Asia T‑576/11

Schenker Customs Agency BV

vastaan

Euroopan komissio

”Tulliliitto — Tuontitullien kantaminen jälkikäteen — Taiwanista peräisin olevan glyfosaatin maahantuonti — Tulliasioitsijan esittämä tuontitullien peruuttamishakemus — Asetuksen (ETY) N:o 2913/92 239 artikla — Kohtuullistamislauseke — Erityistilanteen olemassaolo — Vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevat tulli-ilmoitukset — Virheelliset alkuperätodistukset — Ilmeisen laiminlyönnin käsite — Komission päätös, jossa se toteaa, ettei tullien peruuttaminen ole perustelua”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 16.4.2015

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 5 ja 239 artikla; komission asetuksen N:o 2454/93 199 artikla ja 905 artiklan 3 kohta sekä liite 37)

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 239 artikla; komission asetuksen N:o 2454/93 905 artikla)

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 239 artikla ja neuvoston asetus N:o 368/98)

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 239 artikla ja komission asetuksen N:o 2454/93 905 artikla)

SEUT 267 artikla; neuvoston asetuksen N:o 2913/92 239 ja 243 artikla; komission asetuksen N:o 2454/93 905 artikla)

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 239 artikla ja komission asetuksen N:o 2454/93 905 artikla)

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 239 artikla; komission asetuksen N:o 2454/93 905 artikla)

Ks. tuomion teksti. (ks. 44 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 45 ja 46 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 49–51, 55, 57 ja 58 kohta)

Kansallisten viranomaisten sellaisten tullien kantamisesta tekemissä ja maahantuojille ja niiden suorille tai välillisille edustajille osoittamissa päätöksissä, jotka vastaavat kolmansista maista peräisin olevien tuotteiden tuonnissa käyttöönotettuja polkumyyntitulleja, on ainoastaan kyse niille tehdystä ilmoituksesta, jonka mukaan nämä tulliviranomaiset ovat kirjanneet jälkikäteen tileihin sellaisen olemassa olevan tullivelan, joka on syntynyt tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 201 artiklan 2 kohdan mukaan silloin, kun asianomaisten esittämät tulli-ilmoitukset hyväksyttiin vastaanotetuiksi. Edellä mainitun asetuksen 201 artiklan 3 kohdan nojalla maahantuojan välillisenä edustajana toiminut tulliasioitsija on lisäksi koko velan velallinen mukaan lukien tuontitullit, kuten polkumyyntitullit, joita ei ole saatu kannetuiksi siksi, että maahantuodun tavaran alkuperämaaksi oli ilmoitettu ilmoituksissa muu kuin sen oikea alkuperämaa. (ks. 52 kohta)

Käyttöön otettujen polkumyyntitullien perusteella suoritettavassa tuontitullien kantamisessa jälkikäteen asianomaisen ei voida katsoa joutuneen tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/1992 239 artiklassa tarkoitettuun erityistilanteeseen sen seikan takia, että kolmannen maan kauppakamareiden antamat alkuperätodistukset osoittautuivat pätemättömiksi. Se, että se tukeutui tulliviranomaisille tulliselvitettyjen tavaroiden alkuperän todistamiseksi näihin todistuksiin, on tavaranhaltijan suorittama valinta, jonka se teki täyttääkseen velvollisuutensa ilmoittaa tuotujen tavaroiden alkuperä tulliviranomaisille. Tähän valintaan sisältyy tulliasioitsijan toiminnan harjoittamiseen erottamattomasti liittyviä riskejä, joiden on jäätävä tulliasioitsijan eikä julkisen talouden kannettaviksi. Jos tullivelan maksamisesta vastuussa olevan voitaisiin katsoa joutuvan näiden olosuhteiden takia erityistilanteeseen, jonka perusteella polkumyyntitullien peruuttaminen olisi perusteltua, talouden toimijoilla ei olisi mitään intressiä varmistautua tulliviranomaisille esitettyjen ilmoitusten ja asiakirjojen todenperäisyydestä. (ks. 61–65 ja 69 kohta)

Lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan glyfosaatin tuonnissa ja käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta annetulla asetuksella N:o 368/98, jonka kiertäminen oli syynä kansallisten tulliviranomaisten tekemiin tullien kantamispäätöksiin, käyttöön otetun polkumyyntitullin soveltamisessa velvollisuus, joka koskee sitä, että kyseiseen tuontiin on sovellettava polkumyyntitulleja, kuuluu pääsääntöisesti jäsenvaltioiden tulliviranomaisille. Komissiolla on kuitenkin – sille kuuluvan perussopimusten ja unionin johdetun oikeuden valvojatehtävän takia yleensä ja sen keskeisen tehtävän, joka sillä on unionin tullioikeuden soveltamisen valvonnassa, takia erityisesti – koordinointi- ja valvontavelvollisuuksia erityisesti mahdollisten rikkomusten yhteydessä suoritetuissa tutkimuksissa. Komissio täyttää nämä velvollisuudet silloin, kun se toteuttaa tai sen tuella toteutetut menettelyt on toteutettu sitä mukaa kuin kansallisten viranomaisten ja OLAFin suorittamien tutkimusten eri vaiheissa oli paljastunut tietoja mahdollisesta tullien kiertämisestä. Lisäksi on niin, että komissiolle täten asetettuihin velvollisuuksiin ei kuulu velvollisuutta ilmoittaa maahantuojille tai tulliasioitsijoille komission käytettävissä olevista tiedoista eikä varoittaa niitä silloin, kun sillä epäilyksiä niiden toteuttamien liiketoimien suhteen. (ks. 72, 76 ja 77 kohta)

Yleisessä järjestelmässä suoritettavassa tuonnissa, josta kannetaan polkumyyntitulleja, sekä komissiolla että kansallisilla tulliviranomaisilla on huolellisuus- ja valvontavelvollisuus sen osalta, että siinä sovelletaan unionin oikeutta. Koska tällainen velvollisuus ei kuitenkaan tarkoita niissä tapauksissa, joissa on olemassa tietoja, joihin ei sisältynyt määrättyjen yhtiöiden osalta sellaisia riittävän konkreettisia viitteitä, joilla olisi voitu perustella se, että kyseisten yhtiöiden tai niiden suorittamien liiketoimien osalta toteutetaan välittömästi erityistoimia, tulliviranomaisten on tarkistettava fyysisesti ja systemaattisesti kaikki tällaisten yhtiöiden unionin tullialueelle tuomien tuotteiden lähetykset. Tulliviranomaiset eivät ole myöskään velvollisia varottamaan näitä yhtiöitä, koska tiedot olivat luonteeltaan yleisiä. Tulliviranomaisilla, joille on ilmoitettu petoksen mahdollisuudesta, ei ole nimittäin velvollisuutta varoittaa toimijaa siitä, että tämä saattaa joutua maksamisvelvolliseksi kyseisen petoksen takia, vaikka kyseinen toimija olisi toiminut vilpittömässä mielessä (ks.85–87 ja 90 kohta)

Tulliasioitsija vastaa harjoittamansa toiminnan luonteen vuoksi tuontitullien maksamisesta ja tulliviranomaisille esittämiensä asiakirjojen sääntöjenmukaisuudesta. Hyvin vakiintuneessa asemassa olevalla tulliasioitsijalla täytyy vähintäänkin olla tältä osin epäilyjä tuodun tuotteen todellisen alkuperän osalta, kun laskuihin, pakkausluetteloihin ja tulli-ilmoituksiin sisältyy tällaista alkuperää koskevia tietoja ja alkuperätodistuksissa esiintyy epäjohdonmukaisuuksia. Tullitoimitsijan huolimattomuus on sitäkin suurempi, jos se ei ole lisäksi tutkinut itse tai saanut nähtäväkseen tällaisia laskuja ja ilmoituksia ennen kuin se esitti ilmoitukset tulliviranomaisille siitä huolimatta, että se on tullikoodeksin soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93 199 artiklan nojalla tavaranhaltijana vastuussa näissä ilmoituksissa olevien tietojen oikeellisuudesta. Ilmoitusten toimittamiseksi ja relevantin dokumentaation kokoamiseksi suoritettavat tulliasioitsijan sisäiset menettelyt sekä sen konsernin yhtiörakenteen erityispiirteet eivät ole sellaisia perusteita, joiden johdosta se voisi vapautua tulliasioitsijan tehtäviinsä erottumattomasti kuuluvista velvollisuuksistaan ja jättää seuraukset unionin talousarviosta vastattaviksi. Tulliasioitsija ei voi sitä paitsi linnoittautua asiakkaan toimien taakse oikeuttaakseen tällä tuontitullien peruuttamisen. (ks. 95, 98, 101, 104–107, 109, 110, 112 ja 115 kohta)