Asia T‑562/12

John Dalli

vastaan

Euroopan komissio

”Komission jäsen — OLAF:n suorittama tutkimus — Väitetty komission puheenjohtajan suullinen päätös asianomaisen henkilön toimikauden päättämisestä — Kumoamiskanne — Kannekelpoisen toimen puuttuminen — Tutkimatta jättäminen — Vahingonkorvauskanne”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kolmas jaosto) 12.5.2015

Kun on kyse vaatimuksesta poistaa asiakirjoja unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi saatetun asian asiakirja-aineistosta, kysymyksessä olevien asiakirjojen säilyttämistä asiakirja-aineistossa ei estä niiden mahdollinen luottamuksellisuus eikä se, että nämä asiakirjat on mahdollisesti hankittu sääntöjenvastaisesti. Ei näet ole olemassa säännöstöä, jossa nimenomaisesti kiellettäisiin ottamasta huomioon lainvastaisesti hankittuja todisteita. Toisaalta jopa sisäiset asiakirjat voivat tietyissä tapauksissa sisältyä laillisesti asiakirja-aineistoon. Niinpä tietyissä tilanteissa kantajan ei tarvitse osoittaa, että hän on hankkinut laillisesti luottamuksellisen asiakirjan, johon hän vetoaa kanteensa tueksi. Intressipunninnan yhteydessä on arvioitava, voivatko erityiset olosuhteet, kuten se, että asiakirjan esittäminen on ratkaisevaa sen selvittämiseksi, että riidanalainen toimi on toteutettu sääntöjenmukaisesti, tai sen osoittamiseksi, että harkintavaltaa on käytetty väärin, olla perusteena sille, että asiakirjaa ei poisteta asiakirja-aineistosta. (ks. 47 ja 48 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 56–60 kohta)

Kumoamiskanteen yhteydessä on katsottava, että kun kantaja ei esitä mitään näyttöä siitä, että riidanalainen päätös olisi olemassa, eikä osoita tällaisen päätöksen olevan konkreettisesti olemassa, hänen kumoamisvaatimuksensa on jätettävä tutkimatta SEUT 263 artiklassa tarkoitetun kannekelpoisen toimen puuttumisen perusteella. Siltä osin kuin kyse on kumoamiskanteesta, joka kohdistuu väitettyyn komission puheenjohtajan päätökseen käyttää SEU 17 artiklan 6 kohtaan perustuvaa toimivaltaansa vaatia komission jäsenen eroamista, se, että komission puheenjohtaja on painostanut asianomaista yhä tiukemmin, kun tämä on vastustellut ja epäröinyt, ja vedonnut siihen, että omasta aloitteesta eroaminen olisi hänen kannaltaan kunniallisempaa kuin se, että häntä kehotettaisiin eroamaan, ei riitä osoittamaan, että kyseessä olisi väitetty riidanalainen päätös. Niin kauan kuin SEU 17 artiklan 6 kohdan nojalla esitettyä pyyntöä erota ei ole ilmaistu selvästi, ei ole olemassa mitään sellaista vaatimusta, joka saattaisi vaikuttaa asianomaisen komission jäsenen etuihin muuttamalla hänen oikeusasemaansa selvästi. (ks. 66, 67, 145 ja 146 kohta)

Komission puheenjohtajan etuoikeudesta vaatia komission jäsenen eroa SEU 17 artiklan 6 kohdan mukaisesti on todettava, että kuten tämän määräyksen syntyhistoria ja tarkoitus osoittavat, määräys koskee erityisesti sitä tapausta, että komission jäsen kieltäytyy eroamasta vapaaehtoisesti ja omasta aloitteestaan olosuhteissa, joissa komission puheenjohtaja on menettänyt luottamuksensa häneen tai katsoo, että hänen jatkamisensa tehtävissään saattaisi heikentää toimielimeen kohdistuvaa luottamusta tai jopa sen poliittista olemassaoloa. Tässä yhteydessä sitä, että komission puheenjohtaja on ilmaissut vakaan tahdon käyttää tarvittaessa valtaa pyytää komission jäsenen eroa komission puheenjohtajalle EU-sopimuksessa annetun harkintavallan perusteella, jos asianomainen ei eroa vapaaehtoisesti, ei voida pitää lainvastaisena painostuksena, joka rasittaisi asianomaisen eron pätevyyttä tai vapaaehtoisuutta. SEU 17 artiklan 6 kohdassa ei myöskään aseteta komission puheenjohtajan pyynnölle eikä eronpyynnön esittämiselle edellytystä, jonka mukaan tulisi noudattaa jotain erityistä muotovaatimusta, kuten kirjallista muotoa. Myöskään yleinen oikeusvarmuuden periaate ei näyttäisi edellyttävän tällaista muotoa, koska eroa koskeva todistustaakka kuuluu joka tapauksessa asianosaiselle, joka vetoaa siihen. Sama pätee lisäksi siihen, jos komission jäsen eroaa vapaaehtoisesti. (ks. 128, 141, 142 ja 157 kohta)