Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu kolmas jaosto) tuomio 14 päivänä toukokuuta 1998. - Sarrió SA vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta - Yhden rikkomisen käsite - Tietojen vaihto - Kieltomääräys - Sakko - Sakon suuruuden määrääminen - Laskentamenetelmä - Perustelut - Lieventävät asianhaarat. - Asia T-334/94.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu II-01439



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Periaatteen laajuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 99/63/ETY 2 ja 4 artikla)

2 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Osallistuminen yritysten kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus - Olosuhteet, joissa yrityksen voidaan katsoa osallistuneen kartelliin, kun se ei ole sanoutunut irti tehdyistä päätöksistä

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

3 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Suostuminen sellaisen toimielimen perustamiseen ja sen kokouksiin osallistumiseen, jonka kilpailunvastaisen tarkoituksen sen perustaneet yritykset tiesivät ja hyväksyivät - Seikka, jonka perusteella kartelliin voidaan katsoa osallistutun

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

4 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka muodostavat yhden kilpailusääntöjen rikkomisen - Yritykset, joiden voidaan katsoa rikkoneen kilpailusääntöjä osallistumalla kokonaiskartelliin - Arviointiperusteet

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

5 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Kilpailusääntöjen rikkomisen lopettaminen - Yrityksille asetetut velvoitteet - Suhteellisuus - Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohta)

6 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus - Raskauttavat asianhaarat - Kartellin peittely - Kartelliin osallistuneiden yritysten kokouksia koskevien muistiinpanojen puuttumisesta johtuva näyttö

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

7 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus ja kesto - Harkinnassa huomioon otettavat seikat - Mahdollisuus korottaa sakkojen tasoa niiden varoittavan vaikutuksen vahvistamiseksi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

8 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Päätös, jolla useille yrityksille määrätään sakkoja kilpailusääntöjen rikkomisesta

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

9 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Huomioon otettava liikevaihto - Liikevaihto, joka on ilmoitettu komissiolle vastauksena tietojensaantipyyntöön

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

10 Kilpailu - Sakon suuruus - Laskentamenetelmät - Yritysten viitevuonna saaman liikevaihdon muuntaminen ecuiksi saman vuoden keskimääräisellä vaihtokurssilla - Laskentamenetelmän hyväksyttävyys

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

Tiivistelmä

11 Asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdasta ja asetuksen N:o 99/63/ETY 2 ja 4 artiklasta niitä yhdessä tulkittuina ilmenee, että komission on annettava tiedoksi ne väitteet, joita se esittää asianomaisia yrityksiä ja yhteenliittymiä vastaan, ja se voi päätöksissään ottaa huomioon ainoastaan ne väitteet, joiden osalta näille on varattu tilaisuus esittää huomautuksensa. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa menettelyissä, jotka voivat johtaa seuraamuksiin, edellyttää sitä, että asianomaisille yrityksille ja yritysten yhteenliittymille varataan jo hallinnollisessa menettelyssä tilaisuus tehokkaasti esittää huomautuksensa komission esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden todenmukaisuudesta ja merkityksellisyydestä.

12 Se, että yritys ei mukaudu siihen, mitä kokouksissa, joilla on selvästi kilpailunvastainen tarkoitus ja joihin se on osallistunut, on sovittu, ei estä sitä, etteikö yritys olisi täysin vastuussa osallistumisestaan kartelliin, jos se ei ole julkisesti sanoutunut irti siitä, mitä kokouksissa on sovittu. Vaikka tällaisen yrityksen toiminta markkinoilla ei olisikaan ollut sovitun mukaista, se ei siis mitenkään vaikuta sen vastuuseen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

13 Suostuminen sellaisen toimielimen perustamiseen ja sen kokouksiin osallistumiseen, jonka kilpailunvastaisen - erityisesti tulevia hinnankorotuksia koskevista keskusteluista muodostuvan - tarkoituksen toimielimen perustamiseen osallistuneet yritykset tiesivät ja hyväksyivät, on riittävä peruste siihen, että yrityksen voidaan katsoa olevan vastuussa hintoja koskeneesta salaisesta yhteistyöstä.

14 Jotta komissio voisi katsoa, että kukin niistä yrityksistä, joita kilpailusääntöjen soveltamispäätöksessä tarkoitetaan, olisi määrättynä aikana vastuussa kokonaiskartellista, joka käsittää erilaisia kilpailunvastaisen toiminnan muotoja, sen on näytettävä toteen, että kukin niistä on joko ollut mukana hyväksymässä sellaista kokonaissuunnitelmaa, joka kattaa kartellin muodostavat osatekijät, tai kyseisenä aikana osallistunut välittömästi kaikkiin näihin osatekijöihin. Yrityksen voidaan myös katsoa olevan vastuussa kokonaiskartellista, vaikka näytettäisiin toteen, että se on välittömästi osallistunut ainoastaan johonkin tai joihinkin tämän kartellin muodostaviin osatekijöihin, jos yritys tiesi tai sen piti väistämättä tietää yhtäältä, että se salainen yhteistyö, johon se osallistui, kuului kokonaissuunnitelmaan, ja toisaalta, että tämä kokonaissuunnitelma kattoi kaikki ne osatekijät, joista kartelli muodostui. Jos tilanne on tämä, se, ettei kyseinen yritys osallistunut välittömästi kaikkiin kokonaiskartellin muodostaviin osatekijöihin, ei poista sen vastuuta perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta. Tämä seikka voidaan kuitenkin ottaa huomioon arvioitaessa sen osalta todetun rikkomisen vakavuutta.

15 Sovellettaessa asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohtaa yritystä voidaan kieltää jatkamasta tiettyjä lainvastaisiksi todettuja toimintoja, menettelytapoja tai tilanteita, mutta myös kieltää alkamasta toimia samalla tavalla myöhemmin. Koska tätä säännöstä on sovellettava suhteessa todettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, komissiolla on toimivalta määrätä niiden velvoitteiden laajuudesta, joita asianomaisille yrityksille asetetaan, jotta rikkominen saataisiin loppumaan. Yrityksille asetetut velvoitteet eivät kuitenkaan saa ylittää sitä, mikä on asianmukaista ja tarpeellista tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi eli asiassa rikottujen sääntöjen mukaisen laillisen oikeustilan palauttamiseksi.

Asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytyksiä ei täytä kielto, jolla pyritään estämään sellaisten puhtaasti tilastollisten tietojen vaihto, jotka eivät ole yrityskohtaisia tai yksilöitävissä, sillä päätöksestä ei ilmene komission katsoneen, että tällainen tietojen vaihto sellaisenaan merkitsisi perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomista, ja pelkästään se, että tilastotietojen vaihtoa koskevaa järjestelmää voidaan käyttää kilpailunvastaisiin tarkoituksiin, ei tee siitä tämän määräyksen vastaista, koska sen kilpailunvastaiset vaikutukset on tällaisessa tapauksessa todettava konkreettisesti.

16 Se, että salaiseen hintayhteistyöhön osallistuneet yritykset suunnittelivat yhdenmukaistetuista hinnankorotuksista ilmoittamisen ja että niitä kehotettiin olemaan tekemättä tätä käsittelevistä kokouksista muistiinpanoja, osoittaa, että yritykset tiesivät toimintansa lainvastaisuudesta ja että ne ryhtyivät toimenpiteisiin salaisen yhteistyön peittämiseksi. Komissio voi pitää tällaisia toimenpiteitä raskauttavina asianhaaroina kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta arvioidessaan.

Sitä, ettei kyseisistä kokouksista ole virallisia pöytäkirjoja eikä käytännöllisesti katsoen lainkaan sisäisiä muistioita, on näiden kokousten lukumäärä, jakautuminen pitkälle aikavälille ja niissä käytyjen keskustelujen luonne huomioon ottaen pidettävä riittävänä näyttönä siitä, että osallistujia kehotettiin olemaan tekemättä muistiinpanoja.

17 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruutta harkittaessa otetaan huomioon sekä rikkomisen vakavuus että sen kesto. Rikkomisen vakavuutta harkittaessa on otettava huomioon useita seikkoja, muun muassa asian erityiset olosuhteet, asiayhteys ja sakkojen varoittava vaikutus, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Komissio voi sakkojen yleistä tasoa harkitessaan perustellusti ottaa huomioon, että yhteisön kilpailusääntöjen selvät rikkomiset ovat vielä melko yleisiä, joten se voi korottaa sakkojen tasoa niiden varoittavan vaikutuksen vahvistamiseksi. Vaikka komissio on aikaisemmin määrännyt tietyntasoisia sakkoja tietyntyyppisistä rikkomisista, se ei estä sitä korottamasta tätä tasoa asetuksessa N:o 17 säädetyissä rajoissa, jos osoittautuu, että se on välttämätöntä yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi.

Komissio voi lisäksi sakkojen yleistä tasoa vahvistaessaan ottaa huomioon muun muassa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisen pitkän keston ja ilmeisyyden ja sen, että se on tapahtunut siitä huolimatta, että komission aikaisempi päätöskäytäntö olisi pitänyt ymmärtää varoitukseksi.

18 Yksittäispäätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tavoitteena on mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja antaa sille, jota asia koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, kuitenkin niin, että tämän velvollisuuden laajuus riippuu kyseisen päätöksen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, missä se on tehty.

Kun on kyse päätöksestä, jolla useille yrityksille määrätään sakkoja yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, perusteluvelvollisuuden laajuus on määrättävä ottaen huomioon se, että rikkomisten vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asian erityisolosuhteet, asiayhteys ja sakkojen varoittava vaikutus, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Komissiolla on kunkin sakon määrää vahvistaessaan lisäksi harkintavaltaa, eikä voida katsoa, että se olisi tätä tehdessään velvollinen soveltamaan tarkkaa matemaattista kaavaa.

Päätöksen perustelujen on oltava itse päätöksessä, ja komission myöhemmät selitykset voidaan ottaa huomioon vain poikkeuksellisissa olosuhteissa.

Kun komissio toteaa päätöksessä, että yhteisön kilpailusääntöjä on rikottu, ja määrää rikkomiseen osallistuneille yrityksille sakkoja siten, että se ottaa sakkojen määrää vahvistaessaan järjestelmällisesti huomioon tietyt perusseikat, sen on mainittava nämä seikat itse päätöksessä, jotta ne, joille päätös on osoitettu, voivat tarkastaa, onko sakkojen taso perusteltu, ja arvioida mahdollisen syrjinnän olemassaoloa.

19 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättäviä sakkoja laskiessaan komissio voi perustellusti käyttää perustana liikevaihtoa, jonka asianomainen yritys on ilmoittanut komissiolle vastauksena tietojensaantipyyntöön, eikä oikaistua liikevaihtoa, joka on ilmoitettu komissiolle myöhemmin. Jos yritys komissiossa käytävän hallinnollisen menettelyn aikana oikaisee jotakin lukua, kuten liikevaihtoa, jonka se on aikaisemmin ilmoittanut komissiolle vastauksena tämän tietojensaantipyyntöön, sen on yksityiskohtaisesti selitettävä, miksi sen alun perin ilmoittamaa tietoa ei enää myöhemmin tule käyttää menettelyssä.

20 Kun komissio määrää useille yrityksille sakkoja yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, mikään ei estä sitä ilmaisemasta sakon määrää ecuina, joka on kansalliseksi valuutaksi muunnettavissa oleva rahayksikkö. Yritysten on sitä paitsi tällöin helpompi vertailla sakkoja. Se, että ecu voidaan muuntaa kansalliseksi valuutaksi, erottaa tämän rahayksikön asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa mainitusta laskentayksiköstä, joka ei ole maksuväline, mistä syystä sakon määrä on välttämättä ilmoitettava kansallisena valuuttana.

Komissio voi sakon suuruutta laskiessaan käyttää pätevästi menetelmää, jonka mukaan yritysten viitevuoden liikevaihto muunnetaan ecuiksi saman vuoden keskimääräisillä vaihtokursseilla eikä päätöksen tekopäivän vaihtokurssilla.

Ensinnäkin komission on yleensä käytettävä yhtä ja samaa laskentamenetelmää laskiessaan sakkoja, joita yrityksille määrätään seuraamuksena samasta kilpailusääntöjen rikkomisesta. Jotta komissio voisi verrata eri yritysten omana kansallisena valuuttanaan ilmoittamia liikevaihtoja, sen on muunnettava liikevaihdot yhdeksi ja samaksi rahayksiköksi, kuten esimerkiksi ecuksi, jonka arvo määräytyy kaikkien jäsenvaltioiden kansallisten valuuttojen arvon perusteella.

Kun komissio sitä paitsi ottaa huomioon kunkin yrityksen liikevaihdon viitevuodelta eli rikkomisajan viimeiseltä täydeltä vuodelta, se voi arvioida kunkin yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa sekä kunkin yrityksen osalta rikkomisen laajuutta, koska näillä seikoilla on merkitystä arvioitaessa kunkin yrityksen osalta kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta. Kun komissio liikevaihtoja ecuiksi muuntaessaan käyttää viitevuoden keskimääräistä vaihtokurssia, se voi välttää sen, että kilpailusääntöjen rikkomisen päättymisen jälkeen tapahtuneet valuuttakurssivaihtelut vaikuttaisivat yritysten koon ja taloudellisen vallan sekä kilpailusääntöjen rikkomisen laajuuden arviointiin kunkin osalta ja siten kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arviointiin. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnin on nimittäin perustuttava todelliseen taloudelliseen tilanteeseen, sellaisena kuin se ilmeni silloin, kun kilpailusääntöjen rikkominen tapahtui.

Näin ollen sellaisella sakkojen laskentamenetelmällä, jossa käytetään viitevuoden keskimääräistä vaihtokurssia, voidaan välttää ne sattumanvaraiset vaikutukset, joita aiheutuu viitevuoden ja päätöksen tekovuoden välillä kansallisten valuuttojen todellisissa arvoissa mahdollisesti tapahtuvista muutoksista. Vaikka tämä menetelmä voikin johtaa siihen, että tietyn yrityksen maksettavaksi tulee määrä, joka kansallisena valuuttana ilmaistuna on nimellisarvoltaan suurempi tai pienempi kuin mitä sen maksettavaksi olisi tullut sovellettaessa päätöksen tekopäivän vaihtokurssia, tämä on vain looginen seuraus eri kansallisten valuuttojen todellisten arvojen vaihteluista.

