ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Jos vastaus ensimmäisen kysymyksen a kohtaan on kieltävä ja vastaus ensimmäisen kysymyksen b kohdan i alakohtaan on myöntävä ja vastaus ensimmäisen kysymyksen b alakohdan ii alakohtaan on kieltävä, estääkö lisäsuojatodistuksesta annettu asetus silloin, kun i) tuotteen lisäsuojatodistusta koskeva hakemus on asetuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti jätetty kuuden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jolloin tuotteelle myönnettiin joko direktiivin 2001/83/EY (2) tai direktiivin 2001/82/EY (3) mukaisesti voimassa oleva lupa saattaa se lääkkeenä markkinoille, ii) toimivaltainen patenttivirasto esittää lisäsuojatodistusta koskevan hakemuksen jättämisen jälkeen mahdollisen väitteen lisäsuojatodistuksen myöntämistä vastaan asetuksen 3 artiklan a alakohdan nojalla, iii) mahdollisen edellä mainitun toimivaltaisen patenttiviraston väitteen jälkeen ja siihen vastaamiseksi tehtiin hakemus sen voimassa olevan peruspatentin muuttamisesta, johon lisäsuojatodistuksen hakija on vedonnut, ja tämä hakemus hyväksyttiin, iv) voimassa olevan peruspatentin muuttamisen jälkeen kyseinen muutettu patentti on 3 artiklan a alakohdan mukainen, sen, että toimivaltainen patenttivirasto soveltaa kansallisia menettelysäännöksiä a) voidakseen lykätä lisäsuojatodistusta koskevan hakemuksen käsittelyä antaakseen lisäsuojatodistuksen hakijalle mahdollisuuden hakea peruspatentin muuttamista ja b) voidakseen jatkaa mainitun hakemuksen käsittelyä myöhemmin muutoksen hyväksymisen jälkeen, kun käsittelyn jatkamisen ajankohta on — yli kuusi kuukautta siitä päivästä, jolloin tuotteelle myönnettiin voimassa oleva lupa saattaa se lääkkeenä markkinoille, mutta — alle kuusi kuukautta siitä päivästä, jolloin hakemus voimassa olevan peruspatentin muuttamisesta hyväksyttiin?
2)

Unionin yleinen tuomioistuin on loukannut oikeusvarmuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteita sekä PROASin puolustautumisoikeuksia tulkitessaan virheellisesti asetuksen N:o 17 (1) 15 artiklan 2 kohtaan perustuvia, sakkojen määrän laskemiseksi annettuja suuntaviivoja. — Unionin yleinen tuomioistuin on sallinut komission rikkoa sen omia suuntaviivoja, kun se on antanut sen jättää ottamatta sakkojen määrän määrittämiseksi huomioon rikkomisen heikon vaikutuksen — Unionin yleinen tuomioistuin on loukannut PROASin puolustautumisoikeuksia, kun se ei ole antanut tämän kääntää kumottavissa olevaa olettamaa siitä, että kartelleilla on edelleen vaikutusta.
2)

Jos vuoden 2009 direktiiviä on sovellettava, voidaanko kyseisen direktiivin 41 artiklan 17 kohdassa tarkoitettuna ”osapuolena, jota päätös koskee”, pitää sellaista luvansaanutta myyjää, jolla on käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva taloudellinen intressi valittaa päätöksestä, jolla on hyväksytty verkkosääntö tai määritetty sen sisältö, vai onko vain verkonhaltijaa, jolla on oikeus panna vireille säännön hyväksymistä koskeva menettely, pidettävä tällaisena osapuolena?
1)

Voiko lääkemääräystä edellyttävää ihmisille tarkoitettua yksinomaan akuuttisairaanhoidossa käytettävää lääkettä, jolle ei ole annettu markkinoille saattamista koskevaa lupaa toimivaltaisen viranomaisen toimesta jäsenvaltiossa eikä asetuksen (ETY) N:o 2309/93 (1) nojalla ja jota valmistaa Stockholms tingsrättin käsiteltävänä olevan asian kohteena olevan kaltainen toimija ja jota sairaanhoitolaitokset tilaavat niillä edellytyksillä, jotka ovat Stockholms tingsrättin käsiteltävänä olevan asian kohteena, koskea jokin ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/83 (2) 3 artiklan 1 tai 2 kohdan poikkeuksista erityisesti tilanteessa, jossa on olemassa jokin toinen hyväksytty lääke, jossa on sama vaikuttava aine, sama annostus ja sama lääkemuoto?
1)

