ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
70.

Direktiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on huolehdittava, että kaikki lupahakemukset ja saadut tiedot ovat yleisön saatavilla ja että yleisöllä, jota hanke koskee, on mahdollisuus ilmaista kantansa ennen hankkeen aloittamista. Direktiivissä velvoitetaan siis jäsenvaltiot järjestämään kuulemistilaisuus, jossa yksityisillä on oikeus ilmaista kantansa. Jos jäsenvaltio on pannut direktiivin täytäntöön siten, että sellaisten hankkeiden ympäristövaikutuksia ei arvioida, joilla voi olla merkittäviä ympäristövaikutuksia, kansalaisilla ei ole mahdollisuutta käyttää oikeutta tulla kuulluksi. Jos jäsenvaltio on pannut direktiivin täytäntöön virheellisesti, kansalaisella ei ole oikeutta, joka sille direktiivin mukaan kuuluu. On huomautettava, että Kraaijeveld on kieltämättä osa sitä yleisöä, jota hanke koskee, koska hankkeella on esitettyjen tietojen perusteella merkittäviä vaikutuksia Kraaijeveldin liiketoiminnalle. Tämän vuoksi katson, että luettuna yhdessä 6 artiklan 2 kohdan kanssa direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa ja 4 artiklan 2 kohdassa annetaan oikeuksia yksityisille.
25.

Yhteisöjen tuomioistuin ei noudattanut julkisasiamiehen näkemystä. Yhteisöjen tuomioistuin korosti, että 27 artiklan 2 kappaleen tarkoituksena on sen takaaminen, ettei tuomiota tunnusteta tai panna täytäntöön yleissopimuksen mukaisesti, jos vastaajalla ei ole ollut tilaisuutta puolustautua siinä tuomioistuimessa, jossa asiaa alun perin käsiteltiin. Tunnustamatta jättäminen 27 artiklan 2 kappaleen mukaisesti on siten mahdollista ainoastaan, jos vastaaja on jäänyt pois alkuperäisestä käsittelystä, seuraavasti: ”Sen vuoksi tähän määräykseen ei voida vedota, jos vastaaja on ollut paikalla tai jos hänelle ainakin on annettu tiedoksi vaatimukset ja hänellä on ollut tilaisuus järjestää puolustautumisensa.—— Vastaajan on katsottava olleen läsnä rikosasiain tuomioistuimessa käytyyn rikosoikeudenkäyntiin yhdistettyjen korvausvaatimusten osalta yleissopimuksen 27 artiklan 2 kappaleessa tarkoitetulla tavalla, jos vastaaja on vastannut itse valitsemansa avustajan kautta syytteisiin oikeudenkäynnissä, vaikka hän ei ole ottanut kantaa siviiliperusteisiin vaatimuksiin, joiden osalta esitettiin suullisia perusteluita tämän avustajan ollessa läsnä.” ( 5 )
102.

Edellä esitetyn perusteella katson, että yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin olisi vastattava seuraavasti: Asiassa C-245/94, Hoever: 1) Etuus, joka ominaisuuksiltaan vastaa Saksan kotihoidontukea, on sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettu perhe-etuus. 2) a) Sellaisen Saksan liittotasavallassa työskentelevän henkilön, jonka perheenjäsenet asuvat toisessa jäsenvaltiossa, puoliso voi asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan perusteella vaatia kotihoidontukea. b) Sellainen kansallisen lain säännös, jolla annetaan Saksan liittotasavallassa työskenteleville mutta ulkomailla asuville henkilöille oikeus sen nojalla vaatia kotihoidontukea vain, jos työtuntien määrä on merkittävä, ei merkitse miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY 5 artiklan 1 kohdan tai miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohdan vastaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää. 3) a) Etuus, joka ominaisuuksiltaan vastaa Saksan kotihoidontukea, on työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalinen etu. b) Asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta, jos toisessa jäsenvaltiossa asuva työntekijä on työskentelyvaltion kansalainen. Asiassa C-312/94, Zachów: 1) Etuus, joka ominaisuuksiltaan vastaa Saksan kotihoidontukea, on sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettu perhe-etuus. 2) Sellaisen Saksan liittotasavallassa työskentelevän henkilön, jonka perheenjäsenet asuvat toisessa jäsenvaltiossa, puoliso voi asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan perusteella vaatia kotihoidontukea. 3) a) Etuus, joka ominaisuuksiltaan vastaa Saksan kotihoidontukea, on työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalinen etu. b) Asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta, jos toisessa jäsenvaltiossa asuva työntekijä on työskentelyvaltion kansalainen.
72.

