Asia C-264/08

Belgian valtio

vastaan

Direct Parcel Distribution Belgium NV

(Hof van Cassatien esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Yhteisön tullikoodeksi — Tullivelka — Tullien määrä — 217 ja 221 artikla — Yhteisöjen omat varat — Asetus (EY, Euratom) N:o 1150/2000 — 6 artikla — Edellytys, jonka mukaan tullien määrät on kirjattava tileihin ennen kuin ne annetaan tiedoksi velalliselle — ”Lainmukaisen” tullien määrän käsite”

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 28.1.2010 I ‐ 736

Tuomion tiivistelmä

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 217 artiklan 1 kohta ja 221 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1150/2000 6 artikla)

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 221 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä tarkoitettu kannettavien tullien määrän ”tileihin kirjaaminen” muodostaa kyseisen määrän ”tileihin kirjaamisen” kyseisen 217 artiklan 1 kohdassa määritellyllä tavalla. (ks. 17 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 217 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”tileihin kirjaaminen” on erotettava yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728 soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen N:o 1150/2000 6 artiklassa tarkoitetusta todettujen maksujen kirjaamisesta omia varoja koskevaan kirjanpitoon. Koska asetuksen N:o 2913/92 217 artiklassa ei säädetä yksityiskohtaisista säännöistä, joiden mukaan ”tileihin kirjaaminen” on käytännössä toteutettava tässä säännöksessä tarkoitetulla tavalla, eikä myöskään teknisistä tai muodollisista vähimmäisvaatimuksista, tämä tileihin kirjaaminen, joka voidaan tehdä kirjaamalla kyseinen määrä pöytäkirjaan, jossa todetaan tullilainsäädännön rikkominen, on toteutettava takaamalla se, että toimivaltaiset tulliviranomaiset kirjaavat tullivelasta johtuvien tuonti- tai vientitullien määrän tilikirjoihin tai muulle vastaavalle tietovälineelle muun muassa sen mahdollistamiseksi, että kyseiset summat kirjataan tileihin varmasti myös velallisen kannalta. (ks. 18–20 ja 22–25 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 221 artiklan 1 kohtaa on tulkittava niin, että tulliviranomaiset antavat maksettavan tuonti- tai vientitullien määrän pätevästi tiedoksi tullivelalliselle asianmukaisten menettelysääntöjen mukaisesti vain, jos mainitut tulliviranomaiset ovat ensin kirjanneet tileihin näiden tullien määrän. Tällaista tullien määrän tileihin kirjaamisen ja tiedoksiannon kronologiaa on nimittäin noudatettava, jottei velallisia kohdeltaisi eri tavalla ja jottei haitattaisi lisäksi tulliliiton sujuvaa toimintaa. Jäsenvaltiot eivät myöskään ole velvollisia antamaan erityisiä menettelysäännöksiä tavasta, jolla tuonti- tai vientitullien määrä on annettava velalliselle tiedoksi, kunhan kyseiseen tiedoksiantoon voidaan soveltaa sellaisia yleisesti sovellettavia kansallisia menettelysäännöksiä, joilla velalliselle voidaan taata asianmukaiset tiedot ja joiden avulla velallinen voi puolustaa oikeuksiaan tietoisena kaikista asiaan vaikuttavista seikoista. (ks. 26–30 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)

Yhteisön oikeus ei ole esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin tukeutuu olettamaan, joka koskee tulliviranomaisten väitettä siitä, että tuonti- tai vientitullien määrä on ”kirjattu tileihin” yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 217 artiklassa tarkoitetulla tavalla ennen tämän määrän antamista tiedoksi velalliselle, edellyttäen kuitenkin, että tehokkuus- ja vastaavuusperiaatteita noudatetaan. Silloin kun yhteisö ei ole antanut tiettyä alaa koskevia säännöksiä, kunkin jäsenvaltion asiana on sisäisessä oikeusjärjestyksessään määrittää toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yhteisön oikeuden välittömään oikeusvaikutukseen perustuvat yksityisten oikeudet, kuitenkin siten, että vastaavuusperiaatteen mukaisesti nämä menettelysäännöt eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia, eivätkä ne saa olla tehokkuusperiaatteen mukaisesti sellaisia, että yhteisön oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa. Nämä toteamukset pätevät myös siltä osin kuin on kyse erityisesti näyttöä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja etenkin todistustaakan jakautumista koskevista säännöistä, joita sovelletaan yhteisön oikeuden rikkomiseen liittyviä riitoja koskeviin oikeudenkäyntimenettelyihin. Jos kansallinen tuomioistuin näin ollen tietyssä asiassa toteaa, että tullivelalliselle asetettu todistustaakka siitä, ettei tätä velkaa ole kirjattu tileihin, voi tehdä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi tällaisen näytön esittämisen erityisesti siksi, että se koskee tietoja, joita velallisella ei voi olla, sillä on tehokkuusperiaatteen noudattamisen takaamiseksi velvollisuus turvautua kaikkiin kansallisessa lainsäädännössä sen käyttöön annettuihin menettelyllisiin keinoihin, joihin kuuluu välttämättömien selvittämistoimien määrääminen, mukaan lukien asianosaisen tai sivullisen henkilön määrääminen toimittamaan asiakirja tai muu todiste. (ks. 32–36 kohta ja tuomiolauselman 4 kohta)

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 221 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ennen kuin kannettavien tullien määrä annetaan tiedoksi, asianomaisen jäsenvaltion tulliviranomaisten on pitänyt kirjata se tileihin, ja jos kyseistä määrää ei ole kirjattu tileihin saman asetuksen 217 artiklan 1 kohdan mukaisella tavalla, nämä viranomaiset eivät voi kantaa sitä, mutta niillä kuitenkin säilyy oikeus antaa sama määrä uudestaan tiedoksi, jolloin niiden on noudatettava mainitun asetuksen 221 artiklan 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä ja vanhentumista koskevia oikeussääntöjä, jotka olivat voimassa tullivelan syntymisen hetkellä. (ks. 37–39 kohta ja tuomiolauselman 5 kohta)