JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JULIANE KOKOTT

28 päivänä lokakuuta 2004 ( )

Asia C-225/02

Rosa García Blanco

(Juzgado de lo Social n° 3 de Orensen (Espanja) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Lakisääteinen vanhuuseläke – Odotusaika – Ulkomailla ja kotimaassa täyttyneiden vakuutuskausien huomioon ottaminen – Vakuutuskaudet, jotka vain suurentavat oikeutta mutta eivät luo sellaista – Sellaisten kausien huomioon ottaminen, joilta henkilö on saanut 52 vuotta täyttäneille työttömille maksettavaa erityistä työttömyyskorvausta – Ennakkoratkaisupyynnön raukeaminen





I Johdanto

1. Pääasian kantaja Rosa García Blanco on aikaisemmin saanut Espanjassa erityislaatuista työttömyyskorvausta. Korvauksen saamisaikana valtiollinen työvoimaviranomainen maksoi hänen nimissään lakisääteisen eläkevakuutuksen maksuja. Täytettyään 65 vuotta García Blanco hakee nyt lakisääteistä vanhuuseläkettä. Pääasian oikeudenkäynnissä oli riidanalaista, onko eläkemaksut, jotka on maksettu aikana, jona García Blanco sai erityistä työttömyyskorvausta, otettava huomioon laskettaessa lakisääteisen vanhuuseläkkeen odotusaikaa ja merkitseekö niiden mahdollinen huomiotta jättäminen, että siirtotyöläisiä syrjitään kansalaisuuden perusteella.

2. Tässä yhteydessä Juzgado de lo Social n° 3 de Orense (jäljempänä myös ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle kaksi ennakkoratkaisukysymystä sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71( ) (jäljempänä asetus N:o 1408/71) tulkinnasta. Nämä kysymykset vastaavat sisällöllisesti asiassa C-306/03, Salgado Alonso,( ) esitettyjä kysymyksiä.

3. García Blancolle on kuitenkin myönnetty lakisääteinen vanhuuseläke sillä aikaa, kun asia on ollut vireillä yhteisöjen tuomioistuimessa, joten nyt on pohdittava, raukeaako ennakkoratkaisupyyntö.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Yhteisön lainsäädäntö

4. Tässä asiassa sovellettavat yhteisön oikeussäännöt sisältyvät asetukseen N:o 1408/71. Sen 1 artiklan r alakohdassa määritellään vakuutuskausien käsite niin, että sillä tarkoitetaan

”maksukausia tai työskentelykausia tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausia, sen mukaan kuin ne on määritelty tai tunnustettu vakuutuskausiksi siinä lainsäädännössä, jonka mukaan ne on täytetty tai niitä pidetään täytettyinä, ja kaikkia kausia, joita käsitellään sellaisina, jos niitä pidetään sanotun lainsäädännön mukaan vakuutuskausia vastaavina; myös virkamiesten erityisjärjestelmän piirissä täyttyneitä kausia pidetään vakuutuskausina”.

5. Asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Jollei tämän asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu, jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset.”

6. Asetuksen N:o 1408/71 45 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa vakuutus- ja asumiskausien huomioon ottamisesta:

”Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi järjestelmässä, joka ei ole 2 tai 3 kohdan mukainen erityisjärjestelmä, edellytetään vakuutus- tai asumiskausien täyttymistä, tämän jäsenvaltion toimivaltainen vakuutuslaitos ottaa huomioon tarpeellisessa määrin muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutus- tai asumiskaudet, olivatpa ne täyttyneet yleisessä järjestelmässä tai erityisjärjestelmässä ja joko palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana. Nämä kaudet otetaan huomioon ikään kuin ne olisivat sovellettavan lainsäädännön mukaisesti täyttyneitä kausia.”

