ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
46.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu vaatimus kaikkien maksujen keskeyttämisestä ja sellaisen, valtion toimenpiteeksi katsottavan, SEUT 108 artiklan 3 kohdan viimeisessä virkkeessä tarkoitetun toimenpiteen täytäntöön panemiseksi jo suoritettujen maksujen takaisin perimisestä, jonka osalta komissio on tehnyt SEUT 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen, on velvollinen ryhtymään kaikkiin tarvittaviin toimiin varmistaakseen, että kansalliset viranomaiset noudattavat SEUT 108 artiklan 3 kohdan viimeisen virkkeen ja edellä mainittuun päätökseen sisältyvän tilapäisen tueksi katsomisen yhteisvaikutuksesta johtuvaa velvollisuutta pidättäytyä toimenpiteistä, ja poistaakseen kyseisen velvollisuuden mahdollisen rikkomisen seuraukset. Tällaisia toimia ovat muun muassa kyseisen toimenpiteen toteuttamisen keskeyttäminen ja jo maksettujen summien takaisinperintä. Jos kyseinen tuomioistuin on eri mieltä komission muodollisen tutkintamenettelyn aloittamispäätöksessä esittämästä toimenpiteen luokittelusta, se voi paitsi esittää unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitetun pätevyyttä koskevan ennakkoratkaisukysymyksen myös päättää, jos se on kansallisen lainsäädännön mukaan mahdollista, olla ryhtymättä lopulliseen takaisinperintään, ennen kuin komissio on tehnyt asiassa lopullisen päätöksen, ja antaa sillä välin väliaikaista takaisinperintää koskevan määräyksen, jonka mukaan kyseiset summat talletetaan sulkutilille, kunnes riita on ratkaistu.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Cour administrativen esittämiin kysymyksiin seuraavasti:

Euroopan unionin kansalaisuuden omaavat pienet lapset, jotka ovat huollettavina suoraan takenevassa polvessa olevalla sukulaisella, joka ei ole heistä riippuvainen ja joka tosiasiallisesti huolehtii heistä, voivat vedota Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY säännöksiin, jotta kyseinen suoraan takenevassa polvessa oleva sukulainen, joka on kolmannen valtion kansalainen, voisi saada johdetun oleskeluoikeuden sellaisen jäsenvaltion alueella, jonka kansalaisia kyseiset lapset eivät ole. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on tarkistaa kansallisten menettelysääntöjen asettamien rajojen sekä vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteisiin perustuvien vaatimusten kannalta mainitun direktiivin 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa asetettujen edellytysten täyttyminen ottamalla huomioon asianomaisten unionin kansalaisten henkilökohtainen tilanne ja tarvittaessa myös mainitulle suoraan takenevassa polvessa olevalle sukulaiselle tehtyyn, pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen työtarjoukseen perustuvat tulevat tai mahdolliset varat.

Jäsenvaltion päätöksen, jolla kehotetaan kolmannen valtion kansalaista, joka on unionin kansalaisuuden omaavien pienten lasten, joilla on toisen jäsenvaltion kansalaisuus, suoraan takenevassa polvessa oleva sukulainen ja joka tosiasiallisesti huolehtii heistä, poistumaan maasta, ei voida katsoa pakottavan kyseisiä kansalaisia poistumaan koko unionin alueelta, jolloin he eivät voisi käyttää tosiasiallisesti pääosaa asemaansa perustuvista oikeuksista, koska kyseisillä unionin kansalaisilla on ehdoton oikeus matkustaa siihen jäsenvaltioon, jonka kansalaisia he ovat, ja oleskella kyseisen jäsenvaltion alueella; tämän oikeuden tehokkaan vaikutuksen säilyttäminen edellyttää, että mainitulle, suoraan takenevassa polvessa olevalle sukulaiselle myönnetään johdettu oleskeluoikeus viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa, koska hän on henkilö, joka tosiasiallisesti huolehtii lapsista yksin ja jonka kanssa nämä ovat viettäneet yhteistä perhe-elämää syntymästään lähtien.
40.

