ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Kumoamiskanne

–

Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt

–

Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet

–

Mahdollisuus siihen, että yleisesti sovellettava päätös koskee yksityistä erikseen

–

Edellytykset

–

Suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annettu asetus

–

Union des coopératives agricoles des producteurs de tabac de Francen nostama kanne

–

Toimi ei koske kantajaa erikseen

–

Tutkimatta jättäminen (EY 230 artiklan neljäs kohta; neuvoston asetus N:o 73/2009) (ks. 29

–

33, 36, 40

–

43 ja 45 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Vaatimus yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (EUVL L 30, s. 16) kumoamiseksi

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne jätetään tutkimatta.

2) Union des coopératives agricoles des producteurs de tabac de France vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut mukaan lukien.

3) Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Unionin yleisen tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 5.1.2010 – Química Atlântica vastaan komissio

(asia T-71/09)

”Laiminlyöntikanne — Kannan määrittely — Vahingonkorvauskanne — Työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta — Tutkimatta jättäminen”

1. Laiminlyöntikanne — Laiminlyönnin korjaaminen ennen kanteen nostamista — Kanne on menettänyt merkityksensä — Lausunnon antamisen raukeaminen (ks. 28–31 kohta)

2. Oikeudenkäyntimenettely — Kannekirjelmä — Muotomääräykset (Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäinen kohta ja 53 artiklan ensimmäinen kohta; työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 35–39 kohta)

Aihe

Vaatimus siitä, että todetaan komission laiminlyönti, koska se on lainvastaisesti jättänyt toteuttamatta dikalsiumfosfaatin tariffiluokittelua koskevat tarvittavat harmonisointitoimenpiteet, sekä vaatimus saada palautuksena se erotus, joka on niiden määrien välillä, jotka kantajan on täytynyt maksaa dikalsiumfostaatin tuonnista Tunisiasta vuodesta 1995 lähtien tulleina, ja niiden määrien välillä, jotka olisivat johtuneet tullikoodeksin tariffinimikkeen 28355290 soveltamisesta, taikka vastaavan suuruinen korvaus

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Timab Ibérica SL:n väliintulovaatimuksesta ei ole tarpeen lausua.
Hakemus Puolan tasavallan terästuottajakonserni Grupa Technologie Buczekille myöntämästä valtiontuesta N:o C 23/2006 (ex NN 35/2006) 23.10.2007 tehdyn komission päätöksen K(2007) 5087 lopullinen täytäntöönpanon lykkäämiseksi
Vaikka tiettyjen kehitysyhteistyöhön ja humanitaariseen apuun liittyvien hankkeiden yhteydessä voittoa tavoittelemattomalle yhdistykselle maksettujen ennakkojen osittaista takaisinperimistä koskeva kirje olisi ymmärrettävä siten, että sillä saatetaan päätökseen kyseessä oleviin hankkeisiin liittyviä avustussopimuksia koskeva tilintarkastusmenettely ja vahvistetaan ulkopuolisen tilintarkastajan päätelmät hyväksymällä loppukertomus, sitä ei voida erottaa mainituilla sopimuksilla luodusta sopimusoikeudellisesta yhteydestä. Komission valitseman ulkopuolisen tilintarkastajan suorittama tilintarkastus nimittäin kuuluu komissiolla mainittujen sopimusten perusteella olevien oikeuksien käyttöön ja on näin ollen tehty mainituilla sopimuksilla määritellyssä sopimusoikeudellisessa yhteydessä. Mainittuun kirjeeseen sisältyväksi väitettyä päätöstä koskeva kumoamiskanne on siten jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee mainittuja sopimuksia.