Asianosaiset

Asiassa T-334/94,

Sarrió SA, Espanjan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Pamplona (Espanja), edustajinaan asianajajat Antonio Creus Carreras, Barcelona, Alberto Mazzoni, Milano, sekä Antonio Tizzano ja Gian Michele Roberti, Napoli, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Alain Lorang, 51 rue Albert 1er,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamies Richard Lyal ja asianajaja Alberto Dal Ferro, Vicenza, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/601/EY (IV/C/33.833 - Kartonki; EYVL L 243, s. 1) kumoamista,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(laajennettu kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: presidentti B. Vesterdorf sekä tuomarit C. P. Briët, P. Lindh, A. Potocki ja J. D. Cooke,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Palacio González,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 25.6.1997-8.7.1997 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Tämä asia koskee EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehtyä komission päätöstä 94/601/EY (IV/C/33.833 - Kartonki; EYVL L 243, s. 1), sellaisena kuin se on oikaistuna ennen sen julkaisemista 26 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyllä komission päätöksellä C(94) 2135 lopullinen (jäljempänä päätös). Komissio määräsi päätöksessään 19:lle yhteisössä kartonkia tuottavalle ja toimittavalle yritykselle sakkoja perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

2 Päätöksen kohteena oleva tuote on kartonki. Päätöksessä mainitaan kolme kartonkityyppiä, joista käytetään nimityksiä GC-, GD- ja SBS-laatu.

3 GD-kartonkilaadun (jäljempänä GD-kartonki) sisäpinta on harmaa (uusiopaperia), ja tätä laatua käytetään yleensä muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden pakkauksiin.

4 GC-kartonkilaadun (jäljempänä GC-kartonki) pinta on valkoinen, ja tätä laatua käytetään yleensä elintarvikkeiden pakkauksiin. GC-kartonki on parempilaatuista kuin GD-kartonki. Aikana, jota päätös koski, näiden kahden tuotteen hintaero oli yleensä noin 30 prosenttia. Hyvälaatuista GC-kartonkia käytetään jossain määrin myös painotuotteisiin.

5 Täysin valkoisesta kartongista käytetään lyhennettä SBS (jäljempänä SBS-kartonki). Tällaisen kartongin hinta on noin 20 prosenttia korkeampi kuin GC-kartongin. Sitä käytetään elintarvikkeiden, kosmetiikan, lääkkeiden ja savukkeiden pakkauksiin, mutta se on pääasiallisesti tarkoitettu käytettäväksi painotuotteisiin.

6 British Printing Industries Federation (jäljempänä BPIF), joka on suurinta osaa Yhdistyneen kuningaskunnan kartonkipakkausteollisuudesta edustava etujärjestö, teki 22.11.1990 päivätyllä kirjeellä komissiolle epävirallisen valituksen. BPIF väitti, että Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kartonkia toimittavat tuottajat olivat useaan kertaan korottaneet hintojaan samanaikaisesti ja yhdenmukaisesti, ja se pyysi komissiota tutkimaan, oliko yhteisön kilpailusääntöjä mahdollisesti rikottu. BPIF julkaisi lehdistötiedotteen varmistaakseen, että sen toimenpide saa julkisuutta. Tämän tiedotteen sisältöä selostettiin alan ammattilehdistössä joulukuun 1990 aikana.

7 Myös Fédération française du cartonnage teki 12.12.1990 komissiolle epävirallisen valituksen, jossa se esitti Ranskan kartonkimarkkinoista vastaavia huomautuksia kuin BPIF valituksessaan.

8 Komission virkamiehet, jotka toimivat 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus; EYVL 1962, 13, s. 204; jäljempänä asetus N:o 17) 14 artiklan 3 kohdan nojalla, tekivät 23.4. ja 24.4.1991 ennalta ilmoittamatta samanaikaisesti tutkimuksia useiden kartonkialan yritysten ja järjestöjen tiloissa.

9 Näiden tutkimusten jälkeen komissio pyysi asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla tietoja ja asiakirjoja kaikilta niiltä, joille päätös on osoitettu.

10 Näiden tutkimusten yhteydessä sekä tietoja ja asiakirjoja koskevien pyyntöjen johdosta saadun aineiston perusteella komissio katsoi, että kyseiset yritykset olivat osallistuneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen (useimmissa tapauksissa) vuoden 1986 puolivälistä vähintään vuoden 1991 huhtikuuhun.

11 Tämän vuoksi komissio päätti panna vireille viimeksi mainitun määräyksen soveltamista koskevan menettelyn. Komissio lähetti 21.12.1992 päivätyllä kirjeellä väitetiedoksiannon kullekin näistä yrityksistä. Kaikki yritykset, joille väitetiedoksianto osoitettiin, vastasivat siihen kirjallisesti. Yhdeksän yritystä pyysi tulla kuulluksi suullisesti. Niitä kuultiin 7.-9.6.1993.

12 Menettelyn lopuksi komissio antoi päätöksen, jossa määrätään seuraavaa:

"1 artikla

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek de Eendracht NV (joka käyttää toiminimeä BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (aikaisemmin Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo Och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (aikaisemmin Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (aikaisemmin Tampella Española SA) ja Moritz J. Weig GmbH & Co KG ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että

- Buchmann ja Rena ovat noin vuoden 1988 maaliskuusta ainakin vuoden 1990 loppuun,

- Enso Española on ainakin vuoden 1988 maaliskuusta ainakin vuoden 1991 huhtikuun loppuun,

- Gruber & Weber on ainakin vuodesta 1988 vuoden 1990 loppuun ja

- muut ovat vuoden 1986 puolivälistä ainakin vuoden 1991 huhtikuuhun

osallistuneet sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jotka ovat peräisin vuoden 1986 puolivälistä ja joiden mukaisesti Euroopan yhteisön kartongintoimittajat

- tapasivat säännöllisesti salaisissa ja vakiintuneeksi tavaksi muodostuneissa kokouksissa neuvotellakseen ja päättääkseen alan yhteisestä kilpailunrajoittamissuunnitelmasta,

- sopivat säännöllisistä hinnankorotuksista kunkin tuotelaadun osalta kunakin kansallisena valuuttana,

- suunnittelivat ja toteuttivat useita samanaikaisia ja yhdenmukaisia hinnankorotuksia kaikkialla Euroopan yhteisössä,

- saavuttivat yhteisymmärryksen tärkeimpien tuottajien markkinaosuuksien pysyttämisestä vakiotasoilla, mutta siten, että niitä saatettiin joskus muuttaa,

- toteuttivat - alkuvuodesta 1990 lähtien aina vain useammin - yhdenmukaistettuja toimenpiteitä toimitusten valvomiseksi yhteisön markkinoilla varmistaakseen edellä mainittujen yhdenmukaistettujen hinnankorotusten toteuttamisen,

- edellä mainittuja toimenpiteitä tukeakseen vaihtoivat kaupallisia tietoja toimituksista, hinnoista, tuotantoseisokeista, tilauskannoista ja koneiden käyttöasteista.

- -

3 artikla

Seuraaville yrityksille määrätään 1 artiklassa todetuista rikkomisista sakkoa seuraavasti:

- -

xv) Sarrió SpA:lle sakkoa 15 500 000 ecua;

- - "

13 Päätöksen mukaan rikkominen tapahtui Product Group Paperboard -nimisessä organisaatiossa (jäljempänä PG Paperboard), joka muodostui useista työryhmistä ja jaostoista.

14 Tämän organisaation yhteyteen perustettiin vuoden 1986 puolivälissä Presidents' Working Group (jäljempänä PWG), joka muodostui yhteisön tärkeimpien kartongintuottajien (joita oli noin kahdeksan) johtavassa asemassa olevista edustajista.

15 PWG:n tehtävänä oli erityisesti keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista ja kapasiteeteista ja harjoittaa näiden osalta yhteistoimintaa. Se teki erityisesti yleisluonteisia päätöksiä siitä, milloin ja minkä suuruisina tuottajien oli toteutettava hinnankorotukset.

16 PWG raportoi President Conferencelle (jäljempänä PC), johon osallistuivat (melko säännöllisesti) melkein kaikkien kyseessä olevien yritysten toimitusjohtajat. Nyt kyseessä olevana aikana PC kokoontui kahdesti vuodessa.

17 Vuoden 1987 lopulla perustettiin Joint Marketing Committee (jäljempänä JMC). Sen pääasiallisena tarkoituksena oli yhtäältä päättää, voitiinko hintoja korottaa, ja jos voitiin, niin miten, ja toisaalta määritellä yksityiskohtaisesti, miten PWG:n maittain ja suurimpien asiakkaiden osalta päättämät hinta-aloitteet toteutetaan, minkä tarkoituksena oli saada aikaan yhdenmukainen hintajärjestelmä Euroopassa.

18 Economic Committee (jäljempänä talousjaosto) keskusteli muun muassa hintavaihteluista kansallisilla markkinoilla ja yritysten tilauskannoista ja raportoi päätelmistään JMC:lle tai vuoden 1987 loppuun saakka JMC:n edeltäjälle Marketing Committeelle. Talousjaoston jäseninä oli useimpien kyseessä olevien yritysten markkinointi- ja/tai myyntijohtajia, ja se kokoontui useita kertoja vuodessa.

19 Lisäksi päätöksestä ilmenee komission katsoneen, että PG Paperboardin toimintaa tuki se tietojen vaihto, jota harjoitettiin omaisuudenhoitoyhtiö Fidesin välityksellä, jonka kotipaikka on Zürich (Sveitsi). Päätöksen mukaan useimmat PG Paperboardin jäsenet toimittivat Fidesille kausiraportteja tilauksista, tuotannosta, myynnistä ja kapasiteetin käytöstä. Näitä raportteja käsiteltiin Fides-järjestelmässä, ja yhdistetyt tiedot lähetettiin järjestelmään osallistuville.

20 Kantaja Sarrió SA (jäljempänä Sarrió) syntyi suurimman italialaisen tuottajan Saffan kartonkiryhmän ja espanjalaisen tuottajan Sarrión vuonna 1990 tapahtuneessa fuusiossa (päätöksen 11 perustelukappale). Vuonna 1991 Sarrió hankki omistukseensa myös espanjalaisen tuottajan Prat Cartonin (sama perustelukappale).

21 Sarrión on katsottu olevan vastuussa Prat Cartonin osallistumisesta kyseiseen kartelliin koko osallistumisajalta (päätöksen 154 perustelukappale).

22 Sarrió valmistaa pääasiallisesti GD-kartonkia mutta tuottaa myös GC-kartonkia.

Oikeudenkäyntimenettely

23 Kantaja on nostanut tämän kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 14.10.1994 jättämällään kannekirjelmällä.

24 Niistä muista 18 yhtiöstä, joiden katsottiin olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, 16 on samoin nostanut kanteen päätöksestä (asiat T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 ja T-354/94).

25 Asian T-301/94 kantaja Laakmann Karton GmbH peruutti kanteensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 10.6.1996 jättämällään kirjeellä, ja asia poistettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rekisteristä asiassa T-301/94, Laakmann Karton vastaan komissio, 18.7.1996 annetulla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

26 Ne neljä suomalaisyritystä, jotka kuuluivat Finnboard-nimiseen yhdistykseen ja jotka tämän vuoksi velvoitettiin maksamaan Finnboardille määrätty sakko yhteisvastuullisesti tämän kanssa, ovat myös nostaneet kanteen päätöksestä (yhdistetyt asiat T-339/94, T-340/94, T-341/94 ja T-342/94).

27 Kanteen nosti myös CEPI-Cartonboard-niminen yhteenliittymä, jolle päätös ei ollut osoitettu. Se kuitenkin peruutti kanteensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 8.1.1997 jättämällään kirjeellä, ja asia poistettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rekisteristä asiassa T-312/94, CEPI-Cartonboard vastaan komissio, 6.3.1997 annetulla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

28 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kutsui 5.2.1997 päivätyllä kirjeellä asianosaiset epäviralliseen kokoukseen erityisesti siksi, että nämä saisivat esittää huomautuksensa asioiden T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 ja T-354/94 mahdollisesta yhdistämisestä suullista käsittelyä varten. Tässä 29.4.1997 pidetyssä kokouksessa asianosaiset suostuivat tällaiseen yhdistämiseen.

29 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtajan 4.6.1997 antamalla määräyksellä edellä mainitut asiat yhdistettiin suullista käsittelyä varten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti, koska asiat liittyvät toisiinsa; määräyksessä puheenjohtaja hyväksyi käsiteltävänä olevan asian kantajan Sarrión pyynnön luottamuksellisesta käsittelystä.

30 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 20.6.1997 antamallaan määräyksellä asian T-337/94 kantajan pyynnön, että erästä asiakirjaa, jonka kyseinen kantaja oli esittänyt vastauksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen, käsiteltäisiin luottamuksellisena.

31 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn, ja se ryhtyi prosessinjohtotoimiin pyytämällä asianosaisia vastaamaan tiettyihin kirjallisiin kysymyksiin ja esittämään tiettyjä asiakirjoja. Asianosaiset noudattivat näitä pyyntöjä.

32 Edellä 28 kohdassa mainittujen asioiden asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 25.6.-8.7.1997 pidetyssä suullisessa käsittelyssä.