Kuten erityisesti Italian hallitus ja RTI osuvasti totesivat, tasapaino, joka on löydettävä kuluttajien etujen ja televisiolähetystoiminnan harjoittajien ja mainostajien etujen välillä, on maksutelevisiossa toisenlainen kuin maksuttomassa kaupallisessa televisiossa. Maksutelevisiokanavat tarjoavat katsojalle yleensä erityisen ohjelmatarjonnan, erityisesti tiettyjä elokuvia, ajanvieteohjelmia ja urheilutapahtumia koskevia lähetyksiä, jotka eivät ole saatavissa maksuttomassa kaupallisessa televisiossa, ainakaan samalla tavalla. Televisionkatsoja on jo maksanut näiden maksutelevisiokanavien vastaanottamiseksi televisiolähetystoiminnan harjoittajalle tilaussopimuksensa mukaisen maksun. Katsoja voi näin ollen järkevästi odottaa, että maksutelevisiossa näytetään selvästi vähemmän mainoksia kuin maksuttomassa kaupallisessa televisiossa, jonka vastaanottamiseksi ei tarvitse yleensä maksaa erillistä maksua ja jonka pääasiallinen – jollei peräti ainoa – rahoituslähde on mainonta.
80.

LPN väittää, että – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 113–117 kohdassa – asetuksen N:o 1367/2006 6 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kanssa, huolellisen lukemisen perusteella komissiota ei vapauteta velvollisuudesta ”tutkia konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti asiakirjat, joihin on pyydetty saada tutustua”. ( 62 ) Se korostaa, että vaikka tutkintatoimet on mainittu poikkeuksena asetuksen N:o 1367/2006 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä osassa, niihin sovelletaan väistämättä ja johdonmukaisesti mainitun artiklan toista osaa. Siltä osin kuin ei voida olettaa, että kyseessä olisi olettama ylivoimaisesta yleisestä edusta, joka koskee näihin tutkintatoimien alaisiin asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden epäämistä, LPN:n mukaan on syytä tulkita suppeasti tämän epäämisen mahdollisia perusteita analysoimalla, onko ympäristötiedon ilmaisemiseen liittyvä yleinen etu etusijalla nyt käsiteltävässä asiassa mahdollisiin muihin sellaisiin etuihin nähden, joita olisi suojattava tietojen ilmaisematta jättämisellä, ja tarkistamalla konkreettisesti, liittyvätkö pyydettyihin asiakirjoihin sisältyvät tiedot ympäristöpäästöihin.
15.

Valaisen kantaani seuraavalla esimerkillä, joka on lainattu Belgian veroviranomaisten esitteestä ( 8 ) ja muokattu vastaamaan käsiteltävän asian riidanalaista verokautta. Oletetaan, että Belgiaan sijoittautuneen yhtiön taseesta ilmenee 100000 euron suuruinen oma pääoma, jolla rahoitetaan konsernin toimintaa. Jos tämä belgialainen yhtiö soveltaa 4 prosentin konserninsisäistä korkotasoa, sen ennen veroja laskettu voitto on 4000 euroa. Riskipääomavähennyksen, jonka suuruus vuonna 2008 oli 3,871 prosenttia, jälkeen veron peruste on 129 euroa [4000 - (100000 x 3,871 %)]. Kun yhteisöverokanta on 33,99 prosenttia, yhtiö maksaa veroa 43,85 euroa, jolloin tosiasiallinen verokanta on 1,10 prosenttia eikä 33,99 prosenttia, joka olisi verokannan suuruus, jos riskipääomavähennystä ei tehtäisi. Esimerkki esitetään lyhyesti seuraavassa taulukossa: Oma pääoma = 100 000 Tilitiedot Ilman riskipääomavähennystä Riskipääomavähennyksen jälkeen Voitto ennen veroja (konserninsisäinen korkotaso: 4 %) 4 000 4 000 Riskipääomavähennys (3,871 %) 0 –3 871 Määräytymisperuste 4 000 129 Yhteisövero (33,99 %) 1 360 43,85 Tosiasiallinen verokanta 33,99 % 1,10 %
78.

Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenatin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY 1 artiklan 9 kohdan toisen alakohdan c alakohtaa on tulkittava siten, ettei valtion toimi, jolla myönnetään pääasiassa kyseessä olevan Ärztekammer Westfalen-Lippen kaltaiselle laitokselle toimivalta periä jäseniltään jäsenmaksuja mutta jossa ei vahvisteta jäsenmaksun suuruutta eikä maksulla rahoitettavien suoritusten laajuutta, riitä perustamaan sellaista läheistä riippuvuussuhdetta julkiseen valtaan, joka on tarpeen, jotta mainitussa artiklassa säädetty edellytys, joka koskee sitä, että laitoksen toiminnan rahoitus on pääosin peräisin valtiolta, alue- tai paikallistason julkisyhteisöiltä taikka muulta julkisoikeudelliselta laitokselta, täyttyisi.
80.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) a) Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista annetussa direktiivissä 2000/78/EY tarkoitettu vammaisuuden käsite kattaa etenkin fyysisestä, henkisestä tai psyykkisestä vauriosta johtuvan rajoituksen, joka estää asianomaisen henkilön osallistumisen työelämään. b) Vammaisuuden määrittelemisen kannalta on merkityksetöntä, että vaurion on aiheuttanut sairaus; ratkaisevaa on ainoastaan se, kestääkö rajoitus todennäköisesti pitkään. c) Myös pitkäkestoista toiminnanvajavuutta, joka ei edellytä erityisten apuvälineiden käyttöä ja joka ilmenee ainoastaan tai lähinnä siten, että toiminnanvajavuudesta kärsivä henkilö ei kykene työskentelemään kokopäiväisesti, on pidettävä direktiivissä 2000/78 tarkoitettuna vammana. 2) Työajan vähennys voi kuulua direktiivin 2000/78 5 artiklan kattamiin toimenpiteisiin. Kansallisen tuomioistuimen on todettava yksittäistapauksessa, muodostuuko tällainen toimenpide kohtuuttomaksi rasitteeksi työnantajalle. 3) Direktiiviä 2000/78 on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan työnantaja voi irtisanoa työntekijän sairauspoissaolojen vuoksi lyhennetyllä irtisanomisajalla, jos sairaus perustuu vammaan. Näin ei ole, jos syrjintä on direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdan mukaan objektiivisesti perusteltu oikeutetulla tavoitteella ja tämän tavoitteen toteuttamiskeinot ovat asianmukaiset ja tarpeen. Jos lyhennetyn irtisanomisajan soveltaminen perustuu työntekijän poissaoloihin, jotka johtuvat siitä, että työnantaja ei ole toteuttanut direktiivin 2000/78 5 artiklassa säädettyjä kohtuullisia mukautuksia, kyse on kuitenkin syrjinnästä, joka ei ole perusteltavissa.
32.

Vuoden 1996 pakolaislain liitteessä II todetaan, että Refugee Appeals Tribunal muodostuu puheenjohtajasta ja niin monesta varsinaisesta jäsenestä kuin Minister for Justice, Equality and Law Reform katsoo Minister for Financen suostumuksella tarpeellisiksi Refugee Appeals Tribunalin asioiden nopeaa ratkaisemista varten; kullakin on oltava ennen nimittämistään vähintään viiden vuoden kokemus barristerina tai solicitorina toimimisesta. Refugee Appeals Tribunalin jäsenet nimittää Minister for Justice, Equality and Law Reform. Kukin varsinainen jäsen nimitetään kolmen vuoden toimikaudeksi niillä ehdoilla, jotka Minister for Justice, Equality and Law Reform vahvistaa nimityshetkellä tämän liitteen säännöksiä noudattaen. Refugee Appeals Tribunalin puheenjohtaja hoitaa tehtäviään kirjallisen sopimuksen nojalla, ja tässä sopimuksessa määrätään ehdoista, jotka Minister for Justice, Equality and Law Reform voi vahvistaa Minister for Financen suostumuksella. Kukin varsinainen jäsen saa palkkaa, palkkioita ja kulukorvauksia, jotka Minister for Justice, Equality and Law Reform voi vahvistaa Minister for Financen suostumuksella.
1)

Lisäysaineiston kunnostajalla on yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan ja 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn maataloutta koskevan vapautuksen soveltamista koskevista säännöistä 24.7.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1768/95 9 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan velvollisuus antaa tietoja edellyttäen, että omistajan tietojensaantipyyntö toimitetaan kunnostajalle ennen pyynnössä tarkoitetun markkinointivuoden loppua tai viimeisen markkinointivuoden loppua, jos pyyntö koskee useaa vuotta. Kun kyse on asetuksen N:o 1768/95 9 artiklan 3 kohdan loppuosassa tarkoitetusta ”ensimmäisestä pyynnöstä”, tällainen pyyntö on kuitenkin esitettävä kuluvan markkinointivuoden aikana.
85.

