Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kielto kantaa liikevaihtoveron luonteisia muita kansallisia veroja

(Neuvoston direktiivin 77/388 33 artiklan 1 kohta)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kielto kantaa liikevaihtoveron luonteisia muita kansallisia veroja

(Neuvoston direktiivin 77/388 17 artiklan 2 kohta ja 33 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Sen arvioimiseksi, onko vero, tulli tai maksu jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/680, 33 artiklassa tarkoitetulla tavalla liikevaihtoveron luonteinen, on erityisesti selvitettävä, vaarantaako se yhteisen arvonlisäverojärjestelmän toiminnan rasittamalla tavaroiden ja palvelujen liikkuvuutta ja kohdistumalla liiketoimiin arvonlisäveron tavoin.

Tältä osin joka tapauksessa arvonlisäveron tavoin tavaroiden ja palvelujen liikkuvuutta rasittavaksi on katsottava sellaiset verot, tullit ja maksut, joilla on arvonlisäveron keskeiset ominaispiirteet, vaikka ne eivät kaikilta osiltaan olisikaan täysin samanlaisia.

Kuudennen direktiivin 33 artikla ei sitä vastoin estä pitämästä voimassa tai ottamasta käyttöön sellaista veroa, jolla ei ole jotain arvonlisäveron keskeisistä ominaispiirteistä.

Näitä ominaispiirteitä on neljä: arvonlisävero kannetaan yleisesti tavaroita ja palveluja koskevista liiketoimista; vero määräytyy verovelvollisen toimittamistaan tavaroista ja palveluista vastikkeena saaman hinnan suhteellisena osuutena; tämä vero kannetaan aikaisempien liiketoimien lukumäärästä riippumatta kussakin tuotanto- ja jakeluprosessin vaiheessa vähittäismyynti mukaan lukien; kunkin liiketoimen yhteydessä verovelvollisen suorittamasta verosta vähennetään edellisen liiketoimen yhteydessä maksettu vero niin, että vero kohdistuu kussakin tuotanto- ja jakeluprosessin vaiheessa vain tämän vaiheen arvonlisään ja että lopullinen vero rasittaa kuluttajaa.

(ks. 34–37 kohta)

2. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 33 artiklan 1 kohtaa, sellaisena kuin tämä direktiivi on muutettuna direktiivillä 91/680, on tulkittava siten, että se ei estä pitämästä voimassa veroa, joka on ominaispiirteiltään unkarilaisen kunnallisen elinkeinoveron kaltainen. Tämä vero poikkeaa arvonlisäverosta niin, ettei sitä voida luokitella veroksi, joka on kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla liikevaihtoveron luonteinen.

Arvonlisävero kannetaan vaihdantaportaassa kustakin liiketoimesta, ja sen määrä on suhteellinen osuus tavaroiden tai suoritettujen palvelujen hinnasta, kun taas aivan päinvastoin asiassa kyseessä olevan kaltainen vero rakentuu kirjanpitolainsäädännön mukaisesti lasketulle erotukselle, joka saadaan, kun verovuonna myytyjen tavaroiden tai suoritettujen palvelujen muodostamasta liikevaihdosta vähennetään myytyjen tavaroiden hankintahinta, välivaiheen palvelujen arvo ja materiaalikustannukset. Kunnallinen ennakkovero lasketaan siis jaksottaisen liikevaihdon perusteella, minkä vuoksi on mahdotonta määrittää tarkasti asiakkaalle kunkin myyntitapahtuman tai suoritetun palvelun yhteydessä mahdollisesti vyörytetyn veron määrä, mikä puolestaan merkitsee, että tämänkaltaisen veron ei voida katsoa määräytyvän suhteellisena osuutena toimitettujen tavaroiden tai palvelujen hinnasta.

Kun verovelvollisella on kuudennen direktiivin 17 artiklan 2 kohdan nojalla oikeus vähentää arvonlisäverosta, jonka se on velvollinen suorittamaan, vero, joka on maksettava tai joka on maksettu kaikista tavaroista tai palveluista, jotka on käytetty verovelvollisen verollisissa liiketoimissa, kunnallista elinkeinoveroa koskevissa yleisissä säännöksissä vähennys, joka tulee kyseeseen tämän veron määräytymisperusteen vahvistamisvaiheessa, tehdään myytyjen tavaroiden hankintahinnan, välivaiheen palvelujen arvon ja materiaalikustannusten yhteissumman suuruisena. Kyseessä olevan veron määräytymisperustetta ei siis ole rajattu tietyssä tuotanto- tai jakeluportaassa syntyneeseen arvonlisään, vaan se kohdistuu verovelvollisen kokonaisliikevaihtoon, josta on vähennetty ainoastaan edellä yksilöidyt tekijät.

Kuudennen direktiivin 17–20 artiklassa säädetyn vähennysmekanismin johdosta arvonlisävero kohdistuu pelkästään loppukuluttajaan ja on täysin neutraali niihin verovelvollisiin nähden, jotka osallistuvat lopullista verotusvaihetta edeltävään tuotanto- ja jakeluprosessiin, riippumatta siitä, kuinka paljon liiketoimia tehdään, kun taas kyseessä olevan veron osalta näin ei ole. Minkäänlaista varmuutta ei ole siitä, että tämän veron tuottama verorasitus vyörytettäisiin todellakin loppukuluttajalle tavalla, joka on ominainen arvonlisäveron kaltaiselle kulutusverolle.

(ks. 39, 40, 44, 45, 47, 51, 52, 60 ja 61 kohta sekä tuomiolauselma)