ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 184/6

Kanne 26.4.2012 — Euroopan komissio v. Euroopan unionin neuvosto

(Asia C-196/12)

2012/C 184/11

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: J. Currall, J.-P. Keppenne ja D. Martin)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

— Todettava, että Euroopan unionin neuvosto ei ole noudattanut henkilöstösääntöjen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole hyväksynyt komission ehdotusta neuvoston asetukseksi Euroopan unionin virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta 1 päivästä heinäkuuta 2011

— Euroopan unionin neuvosto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja katsoo kanteessaan, että neuvosto on poikennut komission ehdotuksesta asetukseksi virkamiesten palkkojen ja eläkkeiden mukauttamisesta henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 3 artiklan nojalla, vaikka kyseisen artiklan velvoittavasta sanamuodosta ilmenee, että palkkojen ja eläkkeiden vuosittaisessa mukauttamisessa käytettävä menetelmä on automaattinen menettely, jossa neuvostolle ei jätetä lainkaan harkintavaltaa. Edellä mainitussa artiklassa neuvosto velvoitetaan hyväksymään komission ehdotus ennen kulumassa olevan vuoden joulukuun 31 päivää. Kantajan mukaan neuvostolla ei ole ollut oikeutta poiketa tästä velvoitteesta sillä perusteella, että se katsoi, että komission olisi pitänyt tehdä sille liitteessä XI olevan 10 artiklan mukainen ehdotus. Asialliset edellytykset 10 artiklan soveltamiselle eivät ainakaan täyttyneet vuonna 2011, kuten sitä paitsi ilmenee niistä kahdesta taloudellisesta kertomuksesta, jotka komissio oli esittänyt neuvostolle tämän pyynnöstä. Tehdessään itse henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 10 artiklan nojalla päätöksen 2011/866/EU (1) neuvosto on menetellyt toimielinten toimivallan käyttöä koskevien edellytysten vastaisesti.

Komissio moittii neuvostoa myös siitä, että neuvosto on kieltäytynyt mukauttamasta näihin palkkoihin ja eläkkeisiin sovellettavia korjauskertoimia, jotka riippuvat asianomaisten henkilöiden työpaikasta tai asuinpaikasta. Kantajan mukaan on kiistämätöntä, että tätä asiaa ei käsitellä neuvoston ”päätöksessä” sanallakaan, koska sen perusteluissa viitataan vain liitteessä XI olevan 10 artiklan poikkeuslausekkeeseen. Neuvoston menettelyä on sen vuoksi pidettävä lainvastaisena laiminlyöntinä.

(1) Komission ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan unionin virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta 1 päivästä heinäkuuta 201119.12.2011 tehty neuvoston päätös (EUVL L 341, s. 54).
—

Unionin tuomioistuimen on todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut sellaisten maatiaiskantojen ja -lajikkeiden, joita on perinteisesti kasvatettu erityisissä paikallisissa ja alueellisissa olosuhteissa ja joita uhkaa geneettinen köyhtyminen, sekä lajikkeiden, joilla ei ole varsinaista merkitystä kaupallisen viljelytuotannon kannalta mutta jotka on kehitetty erityisiä kasvuolosuhteita varten, hyväksymiseen ja siementen kaupan pitämiseen tehtävistä poikkeuksista 26.11.2009 annetun komission direktiivin 2009/145/EY (1) 36 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ainakaan se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle.
7)

Liettuan tasavallan kieltäytyminen rekisteröimästä ajoneuvoja, joiden ohjauspyörä on oikealla puolella, ei ole asianmukainen keino liikenneturvallisuuden takaamiseksi. Komission näkemyksen mukaan ajoneuvo, jonka ohjauspyörä on oikealla puolella, ei lisää liikenneturvallisuusongelmia vaan kuljettajien on totuttava kuljettamaan ajoneuvoa, jonka hallintalaitteet ovat tien oikealla puolella, siten, ettei tällaisen ajoneuvon kuljettaminen lisää muiden tienkäyttäjien riskejä. Komissio haluaa kiinnittää unionin tuomioistuimen huomiota Liettuan tasavallan käytännön epäjohdonmukaisuuteen, sillä ajoneuvoja, joiden ohjauspyörä on oikealla puolella, satunnaisesti ajavat henkilöt (esimerkiksi matkailijat), jotka ovat tottumattomia tien oikean puolen käyttämisen merkitsemiin erityisiin olosuhteisiin, aiheuttavat suuremman liikenneturvallisuusuhan kuin kuljettajat, jotka jatkuvasti kuljettavat tällaisia ajoneuvoja tien oikealla puolella. Ajan myötä kuljettajat, jotka jatkuvasti kuljettavat henkilöautoja, joiden ohjauspyörä on oikealla puolella, tottuvat tien oikealla puolella ajamiseen liikenteessä eivätkä aiheuta uhkaa liikenneturvallisuudelle.
2)