Onko 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1) 10 artiklan 2 kohdan ja 12 artiklan sekä oikeusvarmuuden periaatteen vastaista johtaa liitteessä I olevan II osan tullitaulukon 84 ryhmän huomautuksiin 17.10.2006 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1549/2006 (2) tehdyistä muutoksista (joilla kaiuttimet jätettiin nimikkeen 8471 ulkopuolelle, jos ne esitetään tullille erikseen, erillään automaattisista tietojenkäsittelykoneista) tulkintaohjeet sen toteamiseksi, että ADL s.r.l. -yhtiön maahantuomilla tuotteilla (3) — jotka on kuvattu tämän välipäätöksen A osan 1, 3 ja 4 kohdassa — suoritetaan ”muita” erityistoimintoja (äänen toistaminen ja vahvistaminen) kuin tietojenkäsittelyä?
b)

ajankohta, jona lentokone on saapunut seisontapaikkaansa ja pysäköintijarrut on kytketty päälle tai pyöräpukki on asetettu paikoilleen (pysähtymisaika, in-block)
—

valituslautakunta ja unionin yleinen tuomioistuin olettivat virheellisesti, että valittajan on esitettävä asianomaisen kansallisen tekijänoikeussuojan sisältö asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan f alakohdan osalta, ja ne myös arvioivat virheellisesti valituslautakunnan ja harmonisointiviraston virkavelvollisuuksien ulottuvuutta siltä osin kuin niillä on velvollisuus tutkia tosiseikat ja selvittää oikeusasema viran puolesta asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 1 kohdan ensimmäisen ja toisen virkkeen mukaisesti.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 274/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugali) on esittänyt 3.7.2013 — Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira

(Asia C-377/13)

2013/C 274/13

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA

Vastaaja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko 17.7.1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY (1) (sellaisena kuin se on muutettuna 10.6.1985 annetulla neuvoston direktiivillä 85/303/ETY (2)) 4 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 2 kohdan a alakohta, 7 artiklan 1 kohta ja 10 kohdan a alakohta esteenä 12.14.2001 annettuun asetukseen nro 322-B/2001 (Decreto-lei no 322-B/2001) sisältyvän kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jolla asetettiin leimaveron alaisiksi yhtiöpääoman korotukset, jotka oli toteutettu muuttamalla yhtiöpääomaksi aiemmin yhtiön hyväksi tehdyistä liitännäisistä suorituksista syntyneet osakkaiden saatavat, vaikka nämä liitännäiset suoritukset olisi toteutettu rahalla, kun otetaan huomioon, että 1.7.1984 kansallisessa lainsäädännössä tällä tavoin toteutetut korotukset säädettiin leimaveron alaisiksi, jonka verokanta oli 2 prosenttia ja samana ajankohtana rahalla suoritetut pääomankorotukset vapautettiin kyseisestä verosta?

(1) Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 17.7.1969 annettu neuvoston direktiivi 69/335/ETY (EYVL L 249, s. 25).

(2) Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista annetun direktiivin 69/335 muuttamisesta10.6.1985 annettu neuvoston direktiivi 85/303/ETY (EYVL L 156, s. 23).
2)

Ovatko yhteisömalleja käsittelevät tuomioistuimet velvollisia pitämään rekisteröimätöntä yhteisömallia pätevänä yhteisömallista 12.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 85 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, jos yhteisömallin haltija pelkästään osoittaa, miten hänen yhteisömallinsa on luonteeltaan yksilöllinen, vai onko haltija velvollinen näyttämään toteen, että malli on luonteeltaan yksilöllinen kyseisen asetuksen 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla?
1)

