Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY 2 artiklaa ja 23 artiklan 2 ja 8 kohtaa sekä SEUT 34 artiklaa, luettuna yhdessä SEUT 36 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä julkista hankintaa koskevien tarjouspyyntöasiakirjojen lausekkeelle, jossa edellytetään jäsenvaltion, johon hankintaviranomainen kuuluu, lainsäädännön mukaisesti, että kyseisen julkisen hankinnan kohteena olevat plasmasta peräisin olevat lääkkeet valmistetaan kyseisessä jäsenvaltiossa kerätystä plasmasta.

Tässä yhteydessä on huomattava, että – kuten julkisasiamies on muistuttanut ratkaisuehdotuksensa 94 kohdassa – direktiivillä 2004/18 ei yhdenmukaisteta tyhjentävästi tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevia näkökohtia. Tästä seuraa, että – siltä osin kuin kyse on niin tavaroiden vapaan liikkuvuuden syrjivistä rajoituksista kuin näiden oikeuttamisperusteistakin – pääasiassa kyseessä olevan kotimaisen alkuperän vaatimuksen, jonka mukaan plasmasta peräisin olevat lääkkeet on valmistettava Sloveniassa kerätystä plasmasta, tarkastelua ei voida rajoittaa arviointiin direktiivin 2004/18 kannalta vaan siinä on otettava huomioon myös primaarioikeuden määräykset.

On todettava, että nyt käsiteltävässä asiassa kotimaisen alkuperän vaatimus on itsessään syrjivä. On nimittäin niin, että velvollisuus hankkia ensisijaisesti slovenialaisesta plasmasta peräisin olevia lääkkeitä on esteenä sille, että mikä tahansa yritys, jolla on toisessa unionin jäsenvaltiossa kerätystä plasmasta peräisin olevia lääkkeitä, voi tehdä sairaalan käynnistämän kaltaisissa tarjouspyyntömenettelyissä tehokkaasti tarjouksen. Nyt käsiteltävässä asiassa on niin, että koska kotimaisen alkuperän vaatimus on syrjivä, kuten tämän tuomion 68 kohdassa todettiin, Slovenian lainsäädäntö voidaan oikeuttaa vain jollakin SEUT 36 artiklassa luetelluista perusteista (ks. analogisesti mm. tuomio 17.6.1981, komissio v. Irlanti, 113/80, EU:C:1981:139, 7, 8, 10 ja 11 kohta ja tuomio 30.11.1995, Gebhard, C-55/94, EU:C:1995:411, 37 kohta). Sillä, että edistetään vapaaehtoista ja maksutonta verenluovutusta, vastataan SEUT 36 artiklassa tarkoitetun kaltaisiin kansanterveyteen liittyviin huoliin. Niinpä tällä päämäärällä voidaan lähtökohtaisesti oikeuttaa tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen kohdistuva rajoitus (ks. vastaavasti tuomio 9.12.2010, Humanplasma, C-421/09, EU:C:2010:760, 33 kohta). Unionin verivalmistehuollon omavaraisuuden varmistamisen päämäärällä on tarkoitus suojella kansanterveyttä, joten sen soveltamisala on ymmärrettävä laajasti. Niinpä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella kansallisella lainsäädännöllä tavoitellaan kansanterveyden suojeluun liittyviä oikeutettuja päämääriä.

Tässä yhteydessä minkään unionin tuomioistuimen tiedossa olevan seikan perusteella ei voida katsoa, että periaate, jonka mukaan on hankittava ensisijaisesti lääkkeitä, jotka on valmistettu teollisesti slovenialaisista sairaaloista kerätystä slovenialaisesta plasmasta, myötävaikuttaa ratkaisevasti siihen, että Slovenian väestöä kannustetaan luovuttamaan vertaan vapaaehtoisesti ja korvauksettomasti. On siis niin, että siltä osin kuin yhtäältä verenluovuttajien vaikuttimet ovat muissa jäsenvaltioissa samat kuin Sloveniassa ja siltä osin kuin toisaalta jäsenvaltioiden kaikkien verenluovuttajien välillä on objektiivisesti toisiaan lähellä olevia intressejä kyseisistä vapaaehtoisista ja maksuttomista verenluovutuksista tulevaan ihmisvereen ja -plasmaan perustuvien valmisteiden tuotannon ja käytön osalta, ei ole mitään syytä katsoa, kuten Slovenian hallitus väittää, että vain puhtaasti kansalliseen solidaarisuuskäsitykseen perustuvilla edellytyksillä voi olla Sloveniassa hyvin merkittävä vaikutus kerättyyn ihmisveren ja veren komponenttien määrään ja siis kyseisistä verenluovutuksista peräisin olevien verivalmisteiden määrään. Vapaaehtoisten ja maksuttomien verenluovutusten edistämisen ja niiden korkealla tasolla pysyttämisen päämäärä ei siis välttämättä edellytä turvautumista pääasiassa kyseessä olevaan kansallisen alkuperän vaatimukseen. Niinpä ensisijaisen hankinnan periaatetta on pidettävä suhteettomana.

(ks. 68, 69, 72, 80, 87, 92, 93, 96–98 ja 104 kohta sekä tuomiolauselma)