JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

28 päivänä heinäkuuta 2016 ( 1 )

Asia C‑411/15 P

Timab Industries ja

Cie financière et de participations Roullier (CFPR)

vastaan

Euroopan komissio

”Muutoksenhaku — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — Euroopan rehufosfaattimarkkinat — Valittajien vetäytyminen sovintomenettelystä — Tavanomainen hallinnollinen menettely — Sovintomenettelyssä ilmoitetun sakkojen määrän todennäköisen vaihteluvälin soveltamatta jättäminen — Unionin yleiselle tuomioistuimelle annetun täyden harkintavallan laajuus — Luottamuksensuojan ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden noudattaminen”

I Johdanto

1. Käsiteltävä asia koskee yhtiöiden Timab Industries ja Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (jäljempänä yhdessä Timab ym.) tekemää valitusta 20.5.2015 annetusta tuomiosta Timab Industries ja CFPR v. komissio (T‑456/10; jäljempänä valituksenalainen tuomio), ( 2 ) jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi niiden kanteen, jolla ne vaativat Euroopan komission päätöksen K(2010) 5001 lopullinen ( 3 ) (jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista, sekä niiden toissijaisen vaatimuksen mainitulla komission päätöksellä niille määrätyn sakon määrän alentamisesta.

2. Valituksenalaiseen tuomioon liittyy kaksi tärkeää erikoispiirrettä siinä mielessä, että unionin yleinen tuomioistuin on siinä ensimmäistä kertaa ottanut kantaa yhtäältä kartelliasioissa toteutettavaan asetuksella (EY) N:o 622/2008 ( 4 ) perustettuun sovintomenettelyyn ja toisaalta niin kutsuttuun ”kaksijakoiseen” tilanteeseen, ( 5 ) jossa komission kahdella päätöksellä, joilla määrätään sakkoja yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella, on eri adressaatit ja jotka tehdään kahden eri menettelyn päätteeksi. Käsiteltävän riita-asian tilanteelle näet on ominaista, että komissio on tehnyt samasta rikkomisesta kaksi samana päivänä päivättyä päätöstä, joista toinen on annettu tiedoksi yrityksille, jotka olivat osallistuneet sovintomenettelyyn ja pysyneet siinä loppuun asti, ja toinen yrityksille, – siis Timab ym:ille – jotka päättivät vetäytyä sovintomenettelystä ja valita tavanomaisen hallinnollisen menettelyn. Tämän unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen epätavallisen kaksijakoisuuden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin, joka ratkaisi asian laajennetussa kokoonpanossa, teki tuomiossaan merkittäviä alustavia toteamuksia sovintomenettelystä. ( 6 )

3. Käsittelen tässä ratkaisuehdotuksessa unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti ainoastaan kolmatta ja neljättä valitusperustetta. Niissä nousevat esille etupäässä kysymykset unionin yleiselle tuomioistuimelle annetun täyden harkintavallan laajuudesta sekä luottamuksensuojan ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden noudattamisesta kaksijakoisen tilanteen erityisessä asiayhteydessä, jossa sovintomenettelyä ja tavanomaista menettelyä on sovellettu rinnakkain. Sanon heti alkuun, ettei unionin yleinen tuomioistuin jäljempänä esittämistäni syistä mielestäni erehtynyt täyden harkintavaltansa laajuudesta tai loukannut mainitsemiani periaatteita sen enempää kuin kyseisiä menettelyjä ohjaavia sääntöjäkään ja ettei valitusta ole täten syytä hyväksyä näiden kahden valitusperusteen perusteella.

II Asian tausta ja menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa

4. Käsiteltävän asian taustaa käsitellään seikkaperäisesti valituksenalaisessa tuomiossa, johon viittaan tältä osin. ( 7 ) Tämän ratkaisuehdotuksen ymmärtämisen kannalta oleelliset ja tarpeelliset seikat voidaan tiivistää seuraavasti.

5. Komissio katsoi vuonna 2004 toteutettujen tarkastusten perusteella, että kuusi rehufosfaattien alalla toimivaa yritystä, joihin myös Timab ym. kuuluivat, oli osallistunut kartelliin, joka oli omiaan muodostamaan SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan vastaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän ja jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen. ( 8 )

6. Komissio ilmoitti 19.2.2009 päivätyillä kirjeillä kaikille kartellin osapuolille hallinnollisen menettelyn aloittamisesta asetuksen (EY) N:o 1/2003 ( 9 ) mukaisen päätöksen tekemiseksi sekä pyysi näitä ilmoittamaan, olisivatko ne valmiita osallistumaan keskusteluihin asetuksen N:o 773/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 622/2008, 10 a artiklan mukaiseen sovintoratkaisuun pääsemiseksi.

7. Kaikki asianomaiset yritykset ottivat osaa sovintomenettelyyn. Sovintoratkaisuun tähtäävissä keskusteluissa komissio ilmoitti Timab ym:ille ( 10 ) harkitsevansa, että se määrää niille noin 41–44 miljoonan euron suuruisen yhteisvastuullisen sakon yhtenä kokonaisuutena pidettävään ja jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisesta ajanjaksolla 31.12.1978–10.2.2004. Se täsmensi, että kyseinen määrä käsitti ( 11 ) sovinnon perusteella myönnetyn 10 prosentin alennuksen lisäksi ( 12 ) vuoden 2006 suuntaviivojen mukaisesti lieventävien seikkojen perusteella myönnetyn 35 prosentin alennuksen ( 13 ) – jotka myönnettiin sillä perusteella, että kyseisten yritysten ansiosta komissio saattoi pidentää niiden oman kartelliin osallistumisen kestoa – sekä sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan ohjelman perusteella myönnetyn 17 prosentin alennuksen. ( 14 )

8. Toisin kuin muut yritykset Timab ym. päättivät vetäytyä sovintomenettelystä, joten niihin sovellettiin myöhemmin tavanomaista hallinnollista menettelyä. Vuonna 2009 tapahtuneen vetäytymisen johdosta ne pääsivät tutustumaan asiakirja-aineistoon, vastasivat väitetiedoksiantoon 2.2.2010 sekä osallistuivat 24.2.2010 pidettyyn kuulemistilaisuuteen.

9. Komissio teki 20.7.2010 kaksi päätöstä samassa asiassa eli yhtäältä päätöksen, jonka adressaatteina olivat kartellin ne jäsenet, jotka olivat saattaneet sovintomenettelyn päätökseen, ( 15 ) ja toisaalta Timab ym:ille tiedoksi annetun riidanalaisen päätöksen. Komissio otti jälkimmäisessä päätöksessä huomioon, että kantajat olivat osallistuneet kyseiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen 16.9.1993–10.2.2004, ja määräsi ne maksamaan yhteisvastuullisesti 59850000 euron sakon, joka käsitti ainoastaan sakoista vapauttamiseen ja sakkojen lieventämiseen perustuvan 5 prosentin alennuksen. ( 16 )

10. Timab ym. nostivat 1.10.2010 jättämällään kannekirjelmällä kanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa saadakseen kumottua riidanalaisen päätöksen kokonaan tai ainakin osittain sekä toissijaisesti saadakseen alennettua niille kyseisessä päätöksessä määrätyn sakon määrää. ( 17 ) Ne väittivät pääasiallisesti, että soveltamalla niihin sakkoa, joka ylitti reippaasti sovintoon tähtäävissä keskusteluissa kaavaillun sakkojen määrän vaihteluvälin enimmäismäärän, komissio on määrännyt lainvastaisen seuraamuksen niiden vetäytymisestä sovintomenettelystä. ( 18 )

11. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla ne kolme kanneperusteryhmää, ( 19 ) jotka Timab ym. olivat esittäneet tukeakseen tuomion kumoamista ja muuttamista koskevia vaatimuksiaan, sekä velvoitti ne korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

III Menettely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset

12. Timab ym. tekivät unionin tuomioistuimen kirjaamoon 27.7.2015 jättämällään hakemuksella valituksen, jolla ne vaativat unionin tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion ja palauttamaan asian unionin yleiseen tuomioistuimeen saadakseen asianmukaisen alennuksen riidanalaiseen sakkoon. Liitännäisesti ne vaativat toteamaan, että unionin yleinen tuomioistuin on loukannut niiden oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin oikeudenkäynnin kohtuuttoman keston vuoksi. Ne myös vaativat komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

13. Komissio kehottaa unionin tuomioistuinta yhtäältä hylkäämään valituksen sillä perusteella, että Timab ym:iden ensisijaisesti esittämät viisi valitusperustetta ja niiden liitännäisesti esittämä valitusperuste ovat sen mukaan tehottomia, tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä täyttämättömiä tai perusteettomia, sekä toisaalta velvoittamaan valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

14. Asiassa ei ole pidetty suullista käsittelyä.

IV Asian tarkastelu

15. Kolmas ja neljäs valitusperuste, joista molemmista on kyse tässä ratkaisuehdotuksessa, koskevat asetuksella N:o 622/2008 käyttöön otetun sovintomenettelyn ( 20 ), josta Timab ym. päättivät luopua, ja tavanomaisen hallinnollisen menettelyn – jota säännellään asetuksen N:o 773/2004, sellaisena kuin se on muutettuna ensin mainitulla asetuksella, yleisillä säännöksillä ja jota valittajiin lopulta tämän valinnan seurauksena sovellettiin – välistä suhdetta.