Toiseksi on todettava, että asiakirja-aineiston mukaan perheenkokoaja on opiskellut, valmistunut ammattiin ja ollut ansiotyössä Suomessa, joten hänelle on syntynyt tässä jäsenvaltiossa paitsi henkilökohtaisia ja sosiaalisia myös taloudellisia ja ammatillisia siteitä. Hän on lisäksi onnistunut saamaan siellä pysyvän oleskeluluvan. On näin ollen kysyttävä, onko odotettava S:n valitsevan, hylkääkö hän Suomessa saavuttamansa aseman ja luopuuko hän siten myös henkilökohtaisista ja taloudellisista suhteista, jotka ovat hänen yksityiselämänsä osatekijöitä, vai muuttaako hän erilleen puolisostaan, jonka kanssa hän asuu yhdessä ja joka on olennainen osa hänen perhe-elämäänsä. Sillä, että hänen aviopuolisoltaan on evätty oleskelulupa, on joka tapauksessa lukuisia seurauksia ensinnäkin hänen vastuulleen sellaisen lapsen äitinä, jolla on unionin kansalaisuus, koska on selvästi tämän lapsen edun mukaista, että aviopuoliso pysyy Suomessa, ja toiseksi hänen vastuulleen Norsunluurannikon kansalaisen aviopuolisona ja sellaisen toisen lapsen äitinä, joka on Ghanan kansalainen, koska on kaikkien edun mukaista asua yhdessä, sekä kolmanneksi hänen henkilökohtaiselle ja ammatilliselle tilanteelleen, koska on varmasti hänen etunsa mukaista, että hän asuu edelleen Suomessa, kun otetaan huomioon hänen tässä jäsenvaltiossa saavuttamansa asema.
51.

Tältä osin on aluksi selvennettävä, että ainoastaan asetuksella N:o 1408/71 on merkitystä tämän väitteen kannalta. Asetus N:o 883/2004 on sen 91 artiklan 2 kohdan mukaan voimassa vasta siitä lähtien kun täytäntöönpanoasetus N:o 987/2009 ( 27 ) tulee voimaan eli 1.5.2010 alkaen. Kanteen tutkimisen kannalta merkityksellinen ajankohta on kuitenkin komission perustellussa lausunnossaan asettaman määräajan päättyminen eli 28.3.2010.
93.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Asylgerichtshofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Jäsenvaltio voidaan poikkeuksellisissa olosuhteissa velvoittaa käyttämään oikeuttaan käsitellä turvapaikkahakemus humanitaarisista syistä niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, 18.2.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 15 artiklan säännösten mukaisesti, kun on selvää, että muutoin vakavana uhkana on, että turvapaikanhakijalle perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia rajoitetaan perusteettomasti. Jos tällaisessa tapauksessa ei ole esitetty asetuksen N:o 343/2003 15 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettua käsittelypyyntöä, hakemuksen käsittelyyn velvoitettu jäsenvaltio on velvollinen tiedottamaan toiselle turvapaikkamenettelyyn osallistuvalle jäsenvaltiolle tosiasiallisesta ja oikeudellisesta tilanteesta ja pyytämään tältä suostumusta turvapaikkahakemuksen käsittelyn siirtämiselle. 2) Jäsenvaltion, jossa turvapaikanhakija on ja joka ei ole vastuussa tämän turvapaikkahakemuksesta asetuksen N:o 343/2003 III luvun sääntöjen perusteella, ei pidä siirtää turvapaikanhakijaa asetuksen N:o 343/2003 III luvussa tarkoitettuun hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon, jos se ei voi olla tietämätön siitä, että tämä johtaisi kyseisen turvapaikanhakijan perusoikeuskirjassa taattujen oikeuksien loukkaamiseen. Jollei asetuksen 3 artiklan 2 kohdan mukaisesta mahdollisuudesta käsitellä hakemus itse muuta johdu, jäsenvaltion, jossa turvapaikanhakija on, on jätettävä soveltamatta III luvun perustetta, jonka nojalla toinen jäsenvaltio on käsittelystä vastuussa, ja selvitettävä, voidaanko jokin toinen jäsenvaltio jonkin jäljempänä esitetyn perusteen nojalla määrittää turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi, johon turvapaikanhakija voidaan siirtää loukkaamatta hänen perusoikeuksiaan. Jäsenvaltion, jossa turvapaikanhakija on, on kuitenkin huolehdittava siitä, ettei pahenneta tilannetta, jossa hakijan perusoikeuksia loukataan, sillä, että hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämismenettely kestää kohtuuttoman kauan. Sen on tarvittaessa käsiteltävä hakemus itse asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdassa säädettyjen menettelytapojen mukaisesti. 3) Arvioitaessa sitä, johtaisiko pääasian kaltaisessa tapauksessa valittajan siirtäminen siihen jäsenvaltioon, joka on asetuksen N:o 343/2003 III luvun nojalla vastuussa valittajan turvapaikkahakemuksesta, perusoikeuskirjan 4 tai 7 artiklan perusteettomaan rajoitukseen, ei pidä käyttää Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä poikkeavia merkityksiä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 ja 8 artiklassa tarkoitetuista käsitteistä ”epäinhimillinen kohtelu” ja ”perhe”.
11.

