EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(ensimmäinen jaosto)

16 päivänä heinäkuuta 2015

Simona Murariu

vastaan

Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen (EIOPA)

”Henkilöstö — Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen henkilöstö — Väliaikainen toimihenkilö — Avointa toimea koskeva ilmoitus — Vähintään kahdeksan vuoden työkokemusta koskeva vaatimus — Sisäinen hakija, jonka asema väliaikaisena toimihenkilönä oli vakiinnutettu koeajan päätyttyä — Väliaikainen siirtäminen ylemmän palkkaluokan toimeen — Avointa toimea koskevassa ilmoituksessa oleva asiavirhe — Työtarjouksen peruuttaminen — Yleisten täytäntöönpanosäännösten sovellettavuus — Henkilöstökomitean kuuleminen — Luottamuksensuoja”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan perustuva kanne, jossa Simona Murariu vaatii virkamiestuomioistuinta lähinnä yhtäältä kumoamaan 24.2.2014 tehdyn päätöksen, jolla Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen (EIOPA) peruutti 7.11.2013 päivätyn päätöksensä, jolla Murariu nimitettiin väliaikaisesti toimeen, josta oli julkaistu avointa toimea koskeva ilmoitus, ja 24.7.2014 päivätyn päätöksen, jolla Murariun valitus hylättiin ja toisaalta velvoittamaan EIOPAn maksamaan korvausta hänelle väitetysti aiheutuneesta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä.

Ratkaisu:

Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen 24.2.2014 tekemä päätös kumotaan siltä osin kuin siinä ei oteta huomioon sopimussuhteeseen perustuvia saavutettuja oikeuksia ja sopimusehtoja ja hylätään Murariun hakemus henkilökohtaisista eläkkeistä vastaavan vanhemman hallintoavustajan virkaan ja peruutetaan implisiittisesti Murariulle 17.7.2013 tehty työtarjous, joka koski väliaikaista siirtoa ja jonka Murariu oli jo hyväksynyt; päätös kumotaan myös siltä osin kuin siinä jätetään Murariu ilman palkkatason AD 8 mukaista palkkaa väliaikaista siirtoa koskevalta ajalta eli 16.9.2013–24.2.2014. Kumoamisvaatimukset hylätään muilta osin. Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen velvoitetaan korvaamaan Murariulle 16.9.2013 ja 24.2.2014 välisenä aikana aiheutunut aineellinen vahinko, josta maksettavan korvauksen määrä vastaa palkkaluokkien AD 6 ja AD 8 välistä erotusta, johon on lisättävä 16.9.2013 alkaen Euroopan keskuspankin perusrahoitusoperaatioille kyseisenä ajanjaksona vahvistaman korkokannan mukaan laskettavat viivästyskorot korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä. Vahingonkorvausvaatimukset hylätään muilta osin. Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Murariulle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Henkilöstösääntöjen 110 artiklassa tarkoitettujen yleisten täytäntöönpanosäännösten antamisen yhteydessä unionin elimen hallintoneuvoston puheenjohtajan allekirjoituksen, joka on merkitty näiden täytäntöönpanosäännösten jonkin version tekstiin, tarkoitus on vain todistaa, että kyseiset yleiset täytäntöönpanosäännökset ovat hallintoneuvoston antama oikea asiakirja. Tämä ei kuitenkaan merkitse, että puheenjohtaja olisi antanut ne yksin. (ks. 69 kohta)

Oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että hallinnon on huolehdittava siitä, että ne, joita asia koskee, voivat saada selville tarkasti heille asetettujen velvollisuuksien tai oikeuksien laajuuden. Oikeusvarmuuden periaate edellyttää tämän jälkeen sitä, että hallinnon laatima sääntö, jossa määritetään sen henkilöstön oikeudet ja velvollisuudet, julkaistaan asianmukaisesti niiden yksityiskohtaisten sääntöjen ja muotojen mukaisesti, joista hallinnon on päätettävä. Väliaikaisten toimihenkilöiden palvelukseen ottamista koskevista säännöistä on erityisesti todettava, että toimielimen tai viraston työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen on velvollinen ilmoittamaan mahdollisimman tarkasti avointa toimea koskevassa ilmoituksessa sen hoitamiselle asetetut edellytykset, jotta henkilöt, joita asia koskee, voivat arvioida, kannattaako heidän hakea toimea. Kyseinen viranomainen ei tosin ole velvollinen muistuttamaan henkilöstösäännöissä nimenomaisesti säädetyistä edellytyksistä, koska niiden oletetaan olevan hakijoiden tiedossa, mutta avointa toimea koskeva ilmoitus jäisi vaille kohdetta, joka on, että hakijoille ilmoitetaan tehtävien hoitamiselle asetetut edellytykset, jos hallinto voisi jättää hakijan valintamenettelyn ulkopuolelle sellaisella perusteella, jota ei ole nimenomaisesti mainittu kyseisessä ilmoituksessa tai henkilöstösäännöissä tai jota ei ole aiemmin julkaistu niin, että siihen on mahdollista tutustua tai että se on hakijan tuntema. Toimielimellä tai elimellä on kuitenkin lähtökohtaisesti mahdollisuus tai jopa velvollisuus, jotta taataan yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattaminen samaan palkkaluokkaan kuuluvia toimia varten järjestetyissä eri valintamenettelyissä, hylätä hakija sellaisen edellytyksen noudattamatta jättämisen vuoksi, jota tekstissä olevan asiavirheen vuoksi ei mainita sellaisenaan jossakin sen avointa toimea koskevassa ilmoituksessa, mutta joka käy selvästi ja yksiselitteisesti ilmi kyseisen toimielimen tai elimen antamista henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisistä täytäntöönpanosäännöksistä, jotka on julkaistu asianmukaisella tavalla ja jotka kyseessä olevan toimielimen tai elimen henkilöstöön kuuluvan tavanomaisen huolellisen hakijan oletetaan tuntevan. Tältä osin henkilöstösääntöjen 110 artiklan 3 kohdassa jätetään hallinnolle laaja harkintavalta henkilöstösääntöjen 110 artiklassa tarkoitetun tiedon julkistamisessa käytettävän menetelmän valinnassa. (ks. 73–76 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 30.10.1974, Grassi v. neuvosto (188/73, EU:C:1974:112, 40 kohta); tuomio 25.11.1976, Küster v. parlamentti (123/75, EU:C:1976:162, 7 kohta); tuomio 21.6.2007, ROM-projecten (C‑158/06, EU:C:2007:370, 25 kohta); tuomio 11.12.2007, Skoma-Lux (C‑161/06, EU:C:2007:773, 28 kohta) ja tuomio 10.3.2009, Heinrich (C‑345/06, EU:C:2009:140, 44 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 2.10.1996, Vecchi v. komissio (T‑356/94, EU:T:1996:136, 50 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 30.11.2009, Wenig v. komissio (F‑80/08, EU:F:2009:160, 90 kohta); tuomio 14.4.2011, Šimonis v. komissio (F‑113/07, EU:F:2011:44, 73 ja 74 kohta) ja tuomio 15.10.2014, Moschonaki v. komissio (F‑55/10 RENV, EU:F:2014:235, 41 ja 42 kohta)