Tämä väite on perusteeton. Ensinnäkin on muistettava, että myöskään jäsenvaltion toimivallan määrittämistä koskevan komission kannan mukaan ei riitä, että televisiolähetystoiminnan harjoittajalla on tässä jäsenvaltiossa jokin sijoittautumispaikka, esimerkiksi pelkkä toimisto. Huomioon otettava jäsenvaltio on ennen kaikkea se, johon kyseinen yrittäjä on todella sijoittautunut televisiolähetystoiminnan harjoittajana. ( 45 ) Tällaisen sijoittautumispaikan siirtämistä ei voida toteuttaa kovin yksinkertaisesti, kuten vastaaja näyttää olettavan. Toiseksi on huomattava, että yhteisöjen tuomioistuin ei estä jäsenvaltioita vastustamasta tiettyjen edellytyksien täyttyessä sitä, että televisiolähetystoiminnan harjoittaja kiertää niiden lainsäädännön. Viittaan tässä vain asiassa C-23/93, TV10,5.10.1994 annettuun tuomioon. ( 46 ) Tältä osin viittaan ratkaisuehdotukseeni tässä asiassa ( 47 ) sekä vastaaviin selvityksiin tänään antamassani ratkaisuehdotuksessa asiassa C-11/95. ( 48 ) Lopuksi ja ennen kaikkea on todettava, että väärinkäytön vaara on verrattomasti suurempi, jos toimitaan Yhdistyneen kuningaskunnan esittämällä tavalla. Televisiolähetystoiminnan harjoittaja, joka lähettää ohjelmiaan jäsenvaltiossa A olevan satelliittiaseman välityksellä, voisi nimittäin aivan helposti kiertää tämän valtion lainsäädännön niin, että se kierrättää ohjelmansa jäsenvaltiossa B sijaitsevan satelliittiaseman kautta.
25

Valituslupahakemuksessa on näin ollen joka tapauksessa selostettava selkeästi ja täsmällisesti valitusperusteet, ja siinä on mainittava samoin selkeästi ja täsmällisesti kuhunkin valitusperusteeseen liittyvä oikeuskysymys ja täsmennettävä, onko kysymys tärkeä unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta, ja selostettava erikseen syyt, joiden vuoksi kyseinen kysymys on tärkeä esitetyn perusteen kannalta. Valitusperusteista on todettava erityisesti, että valituslupahakemuksessa on täsmennettävä unionin oikeuden säännös tai oikeuskäytäntö, jota valituksenalaisessa tuomiossa ei ole noudatettu, ja esitettävä lyhyesti, millä tavoin unionin yleisen tuomioistuimen väitetään tehneen oikeudellisen virheen, ja osoitettava, millä tavoin tämä virhe on vaikuttanut valituksenalaisen tuomion tai määräyksen lopputulokseen. Kun oikeudellinen virhe, johon vedotaan, johtuu oikeuskäytännön noudattamatta jättämisestä, valituslupahakemuksessa on selostettava lyhyesti mutta selvästi ja täsmällisesti ensinnäkin väitetty ristiriita yksilöimällä sekä valituksenalaisen tuomion tai määräyksen riitautetut kohdat että ne unionin tuomioistuimen tai unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun kohdat, joita ei ole otettu huomioon, ja toiseksi ne konkreettiset syyt, joiden vuoksi kyseinen ristiriita tuo esiin unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta tärkeän kysymyksen (määräys 10.12.2021, EUIPO v. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
70

Lisäksi vaikka näiden unionin oikeussääntöjen soveltamisesta voidaan poiketa myös asianosaisen tekemän anteeksiannettavan erehdyksen yhteydessä, tämä käsite, jota on tulkittava suppeasti, koskee ainoastaan poikkeuksellisia olosuhteita, joissa on erityisesti kyse siitä, että asianomainen toimielin on menetellyt tavalla, joka on yksinään tai ratkaisevassa määrin omiaan aiheuttamaan ymmärrettävän sekaannuksen vilpittömässä mielessä olevalle yksityiselle, joka on noudattanut kaikkea sitä huolellisuutta, jota edellytetään tavanomaisen valistuneelta henkilöltä (ks. vastaavasti tuomio 14.12.2016, SV Capital v. ABE, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, 59 kohta ja unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 5.7.2018, Müller ym. v. QH, C‑187/18 P(I), ei julkaistu, EU:C:2018:543, 42 kohta).
4.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla – Valitusperuste, joka koskee selvitysaineiston ottamista huomioon vääristyneellä tavalla – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava – Selvitysaineiston vääristämisen on käytävä selvästi ilmi asiakirja-aineistosta (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 50 ja 51 kohta)
2.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla – Valitusperuste, joka koskee selvitysaineiston ottamista huomioon vääristyneellä tavalla – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 11 kohta)
1)

