Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Unionin kilpailusäännöt – Rikkomiset – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Taloudellinen kokonaisuus – Arviointiperusteet

(EY 81 ja EY 82 artikla)

2. Kilpailu – Unionin kilpailusäännöt – Rikkomiset – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Taloudellinen kokonaisuus – Arviointiperusteet

(EY 81 ja EY 82 artikla)

3. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Raskauttavat seikat – Uusiminen – Käsite

(EY 81 ja EY 82 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakkojen varoittava vaikutus

(EY 81 ja EY 82 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohdan 4 alakohta)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Yrityksen tosiasiallinen kyky aiheuttaa vahinkoa markkinoilla, joihin on vaikutettu – Mittaaminen

(EY 81 ja EY 82 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohdan 1–4 ja 6 alakohta)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Rikkomisen luonteeseen perustuva arviointi – Erittäin vakavat rikkomiset

(EY 81 ja EY 82 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohdan 1 ja 2 alakohta)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Suhteellisuusperiaatteen noudattaminen

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

Tiivistelmä

1. Kun kilpailusääntöjä on rikottu, emoyhtiön voidaan katsoa olevan vastuussa tytäryhtiön toiminnasta erityisesti silloin, kun siitä huolimatta, että tytäryhtiö on erillinen oikeushenkilö, se ei päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään vaan noudattaa olennaisilta osin emoyhtiön sille antamia ohjeita, kun otetaan erityisesti huomioon taloudelliset, organisatoriset ja oikeudelliset yhteydet näiden kahden oikeudellisen yksikön välillä. Tällaisessa tapauksessa emoyhtiö ja tytäryhtiö kuuluvat näet samaan taloudelliseen kokonaisuuteen ja muodostavat näin ollen yhden ainoan yrityksen. Näin ollen se, että emo- ja tytäryhtiö muodostavat yhden yrityksen, mahdollistaa sen, että komissio voi osoittaa sakkojen määräämistä koskevan päätöksen emoyhtiölle ilman, että sillä olisi velvollisuutta osoittaa tämän emoyhtiön itse osallistuneen rikkomiseen.

Erityistapauksessa, jossa emoyhtiö omistaa kokonaan tytäryhtiönsä, joka on rikkonut yhteisön kilpailusääntöjä, yhtäältä tämä emoyhtiö voi vaikuttaa ratkaisevasti tytäryhtiönsä toimintaan, ja toisaalta on olemassa kumottavissa oleva olettama, jonka mukaan kyseinen emoyhtiö tosiasiallisesti vaikuttaa ratkaisevasti tytäryhtiönsä toimintaan. Näissä olosuhteissa riittää, että komissio osoittaa, että emoyhtiö omistaa kokonaan tytäryhtiön, voidakseen olettaa, että emoyhtiö vaikuttaa ratkaisevasti tämän tytäryhtiön liiketoimintapolitiikkaan. Tämän perusteella komissio voi katsoa, että emoyhtiö on yhteisvastuussa tytäryhtiölleen määrätyn sakon maksamisesta, ellei tämä emoyhtiö, jonka asiana on kumota tämä olettama, esitä riittäviä todisteita sen osoittamiseksi, että tytäryhtiö toimii itsenäisesti markkinoilla.

(ks. 53 ja 54 kohta)

2. Komissio voi olettaa, että koska emoyhtiö omistaa tytäryhtiönsä suoraan tai välillisesti kokonaan, se vaikuttaa ratkaisevasti niiden toimintaan. Emoyhtiön asiana on kumota olettama osoittamalla, että tytäryhtiöt päättävät itsenäisesti liiketoimintapolitiikastaan siten, etteivät ne muodosta emoyhtiön kanssa yhtä ainoaa taloudellista yksikköä ja siten EY 81 artiklassa tarkoitettua yhtä ainoaa yritystä.

Emoyhtiön on erityisesti esitettävä kaikki tiedot, jotka liittyvät organisatorisiin, taloudellisiin ja oikeudellisiin yhteyksiin sen tytäryhtiöiden ja sen itsensä välillä ja joiden se katsoo osoittavan, etteivät ne muodosta yhtä taloudellista yksikköä. Arviointia suorittaessaan unionin yleisen tuomioistuimen on nimittäin otettava huomioon kaikki sille esitetyt seikat, joiden luonne ja merkitys voivat vaihdella kunkin yksittäistapauksen ominaispiirteiden mukaan.

