ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Onko direktiivin 2003/49/EY (1) 1 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin 1 artiklan 4 kohdan kanssa, tulkittava siten, että jäsenvaltiossa asuva yhtiö, joka kuuluu direktiivin 3 artiklan soveltamisalaan ja joka pääasiassa vallitsevan kaltaisissa olosuhteissa vastaanottaa korkoja tytäryhtiöltä toisesta jäsenvaltiosta, on direktiivissä tarkoitettu näiden korkojen ”tosiasiallinen edunsaaja”? 1.1 Onko direktiivin 2003/49/EY 1 artiklan 1 kohtaan, luettuna yhdessä saman direktiivin 1 artiklan 4 kohdan kanssa, sisältyvää tosiasiallisen edunsaajan käsitettä tulkittava yhdenmukaisesti vuoden 1977 malliverosopimuksen 11 artiklaan sisältyvän vastaavan käsitteen kanssa? 1.2 Jos kysymykseen 1.1. vastataan myöntävästi, onko käsitettä siinä tapauksessa tulkittava ottamalla huomioon ainoastaan vuoden 1977 malliverosopimuksen 11 artiklan kommentaari (8 kohta), vai voidaanko tulkinnassa ottaa huomioon myöhempiä kommentaareja, kuten vuonna 2003 tehdyt väliyhteisöjä koskevat lisäykset (8.1 kohta, nykyisin 10.1 kohta) ja vuonna 2014 tehdyt sopimusvelvoitteita ja oikeudellisia velvollisuuksia koskevat lisäykset (10.2 kohta)? 1.3 Jos tulkinnassa voidaan ottaa huomioon vuoden 2003 kommentaari, edellyttääkö yhtiön katsominen yhtiöksi, joka ei ole direktiivissä 2003/49/EY tarkoitettu tosiasiallinen edunsaaja, varojen tosiasiallisesti kulkeneen läpi sellaisille henkilöille, joita se valtio, jossa koron maksaja asuu, pitää kyseisten korkojen tosiasiallisena edunsaajana, ja – jos näin on – onko tällöin lisäedellytyksenä, että tosiasiallisella läpikululla on ajallisesti läheinen yhteys korkojen maksamiseen ja/tai että läpikulku tapahtuu koronmaksuina? 1.3.1 Mikä merkitys on tässä yhteydessä sillä, onko lainan antamiseen käytetty omaan pääomaan kuuluvia varoja, onko kyseiset korot liitetty pääomaan, onko koronsaaja maksanut saamastaan korosta veroa asuinvaltiossaan, onko koronsaaja sen jälkeen antanut samassa valtiossa asuvalle emoyhtiölleen konserniavustuksen saadakseen verotuksessa tuloksentasauksen kyseisen valtion asiaa koskevien säännösten mukaisesti, onko kyseiset korot myöhemmin muunnettu lainan ottaneen yhtiön omaksi pääomaksi ja onko koronsaajalla ollut sopimusvelvoite tai oikeudellinen velvollisuus maksaa korot edelleen toiselle henkilölle? 1.4 Mikä merkitys on arvioitaessa sitä kysymystä, onko koronsaajaa pidettävä direktiivissä tarkoitettuja tosiasiallisena edunsaajana, sillä seikalla, että ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin päätyisi asiaa koskevien tosiseikkojen arvioinnin perusteella katsomaan, että saajalla – vaikka sillä ei ole ollut sopimusvelvoitetta tai oikeudellista velvollisuutta siirtää vastaanotetut korot toiselle henkilölle – ei ollut asiallisesti oikeutta korkojen käyttämiseen ja nauttimiseen, siten kuin vuoden 2014 kommentaarissa vuoden 1977 malliverosopimukseen tarkoitetaan?
A.

Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettava vastaus, onko yhteisön viisumisäännösten laatimisesta 13.7.2009 annetun asetuksen N:o 810/2009 25 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltio, jonka käsiteltävänä on alueellisesti rajoitettua viisumia koskeva hakemus, on velvollinen myöntämään haetun viisumin, jos saatetaan rikkoa unionin perusoikeuskirjan 4 artiklaa ja/tai 18 artiklaa taikka laiminlyödä jotakin muuta jäsenvaltiota sitovaa kansainvälistä velvoitetta, tämän rajoittamatta harkintavaltaa, jota sillä on asiaan liittyvissä olosuhteissa?
1.