SEUT 267 artiklaa ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohtaa, luettuina SEU 4 artiklan 3 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan valossa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle oikeussäännölle, jossa velvoitetaan rikosasioita käsittelevät kansalliset tuomioistuimet luopumaan asian käsittelystä silloin, kun ne lausuvat asian tosiseikoista unionin tuomioistuimelle esittämässään ennakkoratkaisupyynnössä, sillä muuten pääasiassa annettava ratkaisu voitaisiin kumota. Kyseisten tuomioistuinten ja kaikkien elinten, joilla on toimivalta soveltaa tällaista sääntöä, on jätettävä soveltamatta sitä.
2)

SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuva yhtiön osakas ja toimitusjohtaja on velvollinen rekisteröimään ajoneuvon, jonka hänen yhtiönsä, joka on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon, on antanut hänen käyttöönsä, silloin, kun kyseinen osakas ja toimitusjohtaja ei saa palkkaa tai tuloja kyseiseltä yhtiöltä ja kun asianomaisella henkilöllä ei ole mahdollisuutta osoittaa, että hänen tehtävänsä mainitussa yhtiössä on todellinen, kunhan kyseistä ajoneuvoa ei ole tarkoitettu käytettäväksi merkittävässä määrin pysyvästi ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa ja sitä ei tosiasiallisesti käytetä tällä tavalla.
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 26.11.2021 – Agrárminiszter

(asia C-273/21) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Asetus (EU) N:o 1307/2013 – Suorat tukijärjestelmät – 4 artiklan 1 kohdan c ja e alakohta – 32 artiklan 2 kohta – Yhtenäistä pinta-alatukea koskeva hakemus – Tukikelpoisen hehtaarin käsite – Maarekisterissä lentokentäksi määritelty alue – Tosiasiallinen käyttö maataloustoimintaan)

Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Suorat tukijärjestelmät – Yhteiset säännöt – Tilatukijärjestelmä – Tukikelpoisen alan käsite – Maatalousmaan käsite – Kansallisessa lainsäädännössä lentokentäksi luokiteltu alue, jota käytetään maataloustoimintaan – Kuuluminen soveltamisalaan – Edellytys

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1307/2013 4 artiklan 1 kohdan c ja e alakohta ja 32 artiklan 2 kohdan a alakohta)

(ks. 23–27 kohta ja tuomiolauselma)

Ratkaisu

Yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1307/2013 4 artiklan 1 kohdan c ja e alakohtaa sekä 32 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kansallisessa lainsäädännössä lentokentäksi luokiteltu alue, jolla ei harjoiteta lentokentän toimintaa, on luokiteltava maatalousmaaksi, jota käytetään maataloustoimintaan, kun sitä käytetään tosiasiallisesti pysyvään laiduntamiseen eläinten kasvattamiseksi.

( 1 ) EUVL C 252, 28.6.2021.
1)

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 3 kohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetussa edellytyksessä, jonka mukaan alennettua hintaa ei tarjota suoraan tai välillisesti yleisölle, ei viitata matkustajiin, jotka matkustavat ilmaiseksi.
2)

Unionin tuomioistuin on 19.12.2019 annetun tuomion Amoena (C‑677/18, EU:C:2019:1142) englanninkielisen version 53 kohdan toisessa virkkeessä määrittääkseen, voidaanko proteesirintaliivejä pitää rintaproteesien yhdistetyn nimikkeistön, joka on tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.2016 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2016/1821, liitteessä I olevassa 90 ryhmässä tarkoitettuina tarvikkeina, ainoastaan soveltanut kyseisen tuomion 51 kohdassa määriteltyä perustetta, jonka mukaan mainitussa ryhmässä tarkoitettuina tarvikkeina pidetään vaihdettavia välineistön osia, joilla tehdään mahdolliseksi laitteen käyttäminen tiettyyn tarkoitukseen sen perustoimintojen lisäksi.
1.