Kyse ei siis ole yllytyksestä rikkomiseen emoyhtiön ja sen tytäryhtiön välillä eikä varsinkaan edellisen syyllistymisestä kyseiseen rikkomiseen vaan siitä, että ne muodostavat yhden ainoan yrityksen edellä mainitussa merkityksessä, mikä antaa komissiolle toimivallan osoittaa päätös, jossa määrätään sakkoja, konsernin emoyhtiölle. Emoyhtiön joutuminen vastuuseen tytäryhtiön kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta ei edellytä näyttöä siitä, että emoyhtiö vaikuttaa tytäryhtiönsä politiikkaan sillä nimenomaisella alalla, jota rikkominen koskee.

Erityisesti se, että emoyhtiö on ainoastaan holdingyhtiö, jolla ei ole operatiivista toimintaa ja joka puuttuu erittäin vähän tytäryhtiöidensä johtamiseen, ei riitä sulkemaan pois sitä mahdollisuutta, että sillä on ratkaiseva vaikutus mainittujen tytäryhtiöiden toimintaan sen koordinoidessa muun muassa konsernin sisäisiä rahoitusinvestointeja. Konsernissa nimittäin holdingyhtiö, joka koordinoi muun muassa rahoitusinvestointeja konsernin sisällä, kykenee yhdistämään osuuksia eri yhtiöissä ja vastaa niiden johdon yhtenäisyydestä erityisesti tällaisen budjettivalvonnan kautta.

(ks. 66–68 ja 70 kohta)

3. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavien suuntaviivojen 2 kohdassa mainitaan esimerkkinä raskauttavista seikoista saman yrityksen tai samojen yritysten syyllistyminen uudelleen samanlaatuiseen rikkomukseen. Uusimisen käsite, sellaisena kuin se esiintyy joissakin kansallisissa oikeusjärjestyksissä, edellyttää sitä, että henkilö on syyllistynyt uudestaan rikkomiseen sen jälkeen, kun hänelle on määrätty seuraamus samankaltaisesta rikkomisesta. Mahdollinen kilpailusääntöjen rikkomisen uusiminen on huomioitava tekijä asianomaisen rikkomisen vakavuutta arvioitaessa.

Komissiolla on harkintavaltaa sen valitessa tekijöitä, jotka se ottaa huomioon sakkojen määrän määrittämiseksi, ja näihin kuuluvat esimerkiksi asiaan liittyvät erityisolosuhteet, sen asiayhteys ja sakkojen ehkäisevä vaikutus, eikä sen tarvitse tukeutua mihinkään sitovaan tai tyhjentävään sellaisten arviointiperusteiden luetteloon, joka olisi ehdottomasti huomioitava. Rikkomisen uusimisen toteaminen ja sen erityispiirteiden arviointi kuuluvat komission harkintavaltaan, eikä sitä sido mahdollinen vanhentumisaika tällaisen toteamuksen tekemiselle.

Se, että tietty yritys on jälleen rikkonut kilpailusääntöjä, erityisesti pian sellaisen toisen päätöksen tekemisen jälkeen, joka tehtiin alle kymmenen vuotta ensimmäisen päätöksen jälkeen, osoittaa, että asianomaisella yrityksellä on taipumus olla tekemättä asianmukaisia päätelmiä siitä, että sen todetaan rikkovan kilpailusääntöjä, joten komissio voi perustellusti tukeutua näihin aikaisempiin päätöksiin todetakseen rikkomisen uusimisen, eikä komissio näin toimiessaan loukkaa oikeusvarmuuden periaatetta.

Toimenpiteet, jotka asianomainen yritys toteuttaa noudattaakseen kilpailuoikeutta, eivät voi vaikuttaa rikkomisen realiteettiin eivätkä komission toteamaan rikkomisen uusimiseen. Näin ollen se, että asianomainen yritys laatii kilpailuoikeuden noudattamista koskevan ohjelman, ei velvoita komissiota myöntämään alennusta sakon määrään tämän seikan vuoksi. Sellaisten sisäisten toimenpiteiden tehokkuusastetta, jotka jokin yritys toteuttaa estääkseen kilpailuoikeuden rikkomisten toistumisen, on lisäksi mahdotonta määrittää.

