FI Euroopan unionin virallinen lehti C 32/15

Valitus, jonka Claudia Gualtieri on tehnyt 11.11.2008 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-284/06, Gualtieri v. komissio, 10.9.2008 antamasta tuomiosta

(Asia C-485/08 P)

(2009/C 32/25)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittaja: Claudia Gualtieri (edustajat: asianajajat P. Gualtieri ja M. Gualtieri)

Muu osapuoli: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— kaikki muut vaatimukset ja väitteet on hylättävä

— asiassa on tehtävä asianmukaiset toteamukset

— esillä olleisiin kysymyksiin liittyvät perusteet ja niitä koskevat yksittäiset vaatimukset, jotka toistetaan tässä yhteydessä kokonaisuudessaan, on hyväksyttävä

— on vahvistettava oikeusperiaate, jonka mukaan lähetettyjen kansallisten asiantuntijoiden ja Euroopan yhteisöjen komission välillä on työsuhde, joka voidaan rinnastaa väliaikaisten toimihenkilöiden työsuhteeseen, ja jonka mukaan lähetetyille kansallisille asiantuntijoille suoritettavat korvaukset ovat luonteeltaan palkkaa

— on todettava, että yhteisön oikeuden nojalla samoista työsuorituksista on suoritettava sama korvaus, ja että joka tapauksessa se, että naimisissa oleville henkilöille suoritetaan erisuuruisia korvauksia kuin naimattomille tai tosiasiallisessa parisuhteessa eläville henkilöille, tarkoittaa laillistetussa suhteessa elävän henkilön syrjintää

— toissijaisesti on todettava, että lähetetyistä kansallisista asiantuntijoista tehdyn päätöksen 17 artiklassa tarkoitetut korvaukset on suoritettava kantajalle kokonaisuudessaan asumuseropäivästä tai siitä päivästä lukien, kun avioerohakemus on jätetty Brysselin tuomioistuimeen

— tämän seurauksena on kumottava kokonaan tai osittain valituksen kohteena oleva ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 10.9.2008 antama tuomio, joka annettiin tiedoksi seuraavana päivänä, ja on hyväksyttävä kokonaan tai osittain ensimmäisessä oikeusasteessa ja valitusasteessa esitetyt vaatimukset, tai asia on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen pääasian ratkaisemiseksi uudelleen

— Euroopan yhteisöjen komissio on velvoitettava korvaamaan molemmissa oikeusasteissa tai toissijaisesti ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensinnäkin lähetettyjen kansallisten asiantuntijoiden oikeudellista asemaa koskevista säännöksistä käy kiistatta ja selvästi ilmi, että sidos alkuperäiseen hallintoon säilyy passiivisena koko siirron ajan ja että tuona ajanjaksona lähetetty kansallinen asiantuntija kuuluu täysin komission organisaatioon ja suorittaa tehtävänsä yksinomaan sille, minkä seurauksena lähetettyjen kansallisten asiantuntijoiden oikeudellinen asema rinnastuu selvästi (ainakin tilapäisten) toimihenkilöiden asemaan, joka puolestaan rinnastuu työsuhteen ehtojen ja palkkauksen osalta virkamiesten asemaan.

Tästä syystä ja EY 141 artiklan 2 kohdan (jonka mukaan palkalla tarkoitetaan myös muuta korvausta, jonka työntekijä suoraan tai välillisesti saa työnantajaltaan työstä tai tehtävästä rahana tai luontoisetuna), joka on lähetetyistä kansallisista asiantuntijoista tehdyn päätöksen 17 artiklaan nähden ylemmäntasoinen normi, ja Euroopan yhteisöjen virkamiehiin ja muuhun henkilöstöön sovellettavien henkilöstösääntöjen (62 artiklan 3 kohta: ”Palkka muodostuu peruspalkasta, perhelisistä ja muista korvauksista”) nojalla lähetetyille kansallisille asiantuntijoille suoritettavat korvaukset ovat luonteeltaan palkkaa, samoin kuin virkamiehille ja muulle henkilöstölle suoritettavat korvaukset.