Onko pääasian kaltaisissa olosuhteissa, joissa saksalainen perheavustuskassa on asetuksen (ETY) N:o 574/72 (1) 10 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla 17.10.2012 myöntänyt ja (vähennyslaskuja tehtyään) maksanut lapsilisää lokakuun 2006 ja marraskuun 2011 väliseltä ajanjaksolta määrän, joka vastaa erotusta suhteessa Sveitsin valaliitossa myönnettyihin perheavustuksiin, Sveitsin frangeina myönnetyt sveitsiläiset perheavustukset muunnettava euroiksi asetuksen (ETY) N:o 574/72 107 artiklan 1 kohdan, asetuksen (ETY) N:o 574/72 107 artiklan 6 kohdan vai asetuksen (EY) N:o 987/2009 (2) 90 artiklan nojalla, kun kyseistä artiklaa luetaan yhdessä asetuksen (EY) N:o 987/2009 90 artiklassa tarkoitetusta päivästä, jonka mukaan muuntokurssit määritellään, 15.10.2009 tehdyn päätöksen N:o H3 (3) (EUVL 2010, C 106, s. 56) kanssa?
1)

Unionin oikeutta on rikottu ja suhteellisuusperiaatetta on loukattu, koska päivittämättömiä vanhan YMP:n suuntaa-antavia periaatteita kiinteistä oikaisuista on tulkittu ja sovellettu virheellisesti uuteen YMP:hen, sillä kiinteitä oikaisuja koskivat eri tarkastusjärjestelmät.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 260/26

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugali) on esittänyt 24.6.2013 — Modelo Continente Hipermercados SA v. Autoridade Para as Condições de Trabalho — Centro Local do Lis (ACT)

(Asia C-343/13)

2013/C 260/45

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal do Trabalho de Leiria

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Modelo Continente Hipermercados SA

Vastaaja: Autoridade Para as Condições de Trabalho — Centro Local do Lis (ACT)

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Sisältyykö yhtiöiden sulautumiseen unionin oikeuden, erityisesti direktiivin [2011/35/UE (1) ja sen 19 artiklan] valossa sellaisen hallinnollista rikkomusta koskevan vastuun siirtyminen vastaanottavalle yhtiölle, joka perustuu sulautuvan yhtiön virheelliseen menettelyyn ennen sulautumisen kirjaamista rekisteriin?

2) Voidaanko hallinnollista seuraamusta pitää direktiivin soveltamisen kannalta ulkopuolisen saatavana (tässä tapauksessa hallinnollisten määräysten rikkomiseen perustuvana valtion saatavana), jolloin velvollisuus maksaa vaadittu saatava (sakko) velkojana olevalla valtiolle hallinnollisen rikkomuksen seuraamuksena siirtyy vastaanottavalle yhtiölle?

3) Eikö näkemys, jonka mukaan CSC:n 112 §:stä ei seuraa sulautumista edeltänyttä hallinnollista rikkomusta koskevan menettelyn päättyminen eikä määrätyn tai myöhemmin määrättävän sakon mitätöityminen, ole ristiriidassa mainitun unionin direktiivin kanssa, jossa säädetään yhtiöiden sulautumisen vaikutuksista, ja eikö tällainen kyseisen säännöksen laajentava tulkinta ole unionin periaatteiden ja erityisesti direktiivin 19 artiklan vastainen?

4) Eikö tällainen näkemys ole ristiriidassa sen periaatteen kanssa, ettei hallinnollista rikkomusta voi olla olemassa ilman vastaanottavan yhtiön (lievennettyä) tuottamuksesta riippumatonta vastuuta tai tuottamusvastuuta?

(1) Osakeyhtiöiden sulautumisesta 5.4.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/35/EU (EUVL L 110, s. 1).
—

asia on ratkaistava lopullisesti ja valtiontuesta N:o SA.28903 (C 12/10) (ex N 389/09), jonka Bulgaria on toteuttanut Rousse Industry AD:n hyväksi, 13.7.2011 annetun Euroopan komission päätöksen 2012/06/EU 2, 3, 4 ja 5 artikla on kumottava
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 189/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court (Irlanti) on esittänyt 13.5.2013 — Peter Flood v. Health Service Executive

(Asia C-255/13)