Euroopan kehitysrahaston (EKR) varoista taloudellista tukea saavia julkisia hankintoja koskevien sopimusten alalla komission edustajien toimenpiteillä, olipa kyseessä hyväksyminen tai hyväksymisen epääminen taikka hyväksymismerkinnän antaminen tai sen epääminen, on tarkoituksena ainoastaan todeta, ovatko rahoituksen myöntämiselle asetetut edellytykset täyttyneet, eikä niillä pyritä loukkaamaan eikä niillä saa loukata periaatetta, jonka mukaan kyseiset sopimukset ovat kansallisia sopimuksia, joiden valmistelusta ja niihin liittyvistä neuvotteluista sekä sopimusten tekemisestä ovat vastuussa ainoastaan edunsaajavaltiot. Kyseessä olevaa hankintasopimusta koskevan tarjouksen tehneillä tai tällaisen sopimuksen saaneilla yrityksillä nimittäin on oikeussuhde ainoastaan sopimuksesta vastaavan edunsaajavaltion kanssa, eikä komission edustajien toimenpiteistä voi seurata niihin nähden, että AKT-valtion tekemä päätös korvattaisiin kyseisen toimielimen päätöksellä, koska ainoastaan AKT-valtio on toimivaltainen tekemään ja allekirjoittamaan hankintasopimuksen. Edellä esitetty pätee myös AKT-valtion tekemiin EKR:stä rahoitettuihin avustussopimuksiin.

Yksin edellä esitetty ei kuitenkaan riitä sen toteamiseen, että sellainen kumoamiskanne on jätettävä tutkimatta, jonka on nostanut toimesta, jonka komissio on toteuttanut omaa toimivaltaansa käyttäessään, sellainen yksityinen, jota kyseinen toimi koskee ja jolle se on muodollisesti osoitettu, vaikka mainittu toimi kuuluisikin sopimusoikeudellisen menettelyn piiriin. Tällaisissa olosuhteissa toteutettu toimi voi siltä osin kuin se sisältyy tosiasiallisesti komission päätökseen olla unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettavan kumoamiskanteen kohteena.

(ks. 60–64 kohta)
230

Näin ollen siihen asti, kunnes pääasiassa on annettu tuomio, on syytä lykätä sen päivämäärän soveltamista, jolloin flusilatsolin sisällyttäminen direktiivin 91/414 liitteeseen I päättyy ja joka on riidanalaisen direktiivin liitteen mukaan 30.6.2008, ja päivämäärää, johon mennessä jäsenvaltioiden on arvioinnin perusteella muutettava tai tarvittaessa peruutettava flusilatsolia sisältävien tuotteiden luvat ja joka on riidanalaisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaan 30.6.2008. Lisäksi on syytä lykätä riidanalaisen direktiivin liitteen erityisten säännösten A osaan sisältyvän sen rajoituksen soveltamista, joka koskee niitä viljelykasvityyppejä, joiden osalta jäsenvaltiot voivat sallia flusilatsolin käytön ja joita ovat viljat (muut kuin riisi), maissi, rapsinsiemenet ja sokerijuurikas.
86

Lopuksi on katsottava, että edellä 28 kohdassa mainitussa asiassa Sony sillä seikalla, että oli olemassa tuotetta koskeva valokuva, jossa PS2-logo oli selvästi näkyvissä, vaikka Sonyn logo oli poistettu, oli huomattava merkitys kanteen tutkittavaksi ottamisen arvioinnissa. Vaikka mainitussa asiassa kyseessä olleen asetuksen liitteessä oleva valokuva tuotteesta on lähinnä lisätodiste eikä ratkaiseva todiste, sen voidaan kuitenkin katsoa olevan tekijä, joka on otettava huomioon riidanalaisen asetuksen säännösten luonteen arvioimiseksi. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on kuitenkin todettava, että riidanalaisessa asetuksessa ei ole minkäänlaista valokuvaa kantajan tuotteesta eikä mistään muusta tuotteesta.
11

Näin ollen riidanalaisen asetuksen liitteessä olevan taulukon ensimmäisen sarakkeen 2 kohta sisältää seuraavan tavaran kuvauksen: ”2. Nestekidenäyttöinen värimonitori (LCD), jonka kuvaruudun läpimitta on 50,8 cm (20”) ja jonka leveys on 47,1 cm, korkeus 40,4 cm, syvyys 17,4 cm (kuvasuhde 16:10) ja jossa — näytön kuvapistetiheys on 100 dpi — kuvapisteen koko on 0,25 mm — kuvan erottelukyky on enintään 1680 × 1050 kuvapistettä — kiinteä kaistanleveys on 120 MHz. Tämä tuote on suunniteltu korkealaatuisen grafiikan (CAD/CAM-järjestelmä) tuottamiseen sekä videokuvan muokkaukseen ja tuottamiseen. Tuotteessa on DVI-liitäntä, jonka avulla sillä voidaan toistaa automaattisesta tietojenkäsittelyjärjestelmästä tulevia signaaleja sellaisen grafiikkakortin kautta, jolla voidaan käsitellä videosignaaleja (esim. videofilmien muokkausta ja tuottamista varten). Tuotteella voidaan myös toistaa tekstejä, laskentataulukoita, esityksiä jne.”
Asia T-82/06

