YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

6 päivänä kesäkuuta 1996

Asia T-262/94

Jean Baiwir

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Lainvastaisuusväite — Valituksen ja kanteen vastaavuus — Uusi uraprofiilien laskentatapa komission ura-alueilla B, C ja D — Luettelo virkamiehistä, jotka on arvioitu ansioituneimmiksi ylennyksen saamisen kannalta — Henkilöstösääntöjen 5 artiklan 3 kohta ja 45 artikla — Syrjintäkiellon periaate — Tosiseikkojen ja oikeusseikkojen ilmeiset arviointivirheet — Vahingonkorvauskanne”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-739

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan yhtäältä kumoamaan luettelo ylennyksen saamisen kannalta ansioituneimmiksi arvioiduista virkamiehistä palkkaluokkaan B 4 siirtymiseksi vuoden 1993 ylennyskauden aikana, siltä osin kuin kantajan nimi ei ollut listalla, ja toisaalta kantajan virka-aseman vahvistamista siten, että häntä pidetään 1.1.1993 alkaen palkkaluokan B 4 palkkatason 2 virkamiehenä, sekä aiheutuneen aineettoman vahingon korvaamista.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja nimitettiin 1.5.1988 palkkaluokan C 5 virkamieheksi komissioon, ja koska hän menestyi ulkoisessa kilpailussa, hänet nimitettiin 27.2.1992 palkkaluokan B 5 palkkatason 1 virkamieheksi 1.3.1992 alkaen.

Komissio teki 9.7.1992 päätöksen ”Uusi uraprofiilien laskentatapa - Ura-alueet B, C ja D - Toimintabudjetti”. Tämän päätöksen 1 artiklan b kohdan mukaan iän perusteella annetaan tietty pistemäärä yhtäältä samassa palkkaluokassa ylennettäville yhden ura-alueen virkamiehille, jotka ovat työskennelleet koko työssäoloaikansa yhdellä ura-alueella B, C tai D (jäljempänä yhden ura-alueen virkamiehet), ja toisaalta sellaisille samassa palkkaluokassa ylennettäville usean ura-alueen virkamiehille (jäljempänä usean ura-alueen virkamiehet), jotka ovat työskennelleet osan työssäoloajastansa alemmalla ura-alueella.

Kantaja ja kaksi muuta virkamiestä nostivat 1.12.1992 kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nimityspäätöksiään vastaan siltä osin kuin nimitykset koskivat heidän palkkatasonsa määrittämistä palkkaluokan ensimmäiselle tasolle ilman ikälisiä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi kanteen kohteena olevat päätökset yhdistetyissä asioissa T-103/92, T-104/92 ja T-105/92, Baiwir ym. v. komissio, 28.9.1993 antamassaan tuomiossa (Kok. 1993, s. II-987) siltä osin kuin kantajien palkkataso määriteltiin päätöksissä Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) ylennykseen liittyvän 46 artiklan perusteella eikä palvelukseenottoon liittyvän 32 artiklan perusteella. Kantajan palkkaluokaksi määriteltiin 3.2.1994 tehdyllä päätöksellä, joka korvasi 27.2.1992 tehdyn päätöksen, taannehtivasti 1.3.1992 alkaen palkkaluokka B 5, palkkataso 3.

Komission henkilöstö- ja hallintoasioita hoitavan pääosasto IX:n A osaston (henkilöstö) toimiston 6 (yksikkö IX.A.6; ura-alueiden B, C ja D henkilöstö) päällikkö lähetti kantajalle 12.2.1993 kirjeen, jossa kantajalle ilmoitettiin uudesta urasuunnitelmien laskentatavan käyttöönotosta ylennyskauden 1993 aikana ja että tata laskentatapaa sovellettaisiin kantajaan. Tästä ilmoituksesta käy ilmi, että kantaja määriteltiin usean ura-alueen virkamieheksi iän perusteella annettavien pisteiden laskemiseksi.

Nimittävä viranomainen ei ottanut kantajaa palkkaluokan B 5 virkamiehistä laadittuun luetteloon ylennyksen kannalta ansioituneimmiksi arvioiduista virkamiehistä palkkaluokkaan B 4 siirtymiseksi vuoden 1993 ylennyskauden aikana eikä palkkaluokkaan B 4 ylennetyistä virkamiehistä laadittuun luetteloon.

