JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

8 päivänä syyskuuta 2016 ( 1 )

Asia C‑275/15

ITV Broadcasting Limited,

ITV2 Limited,

ITV Digital Channels Limited,

Channel Four Television Corp.,

4 Ventures Limited,

Channel 5 Broadcasting Limited ja

ITV Studios Limited

vastaan

TVCatchup Limited (selvitystilassa),

TVCatchup (UK) Limited ja

Media Resources Limited,

Secretary of State for Businessin,

Innovation and Skillsinja

Virgin Media Limitedin osallistuessa asian käsittelyyn

(Ennakkoratkaisupyyntö – Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (muutoksenhakutuomioistuin (Englanti ja Wales) (siviiliasiain jaosto), Yhdistynyt kuningaskunta))

”Ennakkoratkaisupyyntö — Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistaminen tietoyhteiskunnassa — Direktiivi 2001/29/EY — 9 artikla — Käsitteet ”kaapeliverkko” ja ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” — Kolmannen toteuttama televisiolähetysten edelleen lähettäminen niiden peittoalueella internetissä tapahtuvan toiston välityksellä — ”Live streaming” (suoratoisto)”

I Johdanto

1. Court of Appealin (England & Wales) (Civil Division) (muutoksenhakutuomioistuin (Englanti ja Wales) (siviiliasiain jaosto)) esittämässä ennakkoratkaisupyynnössä pyydetään tulkitsemaan tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa annetun direktiivin 2001/29/EY ( 2 ) 9 artiklaa, jossa säädetään, etteivät tämän direktiivin säännökset vaikuta tietyillä muilla aloilla sovellettaviin säännöksiin. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta erityisesti, miten se tulkitsisi ilmaisua ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin”, joka mainitaan kyseisessä artiklassa yhtenä direktiivin 2001/29 soveltamisalan ulkopuolelle jäävistä aloista.

2. Ennakkoratkaisupyyntö liittyy kaupallisen televisiolähetystoiminnan harjoittajien nostamaan kanteeseen, jossa väitetään, että edelleenlähetystoiminnan harjoittajat, joiden tarjoamien palvelujen käyttäjät voivat vastaanottaa internetin välityksellä ”suorana” toistettavia (live streaming) maksuttomia televisiolähetyksiä, kantajien lähettämät lähetykset mukaan lukien, ovat loukanneet kantajien tekijänoikeutta televisiolähetyksiinsä.

3. Unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi on jo aiemmin saatettu ennakkoratkaisupyyntö tässä samassa asiassa. Unionin tuomioistuin totesi 7.3.2013 antamassaan tuomiossa ITV Broadcasting ym., ( 3 ) että riidanalaisten palvelujen tarjoajien harjoittama edelleenlähetystoiminta on direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yleisölle välittämistä.

4. Kyseisen tuomion perusteella asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitellyt kansallinen tuomioistuin totesi, että riidanalaisten palvelujen tarjoajat olivat loukanneet kantajien tekijänoikeutta. Mainittu tuomioistuin on kuitenkin katsonut tiettyjen lähetysten osalta, että palvelujen tarjoajat voivat vedota Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuteen sisältyvään säännökseen, jossa sallitaan tiettyjen yleisradiolähetysten edelleen lähettäminen kaapeleitse niiden peittoalueella.

5. Valittajat ovat valittaneet tästä ratkaisusta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen, joka tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä sitä, voidaanko direktiivin 2001/29 mukaisena pitää sellaista kansallista säännöstä, jolla rajoitetaan kyseisessä direktiivissä tekijänoikeuden haltijoille annettua yksinoikeutta sallia tai kieltää teostensa välittäminen yleisölle. Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, etteivät riidanalaiset edelleenlähetykset kuulu minkään direktiivin 5 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan.

6. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa erityisesti tietää, voidaanko direktiivin 2001/29 9 artiklan nojalla edelleen soveltaa kyseistä säännöstä sillä perusteella, että sen voidaan katsoa koskevan ”yleisradiopalvelujen pääsyä kaapeliverkkoihin”. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille myös joitakin kyseisessä artiklassa käytetyn kaapeliverkon käsitteen tulkintaan liittyviä kysymyksiä, joilla halutaan selvittää, onko unionin oikeus esteenä kyseisen säännöksen soveltamiselle internetissä tapahtuvan toiston välityksellä toteutettaviin edelleenlähetyksiin.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

7. Direktiivin 2001/29 johdanto-osan 60 perustelukappaleessa säädetään seuraavaa: ”Tässä direktiivissä säädetty suoja ei saisi vaikuttaa muiden alojen kansalliseen tai yhteisön lainsäädäntöön, joka koskee esimerkiksi teollisoikeuksia, tietosuojaa, ehdollista pääsyä, julkisten asiakirjojen saatavuutta sekä tiedotusvälineiden käytön kronologiaa, ja jolla saattaa olla vaikutusta tekijänoikeuden ja lähioikeuksien oikeudelliseen suojaan.”

8. Direktiivin 2001/29 1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdan mukaan direktiivi koskee ”tekijänoikeuden ja lähioikeuksien oikeudellista suojaa sisämarkkinoilla ja erityisesti tietoyhteiskunnassa”.

9. Mainitun direktiivin 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Muiden säännösten edelleen soveltaminen”, säädetään seuraavaa: ”Tämän direktiivin säännökset eivät vaikuta säännöksiin, jotka koskevat erityisesti patentteja, tavaramerkkejä, malleja, hyödyllisyysmalleja, puolijohdetuotteiden piirimalleja, typografisia merkkejä, ehdollista pääsyä, yleisradiopalvelujen pääsyä kaapeliverkkoihin, kansallisaarteiden suojaa, aineistojen tallentamis‑ tai luovuttamisvaatimuksia, kilpailun rajoituksia ja vilpillistä kilpailua koskevaa oikeutta, liikesalaisuutta, turvallisuutta, luottamuksellisuutta, tietosuojaa ja yksityisyyden suojaa, julkisten asiakirjojen saatavuutta tai sopimusoikeutta.”

B Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntö

10. Vuoden 1988 tekijänoikeus-, malli- ja patenttilain (Copyright, Designs and Patents Act 1988, jäljempänä CDPA), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 73 §:n, jonka otsikko on ”Yleisradiolähetyksen vastaanotto ja edelleenlähetys kaapeleitse”, 1 momentissa, 2 momentin b kohdassa ja 3 momentissa säädetään seuraavaa: ”(1) Tätä pykälää sovelletaan, jos Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevasta paikasta lähetetty yleisradiolähetys vastaanotetaan ja lähetetään välittömästi edelleen kaapeleitse. (2) Tekijänoikeutta lähetykseen ei loukata, – – (b) sikäli ja siinä määrin kuin lähetys on tehty vastaanotettavaksi alueella, jolla se lähetetään edelleen kaapeleitse ja muodostaa osan määritelmän mukaista palvelua. (3) Tekijänoikeutta lähetykseen sisältyvään mihin tahansa teokseen ei loukata, sikäli ja siinä määrin kuin lähetys on tehty vastaanotettavaksi alueella, jolla se lähetetään edelleen kaapeleitse – –.”

11. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että CDPA:n 73 §:n 1 momentti, 2 momentin b kohta ja 3 momentti, sellaisina kuin ne on esitetty edellä, ovat tulosta muutoksista, joita kyseiseen lakiin tehtiin vuonna 2003 direktiivin 2001/29 saattamiseksi osaksi Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöä.

III Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa

12. Pääasian kantajat eli ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited ja ITV Studios Limited (jäljempänä yhdessä pääasian kantajat) ovat kaupallisen televisiolähetystoiminnan harjoittajia, joiden lähetykset ovat vapaasti vastaanotettavia ja joilla on Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden mukaisia tekijänoikeuksia televisiolähetyksiinsä sekä lähetyksiinsä sisältyviin elokuviin ja muihin teoksiin ja suojan kohteisiin. Toiminta rahoitetaan lähetyksiin sisältyvillä mainoksilla.

13. Pääasian kantajat nostivat TVCatchup Limitediä vastaan kanteen High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionissa (ensimmäisen asteen tuomioistuin) ja väittivät, että sen tarjoamat palvelut, joiden käyttäjät voivat vastaanottaa internetin kautta ”suorana” toistettavia (live streaming) maksuttomia televisiolähetyksiä, pääasian kantajien lähettämät lähetykset mukaan lukien, loukkasi niiden tekijänoikeutta. Myös riidanalaiset palvelut rahoitetaan mainoksilla.

14. High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division esitti tässä asiassa unionin tuomioistuimelle ensimmäisen ennakkoratkaisupyynnön, joka koski direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yleisölle välittämisen käsitteen tulkintaa.

15. Unionin tuomioistuin totesi 7.3.2013 antamansa tuomion ITV Broadcasting ym. ( 4 ) tuomiolauselmassa seuraavaa: ”[Direktiivin 2001/29] 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yleisölle välittämisen käsitettä on tulkittava siten, että se kattaa maanpäälliseen televisiolähetykseen sisältyvien teosten edelleen lähettämisen — jonka muu yhteisö kuin alkuperäinen lähetystoiminnan harjoittaja suorittaa — kyseisen yhteisön tilaajien, jotka voivat vastaanottaa edelleenlähetyksen muodostamalla yhteyden tämän palvelimeen, käyttöön asetetun internetissä tapahtuvan toiston välityksellä — vaikka tilaajat ovat kyseisen maanpäällisen televisiolähetyksen peittoalueella ja voivat vastaanottaa sen laillisesti televisiovastaanottimeen.”

16. Tämän tuomion perusteella High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division totesi TVCatchup Limitedin loukanneen pääasian kantajien tekijänoikeutta ja antoi kieltomääräyksen, jonka tarkoituksena oli estää oikeudenloukkausten jatkuminen.

17. Kyseinen tuomioistuin kuitenkin katsoi, että TVCatchup Limited saattoi kolmen televisiokanavan eli ITV:n, Channel 4:n ja Channel 5:n osalta vedota CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohtaan ja 3 momenttiin sisältyvään puolustautumisperusteeseen, koska se välitti näitä kanavia internetissä tilaajille, jotka olivat niiden alkuperäisellä peittoalueella. Tältä osin kyseinen tuomioistuin katsoi, että CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdassa ja 3 momentissa käytetty ilmaus ”lähetetään edelleen kaapeleitse” oli riittävän laaja sisältääkseen internetin välityksellä tapahtuvan edelleenlähetyksen mutta ei edelleenlähetystä, joka tapahtuu mobiililaitteilla matkapuhelinverkon välityksellä.

18. Pääasian kantajat valittivat tuomiosta Court of Appealiin (England & Wales) (Civil Division). Kyseisessä tuomioistuimessa käydyn oikeudenkäynnin aikana TVCatchup Limited asetettiin selvitystilaan. TVCatchup Limitedin aiemmin harjoittamaa liiketoimintaa jatkaa nykyisin TVCatchup (UK) Limited ‑yritys Media Resources Limitedin myöntämällä lisenssillä. Viimeksi mainitut pyysivät saada osallistua muutoksenhakumenettelyyn väliintulijoina, ja niiden pyyntö hyväksyttiin.

19. Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoi, että CDPA:n 73 §:ää on tulkittava direktiivin 2001/29 9 artiklan perusteella ja että käsiteltävässä asiassa nousee esille kyseisen artiklan soveltamisalaan liittyviä kysymyksiä, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”[Direktiivin 2001/29] 9 artiklan ja erityisesti ilmaisun ’Tämän direktiivin säännökset eivät vaikuta säännöksiin, jotka koskevat erityisesti – – yleisradiopalvelujen pääsyä kaapeliverkkoihin’ tulkinnasta: 1) Mahdollistaako edellä lainattu ilmaus sellaisen kansallisen säännöksen soveltamisen, jonka soveltamisalaan kuuluu kaapeliverkko, sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa lainsäädännössä, vai määräytyykö 9 artiklan tämän osan soveltamisala unionin oikeudessa määritellyn kaapeliverkon merkityksen perusteella? 2) Jos 9 artiklaan sisältyvä kaapeliverkon käsite määritellään unionin oikeudessa, mitä sillä tarkoitetaan? Erityisesti: a) Onko sillä teknologialle ominainen merkitys, joka rajoittuu tavanomaisten kaapelipalvelujen tarjoajien ylläpitämiin perinteisiin kaapeliverkkoihin? b) Vaihtoehtoisesti, onko sillä teknologisesti neutraali merkitys, joka sisältää toiminnallisesti samankaltaiset palvelut, joita tarjotaan internetin välityksellä? c) Kummassakin tapauksessa, käsittääkö se mikroaaltoenergian siirron kiinteiden maanpäällisten kohteiden välillä? 3) Sovelletaanko edellä lainattua ilmausta 1) säännöksiin, joissa kaapeliverkkojen edellytetään lähettävän tiettyjä lähetyksiä edelleen, tai 2) säännöksiin, jotka mahdollistavat lähetysten edelleen lähettämisen kaapeleitse, a) jos edelleenlähetykset ovat samanaikaisia ja rajoittuvat alueisiin, joilla lähetykset tehtiin vastaanotettaviksi, ja/tai b) jos edelleenlähetykset koostuvat sellaisten kanavien lähetyksistä, joita koskevat tietyt julkisen palvelun velvoitteet? 4) Jos 9 artiklaan sisältyvän kaapeliverkon käsitteen soveltamisala määritellään kansallisessa lainsäädännössä, sovelletaanko kansalliseen säännökseen unionin oikeuteen sisältyvää suhteellisuusperiaatetta ja periaatetta, joka koskee tekijänoikeuden haltijoiden, kaapeliverkon omistajien ja yleisen edun välistä oikeudenmukaista tasapainoa? 5) Koskeeko 9 artikla ainoastaan sellaisia kansallisia säännöksiä, jotka olivat voimassa direktiivin antamisajankohtana, sen voimaantuloajankohtana tai sen täytäntöönpanon määräajan päättymisajankohtana, vai sovelletaanko sitä myös myöhemmin annettuihin kansallisiin säännöksiin, jotka koskevat yleisradiopalvelujen pääsyä kaapeliverkkoihin?”

20. Kirjallisia huomautuksiaan ovat esittäneet pääasian kantajat, TVCatchup (UK) Limited, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus sekä Euroopan komissio. Istunnossa, joka pidettiin 25.5.2016, olivat läsnä pääasian kantajat, Virgin Media Limited, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja komissio.

IV Asian tarkastelu

A Tuomio ITV Broadcasting ym. ja nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön kohde

21. Unionin tuomioistuin totesi 7.3.2013 antamassaan tuomiossa ITV Broadcasting ym., ( 5 ) joka on nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön taustalla, että pääasian vastaajien suorittaman kaltainen edelleen lähettäminen on direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”yleisölle välittämistä”. ( 6 )

22. Tällaiseen edelleen lähettämiseen ei näin ollen saa ryhtyä ilman tekijänoikeuden haltijoiden suostumusta, jollei lähettäminen täytä kyseisen direktiivin 5 artiklassa säädettyjä edellytyksiä. ( 7 )

23. Nyt tarkasteltavissa kansallisissa säännöksissä eli CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdassa ja 3 momentissa on mielestäni poikettu direktiivin 2001/29 3 artiklassa tarkoitetusta yleisölle välittämistä koskevasta oikeudesta, koska siinä säädetään, että tekijänoikeutta lähetykseen ”ei loukata”, jos yleisradiolähetys on tehty vastaanotettavaksi alueella, jolla se lähetetään edelleen. ( 8 ) Tämän toteamuksen vahvistaa se, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohta ja 3 momentti on kansallisessa oikeudessa muodollisesti määritelty nimenomaan ”poikkeuksiksi” ja ”puolustautumisperusteiksi tekijänoikeuden loukkauksien osalta”.

24. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, ettei kukaan asianosaisista väitä, että nämä säännökset kuuluisivat jonkin direktiivin 2001/29 5 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan.

25. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, keskeisenä kysymyksenä nyt käsiteltävässä asiassa on se, voiko tämänkaltainen säännös kuulua direktiivin 2001/29 9 artiklan soveltamisalaan sillä perusteella, että sen voidaan katsoa koskevan kyseisessä artiklassa tarkoitettua ”yleisradiopalvelujen pääsyä kaapeliverkkoihin”. ( 9 )

26. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin käsittelee ensimmäiseksi kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen, joka lähinnä koskee tätä keskeistä kysymystä.

27. Sanamuotonsa perusteella kolmas ennakkoratkaisukysymys koskee sekä säännöksiä, joissa kaapeliverkkojen edellytetään lähettävän tiettyjä lähetyksiä edelleen, että säännöksiä, jotka mahdollistavat lähetysten edelleen lähettämisen, ”a) jos edelleenlähetykset ovat samanaikaisia ja rajoittuvat alueisiin, joilla lähetykset tehtiin vastaanotettaviksi, ja/tai b) jos edelleenlähetykset koostuvat sellaisten kanavien lähetyksistä, joita koskevat tietyt julkisen palvelun velvoitteet”. ( 10 ) Ennakkoratkaisupyynnöstä kuitenkin ilmenee yhtäältä, ettei kyseisessä kansallisessa säännöksessä edellytetä lähetysten edelleen lähettämistä, ja toisaalta, että sitä sovelletaan ainoastaan tilanteissa, joissa edelleenlähetykset rajoittuvat alueisiin, joilla lähetykset tehtiin vastaanotettaviksi. ( 11 )

28. Näin ollen katson, että kolmas ennakkoratkaisukysymys on muotoiltava uudelleen tarkoittamaan sitä, onko direktiivin 2001/29 9 artiklaa tulkittava siten, että tämän artiklan ja erityisesti ilmaisun ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” soveltamisalaan kuuluvat CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdan ja 3 momentin kaltaiset säännökset, jotka mahdollistavat yleisradiolähetysten edelleen lähettämisen kaapeleitse ilman lähetyksiin sisältyvien teosten tekijänoikeuden haltijoiden suostumusta, jos edelleenlähetykset ovat samanaikaisia ja rajoittuvat alueisiin, joilla lähetykset tehtiin vastaanotettaviksi, ja jos edelleenlähetykset koostuvat sellaisten kanavien lähetyksistä, joita koskevat tietyt julkisen palvelun velvoitteet. ( 12 )

29. Arvioinnissani esitän syyt, joiden perusteella katson, että CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdan ja 3 momentin kaltaiset säännökset eivät kuulu direktiivin 2001/29 9 artiklassa säädetyn varauman soveltamisalaan (ratkaisuehdotuksen B osa). Tällainen johtopäätös on tehtävä jo 9 artiklan luonteen ja soveltamisalan perusteella (ratkaisuehdotuksen B.2 osa) ja siksi, etteivät kyseiset säännökset koske artiklassa tarkoitettua ”yleisradiopalvelujen pääsyä kaapeliverkkoihin” (ratkaisuehdotuksen B.3 osa).

30. Tästä arvioinnista seuraa, ettei ole tarpeen lausua muista kansallisen tuomioistuimen esittämistä ennakkoratkaisukysymyksistä, jotka koskevat yhtäältä direktiivin 2001/29 9 artiklan ajallista soveltamisalaa (viides ennakkoratkaisukysymys) ja toisaalta kyseisessä artiklassa käytetyn kaapeliverkon käsitteen tulkintaa (ensimmäinen, toinen ja neljäs ennakkoratkaisukysymys). Katson kuitenkin aiheelliseksi esittää joitakin huomautuksia kaapeliverkon käsitteen tulkinnasta vastatakseni osapuolten siitä esittämiin väitteisiin (ratkaisuehdotuksen C osa). ( 13 )

31. Siltä osin kuin on kyse toisen ennakkoratkaisukysymyksen c kohdasta, jossa tiedustellaan, sisältyykö kyseiseen käsitteeseen mikroaaltoenergian siirto kiinteiden maanpäällisten kohteiden välillä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei millään tavalla perustele, mistä syistä se on katsonut tarpeelliseksi esittää unionin tuomioistuimelle tämän kysymyksen. Tällaista perustelua ei ilmene myöskään ennakkoratkaisupyynnöstä tai unionin tuomioistuimelle esitetyistä huomautuksista, joissa ei missään kohden mainita, että riidanalaiset edelleenlähetykset edellyttäisivät mikroaaltoenergian siirtoa kiinteiden maanpäällisten kohteiden välillä. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin toteaa vakiintuneen oikeuskäytäntönsä mukaisesti, että toisen ennakkoratkaisukysymyksen c kohta on jätettävä tutkimatta. ( 14 )

B Direktiivin 2001/29 9 artiklan ja ilmaisun ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin ” tulkinta (kolmas ennakkoratkaisukysymys)

32. Kolmannella ennakkoratkaisukysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, kuuluvatko CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdan ja 3 momentin kaltaiset säännökset direktiivin 2001/29 9 artiklan ja erityisesti ilmauksen ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” soveltamisalaan.

1. Esitetyt tulkintavaihtoehdot

33. Kansallinen tuomioistuin, joka on epävarma direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytetyn ilmaisun ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” tulkinnasta, esittää siitä ennakkoratkaisupyynnössään kolme mahdollista tulkintaa.

34. Ensimmäisen tulkintavaihtoehdon – joka vastaa pääasian kantajien ja komission puoltamaa näkemystä – mukaan ilmaisu ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” koskisi ainoastaan säännöksiä, joissa edellytetään kaapelioperaattorien tarjoavan yleisradiopalveluja, eli ainoastaan direktiivin 2002/22/EY ( 15 ) (jäljempänä yleispalveludirektiivi) 31 artiklassa tarkoitettuja siirtovelvollisuuksia (”must carry”) koskevia säännöksiä.

35. Toisen, TVCatchup (UK) Limitedin, Virgin Media Limitedin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen puoltamaa näkemystä vastaavan tulkinnan mukaan direktiivin 2001/29 9 artiklaa sovellettaisiin sekä säännöksiin, joissa edellytetään, että kaapelioperaattorit lähettävät tiettyjä yleisradioituja lähetyssisältöjä edelleen, että säännöksiin, jotka mahdollistavat näiden sisältöjen edelleen lähettämisen julkisen palvelun velvoitteen vuoksi alueilla, joilla ne on tehty vastaanotettaviksi.

36. Kolmannen mahdollisen tulkinnan mukaan direktiivin 2001/29 9 artiklassa mainitulla kaapeliverkkoon pääsyn käsitteellä ei viitattaisi tekijänoikeuden loukkauksia koskeviin puolustautumisperusteisiin vaan pikemminkin oikeuteen käyttää jäsenvaltioissa sijaitsevia fyysisiä infrastruktuureja.

