YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(neljäs jaosto)

29 päivänä marraskuuta 2007

Asia C-9/06 P

Tomás Salazar Brier

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Muutoksenhaku – Henkilöstö – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa säädetty edellytys – ”Toiselle valtiolle suoritettujen palvelusten” käsite

Aihe: Valitus Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑83/03, Salazar Brier vastaan komissio, 25.10.2005 antamasta tuomiosta (Kok. H. 2005, s. I‑A‑311 ja II‑1407); valituksessa vaaditaan tämän tuomion kumoamista

Ratkaisu: Valitus hylätään.

Tiivistelmä

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Uuden väitteen esittäminen – Tutkittavaksi ottaminen – Rajat

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan 2 kohta)

2. Henkilöstö – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta)

1. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan 2 kohdan määräyksistä, kun niitä luetaan yhdessä, ilmenee, että valittaja voi vedota valituksessa mihin tahansa asian kannalta merkitykselliseen perusteluun, kunhan valituksella ei muuteta oikeudenkäynnin kohdetta siitä, millainen se oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

2. Vaikka toimivaltuuksien jakaminen valtion sisäisesti vaihtelee kunkin valtion institutionaalisen rakenteen mukaan, sitä on kansainvälisessä julkisoikeudessa pidettävä luonteeltaan yhtenäisenä oikeussubjektina. Kyseisen käsitteen perusteella edellytetään, että muissa valtioissa ja kansainvälisissä organisaatioissa valtiota edustaa yksi ainoa diplomaattinen edustusjärjestelmä, joka kansainvälisellä tasolla heijastaa asianomaisen valtion yhtenäisyyttä.

Vaikka ratkaisevaa sille, että asianomaisen virkamiehen voitaisiin katsoa suorittaneen palveluksia ”toiselle valtiolle”, ei ole se, että hän on kyseisen toisen valtion keskushallinnon palveluksessa, sitä vastoin siinä, että virkamies kuuluu toiminnallisesti viimeksi mainitun valtion pysyvään edustustoon, on kyse ratkaisevasta seikasta.

Tältä osin sekä henkilöstön, joka suorittaa valtiolle palveluksia sen keskushallinnon välityksellä, että henkilöstön, joka suorittaa palveluksia itsehallintoalueelle sen hallinnon välityksellä, on katsottava olevan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa ulkomailla olon tilanteessa kuitenkin sillä edellytyksellä, että se muodollisesti kuuluu mainitun valtion pysyvän edustuston henkilöstöön.

Näin ollen henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun, ”toiselle valtiolle suoritettuja palveluksia” koskevan ilmaisun tulkinnassa ainoana asian kannalta merkityksellisenä seikkana on pidettävä sitä, että palvelukset on suoritettu valtion pysyvässä edustustossa. Tästä seuraa, että palveluksia, jotka on suoritettu valtioiden poliittisten alayksiköiden hallituksille, ei voida pitää valtiolle suoritettuina palveluksina, jos asianomainen henkilö ei ole muodollisesti kuulunut valtion pysyvän edustuston henkilöstöön. Samasta syystä palveluksia, jotka on suoritettu kaupallisten yhtiöiden ryhmään kuuluville julkisille pääomayhtiöille, ei voida pitää valtiolle suoritettuina palveluksina.