Kantaja teki 22.11.1993 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen saadakseen korjatuksi luettelon ylennyksen kannalta ansioituneimmiksi arvioiduista virkamiehistä palkkaluokkaan B 4 siirtymiseksi vuoden 1993 ylennyskauden aikana sekä vaatiakseen ylennyksistä tehdyn luettelon tarkistamista asiassa Baiwir ym. vastaan komissio annetun tuomion perusteella. Komissio hylkäsi tämän valituksen 12.4.1994 tekemällään päätöksellä.

Kumoamisvaatimukset

Kantaja esittää kumoamisvaatimustansa tueksi neljä kanneperustetta, jotka koskevat henkilöstösääntöjen rikkomista, syrjintäkiellon ja luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista, asiassa Baiwir ym. vastaan komissio annetun tuomion noudattamatta jättämistä sekä tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen ilmeistä arviointivirhettä (23 kohta).

Tutkittavaksi ottaminen

Koska 9.7.1992 tehdyssä päätöksessä asetetaan noudatettavaa käytäntöä koskeva menettelysääntö, päätös on yleisluontoinen toimenpide, joka voidaan kiistää esittämällä lainvastaisuusväite (32-34 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat 44/74, 46/74 ja 49/74, Acton ym. v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 18.3.1975 (Kok. 1975, s. 383, 7 kohta); yhdistetyt asiat 181/86, 182/86, 183/86 ja 184/86, Del Plato ym. v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 10.12.1987 (Kok. 1987, s. 4991, 9 ja 10 kohta); asiaT-64/92, Chavannede Dalmassy ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-723, 41 kohta).

Missään kantajan esittämässä kanneperusteessa ei kuitenkaan kyseenalaisteta 9.7.1992 tehtyä päätöstä. Itse asiassa mainitussa päätöksessä tehdään ainoastaan ero usean ura-alueen virkamiesten ja yhden ura-alueen virkamiesten välillä, mutta siinä ei mainita kahta muuta kantajan kiistämää erottelua yhtäältä sisäisten ja ulkoisten usean ura-alueen virkamiesten välillä ja toisaalta sellaisten usean ura-alueen virkamiesten, joihin on sovellettu ikää koskevaa poikkeusta, ja sellaisten usean ura-alueen virkamiesten välillä, joihin ei ole sovellettu tällaista poikkeusta. Siltä osin kuin kanne koskee näitä kahta viimeksi mainittua erottelua, kanteessa ei siten aseteta kyseenalaiseksi 9.7.1992 tehtyä päätöstä vaan komission käyttöönottaman uuden järjestelmän soveltaminen kantajaan (35 ja 36 kohta).

Se kanneperusteen ensimmäinen osa, jossa kyseenalaistetaan 9.7.1992 tehdyssä päätöksessä käytetty erottelu usean ura-alueen ja yhden ura-alueen virkamiesten välillä, on myös otettava tutkittavaksi siltä osin kuin kantaja on esittänyt kanteessaan epäsuorasti lainvastaisuusväitteen tätä päätöstä vastaan (37-39 kohta).

Viittaukset: asia 14/59, Société des fonderies de Pont-à-Mousson v. korkea viranomainen, yhteisöjen tuomioistuin 17.12.1959 (Kok. 1959, s. 445, 447).

Samoin kantaja on vedonnut oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä eri asiakirjoissa, joista yksi on hänen esillä olevasta asiasta tekemäänsä valitukseen liittyvä vaatimus, ensimmäiseen kanneperusteeseensa, joten komissio on voinut tuntea riittävän selvällä tavalla kantajan tässä suhteessa esittämän arvostelun (40-44 kohta).