16. Valittajat väittävät kyseisillä valitusperusteilla, että vahvistaessaan riidanalaisen päätöksen unionin yleinen tuomioistuin erehtyi täyden harkintavaltansa laajuudesta ja että sen tuomion perusteluissa on ristiriitaisuuksia tältä osin. Toisaalta neljännellä valitusperusteella unionin yleistä tuomioistuinta moititaan siitä, että se loukkasi luottamuksensuojan ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteita. Timab ym. moittivat tällä samalla valitusperusteella unionin yleistä tuomioistuinta vielä oikeudellisten virheiden tekemisestä sovintomenettelyn soveltamisessa. Tarkastelen mainittuja valitusperusteita juuri näiden kolmen näkökohdan valossa.

A Väitetty erehtyminen unionin yleiselle tuomioistuimelle annetun täyden harkintavallan laajuudesta (kolmas valitusperuste ja neljännen valitusperusteen ensimmäisen osaperusteen toinen osa)

17. Tutkin ensin Timab ym:iden esittämää voimakasta arvostelua siitä, miten unionin yleinen tuomioistuin käytti täyttä harkintavaltaansa, ja tämän jälkeen käsittelen lyhyesti niin ikään mainitun harkintavallan näkökulmasta tuomion perustelujen ristiriitaisuuksia, joihin on vedottu sekä kolmannessa että neljännessä valitusperusteessa.

1. Miten unionin yleinen tuomioistuin käytti täyttä harkintavaltaansa

18. Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi tuomioistuinvalvontaa koskevia velvollisuuksiaan, koska se ei tutkinut riittävän perusteellisesti kaikkia riidanalaisella päätöksellä valittajille määrättyyn sakkoon liittyviä näkökohtia eikä etenkään valittajien toivomia alennuksia.

19. Timab ym. väittävät kolmannessa valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin ei käyttänyt asianmukaisesti täyttä harkintavaltaansa katsoessaan, että väitettyjen ”uusien seikkojen” perusteella komissio saattoi valittajien vetäydyttyä sovintomenettelystä määrätä sakon, jota oli huomattavasti korotettu kestoltaan merkittävästi lyhentyneestä kilpailusääntöjen rikkomisesta, mutta näin todetessaan se ei tarkistanut niiden seikkojen todenperäisyyttä, johon mainittu toimielin oli vedonnut. ( 21 ) Ne väittävät, ettei asiakirja-aineistoon ollut liitetty uusia seikkoja sovintomenettelystä vetäytymisen jälkeen ja että ainoa uusi seikka, jos se nyt voi olla olemassa, oli komission tilanteesta tekemä aiempaa huolellisempi tarkastelu, joka sai sen valittajien mukaan myöntämään, etteivät ne olleet osallistuneet kartelliin vuodesta 1978 lähtien, ( 22 ) vaikka komission olisi pitänyt päätyä tähän toteamukseen jo sovintovaiheessa.

20. Komissio esittää ensisijaisesti, että kolmas valitusperuste on hylättävä tehottomana, koska se perustuu merkityksettömään vertailuun sovintomenettelyn kuluessa vallinneen tilanteen ja riidanalaisen päätöksen tekemistä edeltäneen tilanteen välillä, vaikka – kuten unionin yleinen tuomioistuin on komission mukaan aivan oikein esittänyt – tavanomaisen menettelyn päätteeksi sovinnosta luopumisen jälkeen tehtyä päätöstä on arvioitava yksinomaan siinä saadun selvityksen perusteella. Komissio lisää, että valittajat vääristävät unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksia käydessään läpi valituksenalaista tuomiota. ( 23 ) Toissijaisesti komissio vaatii kyseisen valitusperusteen tutkimatta jättämistä sillä perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin tutki riidanalaisen päätöksen laillisuuden tarkistamalla kaikki sakon laskemiseksi huomioon otetut seikat ja että sen suorittama tosiseikkojen arviointi ei voi olla muutoksenhaun kohteena.

21. Muistutan, että – kuten valituksenalaisessa tuomiossakin todetaan – vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun on kyse sellaisiin komission päätöksiin kohdistuvasta tuomioistuinvalvonnasta, joilla yrityksille määrätään sakkoja unionin oikeuden kilpailusääntöjen rikkomisesta, laillisuusvalvontaa täydentää täysi harkintavalta, joka on annettu unionin tuomioistuimille asetuksen N:o 1/2003 31 artiklalla, kun sitä luetaan yhdessä SEUT 261 artiklan kanssa. Unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on mainittua toimivaltaa käyttäen tutkia tällaisten sakkojen suuruuden asianmukaisuus ja tarvittaessa poistaa sakko tai alentaa taikka korottaa sitä. ( 24 )

22. Kun unionin tuomioistuinta pyydetään lausumaan tätä alaa koskevista kysymyksistä valituksen yhteydessä, sen asiana ei ole korvata kohtuullisuussyistä unionin yleisen tuomioistuimen harkintaa omallaan valvoakseen tapaa, jolla komissio on kussakin erityistapauksessa arvioinut lainvastaisten menettelyjen vakavuutta. ( 25 ) Ainoastaan unionin yleinen tuomioistuin on näet toimivaltainen määrittämään sille esitetyt tosiseikat ja arvioimaan niitä, ja lukuun ottamatta tapausta, jossa tosiseikat on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin. ( 26 ) Koska valvonnassa rajoitutaan vain ilmeisiin virheisiin, ( 27 ) ainoastaan silloin, jos unionin tuomioistuin arvioi, että seuraamuksen taso on paitsi epäasianmukainen myös liiallinen, minkä vuoksi se on suhteellisuusperiaatteen vastainen, sillä on aihetta todeta, että unionin yleinen tuomioistuin on tässä suhteessa tehnyt oikeudellisen virheen, ja kumota valituksenalainen tuomio. ( 28 )

23. Käsiteltävässä asiassa komissio muistuttaa perustellusti, että unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyn kysymyksen tarkoituksena ei ollut niinkään selvittää, oliko suuremman sakon määrääminen kestoltaan lyhentyneestä rikkomisesta oikeutettua, ( 29 ) kuten valittajat keskeisesti väittävät, vaan ennemminkin saada selville, oliko mainittu toimielin perustellut oikein riidanalaisella päätöksellä määrätyn sakon laskutavan ja ottanut tässä tarkoituksessa todella huomioon kaikki mainitun päätöksen tekohetkellä hallussaan olleet tiedot.

24. Unionin yleinen tuomioistuin on mielestäni käyttänyt täysimääräisesti täyttä harkintavaltaansa tutkiessaan perusteellisesti sekä riidanalaisen päätöksen laillisuuden että päätöksessä asetetun sakon määrän asianmukaisuuden. ( 30 ) Näin ollen se tarkisti asianmukaisesti sen arvioinnin oikeellisuuden, jonka komissio oli tehnyt kaikkien riidanalaisen päätöksen tekohetkellä esillä olleiden seikkojen perusteella ja ottamalla erityisesti huomioon sen yhteistyön laajuuden, johon Timab ym. ottivat osaa sovintomenettelystä vetäydyttyään eli tavanomaisen menettelyn aikana. ( 31 ) Unionin tuomioistuin ei voi tutkia tosiseikkojen arvioinnin laillisuutta käsiteltävässä valituksessa, ellei tosiseikkojen huomioon ottamista vääristyneessä muodossa ole osoitettu.

25. Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään mielestäni tehnyt oikeudellista virhettä siinä yhteydessä, kun se aivan oikein vahvisti komission näkemyksen, jonka mukaan Timab ym:iden vetäytyminen sovintomenettelystä johti siihen, että komission oli aloitettava uudelleen niitä koskeva tavanomainen hallinnollinen menettely, kuten edellytetään sovintomenettelyä koskevan tiedonannon 19 kohdassa. ( 32 ) Juuri menettelyllisen tilanteen muuttumisen vuoksi valittajat saattoivat tutustua kattavasti kaikkiin asiakirjoihin, ( 33 ) saada perusteellisen väitetiedoksiannon, vastata siihen sekä osallistua kuulemistilaisuuteen ( 34 ) eli eräänlaiseen vastausvaiheeseen, jossa ne saattoivat ensimmäistä kertaa muodollisesti kiistää osallisuutensa moitittuun kilpailusääntöjen rikkomiseen ennen vuotta 1993. Timab ym:ille ei siten ole koitunut minkäänlaista oikeudellista haittaa näkemyksestä, jossa otettiin huomioon tuolloin olemassa olleet uusina pidetyt seikat.

26. Lopuksi on todettava, etteivät valittajat ole osoittaneet, missä mielessä niille määrätyn sakon määrä olisi ”liiallinen, minkä vuoksi se on suhteellisuusperiaatteen vastainen” ( 35 ) edellä esitetyn oikeuskäytännön tarkoittamassa merkityksessä.

27. Kolmas valitusperuste olisi siten minusta jätettävä tutkimatta tai ainakin hylättävä perusteettomana sen perusteella, ettei siinä ole osoitettu tosiseikkojen vääristämistä eikä oikeudellisen virheen olemassaoloa.