Valituksenalaisessa tuomiossa katsotaan virheellisesti, että osa ”OCEAN” on erottamiskykyinen. Asiassa esitetyt todisteet on otettu vääristyneellä tavalla huomioon ja niitä on arvioitu epäjohdonmukaisesti. Lisäksi tuomiossa jätetään soveltamatta merkityksellistä oikeuskäytäntöä eli Euroopan unionin tuomioistuimen asioissa C-479/12 (2) (esitettyjä todisteita on arvioitu kohtuuttoman ankarasti kun otetaan huomioon näytön esittämisen vaikeus) ja C-24/05 (3) (kohdeyleisöön kuuluvalle kuluttajalle muodostunutta vaikutelmaa ei oteta huomioon) antamia tuomioita.
—

toissijaisesti toteaa, että a) 26.7.2010 annetun neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP (3) (sellaisena kuin se on muutettuna) 20 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja b) 23.3.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 (4) 23 artiklan 2 kohdan d alakohtaa ei voida soveltaa siltä osin kuin ne koskevat valittajaa, koska ne ovat lainvastaisia, ja
5)

Kun otetaan huomioon pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset olosuhteet, joissa 20.6.2014 tehdyn BNB:n hallintoneuvoston päätöksen nro 73 nojalla kaikki maksut ja liiketoimet keskeytettiin ja tallettajat eivät voineet esittää maksupyyntöjä eivätkä talletukset olleet heidän käytettävissään 20.6.2014–6.11.2014, onko lähdettävä siitä, että kaikkia suojattuja eräpäivättömiä talletuksia (jotka voidaan ottaa käyttöön ilman ennakkoilmoitusta ja jotka on pyynnöstä maksettava heti) on pidettävä direktiivin 94/19 1 artiklan 3 kohdan i alakohdassa tarkoitettuina talletuksina, joita ei kyetä maksamaan, vai tarkoittaako edellytys, jonka mukaan kyse on talletuksesta, joka ”on erääntynyt ja lankeaa maksettavaksi ja jota luottolaitos ei ole maksanut”, sitä, että tallettajien on pitänyt pyytää luottolaitosta suorittamaan maksu (maksupyynnöllä tai kehotuksella), mutta pyyntöä ei ole noudatettu?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 6/29

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Liettua) on esittänyt 25.10.2016 – UAB ”Spika”, AB ”Senoji Baltija”, UAB ”Stekutis” ja UAB ”Prekybos namai Aistra” v. Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos

(Asia C-540/16)

(2017/C 006/36)

Oikeudenkäyntikieli: liettua

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Pääasian asianosaiset

Valittajat: UAB ”Spika”, AB ”Senoji Baltija”, UAB ”Stekutis” ja UAB ”Prekybos namai Aistra”

Vastapuoli: Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos (Liettuan tasavallan maatalousministeriön alaisuudessa toimiva kalastusosasto)

Muut osapuolet: Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija, BUAB ”Sedija”, UAB ”Starkis”, UAB ”Baltijos šprotai”, UAB ”Ramsun”, AB ”Laivitė”, UAB ”Baltlanta”, UAB ”Strimelė”, V. Malinausko gamybinė-komercinė firma ”Stilma”, UAB ”Banginis”, UAB ”Monistico”, UAB ”Rikneda”, UAB ”Baltijos jūra”, UAB ”Grinvita” ja BUAB ”Baltijos žuvys”

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 (1) 17 artiklaa ja 2 artiklan 5 kohdan c alakohtaa tulkittava Euroopan unionin perusoikeuskirjan 16 ja 20 artiklan valossa siten, että jos jäsenvaltio päättää käyttää 16 artiklan 6 kohdassa säädettyä harkintavaltaa, se ei saa valita sellaista sille jaettujen kalastuskiintiöiden jakomenetelmää, joka aiheuttaa kalastusmahdollisuuksien suuremman määrän vuoksi epäyhdenvertaisia kilpailuolosuhteita taloudellisille toimijoille, jotka harjoittavat toimintaa tällä alalla, vaikka tämä menetelmä perustuu avoimeen ja puolueettomaan perusteeseen?