Apple Computer International

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Kumoamiskanne — Yhteinen tullitariffi — Yhdistettyyn nimikkeistöön luokittelu — Henkilö, jota luokittelu ei koske erikseen — Tutkimatta jättäminen”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys (viides jaosto) 19.2.2008 II - 281

Määräyksen tiivistelmä

Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet

(EY 230 artiklan neljäs kohta ja EY 249 artiklan toinen kohta; komission asetus N:o 2171/2005)

Sellainen kanne, jonka nestekidenäyttöisten värimonitorien maahantuojana ja jakelijana toimiva yhtiö on nostanut tiettyjen tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön annetun asetuksen N:o 2171/2005 kumoamiseksi, on jätettävä tutkimatta, koska kyseinen asetus on EY 249 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu yleisesti sovellettava toimenpide, joka koskee objektiivisesti määriteltyjä tilanteita ja jonka oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin eli etenkin siinä kuvailtujen tuotteiden maahantuojiin.

Se, että yhdistetyn nimikkeistön luokittelu on saanut alkunsa kantajan esittämän sitovaa tariffitietoa koskevan hakemuksen johdosta, että nimikkeistökomiteassa ei ollut yhtään vastaavaa tuotetta esiteltävänä ja että kyseessä olevan tuotteen esittelyn perusteella jäsenvaltioihin jaettiin luonnos tariffiluokittelusta annettavaksi asetukseksi, jossa viitataan kyseessä oleviin monitoreihin, eivät ole sellaisia olosuhteita, että ne yksilöivät kantajan sillä tavalla, että kanne voitaisiin ottaa tutkittavaksi. Vain täysin poikkeuksellisissa olosuhteissa voidaan katsoa, että kantaja voidaan yksilöidä tariffiluokittelusta annetussa asetuksessa EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Tällaiset olosuhteet eivät ole kyseessä silloin, kun on mahdollista jollakin tarkkuudella määritellä niiden oikeussubjektien lukumäärä, jotka kuuluvat toimenpiteen soveltamisalaan, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, jos toimenpidettä sovelletaan siinä objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella, tai silloin, kun kantaja on kyseisen tuotteen ainut valtuutettu maahantuoja yhteisössä.

(ks. 47 ja 49–53 kohta)
EY 7 ja EY 220 artiklan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi käyttää vain yhteisön oikeudessa sille annettua toimivaltaa. Kun toimivaltaa ei ole mainitulla tavalla annettu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi ratkaista kannetta laajentamatta tuomiovaltaansa sellaisiin riitoihin, joissa yhteisö on asianosaisena ja joiden osalta toimivalta on EY 240 artiklan mukaan kansallisilla tuomioistuimilla.

Kun on kyse patentinloukkausta koskevasta kanteesta, jolla vaaditaan sen toteamista, että Euroopan keskuspankki on loukannut eurooppapatenttiin perustuvia oikeuksia, jotka koskevat muun muassa seteliväärennöksiltä suojautumista koskevia seikkoja, toimivalta mainitun patentin loukkauksen olemassaolon toteamiseen on kansallisilla tuomioistuimilla eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella.

Missään yhteisön oikeuden säännöksessä ei nimittäin anneta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimivaltaa ratkaista patentinloukkausta koskevia asioita. Patentinloukkauskanne ei kuulu niihin oikeussuojakeinoihin, joiden osalta yhteisöjen tuomioistuimille on annettu toimivalta EY 220–EY 241 artiklassa. Kansallista patenttioikeutta toisin kuin muita teollis- ja tekijänoikeuksia koskevia oikeudenaloja, kuten kansallinen tavaramerkkioikeus, ei myöskään ole mitenkään yhdenmukaistettu yhteisössä. Silloin, kun kyse on alasta, josta yhteisö ei ole vielä antanut säännöksiä ja joka näin ollen kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan, tiettyjen teollis- ja tekijänoikeuksien, kuten patenttien, suojaaminen ja lainkäyttöelinten tätä varten toteuttamat toimenpiteet eivät kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan.

(ks. 50, 51, 56, 57 ja 71 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 58 ja 108–110 artikla)

Tiivistelmä

Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) väiteosaston päätöksellä, jolla hyväksytään kaikkien kyseessä olevien palvelujen osalta yhteisön tavaramerkin rekisteröimistä vastaan tehty väite, joka perustuu aikaisempiin kansalliseen tavaramerkkiin ja yhteisön tavaramerkkiin, hyväksytään kokonaan yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 58 artiklassa tarkoitetun päätökseen johtaneen menettelyn osapuolen vaatimukset, vaikka väitettä ei hyväksytty kummankin väitteen perusteeksi esitettyjen tavaramerkin osalta vaan yksinomaan aikaisemman kansallisen tavaramerkin perusteella, ja yhteisön tavaramerkin hakija voi siten yhä muuntaa hakemuksensa asetuksen N:o 40/94 108 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti kansallista tavaramerkkiä koskevaksi hakemukseksi jäsenvaltioissa lukuun ottamatta sitä jäsenvaltiota, jossa väiteosaston päätöksen mukaan tavaramerkkihakemukselle on saman asetuksen 108 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukainen este.

Väitemenettelyn päämääränä on näet antaa yrityksille mahdollisuus vastustaa, yhtä ainoaa menettelyä noudattaen, hakemuksia sellaisiksi yhteisön tavaramerkeiksi, jotka voisivat aiheuttaa sekaannusvaaran heidän aikaisempien tavaramerkkiensä tai oikeuksiensa kanssa; päämääränä ei ole ratkoa ennaltaehkäisevästi mahdollisia ristiriitoja kansallisella tai edes yhteisön tasolla.

Lisäksi asetuksen N:o 40/94 108–110 artiklassa säädetty muuntamismenettely on vain yksi vaihtoehto yhteisön tavaramerkin hakijalle ja se, että muuntamishakemus toimitetaan kansallisille viranomaisille asetuksen 109 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ei merkitse sitä, että tavaramerkkihakemus välttämättä johtaa rekisteröintiin. Kansallisten viranomaisten asiana on tutkia mahdolliset rekisteröintihakemuksen hylkäysperusteet, ja väitteen tekijä voi lähtökohtaisesti vedota oikeuksiinsa näissä viranomaisissa.

Lopuksi vaikka asetuksen N:o 40/94 108 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään päätösten johdonmukaisuuteen ja prosessiekonomiaan liittyvistä syistä, että muuntamista ei tapahdu suojan hankkimiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa viraston päätöksen mukaan hakemuksen rekisteröinnin estymiselle on peruste, tällä säännöksellä velvoitetaan virasto ainoastaan noudattamaan tällaisen päätöksen sisältöä silloin, kun päätös on olemassa. Sitä vastoin mikään ei mahdollista oletusta, jonka mukaan tämän säännöksen tarkoituksena on myös se, että yksikkö, joka antaa ratkaisun väitteestä, velvoitettaisiin mukauttamaan päätöksensä sisältöä siten, että estetään niin suuressa määrin kuin mahdollista yhteisön tavaramerkin hakijaa pyytämästä sen muuntamista.