28. Timab ym. väittävät neljännen valitusperusteen ensimmäisen osaperusteen toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin jätti käyttämättä täyttä harkintavaltaansa, koska se ei kumonnut virheitä, ristiriitaisuuksia ( 36 ) tai epäjohdonmukaisuuksia, ( 37 ) jotka niiden mielestä sisältyivät komission kilpailusääntöjen rikkomisesta tekemään arviointiin. Valittajat moittivat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se näin ollen vahvisti virheellisesti sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan ohjelman nojalla myönnettyjen alennusten tai sellaisten alennusten, jotka voidaan myöntää kyseisen ohjelman ulkopuolella, lähes täydellisen poistamisen.

29. Korostan heti alkuun komission tavoin, että unionin yleinen tuomioistuin käsitteli useissa tuomionsa kappaleissa niiden seikkojen järjestelmällistä tarkistamista, jotka komissio oli ottanut huomioon riidanalaisessa päätöksessä määrätyn sakon määrän laskennassa. ( 38 ) Se tarkasteli muun muassa perinpohjaisesti tapaa, jolla komissio otti huomioon tekijät, joiden perusteella valittajille voitiin mahdollisesti myöntää alennuksia sakon määrästä niin sakoista vapauttamisen ja sakkojen lieventämisen nojalla ( 39 ) kuin tähän ”liittymättömän” ( 40 ) yhteistyönkin perusteella. Unionin yleisen tuomioistuimen laajojen pohdintojen valossa olen sitä mieltä, ettei se suinkaan soveltanut virheellisesti täyden harkintavaltansa laajuutta tässä suhteessa.

30. Minusta näyttääkin siltä, että Timab ym. moittivat väittämiensä oikeudellisten virheiden varjolla unionin yleistä tuomioistuinta todellisuudessa siitä, että tämä vahvisti kokonaisuudessaan komission tekemän tosiseikkojen arvioinnin, ja pyytävät nyt unionin tuomioistuinta tekemään uuden tosiseikkojen arvioinnin, mikä edellä mainitun oikeuskäytännön mukaan jää unionin tuomioistuimen toimivallan ulkopuolelle. ( 41 ) Kaikki neljännessä valitusperusteessa tällä perusteella tehdyt väitteet on täten minusta jätettävä tutkimatta.

31. Asiasisällöstä totean vain, että komissio ja unionin yleinen tuomioistuin ( 42 ) ovat aivan oikeutetusti katsoneet, että sellaisten sakonalennusten, joita voidaan myöntää yhteistyön perusteella sakoista vapauttamisen ja sakkojen lieventämisen yhteydessä tai tämän ”ulkopuolella”, perustetta tai tasoa ei vahvisteta yksistään moititun rikkomisen keston perusteella vaan ne riippuvat yhteistyön laadusta sekä asianomaisten yritysten toimittamien tietojen tuomasta lisäarvosta, ja että komission olisi arvioitava näitä tietoja lopullisen päätöksensä tekohetkellä eli Timab ym:ita koskevan tavanomaisen menettelyn päätteeksi, mitä unionin yleisen tuomioistuimen on tosiasiallisesti valvottava. Näin ollen katson toissijaisesti, että mainitut väitteet ovat joka tapauksessa perusteettomia.

2. Perustelujen ristiriitaisuudet, joihin valittajat ovat vedonneet

32. Timab ym. väittävät niin valituksessaan kuin vastauksessaankin, että unionin yleinen tuomioistuin on täyttä harkintavaltaansa käyttäessään esittänyt tuomiossaan useita perusteluihin liittyviä ristiriitaisuuksia. ( 43 ) Yhtäkään näistä ei kuitenkaan mielestäni ole näytetty toteen.

33. Valittajat moittivat ensinnäkin unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se katsoi, että niiden vetäytyminen sovintomenettelystä johti ”tabula rasa” -tilanteeseen ja katkaisi siten yhteyden menneisiin tapahtumiin, mutta totesi samalla, että valittajat olivat muuttaneet kantaansa tavanomaisen menettelyn aikana väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa. ( 44 ) Unionin yleisen tuomioistuimen ei niiden mukaan olisi pitänyt hyväksyä – koska hyväksyminen oli niiden mukaan vastoin niiden perusoikeuksia – ( 45 ) komission väitettä, jonka mukaan vastauksen antamisen yhteydessä olisi tullut esiin ”uusi seikka”, joka oikeutti sakon määrän tarkistamisen.

34. Korostan kuitenkin komission tavoin, että Timab ym. vetoavat valituksenalaisen tuomion kahden eri kohtaryhmän välillä väitetysti vallitsevaan ristiriitaisuuteen, vaikka niissä käsitellään erillisiä oikeuskysymyksiä, joista toiset koskevat sovintomenettelyä ja toiset alennuksia, joita mahdollisesti myönnetään sakoista vapauttamisen ja sakkojen lieventämisen perusteella. ( 46 ) Sovintoa koskevat säännöt ja sakoista vapauttamiseen ja sakkojen lieventämiseen liittyvät säännöt eivät näet ole samanlaisia, sillä niillä pyritään täysin erilaisiin tavoitteisiin, kuten unionin yleinen tuomioistuin on muistuttanut. ( 47 ) Valituksenalaisessa tuomiossa on lisäksi aiheellisesti erotettu sovintomenettely – jota ei käsiteltävässä asiassa ole viety päätökseen – tavanomaisesta hallinnollisesta menettelystä, joka päättyi riidanalaiseen päätökseen. Ensimmäinen väite on siis perusteeton.

35. Toiseksi Timab ym. väittävät, että valituksenalaisen tuomion 96 kohta, jossa unionin yleinen tuomioistuin on katsonut – minusta täysin perustellusti – ”[ettei] sovintomenettelyssä [käytyjen] keskustelujen yhteydessä ilmoitettu sakkojen määrän vaihteluväli sido komissiota”, on ristiriidassa mainitun tuomion 91 kohdan kanssa, sillä unionin yleinen tuomioistuin otti valittajien mukaan jälkimmäisessä kohdassa esille vain ”sakon laskutavan mukauttamisen” saman vaihteluvälin pohjalta.

36. Ensisijaisesti katson, että edellä mainittu väite on jätettävä tutkimatta, koska se ei täytä valitukselta vaadittuja vaatimuksia sellaisina kuin ne ilmenevät erityisesti unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdasta sekä asiaa koskevasta oikeuskäytännöstä. ( 48 ) Timab ym. näet vain mainitsevat ohimennen edellä mainitut valituksenalaisen tuomion kohdat esittämättä ensimmäistäkään oikeudellista perustetta tukeakseen väitettään perustelujen ristiriitaisuudesta.

37. Toissijaisesti totean mainitun väitteen asiakysymyksen mahdollisesta tutkimisesta, että yhdyn komission arviointiin, jonka mukaan valittajat vääristelevät unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksia irrottamalla virheellisesti asiayhteydestään valituksenalaisen tuomion 91 kohtaan sisältyvän ilmauksen ”sakon laskutavan mukauttaminen”. Kyseisen kohdan sekä sitä edeltävien ja sen jälkeisten kohtien kokonaisvaltainen tarkastelu nimittäin osoittaa unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen, että komissio otti huomioon valittajien kannanmuutoksen kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisensa kestosta ja ”tutki uudelleen” sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevaan tiedonantoon sekä vuoden 2006 suuntaviivoihin sisältyvien sääntöjen perusteella vahvistetun sakon määrän, mutta noudatti tässä kuitenkin samaa menetelmää kuin sitä, jota käytettiin Timab ym:ille ilmoitetussa sakkojen vaihteluvälissä.

38. Valittajat ovat lisäksi vedonneet ensimmäistä kertaa vastauksessaan toiseen väitettyyn perustelujen ristiriitaisuuteen, jonka ne liittivät kolmanteen valitusperusteeseen, täsmentämättä kuitenkaan, mihin valituksenalaisen tuomion kohtiin ne viittaavat, ( 49 ) mikä on ristiriidassa unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdassa asetettujen vaatimusten kanssa. ( 50 ) Tämän väitteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, koska se on samalla sekä uusi ( 51 ) että puutteellinen eikä sitäkään ole näytetty oikeudellisesti toteen.

39. Edellä tarkastelemani kolmanteen valitusperusteeseen sekä neljännen valitusperusteen ensimmäisen osaperusteen toiseen osaan sisältyvät väitteet on siten kokonaisuudessaan hylättävä.

B Luottamuksensuojan ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden väitetty loukkaaminen (neljännen valitusperusteen ensimmäisen osaperusteen ensimmäinen osa)

40. Valittajat väittävät neljännen valitusperusteensa alussa, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi sekä luottamuksensuojan periaatetta että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ”hyväksymällä yhteistyöhön perustuvien alennusten poistamisen lähes kokonaan, mitä [valittajat itse] eivät voineet kohtuullisesti ennakoida näin laajassa mittakaavassa”. Tästä haluan todeta jo nyt, että kartellin jäsenet, jotka päättävät vetäytyä sovintomenettelystä, menettävät nähdäkseni ne myönteiset vaikutukset, joista voivat hyötyä kartellin ne jäsenet, jotka ovat suostuneet pysymään menettelyssä loppuun asti; tästä seuraa, että jo pelkkä vetoaminen näihin kahteen periaatteeseen on mielestäni merkityksetöntä. ( 52 )

1. Luottamuksensuojan periaate

41. Timab ym. vetoavat siihen, että niille määrätyn sakon vahvistamisessa loukattiin luottamuksensuojan periaatetta, ja perustelevat tätä sillä, että toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin toteaa, niillä ei ollut mahdollisuutta ”kohtuullisesti ennakoida”, ( 53 ) että valitessaan sovintomenettelystä vetäytymisen yhteistyöhön perustuvat alennukset alenisivat sovintomenettelyssä sovitusta 52 prosentista riidanalaiseen päätökseen sisältyvään 5 prosenttiin. Valittajien mukaan komissio teki ”äkkikäännöksen”, jonka ”paradoksaalisena” seurauksena sakon määrää nostettiin huomattavasti, vaikka rikkomisen kestoa oli samalla lyhennetty merkittävästi.

