Asia T-151/07

Kone Oyj ym.

vastaan

Euroopan komissio

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Hissien ja liukuportaiden asennus- ja huoltomarkkinat – Päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan rikkominen – Tarjouspyyntöjen manipulointi – Markkinoiden jakaminen – Hintojen vahvistaminen

Tuomion tiivistelmä

1. Kilpailu – Sakot – Sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat – Oikeudellinen luonne

(Komission tiedonanto 98/C 9/03)

2. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Useille yrityksille määrättyjen sakkojen määrien keskinäinen johdonmukaisuus

(EY 81 artikla; neuvoston asetus N:o 1/2003; komission tiedonanto 98/C 9/03, 1 A kohta)

3. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Velvollisuutta ottaa huomioon konkreettinen vaikutus markkinoihin ei ole – Rikkomisen luonteeseen perustuvan arviointiperusteen ensisijaisuus

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 A kohta)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Yhteistyötiedonannon soveltaminen – Komission harkintavalta

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 2002/C 45/03)

5. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvalta – Päätös, jossa määrätään tarkastuksesta – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 81 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohta)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakkojen määräämättä jättämisestä tai alentamisesta rikkomiseen syyllistyneiden yritysten yhteistyön perusteella annettu komission tiedonanto – Pakottava luonne komission osalta

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 2002/C 45/03)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen – Edellytykset – Tilanteiden rinnastettavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 2002/C 45/03)

8. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Ulottuvuus – Päätös olla antamatta oikeutta tutustua asiakirjaan – Seuraukset – Tarve erotella kyseiselle yritykselle kuuluvan todistustaakan osalta asianomaista vastaan ja asianomaisen puolesta puhuvat asiakirjat

9. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Yrityksen asenne hallinnollisessa menettelyssä

(EY 81 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 1 kohta ja 20 artiklan 3 kohta)

10. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä - Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakkojen määräämättä jättäminen tai alentaminen rikkomiseen syyllistyneen yrityksen yhteistyön perusteella – Yhteistyötiedonannon soveltaminen – Sakon alentaminen kiistämättä jättämisen perusteella muussa yhteydessä kuin mainitun tiedonannon nojalla

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannot 96/C 207/04 ja 2002/C 45/03)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakkojen määräämättä jättäminen tai alentaminen rikkomiseen syyllistyneen yrityksen yhteistyön perusteella – Sakon alentaminen tosiseikkojen kiistämättä jättämisen perusteella – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 96/C 207/04 D jakson 2 kohta)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Yrityksen asenne hallinnollisessa menettelyssä – Sakoista myönnetyt alennukset ovat lainvastaisia, jos ne myönnetään yrityksille, jotka eivät ole nimenomaisesti myöntäneet komission tosiasiaväitteitä

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla)

1. Vaikkei asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavia suuntaviivoja voitaisikaan pitää oikeussääntöinä, joita hallinto on joka tapauksessa velvollinen noudattamaan, niissä vahvistetaan kuitenkin käytännesääntöjä, joissa ilmaistaan noudatettava käytäntö ja joista hallinto voi poiketa erityistapauksissa vain sellaisin perustein, jotka ovat sopusoinnussa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa. Kun komissio antaa tällaisia käytännesääntöjä ja ne julkaisemalla ilmoittaa, että niitä sovelletaan tuosta hetkestä lähtien niissä tarkoitettuihin tilanteisiin, se rajoittaa oman harkintavaltansa käyttämistä eikä se voi poiketa näistä säännöistä, tai muuten sen mahdollisesti katsottaisiin loukanneen yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta tai luottamuksensuojan periaatetta. Lisäksi mainituissa suuntaviivoissa määritetään yleisesti ja abstraktisti menettelysäännöt, jotka komissio on asettanut itselleen sakkojen määrän vahvistamiseksi, ja taataan näin yritysten oikeusvarmuus.

(ks. 34–36 kohta)

2. Vaikka oletettaisiin, että todetessaan yhdessä ja samassa päätöksessä useita erittäin vakavia rikkomisia komission on määritettävä sakkojen yleiset laskentapohjat tietyssä suhteessa kyseisten markkinoiden kokoon, mikään ei viittaa siihen, että jäsenvaltiossa toimineen kartellin yhteydessä vahvistettu tällainen laskentapohja olisi suhteeton muissa jäsenvaltioissa toimineiden kartellien yhteydessä vahvistettuihin yleisiin laskentapohjiin verrattuna, kun komissio vahvistaa laskentapohjat järkevällä ja johdonmukaisella tavalla, vaikkei se olekaan käyttänyt tässä mitään täsmällistä matemaattista kaavaa, mihin sillä ei missään tapauksessa ole edes velvollisuutta.

(ks. 54 ja 55 kohta)

3. Unionin kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä erittäin monien seikkojen – kuten asian ominaispiirteiden, asiayhteyden ja sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen – perusteella, mutta pakottavasti huomioon otettavista arviointiperusteista ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa. Tältä osin merkityksellisten markkinoiden koko ei lähtökohtaisesti ole pakollinen tekijä vaan vain yksi merkityksellisistä tekijöistä arvioitaessa rikkomisen vakavuutta, joten komissiolla ei ole velvollisuutta rajata kyseisiä markkinoita eikä arvioida niiden kokoa, kun kyseessä on kilpailusääntöjen rikkominen.

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa ei nimittäin määrätä, että sakkojen määrä laskettaisiin yritysten kokonaisliikevaihdon tai merkityksellisillä markkinoilla kertyneen liikevaihdon perusteella. Niissä ei kuitenkaan myöskään kielletä sitä, että tällaiset liikevaihdot otettaisiin huomioon sakon määrää määritettäessä unionin yleisten oikeusperiaatteiden noudattamiseksi ja tilanteen sitä vaatiessa.

Koska komissio ei ole vahvistanut sakon yleistä laskentapohjaa jäsenvaltiota koskevalle rikkomiselle kyseisten markkinoiden koon perusteella vaan se on perustanut päätöksensä tämän rikkomisen luonteeseen ja sen maantieteelliseen laajuuteen, väite, jonka mukaan tässä jäsenvaltiossa toimineelle kartellille määrättävän sakon yleisen laskentapohjan pitäisi heijastaa merkityksellisten markkinoiden väitetysti pientä kokoa, perustuu virheelliseen oletukseen eikä komission päätös loukkaa suhteellisuusperiaatetta.

Sama koskee sitä, ettei rikkomisen vaikutusta markkinoihin ole otettu huomioon. Mainittujen suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan ensimmäisen alakohdan mukaan komission on nimittäin arvioidessaan rikkomisen vakavuutta tutkittava rikkomisen todellista vaikutusta markkinoihin ainoastaan, jos ilmenee, että se on mitattavissa. Komission on tätä vaikutusta arvioidessaan käytettävä vertailukohtana sitä kilpailutilannetta, joka olisi normaalisti vallinnut ilman kilpailusääntöjen rikkomista. Kun komissio kuitenkin katsoo, että on mahdotonta mitata rikkomisen täsmällisiä vaikutuksia markkinoihin, eivätkä kyseiset yritykset ole osoittaneet päinvastaista, se voi perustaa päätöksensä rikkomisen vakavuuteen ja sen maantieteelliseen laajuuteen.

Kilpailunvastaisen menettelyn vaikutus ei ole ratkaiseva kriteeri rikkomisen vakavuutta arvioitaessa. Menettelytavan suunnitelmallisuuteen liittyvillä seikoilla voi olla suurempi merkitys kuin sen vaikutuksiin liittyvillä seikoilla, varsinkin kun kyse on sellaisinaan vakavista rikkomisista, kuten markkinoiden jakamisesta. Näin ollen rikkomisen laadulla on ensisijainen merkitys silloin, kun kilpailusääntöjen rikkomisia luonnehditaan erittäin vakaviksi. Mainituissa suuntaviivoissa esitetystä erittäin vakavien rikkomisten kuvauksesta ilmenee, että sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, joiden tarkoituksena on nimenomaan markkinoiden jakaminen, voidaan jo niiden laadun perusteella luokitella erittäin vakaviksi tarvitsematta luokitella tällaisia menettelyjä erityisen vaikutuksen tai maantieteellisen laajuuden mukaan. Tätä päätelmää tukee se, että vaikka kilpailusääntöjen vakavien rikkomisten kuvauksessa mainitaan nimenomaisesti vaikutus markkinoihin ja vaikutus laajalla yhteismarkkinoiden alueella, kilpailusääntöjen erittäin vakavien rikkomisten osalta ei sitä vastoin esitetä vaatimusta todellisesta vaikutuksesta markkinoihin eikä vaatimusta vaikutusten toteutumisesta tietyllä maantieteellisellä alueella.

Näissä olosuhteissa komission päätöksessä todetut unionin kilpailusääntöjen rikkomiset kuuluvat jo laatunsa vuoksi kaikkein vakavimpiin EY 81 artiklan rikkomisiin, koska niiden tavoitteena on kilpailijoiden välinen salainen yhteistyö markkinoiden jakamiseksi tai markkinaosuuksien jäädyttämiseksi jakamalla uusien hissien ja/tai liukuportaiden myynti- tai asennushankkeita keskenään ja luopumalla keskinäisestä kilpailusta hissien ja liukuportaiden huollon ja modernisoinnin osalta. Näiden kartellien aiheuttaman kilpailutilanteen vakavan muuttamisen lisäksi niillä myös velvoitetaan osapuolet noudattamaan erillisiä markkinoita, joita usein rajaavat kansalliset rajat, ja näin niillä eristetään nämä markkinat, mikä on ristiriidassa perustamissopimuksen päätavoitteen eli yhteisön markkinoiden yhtenäistämisen kanssa. Myös tämäntyyppisiä kilpailusääntöjen rikkomisia, erityisesti silloin kun kyseessä ovat horisontaaliset yhteistoimintajärjestelyt, pidetään erityisen vakavina tai ilmeisinä kilpailusääntöjen rikkomisina.

(ks. 32, 46, 47, 56, 61, 62, 64 ja 67–69 kohta)

4. Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettu tiedonanto on väline, jolla komissio pyrkii täsmentämään ylemmäntasoisia oikeussääntöjä noudattamalla ne perusteet, joita se aikoo soveltaa käyttäessään harkintavaltaansa määrätä sakkoja unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta. Tästä seuraa oman harkintavallan rajoittaminen, joka ei ole kuitenkaan ristiriidassa sen kanssa, että komissiolla on edelleen huomattavasti harkintavaltaa.

Komissiolla on siis laaja harkintavalta arvioidessaan, aiheutuuko yhteistyötiedonantoa hyödyntämään pyrkivän yrityksen toimittamista todisteista tiedonannon 21 kohdassa tarkoitettua merkittävää lisäarvoa.

Todettuaan, että esitetyillä todisteilla on yhteistyötiedonannon 21 kohdassa tarkoitettua merkittävää lisäarvoa, komissiolla on samoin harkintavaltaa määrittäessään kyseiselle yritykselle myönnettävän sakon alennuksen täsmällistä määrää. Yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätään nimittäin sakon määrän alentamisasteikot eri yritysluokille. Kun otetaan huomioon mainittu harkintavalta, unionin tuomioistuimet voivat puuttua ainoastaan kyseisen harkintavallan selvään ylittämiseen

Yhteistyötiedonannon 8 kohdan b alakohdan nojalla myönnettävä vapautus sakoista edellyttää, että yritys toimittaa ensimmäisenä todisteita, joiden perusteella komissio katsoo pystyvänsä toteamaan, että EY 81 artiklaa on rikottu.

Lisäksi yrityksen tekemän yhteistyön laatu ratkaisee, voidaanko se vapauttaa sakoista tämän säännöksen perusteella. Ei siis ole riittävää, että tällainen yritys on toimittanut tietoja ja todisteita, jotka mahdollistavat rikkomista koskevan menettelyn tehokkaan jatkumisen. Vaikkei toimitettujen todisteiden toki tarvitse riittää osoittamaan rikkomista kokonaisuudessaan tai pienimpiä yksityiskohtia myöten, niiden on kuitenkin oltava luonteeltaan, yksityiskohtaisuudeltaan ja todistusarvoltaan sellaisia, että komissio pystyy niiden perusteella toteamaan EY 81 artiklan rikkomisen.

Tältä osin on todettava, että kun kyseisen yrityksen johtajat ovat laatineet lausunnot muistin varassa, ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että lausunnoissa on virheitä, ja etteivät yksipuoliset lausunnot riitä rikkomisen toteamiseen, jollei niiden tueksi ole esitetty täsmällisiä ja yhtäpitäviä asiakirjatodisteita. Komission on nimittäin esitettävä päätöksessään täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä, että rikkominen on tapahtunut.

Tässä tilanteessa komissio ei ylitä selvästi harkintavaltaansa, kun se ei vapauta sakosta yritystä, joka on toimittanut todisteita, joiden näyttöarvo on vähäinen, jotka eivät ole rikkomisen ajalta ja joista osaa ei ole päivätty. Sillä seikalla, että tämä yritys on saanut vapautuksen sakosta samantyyppisestä muissa jäsenvaltioissa tehdystä rikkomisesta, ei ole merkitystä tältä osin, kun toimitetut tiedot olivat luonteeltaan ja yksityiskohtaisuudeltaan kussakin tapauksessa erilaisia.

Komissio ei myöskään ylitä selvästi harkintavaltaansa arvioida yrityksen yhteistyötä määrätyn sakon alentamiseksi, kun sen mukaan seikat, jotka eivät koske rikkomisen tapahtuma-aikaa, joissa kielletään kartellin kilpailunvastainen tarkoitus ja jotka ovat epämääräisiä, eivät ole riittävän täsmällisiä, jotta niille voidaan antaa mainitun yhteistyötiedoksiannon 21 kohdassa tarkoitettu merkityksellinen lisäarvo. Nimittäin kun yritys, jonka sakoista vapauttamista koskevassa hakemuksessa ei esitetä komissiolle rikkomisen tapahtuma-ajalta peräisin olevia todisteita, ilmoittaa komissiolle tietyistä tälle entuudestaan tuntemattomista seikoista, näiden seikkojen voidaan katsoa parantavan huomattavasti komission mahdollisuuksia kartellin toteamiseen ainoastaan, jos yritys osoittaa niiden yhteyden kartellin olemassaoloon. Yrityksen ilmoittamien seikkojen on siis tosiasiallisesti parannettava komission mahdollisuuksia näyttää rikkominen toteen. Näin ollen komission määräämien sakkojen lieventämisen on heijastettava sitä, missä määrin yrityksen antamat tiedot ovat auttaneet komissiota näyttämään toteen kilpailusääntöjen rikkomisen.

