Yhdistetyt asiat C-171/07 ja C-172/07

Apothekerkammer des Saarlandes ym.

vastaan

Saarland ja Ministerium für Justiz, Gesundheit und Soziales

(Verwaltungsgericht des Saarlandesin esittämät ennakkoratkaisupyynnöt)

”Sijoittautumisvapaus — EY 43 artikla — Kansanterveys — Apteekit — Säännökset ja määräykset, joiden mukaan vain proviisoreilla on oikeus pitää apteekkia — Oikeuttaminen — Väestön varma ja laadukas lääkehuolto — Proviisorien ammatillinen riippumattomuus”

Julkisasiamies Y. Botin ratkaisuehdotus 16.12.2008 I ‐ 4174

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 19.5.2009 I ‐ 4195

Tuomion tiivistelmä

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Rajoitukset

(EY 43 ja EY 48 artikla)

EY 43 ja EY 48 artikla eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa estetään henkilöitä, jotka eivät ole proviisoreja, omistamasta ja pitämästä apteekkia.

Tällainen muiden kuin proviisorien poissulkemista koskeva sääntö on kyllä EY 43 artiklassa tarkoitettu rajoitus, koska siinä varataan apteekkien pitäminen proviisoreille ja estetään muilta taloudellisilta toimijoilta pääsy tähän itsenäiseen toimintaan kyseessä olevassa jäsenvaltiossa. Tällainen rajoitus voidaan kuitenkin oikeuttaa kansanterveyden suojelulla, tarkemmin sanoen tavoitteella, jolla pyritään turvaamaan väestön varma ja laadukas lääkehuolto.

Tämän osalta on todettava, että lääkkeiden terapeuttisista vaikutuksista, jotka erottavat lääkkeet olennaisesti muista tavaroista, seuraa, että jos lääkkeitä käytetään tarpeettomasti tai väärin, ne voivat vakavasti vahingoittaa terveyttä ilman, että potilas kykenee tiedostamaan sen niitä ottaessaan. Lääkkeiden liiallinen tai virheellinen käyttö aiheuttaa lisäksi taloudellisten varojen tuhlausta, joka on vahingollista varsinkin, kun lääkealasta aiheutuu huomattavia kustannuksia ja kun sen on vastattava kasvaviin tarpeisiin, kun taas terveydenhoitoon käytettävissä olevat taloudelliset varat eivät käytettävästä rahoitusmuodosta riippumatta ole rajoittamattomat. Nämä taloudelliset varat ovat siis suorassa yhteydessä lääkealalla toimivien taloudellisten toimijoiden voittoihin, sillä kyseessä olevat sairausvakuutuslaitokset korvaavat lääkkeiden määräämisen useimmissa jäsenvaltioissa.

Näiden kansanterveyteen ja sosiaaliturvajärjestelmien rahoitustasapainoon kohdistuvien riskien perusteella jäsenvaltiot voivat asettaa lääkkeiden vähittäisjakelusta vastaaville henkilöille tiukkoja vaatimuksia, erityisesti lääkkeiden markkinointia koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen ja voitontavoittelun osalta. Erityisesti on katsottava, että ne voivat varata lääkkeiden vähittäismyynnin lähtökohtaisesti proviisoreille niiden takeiden vuoksi, jotka heidän on esitettävä, ja niiden tietojen vuoksi, jotka heidän on kyettävä antamaan kuluttajille.

Tämän osalta on katsottava, että kun otetaan huomioon jäsenvaltioilla oleva toimivalta päättää siitä, kuinka laajasti kansanterveyttä on suojattava, jäsenvaltiot voivat vaatia, että lääkkeiden jakelusta vastaavat proviisorit, joilla on todellinen ammatillinen riippumattomuus. Jäsenvaltiot voivat myös toteuttaa toimia, joilla voidaan poistaa tämän riippumattomuuden heikentymisen riski tai vähentää tällaista riskiä, kun tällainen heikentyminen olisi omiaan vaikuttamaan väestön lääkehuollon varmuuteen ja laatuun.

Henkilöillä, jotka eivät ole proviisoreja, ei lähtökohtaisesti ole samaa koulutusta, kokemusta ja vastuuta kuin on proviisoreilla, eikä heidän tarjoamansa takeet siis vastaa proviisorien antamia takeita, joten jäsenvaltio voi katsoa käyttäessään harkintavaltaansa, että se, että apteekkia ei pidä proviisori vaan henkilö, joka ei ole proviisori, voi merkitä riskiä kansanterveydelle, erityisesti lääkkeiden vähittäisjakelun varmuudelle ja laadulle, koska voitontavoittelulla ei tällaisessa toiminnan harjoittamisessa ole sellaista koulutuksen, ammatillisen kokemuksen ja proviisoreille kuuluvan vastuun kaltaista vastapainoa, joka on ominaista proviisorien toiminnalle.

Koska ei ole osoitettu, että EY 43 artiklassa taattua vapautta vähemmän rajoittavalla toimella, joka ei olisi muiden kuin proviisorien poissulkemista koskeva sääntö, voitaisiin turvata väestön lääkehuollon varmuus ja laatu yhtä tehokkaasti kuin soveltamalla kyseistä sääntöä, pääasioissa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä voidaan taata siinä asetetun tavoitteen toteutuminen, eikä se ylitä sitä, mikä on tarpeen tavoitteen saavuttamiseksi.

Erityisesti on huomattava, että jäsenvaltio voi katsoa, että on olemassa riski, että proviisorien ammatillista riippumattomuutta suojaavaa lainsäädäntöä ei noudateta tai että sitä kierretään käytännössä. Väestön lääkehuollon varmuuteen ja laatuun kohdistuvia riskejä ei voida poistaa yhtä tehokkaasti myöskään sillä keinolla, että asetettaisiin velvollisuus ottaa vakuutus, sillä tällainen toimi ei välttämättä estäisi kyseessä olevaa apteekin pitäjää käyttämästä vaikutusvaltaa työsuhteessa oleviin proviisoreihin.

(ks. 24, 27, 28, 31–35, 37–39, 54, 57 ja 58 kohta sekä tuomiolauselma)