2013/C 189/27

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Peter Flood

Vastapuoli: Health Service Executive

Ennakkoratkaisukysymys

Onko jäsenvaltion (ensimmäinen jäsenvaltio) kansalaisen, joka on vakuutettu sairauden varalta ja joka on ollut vakavasti sairas yhdentoista vuoden ajan sairastuttuaan ankaraan sairauteen, joka puhkesi, kun kyseinen henkilö — jonka asuinpaikka oli ensimmäisessä jäsenvaltiossa — oli lomalla toisessa jäsenvaltiossa, katsottava asetuksen N:o 883/2004 (1) 19 artiklan 1 kohtaa tai vaihtoehtoisesti sen 20 artiklan 1 ja 2 kohtaa sovellettaessa ”oleskelleen” kyseisen ajanjakson tuossa toisessa jäsenvaltiossa, kun kyseisen henkilön on akuutin sairautensa ja erikoislääkärinhoidon sopivan läheisyyden vuoksi tosiasiallisesti ollut pakko fyysisesti jäädä kyseiseen jäsenvaltioon?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 883/2004 (EUVL L 166, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 189/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 17.4.2013 — Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez ja Natasha Caley McCarthy Rodriguez v. Secretary of State for the Home Department

(Asia C-202/13)

2013/C 189/12

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez ja Natasha Caley McCarthy Rodriguez

Vastaaja: Secretary of State for the Home Department

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Annetaanko Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella annetun direktiivin 2004/38/EY (1) 35 artiklassa jäsenvaltiolle oikeus toteuttaa yleisesti sovellettavia toimenpiteitä, jotta ne voivat evätä, lopettaa tai peruuttaa direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa annetun oikeuden, jonka mukaan perheenjäseniltä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia ja joilla on direktiivin 10 artiklassa tarkoitettu oleskelukortti (oleskelukortin haltijat), ei saa vaatia viisumia?

2) Voiko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 26 artiklan tiettyjen näkökohtien soveltamisesta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Irlantiin tehdyn pöytäkirjan N:o 20 1 artikla oikeuttaa Yhdistyneen kuningaskunnan vaatimaan oleskelukortin haltijoilta maahantuloviisumia, joka on saatava ennen rajalle saapumista?

3) Jos ensimmäiseen tai toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko Yhdistyneen kuningaskunnan käsiteltävässä asiassa oleskelukortin haltijoihin soveltama lähestymistapa perusteltu, kun otetaan huomioon todisteet, jotka on esitetty tiivistetysti ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen välipäätöksessä?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL L 158, s. 77)
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 889/2008 (1) 27 artiklan 1 kohdan f alakohta ymmärrettävä siten, että siinä mainittujen aineiden käyttö on lakisääteistä ainoastaan silloin, kun sitä elintarviketta koskevassa unionin oikeuden tai sen mukaisen kansallisen oikeuden säännöksessä, johon kyseisiä aineita olisi lisättävä, säädetään, että kyseiset aineet on lisättävä tai että ainakin kyseisiä lisättäviä aineita on oltava tietty vähimmäismäärä?
1)

Onko Viro-Latvia -ohjelmaan 2007–2013 osallistuvilla jäsenvaltioilla silloin, kun ne perustavat 11.7.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 (1) 63 artiklan 1 kohdassa ja 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1080/2006 (2) 14 artiklan 3 kohdassa mainitun seurantakomitean, Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 19 artiklan 1 kohdan kolmannen virkkeen ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan 1 kohdan nojalla velvollisuus sopia, mikä tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan seurantakomitean päätöksistä nostetut kanteet ja minkä lainsäädännön perusteella kyseiset kanteet ratkaistaan?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 171/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaat) on esittänyt 2.4.2013 — Turbu.com BV v. Staatssecretaris van Financiën

(Asia C-163/13)

2013/C 171/37

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Turbu.com BV

Vastapuoli: Staatssecretaris van Financiën

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kansallisten viranomaisten ja tuomioistuinten evättävä unionin oikeuden perusteella arvonlisäverovapautuksen soveltaminen, kun kyse on yhteisöluovutuksesta, jos objektiivisten tietojen perusteella on selvää, että asianomaisten tavaroiden osalta kyseessä on arvonlisäveropetos ja että verovelvollinen tiesi tai että sen olisi pitänyt tietää osallisuudestaan siihen, jos kansallisessa lainsäädännössä ei säädetä vapautuksen epäämisestä tällaisessa tilanteessa?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, kuinka monella edeltävällä lennolla, joilla kyseessä olevalla lennolla käytettäväksi suunniteltua lentokonetta on käytetty, on merkitystä poikkeuksellisten olosuhteiden kannalta? Onko aiempien lentojen aikana ilmenneiden poikkeuksellisten olosuhteiden huomioon ottamiselle olemassa aikarajaa? Jos näin on, miten kyseinen aikaraja on laskettava?
—

Unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) 15.1.2013 asiassa T-625/11 antama tuomio on kumottava siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ensimmäinen valituslautakunta rikkonut 22.9.2011 tekemällään päätöksellä (asia R 340/2011-1) asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 129/7

Valitus, jonka Cooperativa tra i Lavoratori della Piccola Pesca di Pellestrina Soc. coop. rl ym. ovat tehneet 26.2.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-260/00, Cooperativa San Marco fra Lavoratori della Piccola Pesca — Burano Soc. coop. rl ym. v. Euroopan komissio, 12.12.2012 antamasta määräyksestä

(Asia C-94/13 P)

2013/C 129/13

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittajat: Cooperativa tra i Lavoratori della Piccola Pesca di Pellestrina Soc. coop. rl ym. (edustajat: avvocato A. Vianello, avvocato A. Bortoluzzi ja avvocato A. Veronese)

Muu osapuoli: Euroopan komissio, Italian tasavalta, Cooperativa Pescatori di San Pietro in Volta Soc. Coop. R1 ym.

Vaatimukset

— Valituksenalainen määräys on kumottava ja komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoavat valituksensa tueksi siihen, että unionin tuomioistuimen asiassa ”Comitato Venezia vuole vivere” antamassa tuomiossa esitettyjen periaatteiden soveltamisessa on tapahtunut virheitä yhtäältä kun kyse on komission valtiontukiasioissa tekemien päätösten perusteluvelvollisuuden osalta ja toisaalta SEUT 107 artiklan 1 kohdassa määrättyjä edellytyksiä koskevan todistustaakan jakautumisen osalta.

Unionin yleinen tuomioistuin ei ole valituksenalaisessa määräyksessä noudattanut unionin tuomioistuimen asiassa ”Comitato Venezia vuole vivere”9.6.2011 antamaa tuomiota, jossa todetaan, että komission päätöksen on sisällettävä kaikki ne seikat, jotka ovat olennaisia kansallisten viranomaisten suorittaman täytäntöönpanon kannalta katsoen. Vaikka päätöksessä ei ollut kansallisten viranomaisten suorittaman täytäntöönpanon kannalta olennaisia seikkoja, yleinen tuomioistuin ei ole todennut komission riidanalaisessa päätöksessä omaksumassa menettelytavassa mitään puutteita, ja näin on tapahtunut oikeudellinen virhe.

Unionin tuomioistuimen asiassa ”Comitato Venezia vuole vivere” antamassa tuomiossa esittämien periaatteiden perusteella jäsenvaltion — eikä siis yksittäisen tuensaajan — on takaisinperintävaiheessa kunkin seikan osalta näytettävä toteen, että SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset ovat olemassa. Komissio on kuitenkin nyt esillä olevassa asiassa jättänyt selvittämättä näin tehdyn tarkistuksen tekotavat; näin ollen koska Italian tasavallan käytettävissä ei takaisinperintävaiheessa ollut olennaisia seikkoja sen osoittamiseksi, oliko myönnetty tuki ollut tuensaajien saamaa valtiontukea, se oli 24.12.2012 annetulla lailla nro 228 (1 §:n 351 momentti ja sitä seuraavat momentit) päättänyt kääntää todistustaakan päinvastoin kuin yhteisön oikeuskäytännössä määrätään. Italian lainsäätäjän mukaan todistustaakka siitä, ettei kyseisellä tuella vääristetä kilpailua eikä se vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ei kuulu valtiolle vaan vapautukset saaneille yksittäisille tuensaajayrityksille; tästä syystä on oletettu, että myönnetty tuki on omiaan vääristämään kilpailua ja vaikuttamaan yhteisön kauppaan. Kaikki tämä on selvässä ristiriidassa unionin tuomioistuimen asiassa ”Comitato Venezia vuole vivere” antaman tuomion kanssa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 147/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Alankomaat) on esittänyt 4.3.2013 — P.J. Vonk Noordegraaf v. Staatssecretaris van Economische Zaken