42. Valittajat väittävät, ettei ratkaisu ollut oikeutettu, koska ensinnäkin tavanomaisessa menettelyssä ja sovintomenettelyssä olisi sovellettava samanlaista näyttövaatimusta ( 54 ) ja samanlaisia sakon ”yleisiä laskentamenetelmiä” ( 55 ), koska toiseksi yhtään uutta seikkaa ei lisätty asiankirja-aineistoon valittajien vetäydyttyä sovintomenettelystä ja koska kolmanneksi muunlaisten järjestelyjen, kuten sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan menettelyn, vaikutusten olisi pysyttävä voimassa vetäytymisestä huolimatta. Näin ollen valittajilla ei mielestään ollut mahdollisuutta päättää mahdollisista myönnytyksistä ”asiasta tietoisina”. ( 56 )

43. Komissio puolestaan väittää, että Timab ym:iden väitteet ovat tehottomia. Se vastaa niille, että riidanalaisessa päätöksessä hyväksytty sakon uuden määrän määräytymisperuste ei perustu valittajien valintaan vetäytyä sovintomenettelystä vaan yksistään näiden vastauksena väitetiedoksiantoon esittämään puolustautumisväitteeseen, jossa kiistettiin niiden osallistuminen kilpailusääntöjen rikkomiseen ennen vuotta 1993. Komissio lisää, että Timab ym. saattoivat ennakoida sakon määrän uudelleen arvioimisen, koska niille määrätty määrä oli laskettu soveltamalla tarkoin asiaankuuluvia sääntöjä niiden tietojen pohjalta, jotka olivat saatavilla riidanalaisen päätöksen tekohetkellä. Komissio tähdentää, että jos asianomaiset ovat arvioineet väärin kannanottojensa seurauksia, ne voivat syyttää siitä vain itseään eivätkä vedota tiedonpuutteeseen.

44. Tämä Timab ym:iden väite ei mielestäni voi menestyä, koska se on vähintäänkin perusteeton tai siltä jopa puuttuvat tutkittavaksi ottamisen edellytykset, ja näin on minusta seuraavista syistä.

45. Komissio korostaa perustellusti, etteivät valittajat voi pätevästi moittia unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei tämä tarkistanut, olivatko ne voineet vetäytyä sovintomenettelystä ”asiasta tietoisina”, sillä valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että mainittu tuomioistuin todella selvitti tämän asian. ( 57 ) Koska unionin yleinen tuomioistuin itse tutki perusteellisesti, oliko asiassa noudatettu luottamuksensuojan periaatetta, ( 58 ) kyseisen väitteen tosiasiallisena tarkoituksena on riidanalaisen sakon määrän muuttamiseksi pyytää unionin tuomioistuinta tutkimaan uudelleen unionin yleisen tuomioistuimen jo tekemä tosiseikkoja koskeva arviointi, vaikka oikeudellista virhettä ei ollut tehty eikä selvitysaineiston huomioon ottamista vääristyneessä muodossa ole näytetty toteen; tämä jää unionin tuomioistuimen toimivallan ulkopuolelle muutoksenhakuasioissa. ( 59 ) Kyseinen väite on siten mielestäni jätettävä tutkimatta.

46. Kattavuuden vuoksi päätän tarkasteluni asiasisällön osalta muistuttamalla, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan luottamuksensuojan periaate on yksi unionin perusperiaatteista ja että siihen voivat vedota kaikki ne talouden toimijat, joille toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet täsmällisiä, ehdottomia ja yhtäpitäviä vakuutteluja. ( 60 )

47. Unionin tuomioistuin on kuitenkin jo aiemmin todennut unionin oikeuden vastaisista kartelleista, ettei komissio voi lopullisen päätöksen tekemistä edeltävässä menettelyvaiheessa tarjota minkäänlaista täsmällistä vakuutusta jonkinasteisesta sakon alentamisesta tai siitä vapauttamisesta ja etteivät kartellin osapuolet voi täten elätellä perusteltua luottamusta tässä suhteessa. ( 61 ) Talouden toimijat eivät näet voi tällaiseen luottamukseen vedoten vaatia tiettyä sakon tasoa, joka on laskettava silloin, kun asianomainen päättää konkretisoida aikomuksensa toimia yhteistyössä komission kanssa, ( 62 ) ja tämä kaikkien käsiteltävässä asiassa tuohon mennessä ilmenneiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen valossa. ( 63 )

48. Timab ym. eivät nyt käsiteltävässä asiassa ole voineet vedota minkäänlaiseen ”perusteltuun luottamukseen” suhteessa niiden arvioiden säilymiseen, jotka komissio oli niille sovintomenettelyssä välittänyt ilmoittamalla ”sakkojen määrän todennäköisen vaihteluvälin, joka oli vahvistettu ”jo huomioon otettujen – – seikkojen pohjalta”; ( 64 ) toisin sanoen sen ajanjakson osalta, jota tuolloin pidettiin rikkomiseen osallistumisen ajanjaksona ja joka ulottui vuodesta 1978 vuoteen 2004. ( 65 )

49. Vaikka valittajat olisivat pysyneet sovintomenettelyssä loppuun asti, sakon määrän vaihteluväliä olisi voitu silti lopullisessa päätöksessä mukauttaa tavoitteena ottaa huomioon seikat, jotka oli saatettu komission tietoon vasta sen tekemien arvioiden jälkeen, sillä tämäntyyppinen vaihteluväli on pelkästään suuntaa antava eikä sitova, kuten mielestäni selvästi ilmenee asiassa sovellettavista säännöksistä. ( 66 ) Se, ettei ”perusteltuja odotuksia” ole voinut olla, pätee varsinkin kun tiedetään, että vetäydyttyään sovintomenettelystä asianosaiset vetosivat ensimmäistä kertaa tavanomaisessa menettelyssä seikkoihin, joilla ne pyrkivät lyhentämään moitittuun kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisensa kestoa; tämän uuden tilanteen vuoksi komissio tarkisti alkuperäistä arviointiaan kokonaisuudessaan. ( 67 )

50. Panen lisäksi komission tavoin merkille, että valittajien vetäydyttyä sovintomenettelystä niillä oli käytössään kaikki tiedot, joiden avulla ne saattoivat ennakoida, että jos ne kiistäisivät osallisuutensa kartelliin ennen vuotta 1993, se vaikuttaisi väistämättä alennuksiin, jotka niille voitaisiin myöntää sekä ”sakoista vapauttamisen ja sakkojen lieventämisen” yhteydessä että näiden ”ulkopuolella”, ( 68 ) sillä ne olivat tietoisia siitä, että niiden yhteistyö, josta niitä saatettaisiin palkita, koski pääasiallisesti kyseistä ajanjaksoa. ( 69 ) Ne eivät siis voi mitenkään moittia unionin yleistä tuomioistuinta luottamuksensuojan periaatteen loukkaamisesta.

51. Tähdennän vielä, että jos unionin tuomioistuin hyväksyisi Timab ym:iden kannattaman näkemyksen, tämä johtaisi käytännössä siihen, että tutkinnan kohteena olevat yritykset saisivat kannustimen valita ensin sovintomenettelyn – jossa juuri edellytetään rikkomisen tunnustamista ( 70 ) – vain saadakseen tietoja siitä, mistä niitä moititaan, sekä takeet sakon enimmäismäärästä niille ilmoitettavan vaihteluvälin ansiosta, voidakseen tämän jälkeen vetäytyä sovintomenettelystä saadakseen mahdollisuuden tutustua kaikkiin komission hallussa oleviin todisteisiin sekä oikeuden tulla kuulluksi, jolloin ne voisivat kiistää rikkomisen ( 71 ) tavanomaisessa menettelyssä ja välttää riskin suuremmasta sakosta myös uusien seikkojen ilmaantuessa.

52. Valittajat vaativat näin oikeutta kumuloida näiden kahdentyyppisten menettelyjen tuomat edut joutumatta täyttämään etujen vastikkeena olevia vaatimuksia; tällainen menettely on nähdäkseni ristiriidassa asetuksen N:o 773/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 622/2008, tavoitteiden kanssa etenkin kartelliasioiden tutkimisen yksinkertaistamisen ja tehokkuuden kannalta. ( 72 ) Jos jotkin kartelliin osallistuneista yrityksistä päättävät muista osapuolista poiketen keskeyttää sovintomenettelyn, tämä vaikeuttaa komission tehtävää, koska se joutuu tällaisessa kaksijakoisessa tilanteessa viemään samanaikaisesti läpi kaksi menettelyä ja tekemään kaksi erillistä päätöstä yhdestä ja samasta rikkomisesta. ( 73 )

2. Yhdenvertaisen kohtelun periaate

53. Timab ym. väittävät valituksessaan, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, mutta esittävät pelkästään, että ”koska valittajat eivät voineet vetäytyä menettelystä ’asiasta tietoisina’ ja joutuivat hyväksymään vähintäänkin ’paradoksaalisen’ lopputuloksen, niitä kohdeltiin epäedullisemmin kuin osapuolia, jotka voidessaan ennakoida niille määrättävän sakon määrän suostuivat tekemään sovintoehdotuksen”.

