn kohteen määrittelemiseksi suhteessa mainitussa menettelyssä kohteena oleviin yrityksiin, eikä sen tarvitse neuvotella kaikista tosiasiallisista ja oikeudellisista näkökohdista, joita on käsitelty hallinnollisessa menettelyssä. Yhteisöjen tuomioistuin on muistuttanut [yhdistetyissä asioissa C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P, Aalborg Portland ym. vastaan komissio, 7.1.2004 antamassaan tuomiossa (Kok. 2004, s. I-123)] väitetiedoksiannon alustavuudesta ja komission velvollisuudesta ottaa huomioon hallinnollisesta menettelystä johtuvat seikat ja muun muassa hylätä perusteettomiksi osoittautuvat väitteet. 285 On tosin huomautettava, että tämä oikeuskäytäntö on kehitetty EY 81 ja EY 82 artiklan täytäntöönpanon osalta eikä yrityskeskittymien valvonnan erityisalalla, jonka yhteydessä komission päätösten tekemistä sääntelevien pakottavien määräaikojen noudattaminen ei anna sille mahdollisuutta pitkittää tutkimustaan, jolloin näkemyksen perustavanlaatuinen muuttaminen on sitä epätodennäköisempää, mitä pidemmälle hallinnollinen menettely etenee. Komissio on lisäksi korostanut loppuhuomautuksissaan, että kuulemistilaisuuden jälkeiset tutkimustoimenpiteet koostuvat lähinnä siitä, että markkinoiden toimijoita on kuultu ehdotetuista sitoumuksista, eivätkä ne koske ilmoitettua keskittymähanketta vastaan esitettyjä väitteitä. Väitetiedoksianto on kuitenkin vain valmisteluasiakirja, ja lopullinen päätös on perusteltava ainoastaan kaikkien suunnitellusta keskittymästä relevanttien markkinoiden kilpailulle aiheutuvien vaikutusten arvioimiseen liittyvien seikkojen ja tekijöiden kannalta. Tästä seuraa, että pelkästään se, että komissio ei ole selittänyt päätöksensä tekstiosassa näkemystensä muutoksia väitetiedoksiantoon sisältyneisiin näkemyksiin verrattuna, ei sellaisenaan voi merkitä perustelujen puuttumista tai riittämättömyyttä.”