Onko 20.2.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 320/2006 3 ja 4 artiklan ja unionin primaarioikeuden ylemmänasteisten oikeussääntöjen ja periaatteiden perusteella katsottava, että 27.6.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 968/2006 (2) 4 artikla on pätemätön, jos sitä tulkitaan niin, että sen 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuihin välineisiin luetaan myös ne, joita sokerintuotantoyritykset käyttävät sokerin pakkaamiseen sen myyntiä varten, kun on selvää, että asetuksen N:o 320/2006 tavoitteena on sokerintuotantoyritysten tuotantokyvyn rajoittaminen eikä se, että alalla suljettaisiin pois mahdollisuus toimintaan, joka muodostuu vain tuotteen myynnistä käyttämällä sokeria, joka on saatu muille laitoksille tai yrityksille kuuluvista tuotantokiintiöistä?
1)

Kun kolmannen valtion (käsiteltävässä asiassa Algerian) kansalaiselle on alle viisi vuotta aikaisemmin myönnetty oleskelulupa jäsenvaltiossa (käsiteltävässä asiassa Belgiassa) toisen jäsenvaltion kansalaisen (käsiteltävässä asiassa Ranskan), jonka kanssa tällä henkilöllä on lapsi (joka on Ranskan kansalainen), luokse tuloa varten, ja kun he eivät ole avioliitossa tai rekisteröidyssä parisuhteessa, kuuluuko hän asetuksen N:o 1408/71 (1) henkilölliseen soveltamisalaan sellaisen työntekijän perheenjäsenenä, joka on jonkin jäsenvaltion kansalainen, taattujen perhe-etuuksien myöntämistä varten sellaisesta toisesta lapsesta, joka on kolmannen valtion (käsiteltävässä asiassa Algerian) kansalainen, kun yhteiselämä on sittemmin päättynyt sen lapsen isän kanssa, jolla on Ranskan kansalaisuus?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 98/18

Kanne 30.1.2012 — Euroopan komissio v. Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

(Asia C-43/12)

2012/C 98/30

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: T. van Rijn ja R. Troosters)

Vastaajat: Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

— liikenneturvallisuuteen liittyviä liikennerikkomuksia koskevan rajat ylittävän tietojenvaihdon helpottamisesta 25.10.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/82/EU (1) on kumottava

— on todettava, että direktiivin 2011/82/EU vaikutukset katsotaan lopullisiksi

— Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Tämän kannekirjelmän tarkoituksena on nostaa kanne direktiivin 2011/82/EU kumoamiseksi. Komissio riitauttaa valitun oikeusperustan. Sen mukaan SEUT 87 artiklan 2 kohta ei ole asianmukainen oikeusperusta, sillä direktiivin tarkoituksena on perustaa jäsenvaltioiden välille tietojenvaihtomekanismi, joka kattaa liikennerikkomukset riippumatta siitä, ovatko ne luonteeltaan hallinto- vai rikosoikeudellisia. Kyseinen 87 artikla koskee kuitenkin vain poliisiyhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten välillä rikosten ehkäisemisen, paljastamisen ja tutkinnan aloilla. Komission mielestä SEUT 91 artiklan 1 kohta on asianmukainen oikeusperusta. Direktiivin tavoitteena nimittäin on parantaa liikenneturvallisuutta, joka on yksi yhteisen liikennepolitiikan aloista, josta määrätään nimenomaisesti kyseisessä määräyksessä (c alakohta).

