ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
46

Kantajat vetoavat 30.7.2019 tehtyä päätöstä koskevan kumoamisvaatimuksensa tueksi seitsemään kanneperusteeseen. Ensimmäinen kanneperuste koskee avoimuusperiaatteen, suhteellisuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista siltä osin kuin komissio ei ole selventänyt kantajien esittämiä asiakirjoja koskevia epäilyjään. Toinen kanneperuste koskee avoimuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista sekä unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1; jäljempänä varainhoitoasetus) säännösten rikkomista, koska komissio ei ole perustellut kantajien sulkemista hankintamenettelyn myöhempien vaiheiden ulkopuolelle ja koska se ei ole antanut kantajille mitään mahdollisuutta tutustua yksityiskohtaiseen arviointikertomukseen eikä tietoihin, jotka koskevat rajoitettuun luetteloon hyväksyttyjen hakijoiden etuja ja ominaispiirteitä. Kolmas kanneperuste koskee sen yleisen periaatteen loukkaamista, jonka mukaan tarjouspyyntömenettelyn kuluessa ei saa tehdä mitään muutoksia hankinta-asiakirjoihin. Neljäs kanneperuste koskee liittymistä valmistelevan tukivälineen (IPA II) perustamisesta 11.3.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 231/2014 (EUVL 2014, L 77, s. 11) 5 artiklan 1 ja 2 kohdan ja unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden täytäntöönpanoa koskevista yhteisistä säännöistä ja menettelyistä 11.3.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 236/2014 (EUVL 2014, L 77, s. 95) 1 artiklan 3 ja 6 kohdan rikkomista siitä syystä, että julkisia hankintoja koskevia yleisiä periaatteita on loukattu. Viides kanneperuste koskee hankintailmoituksen 17 kohdan osalta oppaan, jonka otsikko on ”Julkiset hankinnat ja tuet Euroopan unionin ulkoisten toimien yhteydessä – käytännön opas” säännösten rikkomista. Kuudes kanneperuste koskee Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43) säännösten rikkomista, koska komissio ei ole perustellut päätöstään jättää kantajat tarjouspyyntömenettelyn jatkovaiheen ulkopuolelle ja koska se ei ole antanut kantajille mitään mahdollisuutta tutustua yksityiskohtaiseen arviointikertomukseen eikä tietoihin, jotka koskevat rajoitettuun luetteloon hyväksyttyjen hakijoiden etuja ja ominaispiirteitä. Seitsemäs kanneperuste perustuu hankintailmoituksen 17.2 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen valintaperusteiden rikkomiseen, sillä komissio ei ole soveltanut niitä oikein.
26

Se, etteivät asianosaiset, jotka vaativat valituslautakunnan päätöksen kumoamista, riitauta tiettyjä keskeisiä sekaannusvaaran arviointiin liittyviä tekijöitä, ei ole esteenä sille, että unionin yleinen tuomioistuin voi tai että sen on valvottava, että kyseinen arviointi on ollut asianmukainen, koska kyseiset tekijät ovat olennainen vaihe siinä päättelyssä, joka kyseisen tuomioistuimen on suoritettava kyseisen valvonnan toteuttamiseksi. Kun yksi asianosaisista, jotka vaativat valituslautakunnan päätöksen kumoamista, on riitauttanut valituslautakunnan sekaannusvaarasta tekemän arvioinnin huomioon otettavien tekijöiden keskinäisen riippuvuuden periaatteen perusteella ja erityisesti tavaramerkkien samankaltaisuuden ja niiden kattamien tavaroiden ja palvelujen samankaltaisuuden vuoksi, unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen tutkimaan ne arvioinnit, jotka mainittu valituslautakunta oli tehnyt kyseisistä tekijöistä (ks. vastaavasti tuomio 18.12.2008, Les Éditions Albert René v. SMHV, C‑16/06 P, EU:C:2008:739, 47 kohta). Kun unionin yleistä tuomioistuinta on pyydetty arvioimaan EUIPO:n valituslautakunnan päätöksen laillisuutta, valituslautakunnan tosiseikoista tekemä virheellinen arviointi ei voi sitoa sitä, koska kyseinen arviointi on osa niitä päätelmiä, joiden laillisuus on riitautettu unionin yleisessä tuomioistuimessa (tuomio 18.12.2008, Éditions Albert René v. SMHV, C‑16/06 P, EU:C:2008:739, 48 kohta). [– –]
93

Lisäksi on todettava siitä, että kantaja on myöntänyt saaneensa mahdollisuuden tutustua 21.4.2017 BPG:llä hänestä olleeseen asiakirja-aineistoon, että kyseessä on tarpeellinen muttei todellakaan riittävä edellytys näkemykselle, jonka mukaan kantajan puolustautumisoikeuksia ja oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan on kunnioitettu (ks. vastaavasti tuomio 11.7.2019, Klymenko v. neuvosto, T-274/18, EU:T:2019:509, 88 kohta).
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 29–31, 98 ja 104 kohta)
2.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet – Varojen jäädyttämisestä tehty päätös – Päätöksen tekemisen tai pysyttämisen hyväksyttävyys kolmannen valtion viranomaisten julkisten varojen väärinkäyttöä koskevassa asiassa toimittaman tuomioistuinmenettelyn perusteella – Edellytys – Kansallinen päätös on tehty puolustautumisoikeuksia ja oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan kunnioittaen – Neuvostolle kuuluva tarkistamisvelvollisuus – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Se, että kolmas valtio on liittynyt Euroopan ihmisoikeussopimukseen, ei ole merkityksellinen tämän kannalta (SEU 6 artiklan 3 kohta; neuvoston päätös 2014/119/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä (YUTP) 2019/354; neuvoston asetukset N:o 208/2014 ja N:o 2019/352) (ks. 76–81 kohta)
10.

Euroopan unioni – Toimielinten toimien laillisuuden tuomioistuinvalvonta – Kongon demokraattista tasavaltaa koskevat rajoittavat toimenpiteet – Valvonnan laajuus – Rajoitettu valvonta yleisten sääntöjen osalta – Rajoittavien toimenpiteiden toteuttamisperusteet – Osallistuminen vakavina ihmisoikeusloukkauksina pidettävien tekojen suunnitteluun, johtamiseen tai toteuttamiseen – Ulottuvuus – Oikeusvarmuuden periaatteen, joka edellyttää oikeussääntöjen vaikutusten selkeyttä, täsmällisyyttä ja ennakoitavuutta, noudattaminen (SEU 3 artiklan 5 kohta ja SEU 21 artiklan 2 kohdan b ja c alakohta; SEUT 275 artiklan toinen kohta; neuvoston päätöksen 2010/788/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä (YUTP) 2018/1940, 3 artiklan 2 kohdan b alakohta ja neuvoston päätöksen (YUTP) 2016/2231 johdanto-osan kolmas ja neljäs perustelukappale; neuvoston asetus N:o 1183/2005) (ks. 178, 179 ja 181–188 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24, 25 ja 47 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 26, 30 ja 56 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17, 18, 53 ja 64 kohta)
5.

Euroopan unionin toimielimet – Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus N:o 1049/2001 – Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin – Yksityiselämän ja yksilön koskemattomuuden suoja – Asetuksen N:o 2018/1725 säännösten sovellettavuus kokonaisuudessaan – Hakijan velvollisuus osoittaa kyseessä olevien henkilötietojen siirtämisen tarpeellisuus – Ulottuvuus (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2018/1725 4–6 artikla, 9 artiklan 1 kohdan a ja b alakohta ja 10 artikla) (ks. 62–65 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16, 17 ja 58-60 kohta)
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kuviomerkki TasteSense By Kerry ja sanamerkki MultiSense (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 55–58 ja 83–85 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sekaannusvaaran arvioiminen – Kohdeyleisön määrittäminen – Yleisön tarkkaavaisuusaste (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 43, 44 ja 52 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24, 25, 48, 49, 75, 76, 84 ja 86 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16, 56 ja 57 kohta)
130

Neljänneksi komissio totesi Berlin-Tegelin lentoaseman osalta IATAn talvikaudesta 2017/2018 yhtäältä, että väliintulijan hallussa olevien lähtö- ja saapumisaikojen keskimääräinen osuus kasvaa 16 prosentista 25 prosenttiin, että keskimääräinen nettolisääntyminen on 4 prosenttia ja että keskimääräinen ruuhkautumisaste on 54 prosenttia. Se totesi lisäksi, että väliintulijan hallussa oleva lähtö- ja saapumisaikojen enimmäisosuus olisi 40 prosenttia klo 19.00–19.59 UTC, vaikka 73 prosentin enimmäisruuhkautumisaste toteutuisi klo 7.00–7.59 UTC. Komissio huomautti lisäksi, että nettolisääntyminen on 11 prosenttia klo 19.00–19.59 UTC. Toisaalta komissio totesi IATAn kesäkaudesta 2018, että väliintulijan hallussa olevien lähtö- ja saapumisaikojen keskimääräinen osuus kasvaa 28 prosentista 35 prosenttiin, että keskimääräinen nettolisääntyminen on 3 prosenttia ja että keskimääräinen ruuhkautumisaste on 62 prosenttia. Lisäksi väliintulijan hallussa oleva lähtö- ja saapumisaikojen enimmäisosuus olisi 52 prosenttia klo 16.00–16.59 UTC, jos 83 prosentin enimmäisruuhkautumisaste toteutuisi klo 10.00–10.59 UTC. Komission mukaan nettolisääntyminen on edelleen 1 prosenttia klo 16.00–16.59 UTC.
205

Kyseisten ohjeiden huhtikuussa 1996 tarkistettu versio (Note for Guidance concerning the application of section C.6 Part 4 of the Annex to Directive 75/318/EEC as amended) eroaa suosituksesta 83/571 tältä osin seuraavasti: – Ohjeiden mukaan hakijan on ilmoitettava selkeästi, onko haettu käyttötarkoitus ensisijainen hoitomuoto (tarkoitettu potilaille, jotka eivät ole saaneet mitään kyseessä olevaa ainetta) vai toissijainen hoitomuoto (otetaan käyttöön, jos monoterapialla ei ole ollut tyydyttävää riski-hyötysuhdetta) vai onko lääkkeellä muu käyttötarkoitus. Kyseisten ohjeiden huhtikuussa 1996 tarkistetussa versiossa todetaan, että kliininen kehittäminen on toteutettava vastaavasti. – Niihin sisältyy farmakodynaamisia ja farmakokineettisiä kokeita koskeva jakso, ja kyseisissä kokeissa mainitaan lisävaatimukset, joita hakijoille voidaan asettaa. Nämä tutkimukset ovat erityisen tärkeitä yhdistelmän sisältämien aineiden yhteisvaikutusten kannalta. Ohjeiden huhtikuussa 1996 tarkistetun version mukaan hakijan on osoitettava, etteivät eri aineet vaikuta toistensa farmakokineettiseen profiiliin. – Ohjeisiin sisältyy koostumusta ja vahvuutta koskeva jakso, jossa suositellaan ehdotettujen vahvuuksien perustelemista. Ohjeissa todetaan, että ”kullakin aineella on oltava kiinteässä yhdistelmässä sellainen vahvuus, että yhdistelmä on turvallinen ja tehokas merkittävälle väestön alaryhmälle ja että kiinteän yhdistelmän hyöty-riskisuhteen arviointi on sama tai parempi kuin kunkin sen erikseen tarkastellun aineen hyöty-riskisuhteen arviointi”, että ”monitasoista tekijämallia (multilevel factorial design) voidaan käyttää, mutta [että] on olemassa muita vahvistuskeinoja osoittaa, että yhdistelmä on parempi kuin sen yksittäiset aineet”, ja että ”vastauspintamenetelmien (response surface methods) kaltaiset kuvailevat välineet voivat olla hyödyllisiä (ks. valmisteen hyväksymistä tukevat annos-vastesuhdetta koskevat tiedot)”. – Ohjeisiin sisältyy hoitokokeita koskeva kohta, jossa todetaan, että vahvistavat kliiniset kokeet ovat välttämättömiä, jotta tehokkuus voidaan osoittaa ensisijaisesti rinnakkaisryhmien vertailuilla, joissa kiinteää yhdistelmää verrataan sen yksittäisiin aineisiin. Lumelääkeryhmän mukaanottoa suositellaan silloin, kun se on mahdollista.
101

Siltä osin kuin kyse on Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklasta, on korostettava olevan totta, että Euroopan ihmisoikeussopimus – niin kauan kuin unioni ei ole siihen liittynyt – ei ole muodollisesti unionin oikeusjärjestykseen kuuluva oikeudellinen väline. Näin ollen unionin johdetun oikeuden toimen pätevyyttä on tutkittava yksinomaan perusoikeuskirjassa taattujen perusoikeuksien kannalta. On kuitenkin muistutettava yhtäältä, että SEU 6 artiklan 3 kohdan mukaan Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taatut perusoikeudet ovat yleisinä periaatteina osa unionin oikeutta, ja toisaalta, että perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että siltä osin kuin perusoikeuskirjan oikeudet vastaavat Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia, niiden merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksessa. Kyseistä artiklaa koskevista selityksistä, jotka on SEU 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan ja perusoikeuskirjan 52 artiklan 7 kohdan mukaisesti otettava huomioon kyseistä artiklaa tulkittaessa, ilmenee, ettei näiden taattujen oikeuksien merkitystä ja ulottuvuutta määritellä ainoastaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen sanamuodossa vaan myös muun muassa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä. Kyseisistä selityksistä myös ilmenee, että perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan tarkoituksena on varmistaa tarvittava johdonmukaisuus perusoikeuskirjaan sisältyvien oikeuksien ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattujen vastaavien oikeuksien välillä, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta unionin oikeuden ja Euroopan unionin tuomioistuimen riippumattomuuteen. Lisäksi on muistutettava, että tämä perusoikeuskirjassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattujen vapauksien vastaavuus on sananvapauden osalta vahvistettu muodollisesti (ks. tuomio 31.5.2018, Korwin-Mikke v. parlamentti, T-770/16, EU:T:2018:320, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
129

On tärkeää muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 296 artiklan toisessa kohdassa määrätty perusteluvelvollisuus on olennainen menettelymääräys, joka on erotettava perustelujen oikeellisuudesta, joka kuuluu riidanalaisen toimen aineelliseen laillisuuteen. Näin ollen perustelujen on oltava kyseessä olevan toimen luonteen mukaisia ja niissä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmaistava toimen tehneen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimi koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimen laillisuuden. Erityisesti yksittäistapauksia koskevien päätösten osalta tällaisten päätösten perustelemista koskevan velvollisuuden tarkoitus on paitsi antaa toimivaltaiselle tuomioistuimelle mahdollisuus tutkia päätöksen laillisuus myös antaa niille, joita päätös koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös mahdollisesti virheellinen siten, että sen pätevyys voidaan riitauttaa (ks. tuomio 29.9.2011, Elf Aquitane v. komissio, C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 146–148 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 11.7.2013, Ziegler v. komissio, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, 114 ja 115 kohta ja tuomio 13.12.2016, Printeos ym. v. komissio, T-95/15, EU:T:2016:722, 44 kohta).
64

Mitä tulee kantajan toissijaisesti esittämään vaatimusten toiseen osaan, jonka mukaan kantaja vaatii pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin käyttää päätösten muuttamista koskevaa toimivaltaansa, joka sillä on asetuksen 2017/1001 72 artiklan 3 kohdan nojalla, on muistutettava, että kyseinen toimivalta ei anna unionin yleiselle tuomioistuimelle oikeutta arvioida sellaisia seikkoja, joista valituslautakunta ei ole lausunut. Päätöksen muuttamista koskevan toimivallan käytön on näin ollen lähtökohtaisesti rajoituttava tilanteisiin, joissa unionin yleinen tuomioistuin valituslautakunnan arvioinnin tutkittuaan voi määrittää selvittämiensä tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella päätöksen, joka valituslautakunnan olisi pitänyt tehdä (tuomio 5.7.2011, Edwin v. SMHV, C-263/09 P, EU:C:2011:452, 72 kohta).
74

Tästä on todettava, että unionin tuomioistuin on katsonut kantajan mainitsemassa 19.12.2012 annetussa tuomiossa Leno Merken (C‑149/11, EU:C:2012:816) yhtäältä asetuksen 2017/1001 47 artiklan 2 ja 3 kohdan kannalta, että oikeuskäytännöstä käy ilmi, että ilmaisua ”käyttö [unionissa]” on tulkittava siten, että käytön alueellinen laajuus ei ole tosiasiallisen käytön erillinen arviointiperuste, vaan yksi tämän käytön osatekijöistä, jonka on sisällyttävä kokonaisarviointiin ja jota on tarkasteltava rinnakkain käytön muiden osatekijöiden kanssa ja että ilmaisulla ”[unionissa]” tarkennetaan maantieteelliset viitemarkkinat kaikenlaista EU-tavaramerkin ”tosiasiallisen käytön” arvioimista varten. Toisaalta unionin tuomioistuin on todennut, että asetuksen 2017/1001 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ilmaisu ”tosiasiallinen käyttö [unionissa]” tarkoittaa, ettei EU-tavaramerkin käyttöä kolmansissa maissa voida ottaa huomioon (tuomio 19.12.2012Leno Merken, C‑149/11, EU:C:2012:816, 36–38 kohta ja tuomionlauselman 1 kohta).
90

Kantajan väitteestä, jonka mukaan kilpailun vahingoittumisesta ei ole vaaraa, koska kantajan käyttämien väriyhdistelmien ohella markkinoilla on saatavilla useita eri väriyhdistelmiä, kuten valittajan mukaan käy ilmi väliintulijan rekisteröimästä tavaramerkistä, josta on annettu 22.2.2019 väiteosaston päätös N:o B 3035 519, on syytä huomata, että vastauksella kysymykseen siitä, pitääkö merkki sisällään merkittävän koristeellisen tai mielikuvituksellisen osatekijän, voidaan selvittää, pääsevätkö kilpailevat yritykset helposti käsiksi toiminnallisuudeltaan samantasoisiin vaihtoehtoisiin muotoihin niin ettei ole vaaraa teknisen ratkaisun saatavuuden heikentämisestä. Koska edellä 72 kohdassa on todettu, että mustan ja sinisen väriyhdistelmä on vähämerkityksinen ja sattumanvarainen piirre eikä sellainen merkittävä koristeellinen osatekijä, joka oikeuttaisi asetuksen 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan soveltamisen poissulkemisen, on hylättävä kantajan argumentti, jonka mukaan kilpailun vahingoittumisesta ei ole vaaraa, koska markkinoilla on saatavilla useita eri väriyhdistelmiä, sillä kyseisellä väriyhdistelmällä on vain vähäinen merkitys, joka ei mahdollista sitä, että kilpailevat yritykset pääsisivät helposti käsiksi toiminnallisuudeltaan samantasoisiin vaihtoehtoisiin muotoihin.
42

Lisäksi rikosasiaa käsitellyt ranskalainen tuomioistuin totesi samaan aikaan, ettei vilpillistä tarkoitusta eikä varojen väärinkäyttöä ollut, ja se esitti muutamia lausumia todeten ensinnäkin, ettei myyntipisteiden järjestelmä ole varainhoitoasetuksen mukainen, mutta Euroopan unionin tilintarkastustuomioistuimen mukaan se on välttämätön ”kyseisen asetuksen mukautumattomuuden vuoksi” ja ”se on täsmälleen samanlainen kuin järjestelmä, joka on jo täysin laillisesti julkaisutoimiston käytössä”; ja toiseksi, että ”olemassa olevilla yhteisön menettelyillä ei pystytä varmistamaan Eurostatin tuottamien tilastojen pitämistä kaupan joustavissa ja toimivissa puitteissa, ja koska tähän sopivaa menettelyä ei ollut olemassa, oli välttämätöntä löytää ratkaisuja, joiden avulla Eurostat pystyi täyttämään tehtävänsä”; ja kolmanneksi, että ”varainhoidon valvonta, joka oli alun perin mukana myyntipisteiden verkoston luomisessa ja joka ei ollut suhtautunut suopeasti verkoston perustamiseen kolmen osapuolen sopimuksiin perustuvalla järjestelmällä, ei ollut todellisuudessa lainkaan kiinnostunut järjestelmän toimintaan liittyvistä yksityiskohtaisista säännöistä, minkä vuoksi Eurostatissa vastuulliset henkilöt olivat joutuneet asemaan, jossa heidän oli toimittava ja he saattoivat toimia ”parhaaksi katsomallaan tavalla”, ja samaan aikaan komission strategiana oli lisätä tilastojen tarjontaa tilastojen suuren kysynnän vuoksi” (syyttämättäjättämispäätös, cour d’appel de Paris’n 23.6.2014 antama tuomio).
23

EUIPO toteaa lähinnä kantajan väitteitä tukien, että valituslautakunnan on lausuttava tavaramerkin hakijan asetuksen N:o 2017/1001 49 artiklan 1 kohdan mukaisesti valitusmenettelyssä tekemästä tavaroiden ja palvelujen luettelon rajoittamishakemuksesta viimeistään valitusta koskevassa päätöksessään delegoidun asetuksen N:o 2018/625 27 artiklan 5 kohdan nojalla.