(1) EUVL 2013, L 354, s. 22.
1)

Onko unionin lainsäädäntöä, joka perustuu 14.6.1971 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 1408/71 (1) ja 29.6.1998 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 1606/98, (2) tulkittava siten, että vaatimusta eri sosiaaliturvalaitoksissa täyttyneiden vakuutuskausien – erityisesti kun on kyse henkilön kotijäsenvaltiossa ja jossakin muussa unionin jäsenvaltiossa täyttyneistä vakuutuskausista –yhteenlaskemiseksi, ei voi esittää henkilö, jolle jo maksetaan eläkettä?
C 441/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour d’appel de Colmar (Ranska) on esittänyt 29.8.2016 – Ministère public, Belu Dienstleistung GmbH & Co KG ja Stefan Nikless

(Asia C-474/16)

(2016/C 441/11)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour d’appel de Colmar

Pääasian asianosaiset

Ministère public, Belu Dienstleistung GmbH & Co KG ja Stefan Nikless

Ennakkoratkaisukysymykset

Sitooko sen jäsenvaltion, jonka sosiaaliturvalainsäädäntöä sovelletaan edelleen palkatun työntekijän tilanteeseen, viranomaisen nimeämän laitoksen tilapäistä työvoimaa välittävälle yritykselle sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (1) 19 artiklan mukaisesti myöntämään A1 todistukseen liittyvä vaikutus yhtäältä vastaanottavan valtion laitoksia ja viranomaisia ja toisaalta saman jäsenvaltion tuomioistuimia silloin, kun todetaan, etteivät palkatun työntekijän työskentelyä koskevat olosuhteet selvästi kuulu asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyjen erityissääntöjen aineellisen soveltamisalan piiriin?

(1) EUVL 2009, L 284, s. 1.
3)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: kuuluuko the Ministry of Justice of the Republic of Lithuania -puitepäätöksen 2002/584/YOS 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”oikeusviranomainen” piiriin, ja onko kyseisen viranomaisen antama eurooppalainen pidätysmääräys näin ollen puitepäätöksen 2002/584/YOS 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”oikeudellinen päätös”?
1)

a) Onko sovellettavaa unionin oikeutta, erityisesti Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY) tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY (1) liitteessä olevan osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/23/EY (2), 4 lausekkeen 1 ja 2 kohtaa sekä miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/54/EY (3) 4 artiklaa, luettuna yhdessä yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (4) kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sellaisille kansallisille lainsäännöksille tai käytännöille, joissa ammatillisen vanhuuseläkkeen määrää laskettaessa tehdään ero lakisääteisen eläkevakuutuksen maksun määräytymisen ylärajan alittavien ja mainitun ylärajan ylittävien ansiotulojen välillä (ns. kaksijakoinen eläkemalli) ja joissa osa-aikatyöstä saatua tuloa ei kohdella siten, että ensin laskettaisiin vastaava kokoaikatyöstä maksettava tulo, määritetään sen perusteella maksun määräytymisen ylärajan ylittävä ja alittava osuus ja sitten sovellettaisiin tätä suhdelukua osa-aikatyöstä saatuun pienempään tuloon? Jos kysymyksessä 1 olevaan a kohtaan vastataan kieltävästi: b) Onko sovellettavaa unionin oikeutta, erityisesti Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY) tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY liitteessä olevan osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/23/EY, 4 lausekkeen 1 ja 2 kohtaa sekä miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/54/EY 4 artiklaa, luettuna yhdessä yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sellaisille kansallisille lainsäännöksille tai käytännöille, joissa ammatillisen vanhuuseläkkeen määrää laskettaessa tehdään ero lakisääteisen eläkevakuutuksen maksun määräytymisen ylärajan alittavien ja mainitun ylärajan ylittävien ansiotulojen välillä (ns. kaksijakoinen eläkemalli) ja joiden mukaan osittain kokoaikatyötä ja osittain osa-aikatyötä tehneen työntekijän tilannetta ei tarkastella ajanjaksojen (esim. yksittäisten kalenterivuosien) mukaan jaoteltuna, vaan siten, että määritetään työsuhteen koko kestoon sovellettava yhtenäinen työskentelyaste, ja sitten sovelletaan kaksijakoista eläkemallia tästä saatavaan keskimääräiseen tuloon?
3)