(ks. 80, 81, 83, 84, 91, 94, 97–99, 100, 102, 103, 108, 111–113, 117–119, 122–124, 162, 165, 169, 174–176 ja 179 kohta)

5. Komission on tarkastusta koskevissa päätöksissä selvästi mainittava ne oletetut seikat, jotka se aikoo selvittää. Merkityksellisten markkinoiden täsmällistä rajaamista, oletettuja rikkomisia koskevaa täsmällistä oikeudellista luonnehdintaa sekä sen ajanjakson osoittamista, jolloin rikkomisten väitetään tapahtuneen, ei kuitenkaan tarvitse tehdä tarkastusta koskevassa päätöksessä.

(ks. 116 kohta)

6. Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettu komission tiedonanto johtaa perusteltuihin odotuksiin, joihin yritykset saattavat vedota paljastaessaan kartellin olemassaolon komissiolle. Kun otetaan huomioon perusteltu luottamus, joka yrityksille, jotka haluavat ryhtyä komission kanssa yhteistyöhön, voi syntyä yhteistyötiedonannon perusteella, komissio on velvollinen noudattamaan kyseistä tiedonantoa arvioidessaan yrityksen tekemää yhteistyötä sille määrättävän sakon suuruutta määritettäessä. Taloudellinen toimija ei tältä osin siis periaatteessa voi väittää, että sille olisi pelkästään komission vaitiolon perusteella syntynyt perusteltu luottamus siihen, että se saa vapautuksen sakoista.

(ks. 127, 130 ja 186 kohta)

7. Komissio ei yritysten sen kanssa harjoittamaa yhteistyötä arvioidessaan saa jättää huomiotta yhteisön oikeuden yhdenvertaisuusperiaatetta. Jos kaksi tilannetta eivät ole rinnastettavissa toisiinsa, mainittua periaatetta ei loukata, kun komissio yhtäältä myöntää vapautuksen sakosta yritykselle, jonka antamat tiedot ovat mahdollistaneet ensimmäisten tarkastusten aloittamisen, ja toisaalta epää sen toiselta yritykseltä, joka on toimittanut tietoja sen jälkeen, kun komissio suoritti ensimmäiset tarkastukset.

(ks. 135, 137, 138 ja 140 kohta)

8. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia – erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja –, on yhteisön oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava, vaikka kyse on luonteeltaan hallinnollisesta menettelystä.

Kilpailuasioissa oikeudella tutustua asiakirjoihin on tarkoitus muun muassa mahdollistaa se, että väitetiedoksiannon adressaatit saavat tietoonsa komission asiakirjavihkoon sisältyvän selvitysaineiston, jotta ne voisivat asianmukaisella tavalla ilmaista tämän selvityksen perusteella näkemyksensä päätelmistä, jotka komissio on tehnyt väitetiedoksiannossaan. Oikeus tutustua asiakirjoihin kuuluu näin ollen menettelyllisiin takeisiin, joiden tarkoituksena on puolustautumisoikeuksien suojeleminen ja erityisesti sen varmistaminen, että oikeutta tulla kuulluksi voidaan tosiasiallisesti käyttää.

Komissiolla on siis velvollisuus antaa EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamista koskevassa menettelyssä mukana oleville yrityksille kaikki tutkimuksen aikana kokoamansa asianomaisen syyllisyyttä ja syyttömyyttä osoittavat asiakirjat muiden yritysten liikesalaisuuksia sisältäviä, toimielimen sisäisiä ja muita luottamuksellisia tietoja sisältäviä asiakirjoja lukuun ottamatta.

Lisäksi se, ettei asianomaiselle vastaista asiakirjaa ole annettu tiedoksi, merkitsee sellaisenaan puolustautumisoikeuksien loukkaamista ainoastaan siinä tapauksessa, että asianomainen yritys voi osoittaa ensinnäkin, että komissio nojautui tähän asiakirjaan tukeakseen väitettään, joka koskee kilpailusääntöjen rikkomisen olemassaoloa, ja toiseksi, että tämä väite voitiin näyttää toteen vain mainitun asiakirjan perusteella.

Mikäli kyseessä on tilanne, jossa tiedoksi antamatta on jätetty asianomaisen puolesta puhuva asiakirja, kyseisen yrityksen on ainoastaan osoitettava, että sen tiedoksi antamatta jättäminen on saattanut vaikuttaa yrityksen vahingoksi menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön. Riittää, että yritys osoittaa, että se olisi kyennyt käyttämään kyseisiä sen puolesta puhuvia asiakirjoja puolustuksessaan sillä tavalla, että mikäli se olisi kyennyt vetoamaan niihin hallinnollisessa menettelyssä, se olisi voinut tuoda esiin seikkoja, jotka eivät olisi olleet sopusoinnussa komission siinä vaiheessa tekemien päätelmien kanssa, ja olisi siten kyennyt jollain tavoin vaikuttamaan arviointeihin, joita komissio on tehnyt mahdollisessa päätöksessä, ainakin sen osalta todetun menettelytavan vakavuuden ja keston osalta ja samalla sakon määrän osalta.

(ks. 143-147 ja 151 kohta)

9. Kun määritetään unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon määrää, sakon määrän alentaminen hallinnollisessa menettelyssä harjoitetun yhteistyön vuoksi on perusteltua vain, jos komissio on kyseessä olevan yrityksen käyttäytymisen vuoksi voinut todeta kilpailusääntöjen rikkomisen helpommin tai, tilanteen mukaan, saada sen loppumaan. Lisäksi jos yritys ilmoittaa nimenomaisesti, ettei se kiistä niitä tosiasiaväitteitä, joihin komission siihen kohdistamat väitteet perustuvat, sen voidaan katsoa helpottaneen komission tehtävää eli unionin kilpailusääntöjen rikkomisten toteamista ja seuraamusten määräämistä niistä.

Lisäksi asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 1 kohdan ja 20 artiklan 3 kohdan mukaan yritysten on vastattava tietojensaantipyyntöihin ja suostuttava tarkastuksiin. Sellainen tutkimuksessa tehty yhteistyö, joka ei ylitä sitä, mikä perustuu mainittujen säännösten nojalla yrityksille kuuluviin velvollisuuksiin, ei oikeuta sakon määrän alentamiseen.

Sen, että yritys väitetysti joustaa komissiolle toimittamiensa tietojen luottamuksellisuutta koskevista vaatimuksista, ei voida katsoa helpottavan komission tehtävää. Luottamuksellisuutta koskevat vaatimukset eivät nimittäin mitenkään vaikeuta tutkimusta, jos ne ovat kohtuullisia, ja on joka tapauksessa kyseisen yrityksen asia pyytää sellaisten tietojen luottamuksellista käsittelyä, joita ei sen mielestä saa julkistaa.

Tästä seuraa, ettei tällaisissa rajoissa tehty yhteistyö voi herättää perusteltua luottamusta sakon määrän alentamiseen.

(ks. 204 ja 222 kohta)

10. Oikeus vedota luottamuksensuojaan koskee kaikkia yksityisiä, jotka ovat sellaisessa tilanteessa, josta ilmenee, että heille on unionin hallinnon antamien täsmällisten vakuuttelujen vuoksi syntynyt perusteltuja odotuksia. Sen sijaan yksityinen ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen silloin, kun hallinto ei ole antanut täsmällisiä vakuutteluja. Tällaisia vakuutteluja ovat täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät tiedot, jotka on saatu toimivaltaisista ja luotettavista lähteistä.

Kun määritetään unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon määrä, väitetiedoksiannon toteamus siitä, että komissio aikoo myöntää muussa yhteydessä kuin sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon nojalla alennuksen sakon määrään, ei ole täsmällinen vakuuttelu kyseisille yrityksille soveltuvin osin myönnettävän alennuksen laajuudesta tai suuruudesta. Näin ollen tällainen vakuuttelu ei voi missään tapauksessa synnyttää perusteltua luottamusta tähän seikkaan.

Komission aikaisempi päätöskäytäntö ei voi myöskään synnyttää kyseisten yritysten perusteltua luottamusta sakon alentamisen suuruuteen.

Taloudellinen toimija ei voi luottaa perustellusti siihen, että vallitsevat olosuhteet säilyvät, jos kysymys on olosuhteista, joita yhteisön toimielimet voivat muuttaa harkintavaltansa rajoissa tekemillään päätöksillä. Unionin kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää siis sitä, että komissio voi milloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa tämän politiikan tarpeita vastaavaksi.

(ks. 206–208, 210 ja 212 kohta)

11. Jotta yritys voisi saada tosiseikkojen kiistämättä jättämisen perusteella alennuksen sakkoon sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon D jakson 2 kohdan toisen luetelmakohdan mukaisesti, sen on väitetiedoksiannosta tiedon saatuaan ilmoitettava komissiolle nimenomaisesti, ettei se aio kiistää tosiseikkojen paikkansapitävyyttä. Yleisen ilmoituksen, jonka mukaan kyseinen yritys ei kiistä salaisen yhteistyön luokittelua yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi siltä osin kuin komission asiakirja-aineistoon sisältyvät tosiseikat tukevat sitä, ei voida katsoa helpottaneen komission tehtävää eli unionin kilpailusääntöjen rikkomisten toteamista ja seuraamuksen määräämistä niistä. Samoin on silloin, kun tosiseikkojen kiistämättä jättäminen on puhtaasti muodollista ja tulkinnanvaraista, eikä edesauta tosiseikkojen toteamista, koska kyseinen yritys tyytyy kuvailemaan osallistumistaan pelkästään hypoteettisesti tai vähättelemällä rikkovien järjestelyjen kilpailua rajoittavaa vaikutusta.

(ks. 227, 230 ja 231 kohta)

12. Kun komissio määrittää unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon määrää, se ei kartellin jäsenten sen kanssa harjoittamaa yhteistyötä arvioidessaan saa jättää huomiotta yhteisön oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvaa yhdenvertaisuusperiaatetta. Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kunnioittaminen on kuitenkin sovitettava yhteen laillisuusperiaatteen noudattamisen kanssa, ja sen mukaan kukaan ei voi vedota omaksi edukseen toisen hyväksi tehtyyn lainvastaisuuteen.

Jos yritys nimenomaisesti ilmoittaa, ettei se kiistä niitä tosiasiaväitteitä, joihin komission siihen kohdistamat väitteet perustuvat, sen voidaan katsoa helpottaneen komission tehtävää eli unionin kilpailusääntöjen rikkomisten toteamista ja seuraamusten määräämistä niistä. Komissiolla on kilpailusääntöjen rikkomisen toteavissa päätöksissään oikeus katsoa, että tällainen käyttäytyminen merkitsee tosiasiaväitteiden myöntämistä, ja pitää sitä todisteena kyseisten väitteiden paikkansapitävyydestä. Sakon alentaminen voi siis olla perusteltua tällaisen käyttäytymisen vuoksi.

Asia on toisin, jos yritys väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa kiistää komission esittämien väitteiden keskeiset osat. Jos yritys hallinnollisessa menettelyssä omaksuu tällaisen asenteen, se ei helpota komission tehtävää.

(ks. 234 ja 235 kohta)

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)

13 päivänä heinäkuuta 2011 ?( )

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Hissien ja liukuportaiden asennus- ja huoltomarkkinat – Päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan rikkominen – Tarjouspyyntöjen manipulointi – Markkinoiden jakaminen – Hintojen vahvistaminen

Asiassa T‑151/07,

Kone Oyj, kotipaikka Helsinki (Suomi),

Kone GmbH, kotipaikka Hannover (Saksa),

Kone BV, kotipaikka Voorburg (Alankomaat),

edustajinaan solicitor T. Vinje, asianajajat D. Paemen, J. Schindler, B. Nijs ja A. Tomtsis, Queen’s Counsel J. Flynn ja barrister D. Scannell,

kantajina,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään É. Gippini Fournier ja R. Sauer,

vastaajana,

jossa on kyse vaatimuksesta kumota [EY] 81 artiklan mukaisesta menettelystä 21.2.2007 tehty komission päätös K(2007) 512 lopullinen (asia COMP/E-1/38.823 – Hissit ja liukuportaat) tai toissijaisesti alentaa kantajille määrättyjen sakkojen määrää,

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. E. Martins Ribeiro (esittelevä tuomari) sekä tuomarit N. Wahl ja A. Dittrich,

kirjaaja: hallintovirkamies K. Andová,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 16.10.2009 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

1 Nyt käsiteltävässä asiassa on kyse vaatimuksesta kumota [EY] 81 artiklan mukaisesta menettelystä 21.2.2007 tehty komission päätös K(2007) 512 lopullinen (asia COMP/E-1/38.823 – Hissit ja liukuportaat) (jäljempänä riidanalainen päätös), jonka tiivistelmä on julkaistu 26.3.2008 Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL C 75, s. 19), tai toissijaisesti alentaa kantajille määrättyjen sakkojen määrää.

2 Riidanalaisessa päätöksessä Euroopan yhteisöjen komissio katsoi, että seuraavat yhtiöt ovat rikkoneet EY 81 artiklaa:

– Kone Belgium SA, Kone GmbH (jäljempänä Kone Saksa), Kone Luxemburg Sàrl, Kone BV Liften en Roltrappen (jäljempänä Kone Alankomaat) ja Kone Oyj (jäljempänä KC) (jäljempänä yhdessä tai erikseen tarkasteltuina Kone);

– Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG (jäljempänä Otis Saksa), General Technic-Otis Sàrl, General Technic Sàrl, Otis BV (jäljempänä Otis Alankomaat), Otis Elevator Company (jäljempänä OEC) ja United Technologies Corporation (jäljempänä UTC) (jäljempänä yhdessä tai erikseen tarkasteltuina Otis);

– Schindler SA, Schindler Deutschland Holding GmbH (jäljempänä Schindler Saksa), Schindler Sàrl, Schindler Liften BV (jäljempänä Schindler Alankomaat) ja Schindler Holding Ltd (jäljempänä Schindler Holding) (jäljempänä yhdessä tai erikseen tarkasteltuina Schindler) ;

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (jäljempänä TKA), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (jäljempänä TKF), ThyssenKrupp Elevator AG (jäljempänä TKE), ThyssenKrupp AG (jäljempänä TKAG), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxemburg Sàrl ja ThyssenKrupp Liften BV (jäljempänä TKL) (jäljempänä yhdessä tai erikseen tarkasteltuina ThyssenKrupp);

– Mitsubishi Elevator Europe BV (jäljempänä MEE).

