Tähän perustuen unionin tuomioistuin on jo täsmentänyt, että unionin tekemien kansainvälisten sopimusten ensisijaisuus unionin johdetun oikeuden säädöksiin ja päätöksiin nähden edellyttää, että jälkimmäisille on annettava mahdollisuuksien mukaan näiden sopimusten kanssa yhteensoveltuva tulkinta.

On jo katsottu, että ETA-sopimuksen 36 artiklaan sisältyvillä, palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuvat rajoitukset kieltävillä säännöillä ja SEUT 56 artiklassa määrätyillä säännöillä on sama oikeudellinen ulottuvuus. Kyseisellä alalla ETA-sopimuksessa ja EUT-sopimuksessa määrättyjä sääntöjä on tulkittava keskenään yhdenmukaisesti.

SEUT 56 artikla, jolla – aivan kuten Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (ETA-sopimus) 36 artiklan 1 kohdallakin – vahvistetaan palvelujen tarjoamisen vapaus, on riittävän täsmällinen ja ehdoton, joten sillä on välitön oikeusvaikutus. Valituslautakunta ja Euroopan teollisoikeuksien virasto eivät ole ETA-sopimuksen luonteen ja rakenteen osalta esittäneet sellaisia perusteluja, jotka osoittaisivat, etteivät yksityishenkilöt voi vedota suoraan kyseiseen sopimukseen. Aivan päinvastoin on todettava, että kyseinen mahdollisuus ilmenee ETA-sopimuksen johdanto-osan kahdeksannesta kappaleesta, jossa korostetaan, että yksityishenkilöillä on tärkeä rooli Euroopan talousalueella, kun nämä käyttävät kyseisellä sopimuksella annettuja oikeuksiaan ja puolustavat näitä oikeuksia tuomioistuimissa. Lisäksi on tärkeää todeta, että unionin tuomioistuin on jo tarkistanut unionin säädöksen yhteensoveltuvuuden ETA-sopimuksen kanssa.

SEUT 56 artiklassa ei edellytetä ainoastaan, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen palvelun tarjoajan kaikenlainen kansalaisuuteen perustuva syrjintä poistetaan, vaan siinä edellytetään myös kaikkien rajoitusten poistamista, vaikka niitä sovellettaisiin erotuksetta sekä kotimaisiin palvelun tarjoajiin että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin palvelun tarjoajiin, jos nämä rajoitukset ovat omiaan estämään toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen, siellä vastaavanlaisia palveluja lainmukaisesti tarjoavan henkilön toiminnan, haittaamaan tätä toimintaa tai tekemään siitä vähemmän houkuttelevaa.

Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että vaatimus, jonka mukaan toisen jäsenvaltion patenttivirastossa hyväksytyllä patenttiasiamiehellä, joka haluaa tarjota palveluja, on oltava pysyvä asuinpaikka tai pysyvä ammatillinen kotipaikka vastaanottajajäsenvaltiossa, on palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitus.

Asetuksen N:o 207/2009 93 artiklan 2 kohdan b alakohdassa asetetulla, edustajan ammatillista kotipaikkaa koskevalla edellytyksellä rajoitetaan siis palvelujen tarjoamisen vapautta Euroopan talousalueella.

Kansallisia toimenpiteitä, jotka voivat haitata EUT-sopimuksella taattujen perusvapauksien käyttämistä tai tehdä näiden vapauksien käyttämisestä vähemmän houkuttelevaa, pidetään yhteensoveltuvina kyseisen sopimuksen kanssa, jos ne täyttävät seuraavat neljä edellytystä: niitä on sovellettava ilman syrjintää, niitä on voitava perustella yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä, niiden on oltava omiaan takaamaan niillä tavoiteltavan päämäärän toteuttaminen eivätkä ne saa puuttua perusvapauteen enempää kuin on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi.

Vaikka onkin totta, ettei unionin johdetun oikeuden tekstien yhdenmukainen tulkinta voi olla perustana näiden tekstien tulkinnalle contra legem.

Asetuksesta N:o 207/2009, sellaisena kuin sitä sovellettiin ennen asetuksen 2015/2424 voimaantuloa, ja Euroopan teollisoikeuksien viraston esittämistä tosiseikoista sekä oikeudellisista seikoista ei näet ilmene, että unionin lainsäätäjän nimenomaisena tarkoituksena olisi ollut sulkea pois niiden henkilöiden mahdollisuus tulla merkityiksi hyväksyttyjen edustajien luetteloon, joiden ammatillinen kotipaikka on Liechtensteinin kaltaisessa Euroopan talousalueeseen kuuluvassa EFTA-valtiossa.

Unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli ollut pikemminkin varmistaa EUIPO:n ja asianomaisten osapuolten välisen yhteydenpidon tietty laatu ja tietty luotettavuus. Tällainen tavoite ei välttämättä vaadi sitä, että asianomaisen ammatillinen kotipaikka on unionin alueella.

Tätä tulkintaa tukee asetus 2015/2424, jossa unionin alueeseen tehdyt viittaukset on korvattu viittauksilla Euroopan talousalueen alueeseen siltä osin kuin kyse on muun muassa asetuksen N:o 207/2009 93 artiklassa säädetyistä edellytyksistä, jotka koskevat merkitsemistä hyväksyttyjen edustajien luetteloon. Vaikka kyse on muutoksesta, jolla on merkittävä käytännön vaikutus, mitenkään ei käy ilmi, että se johtuisi halusta muuttaa poliittista suhtautumista Euroopan talousalueeseen kuuluviin EFTA-valtioihin. Kyseistä muutosta ei nimittäin ole 27.3.2013 annetussa komission lakiehdotuksessa COM(2013) 161 final, ja se otettiin käyttöön vasta lainsäädäntömenettelyn myöhemmässä vaiheessa. Toisaalta lainsäätäjä ei ole millään tavoin selventänyt menettelyään asetuksen 2015/2424 johdanto-osassa. Kyseistä muutosta on näin pidettävä teknisluonteisena mukautuksena, jolla ei ole ollut muuta tarkoitusta kuin mukauttaa unionin johdettu oikeus ETA-sopimuksesta johtuviin velvollisuuksiin.

(ks. 66–69 ja 83–86 kohta)