Viittaukset: asia 58/75. Sergy v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 1.7.1976 (Kok. 1976, s. 1139, 32 kohta); asia 242/85. Geist v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 20.5.1987 (Kok 1987, s. 2181, 9 kolua); asia 224/87, Koutchoumoffv. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 26 1 1989 (Kok 1989 s 99. 10 kohta); asia 133/88, Del Arno Martinez v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 14.3.1989 (Kok. 1989. s. 689, 9 kohta); asia T-57/89, Alexandrakis v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 29.3.1990 (Kok. 1990, s. II-143, 8 kohta)- asia T-58/91, Booss ja Fischer v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 3.3.1993 (Kok. 1993, s. II-147, 83 kohta); asiaT-4/92, Vardakas v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.3.1993 (Kok. 1993, s. II-357, 16 kohta).

Lisäksi valituksesta käy ilmi kantajan nimenomainen vaatimus siitä, että häntä käsiteltäisiin yhden ura-alueen virkamiehenä hänen uraprofiilinsa laatimisen kannalta ottaen huomioon asiassa Baiwir ym. vastaan komissio annettu tuomio. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi kyseiset päätökset erityisesti siksi, että kysymyksessä oli syrjivä kohtelu. Siten esillä olevan kanteen toisen kanneperusteen toinen osa, joka koskee syrjintäkiellon periaatteen väitettyä loukkaamista, liittyy läheisesti valitukseen (45 kohta).

Sitä vastoin valituksessa ei viitata nimenomaisesti tai epäsuorasti kanteen toisen kanneperusteen toisessa osassa esitettyyn luottamuksensuojan periaatteen väitettyyn loukkaamiseen (46 kohta).

Lopuksi neljäs kanneperuste, joka koskee sitä, että komissio on tehnyt useita tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen ilmeisiä arviointivirheitä laatiessaan luettelon ansioituneimmiksi arvioiduista virkamiehistä, on esitetty yhdessä valituksen viimeisistä kohdista, kun kantaja väittää, että pääosastot ovat sellaisessa tilanteessa, jossa ne eivät voi ”käyttää ansioita ensimmäisenä ylennysperusteena” ja kun kantaja kiistää komission väitteen siitä, että urasuunnitelma on ainoastaan neuvoa-antava (47 kohta).

Pääasia

Henkilöstösääntöjen rikkomista koskeva kanneperuste

Usean ura-alueen ja yhden ura-alueen virkamiesten erottelun osalta on todettava, että ylennettävien virkamiesten ryhmän määrittely usean ura-alueen virkamiesten ryhmäksi johtaa siihen, että tätä ryhmää kohdellaan eri tavalla kuin muita ylennettäviä virkamiehiä, koska iän perusteella annettavien pistemäärien laskutavassa otetaan käyttöön erottelu. Tämän vuoksi on tärkeää tutkia, onko tämä erottelu objektiivisesti perusteltu (70 kohta).

Viittaukset: asia T-109/92, Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-105, 87 kohta).

Erottelu usean ura-alueen virkamiesten ja yhden ura-alueen virkamiesten välillä on otettu käyttöön, jotta voitaisiin ottaa huomioon näiden kahden ryhmän ikäjakauman erot ja välttää siten se, että yhden ura-alueen virkamiehet olisivat aiheettomasti huonommassa asemassa usean ura-alueen virkamiehiin verrattuna (71 kohta).

Usean ura-alueen virkamiehet ovat lisäksi tavallisesti iäkkäämpiä kuin yhden ura-alueen virkamiehet, ja niihin, jotka ovat osallistuneet ulkoisen kilpailuun, on tavallisesti pitänyt soveltaa poikkeusta kilpailuun osallistumiseksi edellytetystä ikärajasta. Siten jos kyseistä erottelua ei olisi otettu käyttöön, usean ura-alueen virkamiehet olisivat hyötyneet verrattuna yhden ura-alueen virkamiehiin, vaikka tällaiset virkamiehet eivät ole saaneet kokemustaan ylemmällä ura-alueella vaan alemmalla ura-alueella, mikä viittaa eri työhön. Tällaisen tuloksen välttämiseksi uudessa menetelmässä säädetään, että iän perusteella määriteltävien pisteiden antamiseksi yhden ura-alueen virkamiesten ikää verrataan kyseisen ura-alueen virkamiesten keskiarvoikään, ja usean ura-alueen virkamiesten ikää verrataan heidän keskiarvoikäänsä. Kuitenkin on täsmennettävä, että sellaisten ulkoisten usean ura-alueen virkamiesten ikää, joihin ei ole pitänyt soveltaa poikkeusta ikää koskevasta edellytyksestä, verrataan yhden ura-alueen virkamiesten keskiarvoikään. Mitä tulee tällaisten virkamiesten ikään, he ovat tilanteessa, joka on verrattavissa virkamiehiin, jotka on otettu palvelukseen tietylle ura-alueelle suoraan ulkopuolelta (72 ja 73 kohta).