3 Käsiteltävän asian kantajista KC on kansainvälinen huolto- ja koneenrakennusalan yhtiö, jonka kotipaikka on Suomessa. Se myy, valmistaa, asentaa ja modernisoi hissejä, liukuportaita ja rakennusten automaattiovia. KC toimii liukuporras- ja hissialalla omien kansallisten tytäryhtiöidensä kautta. Niihin kuuluvat erityisesti Saksassa sijaitseva Kone Saksa ja Alankomaissa sijaitseva Kone Alankomaat (riidanalaisen päätöksen 15, 18 ja 20 perustelukappale).

Hallinnollinen menettely

Komission tutkimus

4 Kesän 2003 aikana komissiolle toimitettiin tietoja, jotka koskivat neljän suurimman eurooppalaisen hissi- ja liukuporrasvalmistajan välisen kartellin mahdollista olemassaoloa; nämä unionissa kaupallista toimintaa harjoittavat toimijat ovat Kone, Otis, Schindler ja ThyssenKrupp (riidanalaisen päätöksen 3 ja 91 perustelukappale).

Saksa

5 Komissio teki 6.2.1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17, [EY 81] ja [EY 82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus (EYVL 1962, 13, s. 204), 14 artiklan 3 kohdan nojalla tarkastuksia 28.1.2004 alkaen sekä vuoden 2004 maaliskuun aikana muun muassa Otisin ja ThyssenKruppin tytäryhtiöiden toimitiloissa Saksassa (riidanalaisen päätöksen 104 ja 106 perustelukappale).

6 Kone täydensi 12.2.2004 ja 18.2.2004 sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (EYVL 2002, C 45, s. 3; jäljempänä vuoden 2002 yhteistyötiedonanto) nojalla 2.2.2004 laatimaansa Belgiaa koskevaa hakemusta Saksaa koskevilla tiedoilla. Samoin Otis täydensi maaliskuun 2004 ja helmikuun 2005 välisenä aikana Belgiaa koskevaa hakemustaan Saksaa koskevilla tiedoilla. Schindler esitti 25.11.2004 kyseisen tiedonannon nojalla hakemuksen, jossa oli Saksaa koskevia tietoja ja jota täydennettiin joulukuun 2004 ja helmikuun 2005 välisenä aikana. Myös ThyssenKrupp toimitti lopulta joulukuussa 2005 komissiolle Saksaa koskevan hakemuksen saman tiedonannon nojalla (riidanalaisen päätöksen 105, 107, 112 ja 114 perustelukappale).

7 Komissio lähetti vuoden 2004 syys- ja joulukuun välisenä aikana myös [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 18 artiklan mukaisia tietopyyntöjä Saksassa tapahtuneeseen rikkomiseen osallistuneille yrityksille, useille Saksassa oleville asiakkaille sekä saksalaisille VDMA-, VFA- ja VMA-nimisille järjestöille (riidanalaisen päätöksen 110, 111 ja 113 perustelukappale).

Alankomaat

8 Otis laati maaliskuussa 2004 vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla Alankomaita koskevan hakemuksen, jota täydennettiin myöhemmin. ThyssenKrupp laati huhtikuussa 2004 saman tiedonannon nojalla hakemuksen, jota myös täydennettiin myöhemmin useaan otteeseen. Kone täydensi vielä 2.2.2004 tekemäänsä Belgiaa koskevaa hakemusta 19.7.2004 Alankomaita koskevilla tiedoilla (riidanalaisen päätöksen 127, 129 ja 130 perustelukappale).

9 Otisille myönnettiin 27.7.2004 kyseisen tiedonannon 8 kohdan a alakohdan mukaisesti ehdollinen vapautus sakoista (riidanalaisen päätöksen 131 perustelukappale).

10 Komissio teki 28.4.2004 alkaen asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaisia tarkastuksia muun muassa Koneen, Schindlerin, ThyssenKruppin ja MEE:n Alankomaissa sijaitsevien tytäryhtiöiden toimitiloissa sekä Boschduin-järjestön toimitiloissa (riidanalaisen päätöksen 128 perustelukappale).

11 Komissio lähetti syyskuussa 2004 asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan mukaisia tietopyyntöjä Alankomaissa tapahtuneeseen rikkomiseen osallistuneille yrityksille, useille Alankomaissa oleville asiakkaille sekä VLR- ja Boschduin-järjestöille (riidanalaisen päätöksen 133 ja 134 perustelukappale).

Väitetiedoksianto

12 Komissio antoi 7.10.2005 väitetiedoksiannon, joka oli osoitettu nimenomaan edellä 2 kohdassa mainituille yhtiöille. Kaikki väitetiedoksiannon kohteena olevat yritykset esittivät kirjallisia huomautuksia vastauksena komission väitteisiin (riidanalaisen päätöksen 135 ja 137 perustelukappale).

13 Kuulemista ei järjestetty, koska yksikään väitetiedoksiannon kohteena olevista yrityksistä ei esittänyt tällaista vaatimusta (riidanalaisen päätöksen 138 perustelukappale).

Riidanalainen päätös

14 Komissio teki 21.2.2007 riidanalaisen päätöksen, jossa se totesi, että yritykset, joille päätös oli osoitettu, olivat osallistuneet neljään erilliseen, monitahoiseen ja jatkuvaan EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomiseen neljässä jäsenvaltiossa ja jakaneet markkinoita keskenään sopimalla tai neuvottelemalla tarjouskilpailujen sekä hissien ja liukuportaiden myynti-, asennus-, huolto- ja modernisointisopimusten jakamisesta (riidanalaisen päätöksen 2 perustelukappale).

15 Riidanalaisen päätöksen kohteena olevista yrityksistä komissio totesi, että Belgiassa, Saksassa, Luxemburgissa ja Alankomaissa sijaitsevien tytäryhtiöiden lisäksi näiden yritysten emoyhtiöiden oli katsottava olevan yhteisvastuussa EY 81 artiklan rikkomisista, joihin kunkin yhtiön tytäryhtiöt olivat syyllistyneet, koska emoyhtiöt olivat voineet vaikuttaa ratkaisevasti niiden kaupalliseen politiikkaan rikkomisen aikana ja niiden voitiin olettaa käyttäneen kyseistä valtaa (riidanalaisen päätöksen 608, 615, 622, 627 ja 634–641 perustelukappale). MEE:n emoyhtiöitä ei pidetty yhteisvastuullisina niiden tytäryhtiön toiminnasta, koska ei voitu näyttää toteen, että ne olisivat vaikuttaneet ratkaisevasti sen toimintaan (riidanalaisen päätöksen 643 perustelukappale).

16 Komissio sovelsi riidanalaisessa päätöksessä sakkojen määrän laskennassa menetelmää, joka on esitetty asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja [EHTY] 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä vuoden 1998 suuntaviivat). Komissio tutki myös, täyttivätkö kyseessä olevat yritykset ja missä määrin vuoden 2002 yhteistyötiedonannossa vahvistetut edellytykset.

17 Komissio luokitteli rikkomiset erittäin vakaviksi, kun otetaan huomioon niiden laatu sekä se, että jokainen niistä koski yhden jäsenvaltion koko aluetta (Belgia, Saksa, Luxemburg tai Alankomaat), vaikka niiden todellista vaikutusta ei voitu mitata (riidanalaisen päätöksen 671 perustelukappale).

18 Voidakseen ottaa huomioon kyseessä olevien yritysten todellisen taloudellisen kapasiteetin aiheuttaa merkittävää vahinkoa kilpailulle komissio jakoi maat useisiin ryhmiin niiden hissi- ja/tai liukuporrasmarkkinoilla saaman liikevaihdon perusteella, tarvittaessa niiden huolto- ja modernisointipalveluista saama liikevaihto mukaan luettuna (riidanalaisen päätöksen 672 ja 673 perustelukappale).

19 Kun tarkastellaan Saksassa toiminutta kartellia, voidaan todeta, että Kone, Otis ja ThyssenKrupp oli luokiteltu ensimmäiseen ryhmään ja niiden sakon laskentapohja oli 70 000 000 euroa. Schindler oli luokiteltu toiseen ryhmään, ja sen sakon laskentapohja oli 17 000 000 euroa (riidanalaisen päätöksen 676–679 perustelukappale). Otisille määrätyn sakon laskentapohjaan sovellettiin kerrointa 1,7 ja ThyssenKruppille määrätyn sakon laskentapohjaan kerrointa 2 näiden yritysten koon ja kokonaisresurssien huomioon ottamiseksi, joten niiden sakkojen laskentapohjat nousivat vastaavassa järjestyksessä 119 000 000 euroon ja 140 000 000 euroon (riidanalaisen päätöksen 690 ja 691 perustelukappale). Koska Koneen, Otisin ja ThyssenKruppin rikkominen jatkui kahdeksan vuotta ja neljä kuukautta (1.8.1995–5.12.2003), komissio korotti näille yrityksille määrätyn sakon laskentapohjaa 80 prosenttia. Koska Schindlerin rikkominen jatkui viisi vuotta ja neljä kuukautta (1.8.1995–6.12.2000), komissio korotti tälle yritykselle määrätyn sakon laskentapohjaa 50 prosenttia. Näin ollen sakon laskentapohjaksi tuli Koneen tapauksessa 126 000 000 euroa, Otisin tapauksessa 214 200 000 euroa, Schindlerin tapauksessa 25 500 000 euroa ja ThyssenKruppin tapauksessa 252 000 000 euroa (riidanalaisen päätöksen 693 ja 696 perustelukappale). Komission mukaan ThyssenKruppia oli pidettävä rikkomisen uusijana, ja se korotti sen sakon määrää 50 prosenttia tämän raskauttavan seikan perusteella (riidanalaisen päätöksen 697–707 perustelukappale). Kyseessä olevien yritysten hyväksi ei todettu mitään lieventäviä seikkoja (riidanalaisen päätöksen 727–729, 735, 736, 742–744, 749, 750 ja 753–755 perustelukappale). Koneen sakon määrää alennettiin ensinnäkin vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa määrätyllä 50 prosentin enimmäismäärällä ja toiseksi 1 prosentti tosiseikkojen kiistämättä jättämisen takia. Otisin sakon määrää alennettiin ensinnäkin 25 prosenttia tiedonannon 23 kohdan b alakohdan ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa määrätyn vaihteluvälin rajoissa ja toisaalta 1 prosentti tosiseikkojen kiistämättä jättämisen takia. Schindlerin sakon määrää alennettiin ensinnäkin 15 prosenttia tiedonannon 23 kohdan b alakohdan ensimmäisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa määrätyn vaihteluvälin rajoissa ja toisaalta 1 prosentti tosiseikkojen kiistämättä jättämisen takia. ThyssenKruppin sakon määrää alennettiin 1 prosentti tosiseikkojen kiistämättä jättämisen takia (riidanalaisen päätöksen 778–813 perustelukappale).

20 Kun tarkastellaan Alankomaissa toiminutta kartellia, voidaan todeta, että Kone oli luokiteltu ensimmäiseen ryhmään ja sen sakon laskentapohja oli 55 000 000 euroa. Otis oli luokiteltu toiseen ryhmään, ja sen sakon laskentapohja oli 41 000 000 euroa. Schindler oli luokiteltu kolmanteen ryhmään, ja sen sakon laskentapohja oli 24 500 000 euroa. ThyssenKrupp ja MEE oli luokiteltu neljänteen ryhmään, ja niiden sakon laskentapohja oli 8 500 000 euroa (riidanalaisen päätöksen 684 ja 685 perustelukappale). Otisille määrätyn sakon laskentapohjaan sovellettiin kerrointa 1,7 ja ThyssenKruppille määrätyn sakon laskentapohjaan kerrointa 2 näiden yritysten koon ja kokonaisresurssien huomioon ottamiseksi, joten niiden sakkojen laskentapohjat nousivat vastaavassa järjestyksessä 69 700 000 euroon ja 17 000 000 euroon (riidanalaisen päätöksen 690 ja 691 perustelukappale). Koska Otisin ja ThyssenKruppin rikkominen jatkui viisi vuotta ja kymmenen kuukautta (15.4.1998–5.3.2004), komissio korotti näille yrityksille määrätyn sakon laskentapohjaa 55 prosenttia. Koska Koneen ja Schindlerin rikkominen jatkui neljä vuotta ja yhdeksän kuukautta (1.6.1999–5.3.2004), komissio korotti näille yrityksille määrätyn sakon laskentapohjaa 45 prosenttia. Koska MEE:n rikkominen jatkui neljä vuotta ja yhden kuukauden (11.1.2000–5.3.2004), komissio korotti tälle yritykselle määrätyn sakon laskentapohjaa 40 prosenttia. Näin ollen sakon laskentapohjaksi tuli Koneen osalta 79 750 000 euroa, Otisin osalta 108 035 000 euroa, Schindlerin osalta 35 525 000 euroa, ThyssenKruppin osalta 26 350 000 euroa ja MEE:n osalta 11 900 000 euroa (riidanalaisen päätöksen 695 ja 696 perustelukappale). Komission mukaan ThyssenKruppia oli pidettävä rikkomisen uusijana, ja se korotti sen sakon määrää 50 prosenttia tämän raskauttavan seikan perusteella (riidanalaisen päätöksen 697, 698 ja 715–720 perustelukappale). Kyseessä olevien yritysten hyväksi ei todettu mitään lieventäviä seikkoja (riidanalaisen päätöksen 724–726, 731, 732, 737, 739–741, 745–748 ja 751–755 perustelukappale). Otis vapautettiin sakoista vuoden 2002 yhteistyötiedonannon mukaisesti. ThyssenKruppin sakon määrää alennettiin ensinnäkin 40 prosenttia tiedonannon 23 kohdan b alakohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa määrätyn vaihteluvälin rajoissa ja toiseksi 1 prosentti tosiseikkojen kiistämättä jättämisen takia. Schindlerin ja MEE:n sakon määrää alennettiin 1 prosentti tosiseikkojen kiistämättä jättämisen takia (riidanalaisen päätöksen 836–855 perustelukappale).

