ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006, sellaisena kuin se on muutettuna 15.1.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 107/2008, 10 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että siinä säädetty vaatimus siitä, että viittaukseen ravintoaineesta tai elintarvikkeesta saatavaan yleisluontoiseen, täsmentämättömään hyötyyn on liityttävä kyseisen asetuksen 13 tai 14 artiklassa tarkoitettuihin luetteloihin sisältyvä yksittäinen terveysväite, ei täyty siinä tapauksessa, että ravintolisän pakkauksen etupuolella on viittaus ravintoaineen tai elintarvikkeen yleisluontoiseen, täsmentämättömään terveyshyötyyn, kun siihen liittyväksi tarkoitettu yksittäinen terveysväite on vain tämän pakkauksen selkäpuolella ja näitä kahta ei yhdistä mikään eksplisiittinen viite, kuten asteriski.
2

Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (EUVL 2003, L 270, s. 1) johdanto-osan 3, 4, 21 ja 24 perustelukappaleessa todettiin seuraavaa: ”(3) Maatalousmaasta luopumisen välttämiseksi ja maan säilyttämiseksi viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa olisi vahvistettava vaatimukset, joiden olisi perustuttava hyvään viljelykäytäntöön, jonka perusta saattaa olla jäsenvaltioiden säännöksissä. Tämän vuoksi on aiheellista vahvistaa yhteisön kehys. Jäsenvaltioiden tämän kehyksen mukaisesti vahvistamissa vaatimuksissa olisi otettava huomioon asianomaisten viljelyalojen erityisominaisuudet, myös maaperä- ja ilmasto-olot, nykyiset viljelyjärjestelmät (maankäyttö, vuoroviljely, viljelykäytänteet) ja tilarakenteet. (4) Koska pysyvillä laitumilla on myönteisiä ympäristövaikutuksia, on aiheellista hyväksyä toimenpiteitä, joilla kannustetaan nykyisten pysyvien laidunten säilyttämiseen entisellään ja vältetään suurten alueiden muuttaminen peltomaaksi. – – (21) Yhteisen maatalouspolitiikan mukaisissa tukijärjestelmissä säädetään suorasta tilatuesta erityisesti maatalousväestön kohtuullisen elintason turvaamiseksi. Tämä tavoite liittyy läheisesti maaseutualueiden säilyttämiseen. Yhteisön varojen virheellisen kohdentamisen estämiseksi tukea ei pitäisi maksaa viljelijöille, jotka ovat keinotekoisesti luoneet tukien saamiseen vaaditut edellytykset. – – (24) Yhteisön maatalouden kilpailukyvyn parantaminen sekä elintarvikkeiden laadun ja ympäristövaatimusten edistäminen merkitsevät väistämättä maataloustuotteiden virallisten hintojen laskua ja tuotantokustannusten nousua yhteisön maatiloilla. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi sekä markkinasuuntautuneemman ja kestävämmän maatalouden edistämiseksi on tarpeen täydentää siirtymistä tuotantotuesta tuottajatukeen ottamalla käyttöön tuotantomääristä riippumattoman maatilakohtaisen tilatuen järjestelmä. Tuen irrottaminen tuotantomääristä ei muuta viljelijöille tosiasiallisesti maksettavia määriä mutta parantaa huomattavasti tilatuen tehokkuutta. Tämän vuoksi on aiheellista asettaa tilatuen edellytykseksi se, että noudatetaan ympäristöä, elintarviketurvallisuutta, eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevia vaatimuksia ja että maatila säilytetään viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa.”
26

Tässä yhteydessä on mainittava, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta unionin tuomioistuimessa peruste ja perusteluja, joihin hän ei ole unionin yleisessä tuomioistuimessa vedonnut, asianosaisella olisi oikeus saattaa unionin tuomioistuimen, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, käsiteltäväksi unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyyn oikeusriitaan nähden laajempi oikeusriita. Unionin tuomioistuin on siten valitusasioissa toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, joka alemmissa oikeusasteissa on tehty perusteista ja perusteluista, joista niissä on lausuttu (tuomio 1.6.1994, komissio v. Brazzelli Lualdi ym., C‑136/92 P, EU:C:1994:211, 59 kohta ja tuomio 8.11.2016, BSH v. EUIPO, C‑43/15 P, EU:C:2016:837, 43 kohta).
85

