Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Liikenne – Yhteinen politiikka – Yhteisön rautateiden kehittäminen – Kansallinen rataverkon haltija – Riippumattomuus – Komission valmisteluasiakirjassa luetellut arviointiperusteet eivät ole oikeudellisesti pakottavia – Täytäntöönpanovelvollisuutta ei ole

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/14; neuvoston direktiivi 91/440)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Komission on osoitettava, että jäsenvaltio ei ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan – Sellaisten seikkojen esittäminen, joista noudattamatta jättäminen ilmenee – Olettamuksia ei voida hyväksyä

(SEUT 258 artikla)

3. Liikenne – Rautatieliikenne – Direktiivi 2001/14 – Rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntäminen ja käyttömaksujen periminen – Infrastruktuurimaksut – Jäsenvaltioiden velvollisuudet – Ulottuvuus – Infrastruktuurin käyttömaksujen määrittäminen ei kuulu jäsenvaltioiden velvollisuuksien alaan – Rataverkon haltijan toimivalta

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/14 4 artiklan 1 kohta, 7 artiklan 3 kohta ja 8 artiklan 1 kohta)

4. Liikenne – Rautatiekuljetukset – Direktiivi 2001/14 – Rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntäminen ja käyttömaksujen periminen – Infrastruktuurimaksut – Jäsenvaltioiden velvollisuudet – Mekanismien, joilla rataverkon haltijaa kannustetaan vähentämään infrastruktuurin tarjoamisesta aiheutuvia kustannuksia ja alentamaan sen käytöstä perittäviä maksuja, käyttöön ottaminen – Velvollisuutta toteuttaa erillisiä toimenpiteitä ei ole

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/14 6 artiklan 2 ja 3 kohta, 7 artiklan 3 kohta ja 8 artiklan 1 kohta)

5. Liikenne – Yhteinen politiikka – Yhteisön rautateiden kehittäminen – Jäsenvaltioiden velvollisuudet – Rautatiemarkkinoiden sääntelyelimen perustaminen – Toimivalta – Velvollisuutta säätää oikeudesta toimia, kun ei ole tehty valitusta tai ei ole olemassa konkreettista rikkomista koskevaa epäilystä, ei ole

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/14 30 artiklan 4 kohta; neuvoston direktiivin 91/440 10 artiklan 7 kohta)

Tiivistelmä

1. Komission valmisteluasiakirja, jossa luetellaan perusteet, joiden perusteella komissio tarkastelee rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä annetussa direktiivissä 2001/14 edellytettyä kansallisen rataverkon haltijan riippumattomuutta ja tämän riippumattomuuden takaamiseksi säädettyjä toimenpiteitä, jota ei ole koskaan julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, joka on julkistettu kolme vuotta kyseisen direktiivin täytäntöönpanoa varten säädetyn määräajan päättymisen jälkeen ja jota ei ole sisällytetty mihinkään säädökseen, ei ole oikeudellisesti sitova.

Näin ollen jäsenvaltiota ei voida arvostella siitä, ettei se ole ottanut näitä perusteita yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin 91/440 ja direktiivin 2001/14 täytäntöön panemiseksi antamiinsa lakeihin tai asetuksiin. Näin ollen pelkästään sen perusteella, että kyseisiä perusteita ei ole pantu täytäntöön, ei voida päätellä, ettei kansallisen rataverkon haltijan päätöksenteko ole yrityksestä, johon se on integroitu ja joka holdingyhtiönä myös valvoo rautatieyrityksiä, riippumatonta.

(ks. 35, 58, 62 ja 65 kohta)

2. Ks. tuomion teksti.

(ks. 66 kohta)

3. Rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä annetun direktiivin 2001/14 4 artiklan 1 kohdalla toteutetaan rautatieinfrastruktuurin hinnoittelujärjestelmiä koskeva toimivallanjako jäsenvaltioiden ja rataverkon haltijan välillä. Jäsenvaltioiden on näet vahvistettava hinnoitteluperiaatteet, kun taas maksujen määrittäminen ja niiden periminen kuuluvat rataverkon haltijalle. Valtio voi kuitenkin markkinoiden sen kestäessä sallia infrastruktuurin kokonaiskustannusten täysimääräisen kattamisen lisähintojen kautta, jos tällä ei suljeta pois sitä, että infrastruktuuria voivat käyttää sellaiset markkinalohkot, jotka pystyvät maksamaan vähintään rautatiepalvelujen käytöstä suoraan aiheutuvat kustannukset sekä katetuoton. Tässä yhteydessä direktiivin 2001/14 tavoitteiden noudattaminen edellyttää, että infrastruktuurin käyttömaksu on vähimmäistason, joka vastaa direktiivin 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja rautatieliikenteen harjoittamisesta suoraan aiheutuvia kustannuksia, ja enimmäistason, joka perustuu direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin rataverkon haltijalle aiheutuneisiin kokonaiskustannuksiin, välillä. Suoria kustannuksia koskeva periaate ja kokonaiskustannuksia koskeva periaate eivät ole vaihdettavissa toisiinsa. Kyseisessä 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua järjestelmää voidaan nimittäin käyttää ainoastaan markkinoiden salliessa, mikä edellyttää markkinatutkimusta sen varmistamiseksi, että näin on.

Tästä seuraa näin ollen, että jäsenvaltio ei jätä noudattamatta direktiivin 2001/14 mukaisia velvoitteitaan, kun sen kansallisesta lainsäädännöstä ei ilmene varmasti, onko sovellettava suoria kustannuksia koskevaa periaatetta vai kokonaiskustannuksia koskevaa periaatetta, mutta se mahdollistaa aiheutuneiden kokonaiskustannusten kattamisen ja sillä jätetään rataverkon haltijalle mahdollisuus tehdä ero sekä rautateiden kaukohenkilöliikenteen, rautateiden lähihenkilöliikenteen tai rautateiden tavaraliikenteen palvelujen että näiden liikennepalvelujen sisäisten markkinalohkojen perusteella. Direktiivissä 2001/14 ei kuitenkaan velvoiteta jäsenvaltiota antamaan yksityiskohtaisempia hinnoittelusääntöjä.

(ks. 84, 85, 87 ja 88 kohta)

4. Rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä annetun direktiivin 2001/14 6 artiklan 2 ja 3 kohdasta ilmenee, että jäsenvaltiot voivat tarjota kannustimia infrastruktuurin tarjoamisesta aiheutuvien kustannusten vähentämiseksi ja sen käytöstä perittävien maksujen alentamiseksi monivuotisen sopimuksen tai valvontatoimenpiteiden kautta. Sitä vastoin ei edellytetä, että nämä kannustintoimenpiteet olisi toteutettava erillisinä.

Lisäksi kannustimet, joilla pyritään infrastruktuurin tarjoamisesta aiheutuvien kustannusten vähentämiseen, johtavat väistämättä käyttömaksujen alentamiseen, olipa ne vahvistettu direktiivin 2001/14 7 artiklan 3 kohdan perusteella tai 8 artiklan 1 kohdan perusteella.

(ks. 101, 107 ja 110 kohta)

5. Rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä annetun direktiivin 2001/14 30 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun sääntelyelimen tehtävänä on valvoa syrjimätöntä pääsyä rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöön ja taata se kapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisen ja hinnoittelun puitteissa. Tämän vuoksi sääntelyelimen mahdollisuus saada tietoja seuraa direktiivin 2001/14 30 artiklan 2 kohdasta, jossa säädetään, että hakijalla on oikeus vedota sääntelyelimeen, jos se katsoo tulleensa kohdelluksi epäoikeudenmukaisesti, syrjityksi tai muulla tavalla loukatuksi. Sitä vastoin kyseisen 30 artiklan 4 kohdassa ja yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin 91/440 10 artiklan 7 kohdassa ei edellytetä, että sääntelyelimellä olisi oikeus saada tietoja, kun ei ole tehty valitusta tai ei ole olemassa kyseisten direktiivien rikkomista koskevaa epäilystä, ja että sääntelyelin määräisi seuraamuksia näistä mahdollisista rikkomisista. Jäsenvaltiota ei siis voida arvostella siitä, ettei se ole säätänyt tällaisista toimenpiteistä kansallisessa lainsäädännössään.

(ks. 120, 124, 126 ja 128 kohta)