21 Riidanalaisen päätöksen päätösosa kuuluu seuraavasti:

”1 artikla

– –

2. Saksassa seuraavat yritykset ovat rikkoneet [EY] 81 artiklaa sopimalla jäljempänä ilmoitettujen ajanjaksojen aikana säännöllisesti ja yhteisesti hissejä ja liukuportaita koskevien sopimusten ja kansallisten yhdenmukaistettujen menettelytapojen yhteydessä markkinoiden, julkisten ja yksityisten tarjouspyyntöjen ja muiden sopimusten jakamisesta keskenään ennalta sovittujen osuuksien mukaisesti myynnin ja asennuksen osalta:

– Kone: [KC] ja [Kone Saksa]: 1.8.1995–5.12.2003;

– Otis: [UTC], [OEC] ja [Otis Saksa]: 1.8.1995–5.12.2003;

– Schindler: Schindler Holding – – ja [Schindler Saksa]: 1.8.1995–6.12.2000; ja

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] ja [TKF]: 1.8.1995–5.12.2003.

– –

4. Alankomaissa seuraavat yritykset ovat rikkoneet [EY] 81 artiklaa sopimalla jäljempänä ilmoitettujen ajanjaksojen aikana säännöllisesti ja yhteisesti hissejä ja liukuportaita koskevien sopimusten ja kansallisten yhdenmukaistettujen menettelytapojen yhteydessä markkinoiden, julkisten ja yksityisten tarjouspyyntöjen ja muiden sopimusten jakamisesta keskenään ennalta sovittujen osuuksien mukaisesti myynnin ja asennuksen osalta sekä luopumalla keskinäisestä kilpailusta huolto- ja modernisointisopimusten osalta:

– Kone: [KC] ja [Kone Alankomaat]: 1.6.1999–5.3.2004;

– Otis: [UTC], [OEC] ja [Otis Alankomaat]: 15.4.1998–5.3.2004;

– Schindler: Schindler Holding – – ja [Schindler Alankomaat]: 1.6.1999–5.3.2004;

– ThyssenKrupp: [TKAG] ja [TKL]: 15.4.1998–5.3.2004; ja

– [MEE]: 11.1.2000–5.3.2004.

2 artikla

– –

2. Päätöksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista Saksassa tapahtuneista rikkomisista on määrätty seuraavat sakot:

– Kone: [KC] ja [Kone Saksa] yhteisvastuullisesti 62 370 000 euroa;

– Otis: [UTC], [OEC] ja [Otis Saksa] yhteisvastuullisesti 159 043 500 euroa;

– Schindler: Schindler Holding – – ja [Schindler Saksa] yhteisvastuullisesti 21 458 250 euroa; ja

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] ja [TKF] yhteisvastuullisesti 374 220 000 euroa.

– –

4. Päätöksen 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuista Alankomaissa tapahtuneista rikkomisista on määrätty seuraavat sakot:

– Kone: [KC] ja [Kone Alankomaat] yhteisvastuullisesti 79 750 000 euroa;

– Otis: [UTC], [OEC] ja [Otis Alankomaat] yhteisvastuullisesti 0 euroa;

– Schindler: Schindler Holding – – ja [Schindler Alankomaat] yhteisvastuullisesti 35 169 750 euroa;

– ThyssenKrupp: [TKAG] ja [TKL] yhteisvastuullisesti 23 477 850 euroa; ja

– [MEE]: 1 841 400 euroa.”

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset

22 Kantajat KC, Kone Saksa ja Kone Alankomaat nostivat nyt käsiteltävän kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 8.5.2007 toimittamallaan kannekirjelmällä.

23 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja esitti työjärjestyksensä 64 artiklassa määrättynä prosessinjohtotoimena kantajille useita kirjallisia kysymyksiä ja pyysi osapuolia toimittamaan tiettyjä asiakirjoja. Nämä eivät vastanneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymykseen asetetussa määräajassa. Siihen vastattiin 10.9.2009 päivätyllä kirjeellä. Siinä ja 28.9.2009 päivätyssä kirjeessä kantajat korostivat tiettyjen tietojen olevan luottamuksellisia ja pyysivät, että ne poistettaisiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen julkaisuista. Asianosaiset vastasivat asiakirjapyyntöön asetetussa määräajassa.

24 Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 16.10.2009 pidetyssä istunnossa.

25 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin määräsi työjärjestyksensä 65 artiklan b alakohdan, 66 artiklan 1 kohdan ja 67 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan nojalla 14.10.2009 antamallaan määräyksellä komission toimittamaan tiettyjä asiakirjoja, jotka tämä oli ilmoittanut luottamuksellisiksi. Komissio noudatti pyyntöä asetetussa määräajassa. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei pitänyt asiakirjoja tarpeellisina asian ratkaisemisen kannalta, ne palautettiin komissiolle antamatta niitä tiedoksi kantajille, minkä jälkeen suullinen käsittely päätettiin.

26 Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen 2 artiklan 2 kohdan siltä osin kuin siinä määrätään KC:lle ja Kone Saksalle sakko ja joko jättää sakon määräämättä tai määrää pienemmän sakon kuin riidanalaisessa päätöksessä on määrätty;

– kumoaa riidanalaisen päätöksen 2 artiklan 4 kohdan siltä osin kuin siinä määrätään KC:lle ja Kone Alankomaille sakko ja määrää pienemmän sakon kuin riidanalaisessa päätöksessä on määrätty;

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

27 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen;

– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

28 Kantajat kiistävät yhtäältä riidanalaisen päätöksen 2 artiklan 2 kohdan lainmukaisuuden siltä osin kuin siinä määrätään asianomaisille yrityksille sakko Saksassa tapahtuneista rikkomisista ja toisaalta riidanalaisen päätöksen 2 artiklan 4 kohdan lainmukaisuuden siltä osin kuin siinä määrätään näille sakko Alankomaissa tapahtuneista rikkomisista.

29 Kantajat vetoavat kolmeen kanneperusteeseen. Ensimmäinen kanneperuste koskee vuoden 1998 suuntaviivojen rikkomista ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista sakon laskentapohjan vahvistamisessa. Toinen kanneperuste koskee vuoden 2002 yhteistyötiedonannon rikkomista ja luottamuksensuojan, suhteellisuuden, kohtuullisuuden, yhdenvertaisen kohtelun ja puolustautumisoikeuksien periaatteiden loukkaamista. Kolmas kanneperuste koskee luottamuksensuojan ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden loukkaamista määritettäessä sakon määrän alentamista muussa yhteydessä kuin vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla tehdyn yhteistyön perusteella.

Kanneperuste, joka koskee vuoden 1998 suuntaviivojen rikkomista ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista sakon laskentapohjan vahvistamisessa

30 Kantajat väittävät, että komissio sovelsi virheellisesti vuoden 1998 suuntaviivoja ja loukkasi suhteellisuusperiaatetta vahvistaessaan Saksassa ja Alankomaissa tapahtuneista rikkomisista määrättyjen sakkojen laskentapohjaa.

31 Aluksi on muistutettava vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenevän, että komissiolla on laaja harkintavalta sakkojen laskentamenetelmän yhteydessä. Tähän menetelmään, jota rajaavat vuoden 1998 suuntaviivat, sisältyy joustavia osatekijöitä, joiden perusteella komissiolla on mahdollisuus käyttää harkintavaltaansa asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti (ks. yhdistetyt asiat C‑322/07 P, C‑327/07 P ja C‑338/07 P, Papierfabrik August Koehler ym. v. komissio, tuomio 3.9.2009, Kok., s. I-7191, 112 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

32 Unionin kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä erittäin monien seikkojen – kuten asian ominaispiirteiden, asiayhteyden ja sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen – perusteella, mutta pakottavasti huomioon otettavista arviointiperusteista ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (asia C‑510/06 P, Archer Daniels Midland v. komissio, tuomio 19.3.2009, Kok., s. I‑1843, 72 kohta ja asia C‑534/07 P, Prym ja Prym Consumer v. komissio, tuomio 3.9.2009, Kok., s. I‑7415, 54 kohta).

33 Kuten edellä 16 kohdassa on esitetty, komissio on nyt käsiteltävässä asiassa määrittänyt sakkojen määrän soveltamalla vuoden 1998 suuntaviivoissa määriteltyä menetelmää.

34 Vaikkei vuoden 1998 suuntaviivoja voitaisikaan pitää oikeussääntöinä, joita hallinto on joka tapauksessa velvollinen noudattamaan, niissä vahvistetaan kuitenkin käytännesääntöjä, joissa ilmaistaan noudatettava käytäntö ja joista hallinto voi poiketa erityistapauksissa vain sellaisin perustein, jotka ovat sopusoinnussa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa (ks. yhdistetyt asiat C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomio 28.6.2005, Kok., s. I‑5425, 209 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja asia T‑73/04, Carbone‑Lorraine v. komissio, tuomio 8.10.2008, Kok., s. II‑2661, 70 kohta).

35 Kun komissio antaa tällaisia käytännesääntöjä ja ne julkaisemalla ilmoittaa, että niitä sovelletaan tuosta hetkestä lähtien niissä tarkoitettuihin tilanteisiin, se rajoittaa oman harkintavaltansa käyttämistä eikä se voi poiketa näistä säännöistä, tai muuten sen mahdollisesti katsottaisiin loukanneen yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta tai luottamuksensuojan periaatetta (ks. edellä 34 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 211 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja edellä 34 kohdassa mainittu asia Carbone-Lorraine v. komissio, tuomion 71 kohta).

36 Lisäksi vuoden 1998 suuntaviivoissa määritetään yleisesti ja abstraktisti menettelysäännöt, jotka komissio on asettanut itselleen sakkojen määrän vahvistamiseksi, ja taataan näin yritysten oikeusvarmuus (edellä 34 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 211 ja 213 kohta).

37 On muistettava, että vuoden 1998 suuntaviivoissa määrätään ensiksikin kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioimisesta sellaisenaan, minkä perusteella voidaan vahvistaa yleinen sakon laskentapohja (1 kohdan A alakohdan toinen alakohta). Toiseksi vakavuutta arvioidaan rikkomisen laadun ja asianomaisen yrityksen ominaisuuksien – erityisesti sen koon ja sillä relevanteilla markkinoilla olevan aseman – mukaan, ja tämän perusteella saatetaan vaihdella sakon laskentapohjaa, luokitella yrityksiä ryhmiin sekä vahvistaa erityinen laskentapohja (1 kohdan A alakohdan kolmannesta seitsemänteen alakohta).

38 Arvioidessaan rikkomisen vakavuutta riidanalaisessa päätöksessä komissio tutki samanaikaisesti riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa todettuja neljää rikkomista ”[s]illä perusteella, että [niihin] liittyi yhteisiä tekijöitä” (riidanalaisen päätöksen 657 perustelukappale).

39 Rikkomisen laadusta komissio selittää 658 ja 659 perustelukappaleessa seuraavaa:

”658 Tämän päätöksen kohteena olevat rikkomiset tarkoittivat lähinnä kilpailijoiden välistä salaista yhteistyötä markkinoiden jakamiseksi tai markkinaosuuksien jäädyttämiseksi jakamalla uusien hissien ja/tai liukuportaiden myynti- tai asennushankkeita keskenään ja luopumalla keskinäisestä kilpailusta hissien ja liukuportaiden huollon ja modernisoinnin osalta (lukuun ottamatta Saksaa, jossa kartellin jäsenet eivät neuvotelleet huolto- ja modernisointitoimista). Tällaiset horisontaaliset rajoitukset kuuluvat laatunsa vuoksi vakavimpiin [EY] 81 artiklan vastaisiin rikkomisiin. Käsiteltävässä asiassa tapahtuneilla rikkomisilla on keinotekoisesti evätty asiakkailta etuja, joita he saattoivat kilpailevan tarjonnan ansiosta odottaa saavansa. On myös mielenkiintoista havaita, että tietyt keinottelun kohteena olevat hankkeet olivat verovaroin rahoitettuja julkisia hankintoja, jotka oli toteutettu nimenomaan kilpailukykyisten ja erityisesti hinta-laatusuhteeltaan hyvien tarjousten saamiseksi.

659 Rikkomisen vakavuuden arvioinnissa sen tavoitteeseen liittyvillä seikoilla on yleensä enemmän merkitystä kuin sen vaikutuksiin liittyvillä seikoilla, erityisesti jos tässä asiassa tehtyjen kaltaiset sopimukset koskevat erittäin vakavia rikkomisia, kuten hintojen vahvistamista ja markkinoiden jakamista. Sopimuksen vaikutukset eivät yleensä ole ratkaiseva peruste rikkomisen vakavuuden arvioinnissa.”

40 Komissio väittää, ettei ”se ole yrittänyt osoittaa tarkasti rikkomisen vaikutuksia, koska sovellettavia kilpailutekijöitä (hinta, kaupalliset ehdot, laatu, innovointi ja muut tekijät) [oli] mahdotonta määrittää riittävän varmasti ilman rikkomisia” (riidanalaisen päätöksen 660 perustelukappale). Komissio kuitenkin katsoo, että ”[on] – – selvää, että rikkomisilla on ollut todellista vaikutusta”, ja selittää tässä yhteydessä, että ”[s]e, että kartellin jäsenet olivat toteuttaneet erilaiset kilpailunvastaiset järjestelyt, viittaa jo sinänsä markkinavaikutukseen, vaikka todellista vaikutusta onkin vaikea arvioida, sillä ei nimittäin ole tiedossa, syyllistyttiinkö muiden tarjousten osalta tarjouskeinotteluun, ja kuinka monen, tai kuinka paljon hankkeita kartellin jäsenet ovat voineet jakaa keskenään niin, ettei niiden tarvinnut olla yhteydessä toisiinsa” (riidanalaisen päätöksen 660 perustelukappale). Samassa perustelukappaleessa komissio lisää, että ”[k]ilpailijoiden suuret yhteenlasketut markkinaosuudet viittaavat todennäköisiin kilpailunvastaisiin vaikutuksiin, ja näiden markkinaosuuksien säilyminen suhteellisen vakaana koko rikkomisen ajan vahvistaa nämä vaikutukset”.

41 Riidanalaisen päätöksen 661–669 perustelukappaleessa komissio vastaa kantajien hallinnollisessa menettelyssä esittämiin väitteisiin, joilla pyritään osoittamaan rikkomisten vähäinen vaikutus markkinoihin.

42 Asian kannalta merkityksellisistä maantieteellisistä markkinoista komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 670 perustelukappaleessa, että ”[riidanalaisen] päätöksen kohteena olevat kartellit koskivat Belgian, Saksan, Luxemburgin tai Alankomaiden koko aluetta” ja että ”oikeuskäytännöstä ilmenee selvästi, että kansalliset maantieteelliset markkinat, jotka ulottuvat yhden jäsenvaltion koko alueelle, ovat jo sinänsä huomattava osa sisämarkkinoita”.

43 Riidanalaisen päätöksen 671 perustelukappaleessa komissio ilmoittaa, että ”kukin niistä yhtiöistä, joille päätös on osoitettu, on syyllistynyt useisiin erittäin vakaviin EY 81 artiklan rikkomisiin, kun otetaan huomioon rikkomisten laatu ja se, että kukin niistä koski yhden jäsenvaltion (Belgia, Saksa, Luxemburg tai Alankomaat) koko aluetta”. Komissio toteaa, että ”nämä tekijät ovat sellaisia, että rikkomisia on pidettävä erittäin vakavina, vaikka niiden todellista vaikutusta ei voidakaan mitata”.

44 Saksassa tapahtuneesta rikkomisesta kantajat ensinnäkin väittävät, ettei riidanalaisessa päätöksessä oteta huomioon komission omia toteamuksia, joiden mukaan Saksassa toiminut kartelli ei koskenut kaikkia hissihankkeita. Kartellin kohteena olleet markkinat muodostuivat siis pelkästään yli miljoonan euron arvoisista hissihankkeista, joiden osuus oli arviolta 20–30 prosenttia kokonaismarkkinoista, minkä Kone, Otis ja ThyssenKrupp vahvistavat sakoista vapauttamista koskevissa hakemuksissaan (riidanalaisen päätöksen 281 ja 664 perustelukappale). Vastineessaan kantajat huomauttavat myös yhtäältä Saksassa tapahtuneen rikkomisen yhteydessä vahvistetun yleisen laskentapohjan ja toisaalta Belgiassa ja Alankomaissa tapahtuneiden rikkomisten yhteydessä vahvistettujen yleisten laskentapohjien vertailun vahvistavan, että Saksassa tapahtuneen rikkomisen yhteydessä vahvistettu laskentapohja on suhteeton, sillä toisin kuin Saksassa toiminut kartelli, Belgiassa ja Alankomaissa toimineet kartellit vaikuttivat koko hissimarkkinoihin.

45 Tässä yhteydessä on korostettava, etteivät kantajat kiistä vuoden 1998 suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdassa esitetyn sakkojen yleisen laskentapohjan määrittämisessä käytetyn menetelmän lainmukaisuutta. Kyseisen menetelmän perustana on kuitenkin kiinteään määrään perustuva laskutoimitus, jonka mukaan sakon yleinen laskentapohja, joka määritetään rikkomisen vakavuuden perusteella, lasketaan siten, että huomioon otetaan rikkomisen laatu, asian kannalta merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuus ja rikkomisen todellinen vaikutus markkinoihin, jos se on mitattavissa (asia T-15/02, BASF v. komissio, tuomio 15.3.2006, Kok., s. II-497, 134 kohta ja asia T-116/04, Wieland-Werke v. komissio, tuomio 6.5.2009, Kok., s. II-1087, 62 kohta).

46 Merkityksellisten markkinoiden koko ei myöskään ole lähtökohtaisesti pakollinen tekijä vaan vain yksi merkityksellisistä tekijöistä arvioitaessa rikkomisen vakavuutta, joten komissiolla ei ole oikeuskäytännön mukaan velvollisuutta rajata kyseisiä markkinoita eikä arvioida niiden kokoa, kun kyseessä on kilpailusääntöjen rikkominen (ks. vastaavasti edellä 32 kohdassa mainittu asia Prym ja Prym Consumer v. komissio, tuomion 55 ja 64 kohta sekä asia T-161/05, Hoechst v. komissio, tuomio 30.9.2009, Kok., s. II-3555, 109 kohta). Sakon yleistä laskentapohjaa määrittäessään komissio voi siis ottaa huomioon rikkomisen kohteena olevien markkinoiden arvon, mutta sillä ei kuitenkaan ole velvollisuutta tehdä näin (ks. vastaavasti edellä 45 kohdassa mainitut asia BASF v. komissio, tuomion 134 kohta ja asia Wieland-Werke v. komissio, tuomion 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Vuoden 1998 suuntaviivoissa ei nimittäin määrätä, että sakkojen määrä laskettaisiin yritysten kokonaisliikevaihdon tai merkityksellisillä markkinoilla kertyneen liikevaihdon perusteella. Niissä ei kuitenkaan myöskään kielletä sitä, että tällaiset liikevaihdot otettaisiin huomioon sakon määrää määritettäessä unionin yleisten oikeusperiaatteiden noudattamiseksi ja tilanteen sitä vaatiessa (asia T‑224/00, Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomio 9.7.2003, Kok., s. II‑2597, 187 kohta).

47 Kantajien väite, jonka mukaan Saksassa toimineelle kartellille määrättävän sakon yleisen laskentapohjan pitäisi heijastaa merkityksellisten markkinoiden väitetysti pientä kokoa, perustuu siis virheelliseen oletukseen ja on hylättävä.

48 Kuten edellä 38–43 kohdassa huomautetaan, komissio otti rikkomisen vakavuutta arvioidessaan huomioon sen luonteen ja merkityksellisten markkinoiden maantieteellisen laajuuden.

49 Toisin kuin kantajat väittävät, komissio totesi riidanalaisen päätöksen 664 perustelukappaleessa, jossa se vastasi rikkomisen väitetysti vähäistä vaikutusta koskeviin Otisin ja Koneen väitteisiin, että Saksassa tehdyt sopimukset eivät vaikuttaneet pelkästään liukuportaisiin ja arvoltaan yli miljoonan euron hissihankkeisiin ja että on todennäköistä, ”että nopeita ja kalliita hissejä sisältäviin yli miljoonan euron arvoisiin hissihankkeisiin liittyvä kartellitoiminta on vaikuttanut toimintaan myös muilla hissimarkkinoiden osa-alueilla”. Komissio huomautti mainitussa perustelukappaleessa myös, että hankkeen kokonaisarvo oli tärkeämpi kuin hissien määrä ja tyyppi, että rikkomisen täsmällisiä vaikutuksia oli mahdotonta osoittaa ja että tosiseikkojen perusteella oli ilmeistä, ettei osapuolten aikomuksena ollut sulkea pois tietyntyyppisiä tuotteita vaan sopia hankkeista, joissa kilpailun poistaminen oli helpointa.

50 Lisäksi on muistutettava, että vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla esittämässään Saksaa koskevassa hakemuksessa Kone itsekin toteaa nimenomaisesti, että [luottamuksellinen]( ) (ks. myös riidanalaisen päätöksen 256 perustelukappale), mikä viittaisi pikemminkin siihen, että kartellin tavoitteena oli jäädyttää markkinaosuudet koko hissimarkkinoilla. Kuten komissio korostaa, erikseen sovittu yhteistyö yli miljoonan euron arvoisissa hankkeissa ei kuitenkaan käy yksiin sen kanssa, että samalla käydään aggressiivista kilpailua vähempiarvoisista hankkeista. Kuten riidanalaisen päätöksen 241 perustelukappaleesta lisäksi ilmenee, myös ThyssenKrupp ilmoitti kartellin harkinneen poikkeuksellisesti pienempiäkin hankkeita, mitä kantajat eivät kiistä. Näin ollen on hylättävä kantajien väite, jonka mukaan kartelli koski ainoastaan 20–30:tä prosenttia Saksan hissimarkkinoista.

51 Saksassa toimineesta kartellista on vielä huomautettava, että vaikka komissio ei pyrkinyt osoittamaan rikkomisen täsmällisiä vaikutuksia (riidanalaisen päätöksen 660 perustelukappale), se asetti kuitenkin laskentapohjan pienemmäksi ottaakseen kyseisten yritysten edun mukaisesti huomioon sen, etteivät kartellit olleet ehkä vaikuttaneet välittömästi hissien markkinoihin kokonaisuudessaan. Kuten komissio huomauttaa riidanalaisen päätöksen 664 perustelukappaleessa vastauksena tiettyjen kartellin osallistujien väitteisiin, joiden mukaan kartelli koski hissien tapauksessa ainoastaan nopeita hissejä, se otti sakon laskentapohjaa määrittäessään tosiasiallisesti ”huomioon, ettei kartellin toiminta vaikuttanut välttämättä välittömästi hissien markkinoihin kokonaisuudessaan”. Vaikutti nimittäin siltä, että Saksassa toimineelle kartellille määrättävän sakon laskentapohja oli asetettu alhaisemmaksi, kun se ilmaistaan osuutena koko markkinoista, kuin muihin riidanalaisessa päätöksessä tarkoitettuihin kartelleihin sovelletut laskentapohjat (ks. jäljempänä 55 kohta).

52 Lisäksi on niin, että vaikka oletettaisiin, että Saksassa toiminut kartelli olisi vaikuttanut hissien tapauksessa ainoastaan yli miljoonan euron arvoisiin hissihankkeisiin – mitä kantajat eivät ole näyttäneet toteen ja mikä on ristiriidassa tiettyjen ThyssenKruppin lausumien kanssa (ks. edellä 50 kohta) –, sakon laskentapohja oli perusteltu, vaikka sitä verrattaisiin muiden kartellien yhteydessä vahvistettuihin laskentapohjiin. Tässä on tärkeää korostaa, että Saksassa toimineen kartellin kohteena olleet maantieteelliset markkinat olivat selvästi paljon laajemmat kuin muiden kartellien kohteena olleet maantieteelliset markkinat.

53 Lisäksi on korostettava, että tässä yhteydessä merkityksellisten markkinoiden pienellä koolla, jos se on osoitettu, on vain vähäinen merkitys verrattuna kaikkiin muihin riidanalaisen päätöksen 657–671 perustelukappaleessa esitettyihin ja edellä 38–43 kohdassa mainittuihin rikkomisen vakavuuden osoittaviin tekijöihin (ks. vastaavasti asia T‑322/01, Roquette Frères v. komissio, tuomio 27.9.2006, Kok., s. II‑3137, 151 kohta).

54 Vaikka oletettaisiin, että todetessaan yhdessä ja samassa päätöksessä useita erittäin vakavia rikkomisia komission on määritettävä yleiset laskentapohjat suhteessa kyseisten markkinoiden kokoon, mikään ei viittaa tässä asiassa siihen, että Saksassa toimineen kartellin yhteydessä vahvistettu yleinen laskentapohja olisi suhteeton Belgiassa ja Alankomaissa toimineiden kartellien yhteydessä vahvistettuihin yleisiin laskentapohjiin verrattuna.

55 Merkityksellisten seikkojen tarkastelusta käy nimittäin ilmi, että komissio on vahvistanut kyseisissä jäsenvaltioissa tapahtuneista rikkomisista määrättävien sakkojen yleiset laskentapohjat järkevällä ja johdonmukaisella tavalla ja ottanut tässä huomioon kyseisten markkinoiden koot, vaikkei se olekaan käyttänyt tässä mitään täsmällistä matemaattista kaavaa, mihin sillä ei missään tapauksessa ollut edes velvollisuutta (ks. edellä 45–47 kohta). Selvästi suurimpien markkinoiden eli arvoltaan 576 miljoonan euron Saksan markkinoiden tapauksessa yleiseksi laskentapohjaksi vahvistettiin 70 miljoonaa euroa. Seuraavaksi suurimpien markkinoiden eli arvoltaan 363 miljoonan euron Alankomaiden markkinoiden tapauksessa yleiseksi laskentapohjaksi vahvistettiin 55 miljoonaa euroa ja arvoltaan 254 miljoonan euron Belgian markkinoiden tapauksessa 40 miljoonaa euroa.

56 Kun otetaan huomioon vuoden 1998 suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdassa esitetty kiinteään määrään perustuvan laskutoimituksen periaate, komissiolla ei siis ole sakon yleistä laskentapohjaa vahvistaessaan velvollisuutta ottaa huomioon kyseisten markkinoiden kokoa eikä etenkään määrittää tätä määrää prosenttiosuutena kyseisillä markkinoilla kertyneestä liikevaihdosta (ks. vastaavasti edellä 45 kohdassa mainittu asia BASF v. komissio, tuomion 134 kohta), eikä Saksassa tapahtuneen rikkomisen yhteydessä vahvistettua yleistä laskentapohjaa siten voida pitää suhteettomana Belgiassa ja Alankomaissa toimineiden kartellien yhteydessä vahvistettuihin yleisiin laskentapohjiin verrattuna.

57 Toiseksi Kone muistuttaa, että Alankomaissa tapahtuneen rikkomisen vakavuuden arvioinnissa on otettava huomioon sen laatu, sen todellinen vaikutus markkinoihin, jos se on mitattavissa, ja asian kannalta merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuus.

58 Kantajat väittävät komission todenneen virheellisesti, että Alankomaissa tapahtunut rikkominen oli luonteeltaan samanlainen kuin Belgiassa, Saksassa ja Luxemburgissa tapahtuneet rikkomiset, mikä merkitsee ilmeistä arviointivirhettä ja yhdenvertaisen periaatteen loukkaamista. Tästä kysymyksestä ne toteavat ensinnäkin, että jälkimmäisissä jäsenvaltioissa sopimukset tehtiin yleensä ylimmän johdon tasolla. Toiseksi hankkeiden jako perustui markkinoiden jakamiseen ennalta osallistujien kesken, ja sillä pyrittiin markkinaosuuksien jäädyttämiseen. Kolmanneksi osallistujat ylläpitivät hankeluetteloita. Lisäksi ne turvautuivat äärimmäisiin keinoihin salatakseen lainvastaisen toimintansa. Neljänneksi Belgiassa ja Luxemburgissa tapahtuneet rikkomiset koskivat kaikkia hankkeita ja/tai sopimuksia ja Saksassa kaikkia sellaisia hankkeita, joiden arvo ylitti määrätyn rajan. Viidenneksi Belgiassa oli käytössä korvausmekanismi ”palvelujen” alalla. Alankomaissa tapahtuneessa rikkomisessa ei kuitenkaan vallinnut yksikään näistä olosuhteista.

59 On siis todettava, ettei näillä olosuhteilla – vaikka ne katsottaisiinkin toteen näytetyiksi – voida kyseenalaistaa arviota, jonka komissio esitti Alankomaissa todetun rikkomisen luonteesta riidanalaisen päätöksen 658 perustelukappaleessa. Sekä Alankomaissa että Belgiassa, Saksassa ja Luxemburgissa tapahtuneet rikkomiset nimittäin tarkoittivat lähinnä kilpailijoiden välistä salaista yhteistyötä markkinoiden jakamiseksi tai markkinaosuuksien jäädyttämiseksi jakamalla uusien hissien ja/tai liukuportaiden myynti- tai asennushankkeita keskenään ja luopumalla keskinäisestä kilpailusta hissien ja liukuportaiden huollon ja modernisoinnin osalta (lukuun ottamatta Saksaa, jossa kartellin jäsenet eivät neuvotelleet huolto- ja modernisointitoimista). Tällaiset horisontaaliset rajoitukset kuuluvat jo laatunsa vuoksi vakavimpiin [EY] 81 artiklan vastaisiin rikkomisiin (riidanalaisen päätöksen 658 perustelukappale), mikä ilmenee nimenomaisesti vuoden 1998 suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdasta, jossa ne luokitellaan ”erityisen vakaviksi”.

60 Kantajien mukaan Alankomaissa tapahtuneella rikkomisella oli lisäksi vähäisempi vaikutus markkinoihin kuin Belgiassa, Saksassa ja Luxemburgissa toimineilla kartelleilla. Toisin kuin komissio väittää, markkinavaikutusta on sangen mahdollista arvioida yleisesti vertaamalla kyseisten hankkeiden arvoa markkinoiden kokonaisarvoon. Lisäksi Otis, ThyssenKrupp ja Kone arvioivat kaikki rikkomisen vaikutuspiiriin kuuluneiden markkinoiden osuudeksi alle 10 prosenttia. Kone väittää toissijaisesti, että toimitettujen todisteiden ja rikkomisen luonteen ja vaikutuksen perusteella komission olisi pitänyt luokitella Alankomaissa tapahtunut rikkominen vakavaksi eikä erittäin vakavaksi ja tämän seurauksena alentaa Alankomaissa tapahtuneesta rikkomisesta määrättävän sakon laskentapohjaa.

61 Vuoden 1998 suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan ensimmäisen alakohdan mukaan komission on siis arvioidessaan rikkomisen vakavuutta tutkittava rikkomisen todellista vaikutusta markkinoihin ainoastaan, jos ilmenee, että se on mitattavissa (ks. vastaavasti edellä 32 kohdassa mainittu asia Prym ja Prym Consumer v. komissio, tuomion 74 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, edellä 46 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 143 kohta ja asia T‑279/02, Degussa v. komissio, tuomio 5.4.2006, Kok., s. II‑897, 216 kohta).

62 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komission on arvioidessaan kilpailusääntöjen rikkomisen konkreettisia vaikutuksia markkinoihin käytettävä vertailukohtana sitä kilpailutilannetta, joka olisi normaalisti vallinnut ilman kilpailusääntöjen rikkomista (ks. edellä 34 kohdassa mainittu asia Carbone-Lorraine v. komissio, tuomion 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

63 Nyt käsiteltävässä asiassa komissio väittää riidanalaisen päätöksen 660 perustelukappaleessa, ettei se ”ole yrittänyt osoittaa tarkasti rikkomisen vaikutuksia, koska sovellettavia kilpailutekijöitä (hinta, kaupalliset ehdot, laatu, innovaatiot ja muut tekijät) [oli] mahdotonta määrittää riittävän varmasti ilman rikkomisia”. Vaikka komissio pitää riidanalaisen päätöksen 660 perustelukappaleessa selvänä, että kartelleilla on ollut todellista vaikutusta, koska ne on toteutettu, ja vaikka se on 661–669 perustelukappaleessa hylännyt kyseessä olevien yritysten väitteet, joilla pyrittiin osoittamaan kartellien vähäiset vaikutukset, on todettava, ettei riidanalaisessa päätöksessä ole rikkomisten vakavuuden arvioinnissa otettu huomioon niiden mahdollista markkinavaikutusta.

64 Siksi komissio perustelee riidanalaisen päätöksen 671 perustelukappaleessa päätelmäänsä rikkomisten vakavuuden arvioinnista pelkästään rikkomisten laadulla ja maantieteellisellä ulottuvuudella. Komissio nimittäin päättelee kyseisessä perustelukappaleessa, että ”kun otetaan huomioon rikkomisten laatu ja se, että kukin niistä koski yhden jäsenvaltion (Belgia, Saksa, Luxemburg tai Alankomaat) koko aluetta – –, [on katsottava, että] kukin yritys, jolle päätös on osoitettu, on syyllistynyt yhteen tai useampaan erittäin vakavaan EY 81 artiklan rikkomiseen”.

65 Väitteestä, jonka mukaan markkinavaikutusta olisi mahdollista arvioida yleisesti vertaamalla kyseisten hankkeiden arvoa markkinoiden kokonaisarvoon, on todettava, etteivät kantajat määrittele tarkemmin, millä tavalla markkinavaikutus olisi laskettava. Tältä osin kantajat viittaavat vastineessaan selvityksiin, joita Kone toimitti väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa. Ottamatta kantaa näiden kannekirjelmän liitteessä esitettyjen väitteiden hyväksyttävyyteen on todettava, että kantajat tyytyvät vetoamaan kartellin vähäiseen vaikutukseen Alankomaiden markkinoilla ja viittaavat tältä osin lähinnä kyseisten yritysten lausuntoihin, joiden mukaan kartelli koski vain pientä määrää hankkeita. Kuten komissio huomauttaa, näistä lausunnoista ei kuitenkaan voida päätellä, että rikkomisen vaikutus oli mitattavissa, koska kartellin laajuus ei ollut tiedossa. Komissio toteaakin esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 384 perustelukappaleessa kantajien tätä kiistämättä, että ”Alankomaissa ei ollut mitään tarvetta jakaa kaikkia hankkeita, koska yritysten ei tarvinnut neuvotella keskenään muista kuin sellaisista hankkeista, joita ei automaattisesti ollut jaettu jollekin yrityksistä jo vakiintuneen asiakassuhteen takia”. Kantajien väitteillä ei liioin voida kyseenalaistaa komission riidanalaisen päätöksen 660 perustelukappaleessa esittämää päätelmää, jonka mukaan sovellettavia kilpailutekijöitä (hinta, kaupalliset ehdot, laatu, innovointi ja muut tekijät) oli mahdotonta määrittää riittävän varmasti ilman rikkomisia (ks. edellä 62 ja 63 kohta).

66 Joka tapauksessa on todettava, etteivät kantajien väitteet saata kyseenalaiseksi Alankomaissa tapahtuneen rikkomisen luokittelua erittäin vakavaksi.

67 On nimittäin huomautettava, että riidanalaisessa päätöksessä todetut rikkomiset kuuluvat jo laatunsa vuoksi kaikkein vakavimpiin EY 81 artiklan rikkomisiin, koska niiden tavoitteena on ”kilpailijoiden välinen salainen yhteistyö markkinoiden jakamiseksi tai markkinaosuuksien jäädyttämiseksi jakamalla uusien hissien ja/tai liukuportaiden myynti- tai asennushankkeita keskenään ja luopumalla keskinäisestä kilpailusta hissien ja liukuportaiden huollon ja modernisoinnin osalta (lukuun ottamatta Saksaa, jossa kartellin jäsenet eivät neuvotelleet huolto- ja modernisointitoimista)” (riidanalaisen päätöksen 658 perustelukappale). Tästä todetaan vuoden 1998 suuntaviivoissa, että erittäin vakaviin rikkomisiin kuuluvat pääasiassa hintakartellit tai markkinoiden jakaminen horisontaalisin rajoituksin tai muut menettelyt, jotka vaikuttavat sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaan. Nämä rikkomiset on myös nimenomaan mainittu EY 81 artiklan 1 kohdan c alakohdassa esimerkkeinä sisämarkkinoille soveltumattomista kartelleista. Paitsi että näillä yhteisjärjestelyillä muutetaan vakavalla tavalla kilpailua, niillä myös velvoitetaan osapuolet noudattamaan erillisiä markkinoita, joita usein rajaavat kansalliset rajat, ja näin niillä eristetään nämä markkinat, mikä on ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen päätavoitteen eli yhteisön markkinoiden yhtenäistämisen kanssa. Myös tämäntyyppisiä kilpailusääntöjen rikkomisia, erityisesti silloin kun kyseessä ovat horisontaaliset yhteistoimintajärjestelyt, pidetään oikeuskäytännössä ”erityisen vakavina” tai ”ilmeisinä kilpailusääntöjen rikkomisina” (asia T-148/89, Tréfilunion v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok., s. II-1063, 109 kohta; yhdistetyt asiat T-374/94, T-375/94, T-384/94 ja T-388/94, European Night Services ym. v. komissio, tuomio 15.9.1998, Kok., s. II-3141, 136 kohta ja asia T-241/01, Scandinavian Airlines System v. komissio, tuomio 18.7.2005, Kok., s. II-2917, 85 kohta).

68 Lisäksi vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, ettei kilpailunvastaisen menettelyn vaikutus ole ratkaiseva kriteeri rikkomisen vakavuutta arvioitaessa. Menettelytavan suunnitelmallisuuteen liittyvillä seikoilla voi olla suurempi merkitys kuin sen vaikutuksiin liittyvillä seikoilla, varsinkin kun kyse on sellaisinaan vakavista rikkomisista, kuten markkinoiden jakamisesta (asia C-194/99 P, Thyssen Stahl v. komissio, tuomio 2.10.2003, Kok., s. I-10821, 118 kohta; edellä 32 kohdassa mainittu asia Prym ja Prym Consumer v. komissio, tuomion 96 kohta; yhdistetyt asiat T‑45/98 ja T‑47/98, Krupp Thyssen Stainless ja Acciai speciali Terni v. komissio, tuomio 13.12.2001, Kok., s. II‑3757, 199 kohta ja edellä 61 artiklassa mainittu asia Degussa v. komissio, tuomion 251 kohta).

69 Näin ollen rikkomisen laadulla on ensisijainen merkitys silloin, kun kilpailusääntöjen rikkomisia luonnehditaan erittäin vakaviksi. Vuoden 1998 suuntaviivoissa esitetystä erittäin vakavien rikkomisten kuvauksesta ilmenee, että sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, joiden tarkoituksena on nimenomaan markkinoiden jakaminen, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, voidaan jo niiden laadun perusteella luokitella erittäin vakaviksi tarvitsematta luokitella tällaisia menettelyjä erityisen vaikutuksen tai maantieteellisen laajuuden mukaan (ks. vastaavasti edellä 32 kohdassa mainittu asia Prym ja Prym Consumer v. komissio, tuomion 75 kohta ja yhdistetyt asiat C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P ja C-137/07 P, Erste Bank der österreichischen Sparkassen ym. v. komissio, tuomio 24.9.2009, Kok., s. I-8681, 103 kohta). Tätä päätelmää tukee se, että vaikka kilpailusääntöjen vakavien rikkomisten kuvauksessa mainitaan nimenomaisesti vaikutus markkinoihin ja vaikutus laajalla yhteismarkkinoiden alueella, kilpailusääntöjen erittäin vakavien rikkomisten osalta ei sitä vastoin esitetä vaatimusta todellisesta vaikutuksesta markkinoihin eikä vaatimusta vaikutusten toteutumisesta tietyllä maantieteellisellä alueella (ks. vastaavasti asia T‑69/04, Schunk ja Schunk Kohlenstoff-Technik v. komissio, tuomio 8.10.2008, Kok., s. II‑2567, 171 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

70 Näin ollen komissio katsoi perustellusti, että Alankomaissa tapahtunut rikkominen oli tavoitteeseensa nähden erittäin vakava.

71 Edellä lausuttu huomioon ottaen tämä kanneperuste on hylättävä.

Kanneperuste, joka koskee vuoden 2002 yhteistyötiedonannon rikkomista ja luottamuksensuojan, yhdenvertaisen kohtelun ja puolustautumisoikeuksien periaatteiden loukkaamista

72 Kantajat muistuttavat toimittaneensa hakemukset sakoista vapauttamiseksi tai sakkojen alentamiseksi vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla. Ne kuitenkin katsovat komission rikkoneen tiedonannon määräyksiä arvioidessaan niiden tekemän yhteistyön laatua ja hyödyllisyyttä. Kantajien mukaan komissio loukkasi myös niiden perusteltuja odotuksia ja puolustautumisoikeuksia. Lisäksi kantajat väittävät komission rikkoneen yhdenvertaisen kohtelun periaatetta arvioidessaan tiedonannon nojalla myönnettävän sakon alennuksen määrää.

Vuoden 2002 yhteistyötiedonanto

73 On huomautettava, että komissio määritteli vuoden 2002 yhteistyötiedonannossa edellytykset, joiden täyttyessä komission kanssa kartellin toteamiseksi yhteistyötä tekevät yritykset voidaan vapauttaa sakoista tai niille muutoin määrättävän sakon määrää voidaan alentaa.

74 Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon A jakson 8 kohdassa määrätään ensinnäkin seuraavaa:

”Komissio myöntää yritykselle vapautuksen sakoista, jotka olisi määrätty muussa tapauksessa, jos:

a) yritys toimittaa ensimmäisenä todisteita, joiden perusteella komissio katsoo pystyvänsä tekemään asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaisen päätöksen väitettyä yhteisöön vaikuttavaa kartellia koskevan tutkimuksen suorittamisesta,

b) yritys toimittaa ensimmäisenä todisteita, joiden perusteella komissio katsoo mahdollisesti pystyvänsä toteamaan, että [EY] 81 artiklaa on rikottu väitetyn yhteisöön vaikuttavan kartellin yhteydessä.”