54. Komissio sitä vastoin väittää, että riidanalaisessa päätöksessä annetuista tiedoista ilmenee, ettei valittajia kohdeltu syrjivästi muihin kartelliin osallistuneisiin yrityksiin verrattuna, sillä kaikkien sakkojen vahvistamisessa sovellettiin yhdenmukaisia perusteita, ainoana erotuksena se, että myönnytyksiin suostuneiden yritysten sakkoja alennettiin 10 prosentilla. ( 74 )

55. Muistutan, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaate on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artiklassa vahvistettu unionin oikeuden yleinen periaate, jonka noudattamisen unionin tuomioistuin ja unionin yleinen tuomioistuin varmistavat muun muassa kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävien sakkojen alalla. ( 75 ) Tämä periaate edellyttää, ettei toisiinsa rinnastettavia tilanteita kohdella eri tavalla eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella. ( 76 )

56. Valittajat eivät yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskevan väitteensä tueksi kuitenkaan näytä mitenkään toteen, että edellä mainitut soveltamisedellytykset täyttyisivät käsiteltävässä asiassa. Erityisesti on mainittava, etteivät ne ole unionin tuomioistuimessa näyttäneet toteen, että niiden tilanne on rinnastettavissa niiden kartellin muiden osapuolten tilanteeseen, jotka suostuivat viemään sovintomenettelyn päätökseen, eivätkä liioin sitä, että niitä olisi kohdeltu näitä osapuolia epäedullisemmin ( 77 ) ilman, että tällainen oletettu syrjintä voitaisiin objektiivisesti perustella. Kyseinen väite olisi siten mielestäni jätettävä tutkimatta edellä mainitun oikeuskäytännön mukaisesti. ( 78 )

57. Korostan toissijaisesti asiasisällön osalta, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut tarpeelliseksi täsmentää valituksenalaisessa tuomiossa, että myös sellaisessa kaksijakoisessa tilanteessa, josta on kyse nyt käsiteltävässä asiassa ja jossa kahden eri menettelyn – sovintomenettelyn ja tavanomaisen menettelyn – päätteeksi on annettu kaksi päätöstä, joilla on eri adressaatit, sovelletaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, koska kyse on yhden ja saman kartellin jäsenistä. Unionin yleinen tuomioistuin päättelee perustellusti, että vuoden 2006 suuntaviivoja sovelletaan täysimääräisesti tässä yhteydessä ja että samoja sakon laskentaperusteita ja -menetelmiä on sovellettava ketään kartellin osapuolta syrjimättä, ( 79 ) ellei ole kyse sovintomenettelyyn kiinteästi kuuluvista erityissäännöistä, kuten myönnytyksiä tehneiden asianosaisten oikeudesta saada 10 prosentin alennus. ( 80 ) Unionin yleinen tuomioistuin tarkisti näiden periaatteiden pohjalta asianmukaisesti ja useaan kertaan, että komissio oli todella riidanalaisessa päätöksessä noudattanut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta Timab ym:iden kyseisessä tuomioistuimessa esittämien vaatimusten mukaisesti. ( 81 )

58. Lopuksi totean, että neljännen valitusperusteen ensimmäisen osaperusteen ensimmäisessä osassa esitetyt väitteet on mielestäni jätettävä tutkimatta tai joka tapauksessa hylättävä perusteettomina.

C Sovintomenettelyn sääntöjen soveltamisessa väitetysti tehdyt oikeudelliset virheet (neljännen valitusperusteen toinen osaperuste)

59. Timab ym. väittävät aluksi, että juuri oikeudelliseen virheeseen perustuu se, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi komission ilmoittaneen valittajille niiden sovintomenettelystä vetäytymisen mahdollisista seurauksista. Valittajien mielestä unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 125 kohdassa ( 82 ) oikeudellisen virheen selostaessaan 24.2.2010 pidetyssä kuulemistilaisuudessa käytyjen keskustelujen sisältöä; komissio oli tuossa tilaisuudessa ilmoittanut aikeestaan ottaa sakon laskennassa huomioon Timab ym:iden näkemyksen siitä, että ne olivat osallistuneet kartelliin vasta vuodesta 1993 lukien. Valittajat väittävät, että toisin kuin mainitussa tuomion kohdassa käytetty yleistermi ”yhteistyö” ( 83 ) saattaisi antaa ymmärtää, komissio ei kertaakaan selväsanaisesti maininnut tavanomaisen menettelyn kuluessa ”sakoista vapauttamiseen ja sakkojen lieventämiseen liittymättömään” yhteistyöhön perustuvan 35 prosentin alennuksen poistamista, ja että mainitussa kuulemistilaisuudessa esille tuodulla ”sakoista vapauttamisen ja sakkojen lieventämisen” käsitteellä viitataan yksistään sovintomenettelyssä kaavailtuun 17 prosentin alennukseen. ( 84 )

60. Komission mukaan ensimmäinen väite on tehoton. Se toteaa mielestäni perustellusti, että väite aiheuttaa aiheetonta sekaannusta yhtäältä Timab ym:iden valitseman sovintomenettelystä vetäytymisen vaikutusten ja toisaalta niiden seurausten välillä, joita voi mahdollisesti olla sillä, että asianomaiset muuttivat rikkomiseen osallistumisensa kestoa koskevaa kantaansa2.2.2010 antamassaan vastauksessa väitetiedoksiantoon. Valittajien tarkoittamassa valituksenalaisen tuomion kohdassa nähdäkseni vain tuodaan esille huomautus, jonka komissio esitti niille 24.2.2010 pidetyssä kuulemistilaisuudessa tämän kannanmuutoksen johdosta, ei sovintomenettelystä luopumisen perusteella, kuten valittajat väittävät. ( 85 ) Näin ollen on todettava, että kyseinen virheelliseen oletukseen perustuva väite on perusteeton.

61. Toiseksi valittajat väittävät, että komission olisi jo sovintovaiheessa pitänyt ottaa huomioon ”uudet seikat”, kuten se niitä kutsuu, toisin sanoen mahdottomuuden näyttää toteen yhtenä kokonaisuutena pidettävää ja jatkettua kilpailusääntöjen rikkomista vuodesta 1978 alkaen. Ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin ei käyttänyt täyttä harkintavaltaansa, koska se ei ottanut huomioon virheitä, joita komissio niiden mukaan oli tehnyt arvioidessaan rikkomista sovintomenettelyvaiheessa, ja hyväksyi näin lähes kaikkien sakonalennusten poistamisen.

62. Kuten komissio esittää, väite on kolmannessa valitusperusteessa jo esitetyn väitteen toistoa. Se on siten hylättävä samoista syistä, ( 86 ) sillä valittajien todellisena tarkoituksena on unionin yleisen tuomioistuimen oikeudellisten virheiden, joita valittajat väittävät sen tehneen, varjolla kiistää ensin komission ja sitten mainitun tuomioistuimen tekemä tosiseikkojen arviointi, joka jää unionin tuomioistuimen valvontavallan ulkopuolelle. ( 87 ) Väite on siten jätettävä tutkimatta.

63. Koska neljännen valitusperusteen toisessa osaperusteessa viitattuun valituksenalaisen tuomion sisältöön ei mielestäni liity minkäänlaista oikeudellista virhettä, mainittua valitusperustetta ei ole aihetta hyväksyä sen perusteella.

64. Kaikki kolmanteen ja neljänteen valitusperusteeseen sisältyvät väitteet on siten mielestäni jätettävä osittain tutkimatta sekä hylättävä sisällöllisesti ainakin osittain ellei kokonaan.

V Ratkaisuehdotus

65. Edellä esitetyn perusteella ja tämän vaikuttamatta muiden valitusperusteiden hyväksyttävyyteen ehdotan, että unionin tuomioistuin jättää kolmannen valitusperusteen tutkimatta tai toissijaisesti hylkää sen perusteettomana, sekä jättää neljännen valitusperusteen osittain tutkimatta ja hylkää sen osittain perusteettomana tai toissijaisesti kokonaan perusteettomana. Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) EU:T:2015:296.

( 3 ) [SEUT] 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 20.7.2010 tehty päätös (asia COMP/38866 – Rehufosfaatit).

( 4 ) Asetuksen (EY) N:o 773/2004 muuttamisesta kartelliasioissa toteutettavien sovintomenettelyjen osalta 30.6.2008 annettu komission asetus (EUVL 2008, L 171, s. 3). 7.4.2004 annettu komission asetus N:o 773/2004 koskee EY 81 ja EY 82 artiklan, joista on tullut SEUT 101 ja SEUT 102 artikla mukaisia komission menettelyjä (EUVL 2004, L 123, s. 18); tarkennettakoon, että käsiteltävään asiaan sovelletaan Lissabonin sopimuksen voimaantulon eli päivämäärän 1.12.2009 jälkeistä oikeutta, sillä riidanalainen päätös on tehty kyseisen ajankohdan jälkeen.

( 5 ) Valituksenalaisen tuomion 72 kohdassa käytetty nimitys.

( 6 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 58–74 kohta.

( 7 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 1–28 kohta. Asian taustaa ja erityisesti rikkomisen, josta Timab ym:ita moititaan, eri näkökohtia selostetaan seikkaperäisesti riidanalaisessa päätöksessä (s. 5 ja sitä seuraavat sivut).