Ennakkoratkaisukysymykset – Tutkittavaksi ottaminen – Kysymykset, jotka on esitetty täsmentämättä riittävästi syitä, joiden perusteella vastauksen antaminen ennakkoratkaisukysymyksiin on tarpeen – Pääasian ja ennakkoratkaisukysymyksissä tarkoitetun unionin oikeuden määräyksen välillä ei ole liittymää – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan c alakohta) (ks. 21, 22, 28, 31 ja 32 kohta sekä määräysosa)
36

Esitettyihin kysymyksiin on kaiken edellä todetun perusteella vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohdan b alakohdan toista luetelmakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu ”täytäntöönpanopaikka” voi olla lennon ensimmäisen osuuden lähtöpaikka, kun asiassa on kyse useaan osuuteen jakautuvasta lentomatkasta, joka on vahvistettu koko matkaa varten yhdellä ainoalla varauksella, kun näiden osuuksien kuljetusten suorittajat ovat kaksi eri lentoliikenteen harjoittajaa ja asetuksen N:o 261/2004 nojalla nostetun korvauskanteen perusteena on lennon viimeisen osuuden peruuttaminen ja kanne on nostettu kyseisestä viimeisestä osuudesta vastuussa olevaa lentoliikenteen harjoittajaa vastaan.
19

Kansallisten menettelysääntöjen mukaisesti kyseinen sopimus on saatettu ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen hyväksyttäväksi. Se selittää, että toimivaltainen tuomioistuin voi hyväksyä tällaisen sopimuksen, jos se on tehty rikosoikeudellisen menettelyn tuomioistuinmenettelyvaiheessa ja tilanteessa, jossa useita henkilöitä syytetään, vasta kaikkien osapuolten annettua suostumuksensa. Se täsmentää tältä osin, että tätä vaatimusta on tulkittu sanatarkasti Varhoven kasatsionen sadin (ylin tuomioistuin, Bulgaria) tietyissä ratkaisuissa siten, että tällaisen sopimuksen hyväksymisen kannalta on tarpeen saada kaikkien rikosoikeudenkäynnissä syytettyjen henkilöiden suostumus.
21

Spetsializiran nakazatelen sad (rikosasioita käsittelevä erityistuomioistuin, Bulgaria) on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko kansallisen lainsäädännön eli NPK:n 489 §:n 2 momentin tulkinta, joka velvoittaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ottamaan suoraan kantaa tutkintavankeuden laillisuuteen rikosprosessissa sen sijaan, että se odottaisi unionin tuomioistuimen antamaa vastausta, kun kyseinen tuomioistuin on pyytänyt ennakkoratkaisua kyseisen tutkintavankeuden laillisuudesta, SEUT 267 artiklan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan mukainen? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: 2) a) Kun otetaan huomioon direktiivin 2016/343 johdanto-osan 16 perustelukappaleen viimeinen virke, onko kansallisen tuomioistuimen tulkittava kansallista oikeuttaan siten, että sen on ennen tutkintavankeuden jatkamista koskevan päätöksen tekemistä ’tarkistettava, että – – on olemassa riittävästi syyllisyyttä tukevaa näyttöä, jonka perusteella kyseinen päätös on perusteltu’? b) Kun syytetyn puolustaja esittää tutkintavankeuden jatkamista koskevan tuomioistuinvalvonnan yhteydessä perustellun ja varteenotettavan väitteen kiistääkseen nimenomaan tämän ’syyllisyyttä tukevan riittävän näytön’ olemassaolon, onko kansallinen tuomioistuin perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäisessä kohdassa vahvistetun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan vaatimuksen mukaisesti velvollinen vastaamaan tähän? c) Rikkooko kansallinen tuomioistuin [direktiivin 2016/343] 4 artiklaa, luettuna yhdessä sen 3 artiklan kanssa, sellaisena kuin sitä on tulkittu [19.9.2018 annetussa] tuomiossa Milev [(C‑310/18, EU:C:2018:732)], kun se perustelee päätöksensä tutkintavankeuden jatkamisesta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöllä, joka koskee Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen c kohtaa, ja toteaa nimenomaan syytteen tueksi olevan näyttöä, jolla ’neutraali ja objektiivinen tarkkailija voidaan saada vakuuttuneeksi siitä, että kyseinen henkilö on voinut tehdä rikoksen’, sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 4 kappaleella, erityisesti ottamalla tosiasiallisesti ja aidosti kantaa syytetyn puolustajan väitteisiin, joilla tutkintavankeuden laillisuus on kiistetty?”
Unionin tuomioistuimen määräys (yhdeksäs jaosto) 30.6.2020 – Ge.Fi.L.