Asianosaisten vaatimukset

33 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa päätöksen,

- toissijaisesti kumoaa päätöksen 2 artiklan kokonaan sekä sen 3 artiklan siltä osin kuin tässä viimeksi mainitussa artiklassa määrätään kantajalle sakkoa 15 500 000 ecua tai

- vaihtoehtoisesti alentaa sakkoa sekä

- velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. 34 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen ja

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen kumoamista koskeva vaatimus

A Puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskevat muodollinen ja aineellinen kanneperuste

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

35 Kantaja väittää, että sen puolustautumisoikeuksia on loukattu, koska komissio on pitänyt (päätöksen 79 perustelukappale) todisteena kilpailusääntöjen rikkomisesta asiakirjaa (jäljempänä Finnboardin hintaluettelo), joka oli löydetty Finnboard (UK) Ltd:ltä huhtikuussa 1991 tehdyissä tutkimuksissa. Kantaja toteaa, että tämä asiakirja lähetettiin sille vasta 28.4.1994 eli huomattavasti sen jälkeen, kun se oli antanut vastauksensa väitetiedoksiantoon, ja komissiossa pidetyn kuulemistilaisuuden jälkeen. Tämän perusteettoman viivästyksen vuoksi kantajalla ei ollut mahdollisuutta esittää huomautuksiaan asiakirjan todellisesta merkityksestä, siitä asiayhteydestä, missä se oli laadittu, eikä komission asiakirjan perusteella tekemistä päätelmistä (asia 85/76, Hoffman-La Roche v. komissio, tuomio 13.2.1979, Kok. 1979, s. 461). Se, että asiakirja annettiin tiedoksi 28.4.1994, ei kantajan mukaan myöskään korjaa puolustautumisoikeuksien loukkaamista.

36 Komissio vastaa tähän, että kyseinen asiakirja lähetettiin Sarriólle yhdessä 28.4.1994 päivätyn kirjeen kanssa, jossa oli täydellinen selvitys asiakirjan sisällöstä ja komission asiakirjan perusteella tekemistä päätelmistä. Koska tässä 28.4.1994 päivätyssä kirjeessä lisäksi annettiin kantajalle mahdollisuus esittää mahdollinen vastineensa kirjallisesti, kantaja olisi voinut ajoissa ilmoittaa kantansa kyseisen asiakirjan todistusarvosta (ks. asia T-4/89, BASF v. komissio, tuomio 17.12.1991, Kok. 1991, s. II-1523, 36 kohta).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

37 Komissio sai Finnboardin hintaluettelon haltuunsa Finnboard (UK) Ltd:n tiloihin huhtikuussa 1991 tekemissään tarkastuksissa, ja hintaluettelo annettiin kantajalle tiedoksi selittävän kirjeen kanssa 16 kuukautta väitetiedoksiannon lähettämisen jälkeen.

38 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdasta ja neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY (EYVL 1963, 127, s. 2268) 2 ja 4 artiklasta niitä yhdessä tulkittuina ilmenee, että komission on annettava tiedoksi ne väitteet, joita se esittää asianomaisia yrityksiä ja yhteenliittymiä vastaan, ja se voi päätöksissään ottaa huomioon ainoastaan ne väitteet, joiden osalta näille on varattu tilaisuus esittää huomautuksensa (yhdistetyt asiat T-39/92 ja T-40/92, CB ja Europay v. komissio, tuomio 23.2.1994, Kok. 1994, s. II-49, 47 kohta).

39 Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa menettelyissä, jotka voivat johtaa nyt kyseessä olevan kaltaisiin seuraamuksiin, edellyttää sitä, että asianomaisille yrityksille ja yritysten yhteenliittymille varataan jo hallinnollisen menettelyn aikana tilaisuus tehokkaasti esittää huomautuksensa komission esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden todenmukaisuudesta ja merkityksellisyydestä (em. asia Hoffman-La Roche v. komissio, tuomion 11 kohta ja yhdistetyt asiat T-10/92, T-11/92, T-12/92 ja T-15/92, Cimenteries CBR ym. v. komissio, tuomio 18.12.1992, Kok. 1992, s. II-2667, 39 kohta).

40 Kyseisen asiakirjan tiedoksiantamisella ei tässä tapauksessa esitetty mitään sellaista väitettä, joka olisi ollut uusi verrattuna väitetiedoksiannossa olleisiin väitteisiin. Finnboardin hintaluettelon saatteena olleesta kirjeestä nimittäin ilmenee selvästi, että hintaluettelo oli vain lisätodiste yhteisestä hintojen vahvistamista koskevasta suunnitelmasta; tätä väitettä on selvitetty seikkaperäisesti jo väitetiedoksiannossa.

41 Kantajalle on joka tapauksessa asiakirjan saatekirjeessä nimenomaisesti tarjottu mahdollisuus hallinnollisen menettelyn aikana ja kymmenen päivän määräajassa esittää huomautuksensa tästä todisteesta. Näin ollen komissio ei ole estänyt kantajaa esittämästä ajoissa kantaansa tälle lähetetyn asiakirjan todistusarvosta (em. asia Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomion 11 kohta ja asia 107/82, AEG v. komissio, tuomio 25.10.1983, Kok. 1983, s. 3151, 27 kohta).

42 Tämän vuoksi kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

B Pääasia

Kanneperuste, joka koskee sitä, ettei myyntihintoja koskenutta yhteistoimintaa ollut, ja perusteluvelvollisuuden rikkomista

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

43 Kantaja myöntää osallistuneensa ilmoitettuja hintoja koskeneeseen yhteistoimintaan mutta kiistää yhteistoiminnan koskeneen myyntihintoja. Kantaja vetoaa väitteensä tueksi paitsi niihin kirjelmiensä yhteydessä esittämiinsä asiakirjoihin, jotka osoittavat, että myyntihinnat eivät seuranneet ilmoitettuja hintoja, myös yksittäisten asiakkaiden neuvotteluasemaan, kysynnän ja tuotantokustannusten kehitykseen sekä kartonkimarkkinoiden ominaispiirteisiin, erityisesti hinnankorotusilmoitusten kausittaisuuteen ja markkinoiden huomattavaan läpinäkyvyyteen.

44 Kantajan mukaan komissio ei ole selvästi todennut, katsooko se yhteistoiminnan koskeneen paitsi ilmoitettuja hintoja myös myyntihintoja. Toisin kuin komissio väittää, näiden kahden erityyppisen yhteistoiminnan erottamisella toisistaan on niiden erilaisen vaikutuksen vuoksi huomattava merkitys (ks. yhdistetyt asiat C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85-C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993, Kok. 1993, s. I-1307). Kantaja väittää vastauskirjelmässään, että epäselvyys yhteistoiminnan kohteesta jo sellaisenaan merkitsee kilpailusääntöjen rikkomisen toteavia päätöksiä koskevan perusteluvelvollisuuden ja täsmällisyysvelvollisuuden rikkomista. Kantajan mukaan tämän velvollisuuden rikkominen merkitsee näin ollen oikeudellisesti suojattujen puolustautumisoikeuksien vakavaa loukkaamista.

45 Komissio toteaa, ettei se voi ymmärtää, miten kantaja voi samaan aikaan myöntää osallistuneensa hintoja koskeneeseen yhteistoimintaan ja väittää, etteivät sovelletut hinnankorotukset olleet seurausta tästä yhteistoiminnasta. Komissio korostaa, että päätöksessä (erityisesti sen 72-102 perustelukappaleessa) viitataan sekä asiakirjoihin, jotka näyttävät toteen kutakin ilmoitettua hinnankorotusta koskeneen kartellin yhteydessä tapahtuneen yhteistoiminnan, että asiakirjoihin, joilla kukin tuottaja tosiasiallisesti ilmoitti kyseisen korotuksen.

46 Seuraavaksi komissio toteaa, että ilmoitettuja hintoja koskevan yhteistoiminnan ja myyntihintoja koskevan yhteistoiminnan välisellä erolla ei ole tässä asiassa merkitystä. Yhteistoiminta PWG:ssä ja JMC:ssä ei komission mukaan koskenut ainoastaan ilmoitettuja hintoja, vaan näissä toimielimissä myös päätettiin säännönmukaisin väliajoin tehtävistä hinnankorotuksista kunkin tuotetyypin osalta ja näiden korotusten samanaikaisesta toteuttamisesta kaikkialla yhteisössä (ks. päätöksen 74-90, 92 ja 94-96 perustelukappaleessa mainitut asiakirjatodisteet).

47 Kun lisäksi otetaan huomioon todisteet yhteistoiminnasta sellaisissa jaostoissa, joihin kantaja osallistui, komission mukaan on mahdotonta väittää, että hintailmoitukset eivät olisi poistaneet yritysten epätietoisuutta kilpailijoidensa toiminnasta ja että kantaja olisi toteuttanut hinnankorotukset yhteistoiminnasta riippumatta (ks. asia T-1/89, Rhône-Poulenc v. komissio, tuomio 24.10.1991, Kok. 1991, s. II-867, 122 ja 123 kohta).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

48 Päätöksen 1 artiklan mukaan tässä artiklassa mainitut yritykset ovat rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että ne ovat viiteajanjaksona osallistuneet sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, joiden mukaisesti yhteisön kartongintoimittajat muun muassa "sopivat säännöllisistä hinnankorotuksista kunkin tuotelaadun osalta kunakin kansallisena valuuttana" ja "suunnittelivat ja toteuttivat useita samanaikaisia ja yhdenmukaisia hinnankorotuksia kaikkialla Euroopan yhteisössä".

49 Kantaja myöntää osallistuneensa neljään PG Paperboardin toimielimeen, eikä se kirjelmissään tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suullisessa käsittelyssä esittämiin kysymyksiin antamissaan vastauksissa kiistä osallistuneensa ilmoitettuja hintoja koskeneeseen yhteistoimintaan vuodesta 1988 alkaen.

50 Ennen kuin vastataan kantajan väitteeseen, jonka mukaan yhteistoiminta ei koskenut myyntihintoja, on arvioitava, onko komissio päätöksessään todella katsonut yhteistoiminnan koskeneen näitä hintoja.

51 Tältä osin on ensinnäkin todettava, että päätöksen 1 artiklassa ei mitenkään täsmennetä, mitä hintaa yhdenmukaistetut korotukset koskivat.

52 Toiseksi on todettava, ettei päätöksestä ilmene komission katsoneen, että tuottajat olisivat vahvistaneet tai edes aikoneet vahvistaa yhdenmukaiset myyntihinnat. Etenkin 101 ja 102 perustelukappale, jotka koskevat "[y]hdenmukaistettujen hinta-aloitteiden vaikutus[ta] hintatasoon", osoittavat komission katsoneen, että hinta-aloitteet koskivat listahintoja ja että niillä oli tarkoitus saada aikaan myyntihintojen korotus. Tässä kohdassa nimittäin todetaan seuraavaa: "Vaikka kaikilla tuottajilla oli vakaa aikomus toteuttaa korotus täysimääräisenä, asiakkaiden mahdollisuus vaihtaa edullisempaan laatuun tai tuotteeseen saattoi saada jotkut tuottajat tekemään perinteisille asiakkailleen myönnytyksiä korotusten voimaantulopäivän osalta tai myöntämään näille lisäetuina paljoushyvityksiä tai -alennuksia saadakseen asiakkaat hyväksymään perushinnan korotuksen täysimääräisenä. Hinnankorotusten täysi vaikutus ei siis mitenkään voinut ilmetä heti" (101 perustelukappaleen kuudes kohta).

53 Näin ollen päätöksestä ilmenee komission katsoneen, että tuottajien salaisella hintayhteistyöllä pyrittiin siihen, että ilmoitettujen hintojen yhdenmukaistetut korotukset johtaisivat myyntihintojen korottamiseen. Päätöksen 101 perustelukappaleen ensimmäisessä kohdassa todetaan tältä osin, että "tuottajat eivät tyytyneet ilmoittamaan sovituista hinnankorotuksista, vaan ne ryhtyivät muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta myös konkreettisiin toimenpiteisiin varmistaakseen, että korotukset todella toteutettiin asiakaskunnassa". Tämän asian tilanne poikkeaa siis siitä tilanteesta, jota yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli edellä mainitussa asiassa Ahlström Osakeyhtiö ym. vastaan komissio antamassaan tuomiossa, koska - toisin kuin tämän viimeksi mainitun tuomion antamiseen johtaneessa päätöksessä - komissio ei nyt kanteen kohteena olevassa päätöksessä väitä yritysten sopineen suoraan myyntihinnoista.

54 Komission esittämät asiakirjat tukevat päätöksen tällaista analyysiä.

55 Erityisesti on todettava, että väitetiedoksiannon liite 109 sisältää 16.10.1989 pidetyn JMC:n kokouksen pöytäkirjan, jossa todetaan muun muassa seuraavaa:

"d) Hollanti - -

Huomattavia ongelmia suurten ostajien ja erityisesti Imcan kohdalla, sillä Cascades ja Van Duffel käyttävät näiden osalta järjettömiä hintoja aiheuttaen näin vaikeuksia sekä KNP:lle että suomalaisille.

- -

f) Belgia

Vastaava tilanne kuin Hollannissa. Finnboard toteutti hinnankorotuksen Van Genechtenin osalta mutta joutui neuvottelemaan tämän kanssa uudelleen Belgiassa tehtyjen myönnytysten johdosta (Cascadesin tekemiä). Pysytään lujina ja edellytetään Beghinin, Cascadesin ja KNP:n tekevän samoin.

- -

h) Italia

Saffalla on erittäin suuria vaikeuksia Kopparforsin, Finnboardin ja jopa Cascadesin käyttämien tuontihintojen vuoksi.

Saffan toimitukset ovat vähentyneet huomattavasti, ja tuonti on kasvanut merkittävästi.

Saffa vaatii tiukasti, että tuojien on ehdottomasti noudatettava niitä hintoja koskevia ohjeita, jotka niille on jaettu."

56 Tämä asiakirja osoittaa selvästi, että vaikka tuottajat yleisesti hyväksyivätkin, että kukin niistä neuvottelee myyntihintansa asiakkaidensa kanssa, kaikki tuottajat ja erityisesti kantaja, joka nimenomaisesti mainitaan edellä mainitussa liitteessä, edellyttivät kilpailijoidensa käyttävän sovittujen hintojen mukaisia myyntihintoja ainakin niin, etteivät yksittäiset neuvottelut saaneet poistaa listahintojen sovittujen korotusten vaikutusta.

