Asia C-256/06

Theodor Jäger

vastaan

Finanzamt Kusel-Landstuhl

(Bundesfinanzhofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Pääomien vapaa liikkuvuus — EY:n perustamissopimuksen 73 b ja 73 d artikla (joista on tullut EY 56 ja EY 58 artikla) — Perintövero — Jäämistöön sisältyvän omaisuuden arvostus — Toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva maa- ja metsätalousomaisuus — Epäsuotuisampi omaisuuden arvostusmenetelmä ja maksettavan veron laskentamenetelmä”

Julkisasiamies J. Mazákin ratkaisuehdotus 11.9.2007 I - 126

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 17.1.2008 I - 140

Tuomion tiivistelmä

Pääomien vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Perintövero

(EY:n perustamissopimuksen 73 b artiklan 1 kohta ja 73 d artikla (joista on tullut EY 56 artiklan 1 kohta ja EY 58 artikla))

Perustamissopimuksen 73 b artiklan 1 kohtaa (josta on tullut EY 56 artiklan 1 kohta), tulkittuna yhdessä perustamissopimuksen 73 d artiklan (josta on tullut EY 58 artikla) kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa säädetään, että laskettaessa veroa silloin, kun jäämistö koostuu mainitussa jäsenvaltiossa sijaitsevasta omaisuudesta ja toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevasta maa- ja metsätalousomaisuudesta.

— kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva omaisuus otetaan huomioon käyvästä arvostaan, kun taas kotimaassa sijaitsevaan samanlaiseen omaisuuteen sovelletaan erityistä arvostusmenetelmää, joka johtaa keskimäärin vain 10 prosenttia käyvästä arvosta oleviin arvoihin, ja

— kotimaassa sijaitsevaan maa- ja metsätalousomaisuuteen sovelletaan omaisuuden laadun mukaan myönnettävää vähennystä ja sen jäljelle jäävästä arvosta otetaan huomioon vain 60 prosenttia.

Mainitunlainen säännöstö, siltä osin kuin siitä seuraa, että jäämistöön, johon kuuluu muussa jäsenvaltiossa sijaitsevaa maa- ja metsätalousomaisuutta, kohdistuu ensin mainitussa jäsenvaltiossa korkeampi perintövero kuin vero, joka olisi maksettava, jos jäämistöön kuuluva omaisuus sijaitsisi yksinomaan kyseisen ensiksi mainitun valtion alueella, rajoittaa pääomanliikkeitä, koska se pienentää sellaisen jäämistön arvoa, johon sisältyy mainitunlaista ulkomailla sijaitsevaa omaisuutta.

Mainitunlaista kansallista säännöstöä ei voida perustella sillä, että se koskee tilanteita, jotka eivät ole objektiivisesti katsoen toisiinsa rinnastettavissa, koska perintöverojen laskeminen on mainitun säännöstön nojalla suoraan sidoksissa jäämistöön sisältyvän omaisuuden arvoon ja koska näin ollen objektiivisesti katsoen ei ole mitään tilanteiden eroa, joka voisi perustella erilaisen verokohtelun, joka koskee kotimaassa sijaitsevasta omaisuudesta ja muussa jäsenvaltiossa sijaitsevasta omaisuudesta maksettavan perintöveron tasoa.

Näin ollen tavoite välttää se, että perintöverotaakka vaarantaa maa- ja metsätaloustoiminnan harjoittamisen jatkumisen ja siten kyseisten tilojen sosiaalisen funktion säilyttämisen, ei voi olla perusteena kyseessä olevalle säännöstölle, koska mikään seikka ei mahdollista sen toteamista, että muissa jäsenvaltioissa olevat tilat eivät ole kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitseviin tiloihin rinnastettavassa tilanteessa.

Sama koskee mahdollisia vaikeuksia, joita kohdataan, kun määritetään muun jäsenvaltion alueella sijaitsevan omaisuuden arvo kansallisen erityisen menettelytavan mukaisesti, sillä ne eivät voi riittää perusteeksi sille, että kyseessä olevasta säännöstöstä, jossa mainitun arvostusmenetelmän lisäksi rajataan myös kahden muun veroedun soveltaminen vain kotimaassa sijaitsevaan omaisuuteen, johtuvan veroedun myöntämisestä kategorisesti kieltäydytään.

(ks. 32, 43, 44, 52, 54, 55 ja 57 kohta sekä tuomiolauselma)