Onko asetuksen N:o 817/2010 5 ja 7 artiklaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen 4 artiklan kanssa, tulkittava siten, että vientituet on perittävä takaisin, jos viejä ei voi todistaa, että asetuksen N:o 1/2005 vaatimukset on täytetty, siinä tilanteessa, ettei eläinlääkäri voi asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 1 kohdan perusteella kolmannessa maassa tehtävien tarkastusten puitteissa tutkia, ovatko reittisuunnitelmatiedot (reittisuunnitelma) tyydyttäviä eli ovatko ne asetuksen N:o 1/2005 mukaisia (eikä hän näin ollen voi myöskään lausua, että tarkastusten tulokset ovat tyydyttäviä), sen takia, että eläinkuljettaja on antanut reittisuunnitelman virkaeläinlääkärille poistumispaikassa?
1)

Onko asetuksen N:o 1008/2008 23 (1) artiklan 1 kohdan kolmatta virkettä tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittajien on lentohintojensa julkaisemisen yhteydessä eriteltävä b, c ja d alakohdassa mainitut verot, lentoasemamaksut ja muut maksut, lisämaksut tai palvelumaksut niiden tosiasiallisten määrien mukaisesti eivätkä lentoliikenteen harjoittajat siksi voi sisällyttää niitä osittain kyseisen säännöksen a alakohdan mukaisiin lentohintoihinsa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 335/33

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesverwaltungsgericht (Itävalta) on esittänyt 31.5.2016 – Corbin Opportunity Fund, L.P., Corbin Capital Partners, Redwood Drawdown Master Fund, L.P., Redwood Opportunity Master Fund Ltd, Redwood Capital Management LLC, Pontus Holdings Ltd ja RMF Financial Holdings Sàrl v. Finanzmarktaufsichtsbehörde

(Asia C-309/16)

(2016/C 335/44)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesverwaltungsgericht

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Corbin Opportunity Fund, L.P., Corbin Capital Partners, Redwood Drawdown Master Fund, L.P., Redwood Opportunity Master Fund Ltd, Redwood Capital Management LLC, Pontus Holdings Ltd ja RMF Financial Holdings Sàrl

Vastaaja: Finanzmarktaufsichtsbehörde

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voidaanko luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2014/59/EU (1), erityisesti sen 1 artiklan 1 kohtaa ja 2 artiklan 1 kohdan 2 alakohtaa, soveltaa ajallisesti ja aineellisesti pääasiassa tarkoitetun kaltaiseen likvidaatioyhtiöön, jonka likvidaatio aloitettiin kansallisten mekanismien avulla jo ennen direktiivin täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä ja jonka likvidaatiota on jatkettu mainitun määräajan päättymisen jälkeen kyseisen direktiivin täytäntöön panemiseksi annettujen kansallisten normien nojalla?

2) Myönnetäänkö direktiivissä 2014/59/EU tällaisen likvidaatioyhtiön velkojille, jotka ovat esittäneet kriisinratkaisuviranomaisille pyynnön tutkia ja kieltää tietyt likvidaatioyhtiön suunnittelemat tai jo toteuttamat oikeustoimet (esim. tuomioistuimen vahvistama sovinto) muiden velkojien kanssa, oikeuksia, joiden suojelemiseksi ne saavat osallistua hallinnolliseen ja tuomioistuinmenettelyyn?

(1) EUVL 2014, L 173, s. 190–348
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 326/17

Valitus, jonka Inclusion Alliance for Europe GEIE on tehnyt 7.7.2016 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-539/13, Inclusion Alliance for Europe v. komissio, 21.4.2016 antamasta tuomiosta

(Asia C-378/16 P)

(2016/C 326/29)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittaja: Inclusion Alliance for Europe GEIE (edustaja: S. Famiani, avvocato)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa valituksenalaisen määräyksen

— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Euroopan komissio vaati 17.7.2013 tekemällään päätöksellä Inclusion Alliance for Europelta yhteensä 212 411,89 euron suuruisen summan maksamista hankkeiden nro 224 482 (MARE), nro 216 820 (SENIOR) ja nro 225 010 (ECRN) osalta. Inclusion Alliance for Europe nosti kanteen, jossa vaadittiin kyseisen päätöksen kumoamista, unionin yleisessä tuomioistuimessa, joka antoi ratkaisun perustellulla määräyksellä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 126 artiklan mukaisesti.