2. Direktiivin 2001/29 9 artiklassa säädetty varauma

37. Otsikkonsa ja sanamuotonsa mukaan direktiivin 2001/29 9 artikla koskee ”muiden säännösten edelleen soveltamista”, ja siinä säädetään, että direktiivin säännökset ”eivät vaikuta” tiettyjä aloja koskeviin säännöksiin. Direktiivin johdanto-osan 60 perustelukappaleessa tähän esitetään täsmennys, jonka mukaan 9 artiklassa tarkoitetaan säännöksiä, jotka liittyvät ”muihin aloihin” ja joilla ”saattaa olla vaikutusta tekijänoikeuden ja lähioikeuksien oikeudelliseen suojaan”. ( 16 )

38. Direktiivin 2001/29 9 artiklassa ei siis sallita minkäänlaisia poikkeuksia sen 2–4 artiklassa säädettyihin oikeuksiin. Poikkeukset on sitä paitsi yhdenmukaistettu tyhjentävästi direktiivin 5 artiklassa. ( 17 ) Mainitun 9 artiklan tarkoituksena on päinvastoin pysyttää voimassa tietyillä muilla kuin direktiivillä 2001/29 yhdenmukaistetuilla aloilla sovellettavat säännökset. ( 18 ) Tätä tulkintaa tukee 9 artiklassa esitetty luettelo, jossa asianomaisten alojen joukossa mainitaan muun muassa tavaramerkit, mallit, kansallisaarteiden suoja, kilpailun rajoituksia ja vilpillistä kilpailua koskeva oikeus, henkilötietojen suoja, yksityisyyden suoja ja sopimusoikeus. ( 19 )

39. Jo pelkästään tämän toteamuksen perusteella voidaan päätellä, etteivät CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdan ja 3 momentin kaltaiset säännökset, joissa säädetään poikkeuksesta direktiivin 2001/29 3 artiklassa tarkoitettuun yleisölle välittämistä koskevaan yksinoikeuteen, voi kuulua direktiivin 9 artiklan soveltamisalaan.

40. Tähän päätelmään ei vaikuta se, tapahtuuko suojattujen teosten edelleen lähettäminen kaapelitse vai toistona internetissä. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstähän ilmenee, että direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa mainitulla yleisölle välittämisen käsitteellä tarkoitetaan kaikenlaista suojattujen teosten välittämistä käytetyistä välineistä tai teknisistä prosesseista riippumatta ( 20 ) ja että teoksen tekijän on periaatteessa sallittava erikseen asianomaisen teoksen kukin lähettäminen tai edelleen lähettäminen, jossa käytetään erityistä tekniikkaa. ( 21 )

41. Tämä oikeuskäytäntö vastaa direktiivin 2001/29 tavoitetta mukauttaa tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevat säännökset tekniikan kehitykseen, jonka tuloksena on syntynyt uusia hyödyntämismuotoja, ( 22 ) ja varmistaa samalla tekijöiden korkeatasoinen suoja, joka mahdollistaa sen, että nämä saavat teostensa käytöstä asianmukaisen korvauksen erityisesti silloin, kun teoksia välitetään yleisölle. ( 23 ) Huomattakoon, ettei tekijänoikeuden haltijoille makseta mitään korvausta CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdassa ja 3 momentissa mahdollistetusta edelleenlähetyksestä. ( 24 )

42. Direktiivin 2001/29 9 artiklan päinvastainen tulkinta, joka johtaisi pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen säännöksen sisällyttämiseen sen soveltamisalaan, olisi mielestäni ristiriidassa kyseisen direktiivin 3 ja 5 artiklalla tavoitellun yhdenmukaistamistavoitteen kanssa.

43. Tässä esittämääni tulkintaa ei voida kyseenalaistaa perusteluilla, joita muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on sitä vastaan esittänyt.

44. Ensinnäkään sitä Yhdistyneen kuningaskunnan suullisessa käsittelyssä esittämää väitettä, jonka mukaan kaapelioperaattorien lupia, infrastruktuuria ja niiden lähetysten edelleen lähettämistä koskevat kansalliset lainsäädäntöjärjestelmät muodostaisivat yhden direktiivin 2001/29 9 artiklassa tarkoitetuista muista aloista, ei voida millään tavoin perustella tällä direktiivillä. Vaikka jäsenvaltioiden kaapeli-infrastruktuuria ja sähköisen viestinnän markkinoille pääsyn edellytyksiä koskevat säännökset liittyvätkin muihin aloihin kuin tällä direktiivillä yhdenmukaistettuun alaan, ( 25 ) sama ei koske CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdan ja 3 momentin kaltaisia säännöksiä, jotka kuuluvat direktiivillä 2001/29 yhdenmukaistetun alan eli tekijänoikeussuojan ytimeen. ( 26 )

45. Tähän päätelmään ei vaikuta se, että edelleenlähetykset, jotka kyseisillä säännöksillä on mahdollistettu, rajoittuvat ainoastaan sellaisten kanavien ohjelmasisältöihin, joita koskevat tietyt julkisen palvelun velvoitteet. Koska direktiivissä 2001/29 ja siihen liittyvissä valmisteluasiakirjoissa ei mainita mitään tämänsuuntaista, en näe mitään perustetta antaa tällaisille sisällöille vähäisempää suojaa kuin se, josta säädetään direktiivin 3 artiklassa. ( 27 )

46. Toisin kuin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää, direktiivin 2001/29 9 artikla ei toiseksi merkitse ”täydellistä yhdenmukaistamisen ulkopuolelle sulkemista”. Vaikka direktiivin 1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 2 kohdassa suljetaankin direktiivissä säädetyn yhdenmukaistamisen ulkopuolelle tietyt unionin säännöstöön kuuluvat säännökset, jotka ilman tätä nimenomaista poissulkemista kuuluisivat sen soveltamisalaan, ( 28 ) sen 9 artiklalla ei pyritä rajaamaan direktiivin 2001/29 soveltamisalaa vaan pikemminkin takaamaan oikeusvarmuus ( 29 ) estämällä sen hyväksymisestä mahdollisesti aiheutuvat odottamattomat oikeudelliset seuraukset.

47. CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdan ja 3 momentin tavoite, joka Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan on lisätä kuluttajien valinnanvaraa julkisissa yleisradiopalveluissa mahdollistamalla sisältöjen vastaanottaminen niilläkin alueilla, joilla maanpäällinen televisiosignaali on heikko, sekä kannustaa kaapelioperaattoreita ottamaan käyttöön kaapeli-infrastruktuureja, ei kolmanneksi vaikuta mitenkään direktiivin 2001/29 9 artiklan soveltamisalan tulkintaan. ( 30 ) Tältä osin muistutettakoon, että unionin tuomioistuin on tuomiossa ITV Broadcasting ym. ( 31 ) nimenomaisesti sulkenut pois sen, että riidanalaisia edelleenlähetyksiä voitaisiin pitää pelkkänä teknisenä keinona alkuperäisen televisiolähetyksen vastaanoton takaamiseksi tai parantamiseksi sen peittoalueella, jolloin kyse ei unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan olisi direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta ”yleisölle välittämisestä”. Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen esittämän väitteen todellisena tarkoituksena onkin saada unionin tuomioistuin muuttamaan tätä oikeuskäytäntöä, vaikkei siihen ole mitään perusteita.

48. Mielestäni voidaan siis epäilyksettä todeta, että CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdan ja 3 momentin kaltaiset säännökset eivät kuulu direktiivin 2001/29 9 artiklan soveltamisalaan.

49. Tämä päätelmä pätee direktiivin 9 artiklassa käytetylle ilmaisulle ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” annettavasta tulkinnasta riippumatta. Jäljempänä kuitenkin osoitan, että kyseisen ilmaisun tarkastelu johtaa aivan samaan johtopäätökseen.

3. Direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytetyn ilmaisun ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” tulkinta

50. Ensi näkemältä voisi luulla, että direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytetty ilmaisu ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” on unionin säännöstössä hyvin tunnettu oikeudellinen käsite. Omien selvitysteni perusteella näin ei kuitenkaan ole.

51. Tietääkseni tätä ilmausta on käytetty ainoastaan direktiivin 2001/29 valmisteluasiakirjoissa ja siihen liittyvässä oikeuskäytännössä ( 32 ) sekä direktiivissä 2012/28, ( 33 ) jonka 7 artiklassa unionin lainsäätäjä toistaa direktiivin 2001/29 9 artiklan sanamuodon lähes samanlaisena. ( 34 )

52. Vaikkei kyseisissä valmisteluasiakirjoissa ja oikeuskäytännössä esitetä lisätäsmennyksiä ilmauksen ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” merkityksestä, ( 35 ) on mielestäni täysin epäilyksetöntä, etteivät 73 §:n 2 momentin b kohdan ja 3 momentin kaltaiset säännökset kuulu tämän ilmauksen soveltamisalaan.

53. Joistakin kielellisistä eroavuuksista ( 36 ) huolimatta vaikuttaa ensinnäkin kiistattomalta, että tämä ilmaus tarkoittaa ”pääsyä” johonkin tiettyyn ”kaapeliverkkoon”. Näin ollen en näe, että direktiivin 2001/29 9 artiklalla, jossa viitataan ”kaapeliverkkoihin pääsyyn”, olisi mitään yhteyttä nyt tarkasteltavaan Yhdistyneen kuningaskunnan säännökseen, jonka mukaan lähetys voidaan ”lähettää edelleen kaapeleitse”. Vaikuttaa siltä, että kaapeliverkon tai kaapelin käsitettä käytetään näissä kahdessa säännöksessä eri asiayhteydessä.

54. Direktiivin 2001/29 9 artiklassa tarkoitetaan ”kaapeliverkkoa”, johon pääsemiseksi haetaan lupa, kun taas Yhdistyneen kuningaskunnan säännöksessä viitataan ”kaapeliin” edelleenlähetyksen välineenä. Direktiivin 9 artikla ei siis koske yleisön pääsyä lähetettäviin sisältöihin, kuten TVCatchup (UK) Limited, Virgin Media Limited ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittävät, vaan pikemminkin pääsyä verkkoon. ( 37 )

55. TVCatchup (UK) Limitedin, Virgin Media Limitedin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen tekemä rinnastus ”kaapeliverkkoihin pääsyn” ja ”kaapeleitse tapahtuvan edelleen lähettämisen” välillä vaikuttaa toiseksi epäloogiselta, koska direktiiviin 2001/29 1 artiklan 2 kohdan c alakohtaan sisältyy jo ennestään säännös, jossa säädetään nimenomaisesti ”kaapeleitse tapahtuvasta edelleen lähettämisestä”. ( 38 )

56. Kolmanneksi vaikuttaa siltä, että unionin säännöstössä ilmaisua ”kaapeliverkkoihin pääsy” käytetään pääasiallisesti siinä yhteydessä, kun kyse on palveluntarjoajien välisistä kaapeliverkkojen käyttöoikeusjärjestelyistä, ( 39 ) jotka on yhdenmukaistettu unionin tasolla muun muassa direktiivillä 2002/19/EY, jäljempänä käyttöoikeusdirektiivi. ( 40 )

57. Direktiivin 2002/19 1 artiklan mukaan direktiivillä yhdenmukaistetaan ”tapa, jolla jäsenvaltiot sääntelevät sähköisten viestintäverkkojen ja niihin liittyvien toimintojen käyttöoikeuksia ja yhteenliittämistä”. ( 41 ) Samasta artiklasta ilmenee, että käyttöoikeusdirektiivi on osa direktiivissä 2002/21 eli puitedirektiivissä ( 42 ) esitettyä yhteistä sääntelyjärjestelmää, jonka tavoitteena on komission mukaan ”edistää kilpailua sähköisen viestinnän alalla, parantaa sisämarkkinoiden toimintaa ja turvata sellaiset käyttäjien perusedut, joita markkinavoimat eivät turvaisi”. ( 43 )

58. Loogisin tulkinta olisi se, että direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytetyllä ilmaisulla ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” viitataan nimenomaan tähän sääntelykehykseen ja erityisesti käyttöoikeusdirektiivin säännöksiin. ( 44 ) Huomautan samalla, että puite- ja käyttöoikeusdirektiiviä koskevat lainsäädäntömenettelyt olivat ajallisesti osittain päällekkäisiä direktiiviä 2001/29 koskevan lainsäädäntömenettelyn kanssa. ( 45 )

59. Mielestäni on kuitenkin riittävää todeta, että CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdan ja 3 momentin kaltaiset säännökset, jotka eivät koske kaapeliverkkoon pääsyä, eivät kuulu direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytetyn ilmaisun ”yleisradiopalvelujen pääsy kaapeliverkkoihin” soveltamisalaan, eikä unionin tuomioistuimen ole tarpeen lausua tämän ilmaisun täsmällisestä merkityksestä.

60. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen siten, että direktiivin 2001/29 9 artiklan soveltamisalaan eivät kuulu säännökset, jotka mahdollistavat yleisradiolähetysten edelleen lähettämisen kaapeleitse ilman lähetyksiin sisältyvien teosten tekijänoikeuden haltijoiden suostumusta, jos edelleenlähetykset ovat samanaikaisia ja rajoittuvat alueisiin, joilla lähetykset tehtiin vastaanotettaviksi, ja näin on riippumatta siitä, koostuvatko edelleenlähetykset sellaisten kanavien lähetyksistä, joita koskevat tietyt julkisen palvelun velvoitteet.

61. Kun otetaan huomioon edellä kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen ehdottamani vastaus, jonka mukaan direktiivin 2001/29 9 artiklaa ei aineellisesti sovelleta pääasiassa kyseessä oleviin kansallisiin säännöksiin, katson, ettei kyseisen artiklan ajallista soveltamisalaa koskevasta viidennestä ennakkoratkaisukysymyksestä ole tarpeen lausua.

62. Tämän päätelmän perusteella ei myöskään ole tarpeen tutkia kysymyksiä, jotka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytetyn kaapeliverkkojen käsitteen tulkinnasta, eli ensimmäistä, toista ja neljättä ennakkoratkaisukysymystä. Tämän käsitteen tulkinnasta on kuitenkin vielä aiheellista esittää joitakin huomautuksia. Ne osoittavat vääräksi TVCatchupin ja Virgin Media Limitedin esittämän argumentin, jonka mukaan mainittu käsite on riittävän laaja sisältääkseen myös lähettämisen internetissä tapahtuvan toiston välityksellä.

C Direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytetty kaapeliverkon käsite (ensimmäinen, toinen ja neljäs ennakkoratkaisukysymys)

1. Kaapeliverkon käsitteen itsenäinen luonne

63. Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, onko direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytetty kaapeliverkon käsite unionin oikeuden itsenäinen käsite.

64. Muistutettakoon, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhdenmukainen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, joka ei sisällä nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen sisältönsä ja soveltamisalansa määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko Euroopan unionissa itsenäisesti ja yhdenmukaisesti. ( 46 )

65. Direktiivin 2001/29 tekstissä ei viitata kansalliseen oikeuteen siltä osin kuin on kyse sen 9 artiklassa mainitun kaapeliverkon käsitteen merkityksestä. Tämän takia sitä on pidettävä unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä, jota on tulkittava yhdenmukaisesti koko unionissa.

66. Neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen, joka esitetään ainoastaan siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin ei pitäisi direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytettyä kaapeliverkon käsitettä unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä, ei siten ole tarpeen vastata.

2. Kaapeliverkon käsitteen tulkinta

67. Toisen ennakkoratkaisukysymyksensä a ja b kohdassa, jotka on tutkittava yhdessä, kansallinen tuomioistuin lähinnä tiedustelee, onko direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytetyllä kaapeliverkon käsitteellä teknologialle ominainen merkitys, joka rajoittuu tavanomaisten kaapelipalvelujen tarjoajien ylläpitämiin perinteisiin kaapeliverkkoihin, vai onko sillä teknologisesti neutraali merkitys, joka sisältää toiminnallisesti samankaltaiset palvelut, joita tarjotaan internetin välityksellä.

68. Seuraavista syistä yhdyn tässä pääasian kantajien, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja komission esittämään näkemykseen, jonka mukaan direktiivin 2001/29 9 artiklassa tarkoitetulla kaapeliverkon käsitteellä viitataan pelkästään perinteisiin kaapeliverkkoihin.

69. Aluksi on huomautettava, ettei kaapeliverkon käsite esiinny ainoastaan direktiivin 2001/29 9 artiklassa vaan myös sen 1 artiklan 2 kohdan c alakohdassa, 2 artiklan e alakohdassa ja 3 artiklan 2 kohdan d alakohdassa. ( 47 ) Lisäksi tätä käsitettä käytetään muutamissa niistä direktiiveistä, joihin direktiivi 2001/29 perustuu, ( 48 ) nimittäin direktiiveissä 92/100/ETY, ( 49 ) 93/83 ja 93/98/ETY. ( 50 )

70. Tässä tilanteessa – kun otetaan huomioon unionin oikeusjärjestyksen yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta koskevat vaatimukset – kaikissa näissä direktiiveissä käytetyillä käsitteillä on oltava sama merkitys, ellei unionin lainsäätäjä ole täsmällisessä lainsäädäntöyhteydessä ilmaissut toisenlaista tahtoa. ( 51 )

71. Missään edellä mainituista direktiiveistä ei erikseen määritellä kaapeliverkon käsitettä. Sitä tulkittaessa on siis otettava huomioon kyseisen säännöksen asiayhteys ja direktiivillä 2001/29 tavoitellut päämäärät. ( 52 )

72. Siitä asiayhteydestä, johon kaapeliverkon käsite kuuluu, on todettava, että kyseistä käsitettä käytetään kaikissa näissä direktiiveissä muiden tekniikoiden, kuten ”satelliitin”, välityksellä toimivan siirtotekniikan yhteydessä. ( 53 ) Direktiivin 2001/29 2 kohdan e alakohdassa ja 3 artiklan 2 kohdan d alakohdassa ( 54 ) käytetyn käsitteen ”lähetysten langallinen tai langaton siirto, tai siirto kaapelin tai satelliitin välityksellä” sanamuodosta voidaan lisäksi päätellä, että kaapelin ja satelliitin käsitteet ovat laajempien langallisen ja langattoman siirron käsitteiden alakäsitteitä. ( 55 )

73. Direktiivillä 2001/29 tavoitelluista päämääristä on muistutettava, että direktiivin antamisella pyrittiin vastaamaan unionin tasolla haasteisiin, joita internetin mahdollistamat uudet tietoyhteiskunnan palvelut asettivat tekijänoikeuden ja lähioikeuksien suojaamiselle. ( 56 ) Tässä asiayhteydessä voidaan olettaa, että unionin lainsäätäjä on täysin tietoisesti valinnut direktiivissä käyttämänsä käsitteet. Jos siis unionin lainsäätäjä olisi halunnut antaa direktiivissä 2001/29 tarkoitetulle kaapeliverkon käsitteelle teknologisesti neutraalin merkityksen, se olisi valinnut jonkin yleisemmän käsitteen, esimerkiksi langallisen siirron käsitteen, tai ainakin erikseen täsmentänyt, että kaapeliverkon käsitteeseen sisältyy muitakin tekniikoita, kuten lähettäminen internetin välityksellä. ( 57 )

74. Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella on todettava, että direktiivin 2001/29 9 artiklassa käytetyllä kaapeliverkon käsitteellä tarkoitetaan ainoastaan tavanomaisten kaapelipalvelujen tarjoajien ylläpitämiä perinteisiä kaapeliverkkoja. Tämä johtopäätös vastaa myös puite- ja käyttöoikeusdirektiivissä erityyppisten sähköisten viestintäverkkojen välillä tehtyä erottelua. ( 58 )

V Ratkaisuehdotus

75. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Court of Appealin (England & Wales) (Civil Division) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 9 artiklaa on tulkittava siten, että tämän säännöksen soveltamisalaan eivät kuulu sellaiset säännökset, jotka mahdollistavat yleisradiolähetysten edelleen lähettämisen kaapeleitse ilman lähetyksiin sisältyvien teosten tekijänoikeuden haltijoiden suostumusta, jos edelleenlähetykset ovat samanaikaisia ja rajoittuvat alueisiin, joilla lähetykset tehtiin vastaanotettaviksi, ja näin on riippumatta siitä, koostuvatko edelleenlähetykset sellaisten kanavien lähetyksistä, joita koskevat tietyt julkisen palvelun velvoitteet.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) 22.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EYVL 2001, L 167, s. 10).

( 3 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 4 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 5 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 6 ) Ks. yleisölle välittämisen käsitteen osalta direktiivin 2001/29 johdanto-osan 23 perustelukappale ja tuomio 31.5.2016, Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, 35–52 kohta).

( 7 ) Ks. vastaavasti tuomio 16.7.2009, Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, 52 kohta).

( 8 ) Pääasiassa vaikuttaa riidattomalta, että vastaajien edelleen lähettämät lähetykset muodostavat osan CDPA:n 73 §:n 2 momentin b kohdassa tarkoitettua ”määritelmän mukaista palvelua”. Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 10 kohta.

( 9 ) Huomattakoon, ettei unionin tuomioistuimelle ole väitetty mitään sensuuntaista, että kyseisen kansallisen säännöksen perustana voisi olla jokin muu direktiivin 2001/29 9 artiklassa mainituista aloista.

( 10 ) Kursivointi tässä.

( 11 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 10 kohta.

( 12 ) Muistutettakoon, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuin voi tarvittaessa muotoilla sille esitetyt kysymykset uudelleen, jotta kansalliselle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Ks. tuomio 26.11.2015, Aira Pascual ym. (C‑509/14, EU:C:2015:781, 22 kohta) ja tuomio 17.12.2015, Viamar (C‑402/14, EU:C:2015:830, 29 kohta).

( 13 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 63–74 kohta.

( 14 ) Tuomio 10.3.2016, Safe Interenvíos (C‑235/14, EU:C:2016:154, 115 ja 116 kohta).

( 15 ) Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen alalla 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (yleispalveludirektiivi) (EYVL 2002, L 108, s. 51).

( 16 ) Kursivointi tässä. Kyseisestä perustelukappaleesta ilmenee, että direktiivin 2001/29 9 artiklassa tarkoitetaan sekä kansallisia säännöksiä että unionin oikeuden säännöksiä. Kyseisessä artiklassa käytetty ilmaisu ”erityisesti” osoittaa, ettei direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jäävien alojen luettelo ole tyhjentävä.

( 17 ) Ks. direktiivin 2001/29 johdanto-osan 32 perustelukappale.

( 18 ) Tämänkaltaiset lainsäädäntötoimenpiteet eivät ole mitenkään poikkeuksellisia. Ks. tietokantojen oikeudellisesta suojasta 11.3.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/9/EY (EYVL 1996, L 77, s. 20) 13 artikla ja direktiivin 2012/28/EU osalta tämän ratkaisuehdotuksen 51 kohta. Direktiivin 2001/29 soveltamisalan osalta ks. sen 1 artiklan 1 kohta.