(1) EUVL L 288, s. 1.
1)

Miten on tulkittava Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta 29.2.1968 annetun neuvoston direktiivin (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68 (1), sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella N:o 723/2004 (jäljempänä henkilöstösäännöt), liitteessä VIII olevan 11 artiklan 2 kohdan käsitettä ”eläkeoikeuksia edustava vakuutusmatemaattisesti laskettu pääoma”? Sisältääkö tämä käsite eläkeoikeuksien tason, joka määritetään sekä vakuutusmatemaattisen arvon että kiinteällä korolla lasketun arvon muodossa, siten kuin ne määritetään henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 11 artiklan 2 kohdassa, kuten ennen asetuksen N:o 723/2004 voimaantuloa säädettiin, vai onko se määritettävä vain jommankumman käsitteen mukaan, ja jos ei, miten se eroaa näistä käsitteistä?
3)

Onko SEU 4 artiklan 3 kohdan mukainen lojaalin yhteistyön periaate esteenä kansalliselle oikeussäännölle, josta on säädetty direktiivin täytäntöönpanolle varatun ajan kuluessa direktiivin soveltamis[alan] kiertämiseksi tai ainakin sen supistamiseksi, ja mihin toimenpiteisiin tuomioistuimen on ryhdyttävä todetessaan, että tällainen tavoite on olemassa?
1)

Ensisijainen valitusperuste perustuu oikeudelliseen virheeseen ja puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen arvioitaessa valittajan vastuuta rikkomisen osalta. Unionin yleinen tuomioistuin on todennut Armando Álvarezin olevan vastuussa rikkomisesta sen perusteella, että se on osallistunut suoraan yhteenliittymään, mikä merkitsee sitä, että se on hyväksynyt paitsi uusia perusteita, myös riidanalaiseen päätökseen nähden erillisiä syyksiluettavuutta koskevia perusteita. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt kanteeseen sisältyvät argumentit ja todennut, etteivät ne ole riittäviä kumoamaan oletusta siitä, että Armando Álvarezilla on ollut tosiasiallinen määräysvalta tytäryhtiöönsä nähden. Komissio ei päätöksessään kuitenkaan vahvista yhtäkään oletusta siitä, että valittaja olisi tosiasiallisesti käyttänyt määräysvaltaa tytäryhtiössä, eikä valittajan tehtävänä näin ollen ollut kumota tällaista oletusta, koska todistustaakka kuuluu yksinomaan komissiolle. Unionin yleinen tuomioistuin on näin toimiessaan soveltanut virheellisesti rikkomiseen osallistumisen ja sitä koskevan syyksiluettavuuden käsitteitä ja loukannut valittajan puolustautumisoikeuksia.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 227/6

Valitus, jonka Enviro Tech Europe Ltd on tehnyt 5.3.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-291/04, Enviro Tech Europe Ltd ja Enviro Tech International, Inc. v. Euroopan komissio, 16.12.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-118/12 P)

2012/C 227/10

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Enviro Tech Europe Ltd (edustajat: avocat C. Mereu ja avocat K. Van Maldegem)

Muut osapuolet: Euroopan komissio, Enviro Tech International, Inc.

Vaatimukset

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

— kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-291/04 antaman tuomion valittajan vahingonkorvausvaatimuksen osalta ja

— toteamaan, että vastapuoli on vastuussa valittajalle aiheutuneista vahingoista tai

— toissijaisesti palauttamaan asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi valittajan vahingonkorvausvaatimuksen osalta ja

— velvoittamaan vastapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut (unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut mukaan lukien).

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että kun unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen vahingonkorvausvaatimuksen sillä perusteella, että valittaja ei ollut osoittanut, että komissio olisi toiminut lainvastaisesti, unionin yleinen tuomioistuin rikkoi Euroopan unionin oikeutta. Erityisesti valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen tulkitessaan asiassa C-425/08 annettua tuomiota ja että näin ollen se teki oikeudellisen virheen, koska se ei tutkinut valittajan ensimmäisen kanneperusteen kolmatta osaa, joka koski ”tavanomaista käsittelyä tai käyttöä”, ja koska se päätyi siihen, että vahingonkorvausvaatimus oli hylättävä.