( 8 ) Riidanalaisen päätöksen mukaan (erityisesti s. 6, 3 kohta, ja s. 107, 1 artikla) kilpailusääntöjen rikkomisessa oli kyse siitä, että iso osa Euroopan rehufosfaattimarkkinoista oli jaettu osoittamalla kartellin jäsenille myyntikiintiöt ja asiakkaat, sekä hintojen ja myyntiehtojen koordinoinnista.

( 9 ) Perustamissopimuksen [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EYVL 2003, L 1, s. 1).

( 10 ) Asetuksen N:o 773/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 622/2008, 10 a artiklan 2 kohdan mukaisesti. Ks. myös sovintomenettelyn toteuttamisesta asetuksen N:o 1/2003 7 ja 23 artiklan mukaisten päätösten tekemiseksi kartelliasioissa annetun komission tiedonannon (EUVL 2008, C 167, s. 1; jäljempänä sovintomenettelystä annettu tiedonanto) 16 kohta; mainituissa artikloissa käsitellään ”rikkomisen toteamista ja lopettamista” sekä ”sakkoja”.

( 11 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 79 kohta.

( 12 ) Sovintomenettelyä koskevan tiedonannon 20–22 ja 31–33 kohdassa todetaan, että komissio voi palkita osapuolen sen johdosta, että tämä on yhteistyöllään edistänyt asian nopeaa ratkaisua sovintomenettelyn loppuun saattamisen myötä, alentamalla tälle määrätyn sakon määrää 10 prosenttia.

( 13 ) Ks. asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (EUVL 2006, C 210, s. 2; jäljempänä vuoden 2006 suuntaviivat) 10, 11 ja 29 kohta.

( 14 ) Ks. sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (EYVL 2002, C 45, s. 3; jäljempänä sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskeva tiedonanto) 20–27 kohta.

( 15 ) Komission päätös C(2010) 5004 lopullinen SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia COMP/38866 – Rehufosfaatit) seuraavien osalta: Kemira-konserni (Yara Phosphates Oy, Yara Suomi Oy ja Kemira Oy), Tessenderlo Chemie, Ercros-konserni (Ercros SA ja Ercros Industriel SA), FMC‑konserni (FMC Foret SA, FMC Netherlands BV ja FMC Corporation) sekä Quimitécnica.com‑Comércia e Indústria Química ja sen emoyhtiö José de Mello SGPS.

( 16 ) Ks. riidanalaisen päätöksen s. 83, 303 kohta; s. 96, 340 kohta ja s. 102, 359 kohta, sekä valituksenalaisen tuomion 80 kohta.

( 17 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 29, 41 ja 44 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä 214 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 18 ) Ks. erityisesti valituksenalaisen tuomion 45–57 kohta.

( 19 ) Valituksenalaisen tuomion 43 kohdan mukaan ”ensimmäinen kanneperusteryhmä koskee sovintomenettelyä ja erityisesti sitä, että kantajat vetäytyivät kyseisestä menettelystä [ks. mainitun tuomion 44 kohta ja sitä seuraavat kohdat], toinen kanneperusteryhmä osia kyseisestä kartellista muodostavia tiettyjä menettelytapoja eli hyvitysjärjestelmää ja myyntiehtoja [128 kohta ja sitä seuraavat kohdat] ja kolmas kanneperusteryhmä useita sakon määrän laskentaan liittyviä seikkoja [142 kohta ja sitä seuraavat kohdat]”. Ensimmäinen kanneperusteryhmä on merkityksellisin tämän ratkaisuehdotuksen kohdennetun tavoitteen kannalta.

( 20 ) Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa (58–74 kohta) tekemän kattavan esittelyn ohella sovintomenettelyä käsitellään monissa oikeuskirjallisuuden lähteissä, joita on lueteltu esimerkiksi julkaisussa Hauviller, M. ja Perret, G., ”La procédure de transaction en droit de la concurrence: Bilan de la pratique décisionnelle de la Commission européenne (toukokuu 2010‑toukokuu 2015)”, Concurrences, 2015, nro 3 s. 241. Ks. erityisesti seuraavaan teokseen sisältyvä taulukko: Ledoux, V., ja Roda, J.‑C., ”Adoption par la Commission européenne d’une procédure de ’transaction’ en matière d’ententes”, Contrats Concurrence Consommation, 2008, nro 8‑9, tutkielma 10, sekä seuraavassa teoksessa oleva yhteenvetokaavio: Petit, N., ”Aperçu de la procédure communautaire de transaction”, Concurrences, 2009, nro 1, s. 233. En näin ollen käsittele itse sovintomenettelyä tässä ratkaisuehdotuksessa yksityiskohtaisesti.

( 21 ) Tässä valittajat viittaavat nimenomaisesti valituksenalaisen tuomion 78 ja 90 kohtaan.

( 22 ) Tältä osin valittajat mainitsevat riidanalaisen päätöksen 318 kohdan.

( 23 ) Komission mukaan valituksenalaisen tuomion 90 kohdassa mainittu uusi seikka ei koske uutta tilannearviointia, jonka se oli tehnyt omasta aloitteestaan, vaan Timab ym:iden ensimmäistä kertaa toimittamaa eri selvitystä vastauksena väitetiedoksiantoon, jonka tarkoituksena on juuri antaa yrityksille mahdollisuus esittää näkemyksensä, jotta varmistetaan kontradiktorisen menettelyn noudattaminen tavanomaisessa menettelyssä (ks. viimeksi mainitusta kysymyksestä julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotus Galp Energía España ym. v. komissio (C‑603/13 P, EU:C:2015:482, ratkaisuehdotuksen 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 24 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 215 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 21.1.2016, Galp Energía España ym. v. komissio (C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 25 ) Erityisesti tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 244 ja 245 kohta).

( 26 ) Erityisesti tuomio 16.6.2016, SKW Stahl‑Metallurgie ja SKW Stahl‑Metallurgie Holding v. komissio (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, 33 kohta).

( 27 ) Julkisasiamies Kokott on korostanut ratkaisuehdotuksessaan Pilkington Group ym. v. komissio (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, 112 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), että ”tällaisen virheen voidaan katsoa tapahtuneen ensinnäkin, kun unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut virheellisesti SEUT 261 artiklan mukaisen toimivaltansa laajuuden, toiseksi, kun se ei ole käsitellyt riittävästi kaikkia merkityksellisiä seikkoja, ja kolmanneksi, kun se on ottanut lähtökohdaksi virheelliset oikeudelliset perusteet, varsinkin yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen kannalta”.

( 28 ) Erityisesti tuomio 10.4.2014, Areva ym. v. komissio (C‑247/11 P ja C‑253/11 P, EU:C:2014:257, 177 kohta) ja tuomio 10.7.2014, Telefónica ja Telefónica de España v. komissio (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 205 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 29 ) Unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin katsonut aiheelliseksi vastata kaikkiin väitteisiin, jotka Timab ym. ovat kyseisessä tuomioistuimessa tämänsuuntaisesti esittäneet (ks. valituksenalaisen tuomion 75 kohta ja sitä seuraavat kohdat, joissa käsitellään väitteitä siitä, että ”sakon määrä ylittää ilmoitetun vaihteluvälin mukaisen enimmäismäärän”, ja tämän se on tehnyt hyvän oikeudenkäytön vaatimusten mukaisesti (ks. vastaavasti Barennes, M., ”L’arrêt du Tribunal Timab c/ Commission ou comment une transaction en matière de cartels aurait mieux valu qu’un bon procès…”, Revue Lamy de la Concurrence, 2015, nro 45, s. 58).

( 30 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 43–220 kohta.

( 31 ) Ks. erityisesti valituksenalaisen tuomion 90–107 kohta.

( 32 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 76 ja 104 kohta. Muistutan, että sovintomenettelyä koskevan tiedonannon 19 kohdassa todetaan, että ”jos osapuolet eivät tee sovintoehdotusta, lopulliseen päätökseen johtavassa menettelyssä noudatetaan niiden osalta yleisiä säännöksiä, erityisesti asetuksen [N:o 773/2004] 10 artiklan 2 kohtaa, 12 artiklan 1 kohtaa ja 15 artiklan 1 kohtaa sovintomenettelyä koskevien säännösten sijaan”. Komission tiedonannossaan ja vuoden 2006 suuntaviivoissaan määrittelemät ohjeelliset säännöt eivät tosin sido unionin tuomioistuimia, mutta ne voivat ohjata unionin tuomioistuimia niiden käyttäessä täyttä harkintavaltaansa (tuomio 21.1.2016, Galp Energía España ym. v. komissio, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 90 kohta).

( 33 ) Ks. asiakirja-aineiston saatavuuden rajoittamisesta sovintomenettelyn aikana erityisesti Bernardeau, L., ja Christienne, J.‑P., Les amendes en droit de la concurrence, Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union, Larcier, Bryssel, 2013, I.716 kohta.

( 34 ) Ks. sovintomenettelyn ja tavanomaisen hallinnollisen menettelyn kulkua koskevan vertailevan taulukon osalta Barbier de la Serre, E., ”Le dispositif communautaire en matière de transactions”, Revue Lamy de la Concurrence, 2008, nro 17, s. 95.

( 35 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohta.