( 19 ) Muita direktiivin 2001/29 9 artiklassa mainittuja aloja ovat patentit, hyödyllisyysmallit, puolijohdetuotteiden piirimallit, typografiset merkit, ehdollinen pääsy, aineistojen tallentamis- tai luovuttamisvaatimukset, liikesalaisuus, turvallisuus, luottamuksellisuus ja julkisten asiakirjojen saatavuus.

( 20 ) Tuomio 31.5.2016, Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta 28.9.1979 tehdyn Bernin yleissopimuksen 11 bis artiklan 1 kohdan ii alakohta ja Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) Genevessä 20.12.1996 tekemän tekijänoikeussopimuksen 8 artikla.

( 21 ) Tuomio 7.3.2013, ITV Broadcasting ym. (C‑607/11, EU:C:2013:147, 24 kohta).

( 22 ) Ks. direktiivin 2001/29 johdanto-osan 5 ja 31 perustelukappale, komission 21.1.1998 esittämä lainsäädäntöehdotus (KOM(97) 628 lopullinen, perustelujen 2 luku), joka johti direktiivin 2001/29 antamiseen, sekä komission 19.7.1995 esittämä vihreä kirja tekijänoikeuksista ja lähioikeuksista tietoyhteiskunnassa (KOM(95) 382 lopullinen, ensimmäinen luku, II osa, A kohta).

( 23 ) Tuomio 4.10.2011, Football Association Premier League ym. (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, 186 kohta). Ks. myös direktiivin 2001/29 johdanto-osan 4, 9, 10, 31 ja 35 perustelukappale ja tuomio 12.9.2006, Laserdisken (C‑479/04, EU:C:2006:549, 57 kohta).

( 24 ) Ks. tältä osin direktiivin 2001/29 5 artiklan 5 kohta, jonka tarkoituksena on edistää jäsenvaltioiden ja unionin kansainvälisten velvoitteiden täytäntöönpanoa (direktiivin 2001/29 johdanto-osan 15 perustelukappale ja neuvoston 28.9.2000 vahvistama yhteinen kanta (EY) N:o 48/2000 (EYVL 2000, C 344, s. 1), 38 kohta). Nyt tarkasteltavien Yhdistyneen kuningaskunnan säännösten yhteensoveltuvuudesta Bernin yleissopimuksesta johtuvien vaatimusten kanssa ks. komission marraskuussa 1990 laatima valmisteluasiakirja ”Broadcasting and copyright in the internal market”, III/F/5263/90‑EN, 4.2.27 kohta.

( 25 ) Niinpä voitaisiin helposti kuvitella, että sähköisen viestintäverkon tarjoajille kuuluvia velvollisuuksia, kuten yleispalveludirektiivin 31 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja siirtovelvollisuuksia (must carry), koskevat säännökset kuuluvat 9 artiklan soveltamisalaan.

( 26 ) Ks. direktiivin 2001/29 soveltamisalan osalta sen 1 artiklan 1 kohta.

( 27 ) Direktiivin 2001/29 3 artiklassa säädetyn yhdenmukaistamisen laajuudesta ks. tuomio 13.2.2014, Svensson ym. (C‑466/12, EU:C:2014:76, 33–41 kohta).

( 28 ) Direktiivin 2001/29 1 artiklan 2 kohdan a–e alakohdassa mainitaan muun muassa säännökset, jotka koskevat tietokoneohjelmien oikeudellista suojaa, vuokrausoikeutta, lainausoikeutta ja tiettyjä tekijänoikeuden lähioikeuksia henkisen omaisuuden alalla, satelliitin välityksellä tapahtuvaan ohjelmien yleisradiointiin ja niiden kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen sovellettavaa tekijänoikeutta ja lähioikeuksia, tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suoja-aikaa ja tietokantojen oikeudellista suojaa.

( 29 ) Ks. edellä alaviitteessä 24 mainitun yhteisen kannan N:o 48/2000 50 kohta ja 20.10.2000 annettu komission tiedonanto Euroopan parlamentille EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa (SEK/2000/1734 lopullinen). Nyt tarkasteltava 9 artikla ei sisältynyt 21.1.1998 esitettyyn alkuperäiseen ehdotukseen (mainittu edellä alaviitteessä 22) eikä 25.5.1999 esitettyyn, direktiivin 2001/29 hyväksymiseen johtaneeseen muutettuun ehdotukseen (KOM(1999) 250 lopullinen). Euroopan unionin neuvosto lisäsi sen lainsäädäntömenettelyn aikana (ks. yhteinen kanta N:o 48/2000 (mainittu edellä alaviitteessä 24)).

( 30 ) Kuten pääasian kantajat toivat esille, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on 26.3.2015 julkaisemassaan kuulemisasiakirjassa myöntänyt, että CDPA:n 73 §:n julkispoliittinen tavoite on menettänyt merkityksensä (Consultation Paper ”The balance of payments between television platforms and public service broadcasters”, Department for Culture, Media & Sport, 10 kohta, www.gov.uk/government/consultations/the‑balance‑of‑payments‑between‑television‑platforms‑and‑public‑service‑broadcasters‑consultation‑paper).

( 31 ) Tuomio 7.3.2013 (C‑607/11, EU:C:2013:147, 28–30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 32 ) Ks. tuomio 29.1.2008, Promusicae (C‑275/06, EU:C:2008:54, 11 kohta); julkiasiamies Kokottin ratkaisuehdotuksen Promusicae (C‑275/06, EU:C:2007:454) 10 kohta ja julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotuksen Peek & Cloppenburg (C‑456/06, EU:C:2008:21) 6 kohta.

( 33 ) Orpoteosten tietyistä sallituista käyttötarkoituksista 25.10.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2012/28/EU (EUVL 2012, L 299, s. 5).

( 34 ) Direktiivin 2012/28 7 artiklassa mainitaan lisäksi ”lehdistönvapautta koskevat säännöt sekä tiedotusvälineiden ilmaisuvapaus”.

( 35 ) Neuvoston yhteisestä kannasta 20.10.2000 antamassaan tiedonannossa (mainittu edellä alaviitteessä 29) komissio huomauttaa, että 9 artikla ”on tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevan unionin säännöstön mukainen”. On hyvin mahdollista, että komissio viittaa tässä siihen, että muissakin unionin säädöksissä on samanlaisia säännöksiä. Direktiivin 96/9 13 artiklan osalta ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 18.

( 36 ) Direktiivin 2001/29 9 artiklan tietyissä kieliversioissa viitataan yleisradiopalveluille (yleisradiotoiminnan harjoittajalle) kuuluviin tai niiden ylläpitämiin kaapeliverkkoihin. Ks. mm. saksankielinen (Zugang zum Kabel von Sendediensten) ja englanninkielinen versio (access to cable of broadcasting services), joiden sanamuoto on tämänsuuntainen. Ks. myös bulgarian-, tšekin-, tanskan-, viron-, liettuan-, unkarin-, hollannin-, portugalin- ja slovakiankieliset versiot. Muissa kieliversioissa, joita on paljon vähemmän, viitataan ennemminkin yleisradiopalvelujen pääsyyn kaapeliverkkoihin. Ks. muun muassa espanjan-, kreikan-, kroatian-, liettuan-, romanian- ja suomenkieliset versiot. Sen sijaan italian- ja puolankielisten versioiden sanamuoto näyttäisi tarkoittavan kaapeleitse tapahtuvaa pääsyä yleisradiopalveluihin. Ei ole itsestään selvää, minkäsuuntainen merkitys ranskankieliselle versiolle olisi annettava (l’accès au câble des services de radiodiffusion).