Asianomaisen yrityksen hallinnollisen menettelyn aikana tekemä yhteistyö ei voi poistaa sitä, että kilpailusääntöjen rikkomisen uusiminen, johon se syyllistyi, on raskauttava seikka.

Rikkomisen uusimisen takia tehtävän sakon määrän korottamisen oikeasuhteisuus on komission harkintavallassa, eikä sen tarvitse soveltaa täsmällistä matemaattista kaavaa. Lisäksi komission on sakon suuruutta määrittäessään huolehdittava siitä, että sen toimenpiteellä on varoittava vaikutus. Uusiminen on seikka, jonka perusteella sakon perusmäärää voidaan korottaa merkittävästi. Uusiminen on näet todiste siitä, ettei aiemmin määrätyn seuraamuksen vaikutus ole ollut riittävä. Lisäksi komissio voi vahvistaessaan sitä määrää, jolla sakon määrää korotetaan rikkomisen uusimisen perusteella, ottaa huomioon sellaiset seikat, jotka ilmentävät asianomaisen yrityksen taipuvaisuutta kilpailusäännöistä poikkeamiseen, mukaan lukien se aika, joka kyseisten rikkomisten välillä on kulunut.

(ks. 90–93 ja 95–98 kohta)

4. Kun komissio määrää yritykselle sakon kilpailusääntöjen rikkomisesta ja kun se vahvistaa sen määrän soveltamalla korotuskerrointa, joka eroaa tälle samalle yritykselle toisessa päätöksessä vahvistettua sakkoa laskettaessa sovelletusta kertoimesta, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole loukattu, koska kyseiset kaksi päätöstä perustuvat kumpikin omiin toisistaan eroaviin tosiseikkoihin.

Komission valta määrätä sakkoja yrityksille, jotka tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat EY 81 artiklaa, on yksi niistä komissiolle annetuista keinoista, joiden avulla sen on mahdollista täyttää sille yhteisön oikeudessa annettu valvontatehtävä, johon kuuluu velvollisuus noudattaa sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden osalta soveltamaan perustamissopimuksessa vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten toimintaa näiden periaatteiden mukaisesti. Tästä seuraa, että kun komissio arvioi kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta sakon suuruuden määrittämistä varten, sen on huolehdittava siitä, että sen toiminnalla on varoittava vaikutus erityisesti sellaisten kilpailusääntöjen rikkomisen muotojen osalta, jotka ovat erityisen haitallisia yhteisöjen tavoitteiden toteuttamisen kannalta. Tämä edellyttää, että sakon määrä mukautetaan niin, että voidaan ottaa huomioon sakon tavoiteltu vaikutus sen kohteena olevalle yritykselle, jotta sakko ei ole merkityksetön tai päinvastoin liiallinen muun muassa kyseisen yrityksen taloudelliseen kykyyn nähden, niiden vaatimusten mukaisesti, jotka perustuvat yhtäältä tarpeeseen varmistaa sakon tehokkuus ja toisaalta suhteellisuusperiaatteen noudattamiseen. Suuryritys, jolla on kartellin muihin jäseniin verrattuna käytettävissään huomattavan suuria taloudellisia resursseja, voi helpommin hankkia sakkojen maksamiseen tarvittavat varat, mikä oikeuttaa – jotta sakkojen riittävä varoittava vaikutus kyseisen yrityksen suhteen toteutuisi – määräämään sille muun muassa korotuskerrointa käyttämällä suhteellisesti korkeampia sakkoja kuin samaan rikkomiseen syyllistyneelle yritykselle, jolla ei ole käytettävissään kyseisenlaisia resursseja.

Kunkin kartelliin kuuluvan yrityksen kokonaisliikevaihto on lisäksi tärkeää ottaa huomioon sakon määrää vahvistettaessa. Varoittavuudella, jota komissiolla on oikeus tavoitella sakon määrää vahvistaessaan, pyritään varmistamaan se, että yritykset noudattavat perustamissopimuksen kilpailusääntöjä harjoittaessaan toimintaansa yhteisön alueella tai Euroopan talousalueella. Näin ollen varoittavan vaikutuksen tekijää, joka voidaan sisällyttää sakon laskentaan, arvioidaan ottaen huomioon useita seikkoja eikä pelkästään kyseessä olevan yrityksen erityistilannetta. Kyseistä periaatetta sovelletaan erityisesti silloin, kun komissio on määrittänyt varoittavan vaikutuksen kertoimen, jota sovelletaan yritykselle määrättyyn sakkoon.