7. Asetuksen N:o 1408/71 46 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Jos jäsenvaltion lainsäädännön vaatimat edellytykset oikeudesta etuuksiin eivät täyty, ellei oteta huomioon 45 artiklan ja/tai 40 artiklan 3 kohdan säännöksiä, sovelletaan seuraavia sääntöjä:

a) toimivaltainen laitos laskee sen etuuden teoreettisen määrän, jota kysymyksessä oleva henkilö voisi hakea, jos kaikki vakuutus- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet niiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan, joiden alainen palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on, olisivat täyttyneet kyseisessä jäsenvaltiossa ja sen soveltaman lainsäädännön mukaan etuuden myöntämispäivänä. Jos tämän lainsäädännön mukaan etuuden määrä on riippumaton täyttyneiden vakuutuskausien kestosta, määrää pidetään tässä a alakohdassa tarkoitettuna teoreettisena määränä;

b) toimivaltainen laitos määrää sen jälkeen etuuden todellisen määrän a alakohdassa tarkoitetun teoreettisen määrän perusteella ja tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan ennen riskin toteutumista täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien keston suhteessa niiden vakuutus- tai asumiskausien kokonaispituuteen, jotka ovat täyttyneet kaikissa kyseessä olevissa jäsenvaltioissa ennen riskin toteutumista.”

8. Asetuksen N:o 1408/71 48 artiklassa säädetään alle vuoden pituisten vakuutus- tai asumiskausien osalta seuraavaa:

”1. Sen estämättä mitä 46 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltion laitos ei ole velvollinen myöntämään etuuksia sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneiden sellaisten kausien osalta, jotka on otettava huomioon riskin toteutumishetkellä, jos:

– sanottujen kausien kesto ei ole yhtä vuotta,

ja

– jos tämän lainsäädännön mukaan oikeutta etuuteen ei saavuteta vain näiden kausien perusteella.

2. Jokaisen muun jäsenvaltion toimivaltainen laitos ottaa huomioon 1 kohdassa tarkoitetut kaudet soveltaessaan 46 artiklan 2 kohtaa, lukuun ottamatta b alakohdan säännöksiä.

3. Jos 1 kohdan säännösten soveltamisen tuloksena olisi vapautus kaikille kyseisten jäsenvaltioiden laitoksille velvoitteistaan, etuudet myönnetään yksinomaan viimeisen sellaisen valtion lainsäädännön mukaan, jonka mukaiset edellytykset täyttyvät, niin kuin kaikki täyttyneet ja 45 artiklan 1–4 kohdan säännösten mukaan huomioon otetut vakuutus- ja asumiskaudet olisivat täyttyneet tämän valtion lainsäädännön mukaan.”

B Kansallinen lainsäädäntö

9. Texto Refundido de la Ley General de la Seguridad Socialin( ) (Espanjan tarkistettu yleinen sosiaaliturvalaki, jäljempänä TRLGSS) 161 §:n 1 momentin b kohdassa säädetään, että vanhuuseläkettä koskevan oikeuden syntyminen edellyttää seuraavien kahden odotusajan täyttymistä:

– yleinen odotusaika, joka tarkoittaa vähintään 15:tä maksuvuotta

ja

– erityinen odotusaika, joka tarkoittaa kahta maksuvuotta niiden viimeisten 15 vuoden aikana, jotka välittömästi edeltävät vakuutustapahtumaa.

10. Työttömille, jotka ovat täyttäneet 52 vuotta, myönnetään jo ennen lakisääteisen eläkeiän saavuttamista TRLGSS:n 215 §:n 1 momentin 3 kohdan nojalla erityislaatuinen työttömyyskorvaus (subsidio por desempleo, jäljempänä erityinen työttömyyskorvaus). Tämä edellyttää muun muassa, että kyseinen henkilö voi osoittaa maksaneensa lakisääteisen työttömyysvakuutuksen maksuja vähintään kuuden vuoden ajan ja että hän lisäksi täyttää kaikki lakisääteisen vanhuuseläkkeen myöntämisen edellytykset eläkeikää lukuun ottamatta.

11. Sen lisäksi, että lakisääteistä työttömyysvakuutusta hoitava laitos (Organismo Gestor del Seguro de Desempleo) maksaa erityisen työttömyyskorvauksen sen saajalle, se maksaa TRLGSS:n 218 §:n 2 momentin perusteella joka kalenterikuukaudelta, jona saajalla on oikeus korvaukseen, saajan nimissä lakisääteisen vanhuuseläkkeen maksuja sosiaalivakuutukseen.