Inclusion Alliance for Europe väittää, että valituksenalainen määräys on kumottava kokonaisuudessaan jäljempänä esitetyistä syistä.

Valituksenalaisessa määräyksessä ei otettu huomioon eikä sovellettu unionin oikeuden yleisiä periaatteita komission päätöksestä nostetun kanteen arvioimisessa.

Unionin yleinen tuomioistuin piti vastauksessa esitettyjä argumentteja virheellisesti kanneperusteina, jotka oli esitetty ensimmäistä kertaa, vaikka ne ovat päinvastoin alkuperäisessä kannekirjelmässä jo esitettyjen kanneperusteiden ja argumenttien selvennyksiä, joten 2.5.1991 annetun unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohtaa ei ole rikottu.

Esitetyistä lausumista, jotka koskivat tarkastusmenettelyyn sovellettavia unionin oikeuden periaatteita, unionin yleinen tuomioistuin antoi joko riittämättömät perustelut tai jätti perustelut kokonaan antamatta ja palautti virheellisesti asian käsittelyn kysymykseen sopimuksen tulkinnasta / rikkomisesta sen sijaan, että se olisi huomioinut unionin oikeuden yleisten periaatteiden loukkaamisen.

Valituksenalaisessa määräyksessä ei oteta huomioon eikä sovelleta unionin oikeuden yleisiä periaatteita, kun on kyse perusteettoman edun palauttamista koskevasta vaatimuksesta ja vahingonkorvausvaatimuksesta, jotka on esitetty Euroopan komissiota vastaan.
4)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko unionin oikeutta tulkittava tehokasta vaikutusta koskeva periaate (effet utile) ja SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettu vilpittömän yhteistyön periaate huomioon ottaen siten, että kansallisen hallintoviranomaisen määräämä alaskirjaustoimenpide on tunnustettava toisessa jäsenvaltiossa myös silloin, jos direktiivistä 2014/59/EU johtuvia sääntöjä sovelletaan kansallisen lainsäädännön nojalla myös laitokseen, joka oli direktiivin 2014/59/EU voimaan tullessa 2.7.2014 vielä asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa tarkoitettu luottolaitos (CRR-laitos) mutta joka on jo menettänyt luottolaitoksen aseman ennen direktiivin 2014/59/EU täytäntöönpanolle kansallisessa lainsäädännössä asetetun määräajan päättymistä 31.12.2014?
2)

Siinä tapauksessa, että asetuksen N:o 800/2008 on katsottava koskevan kaikkia yleistäytäntöönpanomenettelyjä, onko erityisesti kuninkaan asetuksen nro 267/1942 186-bis §:ssä tarkoitetun akordimenettelyn osalta, jossa velallisen liiketoiminta jatkuu (concordato preventivo con continuità), asetuksen N:o 800/2008 1 artiklan 7 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että pelkästään se, että rakennerahastosta tukea hakevan elinkeinonharjoittajan tapauksessa yleistäytäntöönpanomenettelyn aloittamisen edellytykset täyttyvät, estää rahoituksen myöntämisen tai velvoittaa tukea hallinnoivan kansallisen viranomaisen peruuttamaan jo myönnetyn rahoituksen, vai onko päinvastoin yrityksen vaikeudet selvitettävä käytännössä ottaen huomioon esimerkiksi se, kauanko menettely on ollut vireillä ja onko elinkeinonharjoittaja noudattanut velvoitteitaan, sekä kaikki muut merkitykselliset seikat?
—