Tullikoodeksin 99 artiklan mukaan yksityisellä tullivarastolla tarkoitetaan tullivarastoa, joka on varattu varastonpitäjälle tavaroiden varastointiin. Varastonpitäjä on henkilö, jolle on annettu lupa tullivaraston pitämiseen. Varastoonpanija on henkilö, jota tavaroiden tullivarastointimenettelyyn asettamista koskeva ilmoitus velvoittaa tai jolle tämän oikeudet ja velvollisuudet on siirretty.
71.

Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sąd Apelacyjny – Sąd Pracy i Unezpiezén Społecznych w Białymstokun (Puola) esittämiin kysymyksiin seuraavasti: 1) Kahta asuinpaikkaa koskevalla ilmoituksella sosiaaliturvaa varten ei ole vaikutusta sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 puitteissa. Tällaisen mahdollisuuden epääminen ei ole ristiriidassa SEUT 20 artiklan 2 kohdan eikä SEUT 21 artiklan kanssa. Unionin oikeus (erityisesti asetus N:o 1408/71) ei ole ratkaiseva arvioitaessa vuonna 1990 myönnetyn puolalaisen eläkkeen lainmukaisuutta. Asetuksen N:o 1408/71 7 artiklan 2 kohdan c alakohdan perusteella sellaisen Puolan kansalaisen, joka oli työskennellyt Puolassa ja maksanut eläkemaksuja siellä, mutta joka on siirtänyt asuinpaikkansa Saksaan ennen vuotta 1990, eläkeoikeuksiin sovelletaan edelleen Saksan ja Puolan välillä vanhuus- ja työtapaturmaetuuksista 9.10.1975 tehtyä sopimusta. Mainittuun tilanteeseen ei myöskään sovelleta asetuksen N:o 1408/71 10 artiklaa. Jos eläkkeensaaja on palannut Puolaan sen jälkeen, kun kyseinen valtio oli liittynyt Euroopan unioniin, tällaisen paluun seurauksena eläkeoikeuksia ei asetuksen N:o 1408/71 10 artiklan mukaisesti saada vähentää, muuttaa, keskeyttää, peruuttaa tai takavarikoida. 2) Puolan viranomaisten Puolan Euroopan unioniin liittymisen jälkeen sosiaaliturva-asioissa tekemien kaikkien päätösten on noudatettava asetuksen N:o 1408/71 84 a artiklan mukaisia muodollisia velvollisuuksia, myös silloin, kun kyseessä ovat eläkeoikeuksia koskevat päätökset, jotka eivät kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan. Toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen on määritettävä, onko nyt käsiteltävässä asiassa jätetty noudattamatta mainittuja velvoitteita, ja jos on, mitä legitiimejä ja oikeasuhteisia seuraamuksia siitä voi olla.
47.