Siten 9.7.1992 tehdyssä päätöksessä perustettua erottelua usean ura-alueen virkamiesten ja yhden ura-alueen virkamiesten välillä on pidettävä objektiivisesti perusteltuna (74 kohta).

Sitä kantajan väitettä ei voida myöskään hyväksyä, joka koskee erilaisen menettelyn käyttöönottamista kuin muissa toimielimissä, koska kantaja ei ole esittänyt näyttöä siitä, että komissio olisi käyttänyt ilmeisen virheellisesti harkintavaltaansa (76 kohta).

Viittaukset: asia 280/80, Bakke d'Aloya v. neuvosto, yhteisöjen tuomioistuin 3.12.1981 (Kok. 1981, s. 2887, 17 kohta).

Erottelu usean ura-alueen virkamiesten ja yhden ura-alueen virkamiesten välillä ei myöskään tee ikää koskevaa perustetta vallitsevaksi verrattuna ansioiden tutkimiseen. Itse asiassa urasuunnitelma on ainoastaan yksi niistä tekijöistä, joiden perusteella ylennettävien virkamiesten urakehitystä arvioidaan (77 ja 79 kohta).

Viittaukset: asia 62/75, De Wind v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 1.7.1976 (Kok. 1976, s. 1167, 17 kohta); asia 298/81, Colussi v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 24.3.1983 (Kok. 1983, s. 1131, 22 kohta); asia 293/87, Vainker v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 17.1.1989 (Kok. 1989, s. 23, 16 kohta); asiaT-53/91, Mergen v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 10.7.1992 (Kok. 1992, s. II-2041, 33 kohta).

Niiden erottelujen osalta, jotka koskevat sisäisiä ja ulkoisia usean ura-alueen virkamiehiä sekä sellaisia usean ura-alueen virkamiehiä, joihin on sovellettu poikkeusta ikärajasta, ja sellaisia, joihin ei ole sovellettu tällaista poikkeusta, on todettava, että kantajalla ei ole mitään etua saada todetuksi, että nämä kaksi erottelua eivät ole hänelle vastaisia, koska hänet luokiteltaisiin joka tapauksessa usean ura-alueen virkamieheksi (80 kohta).

Syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen perustuva kanneperuste

Rinnastettaessa osa ulkoisista usean ura-alueen virkamiehistä, jotka ovat ehdokkaita ylennettäviksi, yhden ura-alueen virkamiehiin, koska ensiksi mainittuihin ei ole pitänyt soveltaa poikkeusta ikää koskevaan edellytykseen, ja se erottelu, jota tämä rinnastaminen merkitsee iän perusteella annettavien pisteiden laskemisessa urasuunnitelman osalta, merkitsevät periaatteessa sitä, että kyseisiä virkamiehiä kohdellaan eri tavalla kuin sellaisia usean ura-alueen virkamiehiä, joihin on pitänyt soveltaa mainittua poikkeusta. Siten on tutkittava, onko tämä erottelu objektiivisesti perusteltu (95 kohta).

Viittaukset: em. asia Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, 87 kohta.

Tämä erottelu on otettu käyttöön, jotta sellaiset usean ura-alueen virkamiehet, joihin ei ole pitänyt soveltaa poikkeusta ikää koskevaan edellytykseen, eivät ole huonommassa asemassa verrattuna yhden ura-alueen virkamiehiin. Itse asiassa ikänäkökulmasta katsoen nämä kahdenlaiset virkamiehet ovat samassa asemassa toisin kuin usean ura-alueen virkamiehet, joihin on pitänyt soveltaa mainittua poikkeusta ja jotka ovat siten määritelmällisesti iäkkäämpiä. Sitä paitsi näillä viimeksi mainituilla virkamiehillä on sellaista työkokemusta komissiosta, jónica he ovat saaneet alemmalta ura-alueelta kuin nyt kysymyksessä olevalta ura-alueelta, jonka tehtävät ovat erilaisia. Siten kiistetty erottelu on katsottava perustelluksi (96 kohta).