12. Erityisen työttömyyskorvauksen saajan puolesta maksettujen eläkemaksujen vaikutusta rajoitetaan TRLGSS:n 28 lisäsäännöksessä( ) seuraavasti:

”Laitoksen [TRLGSS:n] 218 §:n 2 momentin perusteella suorittamat vanhuuseläkkeen vakuutusmaksut otetaan huomioon vanhuuseläkkeen perustetta ja siihen sovellettavaa prosenttiosuutta laskettaessa. Näillä maksuilla ei missään tapauksessa ole pätevyyttä eikä oikeusvaikutusta, kun on kysymys sen osoittamisesta, että se [TRLGSS:n] 161 §:n 1 momentin b kohdassa vaadittu maksukausien vähimmäiskesto on täyttynyt, jonka on 215 §:n 1 momentin 3 kohdan mukaan oltava näytetty toteen haettaessa työttömyyskorvausta 52 vuotta täyttäneille henkilöille.”

13. Lakisääteisen eläkevakuutuksen maksut, jotka INEM on maksanut erityisen työttömyyskorvauksen saajan nimissä, otetaan hallintokäytännössä kuitenkin huomioon asetuksen N:o 1408/71 48 artiklan kohdan yhteydessä; tämä ilmenee vuonna 1999 annetusta INSS:n ja INEM:n yhteisestä hallinnollisesta määräyksestä.( )

III Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet

A Asian tausta

14. Rosa García Blanco, joka syntyi 9.10.1935 ja kuoli 14.5.2002,( ) oli työskennellyt Saksassa 1966–1984. Hän oli siellä suorittanut Saksan lakisääteisen eläkevakuutuksen maksuja 209 kuukaudelta (runsaalta 17 vuodelta).

15. García Blanco sai 1.6.1984–2.12.1984 Espanjassa Saksan ja Espanjan välisen sopimuksen nojalla maksuihin perustuvia lakisääteisen työttömyysvakuutuksen etuja, jotka Espanjan valtion työvoimaviranomainen Instituto Nacional de Empleo (jäljempänä INEM) oli myöntänyt hänelle. Tänä aikana INEM maksoi hänen puolestaan myös kaikkien Espanjan lakisääteisen sosiaalivakuutuksen osa-alueiden (muun muassa lakisääteisen eläkevakuutuksen) maksuja, minkä perusteella on kertynyt 185 päivän (n. 6 kuukauden) pituinen maksukausi.

16. Vuodesta 1989 lähtien García Blanco sai 52 vuotta täyttäneille työntekijöille tarkoitettua erityistä työttömyyskorvausta. Tässä yhteydessä INEM maksoi TRLGSS:n 218 §:n 2 momentin perusteella hänen puolestaan Espanjan lakisääteisen eläkevakuutuksen maksuja 4 080 päivältä (runsaalta 11 vuodelta).

17. Asiakirja-aineistosta ilmenee lisäksi, että García Blanco sai 1.12.1989 lukien lakisääteistä perhe-eläkettä sen johdosta, että hänen äitinsä, jonka kanssa hän oli aikaisemmin asunut, kuoli.

B Lakisääteistä vanhuuseläkettä koskeva hakemus

18. Täytettyään 65 vuotta vuonna 2000 García Blanco haki lakisääteistä vanhuuseläkettä Espanjan sosiaalivakuutuksesta. Espanjan sosiaalivakuutuslaitos Instituto Nacional de Seguridad Social (jäljempänä INSS) hylkäsi tämän hakemuksen 27.4.2001 tekemällään päätöksellä. INSS perusteli päätöstä sillä, ettei García Blancolle ollut Espanjassa kertynyt vaadittua vähimmäismaksukautta. Sitä 4 080 päivän kautta, jolta INEM oli maksanut erityistä työttömyyskorvausta saavan García Blancon puolesta eläkemaksuja, ei TRLGSS:n 28 lisäsäännöksen mukaan voitu ottaa huomioon. Jäljelle jäänyttä 185 päivän kautta, jolta García Blancon puolesta oli maksettu Espanjassa sosiaalivakuutusmaksuja sen perusteella, että hän sai maksuihin perustuvia lakisääteisen työttömyysvakuutuksen etuuksia, ei voitu asetuksen N:o 1408/71 48 artiklan 1 kohdan mukaan ottaa huomioon, koska sen kesto oli alle vuoden.