Valittajat väittävät erityisesti, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että komissiolla on eurooppalaisen kansalaisaloitteen johdosta tiedonannon antaessaan sellainen laaja harkintavalta, joka on rinnastettavissa harkintavaltaan, joka sillä on sosioekonomisen politiikan alalla. He toteavat lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole esittänyt perusteluja sille, että se on tukeutunut analogisesti 14.7.2005 annettuun tuomioon Rica Foods v. komissio (C‑40/03 P, EU:C:2005:455), jota ei kuitenkaan voida soveltaa kansalaisaloitemekanismiin.
44

Tästä on todettava, että vaikka tuotteen käyttötarkoitus voi toki olla objektiivinen luokitteluperuste, näin on ainoastaan, mikäli se liittyy kiinteästi kyseiseen tuotteeseen, jolloin liitynnän kiinteyttä on pystyttävä arvioimaan tuotteen objektiivisten ominaispiirteiden ja ominaisuuksien mukaan (ks. vastaavasti tuomio 15.5.2019, Korado, C‑306/18, EU:C:2019:414, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). On kuitenkin niin, että vaikka oletettaisiin, että täytäntöönpanoasetuksessa 2017/1167 tarkoitetut rintaliivit ovat – kuten Amoena väittää – yksinomaan tai ainakin pääasiallisesti suunnattu naisille, joilta on poistettu toinen rinta tai molemmat rinnat, niin että he voivat käyttää rintaproteesia, tämä käyttötarkoitus ei voi horjuttaa tämän tuomion edellisessä kohdassa esitettyä toteamusta.
Asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kannetta, jossa asianajajayhteisö vaatii jäsenensä velvoittamista maksamaan vuotuiset jäsenmaksut, jotka hän on velkaa yhteisölle ja joiden pääasiallisena tarkoituksena on vakuutuspalvelujen kaltaisten palvelujen rahoittaminen, on pidettävä tässä säännöksessä tarkoitetussa ”sopimusta koskevassa asiassa” nostettuna kanteena edellyttäen, että kyseiset maksut muodostavat vastikkeen tämän yhteisön jäsenilleen suorittamista palveluista, joihin asianomainen jäsen on vapaaehtoisesti antanut suostumuksensa, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä tarkistaa.
Elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1169/2011 (EU) 9 artiklan 1 kohdan i alakohtaa, luettuna yhdessä tämän asetuksen 26 artiklan 2 kohdan a alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että Israelin valtion miehittämältä alueelta peräisin olevissa elintarvikkeissa on mainittava paitsi kyseinen alue myös, jos nämä elintarvikkeet tulevat yhdeltä paikkakunnalta tai paikkakuntien kokonaisuudelta, joka muodostaa Israelin siirtokunnan kyseisen alueen sisällä, tämä lähtöpaikka.
Asetuksen (EY) N:o 73/2009 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta 30.11.2009 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1122/2009 (EUVL 2009, L 316, s. 65) 50 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Toimivaltaisen valvontaviranomaisen on vastuualaansa kuuluvien vaatimusten ja standardien osalta tehtävä tarkastuksia paikalla vähintään yhdelle prosentille kaikista viljelijöistä, jotka jättävät tukihakemuksia asetuksen [N:o 73/2009] 2 artiklan d alakohdassa tarkoitetuissa suorien tukien järjestelmissä, joista asianomainen toimivaltainen valvontaviranomainen on vastuussa. Toimivaltaisen valvontaviranomaisen on vastuualaansa kuuluvien vaatimusten tai standardien osalta tehtävä tarkastuksia myös vähintään yhdelle prosentille kaikista viljelijöistä, joita koskevat kyseisenä kalenterivuonna [maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 22.10.2007 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 1234/2007 [(EUVL 2007, L 299, s. 1)] 85 t ja 103 z artiklan mukaisiin täydentäviin ehtoihin liittyvät velvollisuudet, joista asianomainen toimivaltainen viranomainen on vastuussa.

Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu tarkastusten vähimmäismäärä voidaan saavuttaa kunkin toimivaltaisen valvontaviranomaisen tasolla tai kunkin säädöksen tai standardin taikka säädös- tai standardiryhmän tasolla. Jos tarkastuksia ei tehdä maksajavirastojen toimesta 48 artiklan mukaisesti, tarkastusten vähimmäismäärä voidaan kuitenkin saavuttaa kunkin maksajaviraston tasolla.

Jos tarkastusten vähimmäismäärät on jo vahvistettu säädökseen ja standardeihin sovellettavassa lainsäädännössä, niitä on sovellettava ensimmäisessä alakohdassa mainitun vähimmäismäärän sijasta. Jäsenvaltiot voivat myös päättää, että toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle on ilmoitettava noudattamatta jättämiset, jotka havaitaan säädöksiin ja standardeihin sovellettavan lainsäädännön mukaisesti paikalla tehtävissä tarkastuksissa ja jotka tehdään ensimmäisessä alakohdassa mainitun otoksen ulkopuolella, ja kyseisestä säädöksestä tai standardista vastaavan toimivaltaisen valvontaviranomaisen on seurattava noudattamatta jättämistä. Tämän osaston säännöksiä sovelletaan.

– –

3. Jos paikalla tehtävissä tarkastuksissa paljastuu tietyn säädöksen tai standardin merkittävä noudattamatta jättäminen, kyseistä säädöstä tai standardia koskevien paikalla tehtävien tarkastusten lukumäärää on lisättävä seuraavalla tarkastusjaksolla. Toimivaltainen valvontaviranomainen voi erityissäädöksellä päättää rajoittaa näiden paikalla tehtävien lisätarkastusten laajuuden koskemaan niitä vaatimuksia, joita rikotaan useimmin.”
13

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että pääasian oikeusriidan ratkaiseminen edellyttää arvonlisäverodirektiivin tulkintaa ja etenkin kyseisen direktiivin 146 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetun tavaroiden luovutuksen käsitteen tulkintaa. Se toteaa kansallisten veroviranomaisten katsovan, että tätä käsitettä on tulkittava arvonlisäverolain 7 §:n 1 momentin mukaisesti, jolla on saatettu arvonlisäverodirektiivin 14 artiklan 1 kohta – nimittäin kyseisen omaisuuden omistajalle kuuluvan määräämisvallan siirto – osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Näiden viranomaisten mukaan liiketoimen molempien osapuolten on todella oltava olemassa ja ne on tunnistettava, mistä ei ole kyse silloin, kun laskussa tai tulliasiakirjoissa nimetty hankkija on fiktiivinen yritys tai kun unionin alueen ulkopuolella tavarat hankkinut on muu tunnistamaton henkilö. Tämän tulkinnan hyväksyy myös suurin osa Puolan hallintotuomioistuimista.
43