(ks. 27–30 ja 37 kohta)
31

Lisäksi siltä osin kuin kyse on kantajan tekemästä viittauksesta velvollisuuteen yhteisön toimien perustelemisesta, on korostettava, että vaikka tilanteessa, jossa toimielin on toteuttanut toimen, velvollisuus perusteluiden esittämisestä toimessa voi hyvinkin olla lievempi, kun sen kohde tuntee hyvin toimen toteuttamiseen liittyvät olosuhteet (ks. vastaavasti asia 125/80, Arning v. komissio, tuomio 29.10.1981, Kok. 1981, s. 2539, 13 kohta; yhdistetyt asiat C-116/88 ja C-149/88, Hecq v. komissio, tuomio 7.3.1990, Kok. 1990, s. I-599, 26 kohta ja T-123/95, B v. parlamentti, tuomio 14.7.1997, Kok. H. 1997, s. I-A-245 ja II-697, 51 kohta), tätä perusteluvelvollisuuden lieventämisen mahdollisuutta ei voida soveltaa analogisesti vaatimuksiin yhteisöjen tuomioistuimessa nostetun kanteen riittävästä selvyydestä ja täsmällisyydestä. Kyseiset vaatimukset on nimittäin asetettu yhteisöjen tuomioistuinten intressissä, koska ne eivät tunne niiden käsiteltäväksi saatettua asiaa ollenkaan etukäteen. Lisäksi välttämättömyys, että taataan oikeusvarmuus oikeuskäsittelyn kohdetta määriteltäessä sekä hyvä oikeudenhoito, estää sen, että työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan vaatimusten välttämiseksi huomioon voitaisiin ottaa toimen toteuttaneen toimielimen oletettu hyvä tuntemus asiasta.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet

(EY 230 artiklan neljäs kohta)

Tiivistelmä

Se, että päätös koskee kantajaa suoraan, edellyttää EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuna kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä, että riidanalaisella yhteisön toimella on välittömiä vaikutuksia kantajan oikeusasemaan ja ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen täytäntöönpano, ollenkaan harkintavaltaa, koska täytäntöönpano on luonteeltaan puhtaasti automaattista ja se perustuu yksinomaan yhteisön lainsäädäntöön, eikä muita välittäviä sääntöjä sovelleta. Tämä merkitsee sitä, että jos toimenpiteet, joihin jäsenvaltion on ryhdyttävä sellaisen yhteisön toimen toimeenpanemiseksi, jonka toimielin osoittaa jäsenvaltioille, ovat luonteeltaan automaattisia tai jos kyseessä olevan toimen seuraukset eivät jätä sijaa epäilylle, toimi koskee suoraan kaikkia henkilöitä, joihin nämä toimenpiteet vaikuttavat. Jos toimessa sen sijaan jätetään jäsenvaltiolle mahdollisuus ryhtyä tai olla ryhtymättä toimenpiteisiin tai jos siinä ei velvoiteta sitä toimimaan tietyllä tavalla, nimenomaan jäsenvaltion toiminta tai toimimatta jättäminen koskee suoraan henkilöä, johon vaikutetaan, eikä toimi sellaisenaan.

Tältä osin koska päätöksellä 2004/69 vahvistetaan luontotyyppien suojelusta annetun direktiivin 92/43 mukaisesti sellainen luettelo alppivyöhykkeen luonnonmaantieteellisellä alueella olevista yhteisön tärkeänä pitämistä alueista, jolla osoitetaan yhteisön tärkeinä pitämiksi alueiksi Saksassa sijaitsevia alueita, tämä päätös ei vaikuta maanomistajien oikeuksiin ja velvollisuuksiin eikä näiden oikeuksien käyttöön, koska sillä ei velvoiteta millään tavoin taloudellisia toimijoita tai yksityishenkilöitä ja koska siinä ei ole säännöksiä, jotka koskevat yhteisön tärkeinä pitämien alueiden suojelujärjestelmää, johon kuuluvat esimerkiksi suojelutoimenpiteet tai noudatettavat lupamenettelyt.

Samalla tavoin kyseisestä direktiivistä 92/43 ja muun muassa sen 4 ja 6 artiklasta johtuvia velvoitteita, joita asianomaisten jäsenvaltioiden on noudatettava, kun riidanalaisella päätöksellä on osoitettu yhteisön tärkeinä pitämät alueet, ei sovelleta suoraan kyseisiin toimijoihin, koska ne edellyttävät asianomaisen jäsenvaltion toimea sen täsmentämiseksi, millä tavoin se aikoo panna ne täytäntöön.