Näistä syistä valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen tuomio asiassa T-291/04 on kumottava siltä osin kuin se koskee valittajan vahingonkorvausvaatimusta ja että vastapuolen on todettava olevan vastuussa valittajalle aiheutuneista vahingoista.
3)

Voidaanko SEUT 101 artiklan 1 kohtaa (aiemmin EY 81 artiklan 1 kohta) tulkita siten, että jotta sopimus voidaan todeta kilpailua rajoittavaksi, on voitava esittää näyttö siitä, että yrityksen sääntömääräinen edustaja on henkilökohtaisesti syyllistynyt kyseiseen menettelyyn tai on henkilökohtaisesti hyväksynyt valtuutuksen muodossa yrityksen palveluksessa olevan sellaisen henkilön menettelyn, joka on tai on voinut osallistua kilpailua rajoittavaan sopimukseen, tilanteessa, jossa yritys ei ole irrottautunut ja pysyttäytynyt erillään alaisensa menettelystä ja sopimus on myös pantu täytäntöön?
2)

Erityisesti: — Pitääkö tarkastuksen kohteena olevan ajanjakson joka tapauksessa ja sen uhalla, että tarkastus on muuten sääntöjenvastainen, mihin tarkastuksen kohteena ollut taho voisi vedota tämän tarkastuksen tulosten seurauksia koskevaa päätöstä vastaan, päättyä sellaista tarkastuskautta edeltävän kahdentoista kuukauden ajanjakson aikana, jonka aikana tarkastukset on toteutettu? — Mikäli edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, miten asetuksessa nimenomaisesti ilmaistu mahdollisuus jatkaa tarkastusta koskevaa ajanjaksoa ”ajan, joka — – seuraa kahdentoista kuukauden aikaa”, on ymmärrettävä? — Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko tarkastuksen kohteena olevan ajanjakson kuitenkin sen uhalla, että tarkastus on muuten sääntöjenvastainen, mihin tarkastuksen kohteena ollut taho voisi vedota tämän tarkastuksen tulosten seurauksia koskevaa päätöstä vastaan, sisällyttävä kahdentoista kuukauden ajanjakso, joka päättyy sen tarkastuskauden aikana, joka edeltää sitä tarkastuskautta, jona tarkastus on toimitettu, vai voiko tarkastus koskea ainoastaan ajanjaksoa, joka päättyy ennen edeltävän tarkastuskauden alkua?
Unionin yleinen tuomioistuin on ensiksikin tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on uusi arviointiperusteita soveltaen katsonut, että asetuksen N:o 207/2009 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu sekaannusvaara on olemassa. Valituksenalaisen tuomion mukaan merkityssisällön samankaltaisuuden toteamiseen riittää se, että merkityssisällöt perustuvat samaan yhdistävään käsitteeseen ja että ne — vaikka ovatkin merkityssisällöltään erilaisia — eivät muodosta vastakohtia, mikä ei ole yhdenmukaista tähänastisen oikeuskäytännön kanssa.
2)

Mikä on asetuksen N:o 966/2010 (3) 18 perustelukappaleessa tarkoitettu taannehtivasti kannettavan polkumyyntitullin asianmukainen määrä asetuksen N:o 723/2011 täytäntöön panemiseksi?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 65/7

Valitus, jonka Seven for all mankind LLC on tehnyt 20.12.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-176/10, Seven SpA v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 6.10.2011 annetusta tuomiosta

(Asia C-655/11 P)

2012/C 65/14

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Seven for all mankind LLC (edustaja: avocat A. Gautier-Sauvagnac)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

— kumoamaan Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-176/10 6.10.2011 antaman tuomion, joka on annettu tiedoksi 7.10.2011

— vahvistamaan SMHV:n toisen valituslautakunnan asiassa R 1514/2008-2 28.1.2010 tekemän päätöksen, joka on annettu tiedoksi 15.2.2010

— velvoittamaan Seven SpA:n vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Seven For All Mankindille tästä oikeudenkäynnistä ja SMHV:ssa käydystä menettelystä aiheutuneet kulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vaatii valituksenalaisen tuomion kumoamista seuraavilla perusteilla:

— unionin yleinen tuomioistuin on ensinnäkin tehnyt valittajan etuihin vaikuttavan menettelyvirheen, kun se on arvioinut sanan SEVEN erottamiskykyä
—