Tämän seurauksena valittaja väittää, että on olemassa yleinen oikeusperiaate, joka sisältyy myös yhteisön oikeuteen, ja jonka mukaan samoista työsuorituksista on suoritettava sama korvaus, mikä käy ilmi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 14 artiklasta, 29.6.2000 annetusta direktiivistä 2000/43/EY (1), 27.11.2000 annetusta direktiivistä 2000/78/EY (2) sekä EY 3 artiklan 2 kohdasta, EY 136 artiklasta, EY 137 artiklan i kohdasta ja EY 141 artiklan 1 kohdasta.

Sitä vastoin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omaksumasta tulkinnasta seuraa, että kahdelle työntekijälle, jotka tekevät samaa työtä, suoritetaan erisuuruista palkkaa, jos toisen työntekijän puoliso asuu jo Brysselissä komennuksen alkaessa, ja tällä syrjitään vakavalla tavalla laillistetussa suhteessa eläviä henkilöitä, siitä huolimatta, että tätä instituutiota suojataan voimakkaasti kansallisissa ja kansainvälisissä säännöksissä ja että eri jäsenvaltioiden lainsäädännöissä, henkilöstösäännöissä (liitteessä VII olevan 1 artiklan 1 kohta ja 1 artiklan 2 kohdan c alakohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä tähän instituutioon on pyritty rinnastamaan tosiasialliset parisuhteet.

Lisäksi korvaukset olisi pitänyt suorittaa kokonaisuudessaan ainakin parisuhteen päätyttyä, koska asiaa koskevissa säännöksissä ei todeta, että ratkaisevana ajankohtana olisi komennuksen alkamishetki, siten, että huomioon ei otettaisi komennuksen aikana tapahtuneita muutoksia.

Valittaja toteaa lähetetyistä kansallisista asiantuntijoista tehdyn päätöksen 20 artiklan lainvastaisuutta koskevasta väitteestä EY 241 artiklan nojalla, että tämän väitteen perusteeksi esitetyt tosiseikat ja oikeudelliset seikat oli selostettu niin yksityiskohtaisesti ja helposti ymmärrettävällä tavalla, että vastapuoli ei esittänyt vastaväitteitä, ja että oli selvää, että viittauksella kyseiseen 241 artiklaan pyrittiin saamaan joka tapauksessa ratkaisu esillä oleviin kysymyksiin, vaikka asia olisi riitautettu liian myöhään, minkä valittaja kuitenkin ehdottomasti kiistää.

Valittaja on lisäksi luopunut luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista koskevasta valitusperusteesta ja hakee muutosta oikeudenkäyntikuluja koskevaan päätökseen, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti ne olisi pitänyt määrätä kokonaan korvattaviksi. Lopuksi valittaja esittää, että se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut ja ratkaissut pääasian, tarkoittaa selvästi, että on tunnustettu, että kanne voitiin tutkia, mitä ei voida tässä vaiheessa enää asettaa kyseenalaiseksi.

Näin ollen yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan vahvistamaan oikeusperiaate, jonka mukaan lähetettyjen kansallisten asiantuntijoiden ja Euroopan yhteisöjen komission välillä on työsuhde, joka voidaan rinnastaa väliaikaisten toimihenkilöiden työsuhteeseen, ja jonka mukaan lähetetyille kansallisille asiantuntijoille suoritettavat korvaukset ovat luonteeltaan palkkaa, toteamaan, että yhteisön oikeuden nojalla samoista työsuorituksista on suoritettava sama korvaus, ja että joka tapauksessa se, että naimisissa oleville henkilöille suoritetaan erisuuruisia korvauksia kuin naimattomille tai tosiasiallisessa parisuhteessa eläville henkilöille, tarkoittaa laillistetussa suhteessa elävän henkilön syrjintää, tai toissijaisesti toteamaan, että lähetetyistä kansallisista asiantuntijoista tehdyn päätöksen 17 artiklassa tarkoitetut korvaukset on suoritettava kantajalle kokonaisuudessaan asumuseropäivästä tai siitä päivästä lukien, kun avioerohakemus on jätetty Brysselin tuomioistuimeen.

(1) Rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta 29.6.2000 annettu neuvoston direktiivi 2000/43/EY; EYVL L 180, s. 22.

(2) Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annettu neuvoston direktiivi 2000/78/EY; EYVL L 303, s. 16.