Myös asetuksen N:o 655/2014 valmisteluasiakirjat vahvistavat tällaisen tulkinnan. Ehdotuksessa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen luomisesta rajat ylittävää velkojen perintää varten siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa (KOM(2011) 445 lopullinen) eroteltiin yhtäältä tilanne, jossa velkojalla on jo tuomioistuinratkaisu, tuomioistuimessa tehty sovinto tai virallinen asiakirja, joka on täytäntöönpanokelpoinen täytäntöönpanojäsenvaltiossa, ja toisaalta tilanne, jossa velkoja ei ole vielä pannut vireille pääasiamenettelyä tai jossa velkoja on saanut vastaajaa vastaan asiakirjan, joka on täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa mutta jota ei ole vielä julistettu täytäntöönpanokelpoiseksi täytäntöönpanojäsenvaltiossa.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa osapuolina ovat Her Majesty's Revenue and Customs (vero- ja tulliviranomainen, Yhdistynyt kuningaskunta) ja Henrika Dakneviciute ja joka koskee sitä, että kyseinen viranomainen on evännyt viimeksi mainitulta viikoittaisen lapsilisän.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on myöntänyt, että monitahoisissa rikosoikeudellisissa menettelyissä, joissa on useita epäiltyjä, joita vastaan ei voida käydä oikeutta yhdessä, saattaa olla välttämätöntä, että kansallisen tuomioistuimen on syytettyjen syyllisyyden arvioimiseksi mainittava sellaisten kolmansien osallisuus, joita vastaan saatetaan myöhemmin käydä oikeutta erikseen. Se on kuitenkin täsmentänyt, että jos kolmansien osallisuutta koskevia tosiseikkoja on esitettävä, asianomaisen tuomioistuimen pitäisi välttää antamasta enempää tietoja kuin on välttämätöntä siinä käytävässä oikeudenkäynnissä syytteessä olevien henkilöiden oikeudellisen vastuun arvioimiseksi. Kyseinen tuomioistuin on lisäksi korostanut, että oikeusviranomaisten päätösten perustelut on muotoiltava siten, että vältetään asianomaisten kolmansien syyllisyyttä koskeva mahdollinen ennenaikainen ratkaisu, joka voi vaarantaa heitä vastaan erillisessä menettelyssä esitettävien syytteiden oikeudenmukaisen tutkimisen (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.2.2014, Karaman v. Saksa, CE:ECHR:20140227JUD001710310, 64 ja 65 kohta; ks. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.2.2016, Navalnyy ja Ofitserov v. Venäjä, CE:ECHR:2016:0223JUD004663213, 99 kohta).
Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa, tarkasteltuina yhdessä asetuksen N:o 261/2004 3 artiklan 5 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että kun on kyse yhteen ainoaan varaukseen perustuvasta lennosta, johon liittyy jatkolento, eli kahdesta lennosta muodostuvasta lennosta jäsenvaltion alueella sijaitsevalta lentoasemalta jonkin kolmannen maan lentoasemalle muussa kolmannessa maassa sijaitsevan lentoaseman kautta, lopulliseen määräpaikkaansa vähintään kolme tuntia myöhässä sen vuoksi saapunut matkustaja, että jälkimmäinen lento, josta vastasi yhteisten reittitunnusten käyttöä koskevan sopimuksen perusteella kolmanteen maahan sijoittautunut lentoliikenteen harjoittaja, on viivästynyt, voi nostaa kyseiseen asetukseen perustuvan vahingonkorvauskanteensa ensimmäisen lennon suorittanutta yhteisön lentoliikenteen harjoittajaa vastaan.
32

Unionin tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa KPC Herning, Tanskan hallitus ja Euroopan komissio katsoivat, että näiden kahden peräkkäisen myyntitoimen luokittelemiseksi ja siten niihin sovellettavan arvonlisäverosääntelyn määrittämiseksi niitä on arvioitava toisistaan riippumatta. Ne ovat sitä vastoin eri mieltä siitä, miten direktiiviä 2006/112 pitäisi tulkita, ja ehdottavat kolmea eri luokittelua näille liiketoimille. KPC Herningin mukaan jokainen liiketoimi on luokiteltava kyseisen direktiivin 135 artiklan 1 kohdan j alakohdassa tarkoitetuksi ”vanhan rakennuksen luovutukseksi”, kun taas Tanskan hallitus katsoo, että ne on luokiteltava mainitun direktiivin 12 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuksi ”rakennusmaan luovutukseksi”. Komissio puolestaan erottaa kyseessä olevat kaksi liiketoimea toisistaan ja katsoo, että ensimmäinen liiketoimi koskee vanhan rakennuksen luovutusta. Toinen liiketoimi ei sitä vastoin rajoitu pelkkään myyntiin, vaan se sisältää uusien rakennusten rakentamisen. Se on täten luokiteltava ”rakennuksen ja siihen liittyvän maapohjan luovutukseksi” ennen sen ensimmäistä käyttöönottoa saman direktiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
26

Tästä on todettava, että yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos siis esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus vastata niihin. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (ks. tuomio 4.12.2018, Minister for Justice and Equality ja Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, 26 ja 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37