Kanneperuste, joka koskee asiassa Baiwir ym. vastaan komissio annetun tuomion noudattamatta jättämistä

Ensiksi asiassa Baiwir ym vastaan komissio annettuun tuomioon johtanut tapaus poikkeaa esillä olevasta asiasta, siltä osin kuin se koskee palkkatason määrittämistä eikä ylennysmenettelyä (106 kohta).

Ylennysmenettelyn osalta missään nimenomaisessa henkilöstösääntöjen säännöksessä ei velvoiteta nimittävää viranomaista ottamaan huomioon virkamiehen ammattikokemusta, joka on hankittu ajalta ennen palvelukseentuloa. Lisäksi tämä kokemus ei vaikuta virkamiehen urasuunnitelman laatimisessa. Ylennysmenettelyn osalta virkamiehen siirtymistä ylempään ura-alueeseen ei voida pitää uuden uran aloittamisena (109 kohta).

Toiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Baiwir ym. vastaan komissio antamassaan tuomiossa, että ikää koskeva poikkeus ”ei liity mitenkään tapahtumiin, jotka johtuvat syrjivästä kohtelusta”, joka kohdistui kantajiin eikä talla poikkeuksella voitu perustella erilaista kohtelua. Tämä toteamus perustuu siihen seikkaan, että koska ikä ei ole yksi peruste palkkatason määrittelemisessä, ikää koskeva poikkeus ei liity tähän määrittelyyn. Sitä vastoin ikä otetaan huomioon laadittaessa ylennettävien virkamiesten urasuunnitelmaa. Ulkopuoliset usean ura-alueen virkamiehet, joihin on sovellettu ikää koskevaa poikkeusta, ovat määritelmällisesti iäkkäämpiä kuin sekä vastaavat ulkopuoliset usean ura-alueen virkamiehet, joihin ei ole sovellettu tällaista poikkeusta, että yhden ura-alueen virkamiehet, vaikka tällaiset ulkopuoliset usean ura-alueen virkamiehet, joihin on sovellettu ikää koskevaa poikkeusta, eivät ole hankkineet työkokemustaan komissiossa ylemmällä ura-alueella vaan alemmalla ura-alueella. Siten erilainen kohtelu ulkopuolisten usean ura-alueen virkamiesten välillä, jotka ovat saaneet ikaa koskevan poikkeuksen, ja sellaisten virkamiesten välillä, jotka eivät ole saaneet tällaista poikkeusta, on objektiivisesti perusteltu (111 kohta).

Kolmanneksi väite henkilöstösääntöjen 45 artiklan rikkomisesta sen vuoksi, ettei virkamiesten kokemusta ja ansioita ole otettu huomioon, ei liity mitenkään väitettyyn asiassa Baiwir ym. vastaan komissio annetun tuomion noudattamatta jättämiseen (112 kohta).

Kanneperuste, joka koskee ilmeisiä tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen arviointivirheitä

Kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee sitä, että komissio on pysyttänyt kantajan usean ura-alueen virkamiesten ryhmässä ainoastaan sillä perusteella, että kantajaan on sovellettu poikkeusta ikää koskevasta edellytyksestä, liittyy toiseen ja kolmanteen perusteeseen (136 kohta).

Kanneperusteen toinen osa, joka koskee sitä, että komissio ei ole ottanut huomioon kantajan ansioita laatiessaan luettelon ansioituneimmiksi arvioiduista virkamiehistä, vaan se on perustanut arviointinsa ainoastaan ikään ja virkaikään, on jo hylätty perusteettomana ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä (137 kohta).