Komissiolla on lisäksi sakkojen suuruuden määrittämisessä laaja harkintavalta eivätkä sitä sido sen aikaisemmat arvioinnit. Tästä seuraa, ettei asianomainen yritys voi unionin tuomioistuimissa tehokkaasti vedota komission päätöskäytäntöön.

Joka tapauksessa on muistettava, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukataan ainoastaan, jos toisiinsa rinnastettavia tapauksia kohdellaan eri tavalla tai jos erilaisia tapauksia kohdellaan samalla tavalla, ellei tällainen kohtelu ole objektiivisesti perusteltua.

(ks. 119–122, 125, 126, 129 ja 136 kohta)

5. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa erotetaan toisistaan vakavaa vähäisemmät, vakavat ja erittäin vakavat rikkomiset (suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan 1 ja 2 alakohta). Yritysten välinen erottelu toteutetaan suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan 3, 4 ja 6 alakohdan mukaisesti määrittämällä kunkin yrityksen todellisen taloudellisen kapasiteetin perusteella sen myötävaikutus kartellin menestymiseen sen luokittelemiseksi asianmukaiseen ryhmään.

Se, miten kukin yritys todellisen taloudellisen kapasiteettinsa perusteella myötävaikuttaa kartellin menestymiseen, on erotettava suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan 1 alakohdassa tarkoitetusta rikkomisen todellisesta vaikutuksesta. Tässä viimeksi mainitussa tapauksessa rikkomisen todellinen vaikutus otetaan huomioon, jos se on mitattavissa, jotta rikkominen voidaan luokitella vakavaa vähäisemmäksi, vakavaksi tai erittäin vakavaksi. Kunkin yrityksen erillinen osuus puolestaan otetaan huomioon, jotta määritettyjen sakkojen määrät voidaan suhteuttaa rikkomisen vakavuuteen.

Vaikka rikkomisen todellinen vaikutus ei olisikaan mitattavissa, komissio voi ratkaista asian suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan 3, 4 ja 6 alakohdan mukaisesti ja tehdä eron asianomaisten yritysten välille luokiteltuaan rikkomisen vakavaa vähäisemmäksi, vakavaksi tai erittäin vakavaksi.

Komissio voi lisäksi vahvistaa sakon perusmääräksi suuremman määrän sellaisten yritysten osalta, joilla on merkityksellisillä markkinoilla suhteessa suurempi markkinaosuus kuin muilla. Näin se ottaa huomioon kunkin yrityksen todellisen vaikutusvallan markkinoilla. Tämä tekijä ilmentää nimittäin sellaisten yritysten, joilla on merkityksellisillä markkinoilla suhteessa suurempi markkinaosuus kuin muilla, suurempaa vastuuta kilpailulle ja loppujen lopuksi kuluttajille salaisen kartellin vuoksi aiheutuneesta vahingosta.

(ks. 146, 149, 150 ja 154 kohta)

6. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa esitetystä kilpailusääntöjen erittäin vakavien rikkomisten kuvauksesta ilmenee, että sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelyt, joilla pyritään tavoitehintojen vahvistamiseen tai markkinaosuuksien jakamiseen, voidaan jo niiden laadun perusteella määritellä ”erittäin vakaviksi”, ilman että komission pitäisi osoittaa kilpailusääntöjen rikkomisen todellinen vaikutus markkinoihin. Hintojen vahvistamista koskevat horisontaaliset kartellit kuuluvat kaikkein vakavimpiin yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisiin, joten niitä voidaan jo sinänsä pitää erittäin vakavina.

(ks. 166 kohta)

7. Suhteellisuusperiaate edellyttää, ettei unionin toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimenpiteillä saada ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi ja tähän soveltuvaa. Suhteellisuusperiaate edellyttää kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättyjen sakkojen laskemisen yhteydessä, että komission on vahvistettava sakko oikeassa suhteessa rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi huomioon otettuihin seikkoihin ja että sen on tältä osin sovellettava näitä seikkoja johdonmukaisesti ja objektiivisesti perustellulla tavalla.

(ks. 175 kohta)