Säännöstö käyttöoikeutta koskevista edellytyksistä ja vähimmäiskäyttömahdollisuuksiin liittyvästä hinnoittelusta on – kun otetaan muun muassa huomioon näiden keskeinen merkitys – erityisen suotuisa rautatieyrityksille, joille rataverkon haltijoiden on tarjottava kyseiset mahdollisuudet. Direktiivin 2012/34 13 artiklan 1 kohdassa ja 31 artiklan 3 kohdassa säädetään, että rataverkon haltijoiden on tarjottava kaikille rautatieyrityksille ketään syrjimättömällä tavalla vähimmäiskäyttömahdollisuudet maksuja vastaan, ja nämä maksut on vahvistettava niiden kustannusten perusteella, jotka aiheutuvat suoraan junaliikenteen harjoittamisesta.
9

Miesten ja naisten välisen syrjinnän torjumisesta 30.5.2007 annetun lain (wet ter bestrijding van discriminatie tussen vrouwen en mannen) (Belgisch Staatsblad, 30.5.2007, s. 29031) (jäljempänä sukupuolilaki) 22 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Kun henkilö tekee tai hänen puolestaan tehdään valitus tämän lain rikkomisesta työsuhteiden ja täydentävien sosiaaliturvajärjestelmien alalla, työnantaja ei voi toteuttaa tähän henkilöön kohdistuvaa vahingollista toimenpidettä, lukuun ottamatta tähän valitukseen liittymättömistä syistä johtuvaa toimenpidettä. 2. Tässä pykälässä tarkoitettu vahingollinen toimenpide koskee muun muassa työsuhteen päättämistä, työehtojen yksipuolista muuttamista taikka työsuhteen päättämisen jälkeen toteutettua vahingollista toimenpidettä. 3. Tässä pykälässä valituksella tarkoitetaan – perusteltua valitusta, jonka asianomainen henkilö tekee sovellettavien menettelyjen mukaisesti yritykselle tai yksikölle, jonka palveluksessa hän työskentelee – perusteltua valitusta, jonka työllisyydestä, työstä ja sosiaalisesta yhteistyöstä vastaavan liittovaltion viranomaisen sosiaalilakien valvonnasta vastaava pääosasto (Directie-Generaal Toezicht op de sociale wetten bij de Federale Overheidsdienst Werkgelegenheid, Arbeid en Sociaal Overleg) tekee asianomaisen henkilön puolesta sitä yritystä tai yksikköä, jonka palveluksessa hän on, vastaan – perusteltua valitusta, jonka etujärjestö tai virasto tekee asianomaisen henkilön puolesta yritykselle tai yksikölle, jonka palveluksessa hän on – asianomaisen henkilön nostamaa kannetta – viraston tai etujärjestön asianomaisen henkilön puolesta nostamaa kannetta. Edellä 1 momentin ensimmäisestä kolmanteen luetelmakohdassa tarkoitettu perusteltu valitus päivätään, allekirjoitetaan ja annetaan postitse tiedoksi kirjatulla kirjeellä, jossa selostetaan väitettyyn syrjintään syyllistynyttä koskevan valituksen perusteet. – – 9. Tässä pykälässä tarkoitettua suojaa sovelletaan myös henkilöihin, jotka esiintyvät todistajana siten, että he ilmoittavat edellä 3 momentissa tarkoitettua valitusta koskevassa tutkinnassa taholle, jolle valitus jätetään, allekirjoitetussa ja päivätyssä asiakirjassa tosiseikat, jotka he ovat itse nähneet tai kuulleet ja jotka liittyvät tilanteeseen, joka on valituksen kohteena, tai jotka antavat todistajanlausunnon. – –”
1)

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että riita-asia, joka koskee kerrostalokiinteistön yhteisomistajien yleiskokouksen, joka ei ole oikeussubjekti ja joka on laissa erityisesti perustettu käyttämään tiettyjä oikeuksia, jäsenten enemmistöllä tehtyyn mutta sen kaikkia jäseniä sitovaan päätökseen perustuvaa maksuvelvollisuutta, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun käsitteen ”sopimusta koskeva asia” piiriin.
12