57 Kantaja on lisäksi suullisessa käsittelyssä myöntänyt, että ilmoitettuja hintoja käytettiin lähtökohtana neuvoteltaessa myyntihinnoista asiakkaiden kanssa, mikä vahvistaa sen, että lopullisena tavoitteena oli myyntihintojen korottaminen. Tältä osin riittää, kun todetaan, että sillä, että tuottajat olivat keskenään sopineet vahvistavansa yhdenmukaiset listahinnat, ei olisi ollut mitään merkitystä, jos näillä hinnoilla ei käytännössä pitänyt olla mitään vaikutusta myyntihintoihin.

58 Kantajan väitteestä, jonka mukaan epäselvyys yhteistoiminnan kohteesta merkitsee sellaisenaan perusteluvelvollisuuden rikkomista, on todettava, että päätöksen 1 artiklassa ei millään tavalla täsmennetä, mitä hintaa salainen yhteistyö koski.

59 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällaisessa tilanteessa päätöksen päätösosa on ymmärrettävä päätöksen perustelujen valossa (ks. esim. yhdistetyt asiat 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie ym. v. komissio, tuomio 16.12.1975, Kok. 1975, s. 1663, 122-124 kohta).

60 Edellä olevasta ilmenee, että tässä asiassa komissio on päätöksen perustelukappaleissa riittävästi selvittänyt, että yhteistoiminta koski listahintoja ja että sillä pyrittiin myyntihintojen korottamiseen.

61 Kanneperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.

Kanneperuste, joka koskee sitä, että kantaja ei ole osallistunut markkinaosuuksien jäädyttämiseen ja tarjonnan valvontaan tähdänneeseen kartelliin

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

62 Tässä kanneperusteessa on kolme osaa.

63 Kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantaja väittää, ettei komissiolla ole todisteita markkinaosuuksien jäädyttämiseen tai tarjonnan valvontaan tähdänneestä yhteistoiminnasta. Vaikka näiden yhteistoiminnan muotojen olemassaolo näytettäisiinkin toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, komissio ei kantajan mukaan silti ole näyttänyt toteen kantajan osallistumista niihin. Kantaja kiistää etenkin niiden väitetiedoksiannon monien liitteiden todistusarvon, joita komissio on käyttänyt päätöksenteon perustana.

64 Kantaja toteaa ensinnäkin, että väitetiedoksiannon liitteenä 73 oleva Mayr-Melnhofin sisäinen muistio todistaa pelkän hintoja koskeneen yhteistoiminnan olemassaolon, selvittää ankaran hintapolitiikan seurauksia ja osoittaa, ettei kantaja ole painostanut Mayr-Melnhofia, jotta tämä ei kasvattaisi markkinaosuuttaan laskemalla hintojaan. Tältä osin kantaja vetoaa Mayr-Melnhofin 23.9.1991 päivätyssä kirjeessä antamaan selvitykseen (väitetiedoksiannon liite 75).

65 Toiseksi kantaja toteaa, että väitetiedoksiannon liitteenä 102 oleva Renan muistio koskee Nordic Paperboard Instituten (jäljempänä NPI) kokousta, eikä kantaja ole ollut tämän yhteenliittymän jäsen.

66 Kolmanneksi kantaja toteaa, etteivät Storan ilmoitukset sellaisinaan voi olla riittäviä todisteita. Kantajan mukaan Stora on useaan otteeseen korostanut, että yrityksillä oli suhteellisen suuri valta itse päättää erityisesti tuotantomääristä ja tehtaiden seisokkien ajoituksesta (ks. päätöksen 57, 59, 60, 69, 70 ja 71 perustelukappale). Kantajan mukaan Storan ilmoitukset vahvistavat lisäksi sen, ettei ollut mitään kartellia, joka olisi toteuttanut määriä koskevan valvontajärjestelmän. Se, ettei mitään määrien kehitystä valvovaa järjestelmää ollut olemassa, osoittaa selvästi, ettei määriä koskevaa kartellia ollut olemassa. Storan ilmoituksissa esitetään vain sen oma käsitys tuotanto- ja myyntimäärien valvontaan tähtäävien toimenpiteiden tarpeellisuudesta.

67 Kanneperusteen toisessa osassa kantaja väittää, että yritysten markkinaosuuksien kehitys osoittaa, ettei markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdännyttä yhteistoimintaa ollut tai ettei kantaja ainakaan osallistunut siihen, vaikka jotkin yritykset sitä olisivat harjoittaneetkin.

68 Markkinaosuuksien yleisen kehityksen osalta kantaja korostaa, että eräät tuottajat - erityisesti Iggesund (MoDo) ja Mayr-Melnhof - olivat kyseisenä ajanjaksona ottaneet käyttöön paljon uutta kapasiteettia.

69 Kantaja toteaa myös, että sen oma kokonaisosuus yhteisön markkinoista oli pienentynyt vuoden 1987 14,3 prosentin osuudesta 11,7 prosenttiin vuonna 1990. Kantajan mukaan tällainen pienentyminen ei vastaa sitä komission väitettä, jonka mukaan kantaja on osallistunut tuottajien markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdänneeseen kartelliin. Kantajan mukaan myös se, että Prat Cartonin kokonaisosuus yhteisön markkinoista pienentyi noin 9 prosenttiyksikköä vuodesta 1987 vuoteen 1990, osoittaa, ettei se millään tavalla osallistunut mihinkään markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdänneeseen yhteistoimintaan.

70 Kanneperusteen kolmannessa osassa kantaja väittää, että sen toiminta tuotantoseisokkien ja Euroopan ulkopuolisille markkinoille suuntautuvan viennin osalta ei myöskään vastaa komission väitteitä.

71 Kanneperusteen ensimmäisestä osasta komissio toteaa, että todisteet, joihin se on vedonnut, erityisesti Storan ilmoitukset (väitetiedoksiannon liitteet 39 ja 43) ja väitetiedoksiannon liitteet 73 ja 102, selvästi riittävät näyttämään toteen markkinaosuuksien jäädyttämiseen ja tarjonnan valvontaan tähdänneen kartellin olemassaolon sekä sen, että kantaja on osallistunut näihin kartellin osatekijöihin.

72 Kanneperusteen toisesta osasta komissio toteaa, että se on perustanut päätöksensä asiakirjatodisteisiin markkinoiden jäädyttämiseen tähdänneestä kartellista, ja väittää, että kantajan perusteluilla, jotka koskevat eri yritysten markkinaosuuksien kehitystä, ei näin ollen ole merkitystä ratkaistaessa, onko tällainen kartelli ollut olemassa. Komissio toteaa lisäksi, että päätöksessä nimenomaisesti myönnetään muutamien yritysten markkinaosuuksien hitaasti muuttuneen, sillä markkinaosuuksista neuvoteltiin uudelleen joka vuosi (päätöksen 60 ja 131 perustelukappale). Komission mukaan perustamissopimuksen 85 artiklassa joka tapauksessa kielletään kartellit, joiden tarkoituksena on estää kilpailua tai joista seuraa, että kilpailu estyy, riippumatta siitä, kuinka hyvin kartelli onnistuu.

73 Erityisesti kantajan oman markkinaosuutensa kehityksestä esittämistä väitteistä komissio toteaa, että kilpailusääntöjen rikkominen koski koko yhteisön markkinoita. Kantaja on osallistunut PWG:hen, jossa keskusteltiin markkinaosuuksista. Saffaa edustava johtaja jopa nimitettiin PG Paperboardin varapuheenjohtajaksi vuonna 1989.

74 Seuraavaksi komissio huomauttaa, ettei mikään todiste tue kantajan väitettä, jonka mukaan se on aina toiminut itsenäisesti. Vaikkei kantaja olisikaan noudattanut kartellia, se ei komission mukaan millään tavalla muuta sitä, että kilpailusääntöjen rikkominen on tapahtunut (em. asia Rhône-Poulenc v. komissio).

75 Lopuksi komissio toteaa kanneperusteen kolmannesta osasta, että Stora on väitetiedoksiannon liitteessä 39 vahvistanut, että PWG oli päättänyt järjestelmästä, jolla palautettaisiin tuotannon tasapaino ja valvottaisiin tuotantoa siten, että hinnat pysyisivät vakaalla tasolla, ja ottanut tämän järjestelmän käyttöön. Näin ollen sillä, että markkinatilanne ja kartellin hyvä toiminta johtivat siihen, ettei kantajan tarvinnut oman ilmoituksensa mukaan turvautua tuotantoseisokkeihin yhteisesti sovitulla perusteella, ei komission mukaan ole mitään vaikutusta kantajan vastuuseen eikä siihen, onko se osallistunut markkinaosuuksien ja määrien valvontaan tähdänneeseen kartelliin.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

1. Markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdänneen yhteistoiminnan ja tarjonnan valvontaan tähdänneen yhteistoiminnan olemassaolo

76 Kanneperusteen ensimmäisestä osasta on todettava, että päätöksen 1 artiklan sanamuodon mukaan tässä artiklassa tarkoitetut yritykset ovat rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että ne ovat viiteajanjaksona osallistuneet sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, joiden mukaisesti yhteisön kartongintoimittajat "saavuttivat yhteisymmärryksen tärkeimpien tuottajien markkinaosuuksien pysyttämisestä vakiotasoilla, mutta siten, että niitä saatettiin joskus muuttaa" ja "toteuttivat - alkuvuodesta 1990 lähtien aina vain useammin - yhdenmukaistettuja toimenpiteitä toimitusten valvomiseksi yhteisön markkinoilla varmistaakseen edellä mainittujen yhdenmukaistettujen hinnankorotusten toteuttamisen".

77 Komission mukaan PWG:n kokouksiin osallistuneet ottivat viiteajanjaksona käyttöön nämä päätöksessä osastoon "määrien säätely" sisällytetyt salaisen yhteistyön kaksi muotoa. Päätöksen 37 perustelukappaleen kolmannesta kohdasta nimittäin ilmenee, että PWG:n varsinainen tehtävä - sellaisena kuin Stora sen ilmaisi - "oli erityisesti 'keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista sekä hinnankorotuksista ja kapasiteeteista ja harjoittaa niiden osalta yhteistoimintaa'".

78 PWG:n osuudesta markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön päätöksessä (37 perustelukappaleen viides kohta) todetaan seuraavaa: "Hinnankorotuksia koskeneiden toimenpiteiden yhteydessä PWG:ssä keskusteltiin perusteellisesti kansallisten ryhmittymien ja yksittäisten tuottajakonsernien markkinaosuuksista Länsi-Euroopassa. Tämä johti tiettyihin osallistujien välisiin 'järjestelyihin', jotka koskivat niiden markkinaosuuksia ja joilla pyrittiin välttämään sellainen tilanne, että hintoja koskeneet yhdenmukaistetut aloitteet olisivat menettäneet merkityksensä ylitarjonnan vuoksi. Suuret tuottajakonsernit itse asiassa sopivat pysyttävänsä markkinaosuutensa tasolla, joka vastasi vuosittain ilmoitettuja myynti- ja tuotantolukuja, jotka Fides julkaisi lopullisina aina seuraavan vuoden maaliskuussa. Markkinaosuuksien kehitystä analysoitiin PWG:n joka kokouksessa Fidesin kuukausittaisten lukujen pohjalta, ja jos ilmeni huomattavia muutoksia, syylliseksi epäillyltä yritykseltä vaadittiin selitystä."

79 Päätöksen 52 perustelukappaleessa todetaan, että "PWG:ssä vuonna 1987 tehdyssä sopimuksessa määrättiin Länsi-Euroopan tärkeimpien tuottajien senhetkisten markkinaosuuksien 'jäädyttämisestä' sekä siitä, että uusia asiakkaita ei saanut yrittää hankkia eikä senhetkistä markkina-asemaa parantaa aggressiivisella hintapolitiikalla".

80 Päätöksen 56 perustelukappaleen ensimmäisessä kohdassa todetaan seuraavaa: "Tärkeimpien tuottajien perussopimusta markkinaosuuksiensa pysyttämisestä sovellettiin koko sen ajan, jota tämä päätös koskee." Päätöksen 57 perustelukappaleen mukaan "'[m]arkkinaosuuksien kehitystä' tarkasteltiin PWG:n joka kokouksessa väliaikaisten tilastojen pohjalta". Päätöksen 56 perustelukappaleen viimeisessä kohdassa todetaan vielä seuraavaa: "Markkinaosuuksia koskeviin keskusteluihin osallistuneet yritykset olivat PWG:n jäsenet eli Cascades, Finnboard, KNP (vuoteen 1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, Stora-konserniin kuuluvat kaksi tuottajaa CBC ja Feldmühle sekä Weig (vuodesta 1988)."

81 On katsottava komission näyttäneen toteen oikein, että PWG:n kokouksiin osallistuneiden välillä oli markkinaosuuksia koskevaa salaista yhteistyötä.

82 Komission analyysi perustuu pääasiallisesti Storan ilmoituksiin (väitetiedoksiannon liitteet 39 ja 43), ja väitetiedoksiannon liite 73 tukee sitä.

83 Väitetiedoksiannon liitteessä 39 Stora toteaa seuraavaa: "PWG on kokoontunut vuodesta 1986 lähtien edistääkseen markkinoiden säätelyä. - - Muun (lainmukaisen) toimintansa ohella sen tarkoituksena oli keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista sekä hinnankorotuksista, kysynnästä ja kapasiteeteista ja harjoittaa näiden osalta yhteistoimintaa. Sen tehtävänä oli pääasiallisesti arvioida, mikä tarkalleen on tarjonta- ja kysyntätilanne markkinoilla ja mitä toimenpiteitä on toteutettava markkinoiden säätelemiseksi, sekä esittää tämä arvio President Conferencelle."

84 Nimenomaan markkinaosuuksia koskeneen salaisen yhteistyön osalta Stora toteaa, että "Euroopan yhteisön, EFTA:n sekä niiden muiden maiden, joihin PG Paperboardin jäsenet toimittavat kartonkia, kansallisten ryhmittymien saavuttamia markkinaosuuksia tarkasteltiin PWG:ssä" ja että PWG "keskusteli mahdollisuudesta pysyttää markkinaosuudet edellisen vuoden tasolla" (väitetiedoksiannon liite 39, 19 kohta). Stora toteaa myös (sama asiakirja, 6 kohta), että "[t]änä samana aikana keskusteltiin myös tuottajien markkinaosuuksista Euroopassa siten, että ensimmäisenä viiteajanjaksona käytettiin vuoden 1987 tasoja".