19. García Blanco haki ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa oikeussuojaa tätä hylkäävää päätöstä vastaan. Hän nosti kanteen sekä INSS:ää että Tesorería General de la Seguridad Socialia (jäljempänä TGSS) vastaan vedoten pääasiallisesti siihen, että hänen hyväkseen ei ollut nyt otettava huomioon vain sitä alkuperäistä 185 päivän kautta, jolta eläkemaksuja oli maksettu Espanjassa, vaan myös ne lakisääteisen eläkevakuutuksen maksut, jotka INEM maksoi hänen puolestaan, kun hän sai erityistä työttömyyskorvausta; tämän johdosta hänelle oli tähän mennessä kertynyt Espanjassa kaikkiaan 4 265 maksupäivää (runsaat 11 vuotta ja 8 kuukautta).

C Ennakkoratkaisupyyntö

20. Juzgado de lo Social n° 3 de Orense päätti 30.3.2002 tekemällään päätöksellä lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”1) Ovatko EY 12 ja EY 39–EY 42 artikla (EY:n perustamissopimuksen 6 ja 48–52 artikla) sekä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 45 artikla esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan vanhuuseläkkeen vakuutusmaksuja, jotka työttömyysvakuutuslaitos on suorittanut työntekijän nimissä ajalta, jona tämä sai määrättyjä työttömyysetuuksia, ei voida ottaa huomioon niin, että ne täyttäisivät kansallisessa lainsäädännössä käyttöön otettuja eri odotusaikoja ja että niiden perusteella syntyisi oikeus vanhuusetuuteen, vaikka tämän työntekijän on sen pitkään kestäneen työttömyytensä vuoksi, jota kyseisillä työttömyysetuuksilla pyritään kompensoimaan, täysin mahdoton saada hyväkseen muita vanhuuseläkkeen vakuutusmaksuja kuin ne, jotka on lainsäädännön mukaan jätettävä huomiotta, minkä seurauksena tämä kansallinen sääntely kohdistuu ainoastaan liikkumisvapautta koskevaa oikeuttaan käyttäneisiin työntekijöihin, joille ei voi syntyä oikeutta kansallisen lainsäädännön mukaiseen vanhuuseläkkeeseen, vaikka edellä mainitun asetuksen 45 artiklan mukaan kyseessä olevien odotusaikojen on katsottava täyttyneen?

2) Ovatko EY 12 ja EY 39–EY 42 artikla (EY:n perustamissopimuksen 6 ja 48–52 artikla) sekä asetuksen N:o 1408/71 48 artiklan 1 kohta esteenä kansallisille säännöksille, joiden mukaan vanhuuseläkkeen vakuutusmaksuja, jotka työttömyysvakuutuslaitos on suorittanut työntekijän nimissä ajalta, jona tämä sai määrättyjä työttömyysetuuksia, ei voida ottaa huomioon niin, että voitaisiin katsoa, että ”tämän jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutus- tai asumiskaudet ovat kokonaispituudeltaan yhden vuoden”, vaikka tämän työntekijän on sen pitkään kestäneen työttömyytensä vuoksi, jota kyseisillä työttömyysetuuksilla pyritään kompensoimaan, täysin mahdoton saada hyväkseen muita vanhuuseläkkeen vakuutusmaksuja kuin ne, jotka ovat erääntyneet ja jotka on maksettu työttömyyden aikana, minkä seurauksena tämä kansallinen sääntely kohdistuu ainoastaan liikkumisvapautta koskevaa oikeuttaan käyttäneisiin työntekijöihin, joille ei voi syntyä oikeutta kansallisen lainsäädännön mukaiseen vanhuuseläkkeeseen, vaikka edellä mainitun asetuksen 48 artiklan 1 kohdan mukaan kansallista vakuutuslaitosta ei voida vapauttaa velvollisuudestaan myöntää kansallisia etuuksia?”