( 36 ) Valittajien mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt ottaa huomioon komission kyseisessä tuomioistuimessa antaman vastineen, jossa todetaan, että ”sakoista vapauttamiseen ja sakkojen lieventämiseen liittymättömän” yhteistyön perusteella harkittu 35 %:n alennus olisi ollut hyvitys Timab ym:iden yhteistyöstä vuosien 1978 ja 2004 välisen ajanjakson osalta, ja valituksenalaisen tuomion 94 ja 95 kohdan, joissa katsotaan, että huomioon otettu ajanjakso ulottui vuodesta 1978 vain vuoteen 1992, ristiriitaisuus.

( 37 ) Epäjohdonmukaista niiden mukaan on etenkin se, että sakoista vapauttamisen ja sakkojen lieventämisen perusteella myönnetyn alennuksen osuutta lopulta pienennettiin 5 %:iin huomioon otetun, vuosia 1993–2004 koskeneen ajanjakson osalta, vaikka alennuksen osuus oli alun perin vahvistettu 17 %:iin ajanjaksolle 1978–2004.

( 38 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 142–220 kohta.

( 39 ) Ks. erityisesti valituksenalaisen tuomion 170–195 kohta.

( 40 ) Ks. niiden lieventävien seikkojen osalta, jotka saattavat johtaa vuoden 2006 suuntaviivojen 29 kohdassa tarkoitettuun sakonalennukseen, erityisesti valituksenalaisen tuomion 95, 188 ja 189 kohta.

( 41 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohta.

( 42 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 90–95 kohta.

( 43 ) Valittajat tarkoittavat ristiriitaisuuksia, jotka vaikuttavat itse valituksenalaisen tuomion perusteluihin, erotuksena ristiriitaisuuksiin, jotka ovat valittajien mukaan seurausta siitä, että unionin yleinen tuomioistuin vahvisti epäjohdonmukaisuudet, jotka niiden mukaan rasittivat komission riidanalaisessa päätöksessä noudattamaa päättelyä (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 44 ) Timab ym. viittaavat tässä yhteydessä erityisesti valituksenalaisen tuomion 104 ja 105 kohtaan, kun niitä verrataan saman tuomion 90, 96, 122 ja 179 kohtaan. Ne katsovat, että jos oli olemassa ”tabula rasa” -tilanne, tämän olisi pitänyt taannehtivasti mitätöidä niiden sovintomenettelyn aikana mahdollisesti antamat lausunnot, joita ei näin ollen voida niiden mielestä pitää alustavina kannanottoina.

( 45 ) Valittajien kannattaman näkemyksen mukaan väitetyt ristiriitaisuudet loukkasivat niiden oikeutta saada vapaasti neuvotella komission kanssa sovintomenettelyn puitteissa ja yhtä vapaasti myös luopua menettelystä sekä niiden oikeutta puolustautua tavanomaisessa menettelyssä niin, etteivät ne ole sidottuja muka aiemmin omaksumaansa ”kantaan”.

( 46 ) Valituksessaan Timab ym. vertaavat valituksenalaisen tuomion 104 ja 105 kohtaa sen 122 kohtaan mielestäni virheellisin perustein, sillä kaksi ensimmäistä kohtaa koskevat sovintomenettelyn kuluessa ilmoitettuja tietoja – etenkin sakkojen määrän todennäköistä vaihteluväliä –, kun taas kolmannessa kohdassa käsitellään sitä, miten sakkojen lieventämiseen vaikuttaa se, että rikkomisajanjakson yksi osa jätettiin valittajien lausuntojen perusteella huomioon ottamatta.

( 47 ) Unionin yleinen tuomioistuin korosti perustellusti valituksenalaisen tuomion 65 kohdassa, että ”vaikka sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan toiminnan tavoitteena on kartellien julkituominen ja komission niitä koskevien tehtävien helpottaminen, sovintomenettely palvelee pikemminkin kartelliasioiden menettelyjen tehokkuutta” yksinkertaistetun menettelyn ansiosta; jälkimmäinen menettely mainitaan tämän tuomion 60 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa. Ks. myös sovintomenettelyä koskevan tiedonannon 1 kohta.

( 48 ) Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin valituksenalaisen tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perusteet ja perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi, tai muuten kyseinen valitus tai peruste jätetään tutkimatta (ks. erityisesti tuomio 21.1.2016, Galp Energía España ym. v. komissio, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 49 ) Vastauksessaan Timab ym. vain esittävät suppeasanaisesti seuraavaa: ”Unionin yleisellä tuomioistuimella ei ollut oikeutta ensin vahvistaa, että sovintomenettelyä koskevan tiedonannon mukaan ’komissio ei neuvottele kilpailusääntöjen rikkomisen olemassaolosta’, ja sitten antaa epämuodollisille neuvotteluille sellaisten neuvottelujen asema, joissa valittajat olisivat muka myöntäneet osallistumisensa rikkomiseen ennen vuotta 1993”.

( 50 ) Mainitussa määräyksessä nimenomaisesti edellytetään, että ”oikeudellisissa perusteluissa ja perusteissa, joihin vedotaan, on yksilöitävä täsmällisesti, mitkä unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun perustelujen kohdat riitautetaan”. Ks. myös tuomio 10.7.2014, Telefónica ja Telefónica de España v. komissio (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 29, 30 ja 78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 51 ) Tuomiossa 22.6.2016, DK Recycling und Roheisen v. komissio (C‑540/14 P, EU:C:2016:469, 62 kohta ja sitä seuraavat kohdat) muistutetaan, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen mukaan ”asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu käsittelyn aikana ilmenneisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin”. Tämän poikkeuksen soveltamisedellytykset eivät kuitenkaan täyty käsiteltävässä asiassa.

( 52 ) Sovintomenettelyn kaltaisesta erityisestä järjestelmästä vetäytyneet osapuolet eivät mielestäni näet voi yhtäältä väittää luottaneensa perustellusti sen oikeudellisen järjestelmän mahdollisiin vaikutuksiin, josta ne ovat päättäneet luopua, ja toisaalta vaatia, että niitä kohdeltaisiin täysin samanvertaisesti kuin järjestelmään jääneitä osapuolia.

( 53 ) Valittajat ottavat tämän ilmauksen asetuksen N:o 773/2004 muuttamisesta annetun asetuksen N:o 622/2008 johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta, jossa todetaan, että ”menettelyn osapuolet saattavat olla valmiit myöntämään osallisuutensa – – kartelliin, jos ne voivat kohtuullisesti ennakoida komission harkitsemat päätelmät niiden osallisuudesta rikkomiseen ja mahdollisten sakkojen määrän sekä myöntyä näihin päätelmiin” (kursivointi tässä).

( 54 ) Timab ym. väittävät riidanalaisen päätöksen 318 kohtaan viitaten, että juuri siksi, ettei komissio ollut noudattanut samanlaisia näyttövaatimuksia ennen valittajien vetäytymistä sovintomenettelystä ja sen jälkeen, se lopulta myönsi, ettei se voi katsoa niiden osallistuneen vuodesta 1978 alkaen yhtenä kokonaisuutena pidettävään ja jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen.

( 55 ) Valittajat ovat ottaneet tämän ilmauksen vuoden 2006 suuntaviivojen 37 kohdasta arvostellakseen toistamiseen valituksenalaisen tuomion 91 kohtaa, jossa unionin yleinen tuomioistuin mainitsi komission tekemän ”sakon laskutavan mukauttamisen”. Korostan kuitenkin heti aluksi, ettei unionin tuomioistuin mitenkään kiistänyt sitä, että vuoden 2006 suuntaviivoja voidaan soveltaa molemmissa menettelytyypeissä, mistä erityisesti valituksenalaisen tuomion 74 ja 82 kohta ovat osoituksena.

( 56 ) Tässä valittajat viittaavat sovintomenettelyä koskevan tiedonannon 16 kohtaan, jossa mainitaan seuraavaa: ”Kun asiaa koskevia tietoja paljastetaan sovintoon tähtäävien keskustelujen varhaisessa vaiheessa – –, osapuolilla on mahdollisuus saada tietoonsa jo huomioon otetut olennaiset seikat, kuten – – väitetyn kartellin vakavuus ja kesto, – – todennäköisten sakkojen määrän arvioitu vaihteluväli – –. Näin osapuolet voivat esittää näkemyksensä niitä vastaan mahdollisesti esitettävistä väitteistä ja päättää näiden tietojen perusteella, haluavatko ne saavuttaa sovinnon.”

( 57 ) Komissio viittaa tässä valituksenalaisen tuomion 122 kohtaan, jossa unionin yleinen tuomioistuin on todennut seuraavaa: ”On ennakoitavissa, että sakoista vapauttamiseen ja sakkojen lieventämiseen perustuvaa hyvitystä tarkastellaan uudelleen, jos sitä koskevan hakemuksen yhteydessä annettu lausunto koskee osittain ajanjaksoa, jota ei oteta huomioon. Koska kantajien lausunto oli seikka, jonka perusteella niiden oman osallistumisen kestoa voitiin pidentää, alun perin kaavailtu muuhun kuin sakoista vapauttamiseen ja sakkojen lieventämiseen perustuva alennus muuttui myös merkityksettömäksi.” (kursivointi tässä).

( 58 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 52 ja 57 sekä 123 ja 124 kohta.

