JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MICHAL BOBEK

23 päivänä helmikuuta 2021 ( 1 )

Asia C-800/19

Mittelbayerischer Verlag KG

vastaan

SM

(Ennakkoratkaisupyyntö – Sąd Apelacyjny w Warszawie (Varsovan ylioikeus, Puola))

Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Toimivalta sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa – Henkilöoikeuksien suojaa vaativan luonnollisen henkilön intressien keskus – Internetjulkaisu – Paikkakunta, missä vahinko sattui

I Johdanto

1. Puolan kansalainen (jäljempänä kantaja), joka oli aikoinaan vankina Auschwitzin keskitysleirillä, nosti puolalaisessa tuomioistuimessa siviilioikeudellisen kanteen saksalaista sanomalehteä vastaan, koska tämä oli käyttänyt internetartikkelissaan ilmausta ”puolalainen tuhoamisleiri” viitatakseen natsien tuhoamisleiriin, joka oli rakennettu (tuolloin) miehitetyn Puolan alueelle toisen maailmansodan aikana. Vaikka artikkeli oli ollut esillä internetissä vain muutaman tunnin ajan ennen oikaisua, kantaja väittää, että kyseisellä internetjulkaisulla on loukattu hänen kansallista identiteettiään ja arvokkuuttaan.

2. Onko puolalaisilla tuomioistuimilla kansainvälinen toimivalta tutkia tämäntyyppisiä kanteita? Pääasian kantaja ei ainoastaan vaadi rahamääräistä korvausta, vaan hän vetoaa myös muihin oikeuskeinoihin: hän hakee tuomioistuimen määräystä, jolla kustantajaa kielletään vastaisuudessa käyttämästä ilmausta ”puolalainen tuhoamisleiri” ja määrätään se esittämään julkinen anteeksipyyntö.

3. Käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuinta pyydetään siis jälleen kerran ( 2 ) täsmentämään kansainvälisen toimivallan arviointiperusteita internetjulkaisuissa tehtyjä henkilöoikeuksien loukkauksia koskevissa kanteissa. Käsiteltävässä asiassa pyyntö esitetään kuitenkin varsin erikoisessa asiayhteydessä: kyseisessä julkaisussa ei nimittäin mainittu nimeltä henkilöä, joka väittää, että hänen henkilöoikeuksiaan on loukattu. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että tämänhetkisen kansallisen oikeuskäytännön mukaan kansallisen identiteetin suoja, kansallisen arvokkuuden suoja ja oikeus siihen, että Puolan kansan historiaa käsitellään totuudenmukaisesti, kuuluvat Puolan kansalaisten henkilöoikeuksiin. Näyttää myös siltä, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisten lausuntojen katsotaan loukkaavan natsi-Saksan tuhoamisleireiltä selviytyneiden Puolan kansalaisten henkilöoikeuksia.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

4. Asetuksen (EU) N:o 1215/2012 ( 3 ) johdanto-osan 15 ja 16 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(15) Tuomioistuimen toimivaltaa koskevien sääntöjen ennustettavuuden olisi oltava hyvä, ja niiden olisi perustuttava periaatteeseen, jonka mukaan toimivaltainen tuomioistuin määräytyy pääsääntöisesti vastaajan kotipaikan perusteella. Vastaajan kotipaikan tuomioistuimen olisi aina oltava toimivaltainen, lukuun ottamatta joitakin tarkoin rajattuja tapauksia, joissa riita-asian kohteen tai osapuolten sopimusvapauden vuoksi jokin muu liittymäperuste on oikeutettu. – – (16) Moitteettoman lainkäytön helpottamiseksi tai tuomioistuimen ja riita-asian läheisen liittymän vuoksi olisi oltava vaihtoehtoisia toimivaltaperusteita vastaajan kotipaikan mukaan määräytyvän toimivaltaperusteen lisäksi. Läheisellä liittymällä olisi taattava oikeusvarmuus ja vältettävä mahdollisuus siitä, että vastaaja haastetaan sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimeen, johon hän ei kohtuudella ole voinut odottaa joutuvansa. Tämä on tärkeää erityisesti silloin, kun riita-asia koskee sopimukseen perustumattomia velvoitteita, jotka johtuvat yksityisyyden tai henkilöön liittyvien oikeuksien loukkauksesta, esimerkiksi kunnianloukkauksesta.”

5. Asetuksen N:o 1215/2012 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Kanne sellaista henkilöä vastaan, jolla on kotipaikka jäsenvaltiossa, nostetaan hänen kansalaisuudestaan riippumatta tuon jäsenvaltion tuomioistuimessa, jollei tämän asetuksen säännöksistä muuta johdu.”

6. Asetuksen N:o 1215/2012 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos henkilön kotipaikka on jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa ainoastaan tämän luvun 2–7 jakson säännösten nojalla.”