(asia C-618/19) ( 1 )

Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Julkiset hankinnat – Direktiivi 2014/24/EU – 12 artiklan 4 kohta – Julkisen hankintasopimuksen tekeminen voittoa tavoittelemattoman julkisen yksikön kanssa ilman tarjouskilpailun järjestämistä – Ajoneuvoveron hallinnointia koskevien palvelujen hankinta – Julkisten yksiköiden välistä yhteistyötä koskevien sopimusten sulkeminen ulkopuolelle – Edellytykset

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt – Direktiivi 2014/24 – Julkisten yksiköiden kanssa tehdyt julkisia hankintoja koskevat sopimukset – Julkisten yksiköiden väliseen yhteistyöhön liittyviä sopimuksia koskeva poikkeus – Soveltamisen edellytykset – Ulottuvuus (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24 12 artiklan 4 kohta) (ks. 20–27 kohta)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt – Direktiivi 2014/24 – Julkisten yksiköiden kanssa tehdyt julkisia hankintoja koskevat sopimukset – Julkisten yksiköiden väliseen yhteistyöhön liittyviä sopimuksia koskeva poikkeus – Ajoneuvoveron hallinnointia koskeviin palveluihin liittyvä julkinen hankinta – Kansallista lainsäädäntöä, jossa sallitaan tällaisen sopimuksen tekeminen voittoa tavoittelemattoman julkisen yksikön kanssa ilman tarjouskilpailun järjestämistä, ei voida hyväksyä (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24 12 artiklan 4 kohta) (ks. 29, 31, 32 ja 34–36 kohta sekä tuomiolauselma)

Ratkaisu

Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU 12 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jossa sallitaan ajoneuvoveron hallinnointia koskevan palvelusopimuksen tekeminen suoraan ilman tarjouskilpailua sellaisen voittoa tavoittelemattoman julkisen yksikön kanssa, jonka tehtävänä on julkisen ajoneuvorekisterin hallinnointi.

( 1 ) EUVL C 413, 9.12.2019.
Unionin tuomioistuimen määräys (kymmenes jaosto) 14.1.2021 – Krakvet

(asia C-108/19) ( 1 )

Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Direktiivi 2006/112/EY – 33 artikla – Verollisten liiketoimien suorittamispaikan määrittäminen – Kuljetettavien tavaroiden luovutus – Luovuttajan tai jonkun muun tämän puolesta lähettämien tai kuljettamien tavaroiden luovutus – Myynti internetsivustolla – Tavaroiden kuljetussopimus, jonka hankkija on tehnyt luovuttajan ehdottaman yhtiön kanssa

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Tavaroiden luovutus – Verollisten liiketoimien suorittamispaikka – Kuljetettavien tavaroiden luovutus – Hankkijan ja kuljetusliikkeen välillä tehty sopimus – Luovuttaja ehdottaa kuljettajaa mutta antaa hankkijalle vapauden valita – Luovuttajan suorittama tai tämän puolesta suoritettu kuljettaminen tai lähettäminen – Käsite – Sellaisen luovuttajan, jolla on merkittävä rooli luovutuksen keskeisten vaiheiden osalta, kuljettamat tai lähettämät tavarat kuuluvat käsitteen piiriin

(Neuvoston direktiivin 2006/112 33 artikla)

(ks. 48 kohta ja määräysosa)

Ratkaisu

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston asetuksen 2006/112/EY 33 artiklaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltioon sijoittautunut luovuttaja myy tavaroita internetsivustolla toisessa jäsenvaltiossa oleville hankkijoille, jotka valitsevat tavaroiden kuljettamista varten luovuttajan tarjoamien lähettämisvaihtoehtojen mukaisesti yhtiön, jota ehdotetaan kyseisellä sivustolla ja jonka kanssa hankkijat tekevät erillisen sopimuksen siihen sopimukseen nähden, jonka ne ovat tehneet luovuttajan kanssa tavaroiden hankinnasta, on katsottava, että tavarat on kuljettanut luovuttaja tai joku muu tämän puolesta kyseisessä 33 artiklassa tarkoitetulla tavalla, jos luovuttajalla on merkittävä rooli kyseisten tavaroiden kuljettamisen keskeisten vaiheiden käynnistämisessä ja järjestämisessä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava ottaen huomioon kaikki pääasian kannalta merkitykselliset seikat.

( 1 ) EUVL C 172, 20.5.2019.
Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU 10 artiklan h alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin johdanto-osan 28 perustelukappaleen kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan yhtäältä sairaankuljetuspalvelut, joiden osalta on säädetty, että kuljetuksen aikana kuljettajan on oltava ensihoitaja ja mukana on oltava vähintään yksi ensihoitaja, jolla on säädetyt taidot ja pätevyys, jotka perustuvat ensihoitoa koskevan koulutuksen ja tutkinnon suorittamiseen, ja toisaalta olennaisten suoritustasojen yhteydessä säädetyt kuljetuspalvelut, joita suoritetaan pelastustoimen kalustolla, kuuluvat silloin, kun kyseessä ei ole hätätilanne, tässä säännöksessä säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan.