Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veronmaksuvelvolliset

(Neuvoston direktiivin 77/388 21 artiklan 3 kohta)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veronmaksuvelvollisten velvollisuudet

(Neuvoston direktiivin 77/388 21 artiklan 3 kohta ja 22 artiklan 8 kohta)

Tiivistelmä

1. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 2000/65 ja 2001/115, 21 artiklan 3 kohdan nojalla jäsenvaltiot voivat antaa säännöksiä, joiden mukaan henkilö on yhteisvastuussa arvonlisäveron maksamisesta sellaisen toisen henkilön kanssa, joka on kyseisen artiklan 1 ja 2 kohdassa määritelty veronmaksuvelvolliseksi.

Tätä säännöstä on tulkittava siten, että jäsenvaltio voi sen nojalla antaa säännöstön, jonka mukaan verovelvollinen, jolle on luovutettu tavaroita tai suoritettu palveluja ja joka tiesi tai jolla oli perusteltua syytä epäillä, että tästä luovutuksesta tai suorituksesta taikka jostakin edeltävästä tai myöhemmästä luovutuksesta tai suorituksesta maksettava vero jää kokonaan tai osittain maksamatta, voi olla yhteisvastuussa veronmaksuvelvollisen kanssa tämän veron maksamisesta.

Tällaisen säännöstön on kuitenkin oltava yhteisön oikeusjärjestyksen osana olevien yleisten oikeusperiaatteiden mukainen, joihin kuuluvat muun muassa oikeusvarmuuden periaate ja suhteellisuusperiaate. Erityisesti vaikka kuudennen direktiivin 21 artiklan 3 kohdan mukaan on mahdollista nojautua olettamiin siitä, tiesikö asianomainen henkilö, että vero jää maksamatta, tai olisiko hänen pitänyt se tietää, nämä olettamat eivät kuitenkaan saa olla sellaisia, että hänen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa kumota niitä esittämällä vastanäyttöä.

(ks. 28, 32 ja 35 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 2000/65 ja 2001/115, 22 artiklan 8 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltio ei voi sen nojalla antaa säännöstöä, jonka mukaan verovelvollinen, jolle on luovutettu tavaroita tai suoritettu palveluja ja joka tiesi tai jolla oli perusteltua syytä epäillä, että tästä luovutuksesta tai suorituksesta tai jostakin edeltävästä tai myöhemmästä luovutuksesta tai suorituksesta maksettava arvonlisävero jää kokonaan tai osittain maksamatta, voi olla yhteisvastuussa veronmaksuvelvollisen kanssa tämän veron maksamisesta, eikä säännöstöä, jonka mukaan verovelvollinen voidaan velvoittaa asettamaan vakuus sen veron maksamisesta, jota vaaditaan tai voidaan vaatia verovelvolliselta, jolle hän luovuttaa tavaroita tai suorittaa palveluja tai jolta hän vastaanottaa niitä.

Tämä säännös ei sitä vastoin ole esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa asetetaan kaikille kuudennen direktiivin 21 artiklan 3 kohdan perusteella annetun kansallisen säännöksen nojalla arvonlisäveron maksamisesta yhteisvastuussa oleville henkilölle velvollisuus asettaa vakuus arvonlisäveron maksamisesta.

(ks. 47 ja 48 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)