75 Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon B jakson 20 kohdassa määrätään, että ”yritykset, jotka eivät täytä edellä A jaksossa esitettyjä [sakosta vapauttamista koskevia] edellytyksiä, voivat saada lievennystä sakkoihin, jotka olisi määrätty muussa tapauksessa”, ja sen 21 kohdassa edelleen, että ”sakkojen lieventämiseksi yrityksen on toimitettava komissiolle epäillystä kilpailusääntöjen rikkomisesta todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa suhteessa komission hallussa jo oleviin todisteisiin, ja sen on lopetettava osallistumisensa epäiltyyn kilpailusääntöjen rikkomiseen viimeistään siinä vaiheessa, kun se toimittaa todisteet”.

76 Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 22 kohdassa selitetään lisäarvon käsitettä seuraavasti:

”Käsitteellä ’lisäarvo’ viitataan siihen, missä määrin toimitetut todisteet luonteensa ja/tai yksityiskohtaisuutensa vuoksi parantavat komission mahdollisuuksia vahvistaa kyseessä olevat tosiseikat. Arvioidessaan tätä komissio katsoo yleensä kirjallisten todisteiden, jotka ovat peräisin ajankohdalta, jota tosiseikat koskevat, olevan arvokkaampia kuin jälkeenpäin tuotetut todisteet. Samoin kyseessä oleviin tosiseikkoihin suoraan liittyvät todisteet katsotaan yleensä arvokkaammiksi kuin todisteet, jotka liittyvät niihin vain välillisesti.”

77 Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan ensimmäisessä alakohdassa määritetään seuraavat sakkojen alentamisen kolme luokkaa:

”– ensimmäinen yritys, joka täyttää 21 kohdan mukaiset edellytykset: sakkoja lievennetään 30–50 prosenttia;

– toinen yritys, joka täyttää 21 kohdan mukaiset edellytykset: sakkoja lievennetään 20–30 prosenttia;

– seuraavat yritykset, jotka täyttävät 21 kohdan mukaiset edellytykset: sakkoja lievennetään enintään 20 prosenttia”.

78 Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan toisessa alakohdassa määrätään seuraavaa:

”Sakkojen lievennyksen tason ratkaisemiseksi kussakin näistä ryhmistä, komissio ottaa huomioon sen, minä ajankohtana 21 kohdan mukaiset edellytykset täyttävät todisteet toimitettiin ja missä määrin ne sisälsivät lisäarvoa. Komissio voi myös ottaa huomioon yrityksen todisteiden toimittamispäivän jälkeisen yhteistyön laajuuden ja jatkuvuuden.”

79 Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeisessä alakohdassa määrätään vielä seuraavaa:

”Jos yritys lisäksi toimittaa todisteita komissiolle aikaisemmin tuntemattomista tosiseikoista, jotka liittyvät suoraan epäillyn kartellin vakavuuteen tai kestoon, komissio ei ota näitä tosiseikkoja lukuun määrittäessään sakkoa, joka määrätään kyseiset todisteet toimittaneelle yritykselle.”

Komission harkintavalta ja unionin tuomioistuimen harjoittama valvonta

80 On muistutettava, että asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa, joka muodostaa oikeusperustan sakkojen määräämiselle unionin kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, myönnetään komissiolle harkintavaltaa sakkojen määrän vahvistamisessa (ks. vastaavasti asia T-229/94, Deutsche Bahn v. komissio, tuomio 21.10.1997, Kok., s. II-1689, 127 kohta), joka on komission yleisen kilpailupolitiikan väline (yhdistetyt asiat 100/80–103/80, Musique Diffusion française ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok., s. 1825, Kok. Ep. VII, s. 133, 105 ja 109 kohta). Juuri tätä taustaa vasten komissio antoi ja julkaisi vuoden 2002 yhteistyötiedonannon varmistaakseen sakkoja koskevien päätöstensä avoimuuden ja objektiivisuuden. Tiedonannolla se pyrkii täsmentämään ylemmäntasoisia oikeussääntöjä noudattamalla ne perusteet, joita se aikoo soveltaa käyttäessään harkintavaltaansa. Tästä seuraa, että se rajoittaa itse kyseistä harkintavaltaansa (ks. analogisesti asia T-214/95, Vlaams Gewest v. komissio, tuomio 30.4.1998, Kok., s. II-717, 89 kohta), koska sen on toimittava niiden viitteellisten sääntöjen mukaan, jotka se on itselleen asettanut (ks. analogisesti asia T-380/94, AIUFFASS ja AKT v. komissio, tuomio 12.12.1996, Kok., s. II-2169, 57 kohta).

81 Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon antamiseen perustuva komission oman harkintavallan rajoittaminen ei ole kuitenkaan ristiriidassa sen kanssa, että komissiolla on edelleen huomattavasti harkintavaltaa (ks. analogisesti yhdistetyt asiat T‑259/02–T‑264/02 ja T‑271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich ym. v. komissio, tuomio 14.12.2006, Kok., s. II‑5169, 224 kohta).

82 Vuoden 2002 yhteistyötiedonantoon sisältyy näet useita joustavia osatekijöitä, joiden perusteella komissiolla on mahdollisuus käyttää omaa harkintavaltaansa asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan mukaisesti sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä (ks. analogisesti edellä 81 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Raiffeisen Zentralbank Österreich ym. v. komissio, tuomion 224 kohta).

83 On siis todettava, että komissiolla on laaja harkintavalta arvioidessaan, aiheutuuko vuoden 2002 yhteistyötiedonantoa hyödyntämään pyrkivän yrityksen toimittamista todisteista tiedonannon 21 kohdassa tarkoitettua merkittävää lisäarvoa (ks. vastaavasti asia C-328/05 P, SGL Carbon v. komissio, tuomio 10.5.2007, Kok., s. I-3921, 88 kohta ja asia T-410/03, Hoechst v. komissio, tuomio 18.6.2008, Kok., s. II-881, 555 kohta). Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan a ja b alakohdasta on todettava, että kyseinen merkittävä harkintavalta johtuu määräyksen sanamuodosta, jossa viitataan nimenomaisesti sellaisten todisteiden toimittamiseen, joiden perusteella ”komissio katsoo” pystyvänsä tekemään päätöksen tutkimuksen tekemisestä tai toteamaan rikkomisen. Yrityksen yhteistyön laadun ja hyödyllisyyden arviointi edellyttää monimutkaisten tosiseikkojen arviointia (ks. vastaavasti edellä mainittu asia SGL Carbon v. komissio, tuomion 81 kohta ja edellä 34 kohdassa mainittu asia Carbone Lorraine v. komissio, tuomion 271 kohta).

84 Todettuaan, että esitetyillä todisteilla on vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 21 kohdassa tarkoitettua merkittävää lisäarvoa, komissiolla on samoin harkintavaltaa määrittäessään kyseiselle yritykselle myönnettävän sakon alennuksen täsmällistä määrää. Tiedonannon 23 kohdan b alakohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätään nimittäin sakon määrän alentamisasteikot eri yritysluokille, ja toisessa alakohdassa vahvistetaan perusteet, jotka komission on otettava huomioon määrittäessään alennuksen suuruutta näiden asteikkojen sisällä.

85 Kun otetaan huomioon komission harkintavalta sen arvioidessa yrityksen vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla tekemää yhteistyötä, unionin yleinen tuomioistuin voi puuttua ainoastaan kyseisen harkintavallan selvään ylittämiseen (ks. vastaavasti edellä 83 kohdassa mainitut asia SGL Carbon v. komissio, tuomion 81, 88 ja 89 kohta ja asia Hoechst v. komissio, tuomion 555 kohta).

Koneen tekemä yhteistyö Saksassa tapahtuneen rikkomisen toteamiseksi

86 Konetta, joka oli ensimmäinen yritys, joka toimitti 12.2.2004 vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla hakemuksen Saksassa toimineen kartellin yhteydessä (riidanalaisen päätöksen 105 perustelukappale), ei vapautettu sakoista tiedonannon 8 kohdan perusteella (riidanalaisen päätöksen 790 perustelukappale).

87 Komissio nimittäin katsoi riidanalaisen päätöksen 783–786 perustelukappaleessa, ettei vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan a alakohtaa voitu soveltaa, koska komissio oli jo tehnyt tarkastuksen Saksassa kolmannelta tietolähteeltä saamiensa tietojen perusteella 28.1.2004.

88 Myöskään tiedonannon 8 artiklan b alakohdan soveltaminen ei tullut kysymykseen seuraavista riidanalaisen päätöksen 787–789 perustelukappaleessa esitetyistä syistä:

”787 Komissio myöntää yhteistyötiedonannon 8 kohdan b alakohdan mukaisesti vapautuksen sakoista yritykselle, joka ensimmäisenä toimittaa sellaisia todisteita, joiden perusteella komissio katsoo pystyvänsä toteamaan, että [EY] 81 artiklaa on rikottu väitetyn kartellin yhteydessä, mikä edellyttää, ettei komissiolla ole ennakolta hallussaan riittävästi todisteita [EY] 81 artiklan rikkomisen toteamiseen eikä yhdellekään yritykselle ole vielä myönnetty 8 kohdan a alakohdan mukaisesti ehdollista vapautusta sakoista.

788 Huomautukset, joita Kone esittää [vuoden 2002 tiedonannon nojalla toimittamansa] hakemuksen yhteydessä, ovat ristiriitaisia, eikä niiden tueksi ole esitetty muita todisteita kuin muistin varassa laadittuja omia kirjallisia lausuntoja. Kone myöntää, että [luottamuksellinen]. Komissiolla oli tässä tapauksessa jo hallussaan muista lähteistä, kuten kolmansien osapuolten huomautuksista ja tarkastuksista, saatuja tietoja väitetystä rikkomisesta. Nämä tiedot määräsivät pitkälti sen, miten asian tutkinta suuntautui komission aloitteesta käynnistetyssä hallinnollisessa menettelyssä. Näissä olosuhteissa yrityksen, joka halusi vapautuksen sakoista [vuoden 2002] yhteistyötiedonannon 8 artiklan b alakohdan nojalla, olisi pitänyt toimittaa komissiolle sellaisia tietoja, joiden perusteella tutkintaa olisi voitu merkittävästi nopeuttaa.

789 Koneen Saksaa koskevissa huomautuksissa esitetyt kuvaukset kartellin toiminnasta eivät ole yhtä tarkkoja kuin Belgiaa ja Luxemburgia koskevissa huomautuksissa, eikä niiden tueksi esitetä mitään syyllisyyttä osoittavia asiakirjatodisteita (Koneen omia lausuntoja lukuun ottamatta). Kone ei siis voi väittää, että sen yhtäältä Belgiaa ja Luxemburgia ja toisaalta Saksaa koskevat huomautukset olivat ’laadultaan samanlaisia’.”

89 Koneen sakon määrää alennettiin kuitenkin 50 prosenttia Saksassa toimineen kartellin toteamiseksi tehdyn yhteistyön perusteella vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla (riidanalaisen päätöksen 793 perustelukappale).

90 Ensinnäkin kantajat väittävät, että Kone täytti vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan b alakohdassa asetetut sakoista vapauttamisen edellytykset Saksassa tapahtuneen rikkomisen osalta, koska komissio tukeutui riidanalaisessa päätöksessä rikkomisen kaikkien osatekijöiden todistamiseksi Koneen 12.2.2004 ja 18.2.2004 esittämiin huomautuksiin. Kantajat korostavat, että kun Kone jätti hakemuksensa mainitun tiedonannon nojalla, komissiolla ei vielä ollut hallussaan riittävästi todisteita voidakseen todeta Saksassa tapahtuneen rikkomisen ja että Kone oli ensimmäinen yritys, joka toimitti tietoja rikkomisesta.

91 Samoin on muistettava, että vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan b alakohdan nojalla myönnettävä vapautus sakoista edellyttää muun muassa, että yritys toimittaa ensimmäisenä todisteita, joiden perusteella komissio katsoo pystyvänsä toteamaan, että EY 81 artiklaa on rikottu väitetyn yhteisöön vaikuttavan kartellin yhteydessä.

92 On huomautettava, että siinä vaiheessa, kun Kone toimitti 12.2.2004 Saksaa koskevan hakemuksensa, komissio epäili jo hallussaan olevien tietojen perusteella, että Saksassa toimii hissi- ja liukuporrasalan kartelli. Komissio oli nimittäin kolmannelta lähteeltä saamiensa tietojen perusteella jo tehnyt tarkastuksia ThyssenKruppin ja tiettyjen sen tytäryritysten tiloissa Saksassa 28.1.2004 (riidanalaisen päätöksen 104 perustelukappale).

93 On tosin riidatonta, ettei komissiolla ollut vielä hallussaan riittävästi todisteita Saksassa tapahtuneen rikkomisen toteamiseksi siinä vaiheessa, kun Kone esitti hakemuksensa vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla, ja että Kone oli ensimmäinen yritys, joka esitti kyseisestä rikkomisesta tällaisen hakemuksen (riidanalaisen päätöksen 105 perustelukappale).

94 Toisin kuin kantajat väittävät, pelkästään näiden olosuhteiden perusteella ei kuitenkaan voida vaatia vapautusta sakoista vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan b alakohdan nojalla. Koneen kaltaisen yrityksen tekemän yhteistyön laatu nimittäin ratkaisee, voidaanko se vapauttaa sakoista kyseisen alakohdan perusteella. Ei siis ole riittävää, että Kone on toimittanut tietoja ja todisteita, jotka mahdollistavat rikkomista koskevan menettelyn tehokkaan jatkumisen. Vaikkei toimitettujen todisteiden toki tarvitse riittää osoittamaan rikkomista kokonaisuudessaan tai pienimpiä yksityiskohtia myöten, niiden on kuitenkin oltava luonteeltaan, yksityiskohtaisuudeltaan ja todistusarvoltaan sellaisia, että komissio pystyy niiden perusteella toteamaan EY 81 artiklan rikkomisen.

95 Kun otetaan huomioon komissiolle kuuluva harkintavalta sen arvioidessa yrityksen vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla tekemää yhteistyötä, tarkasteltavassa asiassa on tutkittava, ylittikö komissio tässä tapauksessa selvästi harkintavaltansa rajat, kun se totesi, etteivät Koneen toimittamat todisteet olleet luonteeltaan sellaisia, että komissio olisi niiden perusteella pystynyt toteamaan EY 81 artiklan rikkomisen Saksassa toimineen kartellin yhteydessä (ks. vastaavasti edellä 83 kohdassa mainittu asia Hoechst v. komissio, tuomio 18.6.2008, tuomion 555 kohta).