(Asia C-105/13)

2013/C 147/20

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

College van Beroep voor het Bedrijfsleven

Pääasian asianosaiset

Valittaja: P.J. Vonk Noordegraaf

Vastapuoli: Staatssecretaris van Economische Zaken

Ennakkoratkaisukysymys

Sovelletaanko asetusta (EY) N:o 73/2009 (1) ja erityisesti sen 34, 36 ja 137 artiklaa oikein silloin, kun viljelijälle, jolla on muuhun kuin pinta-alaperusteiseen tuotantoon perustuvia tukioikeuksia, jotka on jaettu hänen käytössään olevan pinta-alan perusteella, ei makseta huomattavaa osaa kyseisistä tukioikeuksista huolimatta siitä, että hän on ilmoittanut käytössään olevien hehtaarien tukikelpoisen pinta-alan vilpittömässä mielessä käyttäen sellaista mittausmenetelmää, jota jäsenvaltiossa sovellettiin silloin, kun tukioikeudet aktivoitiin asetuksen (EY) N:o 73/2009 34 artiklan mukaisesti, mutta jonka komissio myöhemmin hylkäsi, yksinomaan siitä syystä, että maksua varten vahvistettu tukikelpoinen pinta-ala osoittautuu muutetun mittausmenetelmän takia pienemmäksi?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annettu neuvoston asetus (EUVL L 30, s. 16).
5)

Yhdistynyt kuningaskunta väittää, että SEUT 48 artikla ei voi toimia sellaisen toimenpiteen aineellisena oikeusperustana, jolla on tarkoitus olla tällaisia vaikutuksia. Tällä määräyksellä on tarkoitus helpottaa jäsenvaltioiden kansalaisten vapaata liikkuvuutta sisämarkkinoilla. Oikea oikeusperusta on SEUT 79 artiklan 2 kohdan b alakohta. Siinä annetaan toimivalta säätää toimenpiteitä, jotka koskevat ”jäsenvaltioissa laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten oikeuksien määrittelyä, mukaan lukien edellytykset, jotka koskevat liikkumis- ja oleskeluvapautta muissa jäsenvaltioissa”. Neuvoston päätös on juuri tällainen toimenpide.
3)

A. toimenpiteestä määrääminen kuuluu poliisiviranomaisen harkintaan, kun henkilöllisyyttä ei voida todeta henkilöllisyystodistuksen tai sellaisen muun henkilön avulla, jonka henkilöllisyys on todettu, tai muulla luotettavalla tavalla B. säännöksessä ei säädetä henkilöllisyyden toteamisen tarpeellisuuden arvioinnista; siinä ei myöskään säädetä henkilön käyttäytymisen arvioinnista tai sen kysymyksen arvioinnista, onko konkreettiset olosuhteet huomioon ottaen tarpeellista käyttää laissa säädettyä poliisiviranomaisten valtuutta; C. henkilöllisyyden toteaminen ei liity nimenomaisesti tapauksiin, joissa laki sallii toimenpiteisiin ryhtymisen henkilön tunnistamiseksi; toteaminen on mahdollista myös pelkästään tutustumalla tietojärjestelmään tai muulla luotettavalla tavalla, johon ei liity tunnistamistoimia; D. tuomioistuin tutkii säännöksen lainmukaista soveltamista vain siinä säädetyillä edellytyksillä, koska valtuuden käyttäminen on harkinnanvaraista?
3)

Onko asetuksen N:o 2454/93 181 a artiklan 2 kohtaa tulkittava pääasian olosuhteissa siten, että jos siinä säädettyä menettelyä ei ole noudatettu kuulemista ja vastineen antamista koskevien oikeuksien osalta, näiden sääntöjen vastaisesti tehty tulliviranomaisen päätös ei ole edellä mainitussa säännöksessä tarkoitettu lopullinen päätös vaan ainoastaan osa lopullisen päätöksen tekemistä koskevaa menettelyä? Onko kyseistä säännöstä muussa tapauksessa tulkittava pääasian olosuhteissa siten, että päätös, jonka tekemisessä on syyllistytty mainittuihin menettelyvirheisiin, on suoraan tuomioistuinvalvonnan alainen ja että tuomioistuimen on ratkaistava pääasiassa päätöksestä nostettu kanne?