54–57 ja 59–63 kohta siltä osin kuin on kyse siitä, ettei komissio ole täyttänyt liittymisasiakirjan 36 artiklaan kirjattua velvollisuuttaan valvoa, että Kroatia noudattaa liittymisasiakirjan liitteessä VII olevan 3 kohdan mukaista sitoumustaan jatkaa oikeuslaitoksensa tehokkuuden parantamista, kun otetaan huomioon, että kannekirjelmän liitteistä ilmenee, että komissio on käsitellyt seurantataulukoitaan ajanjakson 1.9.2012–28.2.2013 osalta siten, että se on lisännyt niihin virheellisiä tietoja, jotka olivat peräisin Kroatian oikeusministeriöstä ja jotka koskivat Kroatian alioikeuksissa ja kauppaoikeuksissa vireillä olevien riita-asioiden ja täytäntöönpanoasioiden vähenevää määrää, ilman, että asiantuntijat olisivat tarkistaneet tai analysoineet niitä tai että näin olisi tehty laskelmien avulla, mikä on osoitus vakavasta laiminlyönnistä siihen nähden, mikä merkitys kyseisten taulukoiden laadinnalla on
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 243/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Administrativen sad Varna (Bulgaria) on esittänyt 20.4.2016 – ”MIP-TS” OOD v. Mitnitsa Varna

(Asia C-222/16)

(2016/C 243/22)

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Administrativen sad Varna

Pääasian asianosaiset

Valittaja:”MIP-TS” OOD

Vastapuoli: Mitnitsa Varna

Ennakkoratkaisukysymys

Käsittääkö 3.8.2011 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen N:o 791/2011 1 artiklan 1 kohdan soveltamisala sellaisten lasikuidusta valmistettujen seulakankaiden tuonnin, joiden silmäkoko on sekä pituudeltaan että leveydeltään suurempi kuin 1,8 mm ja jotka painavat enemmän kuin 35 g/m2, lukuun ottamatta lasikuituvahvikekiekkoja, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 7019 51 00 ja ex 7019 59 00 (Taric-koodit 7019510010 ja 7019590010) ja jotka ilmoitettiin 10.4.2012 tullimenettelyyn ”luovutus vapaaseen liikkeeseen ja loppukäyttöön” siten, että niiden alkuperämaaksi ilmoitettiin Thaimaa, ja lähetettiin sieltä, mutta niiden tosiasiallinen alkuperämaa oli Kiinan kansantasavalta ja tämä todettiin alkuperämaaksi OLAF:n Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1073/1999 täytäntöön panemiseksi suorittamassa tutkimuksessa ja sen laatimassa kertomuksessa?
C 222/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Rejonowy dla Wrocławia-Śródmieścia we Wrocławiu (Puola) on esittänyt 14.3.2016 – Halina Socha, Dorota Olejnik ja Anna Skomra v. Szpital Specjalistyczny im. A. Falkiewicza we Wrocławiu

(Asia C-149/16)

(2016/C 222/03)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Rejonowy dla Wrocławia-Śródmieścia we Wrocławiu

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Halina Socha, Dorota Olejnik ja Anna Skomra

Vastaaja: Szpital Specjalistyczny im. A. Falkiewicza we Wrocławiu (erikoissairaala)

Ennakkoratkaisukysymys

Onko työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.7.1998 annetun neuvoston direktiivin 98/59/EY (1) 1 artiklan 1 kohtaa ja 2 artiklaa, luettuna yhdessä (unionin) oikeuden tehokkuusperiatteen kanssa, tulkittava siten, että työnantaja, joka vaikean taloudellisen tilanteen vuoksi ilmoittaa työsopimusten työ- ja palkkaehtojen irtisanomisesta (ehtojen uudistamista varten) yksinomaan palkanmaksua koskevien ehtojen osalta, on velvollinen soveltamaan edellä mainitusta direktiivistä ilmenevää menettelyä ja neuvottelemaan irtisanomisista työntekijöiden ammattijärjestöjen kanssa, vaikka kansallisen lainsäädännön – työnantajista riippumattomista syistä päätettäviä työsuhteita koskevista erityisistä säännöistä 13.3.2003 annetun lain (Dz. U. [Puolan tasavallan virallinen lehti] 2003, nro 90, 844 kohta muutoksineen) – 1, 2, 3, 4, 5 ja 6 § eivät sisällä työsopimuksen ehtojen irtisanomista koskevia säännöksiä?

(1) EYVL L 225, s. 16.