Vaikka elin voi antaa henkilöstösääntöjen 110 artiklan yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä vain komission suostumuksella, mistä seuraa, että komissiolla on tiettyä valvontavaltaa, henkilöstökomiteaa varten on sitä vastoin säädetty vain kuulemisesta eli sellaisesta vaatimattomasta osallistumisesta päätöksentekomenettelyyn, joka ei missään tapauksessa merkitse, että hallinto on velvollinen noudattamaan henkilöstökomitean kuulemisen yhteydessä esitettyjä huomautuksia. Jottei kuulemisvelvollisuuden tehokasta vaikutusta rajoiteta, hallinnon on kuitenkin noudatettava tätä velvollisuutta aina kun henkilöstökomitean kuulemisella saattaa olla vaikutusta tehtävän päätöksen sisältöön. Henkilöstösääntöjen 110 artiklan edellä mainituissa säännöksissä ei vahvisteta aikajärjestystä viraston antamien yleisten täytäntöönpanosäännösten toteuttamismenettelyn vaiheille erityisesti siltä osin, voidaanko tämän viraston henkilöstökomiteaa kuulla tai onko sitä kuultava ennen komission antamaa suostumusta vai sen jälkeen. Tältä osin koska aikaisemmin virastolle kuulunut toimivalta antaa yleiset täytäntöönpanosäännökset riippuu komission suostumuksesta, todellisuudessa sekä virastolla että komissiolla on näissä asioissa päätöksentekovaltaa. Näin ollen viraston henkilöstökomiteaa voidaan kuulla ennen kuin komissio hyväksyy yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä koskevan hankkeen edellyttäen, että viraston myöhemmin virallisesti antama teksti ei komission pyynnöstä tehtyjen muutosten vuoksi eroa olennaisesti siitä, joka henkilöstökomitealle alun perin oli toimitettu. Näin ollen virasto on velvollinen kuulemaan henkilöstökomiteaa uudelleen ennen yleisten täytäntöönpanosäännösten antamista vain, jos se päättää hyväksyä alkuperäiseen ehdotukseensa komission vaatimia muutoksia, jotka vaikuttavat olennaisella tavalla tämän ehdotuksen yleiseen rakenteeseen. Tämä ei sitä vastoin tule kysymykseen yksittäisten ja vaikutuksiltaan rajallisten muutosten osalta, ja tässä yhteydessä on muistutettava, että sitä, onko muutos olennainen, on arvioitava siltä kannalta, mikä on muutettujen säännösten tarkoitus ja asema kokonaistekstissä eikä sellaisten yksittäisten seurausten kannalta, joita muutoksista voi aiheutua asianomaisiin virkamiehiin tai toimihenkilöihin. (ks. 86–88 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 22.12.2008, Centeno Mediavilla ym. v. komissio (C‑443/07 P, EU:C:2008:767, 52 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 20.11.2003, Cerafogli ja Poloni v. EKP (T‑63/02, EU:T:2003:308, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Vaikka luottamuksensuojan periaate voi rajoittaa hallinnon oikeutta peruuttaa taannehtivasti lainvastainen toimi tilanteessa, jossa toimen vastaanottaja saattoi luottaa toimen lainmukaisuuteen, tämän edellytyksen ei katsota täyttyvän sellaisessa objektiivisessa tilanteessa, jossa asianomaisen henkilön olisi pitänyt havaita kyseinen virhe, tai toisin sanoen silloin, kun on olemassa seikkoja, jotka ovat omiaan asettamaan toimen lainmukaisuuden kyseenalaiseksi. Asianomainen henkilö ei siis voi luottaa peruutetun toimen lainmukaisuuteen etenkään silloin, kun kyseisellä toimella ei ole oikeusperustaa tai kun kyseinen toimi on toteutettu sovellettavien oikeussääntöjen vastaisesti. (ks. 98 kohta) Viittaukset: Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 12.5.2010, Bui Van v. komissio (T‑491/08 P, EU:T:2010:191, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Väliaikaisen toimihenkilön työsuhde asianomaiseen toimielimeen tai virastoon perustuu työsopimukseen. Näin ollen siltä osin kuin on kyse mahdollisuudesta päättää työsopimukseen perustuva työsuhde, kun sopimuspuolet ovat ilmaisseet tahtonsa työsuhteen päättämiseen, työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen ei toimi yksipuolisesti nimittävän viranomaisen tavoin, vaan sitä sitovat sen ja työntekijän väliset merkitykselliset sopimusmääräykset ja joka tapauksessa muuhun henkilöstöön sovellettavat palvelussuhteen ehdot ja erityisesti niiden 14 ja 47 artikla. Vaikka yhdessäkään näiden palvelussuhteen ehtojen säännöksessä ei aseteta työsopimusten tekemiseen toimivaltaiselle viranomaiselle kieltoa rajoittaa työntekijöille edullisempien sopimuslausekkeiden avulla ja näiden työntekijöiden etujen mukaisesti sille itselleen kuuluvaa toimivaltaa irtisanoa pätevästi tehtyjä työsopimuksia, tämä viranomainen ei kuitenkaan voi palvelussuhteen ehdoissa tarkoitettuja tapauksia lukuun ottamatta irrottautua yksipuolisesti asianomaisen työntekijän kanssa tekemästään sopimuksesta. Erityisesti työtarjous, joka hakijalle on tehty tämän palvelukseen ottamiseksi väliaikaisena toimihenkilönä, merkitsee pelkkää aikomusta, ja se on valmisteleva toimenpide, jolla ei luoda oikeuksia ja joka voidaan peruuttaa esimerkiksi silloin kun työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen saa työtarjouksen tekemisen jälkeen tietää, ettei asianomainen täytä jotakin palvelukseen ottamisen edellytystä, josta on säädetty muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa, avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tai sisäisissä säännöksissä. Tilanne on kuitenkin erilainen silloin kun tällainen tarjous on hyväksytty, kun se on konkretisoitunut työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen päätöksessä ja kun uuden sopimukseen perustuvan työsuhteen täytäntöönpano on käytännössä jo alkanut. Tällaisessa tilanteessa sopimuspuolten tahto synnyttää uusia sopimusvelvoitteita, jotka rajoittavat kyseisen viranomaisen toimivaltaa ryhtyä yksipuolisesti toimenpiteisiin niiden tilanteiden ulkopuolella, joista nimenomaisesti säädetään muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa, kuten näiden palvelussuhteen ehtojen 47 artiklassa tarkoitetut tilanteet, ja joka tapauksessa toteuttaa taannehtivia toimenpiteitä. (ks. 101 ja 103 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 18.10.197, Schertzer v. parlamentti (25/68, EU:C:1977:158, 40 kohta) ja tuomio 19.6.1992, V. v. parlamentti (C‑18/91 P, EU:C:1992:269, 39 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 30.11.1994, Düchs v. komissio (T‑558/93, EU:T:1994:279, 43 kohta) ja tuomio 7.7.2004, Schmitt v. EAR (T‑175/03, EU:T:2004:214, 53 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 23.10.2012, Eklund v. komissio (F‑57/11, EU:F:2012:145, 66 kohta) ja määräys 10.7.2014, Mészáros v. komissio (F‑22/13, EU:F:2014:189, 73 kohta)