Siten oikeudenkäyntiasiakirjoista käy ilmi, että laatiessaan ylennettäviksi ehdotetuista virkamiehistä luetteloa, jossa heidät luetellaan paremmuusjärjesteyksessä pääosasto XIX yhtäältä tutki jokaisen pääosastolle määrätyn ura-alueelle B 4 ylennettävän virkamiehen ansiot, ja toisaalta että se ei nojautunut ainoastaan näiden virkamiesten arviointikertomuksiin vaan perusti arviointinsa myös muihin hakijoiden ansioihin, joihin ei kuulunut ikä tai virkaikä palkkaluokassa. Nimittävä viranomainen arvioi näitä näkökohtia sen laajan harkintavallan puitteissa, joka sillä on asiassa ja ilman, että se olisi käyttänyt harkintavaltaansa selvästi virheellisellä tavalla (138-140 kohta).

Viittaukset: asia 282/81. Ragusa v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 21.4.1983 (Kok. 1983, s 1245. 9 kohta); asia 26/85, Vaysse v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 23.10.1986 (Kok 1986 s. 3131, 26 kohta); asia 324/85, Bouteiller v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 4 2 1987 (Kok 1987 s. 529. 6 kohta); asia 306/85, Huybrechts v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 5 2.1987 (Kok. 1987. s. 629, 9 kohta); asia 111/86, Delauche v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 16.12.1987(Kok. 1987, s. 5345, 18 kohta); asia T-25/90. Schönheit talous- ja sosiaalikomitea, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.1.1992 (Kok 1992 s II-63 20 kohta); asia Tl 1/91, Schloh v. neuvosto, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 25.2.1992 (Kok. 1992, s. II-203. 51 kohta); yhdistetyt asiat T-89/91 T-21/92 ja T-89/92, X v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin25.ll.1993 (Kok. 1993, s. II-1235, 34. 48 ja 49 kohta); asia T-3/92 Latham v komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-83, 50 kohta); asia T-507/93, Branco v. tilintarkastustuomioistuin, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.11.1995 (Kok. H. 1995, s. II-797, 28 kohta).

Kantaja ei myöskään esitä todisteita, joista kävisi ilmi, ettei hakemuksia olisi tutkittu vertailevasti (142 kohta).

Viittaukset: em. asia Schönherr v. talous- ja sosiaalikomitea, 25 kohta; asia T-557/93, Rasmussenv. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 13.7.1995 (Kok. 1995, s. II-603, 33 kohta).

Samoin kuin hakijoiden pätevyys ja ansiot, myös heidän ikänsä ja virkaikänsä palkkaluokassa tai yksikössä voivat olla ratkaiseva tekijä nimittävän viranomaisen tekemässä valinnassa (143 kohta).

Viittaukset:em. asiaColussiv. parlamentti,22 kohta; em. asia Vainkerv. parlamentti. 16 kohta.

Vahingonkorvausvaatimukset

Vaatimukset aineellisen tai aineettoman vahingon korvaamisesta on hylättävä siltä osin kuin ne liittyvät läheisesti kumoamisvaatimuksiin, jotka on jätetty tutkimatta tai hylätty perusteettomina (151 kohta).

Viittaukset: asia T-562/93, Obst v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 19.10.1995 (Kok. 1995, s. II-737, 88 kohta).

Koska se osa vaatimusta, jonka mukaan kantaja on kärsinyt vahinkoa sen vuoksi, ettei komissio ole menetellyt huolellisesti ja lojaalisti, ei liity läheisesti kumoamisvaatimuksiin, vahingonkorvausvaatimusten tutkittavaksi ottamista on tarkasteltava erillään kumoamisvaatimuksen tutkittavaksi ottamisesta ottaen huomioon erityisesti henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaisen edeltävän hallinnollisen menettelyn lainmukaisen kulun. Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaan tämä menettely on aloitettava nimittävälle viranomaiselle esitettävällä vaatimuksella, joka koskee tietystä käyttäytymisestä väitetyksi aiheutuneen vahingon korjaamista. Esillä olevassa asiassa kantaja ei ole esittänyt tällaista vaatimusta (152-154 kohta).

Viittaukset: asia T-5/90, Marcato v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin25.9.1991 (Kok. 1991, s. II-731, 49-50 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.