85 Komission 23.12.1991 päivätyssä kirjeessä esittämiin kysymyksiin 14.2.1992 lähettämässään vastauksessa (väitetiedoksiannon liite 43) Stora täsmentää vielä seuraavaa: "PWG:n jäsenten sopimukset markkinaosuuksien tasosta koskivat koko Eurooppaa. Sopimukset perustuivat edellisen vuoden kokonaismääriin, jotka yleensä olivat lopullisina käytettävissä seuraavan vuoden maaliskuussa" (1.1 kohta).

86 Tätä toteamusta vahvistaa samassa asiakirjassa oleva seuraava maininta: " - - keskustelut johtivat siihen, että PWG:n jäsenet tekivät yleensä kunkin vuoden maaliskuussa sopimuksen, jolla pyrittiin pysyttämään niiden markkinaosuudet edellisen vuoden tasolla" (1.4 kohta). Stora toteaa, että "[s]opimusten noudattamisen varmistamiseksi ei ollut toteutettu mitään toimenpiteitä" ja että PWG:n kokouksiin osallistuneet "tiesivät, että jos ne ryhtyvät poikkeuksellisiin toimenpiteisiin markkinoilla, joille muut toimittavat kartonkia, muut saattaisivat kostaa tämän toisilla markkinoilla" (sama kohta).

87 Stora toteaa vielä, että Saffa oli osallistunut markkinaosuuksia koskeneisiin keskusteluihin (1.2 kohta).

88 Väitetiedoksiannon liite 73 tukee Storan väitteitä markkinaosuuksia koskeneesta salaisesta yhteistyöstä. Tämä FS-Kartonilta löydetty asiakirja on 28.12.1988 päivätty markkinatilannetta koskeva luottamuksellinen muistio, jonka Mayr-Melnhof-konsernin myynnistä vastaava markkinointijohtaja Saksasta (Katzner) oli osoittanut Mayr-Melnhofin toimitusjohtajalle (Gröller) Itävaltaan.

89 Tämän asiakirjan, jota lainataan päätöksen 53-55 perustelukappaleessa, mukaan "toimitusjohtajaryhmän" (Präsidentenkreis) tiiviimpi yhteistyö, josta oli päätetty vuonna 1987, oli tehnyt joistakin "voittajia" ja toisista "häviäjiä". Muistion laatija luokittelee Mayr-Melnhofin häviäjiin useista syistä, erityisesti seuraavista:

"2) Sopimukseen päästiin ainoastaan 'rankaisemalla' meitä - meitä vaadittiin tekemään 'uhrauksia'.

3) Vuoden 1987 markkinaosuudet piti 'jäädyttää', aikaisemmat yhteydet säilyttää, eikä mitään uutta toimintaa tai laatua saanut edistää hinnoittelulla (tämän tulos nähdään tammikuussa 1989 - jos kaikki ovat rehellisiä)."

90 Näitä virkkeitä on tulkittava ottaen huomioon muistion laajempi asiayhteys.

91 Muistion laatija tuo tältä osin ikään kuin johdantona esiin Euroopan tasolla tapahtuvan tiiviimmän yhteistyön "toimitusjohtajaryhmässä". Mayr-Melnhof on tulkinnut tätä ilmaisua siten, että se tarkoittaa samalla yleisesti sekä PWG:tä että PC:tä, toisin sanoen siten, ettei se viittaa mihinkään yksittäiseen tilaisuuteen tai kokoukseen (väitetiedoksiannon liite 75, 2.a kohta); tätä tulkintaa ei ole syytä käsitellä tässä yhteydessä.

92 Seuraavaksi muistion laatija toteaa, että tämä yhteistyö on johtanut "hintakuriin", joka on tehnyt joistakin "voittajia" ja toisista "häviäjiä".

93 Vuoden 1987 tasolle jäädytettäviä markkinaosuuksia koskevaa toteamusta on siis tarkasteltava ottaen huomioon asiayhteys eli tämä kuri, josta "toimitusjohtajaryhmä" päätti.

94 Lisäksi se, että vuosi 1987 mainitaan viitevuotena, on yhdenmukaista Storan toisen ilmoituksen kanssa (väitetiedoksiannon liite 39; ks. edellä 84 kohta).

95 Siitä, mikä oli PWG:n osuus toimitusten valvontaa koskeneessa salaisessa yhteistyössä, jolle tunnusomaista oli koneiden seisokkiaikojen tarkastelu, päätöksessä todetaan, että PWG:llä oli ratkaiseva osuus seisokkien toteuttamisessa, koska vuodesta 1990 lähtien tuotantokapasiteetti kasvoi ja kysyntä väheni; päätöksessä todetaan seuraavaa: " - - vuoden 1990 alussa tärkeimmät tuottajat - - katsoivat hyödylliseksi sopia PWG:ssä siitä, että seisokit ovat tarpeen. Suuret tuottajat tajusivat, etteivät ne voineet kasvattaa kysyntää laskemalla hintoja ja että tuotannon jatkaminen täydellä kapasiteetilla vain johtaisi hintojen laskuun. Se, kuinka pitkät seisokit olivat tarpeen tarjonnan ja kysynnän tasapainon palauttamiseksi, voitiin teoriassa laskea kapasiteettiraporttien perusteella - - " (päätöksen 70 perustelukappale).

96 Päätöksessä todetaan lisäksi seuraavaa: "PWG ei kuitenkaan muodollisesti määrännyt kullekin tuottajalle seisokkiaikaa. Storan mukaan sellaisen koneiden seisokkiaikoja koskevan koordinoidun suunnitelman laatimisessa, joka olisi kattanut kaikki tuottajat, ilmeni käytännön vaikeuksia. Stora toteaa, että tämän vuoksi käytössä oli vain 'löyhä kannustusjärjestelmä'" (päätöksen 71 perustelukappale).

97 On katsottava, että komissio on riittävästi näyttänyt toteen PWG:n kokouksiin osallistuneiden välillä olleen tuotantoseisokkeja koskenutta salaista yhteistyötä.

98 Komission esittämät asiakirjat tukevat sen analyysiä.

99 Stora on toisessa ilmoituksessaan (väitetiedoksiannon liite 39, 24 kohta) todennut seuraavaa: "Sillä, että PWG päätti alkaa noudattaa hinta ennen määrää -politiikkaa, ja sillä, että yhdenmukaisten hintojen järjestelmä otettiin vähittäin käyttöön vuodesta 1988 alkaen, PWG:n jäsenet myönsivät, että seisokit olivat välttämättömiä näiden hintojen säilyttämiseksi kysynnän kasvun heikentyessä. Tuottajat eivät olisi ilman seisokkeja pystyneet säilyttämään sovittuja hintatasoja ylikapasiteetin kasvaessa."

100 Ilmoituksensa seuraavassa kohdassa Stora toteaa seuraavaa: "Kartonkiteollisuus pystyi vuosina 1988 ja 1989 toimimaan käytännöllisesti katsoen täydellä kapasiteetilla. Muut kuin tavanomaiset kunnossapito- ja lomaseisokit osoittautuivat välttämättömiksi vasta vuodesta 1990 alkaen. - - Tilausten vähentyessä oli lopulta turvauduttava seisokkeihin hinta ennen määrää -politiikan säilyttämiseksi. Kultakin tuottajalta (tuotannon ja kulutuksen tasapainon varmistamiseksi) edellytetty seisokkiaika voitiin laskea kapasiteettiraporttien perusteella. PWG ei muodollisesti määrännyt noudatettavia seisonta-aikoja, vaikka olemassa olikin löyhä kannustusjärjestelmä - - ."

101 Väitetiedoksiannon liitteen 73 osalta on todettava, että ne syyt, joiden perusteella kyseisen muistion laatija tuolloin piti Mayr-Melnhofia "häviäjänä", ovat tärkeitä todisteita PWG:n kokouksiin osallistuneiden välisestä seisokkeja koskeneesta salaisesta yhteistyöstä.

102 Muistion laatija nimittäin toteaa seuraavaa:

"4) Tällä kohtaa asianosaisten käsitykset siitä, mihin tavoitteeseen on pyrittävä, alkavat poiketa toisistaan.

- -

c) Koko myyntihenkilöstö ja Euroopan myyntiedustajat on vapautettu määräbudjeteistaan, ja on noudatettu ankaraa, lähestulkoon poikkeuksetonta hintapolitiikkaa (työntekijämme eivät ole aina ymmärtäneet muuttunutta asennettamme markkinoihin - aikaisemmin vaadittiin pelkästään määriä ja nyt ainoastaan hintakuria silläkin uhalla, että koneet joudutaan seisauttamaan)."

103 Mayr-Melnhof väittää (väitetiedoksiannon liite 75), että edellä lainattu kappale koskee ainoastaan yrityksen sisäistä tilannetta. Kun tätä otetta analysoidaan ottaen huomioon muistio yleisemmin, osoittautuu, että siinä on kyse "toimitusjohtajaryhmässä" päätetyn ankaran politiikan täytäntöönpanosta myyntihenkilöstön tasolla. Tämän asiakirjan on tulkittava osoittavan, että vuoden 1987 sopimukseen osallistuneet, toisin sanoen ainakin PWG:n kokouksiin osallistuneet, kiistattomasti ovat arvioineet sitä, mikä vaikutus heidän hyväksymällään politiikalla on siinä tapauksessa, että sitä noudatetaan ankarasti.

104 Renan 6.9.1990 päivätyt muistiinpanot (väitetiedoksiannon liite 118) vahvistavat erityisesti sen, että tuottajat ovat hinnankorotuksia valmisteltaessa keskustelleet seisokeista; näissä muistiinpanoissa mainitaan hinnankorotusten määrät useiden maiden osalta, tulevien korotusilmoitusten päivämäärät sekä useiden tuottajien tilauskantojen suuruus työpäivinä.

105 Asiakirjan laatija toteaa tiettyjen valmistajien ennakoivan seisokkeja, mikä on ilmaistu esimerkiksi seuraavalla tavalla:

"Kopparfors 5-15 days 5/9 will stop for five days".

106 Edellä olevan perusteella on katsottava, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt toteen, että PWG:n kokouksiin osallistuneiden välillä on ollut markkinaosuuksia koskenutta salaista yhteistyötä ja että näiden samojen yritysten välillä on ollut seisokkeja koskenutta salaista yhteistyötä. Koska Sarrión osallistumista PWG:n kokouksiin ei ole kiistetty ja koska tämä yritys on nimenomaisesti mainittu tärkeimmissä langettavissa todisteissa (Storan ilmoitukset ja väitetiedoksiannon liite 73), komissio on aiheellisesti katsonut kantajan olevan vastuussa osallistumisesta näihin kahteen salaisen yhteistyön muotoon.

107 Kantajan Storan ilmoituksia ja väitetiedoksiannon liitettä 73 vastaan esittämä vastaväite, jolla pyritään kiistämään näiden asiakirjojen todistusarvo, ei heikennä tätä toteamusta.

108 Ensinnäkin Storan komissiolle osoittamien ilmoituksien on todettava olevan kiistämättömästi peräisin sellaiselta yritykseltä, jonka on katsottu osallistuneen väitettyyn kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja sisältävän yksityiskohtaisen kuvauksen PG Paperboardin toimielimissä käytyjen keskustelujen luonteesta, PG Paperboardiin kuuluneiden yritysten tavoitteesta sekä kyseisten yritysten osallistumisesta sen eri toimielinten kokouksiin. Koska muut aineistoon sisältyvät asiakirjat tukevat tätä keskeistä todistetta, se tukee komission väitteitä asiassa merkityksellisellä tavalla.

109 Väitetiedoksiannon liitteestä 73 on todettava, että kantaja katsoo sen todistavan ainoastaan hintoja koskeneesta yhteistoiminnasta, koska siinä mainittuja muutoksia myynnissä pidetään yksinkertaisesti vain seurauksena hintapolitiikasta. Kantaja vetoaa tältä osin siihen, miten Mayr-Melnhof on tulkinnut tätä asiakirjaa (väitetiedoksiannon liite 75).

110 Tämä kantajan analyysi ei kuitenkaan kestä asiakirjan asiayhteyteen perustuvaa tulkintaa, eikä siitä, miten Mayr-Melnhof on asiakirjaa tulkinnut, ole apua.

111 Väitetiedoksiannon liitteen 75 mukaan liite 73 nimittäin "on FS-Kartonin myyntijohtajan konsernin johdolle tilanteesta laatima yleisesitys, joka on pelkkä yritys perustella konsernin johdolle yrityksen liikevaihdon kasvun pysähtymistä vetoamalla pääasiallisesti uuteen politiikkaan, joka on pakottanut tytäryhtiön noudattamaan ehdotonta hintakuria liikevaihdon menettämisen hinnalla". Mayr-Melnhof toteaa lisäksi seuraavaa: "'Markkinaosuuksien jäädyttäminen' tarkoitti, että korkeamman hintatason saavuttaminen Mayr-Melnhof-konsernissa edellytti sitä, ettei pitänyt yrittää kasvattaa markkinaosuutta myymällä lisämääriä uusille asiakkaille tai uusia tuotelajeja kannattamattomaan hintaan. Tavoitteena oli päinvastoin olemassa olevan asiakaskunnan säilyttäminen hinnankorotuksista huolimatta."

112 Nämä yleisluontoiset huomautukset eivät kuitenkaan sovi yhteen alussa olevan viittauksen kanssa, jossa on mainittu "toimitusjohtajaryhmä", ja koko asiakirja on ymmärrettävä tämän viittauksen valossa.

113 Koska liitteessä 73 olevat maininnat markkinaosuuksien "jäädyttämisestä" ja tarjonnan säätelystä vastaavat Storan ilmoituksissa olevia mainintoja, komissio on aiheellisesti katsonut, että nämä asiakirjat yhdessä luettuina todistavat sellaisesta tahtojen yhtymisestä, joka on enemmän kuin pelkkiä hintoja koskevaa yhteistoimintaa.