( 37 ) Komissio tekee eron ”siirron sääntelyn” ja ”sisällön sääntelyn” välillä, ks. 26.4.2000 annettu tiedonanto ”Vuoden 1999 viestintäalan uudelleentarkasteluun liittyneen julkisen kuulemisen tulokset ja uutta sääntelyjärjestelmää koskevat suuntaviivat” (KOM(2000) 239 lopullinen, s. 7).

( 38 ) Mainitussa 1 artiklan 2 kohdan c alakohdassa nimittäin viitataan epäsuorasti tiettyjen satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin ja kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen sovellettavien tekijänoikeutta sekä lähioikeuksia koskevien sääntöjen yhteensovittamisesta 27.9.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/83/ETY (EYVL 1993, L 248, s. 15) säännöksiin toistamalla sen otsikko lähes sanasta sanaan. Ks. direktiivin 2001/29 johdanto-osan 20 perustelukappale ja yhteisen kannan N:o 48/2000 (mainittu edellä alaviitteessä 24) perustelujen 8 kohta. Direktiivi 93/83 koskee yksinomaan muista jäsenvaltioista peräisin olevien lähetysten edelleen lähettämistä kaapeleitse, mikä ilmenee sen 1 artiklan 3 kohdasta, sen johdanto-osan 27 perustelukappaleesta sekä tuomiosta 7.12.2006, SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, 30 kohta).

( 39 ) Ks. mm. 10.11.1999 annetun komission tiedonannon ”Kohti sähköisen viestinnän perusrakenteiden ja niihin liittyvien palvelujen uutta järjestelmää – Vuoden 1999 viestintäalan uudelleentarkastelu” (KOM(1999) 539 lopullinen) 4.2.4 kohta, joka otsikko on ”Pääsy kaapeliverkkoihin ja siirtovelvollisuudet”. Ks. myös komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle ”Direktiivin 98/34/EY soveltamista tietoyhteiskunnan palveluihin koskeva arviointi” (KOM(2003) 69 lopullinen, alaviite 56). Infrastruktuurien käyttöoikeuden osalta ks. 26.4.2000 annettu komission tiedonanto (mainittu edellä alaviitteessä 37).

( 40 ) Sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (käyttöoikeusdirektiivi) (EYVL 2002, L 108, s. 7).

( 41 ) Mainitun 1 artiklan 1 kohdan mukaan käyttöoikeusdirektiivin tavoitteena on ”luoda verkkojen ja palvelujen tarjoajien välisiä suhteita koskeva sisämarkkinoiden periaatteiden mukainen sääntelyjärjestelmä, joka johtaa kestävään kilpailuun ja sähköisten viestintäpalvelujen yhteentoimivuuteen sekä tuo kuluttajille hyötyjä”.

( 42 ) Sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY (puitedirektiivi) (EYVL 2002, L 108, s. 33). Yleispalveludirektiivi kuuluu tähän samaan sääntelykehykseen.

( 43 ) Komission 15.12.2003 esittämä tiedonanto Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Audiovisuaalialan sääntelyn tulevaisuus Euroopassa (KOM(2003) 784 lopullinen, s. 10).

( 44 ) Se, etteivät komissio ja jäsenvaltiot direktiiviä 2001/29 koskeneen lainsäädäntömenettelyn aikana olleet vielä tietoisia kyseisistä Yhdistyneen kuningaskunnan säännöksistä, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus korostaa, ei mielestäni vaikuta millään tavoin direktiivin 2001/29 9 artiklan tulkintaan.

( 45 ) Käyttöoikeusdirektiivin hyväksymiseen johtanut ehdotus toimitettiin neuvoston ja Euroopan parlamentin käsiteltäväksi 25.8.2000 ja puitedirektiivin hyväksymiseen johtanut ehdotus 23.8.2000. Molemmat direktiivit hyväksyttiin 7.3.2002. Ehdotus direktiiviksi 2001/29 esitettiin 21.1.1998, ja itse direktiivi hyväksyttiin 22.5.2001.

( 46 ) Tuomio 26.4.2012, DR ja TV2 Danmark (C‑510/10, EU:C:2012:244, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 9.6.2016, EGEDA ym. (C‑470/14, EU:C:2016:418, 38 kohta).

( 47 ) Kaapeliverkon käsite mainitaan myös direktiivin 2001/29 johdanto-osan 20 perustelukappaleeseen sisältyvässä alaviitteessä 4, jossa toistetaan direktiivin 93/83 otsikko (ks. direktiivin julkaistu versio (EYVL 2001, L 167, s. 11)).

( 48 ) Ks. direktiivin 2001/29 johdanto-osan 20 perustelukappale.

( 49 ) Vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19.11.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/100/ETY (EYVL 1992, L 346, s. 61).

( 50 ) Tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajan yhdenmukaistamisesta 19.10.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/98/ETY (EYVL 1993, L 290, s. 9).

( 51 ) Tuomio 4.10.2011, Football Association Premier League ym. (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, 188 kohta).

( 52 ) Ks. vastaavasti tuomio 16.6.2016, Kreissparkasse Wiedenbrück (C‑186/15, EU:C:2016:452, 30 kohta).

( 53 ) Ks. direktiivin 2001/29 2 artiklan e alakohta ja 3 artiklan 2 kohdan d alakohta, direktiivin 92/100 6 artiklan 2 kohta ja direktiivin 93/98 johdanto-osan 19 perustelukappale ja 3 artiklan 4 kohta. Myös direktiivin 93/83 1 artiklan 3 kohdassa tehdään ero ”kaapeleitse” ja ”mikroaalloilla toimivan lähetysjärjestelmän välityksellä” tapahtuvan edelleenlähetyksen välillä.

( 54 ) Ks. vastaavasti direktiivin 92/100 6 artiklan 2 kohta ja direktiivin 93/98 johdanto-osan 19 perustelukappale ja 3 artiklan 4 kohta.

( 55 ) Alkuperäisessä 21.1.1998 annetussa ehdotuksessa (mainittu edellä alaviitteessä 29) ja 25.5.1999 annetussa, direktiivin 2001/29 hyväksymiseen johtaneessa muutetussa ehdotuksessa (mainittu edellä alaviitteessä 29) ei käytetä langattoman siirron vaan radioteitse tapahtuvan siirron käsitettä. Neuvoston ehdotuksesta tämä käsite vaihdettiin (ainakin ranskankielisessä versiossa) yleisempään langattoman siirron käsitteeseen, joka esiintyy hyväksytyssä direktiivissä. Ks. yhteinen kanta N:o 48/2000 (mainittu edellä alaviitteessä 24).

( 56 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 41 kohta ja alaviite 22.

( 57 ) Internet ei ollut direktiivin 2001/29 hyväksymisajankohtana voimassa olleessa unionin säännöstössä täysin tuntematon käsite. Ks. esimerkiksi yleispalveludirektiivin 4 artiklan 2 kohta ja tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8.6.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY (direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä) (EYVL 2000, L 178, s. 1) johdanto-osan 2, 14, 19, 20 ja 32 perustelukappale.

( 58 ) Ks. käyttöoikeusdirektiivin johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale, jossa tehdään ero kiinteiden televerkkojen ja matkaviestinverkkojen, kaapelitelevisioverkkojen, maanpäällisten radio- ja televisioverkkojen, satelliittiverkkojen ja internetverkkojen välillä. Ks. myös puitedirektiivin 2 artiklan a alakohta. Muistutan myös, että näitä direktiivejä koskenut lainsäädäntömenettely oli osittain päällekkäinen direktiiviä 2001/29 koskeneen menettelyn kanssa. Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 45.