(ks. 45–47 ja 52 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Todistustaakka – Hakijalle aiheutuva vakava ja korjaamaton vahinko – Taloudellinen vahinko – Tilanne, joka voi vaarantaa hakijayrityksen olemassaolon tai muuttaa peruuttamattomasti sen asemaa markkinoilla – Valtiontuen takaisinperimiseen velvoittava komission päätös

(EY 242 artikla; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Välitoimihakemuksen kiireellisyyttä on arvioitava sen perusteella, missä määrin asiassa on tarpeen määrätä välitoimia niitä hakeneelle asianosaiselle aiheutuvan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi. Kyseessä olevan asianosaisen kuuluu näyttää toteen, ettei se voi odottaa pääasiassa annettavaa tuomiota tällaista vahinkoa kärsimättä. Vahingon välitöntä uhkaa ei tarvitse näyttää toteen ehdottoman varmasti, sillä – varsinkin silloin, kun vahingon syntyminen riippuu useiden seikkojen yhteisvaikutuksesta – riittää, että vahingon syntyminen on ennustettavissa riittävän todennäköisesti. Hakijan on kuitenkin näytettävä toteen tosiseikat, joiden vuoksi vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa voidaan olettaa aiheutuvan.

Lisäksi sen toteennäyttämiseksi, että kiireellisyyttä koskeva edellytys täyttyy, hakijan on osoitettava, että täytäntöönpanon lykkääminen tai muut vaaditut välitoimet ovat tarpeellisia hakijan omien etujen vuoksi. Sitä vastoin hakija ei voi vedota vahinkoon, joka aiheutuu muulle kuin hänen omalle edulleen, kuten vahinkoon yleiselle edulle tai kolmansien oikeuksille, olivatpa nämä yksityisiä henkilöitä tai valtio. Tällaiset edut voidaan tarvittaessa ottaa huomioon vain punnittaessa kyseessä olevia etuja.

Vaikka vakiintuneesti on katsottu, että taloudellista vahinkoa ei voida pitää korjaamattomana tai edes vaikeasti korjattavana joitakin poikkeustilanteita lukuun ottamatta, koska siitä voidaan myöhemmin maksaa korvausta, niin on katsottu yhtä lailla vakiintuneesti, että välitoimi on perusteltu siinä tapauksessa, että vaikuttaa siltä, että tällaisen toimenpiteen puuttuessa hakija joutuisi sellaiseen tilanteeseen, joka voisi vaarantaa sen olemassaolon ennen pääasian käsittelyn päättävän ratkaisun antamista tai muuttaa peruuttamattomasti sen asemaa markkinoilla.

Se haitta, joka syntyy yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun valtion tuen saajiksi katsottujen henkilöiden eduille, kuuluu kaikkiin sellaisiin komission päätöksiin, joilla edellytetään kyseisten tukien takaisinperintää, eikä tällaisen haitan itsessään voida katsoa olevan vakava ja korjaamaton vahinko riippumatta siitä, miten väitetyn erityisen haitan vakavuutta ja korjaamattomuutta konkreettisesti arvioidaan kussakin tapauksessa.

(ks. 26–29 ja 33 kohta)
33

Kantaja vetoaa siihen, että se ei toimi Italian tasavallasta erillisenä oikeussubjektina vaan tämän valtion alueellisena yksikkönä, jolle kyseiset tuet on erityisesti osoitettu. Se vetoaa myös siihen, että 6.10.2003 päivätty kirje oli osoitettu virallisesti sille ja että se koskee sitä suoraan ja erikseen, sillä sen oman tilanteen ja toteutetun toimen välillä on ilmeinen syy-yhteys. Tässä kirjeessä vastataan siten sen komissiolle osoittamaan päivättyyn kirjeeseen, jossa se oli riitauttanut viivästyskorkoja koskeneen laskelman. Kantaja vetoaa lisäksi rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 (EYVL L 161, s. 1) 8 artiklaan, jossa vahvistetaan komission sekä kansallisten ja alueviranomaisten välinen kumppanuusperiaate. Se korostaa lisäksi viittauksia, joita siihen itseensä tehdään rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään ja Euroopan investointipankin toiminnan sekä muiden rahoitusvälineiden kanssa annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2052/88 (EYVL L 185, s. 9), sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2081/93 (EYVL L 193, s. 5), ja kyseisten tukien myöntämisestä tehdyissä päätöksissä sekä sen virallisessa kirjeenvaihdossa komission kanssa. Kantaja väittää myös, että Italian tasavallalla ei ollut mitään harkintavaltaa rahoitukseen liittyvien päätösten osalta tässä tapauksessa.