D Menettely ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeen

21. INSS on 8.4.2003 päivätyllä kirjeellään ilmoittanut yhteisöjen tuomioistuimelle, että – tällä välin kuolleelle – Rosa García Blancolle on 3.4.2003 tehdyllä päätöksellä myönnetty hänen hakemansa lakisääteinen vanhuuseläke. Tässä päätöksessä häntä on lisäksi kehotettu valitsemaan joko tämä vanhuuseläke tai jo aikaisemmin myönnetty perhe-eläke,( ) koska ne eivät ole keskenään yhteensoveltuvia eli niitä ei voida maksaa samaan aikaan. Dolores García Blanco on vakuutetun tyttärenä ja oikeudenomistajana käyttänyt välittömästi tätä valintaoikeutta niin, että hän on valinnut perhe-eläkkeen.

22. Tästä syystä yhteisöjen tuomioistuimen kirjaaja on 10.4.2003 päivätyllä kirjeellään kehottanut ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta ilmoittamaan, peruuttaako tämä ennakkoratkaisupyyntönsä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on 11.4.2003 päivätyssä kirjeessään vastannut pysyttävänsä ennakkoratkaisupyyntönsä muun muassa siitä syystä, että yhteisöjen tuomioistuimen vastauksella voi olla käyttöä muissa tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevissa asioissa.

23. Yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamo on 7.7.2003 ja 18.9.2003 päivätyillä kahdella kirjeellään tiedustellut ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta uudelleen, onko pääasian oikeudenkäynti edelleen vireillä tässä tuomioistuimessa. Kirjaamo on myös maininnut, että yhteisöjen tuomioistuin on toimivaltainen käsittelemään vain kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevaan asiaan liittyvää ennakkoratkaisupyyntöä. Kirjaamo on muistuttanut ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta siitä, että tämä pystyy vapaasti esittämään yhteisöjen tuomioistuimelle samat kysymykset jossakin toisessa vireillä olevassa asiassa saadakseen niihin ennakkoratkaisun. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on 1.10.2003 päivätyssä vastauksessaan kuitenkin vahvistanut, että pääasian oikeudenkäynti on edelleen vireillä tässä tuomioistuimessa, ja se on erityisesti todennut, ettei kantaja ollut peruuttanut kannettaan eivätkä vastaajat olleet nimenomaisesti peruuttaneet pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevaa alkuperäistä hylkäävää eläkepäätöstään.

24. Yhteisöjen tuomioistuimessa ovat kirjallisia ja suullisia huomautuksia esittäneet García Blanco, komissio sekä INSS ja TGSS yhdessä. Saksan hallitus on esittänyt kirjallisia huomautuksia ja Espanjan hallitus suullisia huomautuksia.

IV Tapauksen tarkastelu

25. Menettelyn kulku antaa aihetta epäillä, voiko yhteisöjen tuomioistuin vastata sille esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin.

26. Yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja jonka on ratkaistava se, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuimen on siten yleensä ratkaistava ne. Yhteisöjen tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämällä yhteisön oikeussäännön tulkitsemisella tai pätevyyden selvittämisellä ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.( )

27. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin myös katsonut, että sen on poikkeustapauksissa tutkittava ne olosuhteet, joiden vallitessa kansallinen tuomioistuin on esittänyt sille ennakkoratkaisupyynnön.( ) Ajatus yhteistoiminnasta, jonka on oltava ennakkoratkaisutoiminnan lähtökohtana, edellyttää kansallisen tuomioistuimen ottavan puolestaan huomioon sen, että yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on myötävaikuttaa lainkäyttöön jäsenvaltioissa eikä antaa neuvoa-antavia lausuntoja yleisluonteisista tai hypoteettisista kysymyksistä.( )

A Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttyminen alun perin

28. Ennakkoratkaisupyyntö selittyi alun perin erityisesti sillä, että García Blanco hakemuksen tehdessään täytti ilmeisesti vain toisen TRLGSS:n 161 §:n 1 momentin b kohdan mukaisista kahdesta odotusajasta, sillä hänen Saksassa täyttämänsä yli 17 vuoden vakuutuskaudet, jotka on asetuksen N:o 1408/71 45 artiklan 1 kohdan mukaan otettava hänen osaltaan huomioon, riittivät kyllä yleiseksi 15 vuoden odotusajaksi. Käytettävissä olevien tietojen mukaan García Blanco ei kuitenkaan näyttänyt täyttävän erityistä odotusaikaa, jolla tarkoitetaan kahta maksuvuotta niiden viimeisten 15 vuoden aikana, jotka välittömästi edeltävät vakuutustapahtumaa. Osoittaakseen, että tämä erityinen odotusaika oli täyttynyt, García Blancon olisi siis pitänyt saada lukea hyväkseen eläkemaksut, jotka INEM oli maksanut hänen puolestaan hänen saadessaan erityistä työttömyyskorvausta. TRLGSS:n 28 lisäsäännös on kuitenkin esteenä tälle, sillä sen mukaan tällainen maksukausi voi vain suurentaa oikeutta mutta ei luoda sellaista.

29. Sillä, ovatko asetuksen N:o 1408/71 45 ja 48 artikla sekä EY 39–EY 42 artikla esteenä TRLGSS:n 28 lisäsäännöksen kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, oli siis vielä ennakkoratkaisukysymysten esittämisajankohtana merkitystä pääasian ratkaisun kannalta. Tästä syystä ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset ilman muuta täyttyivät tuona ajankohtana.

B Ennakkoratkaisupyynnön raukeaminen

30. Kirjallisessa ja suullisessa menettelyssä on kuitenkin ilmennyt, että pääasian tosiseikastossa on tällä välin tapahtunut seuraavat kaksi muutosta: García Blancolle on ensinnäkin myönnetty hänen hakemansa lakisääteinen vanhuuseläke. Toiseksi hänen oikeudenomistajansa on päättänyt olla vaatimatta lakisääteistä vanhuuseläkettä, vaikka tämä on nyt myönnetty, vaan hän on sen sijaan päättänyt ottaa vastaan toisen eläkkeen eli määrältään suuremman perhe-eläkkeen.

31. Kumpikin näistä tosiseikastossa tapahtuneista muutoksista estää vastedes sen, että ennakkoratkaisukysymyksillä olisi merkitystä asian ratkaisun kannalta. Ensinnäkin se, että lakisääteinen vanhuuseläke on tällä välin myönnetty, osoittaa, että asianosaisten välillä ei enää ole mitään erimielisyyttä odotusaikojen täyttymisestä. Toiseksi pääasian kantaja on sillä, että hän käyttänyt valintaoikeuttaan perhe-eläkkeen hyväksi, osoittanut, ettei hän enää halua saada alun perin hakemaansa lakisääteistä vanhuuseläkettä.

32. Pääasian osapuolten välillä ei näytä olevan erimielisyyttä myöskään mistään maksamattomista maksuista. Vastaajat ovat yhteisöjen tuomioistuimen suullisessa käsittelyssä vahvistaneet kantajan edustajan tämänsuuntaisen toteamuksen, jonka mukaan García Blancolle on myönnetty lakisääteinen vanhuuseläke siitä lukien, kun hän täytti 65 vuotta, ja että tästä syystä ei ole mitään erimielisyyttä mistään maksamattomista maksuista.

33. Vaikka siis – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on toistuvasti korostanut – pääasian oikeudenkäynti on edelleen (muodollisesti) vireillä tässä tuomioistuimessa eikä ennakkoratkaisupyyntöä ole peruutettu, molemmissa ennakkoratkaisukysymyksissä esiin tuodut yhteisön oikeuteen liittyvät ongelmat ovat joka tapauksessa enää vain hypoteettisia. Ennakkoratkaisupyyntö on rauennut.

34. Jos samat oikeudelliset kysymykset nousevat jälleen esille toisissa oikeudenkäynneissä, ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on oikeus katsoa, että niissä on jälleen aihetta esittää ennakkoratkaisupyyntö. Nyt esillä olevassa asiassa ennakkoratkaisukysymyksiin annettavasta vastauksesta ei olisi mitään apua pääasia ratkaisemisessa, vaan se olisi pelkästään yhteisön oikeutta koskeva lausunto, jollaisten antamiseen yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa EY 234 artiklan mukaisessa menettelyssä.