114 Koska komissio on näyttänyt toteen nämä kaksi salaisen yhteistyön muotoa, ei ole tarpeen tarkastella kantajan väitetiedoksiannon liitteestä 102 esittämää vastaväitettä.

2. Kantajan tosiasiallinen toiminta

115 Kanneperusteen toista ja kolmatta osaa, joiden mukaan yritysten tosiasiallinen toiminta ei vastaa komission väitteitä salaisen yhteistyön kahden kiistetyn muodon olemassaolosta, ei myöskään voida hyväksyä.

116 Ensinnäkään sitä, että PWG:n jäsenet ovat olleet salaisessa yhteistyössä "hinta ennen määrää -politiikan" kahden osatekijän osalta, ei pidä sekoittaa salaisessa yhteistyössä sovitun toteuttamiseen. Komission esittämillä todisteilla on nimittäin sellainen todistusarvo, että tiedot kantajan tosiasiallisesta toiminnasta markkinoilla eivät heikennä niiden komission päätelmien luotettavuutta, jotka koskevat nimenomaan sitä, että näiden riidanalaisen politiikan kahden osatekijän osalta on harjoitettu salaista yhteistyötä. Kantajan väitteillä voisi osoittaa enintään, ettei sen toiminta noudattanut sitä, mitä PWG:ssä kokoontuneiden yritysten kesken oli sovittu.

117 Toiseksi on todettava, että kantajan esittämät tiedot eivät osoita komission päätelmiä vääriksi. On korostettava, että komissio myöntää nimenomaisesti, että markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön ei liittynyt "mitään virallista seuraamus- tai kompensaatiomekanismia, jolla olisi vahvistettu markkinaosuuksia koskevaa sopimusta", ja että tiettyjen suurten tuottajien markkinaosuudet kasvoivat jonkin verran vuosi vuodelta (ks. erityisesti päätöksen 59 ja 60 perustelukappale). Lisäksi komissio myöntää, että koska kartonkiteollisuus oli toiminut täydellä kapasiteetilla vuoden 1990 alkuun saakka, seisokkeja ei tuohon mennessä ollut tarvittu käytännöllisesti katsoen lainkaan (päätöksen 70 perustelukappale).

118 Kolmanneksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että yritys ei mukaudu siihen, mitä kokouksissa, joilla on selvästi kilpailunvastainen tarkoitus, on sovittu, ei estä sitä, etteikö yritys olisi täysin vastuussa osallistumisestaan kartelliin, jos se ei ole julkisesti sanoutunut irti siitä, mitä kokouksissa on sovittu (ks. esim. asia T-141/89, Tréfileurope v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II-791, 85 kohta). Vaikka kantajan markkinakäyttäytyminen ei olisikaan ollut sovitun mukaista, se ei siis mitenkään vaikuta sen vastuuseen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

Kanneperuste, joka koskee komission virhettä hintoja koskeneen yhteistoiminnan keston osalta

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

119 Kantaja väittää, että ilmoitettuja hintoja koskenutta yhteistoimintaa ei ainakaan kantajan osalta ollut kuin vasta vuodesta 1988 alkaen. Yhdistyneessä kuningaskunnassa tammikuussa 1987 toteutettu hinnankorotus oli vain tuottajien luonnollinen reaktio Ison-Britannian valuutan heikkouteen suhteessa Euroopan muihin valuuttoihin, ja tämän korotuksen yhdenmukaisuus johtui markkinoiden läpinäkyvyydestä. Kantajan mukaan taloudellisia toimijoita ei ole kielletty sopeuttamasta toimintaansa kilpailijoiden todettuun tai oletettuun toimintaan (em. yhdistetyt asiat Suiker Unie ym. v. komissio). Sen enempää väitetiedoksiannon liitteet 44 ja 61 kuin asiakirja A-17-2 eivät kantajan mukaan todista yritysten välisestä hintoja koskeneesta yhteistoiminnasta. Nämä asiakirjat eivät missään tapauksessa koske kantajaa.

120 Kantajan mukaan komissio on ollut väärässä katsoessaan hintoja koskeneen yhteistoiminnan päättyneen huhtikuussa 1991, koska viimeinen yhdenmukaistettu hinnankorotus tehtiin syys-lokakuussa 1990.

121 Komissio muistuttaa kantajan osallistuneen PWG:n ja JMC:n kokouksiin näiden toimielinten perustamisesta alkaen ja olleen niissä jäsenenä vielä vuonna 1991. Komissio korostaa, että vaikka erään asiassa osallisen yrityksen tiloista löytyneet asiakirjat todistavat, että vuoden 1987 loppupuolella tehtiin sopimus liitännäisistä asioista eli määrien säätelystä ja hintakurista (päätöksen 53 perustelukappale), tämä ei osoita vääräksi sitä väittämää, että kyseiset tuottajat olivat ennen tätä ajanjaksoa pitäneet useita salaisia kokouksia keskustellakseen kilpailun poistamiseen tähdänneestä suunnitelmasta (ks. erityisesti päätöksen 161 perustelukappale). Väitetiedoksiannon liitteet 35 ja 43 vahvistavat tämän väitteen paikkansapitävyyden. Komissio toteaa lisäksi, että tuottajien vuodesta 1987 alkaen toteuttamat hinnankorotukset osoittavat, että komission kilpailusääntöjen rikkomisen kestosta tekemät päätelmät ovat oikeita.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

122 Päätöksen 1 artiklan mukaan kantaja on rikkonut perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että se on vuoden 1986 puolivälistä ainakin vuoden 1991 huhtikuuhun osallistunut sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, joiden mukaisesti yhteisön kartongintoimittajat muun muassa sopivat kartongin hinnankorotuksista ja suunnittelivat ja toteuttivat samanaikaisia ja yhdenmukaisia hinnankorotuksia kaikkialla yhteisössä. Päätöksen 74 perustelukappaleessa täsmennetään, että ensimmäinen yhdenmukaistettu hinta-aloite, johon kantaja osallistui (päätöksen liite A), toteutettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuoden 1986 lopulla, "[k]un PG Paperboardin uutta mekanismia vielä oltiin muodostamassa".

123 Päätöksen 161 perustelukappaleen toisessa kohdassa sitä paitsi todetaan, että useimmat niistä yrityksistä, joille päätös on osoitettu, ovat osallistuneet rikkomiseen kesäkuusta 1986 lähtien, jolloin "PWG perustettiin ja jolloin tuottajien salainen yhteistyö tiivistyi ja alkoi tulla tehokkaammaksi".

124 Tukeakseen hintoja koskeneen yhteistoiminnan alkamisajankohdan osalta esittämäänsä vastaväitettä kantaja kiistää väitetiedoksiannon liitteiden 61 ja 44 sekä asiakirjan A-17-2 todistusarvon.

125 Väitetiedoksiannon liite 61 on Mayr-Melnhofin Yhdistyneen kuningaskunnan myyntiasiamieheltä löydetty muistio. Komissio katsoo sen olevan "'President Conferencessa' laadittu sisäinen muistio, [joka] vahvistaa oikeaksi Storan tunnustuksen, jonka mukaan 'President Conferencessa' tosiasiassa keskusteltiin yhteisestä salaisesta hintojenvahvistamispolitiikasta" (päätöksen 41 perustelukappaleen kolmas kohta ja 75 perustelukappaleen toinen kohta).

126 Tämä asiakirja, joka koskee Wienissä 12. ja 13.12.1986 pidettyä kokousta, sisältää seuraavan tiedon:

"Hintapolitiikka Yhdistyneessä kuningaskunnassa

Weigin edustaja oli läsnä äskettäin pidetyssä Fidesin kokouksessa, jossa hän ilmoitti Weigin pitävän 9:ää prosenttia liian suurena korotuksena Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja tyytyvän 7 prosenttiin!! Tämä on suuri pettymys, koska se on 'neuvottelutaso' kaikille muille. Yhdistyneen kuningaskunnan hintapolitiikka uskotaan RHU:lle [Mayr-Melnhofin] tuella, vaikka se merkitseekin tilapäistä määrien pienennystä sillä aikaa, kun yritämme (ja meidän nähdään yrittävän) saavuttaa 9 prosentin tavoitteen. [Mayr-Melnhof/FS] harjoittaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa kasvupolitiikkaa, mutta tuottojen pienentyminen on huolestuttavaa, ja meidän on taisteltava saadaksemme hinnoittelun jälleen valvontaamme. [Mayr-Melnhof] myöntää, ettei siitä ole mitään apua, että heidän tiedetään lisänneen volyymiään Saksassa 6 000 tonnia!"

127 Fidesin kokous, johon kappaleen alussa viitataan, on Mayr-Melnhofin mukaan (vastaus tietojensaantisaantipyyntöön, väitetiedoksiannon liite 62) todennäköisesti 10.11.1986 pidetty PC:n kokous.

128 On todettava, että tämä tarkasteltavana oleva asiakirja todistaa, että Weig on reagoinut ja samalla ilmaissut, mikä on sen tuleva hintapolitiikka Yhdistyneessä kuningaskunnassa suhteessa hinnankorotuksen alkuperäiseen tasoon.

129 Asiakirjan ei kuitenkaan voida katsoa todistavan, että Weig olisi reagoinut johonkin sellaiseen määrättyyn hinnankorotuksen tasoon, josta yritykset olisivat sopineet jossakin ennen 10.11.1986 pidetyssä PG Paperboardin kokouksessa.

130 Komissio ei vetoa tältä osin mihinkään muuhun todisteeseen. Se, että Weig viittaa "9 prosentin" hinnankorotukseen, voi sitä paitsi selittyä sillä, että Thames Board Ltd oli ilmoittanut 5.11.1986 hinnankorotuksesta Yhdistyneessä kuningaskunnassa (liite A-12-1). Tämä ilmoitus julkistettiin hyvin nopeasti, kuten eräästä lehtileikkeestä ilmenee (liite A-12-3). Komissio ei ole esittänyt mitään muuta asiakirjaa, jota voitaisiin pitää suorana todisteena siitä, että PC:n kokouksissa olisi keskusteltu hinnankorotuksista. Tässä tilanteessa ei voida pitää poissuljettuna, että Weigin lausumat, sellaisina kuin niitä on selostettu väitetiedoksiannon liitteessä 61, on esitetty 10.11.1986 pidetyn PC:n kokouksen ulkopuolella, kuten Weig on toistuvasti väittänyt suullisessa käsittelyssä.

131 Feldmühle (UK) Ltd:n 7.11.1986 pidetyn hallituksen kokouksen pöytäkirja (liite A-17-2), johon komissio on päätöksessä viitannut (74 perustelukappaleen kolmas kohta), sitä paitsi ainoastaan vahvistaa, että tämä Feldmühlen englantilainen tytäryhtiö tiesi Thames Board Ltd:n noin 9 prosentin suuruisesta hinnankorotuksesta jo ennen 10.11.1986; pöytäkirjassa todetaan seuraavaa: "TBM and the Fins have announced price increases of approximately 9 % to be effective from February 1987 and it would appear that most other mills will be looking for the same sort of increase" [TBM ja suomalaiset ovat ilmoittaneet helmikuussa 1987 voimaan tulevista noin 9 prosentin suuruisista hinnankorotuksista, ja näyttää siltä, että useimmat muutkin tehtaat suunnittelevat samansuuruista korotusta] (liite A-17-2, jota komissio on lainannut päätöksen 74 perustelukappaleessa).

132 Komissio on pitänyt väitetiedoksiannon liitettä 44 eli Feldmühlen erään työntekijän kalenterin sivuilla 15.-17.1.1987 olevia käsinkirjoitettuja muistiinpanoja "lisätodiste[ena] yhteistoiminnasta" (päätöksen 75 perustelukappaleen kolmas kohta).

133 Näillä muistiinpanoilla ei kuitenkaan ole vastaajan niille antamaa todistusvoimaa. Ei tiedetä, minkä kokouksen pöytäkirja on kyseessä, joten ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että kyse on Feldmühlen sisäisestä kokouksesta. Koska muistiinpanot sitä paitsi todennäköisesti ovat peräisin tammikuun 1987 puolivälistä, ne eivät todista, että hinnankorotuksen toteuttaminen "TBM mukaan lukien" olisi johtunut yhteistoiminnasta, koska tämä maininta voi olla vain pelkkä toteamus.

134 Tietyt muistiinpanoihin sisältyvät tiedot ovat pikemminkin omiaan kumoamaan komission väitteen, jonka mukaan muistiinpanot vahvistaisivat, että Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskeneessa hinnankorotuspäätöksessä tehtiin salaista yhteistyötä. Etenkään niiden toteamusten, joiden mukaan Feldmühlen johtaja ilmoittaa olevansa "skeptinen" Kopparforsin suhteen ja pitävänsä Mayr-Melnhofia "vastuuttomana" (ohne Verantwortung), ei voida katsoa tukevan komission väittämää. Tämä pitää paikkansa myös seuraavan maininnan osalta: "Finnboard: Preisautonomie auch f. Tako" [Finnboard: hinta-autonomia myös Takolle].

135 Edellä olevasta seuraa, ettei komissio ole näyttänyt toteen, että yritykset olisivat sopineet korottavansa hintoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa tammikuussa 1987, eikä etenkään, että kantaja olisi osallistunut keskusteluihin, joilla oli tällainen tarkoitus.

136 Koska kantaja on yritys, joka on - kuten se on itsekin myöntänyt - osallistunut PWG:n kokouksiin siitä alkaen, kun tämä PG Paperboardin toimielin perustettiin vuoden 1986 puolivälin paikkeilla, sen on kuitenkin katsottava olevan vastuussa hintoja koskeneesta salaisesta yhteistyöstä tuosta ajankohdasta alkaen.