EAC-PO:n päätökset, jotka annettiin valittajalle tiedoksi kahdella erillisellä 12.5.2009 päivätyllä kirjeellä ja joilla se asetti toiselle sijalle valittajan tarjoukset, jotka se oli jättänyt koulutusohjelmia (ESP-ISEP) varten tarjottavia ulkoisia palveluja koskevan avoimen tarjouspyyntömenettelyn EAC/01/2008 (EUVL 2008/S 158-212752) osassa 1 (tietojärjestelmien kehittäminen ja ylläpito) ja osassa 2 (tietojärjestelmien opetus, testaus, koulutus ja tuki), on kumottava ja valittajan aikaisempien EY 225, EY 235 ja EY 288 artiklojen (joista on tullut SEUT 256, SEUT 268 ja SEUT 340 artikla) mukainen korvausvaatimus vahingosta, joka aiheutui kyseisestä hankintamenettelystä ja jonka määrä on 9 544 480 euroa (3 945 040 euroa osan 1 ja 5 599 440 euroa osan 2 osalta), on hyväksyttävä.
1)

unionin yleisen tuomioistuimen antama tuomio on kumottava siltä osin kuin siinä hylätään kanne, jossa valittaja vaati, että sille kuuluvien velvollisuuksien palauttaa LIFE97/ENV/GR/000380-ohjelman yhteydessä maksetut summat on lakattava, tai toissijaisesti, että riidanalaista toimea on muutettava siten, että valittaja velvoitetaan palauttamaan 93 795,32 euroa eli summan, joka vastaa, kuten komissio itsekin on myöntänyt, tukikelvottomien menojen kirjanpidollista arvoa
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Rheinland-Pfalz (Saksa) on esittänyt 24.10.2011 — Helga Petersen ja Peter Petersen v. Finanzamt Ludwigshafen

(Asia C-544/11)

(2012/C 25/57)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Rheinland-Pfalz

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Helga Petersen ja Peter Petersen

Vastaaja: Finanzamt Ludwigshafen

Ennakkoratkaisukysymys

Onko säännös, jonka mukaan valtiossa verovelvollisen henkilön palkkatyöstä saamien tulojen verovapauden edellytyksenä on, että työnantajan kotipaikka on valtion alueella, mutta tällaista verovapautta ei ole, kun työnantajan kotipaikka on jossakin muussa Euroopan unionin valtiossa, yhteensopiva Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 49 artiklan (siinä muodossa kuin se on 26.2.2001 allekirjoitetussa Nizzan sopimuksessa; nykyisin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 56 artikla) kanssa?
3)

Onko SEU 4 artiklan 3 kohdan mukainen lojaalin yhteistyön periaate esteenä kansalliselle oikeussäännölle, josta on säädetty direktiivin täytäntöönpanolle varatun ajan kuluessa direktiivin soveltamisalan kiertämiseksi tai ainakin sen supistamiseksi, ja mihin toimenpiteisiin tuomioistuimen on ryhdyttävä todetessaan, että tällainen tavoite on olemassa?
—

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 263 artiklan etusija. Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 102 artikla tekee tyhjäksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa asetetun tiedoksiantamista koskevan velvoitteen; kyseisessä sopimuksessa määrätään, että kanteen nostamiselle varattu määräaika alkaa kulua siitä, kun säädös on annettu kantajalle tiedoksi tai julkaistu taikka siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon. Työjärjestyksen 102 artiklassa ei oteta huomioon tiedoksiantamista koskevaa velvoitetta eikä siinä oteta huomioon ajankohtaa, jolloin valittaja on tosiasiallisesti saanut toimesta tiedon. Näin ollen siinä rajoitetaan SEUT 263 artiklan sanamuotoa ja tarkoitusta. Tämän vuoksi 102 artiklassa asetetaan kyseenalaiseksi perustamissopimuksessa määrätyt oikeudet. Perustamissopimuksella on normihierarkiassa ylempi asema ja se velvoittaa toimielimiä, joista Euroopan unionin koostuu. Näin ollen koska valituksenalaisia toimia ei ole annettu tiedoksi valittajalle, mikä on vastoin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 263 artiklan viidettä kohtaa, kanteen nostamiselle varattu määräaika voi alkaa kulua vasta siitä, kun valittaja sai tiedon häntä vastaan toteutetuista toimista.
—

Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio on kumottava kokonaan tai osittain siltä osin kuin sillä on hylätty Polimerin kanne asiassa T-59/07 ja näin ollen i) [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta 29.11.2006 tehty komission päätös K(2006) 5700 lopullinen (asia COMP/F/38.638 — butadieenikumi ja emulsiopolymeroinnilla tuotettu styreenibutadieenikumi; jäljempänä päätös) on kumottava kokonaan tai osittain ii) ja Polimerille päätöksessä määrätty sakko on kumottava tai ainakin sen määrää on alennettava.
Toiseksi EUT 5 artiklan 4 kohdassa määrättyä suhteellisuusperiaatetta on loukattu. Puolan tasavallan hallitus katsoo, että sen mahdollisuuden poissulkemisella, että asianajaja, joka on työsuhteessa asianosaiseen, voisi toimia sen edustajana, mennään pidemmälle kuin on tarpeen sen takaamiseksi, että oikeudellisen palvelun tarjoaa riippumaton juristi. Olemassa on vähemmän rajoittavia aineellisia ja muodollisia toimenpiteitä, joilla tuohon tavoitteeseen voidaan päästä; tällaisia ovat etenkin ammatin harjoittamista ja ammattietiikkaa koskevat kansalliset toimenpiteet.
—

valituksenalainen tuomio ja päätös on kumottava siltä osin kuin katsotaan toteen näytetyksi, että Ausimont on osallistunut rikkomiseen ennen ajanjaksoa touko-syyskuu 1997, ja kantajalle päätöksen 2 artiklassa määrätyn sakon määrä on vastaavasti laskettava uudelleen
3)

Saavatko TRIPS-sopimuksen 27 ja 70 artiklan nojalla patentit, jotka kuuluvat vuoden 1973 Münchenin yleissopimuksen 167 artiklan 2 kappaleen mukaisen varauman alaan ja jotka on annettu ennen päivämäärää 7.2.1992 eli ennen kyseisen yleissopimuksen voimaantuloa ja jotka koskevat lääkevalmisteita koskevia keksintöjä mutta suojaavat tämän varauman vuoksi ainoastaan niiden valmistusmenetelmää, TRIPS-sopimuksen määräysten nojalla kaikkia patentteja koskevan suojan, ja mikäli tähän vastataan myöntävästi, mikä on suojan laajuus ja kohde eli suojataanko kyseisen yleissopimuksen voimaantulon jälkeen myös kyseisiä lääkevalmisteita vai onko suoja edelleen voimassa vain niiden valmistusmenetelmän osalta tai onko tehtävä ero patenttihakemuksen sisällön mukaan eli sen mukaan, ilmeneekö keksinnön ja siihen liittyvien odotusten kuvauksesta, että hakemus on laadittu sen vuoksi, että tuote, valmistusmenetelmä tai molemmat saisivat suojaa alusta lähtien?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Mercantil de A Coruña (Espanja) on esittänyt 28.6.2011 — Germán Rodríguez Cachafeiro ja María de los Reyes Martínez-Reboredo Varela-Villamor v. Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

(Asia C-321/11)

2011/C 282/04

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de lo Mercantil de A Coruña

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Germán Rodríguez Cachafeiro ja María de los Reyes Martínez-Reboredo Varela-Villamor

Vastaaja: Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 2 artiklan j alakohdassa, luettuna yhdessä 3 artiklan 2 kohdan ja 4 artiklan 3 kohdan kanssa, olevan lennolle pääsyn epäämisen käsitteen katsoa sisältävän tilanteen, jossa kuljettajana oleva lentoyhtiö epää lennolle pääsyn sen vuoksi, että lipun ensimmäinen matkaosuus on viivästynyt siitä johtuvasta syystä ja se on arvioinut virheellisesti, etteivät matkustajat saavu ajoissa jälkimmäiselle lennolle, ja jossa lentoyhtiö sallii, että toiset matkustajat ottavat kyseisten matkustajien paikat?

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 295/91 (EUVL L 46, s. 1)
Komissio katsoo puitedirektiivin 14 artiklan 1 kohdan c alakohdan, luettuna yhdessä saman direktiivin 13 artiklan 6 kohdan kanssa, perusteella, että kansalaisille tiedottaminen ja kansalaisten kuuleminen vesipiirin hoitosuunnitelmien hallinnoinnista on toteutettu Katalonian vesistöalueen, jota koskeva suunnitelma on jo annettu, lisäksi 12:lla muulla vesistöalueella, joita ovat Baleaarit, Teneriffa, Guadiana, Guadalquivir, Andalusian Välimeren puoleinen alue, Tinto-Odiel-Piedras, Guadalete-Barbate, Galician rannikko, Miño-Sil, Duero, läntinen Cantábrico ja itäinen Cantábrico.