C Vaikutukset ennakkoratkaisumenettelyyn

35. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä on tällä hetkellä sellainen melko harvinainen tapaus, jossa tutkittavaksi ottamisen edellytykset alun perin täyttänyt ennakkoratkaisupyyntö on muuttuneiden tosiasiallisten olosuhteiden vuoksi kuitenkin tällä välin rauennut.

36. Yhteisöjen tuomioistuin voisi ensinnäkin ratkaista tilanteen niin, että se viran puolesta poistaa asian rekisteristä.( ) Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen( ) 77 ja 78 artiklassa määrätään tällaisesta poistamisesta oikeudenkäynnin ulkopuolella tehdyn sovinnon ja kanteen peruuttamisen tapauksissa. Jos näitä määräyksiä haluttaisiin – vähintäänkin niiden perusajatuksen mukaisesti – hyödyntää nyt esillä olevassa asiassa, se joka tapauksessa edellyttäisi työjärjestyksen 103 artiklan 1 kohdan mukaan ennakkoratkaisumenettelyn luonteen vuoksi tarvittavia mukautuksia, sillä kyse on yhteisöjen tuomioistuimen ja jäsenvaltioiden tuomioistuinten yhteistoimintamenettelystä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pitäisi tämän vuoksi antaa työjärjestyksen 77 ja 78 artiklaan rinnastettavissa oleva luopumisilmoitus, koska se on ennakkoratkaisupyynnön alkuunpanija. Nyt esillä olevassa asiassa kansallinen tuomioistuin ei kuitenkaan ole missään vaiheessa ilmoittanut yhteisöjen tuomioistuimelle, että se peruuttaa ennakkoratkaisupyyntönsä tai että tässä tuomioistuimessa vireillä oleva pääasia on rauennut. Se on päinvastoin vahvistanut pysyttävänsä ennakkoratkaisupyyntönsä, kun asiaa on useaan kertaan tiedusteltu. Tästä syystä asian poistaminen rekisteristä ei – toisin kuin työjärjestyksen 77 ja 78 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa – suinkaan olisi pelkkä prosessitekninen seuraus siitä, mitä yhteisöjen tuomioistuimelle on ensin ilmoitettu.

37. Toiseksi voitaisiin myös ajatella, että yhteisöjen tuomioistuin toteaisi, että ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat tai ettei sillä itsellään ole toimivaltaa. Tämä ratkaisu ei kuitenkaan vastaa riittävissä määrin kehitystä, joka tosiseikoissa on tapahtunut ennakkoratkaisukysymysten esittämisen jälkeen, sillä ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottamisen edellytykset eivät puuttuneet alusta saakka, vaan kysymykset ovat pikemminkin jääneet vaille kohdetta vasta ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeen. Tämän tulisi ilmetä yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisusta.

38. Tästä syystä etusijalle pitäisi mielestäni asettaa kolmas ratkaisu. Yhteisöjen tuomioistuimen tulisi todeta, että ennakkoratkaisupyyntöön ei ole enää tarpeen vastata. Yhteisöjen tuomioistuin on jo menetellyt tällä tavoin asiassa Djabali,( ) jolla on selviä yhtymäkohtia pääasian tosiseikastoon. Myös tässä tapauksessa toimivaltainen valtion laitos oli ensin evännyt pääasian kantajalta sosiaalietuuden ja sitten myöhemmin myöntänyt sen tälle sen jälkeen, kun kanne oli nostettu ja asiaa käsitellyt kansallinen tuomioistuin oli esittänyt ennakkoratkaisupyynnön.

39. Jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo, ettei ennakkoratkaisupyyntöön ole enää tarpeen vastata, sen on todettava, etteivät ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuneet alusta saakka vaan että yhteisöjen tuomioistuin on asian käsittelyn aikana tapahtuneen kehityksen johdosta menettänyt toimivaltansa vastata niihin.

V Ratkaisuehdotus

40. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee Juzgado de lo Social n° 3 de Orensen sille esittämät ennakkoratkaisukysymykset seuraavasti:

Ennakkoratkaisupyyntöön ei ole enää tarpeen vastata.