137 Eräät yritykset, joihin myös kantaja kuului, nimittäin perustivat PWG:n pääasiallisesti kilpailunvastaisessa tarkoituksessa. Kuten Stora on todennut (väitetiedoksiannon liite 39, 8 kohta), PWG "on kokoontunut vuodesta 1986 lähtien edistääkseen markkinoiden säätelyä", ja sen tarkoituksena oli erityisesti "keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista sekä hinnankorotuksista ja kapasiteeteista ja harjoittaa näiden osalta yhteistoimintaa" (väitetiedoksiannon liite 35, 5 kohdan iii alakohta).

138 Tässä toimielimessä kokoontuneiden yritysten osuutta markkinaosuuksia ja seisokkeja koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön on selvitetty edellisen kanneperusteen yhteydessä (ks. edellä 78-106 kohta). Tässä toimielimessä kokoontuneet yritykset ovat keskustelleet myös hintoja koskeneista aloitteista. Storan mukaan (väitetiedoksiannon liite 39, 10 kohta) "vuodesta 1987 alkaen PWG:ssä päästiin sopimukseen ja tehtiin yleisiä päätöksiä siitä, milloin - - ja minkä suuruisina tuottajien oli toteutettava hinnankorotukset".

139 Suostuminen sellaisen toimielimen perustamiseen ja sen kokouksiin osallistumiseen, jonka kilpailunvastaisen - erityisesti tulevia hinnankorotuksia koskevista keskusteluista muodostuvan - tarkoituksen toimielimen perustamiseen osallistuneet yritykset tiesivät ja hyväksyivät, on riittävä peruste siihen, että kantajan voidaan katsoa olevan vastuussa hintoja koskeneesta salaisesta yhteistyöstä vuoden 1986 puolivälistä alkaen, josta lähtien kantaja on myöntänyt osallistuneensa PWG:n toimintaan.

140 Hintoja koskeneen yhteistoiminnan päättymisajankohdasta on todettava, että komissio on aiheellisesti katsonut yhteistoiminnan päättyneen huhtikuussa 1991, jolloin komission virkamiehet tekivät asetuksen N:o 17 14 artiklan mukaisesti tarkastuksia useiden yritysten tiloissa. Viimeistä yhdenmukaistettua hinnankorotusta, josta kantaja ilmoitti lokakuussa 1990, sovellettiin tammikuusta 1991, ja yritysten kesken sovittu listahintojen taso oli voimassa vielä huhtikuussa 1991.

141 Tämän vuoksi kanneperuste on hylättävä.

Kanneperuste, joka koskee komission virhettä markkinaosuuksien jäädyttämiseen ja tarjonnan valvontaan tähdänneen kartellin keston osalta

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

142 Kantaja väittää, että vaikka markkinaosuuksien jäädyttämiseen ja tarjonnan valvontaan tähdänneen kartellin olemassaolo katsottaisiin toteen näytetyksi, komissio on arvioinut sen keston virheellisesti, koska kantajan esiin tuomat todisteet osoittavat, ettei ennen vuoden 1988 loppua ollut mitään kartellia. Kantaja on vastauskirjelmässään todennut lisäksi, että väitetiedoksiannon liite 102 eli 3.10.1988 pidettyä NPI:n kokousta koskevat Renan muistiinpanot osoittavat, ettei muistiinpanojen tekemisajankohtana ollut tällaista kartellia, koska muistiinpanojen tekijä ainoastaan viittaa mahdollisuuteen tutkia tarjonnan säätelyä, jos hintojen osalta ilmenee ongelmia.

143 Komissio viittaa niihin väitteisiin ja perusteluihin, jotka se on esittänyt sen kanneperusteen yhteydessä, joka koski hintoja koskeneen yhteistoiminnan keston osalta tehtyä virhettä (ks. edellä 121 kohta).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

144 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo todennut (ks. edellä 78-106 kohta), että komissio on näyttänyt toteen, että PWG:ssä kokoontuneet yritykset ovat osallistuneet yhtäältä markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön ja toisaalta seisokkeja koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön.

145 Päätöksestä ilmenee, että PWG:n kokouksiin osallistuneet alkoivat loppuvuodesta 1987 lähtien keskustella erikseen markkinaosuuksien "jäädyttämisestä" ja seisokeista varmistaakseen vuodesta 1988 lähtien tehtävien hinta-aloitteiden onnistumisen (ks. erityisesti 51-60 perustelukappale). Tältä osin päätöksessä todetaan seuraavaa: "Kaikki PWG:n jäsenet olivat huolissaan siitä, ettei myyntimäärien merkittävällä kasvulla saanut tehdä tyhjäksi 'uudelleen lanseerattuja' hinta-aloitteita. Stora kutsuu tätä 'hinta ennen määrää' -politiikaksi" (51 perustelukappaleen ensimmäinen kohta). Komissio on lisäksi todennut, että "hinta ennen määrää -politiikkaa", joka oli tunnusomaista PG Paperboardin toiminnassa vuoden 1987 lopusta vuoden 1991 huhtikuuhun, leimasi erityisesti "tärkeimpien tuottajien markkinaosuuksien 'jäädyttäminen' aluksi sen perusteella, mikä markkina-asema niillä oli ollut vuonna 1987", ja "tärkeimpien tuottajien 'tuotantoseisokkien' yhteensovittaminen hinnanalennusten sijasta (pääasiallisesti vuodesta 1990 lähtien)" (130 perustelukappaleen toinen kohta).

146 Nämä komission väitteet perustuvat pääasiallisesti väitetiedoksiannon liitteisiin 39 ja 73.

147 Väitetiedoksiannon liitteenä 39 olevassa asiakirjassa (5 kohta) Stora täsmentää seuraavaa: "Vuoden 1987 hinta-aloitteeseen liittyi tarve säilyttää tuotanto ja kulutus suurin piirtein tasapainossa (hinta ennen määrää -politiikka)."

148 Markkinaosuuksia koskeneen salaisen yhteistyön alkamisajankohdan osalta väitetiedoksiannon liitteestä 73 (ks. edellä 89 kohta) ilmenee, että "toimitusjohtajaryhmä" (Präsidentenkreis) oli päättänyt tiivistää yhteistyötä loka- tai marraskuusta 1987 alkaen. Tämä yhteistyö merkitsi markkinaosuuksia koskevaa salaista yhteistyötä tuosta ajankohdasta alkaen.

149 Seisokkeja koskeneen salaisen yhteistyön alkamisajankohdasta Stora toteaa seuraavaa: "Sillä, että PWG päätti alkaa noudattaa hinta ennen määrää -politiikkaa, ja sillä, että yhdenmukaisten hintojen järjestelmä otettiin vähittäin käyttöön vuodesta 1988 alkaen, PWG:n jäsenet myönsivät, että seisokit olivat välttämättömiä näiden hintojen säilyttämiseksi kysynnän kasvun heikentyessä. Tuottajat eivät olisi ilman seisokkeja pystyneet säilyttämään sovittuja hintatasoja ylikapasiteetin kasvaessa" (liite 39, 24 kohta).

150 Stora toteaa lisäksi seuraavaa: "Kartonkiteollisuus pystyi vuosina 1988 ja 1989 toimimaan käytännöllisesti katsoen täydellä kapasiteetilla. Muut kuin tavanomaiset kunnossapito- ja lomaseisokit osoittautuivat välttämättömiksi vasta vuodesta 1990 alkaen. - - Tilausten vähentyessä oli lopulta turvauduttava seisokkeihin hinta ennen määrää -politiikan säilyttämiseksi" (liite 39, 25 kohta).

151 Kun nämä todisteet otetaan huomioon, komission on katsottava näyttäneen toteen, että PWG:n kokouksiin osallistuneet yritykset päättivät loppuvuonna 1987 niin sanotusta "hinta ennen määrää -politiikasta" ja että yhtä tämän politiikan osatekijää eli markkinaosuuksia koskenutta salaista yhteistyötä alettiin harjoittaa heti, kun taas seisokkeja koskenutta salaista yhteistyötä ei tarvinnut alkaa tosiasiallisesti harjoittaa kuin vasta vuodesta 1990 lähtien.

152 Edellä olevasta seuraa, että kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

Kanneperuste, jonka mukaan komissio on arvioinut virheellisesti Fidesin tietojenvaihtojärjestelmää

153 Kantaja on vastauskirjelmässään väittänyt, ettei Fidesin tietojenvaihtojärjestelmä voinut edistää salaista toimintaa, joten se ei siis ollut yhteensoveltumaton perustamissopimuksen 85 artiklan kanssa. Kantajan mukaan tämän asian tosiseikat poikkeavat huomattavasti tosiseikoista siinä asiassa, jonka johdosta komissio antoi 2.12.1986 perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamista koskevan päätöksen 87/1/ETY (IV/31.128 - Rasvahapot; EYVL 1987, L 3, s. 17), johon komissio on viitannut päätöksen 134 perustelukappaleessa.

154 Komissio on vastaajan vastauksessaan tuonut esille ne syyt, joiden vuoksi se on viitannut edellä mainittuun Rasvahapot-päätökseen. Komissio väittää, että tietojenvaihtojärjestelmällä on nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ollut ainakin se vaikutus, että se on helpottanut kartellia.

155 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.

156 Kantaja on vasta omassa vastauksessaan vedonnut kanneperusteeseen, jonka mukaan komissio on arvioinut Fidesin tietojenvaihtojärjestelmää virheellisesti, eikä tämä kanneperuste perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.

157 Tätä kanneperustetta ei siis voida ottaa tutkittavaksi.

Kanneperuste, jonka mukaan komissio on tehnyt virheen katsoessaan, että kyseessä on yksi ja jakamaton kilpailusääntöjen rikkominen ja että Sarrió on vastuussa kaikesta rikkomisesta

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

158 Kantaja riitauttaa komission käsityksen siltä osin kuin komissio on katsonut yhtäältä, että kyse on yhdestä kilpailusääntöjen rikkomisesta, ja toisaalta, että kantajalla on täysi vastuu siitä.

159 Kantaja toteaa ensinnäkin, että komissio on perustanut kantansa pääasiallisesti "syyllisyysolettamaan", siltä osin kuin sillä ei ole ollut suoria todisteita täydellisestä kartellista. Komissiolla on kuitenkin velvollisuus näyttää toteen, onko kantaja osallistunut kilpailusääntöjen rikkomisen kaikkiin osatekijöihin, ja jos on, missä määrin. Kun on kyse yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisesta, on noudatettava periaatetta, jonka mukaan vastuu on ehdottomasti yksilöllistä, koska ajatus kollektiivisesta vastuusta on ristiriidassa erityisesti sen kanssa, että tällaisista rikkomisista määrättävät seuraamukset ovat rangaistuksenomaisia. Kantajan mukaan komissio on näin ollen ollut väärässä väittäessään, ettei ole välttämätöntä näyttää toteen, että kantaja on aktiivisesti osallistunut rikkomisen kaikkiin osatekijöihin. Kantajan mukaan on sitä vastoin välttämätöntä sekä määrittää tapahtuneen kilpailusääntöjen rikkomisen täsmällinen luonne että todentaa, miten kukin yritys erikseen on mahdollisesti osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen, jotta yksilöllinen vastuu ja siten myös asianmukainen yksilöllinen seuraamus voitaisiin määrittää oikein.

160 Toiseksi kantaja väittää, että myös se, että yrityksen yksilöllinen vastuu kilpailusääntöjen rikkomisesta syntyisi jo sillä perusteella, että se kuuluu yhteenliittymään, jonka toiminta kuitenkin oli ainakin osittain lainmukaista, on myös vastoin yhteisön oikeuden perusperiaatteita, erityisesti todistustaakkaa koskevaa periaatetta.

161 Kolmanneksi kantaja väittää, ettei komissio ole ottanut asianmukaisesti huomioon kantajan erityisasemaa markkinoilla ja PG Paperboardissa. Kantaja toteaa erityisesti, että se pyysi vuonna 1986 oikeutta saada osallistua PG Paperboardin kokouksiin nimenomaan pystyäkseen paremmin vastaamaan kilpailijoidensa toimiin.

PERUSTELUT JATKUVAT ASIAKIRJASSA: 694A0334.1

162 Komissio väittää näyttäneensä toteen, että kartelli oli olemassa ja että kantaja osallistui siihen aktiivisesti eräänä sen johtajista. Komissio katsoo perustaneensa analyysinsä tarkkoihin ja selvästi toteen näytettyihin tosiseikkoihin, joten kantajat väitteet "kollektiivisesta vastuusta" ja "syyllisyysolettamasta" ovat perusteettomia.

163 Komissio toteaa lisäksi, ettei se ole suinkaan katsonut kantajan vastuun perustuvan pelkästään sen jäsenyyteen PG Paperboardissa. Komissio on itse asiassa perustanut kantansa yhtäältä siihen, että kantaja on osallistunut aktiivisesti sellaisiin PG Paperboardin eri jaostoihin, joilla on ollut kilpailunvastainen tarkoitus, ja toisaalta siihen, että kantaja on toiminut siten, kuin näissä kokouksissa sovittiin.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

164 Aluksi on tähdennettävä, että komissio on todennut kantajan rikkoneen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että se on osallistunut vuoden 1986 puolivälistä ainakin vuoden 1991 huhtikuuhun sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jotka alkoivat vuoden 1986 puolivälissä ja jotka muodostuivat useista erillisistä osatekijöistä.

165 Päätöksen 116 perustelukappaleen toisen kohdan mukaan "[k]ilpailusääntöjen rikkominen muodostuu pääasiallisesti siitä, että tuottajat ovat useiden vuosien ajan liittyneet yhteen sellaisen lainvastaisen yhteisen hankkeen muodossa, jolla tavoiteltiin yhteistä päämäärää". Tämä käsitys kilpailusääntöjen rikkomisesta on ilmaistu myös 128 perustelukappaleessa, jossa todetaan seuraavaa: "Olisi keinotekoista jakaa useaksi erilliseksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi sitä, mikä selvästi oli vain yksi jatkuva yhteishanke, jolla oli yksi ja ainoa kokonaistavoite (ks. myös asia T-13/89, Imperial Chemical Industries v. komissio, tuomion 260 kohta)."

