Lisäksi on todettava, että väitetiedoksiantoon sisältyvä arviointi on usein suppeampi kuin lopulliseen päätökseen sisältyvä arviointi, koska väitetiedoksianto on vain komission väliaikainen kannanotto. Väitetiedoksiannon ja lopullisen päätöksen väliset sanamuotoerot, jotka johtuvat näiden kahden asiakirjan eri tarkoituksesta, eivät lähtökohtaisesti ole omiaan loukkaamaan puolustautumisoikeuksia.

Vaikka kantaja ei yleisesti voikaan siirtää todistustaakkaa vastaajalle vetoamalla seikkoihin, joita se ei voi näyttää toteen, todistustaakan käsitettä ei voida soveltaa komission hyväksi vientirajoitussopimuslen voimassaolon päättymisajankohdan osalta, kun komissio on päättänyt katsoa, ettei kilpailusääntöjä ole rikottu sinä ajanjaksona, jona kolmannen valtion ja komission edustaman yhteisön välillä tehdyt kyseiset vientirajoitussopimukset olivat voimassa. Se selittämätön seikka, että komissio ei kykene esittämään todisteita seikasta, joka koskee sitä välittömästi, riistää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta mahdollisuuden ratkaista asia tietoisena kaikista siihen vaikuttavista seikoista siltä osin kuin kysymys on mainitusta päättymispäivästä, ja olisi hyvän oikeudenhoidon periaatteen vastaista siirtää tämän komission kyvyttömyyden seuraukset riidanalaisen päätöksen adressaattiyritysten kannettaviksi, joiden, toisin kuin vastaajana olevan toimielimen, ei ole ollut mahdollista esittää puuttuvia todisteita.

Väitetiedoksiannossa on selvästi mainittava kaikki ne olennaiset seikat, joihin komissio nojautuu, jotta kyseisen tiedoksiannon adressaatit saisivat tiedot, joita ne tarvitsevat voidakseen puolustautua paitsi kilpailusääntöjen rikkomisen toteamista vastaan myös tarvittaessa sakkojen määräämistä vastaan. Komissiolla on siis velvollisuus, väitetiedoksiannon adressaattien puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseksi, antaa käytettävissään olevien seikkojen perusteella jo kyseisessä tiedoksiannossa riittävät tiedot väittämänsä kilpailusääntöjen rikkomisen kestosta, sen vakavuudesta sekä siitä, rikottiinko kilpailusääntöjä tahallisesti vai tuottamuksellisesti.

Tämän osalta on todettava, että kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta sekä sen tahallisuutta tai luottamuksellisuutta koskevien tietojen antamisvelvollisuus menettäisi olennaisilta osiltaan merkityksensä, jos sen täyttämiseen riittäisi yksinään pelkkä asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan selventävä esitys. On nimittäin katsottava, että mitään järkeä ei olisi pelkällä komission velvollisuudella tiedottaa väitetiedoksiannon adressaatteja asetuksen N:o 17 säännöksistä, jotka kyseisten adressaattien oletetaan joka tapauksessa tuntevan, sen uhalla, että kilpailusääntöjen rikkomisesta tehty päätös kumotaan.

Tästä seuraa, että komission on väitetiedoksiannossa tehtävä lyhyt alustava arviointi väittämänsä kilpailusääntöjen rikkomisen kestosta, sen vakavuudesta sekä siitä, oliko kyseinen rikkominen käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa tahallista vai tuottamuksellista. On kuitenkin todettava yhtäältä, että tämän alustavan arvioinnin, jonka tarkoituksena on antaa väitetiedoksiannon adressaateille mahdollisuus puolustautua, asianmukaisuutta on tarkasteltava kyseessä olevan toimen sanamuodon lisäksi sen asiayhteyden sekä kaikkien kyseessä olevaa asiaa koskevien oikeussääntöjen perusteella, ja toisaalta on todettava, että tällaisen alustavan arvioinnin antamisvelvollisuutta ei voida erottaa puolustautumisoikeuksien periaatteesta, ja sen on oltava kyseisen periaatteen mukainen, joten yhteisöjen tuomioistuimilla ei ole syytä kumota komission lopullista päätöstä, jos kyseisen velvollisuuden laiminlyönti ei ole vaikuttanut kyseessä olevien yritysten puolustautumiseen.

(ks. 144-146 ja 155 kohta)