24

Tässä tilanteessa Fővárosi Törvényszék päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [direktiivin 2006/112] 167 artiklaa, 168 artiklan a alakohtaa ja 178 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että kun veroviranomainen toteaa, että jokin palveluketjun jäsenistä on rikkonut erityissääntöjä, jotka koskevat palvelujen suoritusta, josta on sovittu verovelvollisen kanssa tehdyssä sopimuksessa tai ketjun jäsenten välisessä sopimuksessa, tai muita sääntöjä, tällainen toteamus on sellaisenaan objektiivisena tekijänä riittävä todiste veropetoksen olemassaolosta, vaikka ketjun jäsenten toiminta on kaikilta muilta osin laillista, vai onko veroviranomaisella myös tässä tapauksessa velvollisuus osoittaa, mistä veropetos tosiasiallisesti koostuu, mikä ketjun jäsenistä on syyllistynyt siihen ja miten? Jos tältä osin todetaan sääntöjenvastaisuus, onko veroviranomaisen tarkistettava syy-yhteys verovelvollisen vähennysoikeuden ja kyseistä taloudellista toimintaa koskevien lakisääteisten velvoitteiden rikkomisen välillä ja evättävä kyseiseltä verovelvolliselta arvonlisäveron vähennysoikeus vain, jos tällaisen syy-yhteyden olemassaolo näytetään toteen? 2) Kun otetaan huomioon [direktiivin 2006/112] edellä mainitut artiklat, [perusoikeuskirjan] 47 artiklassa tarkoitettu oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, joka on tunnustettu yleisenä oikeusperiaatteena, ja suhteellisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate, voidaanko verovelvollisen katsoa sille kuuluvan yleisen tarkistusvelvollisuuden osalta olevan velvollinen varmistautumaan siitä, että palveluntarjoajat, jotka sijoittuvat palveluketjun aikaisempaan vaiheeseen, ovat noudattaneet velvollisuuksia, joita niille on asetettu erityisissä oikeussäännöissä, joilla säännellään laskutetun palvelusuorituksen täyttämistä, ja täyttäneet ne edellytykset, joita niihin sovelletaan niiden toiminnan lainmukaisen harjoittamisen osalta? Jos vastaus kysymykseen on myöntävä, onko verovelvollisella tämä velvollisuus koko oikeussuhteen ajan vai, jos näin ei ole, kuinka usein sen on täytettävä se? 3) Onko [direktiivin 2006/112] 167 artiklaa, 168 artiklan a alakohtaa ja 178 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että verovelvollinen, joka havaitsee palveluketjun aikaisemman vaiheen palveluntarjoajan syyllistyneen sääntöjenvastaisuuteen, on tässä tapauksessa velvollinen olemaan käyttämättä oikeuttaan vähentää ostoihin sisältyvä arvonlisävero, tai muuten se syyllistyy veropetokseen? 4) Onko [direktiivin 2006/112] edellä mainittuja artikloja oikeusvarmuuden periaatteen ja verotuksen neutraalisuuden periaatteen mukaisesti tulkittava siten, että veroviranomainen ei tutkiessaan ja määrittäessään sitä, liittyykö ketjuun veropetos, määrittäessään asian kannalta merkityksellisiä tosiseikkoja ja arvioidessaan niihin liittyvää näyttöä voi jättää ottamatta huomioon erityisiä oikeussääntöjä, joilla säännellään laskussa tarkoitetun palvelujen suorituksen täyttämistä, muun muassa sääntöjä, joita sovelletaan sopimuspuolten oikeuksiin ja velvollisuuksiin? 5) Ovatko [direktiivin 2006/112] edellä mainitut artiklat, perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitettu oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, joka on tunnustettu yleisenä oikeusperiaatteena, ja oikeusvarmuuden periaate esteenä hallintokäytännölle, joka perustuu näkemykseen siitä, että sellaisen tarkastuksen yhteydessä, joka koskee vähennysoikeutta, joka perustuu palvelusuorituksena toteutettuun liiketoimeen, se seikka, että kyseinen liiketoimi on todellinen, mikä osoitetaan laskuilla, sopimuksilla ja muilla kirjanpitoon kuuluvilla asiakirjoilla, voidaan kumota toteamuksilla, joita tutkintaviranomainen tekee tutkinnan yhteydessä, tutkinnan kohteena olevien henkilöiden lausuntojen perusteella sekä vuokratyöntekijöiden sellaisten lausuntojen perusteella, jotka koskevat näiden näkemystä työsuhteestaan, sitä, miten he oikeudellisesti luokittelevat työsuhteensa, ja henkilöä, jonka he katsovat olevan se henkilö, joka käyttää heihin nähden työnantajalle kuuluvia oikeuksia? 6) Ovatko direktiivin edellä mainitut artiklat ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitettu oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, joka on tunnustettu yleisenä oikeusperiaatteena, ja oikeusvarmuuden periaate sovitettavissa yhteen sellaisen hallintokäytännön kanssa, joka perustuu yhtäältä siihen, että oikeuden käyttämiseksi sen tarkoituksen vastaisesti luokitellaan se, että verovelvollinen harjoittaa taloudellista toimintaansa sellaisessa muodossa, joka mahdollistaa sen, että se vähentää kustannuksiaan eniten, ja toisaalta siihen, että veroviranomainen tällä perusteella käyttää oikeutta luokitella sopimuksia uudelleen siten, että sopimuksia syntyy sellaisten sopimuspuolten välille, joiden välillä niitä ei aikaisemmin ollut?”