Mielestäni neuvoston SEUT 108 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisen toimivallan poikkeuksellisuudesta seuraa, että kyseisen määräyksen nojalla myönnetyn poikkeuksen on oltava ajallisesti rajattu ja se on myönnettävä ainoastaan niin pitkäksi ajaksi kuin päätöksen perusteluissa mainittujen olosuhteiden korjaamiseksi on tarpeen. ( 24 ) Tämä merkitsee sitä, että jos SEUT 108 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan perusteella annetun päätöksen kohteena on tukijärjestelmä, jota on tarkoitus soveltaa suhteellisen pitkään, kuten nyt tarkasteltavassa tapauksessa, neuvosto on mielestäni velvollinen ilmoittamaan ne syyt, joiden vuoksi se katsoo tämän olevan tarpeen niiden olosuhteiden perusteella, joihin tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille koskevan väitteen tueksi on vedottu. Vaikka nyt käsiteltävässä asiassa Unkarin viranomaisten neuvostolle lähettämässä, 27.11.2009 päivätyssä kirjeessä sekä riidanalaisessa päätöksessä annetaan vain niukasti tietoa syistä, joiden perusteella on katsottu tarpeelliseksi hyväksyä kyseinen järjestelmä neljän vuoden ajaksi, nämä syyt ovat pääteltävissä asiayhteydestä, johon kyseinen päätös liittyy, sekä päätöksellä hyväksyttyjen toimenpiteiden, ongelmien, joita niillä pyritään ratkaisemaan, ja niillä tavoiteltujen päämäärien luonteesta. Lisäksi neuvosto on antanut lisätietoja kirjelmissään.
49.

Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että verovelvollisella, joka on maksanut liikaa arvonlisäveroa, jota jäsenvaltio on kantanut unionin oikeuden arvonlisäverosäännösten vastaisesti, on unionin oikeuden perusteella oikeus unionin oikeuden vastaisesti kannetun arvonlisäveron palauttamiseen sekä korkoon palautettavalle pääomalle. Kysymys siitä, onko palautettavalle pääomalle maksettava korkoa ”yksinkertaista” korkoa koskevan järjestelmän vai pikemminkin ”koronkorkoa” koskevan järjestelmän mukaan, liittyy unionin oikeuteen perustuvaa korkovaatimusta koskeviin sääntöihin, joista säätäessään jäsenvaltioiden on otettava huomioon tehokkuus- ja vastaavuusperiaate.
23.

Itävallan tasavalta korostaa sitä, että käsitteen ”itsenäisesti” tulkinnassa on tarpeen ottaa huomioon SEUT 267 artiklassa tarkoitetun tuomioistuimen riippumattomuutta koskeva unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö. Itävallan tasavalta korostaa, että DSK on perustettu kollegiaaliseksi viranomaiseksi, joka suorittaa lainkäyttötehtäviä. Se katsoo, että unionin tuomioistuin on ottanut Itävallan tällaisten elinten SEUT 267 perusteella esittämät ennakkoratkaisukysymykset tutkittavaksi ja että unionin tuomioistuin on tällä tavoin todennut, että nämä viranomaiset ovat luonteeltaan tuomioistuimia, ( 7 ) ja siis samalla katsonut niiden olevan riippumattomia, koska tämä on yksi huomioon otettavista seikoista tarkistettaessa SEUT 267 artiklan yhteydessä, onko kansallinen elin luonteeltaan tuomioistuin. Itävallan tasavalta päättelee tästä, että DSK on riippumaton SEUT 267 artiklaa koskevassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetussa merkityksessä ja sitä on pidettävä direktiivin 95/46 28 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna itsenäisenä valvontaviranomaisena.
4.

Korkein hallinto-oikeus esittää nyt kysymyksen siitä, miten on tulkittava direktiivin 2004/18 10 artiklasta, luettuna yhdessä EY 296 artiklan (josta on tullut SEUT 346 artikla) kanssa, ilmenevää puolustusalan julkisia hankintoja koskevaa poikkeussäännöstä. Unionin tuomioistuimen on niin sanotussa Agusta-tapauksessa antamansa tuomion ( 5 ) perusteella vastatessaan tähän ennakkoratkaisupyyntöön erityisesti selvennettävä, onko katsottava, että tavarat on ”tarkoitettu nimenomaan sotilaalliseen käyttöön”, jos niille on sotilaallisen käyttötarkoituksen lisäksi myös pääosin samanlaisia siviilialan käyttömahdollisuuksia.
55.

Lisäksi esiin nousee kysymys siitä, voidaanko katsoa, ettei tuonnin arvolisäveroa ole enää direktiivin 17 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”maksettava”, myös silloin, kun valtion verosaatava on yhä olemassa – kuten on ilmeisesti nyt esillä olevassa asiassa – mutta sitä ei voida enää periä. Ei riitä, että tähän kysymykseen vastataan kunkin jäsenvaltion oikeudessa. Yhteisen arvonlisäverojärjestelmän yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi direktiivin 17 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua käsitettä ”maksettava” on päinvastoin tulkittava autonomisesti. ( 26 )