Unionin virasto voi säätää sisäisissä säännöksissään, että virastossa olevan avoimen toimen hakijalta, joka on jo vakiinnuttanut asemansa tämän viraston palveluksessa väliaikaisena toimihenkilönä, mutta joka on kyseessä olevan toimen palkkaluokkaa alemmassa palkkaluokassa, voidaan edellyttää, samalla tavoin kuin kyseisen viraston ulkopuoliselta hakijalta, jonka on suoritettava muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan mukainen koeaika kyseisessä toimessa, uutta kuuden kuukauden koeaikaa, joiden tuloksista riippuu, vakinaistetaanko tämä henkilö myöhemmin uusiin tehtäviin ja uudessa korkeammassa palkkaluokassa hänen työsopimukseensa tehtävällä muutoksella, jonka mukaan hänet siirretään pysyvästi kyseessä olevaan toimeen. Tällainen tulkinta, joka vastaa muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan soveltamista analogisesti väliaikaiseen toimihenkilöön, joka ei ole vastikään aloittanut toimielimen tai viraston palveluksessa, vaan jolla on jo tässä toimielimessä tai virastossa määräaikainen tai toistaiseksi voimassa oleva työsopimus, joka on tehty kyseisten palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan mukaisen koeajan päätteeksi, mahdollistaa myös, sen, ettei väliaikaisille toimihenkilöille, jotka ovat jo vakiinnuttaneet työsuhteensa virastossa, ei aiheudu haittaa, koska virasto voisi tarvittaessa suosia sellaisten työntekijöiden palvelukseen ottamista, joilta se voisi vaatia, että heidän työsuorituksensa arvioidaan koeajan päätteeksi, tässä tapauksessa palvelussuhteen ehtojen 14 artiklassa säädetyin edellytyksin viraston sisäisten sellaisten hakijoiden kustannuksella, joiden osalta uusi koeaika ei tulisi kysymykseen. Kyseisten palvelussuhteen ehtojen 10 ja 14 artiklan sanamuodosta tai yleisestä rakenteesta ei käy ilmi, että niissä kielletään hallintoa edellyttämästä asianomaista työntekijää suorittamaan uutta kyseisten palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan mukaista koeaikaa tai mitä hyvänsä muuta koeaikaa tämän uusiin tehtäviin siirtämisen tarpeiden vuoksi. Näin ollen kun työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen ottaa muuhun toimeen yhden väliaikaisista toimihenkilöistään, joka on jo vakiinnuttanut määräaikaisen tai toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksensa kyseisten palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan mukaisen koeajan päätteeksi, se voi päättää vapauttavansa asianomaisen henkilön uuden koeajan suorittamisesta kun se katsoo, että tämä henkilö jatkaa väliaikaisena toimihenkilönä työsuhdettaan työnantajaansa. Asian laita on täten myös sellaisessa tapauksessa, jossa työsuhteen jatkumisen lisäksi asianomainen henkilö nimitetään korkeampaan palkkaluokkaan tai toisiin tehtäviin ja jossa uuteen toimeen liittyvässä avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarkoitetaan vain määräaikaista palvelukseen ottamista. Päinvastoin kun saman työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen kanssa tehty uusi työsopimus kuuluu toiseen tehtävien luokkaan tai merkitsee palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan mukaisen koeajan myötä asemansa vakiinnuttaneen väliaikaisen toimihenkilön urakehityksen keskeytymistä, joka konkretisoituu esimerkiksi asianomaisen työntekijän hoitamien tehtävien luonteen merkittävällä muutoksella tai kahden palkkaluokan erolla, kyseinen viranomainen voi harkintavaltaansa käyttäessään ja yksiköitä järjestäessään päättää katsoa palvelussuhteen 14 artiklan tarpeita varten, että asianomaisen työsopimus, edelliseen työsopimukseen tehty lisäys mukaan lukien, koskee eri toimea, mikä merkitsee, että asianomaisen henkilön on toimielimen tai viraston ulkopuolisten sellaisten hakijoiden tavoin, kuten muiden toimielinten tai virastojen väliaikaiset toimihenkilöt tai henkilöt, jotka eivät työskentele unionin palveluksessa, osoitettava riittävä ammatillinen pätevyytensä uusissa tehtävissä, jonka vuoksi vakinaistaminen tähän toimeen ja luokitteleminen aiempaa korkeampaan palkkaluokkaan on perusteltua. (ks. 130–133 kohta)