Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys (toinen jaosto) 15 päivänä syyskuuta 1998. - Molkerei Großbraunshain GmbH ja Bene Nahrungsmittel GmbH vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Alkuperänimityksille yhteisön oikeudessa annettu suoja - Kantajat katsovat, että komission asetuksessa alkuperänimitykselle rekisteröity maantieteellinen alue on liian laaja - Kumoamiskanne - Tutkimatta jättäminen. - Asia T-109/97.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu II-03533



Tiivistelmä



Avainsanat

Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Asetus sellaisen alkuperänimityksen rekisteröinnistä, joka kattaa sitä vastaavan nimistä aluetta laajemman maantieteellisen alueen

(EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan 4 kohta sekä 177 ja 189 artikla; neuvoston asetuksen N:o 2081/92 5, 6, 7 ja 17 artikla; komission asetus N:o 123/97)

Tiivistelmä

Sellaista kumoamiskannetta ei oteta tutkittavaksi, jonka saksalaisella hallintoalueella "Altenburger Land" toimiva juuston tuottaja on nostanut asetuksen N:o 2081/92 17 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesta maantieteellisten nimien ja alkuperänimitysten rekisteröinnistä annettua asetusta N:o 123/97 vastaan siltä osin kuin se koskee suojatun alkuperänimityksen "Altenburger Ziegenkäse" rekisteröintiä mainitun hallintoalueen rajojen ulkopuolelle menevän maantieteellisen alueen osalta.

Asetus N:o 123/97 on luonteeltaan ja ulottuvuudeltaan normatiivinen, eikä se ole perustamissopimuksen 189 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu päätös, koska sitä sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin ja sillä on oikeusvaikutuksia yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin. Asetuksessa annetaan nimittäin jokaiselle yritykselle, jonka tuotteet täyttävät säädetyt maantieteelliset ja laadulliset vaatimukset, oikeus markkinoida niitä suojatun alkuperänimityksen avulla. Sitä, että asetus on yleisesti sovellettava ja siis normatiivinen, ei voida kyseenalaistaa yksin sillä perusteella, että on mahdollista jokseenkin täsmällisesti määrittää niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin asetusta tiettynä ajankohtana sovelletaan, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, sillä soveltaminen perustuu asetuksen tavoitteen huomioon ottaen objektiivisesti määriteltyyn oikeudelliseen tai tosiasialliseen tilanteeseen. Tavoitteena asetuksessa annetaan kyseisestä alkuperänimityksestä johtuvaa suojaa sellaisella maantieteellisellä alueella, joka määritetään objektiivisesti suhteessa päämäärään edistää tiettyjen maaseutualueiden oloja.

Joissakin olosuhteissa jopa normatiivinen toimi, jota sovelletaan lähes kaikkiin asianomaisiin taloudellisiin toimijoihin, voi koskea erikseen joitakin niistä, mutta asianlaita ei ole näin nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa.

Ensinnäkin, on todettava, että se, että komissio päätti antaa riidanalaisen asetuksen asetuksen N:o 2081/92 17 artiklassa säädetyn lainsäädäntömenettelyn mukaisesti, johon ne, joita asia mahdollisesti koskee, eivät voi millään tavalla osallistua, 5-7 artiklassa, jossa taas säädetään tällaisesta mahdollisuudesta osallistua, säädetyn menettelyn sijasta, ei ole omiaan yksilöimään kantajaa perustamissopimuksen 173 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska komissio ei ole syyllistynyt tältä osin harkintavallan väärinkäyttöön.

Toiseksi on syytä huomauttaa, että pelkästään se, että komissio ennen riidanalaisen asetuksen antamista sai huomautuksia kantajalta riidanalaisesta maantieteellisestä alueesta ja antoi tälle vastauksensa näihin huomautuksiin, ei myöskään yksilöi kantajaa kaikkiin muihin taloudellisiin toimijoihin nähden. Kun menettelyllisiä oikeuksia ei ole nimenomaisesti taattu, olisi perustamissopimuksen 173 artiklan sanamuodon ja tarkoituksen vastaista antaa jokaiselle yksityiselle oikeussubjektille, joka on ottanut osaa lainsäädäntötoimen valmisteluun, oikeus muutoksenhakuun tätä toimea vastaan.

Kolmanneksi on todettava, että maantieteellisen alueen määrittely liian laajaksi voi teoriassa heikentää alkuperänimityksen todellista arvoa, jos alue on aikaisemmin määritelty suppeammaksi, ja vaikuttaa mahdollisesti sellaisten suppealle maantieteelliselle alueelle sijoittautuneiden yritysten erityisiin oikeuksiin, jotka käyttävät tätä alkuperänimitystä. Koska ei ole esitetty mitään sellaista seikkaa, jonka perusteella voitaisiin todeta, että riidanalaiset säännökset ovat heikentäneet tällaisia oikeuksia, ei kuitenkaan voida myöskään katsoa, että kantaja olisi yksilöity sen erityisten oikeuksien mahdollisen loukkauksen vuoksi.

Mitä tulee lopuksi mahdolliseen oikeussuojaan kyseessä olevaa asetusta vastaan, ei vaikuta siltä, että kantajan olisi oikeudellisesti mahdotonta kääntyä kansallisen tuomioistuimen puoleen, joka tarvittaessa voisi esittää yhteisöjen tuomioistuimelle perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla asetuksen pätevyydestä ennakkoratkaisukysymyksen.