166 Vaikkei komissio päätöksessä nimenomaisesti olekaan käyttänyt "yhden rikkomisen" käsitettä, se on epäsuorasti viitannut siihen, minkä osoittaa viittaus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-13/89, ICI vastaan komissio, 10.3.1992 antaman tuomion (Kok. 1992, s. II-1021) 260 kohtaan.

167 Lisäksi se, että komissio on toistuvasti käyttänyt sanaa "kartelli" kattamaan todetut eri kilpailunvastaiset toiminnat, merkitsee, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkominen ymmärretään kokonaisuutena. Kuten päätöksen 117 perustelukappaleesta ilmenee, komissio on tehnyt seuraavan arvioinnin: "Tässä tapauksessa oikea lähestymistapa on se, että näytetään toteen kartellin olemassaolo, sen toimintatapa ja tärkeimmät ominaispiirteet kokonaisuutena ja sen jälkeen todetaan, a) onko sellaisia vakuuttavia ja ratkaisevia todisteita, joilla kukin tuottaja voidaan yhdistää yhteiseen järjestelmään, ja b) milloin kukin tuottaja on osallistunut kartelliin." Komissio toteaa (samassa perustelukappaleessa) lisäksi seuraavaa: "Komissiolla - - ei ole velvollisuutta jaotella kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavia osatekijöitä siten, että se selvittäisi erikseen kaikki ne tilanteet, joissa kartellin olemassaoloaikana saavutettiin yksimielisyys jostakin asiasta, tai kaikki salaisen yhteistoiminnan eri ilmenemismuodot ja vapauttaisi tällaiseen tilanteeseen tai kartellin erityiseen ilmenemismuotoon osallistumista koskevasta vastuusta ne tuottajat, joiden osallisuutta ei voida näyttää toteen suorilla todisteilla." Komissio väittää lisäksi (118 perustelukappale), että "[o]n riittävästi suoria todisteita siitä, että kukin oletetuista osallisista on ollut mukana rikkomisessa", tekemättä eroa niiden osatekijöiden välillä, jotka muodostavat tämän jakamattoman kilpailusääntöjen rikkomisen.

168 Tämä yksi rikkominen, sellaisena kuin komissio on sen käsittänyt, sekoittuu "kartellikokonaisuuteen" tai "kokonaiskartelliin", ja sille on tunnusomaista se, että useat yhteistä lainvastaista päämäärää tavoittelevat tuottajat noudattavat tiettyä jatkuvaa toimintatapaa. Tämä yhden rikkomisen käsite johtaa sellaiseen todistelujärjestelmään, jota on kuvailtu päätöksen 117 perustelukappaleessa, sekä sellaiseen yhteisvastuuseen, jossa kunkin kokonaiskartelliin "liittyneen" yrityksen katsotaan olevan vastuussa kartellista riippumatta siitä, mitkä ovat ne kartellin muodostavat osatekijät, joiden osalta sen osallistuminen näytetään toteen.

169 Jotta komissio voisi katsoa, että kukin niistä yrityksistä, joita tämänkaltaisessa päätöksessä tarkoitetaan, olisi määrättynä aikana vastuussa kokonaiskartellista, sen on näytettävä toteen, että kukin niistä on joko ollut mukana hyväksymässä sellaista kokonaissuunnitelmaa, joka kattaa kartellin muodostavat osatekijät, tai kyseisenä aikana osallistunut välittömästi kaikkiin näihin osatekijöihin. Yrityksen voidaan myös katsoa olevan vastuussa kokonaiskartellista, vaikka näytettäisiin toteen, että se on välittömästi osallistunut ainoastaan johonkin tai joihinkin tämän kartellin muodostaviin osatekijöihin, jos yritys tiesi tai sen piti väistämättä tietää yhtäältä, että se salainen yhteistyö, johon se osallistui, kuului kokonaissuunnitelmaan, ja toisaalta, että tämä kokonaissuunnitelma kattoi kaikki ne osatekijät, joista kartelli muodostui. Jos tilanne on tämä, se, ettei kyseinen yritys osallistunut välittömästi kaikkiin kokonaiskartellin muodostaviin osatekijöihin, ei poista sen vastuuta perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta. Tämä seikka voidaan kuitenkin ottaa huomioon arvioitaessa sen osalta todetun rikkomisen vakavuutta.

170 Tässä tapauksessa päätöksestä ilmenee, että sen 1 artiklassa todettu rikkominen muodostuu kolmea eri asiaa koskeneesta mutta samaa päämäärää tavoitelleesta salaisesta yhteistyöstä, ja näitä yhteistyön muotoja on pidettävä niinä osatekijöinä, joista kokonaiskartelli muodostuu. Tästä artiklasta nimittäin ilmenee, että kukin siinä mainituista yrityksistä on rikkonut perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että ne ovat osallistuneet sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan a) sopimalla säännöllisistä hinnankorotuksista kunkin tuotelaadun osalta kunkin kansallisena valuuttana ja suunnittelemalla ja toteuttamalla nämä hinnankorotukset, b) saavuttamalla yhteisymmärryksen tärkeimpien tuottajien markkinaosuuksien pysyttämisestä vakiotasoilla, mutta siten, että niitä saatettiin joskus muuttaa, ja c) toteuttamalla - alkuvuodesta 1990 lähtien aina vain useammin - yhdenmukaistettuja toimenpiteitä toimitusten valvomiseksi yhteisön markkinoilla varmistaakseen yhdenmukaistettujen hinnankorotusten toteuttamisen.

171 Siitä huolimatta, että komissio on käsittänyt kyseessä olevan yhden rikkomisen, se on päätöksessään täsmentänyt, että "[n]iissä keskeisissä asiakirjoissa, jotka todistavat kartellikokonaisuuden tai sen eri ilmenemismuotojen olemassaolon, usein mainitaan osalliset nimeltä, ja on myös runsaasti muita kirjallisia todisteita, joista ilmenee kunkin tuottajan osuus kartellissa ja sen osallistumisen laajuus" (päätöksen 118 perustelukappaleen ensimmäinen kohta).

172 Kun edellä oleva otetaan huomioon, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulee siis tutkia, onko komissio näyttänyt toteen, että kantaja on osallistunut kartelliin siten kuin päätöksen 1 artiklassa on sen osalta todettu.

173 Tältä osin on muistutettava, että kuten edellä on jo todettu (ks. edellä 48 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä 76 kohta ja sitä seuraavat kohdat), komissio on näyttänyt toteen, että koska kantaja on yritys, joka osallistui PWG:n kokouksiin tämän perustamisesta lähtien, se on vuoden 1986 puolivälistä alkaen osallistunut salaiseen hintayhteistyöhön ja vuoden 1987 lopusta alkaen markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön sekä seisokkeja koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön eli niihin kolmeen osatekijään, joista päätöksen 1 artiklassa todettu rikkominen muodostuu. Komissio on siis aiheellisesti katsonut, että kantaja on vastuussa siitä kilpailusääntöjen rikkomisesta, joka muodostuu näistä kolmesta samaan päämäärään tähdänneestä salaisesta yhteistyöstä.

174 Komissio ei ole katsonut kantajan olevan vastuussa muiden tuottajien toiminnasta eikä katsonut kantajan vastuun perustuvan pelkästään siihen, että se on osallistunut PG Paperboardin toimintaan.

175 Kanneperuste on siis hylättävä, ilman että olisi tarpeen tutkia kantajan muita väitteitä.

Kanneperuste, jonka mukaan komissio ei ole ottanut huomioon Espanjan markkinoiden tilannetta

176 Kantaja on vastauskirjelmässään väittänyt, ettei komissio ole määritellyt täsmällisesti, mikä on se markkina-alue, jolla väitetty rikkominen on tapahtunut, ja erityisesti, ettei komissio ole riittävästi eritellyt Espanjan markkinoiden tilannetta ja kyseisten yritysten toimintaa näillä markkinoilla. Kantaja väittää tältä osin, että se on jo kannekirjelmässään todennut, että päätöksessä viitataan Espanjan markkinoihin ainoastaan päätöksen liitteenä olevien taulukoiden E ja G kahdessa alaviitteessä.

177 Komissio väittää, ettei tähän kantajan vasta vastauksessaan esittämään kanneperusteeseen saa vedota.

178 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan asian käsittelyn aikana ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.

179 Kantaja on vasta omassa vastauksessaan vedonnut kanneperusteeseen, jonka mukaan komissio ei ole ottanut huomioon Espanjan markkinoiden tilannetta. Ainoa kanteessa ollut Espanjan markkinoihin liittyvä väite oli nimittäin esitetty sen kanneperusteen tueksi, jonka mukaan Prat Carton ei ole osallistunut väitettyyn rikkomiseen. Kanneperusteen sanamuodon lisäksi on otettava huomioon se, että sen tueksi esitetyllä väitteellä ainoastaan korostettiin sitä, että päätöksen liitteenä olevassa taulukossa G, jossa mainitaan Espanjan markkinoilla toimineiden yritysten näillä markkinoilla tammikuussa 1991 toteuttamat hinnankorotukset, ei mainita Prat Cartonia. Kanneperustetta ei siis voida tulkita niin, että se olisi Espanjan markkinoiden huomiotta jättämistä koskeva väite.

180 Koska tämä kanneperuste on esitetty vasta kantajan vastauksessa eikä se perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin, sitä ei voida ottaa tutkittavaksi.

Kanneperuste, jonka mukaan Prat Carton ei osallistunut rikkomiseen

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

181 Kantaja väittää, ettei komissio ole näyttänyt Prat Cartonin osallistuneen mihinkään kilpailusääntöjen rikkomiseen. Erityisesti kantaja toteaa, että päätöksen liitteenä olevan taulukon G (joka koskee tammikuussa 1991 Espanjan markkinoilla tapahtuneita hinnankorotuksia) alaviitteessä ei mainita lainkaan Prat Cartonia.

182 Prat Carton osallistui eräiden PG Paperboardin jaostojen kokouksiin ainoastaan satunnaisesti. Se osallistui JMC:n toimintaan ainoastaan kesäkuusta 1990 maaliskuuhun 1991. Se, että Stora on todennut uskovansa, että espanjalaiset tuottajat yleensä saivat tiedon kokousten tuloksista Saffalta tai Finnboardilta (väitetiedoksiannon liite 38), ei vielä ole näyttö Prat Cartonin osallistumisesta väitettyyn kilpailusääntöjen rikkomiseen.

183 Kantaja kiistää sen, että asiakirjat F-15-9, G-15-7 ja G-15-8 (jotka ovat väitetiedoksiannon liitteinä), joihin komissio on vedonnut, osoittaisivat Prat Cartonin osallistuneen yhdenmukaistettuihin hinnankorotusaloitteisiin huhtikuussa 1990. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa kantaja korostaa, että asiakirja F-15-9 on helmikuulta 1991 eikä helmikuulta 1990, kuten komissio väittää. Asiakirjasta G-15-7 kantaja toteaa, että se on näyttö ainoastaan siitä, että alalla noudatetun käytännön mukaan vuosittaiset hinnankorotukset toteutettiin huhtikuussa, sekä siitä, että Prat Carton on ollut epävarma hinnankorotuksen suuruudesta ja sen voimaantulopäivästä.

184 Komissio toteaa Prat Cartonin osallistuneen kartelliin sen alusta alkaen, kuten väitetiedoksiannon kanssa annetut asiakirjat osoittavat ("yrityskohtaiset tiedot"). Komissio muistuttaa ensinnäkin Prat Cartonin osallistuneen useisiin PC:n kokouksiin 29.3.1986-28.11.1989, kolmeen talousjaoston kokoukseen lokakuun 1988 ja lokakuun 1989 välisenä aikana sekä useihin JMC:n kokouksiin kesäkuun 1990 ja 5.3.1991 välisenä aikana (ks. päätöksen liitteenä olevat taulukot 3-7). Koska Prat Carton on suoraan osallistunut kokouksiin, joissa on tehty kartellia koskevia päätöksiä, se on vastuussa kartellista (ks. em. asia Rhône-Poulenc v. komissio). Komission mukaan ei myöskään ole mitään virallista selvitystä yritysten osallistumisesta JMC:n kokouksiin ennen komission tutkimuksia eikä niiden osallistumisesta PWG:n kokouksiin ennen helmikuuta 1990. Se, ettei yritysten toimittamassa asiakirja-aineistossa ole tarkkaa selvitystä Prat Cartonin läsnäolosta eri kokouksissa, ei vielä todista, ettei se osallistunut niihin.

185 Toiseksi komissio toteaa, että, kuten Stora on ilmoittanut (väitetiedoksiannon liite 38), Prat Carton sai tiedon PWG:n kokousten tuloksista.

186 Kolmanneksi komissio toteaa, että Prat Carton noudatti PG Paperboardin eri toimielimissä kyseisenä aikana sovittuja hinta-aloitteita. Se, että Prat Cartonin ja muiden tuottajien hinnankorotusten ajoituksessa ja määrissä oli vähäisiä eroja, ei komission mukaan todista, että Prat Carton ei osallistunut kartelliin. Komissio myöntää kuitenkin, että asiakirja F-15-9 on helmikuulta 1991 eikä helmikuulta 1990 ja ettei sillä siis ole todisteita, joilla voitaisiin näyttää toteen, että Prat Carton olisi tosiasiallisesti osallistunut niihin hinnankorotusaloitteisiin, jotka edelsivät tammikuun 1991 aloitetta. Tammikuun 1991 hinnankorotusaloitteen osalta komissio viittaa erityisesti 26.9.1990 laadittuun asiakirjaan G-15-8, jossa Prat Carton nimenomaisesti ilmoittaa aikovansa korottaa hintoja kaikissa maissa tammikuussa 1991.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

187 Aluksi on muistutettava, että kantaja hankki Prat Cartonin täysin omistukseensa helmikuussa 1991 ja ettei kantaja kiistä vastuutaan Prat Cartonin mahdollisesta osallistumisesta perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen. Päätöksen 154 perustelukappaleessa todetaan tältä osin, että kun kantaja hankki Prat Cartonin omistukseensa, sille "syntyi vastuu tämän espanjalaisen tuottajan osallistumisesta kartelliin koko sen osa