96 Ensinnäkin on muistutettava, että Koneen vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla esittämän Saksaan liittyvän hakemuksen yhteydessä toimitetut todisteet sisältyvät sen 12.2.2004 esittämiin huomautuksiin, joita se täydensi ja oikaisi 18.2.2004 esittämillään huomautuksilla. Mainittujen 12.2.2004 esitettyjen huomautusten liitteenä on kaksi Koneen johdon laatimaa lausuntoa, joista toisessa kuvaillaan Saksan hissimarkkinoilla toiminutta kartellia [luottamuksellinen] ja toisessa Saksan liukuporrasmarkkinoilla toiminutta kartellia [luottamuksellinen].

97 Koneen 12.2.2004 ja 18.2.2004 esittämien huomautusten liitteenä on joitakin asiakirjatodisteita. Niiden Koneen johdon vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla esitettyä hakemusta varten muistin varassa laatimien asiakirjojen ohella, joissa mainittiin tiettyjen kartellin yhteydessä pidettyjen kokousten ajankohdat ja paikat [luottamuksellinen] sekä kerrottiin kokouksissa keskustelluista hankkeista [luottamuksellinen], Kone liitti 12.2.2004 esittämiinsä huomautuksiin Schindleriltä saamansa faksin [luottamuksellinen] sekä joitakin päiväämättömiä hankeluetteloita [luottamuksellinen]. Koneen 18.2.2004 esittämiin huomautuksiin oli lisäksi liitetty hotellilaskuja [luottamuksellinen].

98 Koneen 12.2.2004 esittämiin huomautuksiin liitettyjen todisteiden arvosta on toiseksi todettava, että Koneen johtajat olivat laatineet lausunnot muistin varassa. Ei siis voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että lausunnoissa on virheitä. Kone itsekin huomauttaa 18.2.2004 esittämissään huomautuksissa, ettei se voi täysin taata tiettyjen huomautustensa oikeellisuutta.

99 Yrityksen yksipuoliset lausunnot eivät kuitenkaan riitä rikkomisen toteamiseen, jollei niiden tueksi ole esitetty täsmällisiä ja yhtäpitäviä asiakirjatodisteita. Komission on nimittäin esitettävä päätöksessään täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä, että rikkominen on tapahtunut (yhdistetyt asiat 29/83 ja 30/83, Compagnie royale asturienne des mines ja Rheinzink v. komissio, tuomio 28.3.1984, Kok., s. 1679, 20 kohta; asia T‑36/05, Coats Holdings ja Coats v. komissio, tuomio 12.9.2007, 71 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia T‑450/05, Peugeot ja Peugeot Nederland v. komissio, tuomio 9.7.2009, Kok., s. II‑2533, 75 kohta).

100 Mainittuihin 12.2.2004 ja 18.2.2004 esitettyihin huomautuksiin liitetyistä todisteista on todettava, että niiden todistusarvo on varsin vähäinen joko siksi, että Kone laati ne vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla esittämäänsä hakemusta varten ja ne eivät ole peräisin rikkomisen ajankohdalta [luottamuksellinen], tai siksi, etteivät ne olleet luonteeltaan sellaisia, että komissio olisi pystynyt yksin niiden perusteella toteamaan EY 81 artiklan rikkomisen [luottamuksellinen]. Koneen 12.2.2004 esittämien huomautusten liitteenä olevilla hankeluetteloilla [luottamuksellinen], joita ei edes ole päivätty, ei ole todellista arvoa Saksassa toimineen kartellin toteen näyttämisessä Koneen huomautuksissa annettavien selitysten puuttuessa, koska luetteloissa ei ole viitteitä hankkeiden lainvastaisesta jakamisesta kilpailijoiden kesken. Sama koskee 18.2.2004 esitettyihin huomautuksiin liitettyjä hotellilaskuja [luottamuksellinen], jotka vahvistavat ainoastaan sen, että Koneen johtajat ovat kyseisenä ajankohtana oleskelleet tietyssä hotellissa ja varanneet itselleen kokoustilan, mutta jotka eivät kuitenkaan sisällä viitteitä kilpailunvastaisesta menettelystä hissi- ja liukuporrasalalla.

101 Ainoa Koneen huomautuksiin liitetty todiste, jossa on viitteitä kilpailunvastaisesta menettelystä, on Schindleriltä tullut faksi [luottamuksellinen]. Vaikka komissio viittaa tähän faksiin väitetiedoksiannon 283 kohdassa, tämän todisteen arvo Saksassa tapahtuneen rikkomisen toteamisessa on vähäinen, koska on kiistatonta, ettei Schindler enää osallistunut Saksassa toimineeseen kartelliin kyseisenä ajankohtana (ks. riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 2 kohta).

102 Edellä esitetystä päättelystä seuraa, että 12.2.2004 ja 18.2.2004 esitettyihin huomautuksiin sisältyvien Koneen yksipuolisten lausuntojen tueksi ei ole esitetty täsmällisiä ja yhtäpitäviä asiakirjatodisteita.

103 Vaikka oletettaisiin, etteivät Koneen huomautukset olleet ristiriitaisia ja että niiden tueksi esitettiin asiakirjatodisteita – toisin kuin komissio väittää riidanalaisen päätöksen 788 perustelukappaleessa –, komissio ei siis ylittänyt selvästi harkintavaltaansa todetessaan, etteivät kyseiset huomautukset olleet riittäviä Saksassa tapahtuneen EY 81 artiklan rikkomisen toteamiseen. Komission oli näin ollen perusteltua kieltäytyä vapauttamasta Konetta sakoista vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan b alakohdan nojalla.

104 Tätä päätelmää ei kumoa myöskään se, että riidanalainen päätös sisältää lukuisia viittauksia Koneen huomautuksiin, eikä se, että muiden osallistujien toimittamat tai maaliskuussa 2004 tehtyjen tarkastusten aikana kerätyt tiedot, joita riidanalaisessa päätöksessä lainataan, vahvistavat Koneen aiemmin toimittamien huomautusten sisällön.

105 Riidanalaisen päätöksen viittaukset Koneen huomautuksiin eivät nimittäin ensinnäkään merkitse, että huomautukset olivat luonteeltaan, yksityiskohtaisuudeltaan ja todistusarvoltaan sellaisia, että komissio pystyi niiden avulla toteamaan Saksassa tapahtuneen rikkomisen. Riidanalaisen päätöksen 209–288 perustelukappaleen viittaukset muihin ”vahvistaviin” todisteisiin eivät nekään osoita, että Koneen 12.2.2004 ja 18.2.2004 esittämät huomautukset olivat luonteeltaan, yksityiskohtaisuudeltaan ja todistusarvoltaan tällaisia. Komissio joutui päinvastoin viittaamaan riidanalaisessa päätöksessä muihin todisteisiin, koska se ei voinut todeta rikkomista nojautumalla pelkästään Koneen yksipuolisiin lausuntoihin, joiden tueksi ei ollut esitetty täsmällisiä ja yhtäpitäviä asiakirjatodisteita (ks. edellä 99 kohta).

106 Lisäksi kantajat väittävät, että Koneen toimittamilla Saksassa toiminutta kartellia koskevilla todisteilla oli sama todistusarvo kuin tiedoilla, joiden perusteella Kone vapautettiin vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan b alakohdan mukaisesti sakoista Belgiassa ja Luxemburgissa tapahtuneiden rikkomisten yhteydessä.

107 Ottamatta kantaa näiden lähinnä kannekirjelmään liitettyihin asiakirjoihin viittaavien kantajien perustelujen hyväksyttävyyteen on todettava, että komission oli perusteltua kieltäytyä vapauttamasta Konetta sakoista vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan b alakohdan nojalla, kuten edellä 103 kohdassa huomautetaan. Kantajat eivät myöskään osoita, että komissio ylitti selvästi harkintavaltansa rajat, kun se vapautti Koneen sakoista Belgian ja Luxemburgin osalta ja epäsi vapautuksen Saksan osalta.

108 Koneen yhtäältä Belgian ja Luxemburgin osalta esittämien hakemusten ja toisaalta Saksan osalta esittämän hakemuksen vertailu nimittäin osoittaa, että toimitetut tiedot olivat luonteeltaan ja yksityiskohtaisuudeltaan erilaisia. Ensinnäkin vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla Belgian ja Luxemburgin osalta esitetyt Koneen hakemukset sisälsivät paljon yksityiskohtaisempia tietoja kartellin yhteydessä pidetyistä kokouksista kuin Saksan osalta esitetty hakemus (osallistujien nimet, päivämäärät, ajat, aihe, esityslista). Toiseksi Kone esitti Belgiassa ja Luxemburgissa toimineita kartelleja koskevien lausuntojensa tueksi täsmällisiä ja yhtäpitäviä asiakirjatodisteita. Kone toimitti koko Belgiassa ja Luxemburgissa tapahtuneen rikkomisen ajalta kattavat ja yksityiskohtaiset luettelot kartellin jäsenten kesken jaetuista hankkeista näissä maissa sekä muita rikkomisen ajankohdalta peräisin olevia asiakirjoja, jotka todistivat yritysten toimineen salaisessa yhteistyössä.

109 Edellä esitetyn perusteella on hylättävä kaikki kantajien väitteet, jotka koskevat komission kieltäytymistä vapauttamasta Konetta sakoista vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan b alakohdan nojalla.

110 Toiseksi kantajat arvioivat Koneen joka tapauksessa toimittaneen sellaisia todisteita, joiden perusteella komissio on pystynyt tekemään päätöksen tutkimusten tekemisestä, ja katsovat, että se olisi tällä perusteella pitänyt vapauttaa sakoista vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan a alakohdan nojalla.

111 Tästä on huomautettava, että vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan a alakohdan mukaan komissio myöntää vapautuksen sakoista yritykselle, joka toimittaa ensimmäisenä todisteita, joiden perusteella komissio katsoo pystyvänsä tekemään päätöksen väitettyä yhteisöön vaikuttavaa kartellia koskevan tutkimuksen suorittamisesta. Kuten komissio huomauttaa ja kuten tiedonannon 6 kohdasta ilmenee, järjestelyn tarkoituksena on helpottaa sellaisten rikkomisten toteamista, joista komissio ei ole vielä tietoinen ja jotka jäisivät paljastumatta ilman kyseisen yrityksen toimittamia todisteita. Toisin sanoen ”[vuoden 2002] yhteistyötiedonannon 8 kohdan a alakohdassa pyritään palkitsemaan todisteet, jotka auttavat paljastamaan kartellin olemassaolon, ei palkitsemaan avunantoa jo käynnissä olevassa tutkimuksessa toteutettavissa lisätoimenpiteissä, jotka toteutetaan uuden entistä kohdennetumman tarkastuksen muodossa” (riidanalaisen päätöksen 786 perustelukappale).

112 Nyt tarkasteltavassa asiassa on ensinnäkin todettava, että siinä vaiheessa, kun Kone toimitti 12.2.2004 komissiolle Saksaa koskevan hakemuksensa, komissio oli jo tehnyt 28.1.2004 muun muassa Saksassa tarkastuksia, jotka liittyivät kartellitoimintaan hissi- ja liukuporrasalan markkinoiden jakamiseksi, sillä se oli saanut kolmannelta tietolähteeltä ilmoituksen tällä alalla toimivasta kartellista (riidanalaisen päätöksen 91, 104, 105 ja 783 perustelukappale).

113 Koska Koneesta ei ollut komissiolle apua Saksassa toimineen kartellin paljastamisessa, se ei voi vaatia vapautusta sakoista vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 8 kohdan a alakohdan nojalla. Tässä yhteydessä ei ole merkitystä Koneen väitteellä, jonka mukaan se olisi oikeutettu vapautukseen, koska komissio pystyi sen hakemuksen perusteella järjestämään Saksassa maaliskuussa 2004 uusia tarkastuksia, jotka tuottivat tulosta. Kuten komissio huomauttaa (ks. edellä 111 kohta), tiedonannon 8 kohdan a alakohdassa ei pyritä ”palkitsemaan avunantoa jo käynnissä olevassa tutkimuksessa toteutettaville lisätoimenpiteille, jotka toteutetaan uuden entistä kohdennetumman tarkastuksen muodossa”.

114 Joka tapauksessa on korostettava, ettei Kone koskaan hakenut vapautusta a alakohdan nojalla, sillä Saksaa koskevalla hakemuksella täydennettiin Koneen vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla esittämää Belgiaa ja Luxemburgia koskevaa hakemusta, eli se oli erottamaton osa jälkimmäistä hakemusta ja perustui nimenomaan tiedonannon 8 kohdan b alakohtaan. Kone ei myöskään kiistä, että se vaati komission kanssa järjestetyissä tapaamisissa vapautusta sakoista tiedonannon 8 kohdan a alakohdan nojalla vasta yli vuoden kuluttua hakemuksensa jättämisestä ja noin yhdeksän kuukauden kuluttua siitä, kun komissio ilmoitti sille 29.6.2004 päivätyllä kirjeellä, ettei sen hakemus täyttänyt yhteistyötiedonannon 8 kohdan b alakohdan edellytyksiä.

115 Toiseksi on hylättävä kantajien väite, jonka mukaan Koneen 12.2.2004 ja 18.2.2004 esittämissä huomautuksissa komissiolle toimittamat tiedot koskivat eri rikkomista kuin sitä, johon tammikuussa 2004 tehdyt tarkastukset kohdistuivat. Tiedot olisivat siis koskeneet hissi- ja liukuporrasalalla Saksassa toiminutta kartellia, joka liittyi yli miljoonan euron arvoisiksi arvioituihin hankkeisiin, eivätkä – kuten tarkastuspäätöksistäkin ilmenee – vähintään Euroopan laajuista kartellia, joka kohdistui hissi- ja liukuporrasmarkkinoihin kokonaisuudessaan.

116 Tarkastuspäätöksistä ilmenee komission katsoneen niiden tekoajankohtana, että hissi- ja liukuporrasalan markkinoiden jakamista koskenut kartelli kattoi vähintään kaikki unionin