( 59 ) Erityisesti tuomio 30.5.2013, Quinn Barlo ym. v. komissio (C‑70/12 P, ei julkaistu, EU:C:2013:351, 26 kohta) sekä tuomio 19.12.2013, Koninklijke Wegenbouw Stevin v. komissio (C‑586/12 P, ei julkaistu, EU:C:2013:863, 26 kohta).

( 60 ) Erityisesti tuomio 24.10.2013, Kone ym. v. komissio (C‑510/11 P, ei julkaistu, EU:C:2013:696, 76 kohta) ja tuomio 14.6.2016, Marchiani v. parlamentti (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, 77 kohta) valituksenalaisen tuomion 123 kohdassa mainitun unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön lisäksi.

( 61 ) Erityisesti tuomio 24.10.2013, Kone ym. v. komissio (C‑510/11 P, ei julkaistu, EU:C:2013:696, 78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. vastaavasti komission mahdollisuudesta mukauttaa aiempaa sakottamiskäytäntöään muun muassa lainvastaisuuksien toistuvuutta, monitahoisuutta ja vakavuutta koskevien tilannemuutosten huomioon ottamiseksi tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 169, 191 ja 227 kohta) sekä julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus asiassa Schindler Holding ym. v. komissio (C‑501/11 P, EU:C:2013:248, 169–174 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 62 ) Erityisesti tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 188 kohta).

( 63 ) Valittajien tarkoittamassa vuoden 2006 suuntaviivojen 37 kohdassa mainitaan sitä paitsi nimenomaisesti, että ”erityistapauksissa voi olla kuhunkin asiaan liittyvien erityispiirteiden vuoksi tai pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi perusteltua, että komissio poikkeaa [yleisestä] laskentamenetelmästä”; laskentamenetelmä esitetään kyseisissä suuntaviivoissa.

( 64 ) Katkelmat sisältyvät edellä alaviitteessä 56 mainitun sovintomenettelyä koskevan tiedonannon 16 kohtaan (kursivointi tässä).

( 65 ) Muistutan, etteivät Timab ym. kiistäneet osallistumistaan kartelliin vuosina 1978–1993 sovintomenettelyn kuluessa vaan vasta sovintomenettelystä vetäydyttyään.

( 66 ) Asetuksen N:o 622/2008 johdanto-osan neljännessä johdantokappaleessa, asetuksen N:o 773/2004, sellaisena kuin se on ensin mainitulla asetuksella muutettuna, 10 a artiklassa sekä sovintomenettelystä annetun tiedonannon 5, 20–22 sekä 27–32 kohdassa todetaankin, että vaikka yritykset voivat vapaasti vetäytyä sovintomenettelystä, komissiolla on laaja harkintavalta etenkin sakon määrän muuttamisessa tai menettelyn lopettamisessa uusien seikkojen perusteella, kunnes asiassa tehdään lopullinen päätös (ks. erityisesti em. teos Bernardeau, L., ja Christienne, J.‑P., I.738 ja I.749 kohta).

( 67 ) Kuten unionin tuomioistuin on aivan oikein todennut valituksenalaisen tuomion 96, 123 ja 124 kohdassa.

( 68 ) Komissio korostaa, että Timab ym:ille oli sovintomenettelyn kuluessa annettu yksityiskohtaisia tietoja tavasta, jolla komissio oli laskenut sakkojen määrän suunnitellun vaihteluvälin, sekä mahdollisiin alennuksiin liittyvät tiedot.

( 69 ) Valituksenalaisen tuomion 82 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista ilmenee, että sakon lopullisen määrän nouseminen liittyy myös sakon määräytymisperusteen määrittämiseen, koska Timab ym:iden myynnin arvo kasvoi voimakkaasti ajanjaksolla, joka oli ainoa riidanalaisessa päätöksessä huomioon otettu jakso (ks. Idot, L., ”Cartels et procédure de transaction”, Europe, 2015, nro 7, huomautuksen 267 1 kohta).

( 70 ) Sovitteluun suostuneiden osapuolten myönnytyksiä olivat väitteiden tunnustaminen, sakon enimmäismäärän hyväksyminen, sen myöntäminen, että niillä oli mahdollisuus esittää huomautuksiaan, sekä luopuminen mahdollisuudesta tutustua laajasti asiakirja-aineistoon ja tulla kuulluksi (ks. asetuksen N:o 773/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 622/2008, 10 a artikla sekä sovintomenettelystä annetun tiedonannon 20 kohta).

( 71 ) Ks. sovintomenettelystä annetun tiedonannon 19 kohta ja analogisesti 29 kohta.

( 72 ) Ks. asetuksen N:o 622/2008 johdanto-osan neljäs perustelukappale.

( 73 ) Ks. em. teos Idot, L., 1 kohta, ja Idot, L., ”Le Tribunal de l’Union se prononce pour la première fois sur la procédure de transaction”, Revue des contrats, 2015, nro 4, s. 928.

( 74 ) Komissio viittaa tässä riidanalaisen päätöksen 320 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin, joista on laadittu yhteenveto valituksenalaisen tuomion 17–26 kohdassa ja joissa selostetaan kaikkien kartellin jäsenten sakkojen laskentamenetelmät esittämällä yksityiskohtaisesti kussakin vaiheessa päätetyt määrät.

( 75 ) Erityisesti tuomio 10.4.2014, komissio ym. v. Siemens Österreich ym. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 105 kohta) ja tuomio 12.6.2014, Deltafina v. komissio (C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, 75 kohta).

( 76 ) Erityisesti tuomio 10.4.2014, komissio ym. v. Siemens Österreich ym. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 106 kohta), tuomio 12.11.2014, Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 51 kohta) sekä valituksenalaisen tuomion 72 ja 201 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö.

( 77 ) En ymmärrä etenkään, millä perustella Timab ym. väittävät, että myönnytyksiin suostuneita osapuolia olisi kohdeltu suotuisammin sen perusteella, että ne olisivat muka kyenneet ”paremmin ennakoimaan niille määrättävän sakon määrän”.

( 78 ) Ks. edellä alaviite 48.

( 79 ) Julkisasiamies Kokott onkin todennut ratkaisuehdotuksessaan Pilkington Group ym. v. komissio (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, 96 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), että ”kartellitoiminnasta määrättävien seuraamusten yhteydessä yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on noudatettu, kun kaikkia kartellin jäseniä kohdellaan niille määrättävien sakkojen laskennassa samojen arviointiperusteiden mukaisesti, niin ettei samaa kartellirikkomusta arvioida laadullisesti kahdenlaisilla perusteilla”. Samojen laskentaperusteiden noudattaminen ei kuitenkaan estä komissiota ottamasta sakon määrässä huomioon jommankumman osapuolen osalta lieventäviä tai raskauttavia seikkoja.

( 80 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 71–74 kohta sekä vastaavasti saman tuomion 216 kohta.

( 81 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 160–164 ja 201–206 kohta. Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut oikeutetusti tuomionsa viimeisessä osassa, että kartellin toisen osapuolen saama alennus sakon määrään ja valittajille määrätyn sakon alentamatta jättäminen perustuivat objektiiviseen arviointiin, jonka komissio oli tehnyt vuoden 2006 suuntaviivojen 35 kohdan mukaisesti, sillä valittajien maksukykyä ei voitu rinnastaa kyseisen toisen yrityksen maksukykyyn.

( 82 ) Valittajat viittaavat nimenomaisesti mainitun kohdan seuraavaan osaan: ”[Komissio] oli pyytänyt 24.2.2010 järjestetyssä kuulemisessa kantajia selventämään sakkoimmuniteettihakemuksensa ja vuotta 1993 edeltäneiden tapahtumien suhdetta ja ilmoittanut, että kilpailusääntöjen rikkomisen uudella luokittelulla voi olla vaikutusta sakkojen laskentaan ja erityisesti Timab [ym:iden] yhteistyön lisäarvoon” (valituksessa kursivoitu sana).

( 83 ) Timab ym. tähdentävät, että yhteistyön käsite kattaa samalla sekä sakoista vapauttamiseen ja sakkojen lieventämiseen liittyvien sääntöjen perusteella että muista syistä myönnetyt alennukset. Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa valituksenalaisen tuomion 92 ja 93 kohdassa, ettei komissiolla ole noissa kohdissa mainitun oikeuskäytännön mukaan velvollisuutta hyvittää yhteistyötä sakkoa alentamalla, kun yhteistyö ei edesauta tutkintaa – siten, että kilpailusääntöjen rikkominen voitaisiin todeta helpommin ja tarvittaessa saada loppumaan –, ja tämä sekä sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon (jota unionin yleinen tuomioistuin kutsuu ”yhteistyötä koskevaksi tiedonannoksi”) että tähän liittymättömän yhteistyön perusteella.

( 84 ) Ks. komission sovintomenettelyssä kaavailemien alennusten osalta edellä 7 kohta.

( 85 ) Komissio lisää, että sen Timab ym:ille ilmoittamat luopumisen vaikutukset sakon laskentaan olisivat olleet täsmälleen samanlaiset, vaikka minkäänlaista sovintoyritystä ei olisi koskaan ollutkaan ja vaikka asianomaiset olisivat jo sovintomenettelyvaiheessa kiistäneet menestyksellisesti osallisuutensa kilpailusääntöjen rikkomiseen ennen vuotta 1993.

( 86 ) Ks. vastaavasti tuomio 14.6.2016, Marchiani v. parlamentti (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, 113 kohta).

( 87 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 19 kohta ja sitä seuraavat kohdat.