Valtionhallinnon sekä tuomarien ja syyttäjien työaikojen järjestämisestä ja lyhentämisestä 25.8.2000 annetun asetuksen nro 2000-815 (décret no 2000-815, du 25 août 2000, relatif à l’aménagement et à la réduction du temps de travail dans la fonction publique de l’État et dans la magistrature; JORF 29.8.2000, s. 13301), sellaisena kuin se on muutettuna 15.2.2011 annetulla asetuksella nro 2011-184 (décret no 2011-184, du 15 février 2011; JORF 17.2.2011, s. 2963), 3 §:ssä säädetään seuraavaa: ”I.– Työn järjestelemisessä on noudatettava seuraavia vähimmäistakeita. Viikoittainen tosiasiallinen työaika, ylityö mukaan lukien, ei saa ylittää 48:aa tuntia saman viikon aikana eikä keskimäärin 44:ää tuntia minkään 12 peräkkäisen viikon jakson aikana, ja viikoittainen lepoaika, johon lähtökohtaisesti on kuuluttava sunnuntai, ei saa olla 35:tä tuntia lyhyempi. – – II.– Edellä I momentissa olevista säännöistä voidaan poiketa vain seuraavissa tapauksissa jäljempänä esitetyin edellytyksin: a) kun kyseisen julkisen palvelun nimenomainen tavoite edellyttää sitä jatkuvasti erityisesti henkilöiden ja omaisuuden suojelemiseksi, asiasta on säädettävä Conseil d’État’n kuulemisen jälkeen annettavalla asetuksella, josta työterveys- ja ‑turvallisuuskomitea tarvittaessa sekä ministeriön virkamiesten edustuksellinen komitea ja julkishallinnon ylin neuvoa antava neuvosto ovat antaneet lausuntonsa ja jossa määritetään asianomaisille henkilöstöryhmille myönnettävät korvaukset – –”
9

Kyseisen asetuksen liitteessä III on I jakso, jonka VII luvussa, jonka otsikko on ”Varastointi ja kuljetus”, säädetään seuraavaa: ”Elintarvikealan toimijoiden on varmistettava, että kotieläiminä pidettyjen sorkka- ja kavioeläinten lihan leikkaaminen ja kuljetus suoritetaan seuraavia vaatimuksia noudattaen. 1. a) Jollei muissa erityissäännöksissä toisin säädetä, post mortem ‑tarkastuksen jälkeen on suoritettava välittömästi jäähdyttäminen teurastamossa siten, että liha on läpikotaisin lämpötilaltaan enintään 3 °C eläimen muiden osien osalta ja 7 °C muun lihan osalta sellaisen jäähtymiskäyrän mukaisesti, jolla varmistetaan lämpötilan jatkuva asteittainen lasku. Liha voidaan kuitenkin leikata ja luut poistaa jäähdyttämisen aikana V luvun 4 kohdan mukaisesti. b) Ilmanvaihdon on jäähdyttämisen aikana oltava riittävä, jotta lihan pinnalle ei tiivisty vettä. 2. Lihan on saavutettava 1 kohdassa määritelty lämpötila, ja sen on pysyttävä siinä varastoinnin aikana. 3. Lihan on saavutettava 1 kohdassa määritelty lämpötila ennen kuljetusta, ja sen on pysyttävä siinä kuljetuksen aikana. Kuljetus voi kuitenkin tapahtua myös toimivaltaisen viranomaisen luvalla erityistuotteiden tuotantoa varten sillä edellytyksellä, että: a) tällainen kuljetus suoritetaan toimivaltaisen viranomaisen laitoksesta toiseen tapahtuvaa kuljetusta varten vahvistamien vaatimusten mukaisesti, ja b) liha viedään välittömästi pois teurastamosta tai teurastustilojen yhteydessä sijaitsevasta leikkaamosta ja kuljetus kestää enintään kaksi tuntia. 4. Pakastettavaksi tarkoitettu liha on pakastettava ilman tarpeetonta viivytystä, huomioon ottaen tarvittaessa pakastamista edeltävä vakioitumisaika. 5. Suojaamaton liha on varastoitava ja kuljetettava erillään pakatusta lihasta, paitsi jos se varastoidaan tai kuljetetaan eri aikoina tai siten, että pakkausmateriaali ja varastointi- tai kuljetustapa eivät voi aiheuttaa lihan saastumista.”