7. Asetuksen N:o 1215/2012 II luvun 2 jaksossa, jonka otsikko on ”Erityinen toimivalta”, olevassa 7 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Jos henkilön kotipaikka on jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne toisessa jäsenvaltiossa – – 2) sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä vahinko sattui tai saattaa sattua; – –”

B Kansallinen lainsäädäntö

8. Kuten Puolan hallitus kirjallisissa huomautuksissaan selitti, Puolan siviililain (Kodeks cywilny) 23 ja 24 §:llä suojataan monia eri henkilöoikeuksia. Sen 23 §:ään sisältyy luettelo, joka ei ole tyhjentävä, niistä henkilöoikeuksien lajeista, joita kyseisellä säännöksellä voidaan suojata. Kyseisissä säännöksissä ei mainita nimenomaisesti kansallista identiteettiä, kansallista arvokkuutta eikä oikeutta siihen, että Puolan kansan historiaa käsitellään totuudenmukaisesti. Puolan hallitus mainitsi kuitenkin useita esimerkkejä kansallisen oikeuskäytännön ratkaisuista, jotka vahvistavat, että nämä kolme oikeuksien lajia kuuluvat nykyään Puolan siviililain 23 §:ssä, sellaisena kuin Puolan tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet, tarkoitettujen henkilöoikeuksien soveltamisalaan. ( 4 )

9. Puolan hallituksen mukaan näitä oikeuksia voidaan loukata sekä henkilöön kohdistuvilla hyökkäyksillä että laajempaa ihmisryhmää, kuten kokonaista kansakuntaa, koskevilla lausunnoilla. Nostaakseen kanteen tällaisesta lausunnosta kantajan on osoitettava, että kyseinen lausunto kohdistui häneen henkilönä. On vahvistettu, että tällainen henkilöön kohdistuva vaikutus ilmenee erityisesti silloin, kun kyse on natsi-Saksan tuhoamisleirien entisistä vangeista, jotka voivat vedota siihen, että näiden leirien kuvaaminen adjektiivilla ”puolalainen” loukkaa heidän henkilöoikeuksiaan. Kansallisen oikeuskäytännön mukaan tällaisen adjektiivin käytöllä syyllistetään tuhoamisleirien olemassaolosta ryhmää henkilöitä, jotka olivat itse vankeina kyseisillä leireillä, ja siten esitetään, että uhrit olivat itse asiassa pahantekijöitä.

10. Kuten kansallinen tuomioistuin ennakkoratkaisupyynnön esittämisen perusteluissa lähinnä vahvistaa, ( 5 ) kansallisen oikeuskäytännön mukaan Puolan kansalaisten henkilöoikeuksiin sisältyvät kansallisen identiteetin suoja, kansallisen arvokkuuden suoja ja oikeus siihen, että Puolan kansan historiaa käsitellään totuudenmukaisesti. Tältä osin katsotaan, että paikkansa pitämättömien lausuntojen esittäminen natsi-Saksan tuhoamisleireistä loukkaa tällaisilta leireiltä selviytyneiden puolalaisten oikeuksia. Näillä henkilöillä on siten asiavaltuus kansallisen oikeuden mukaisen kanteen nostamiseen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa tapauksissa.

III Tosiseikat, kansallinen menettely ja ennakkoratkaisukysymykset

11. Pääasian kantaja on Varsovassa asuva Puolan kansalainen. Hän oli toisen maailmansodan aikana keskitysleirivankina Auschwitzissa. Nykyään kantaja on mukana toiminnassa, jolla pyritään vaalimaan natsi-Saksan Puolan kansalaisia kohtaan toisen maailmansodan aikana tekemien rikosten uhrien muistoa. Tällaista toimintaa on muun muassa osallistuminen koulutustilaisuuksiin.

12. Pääasian vastaaja, Mittelbayerischer Verlag KG, on oikeushenkilö, jonka kotipaikka on Regensburgissa (Saksa). Se julkaisee sivustolla www.mittelbayerische.de saksaksi alueellista internetlehteä, joka on tietenkin luettavissa internetissä myös muissa valtioissa, Puola mukaan lukien.

13. Kyseisellä sivustolla julkaistiin 15.4.2017 artikkeli nimeltä ”Ein Kämpfer und sein zweites Leben” (Taistelija ja hänen toinen elämänsä). Siinä kuvataan Częstochowassa (Puola) syntyneen ja juutalaisten holokaustista selviytyneen Israel Offmanin elämänvaiheita. Häntä pidettiin vankina Bliżynin, Auschwitz-Birkenaun, Sachsenhausenin ja Dachaun keskitysleireillä ja pakkotyössä Leonbergissä ja Plattlingissa (Saksa). Toisen maailmansodan jälkeen hän asettui pysyvästi asumaan Saksaan. Artikkeli alkaa kertomuksella siitä, kuinka Israel Offmanin kolmannen lapsen synnyttyä vuonna 1961 Niederbayernin (Saksa) väestörekisterinpitäjä kieltäytyi rekisteröimästä vanhempien tyttärelleen valitsemaa etunimeä Faya. Väestörekisterinpitäjä katsoi, että nimi kuulosti liian vieraalta eikä sitä voinut ääntää saksaksi. Artikkelissa selitetään, että vanhemmat halusivat antaa tyttärelleen nimeksi Faya, koska Offmanilla oli ollut sen niminen sisar, joka artikkelin alkuperäisen tekstin mukaan ”oli murhattu puolalaisella Treblinkan tuhoamisleirillä”.

14. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, on historiallinen tosiasia, että Treblinkan leiri oli natsi-Saksan tuhoamisleiri, joka oli perustettu miehitetyn Puolan alueelle toisen maailmansodan aikana.

15. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että alkuperäinen ilmaus ”puolalainen Treblinkan tuhoamisleiri” oli näkyvissä sivustolla 15.4.2017 ainoastaan muutaman tunnin ajan, ilmeisesti artikkelin julkaisuhetkestä internetissä klo 5.00 noin klo 13.40 saakka, jolloin kyseinen virke korvattiin Puolan Münchenin (Saksa) konsulaatin sähköpostitse esittämän huomautuksen jälkeen ilmauksella ”natsit murhasivat [hänet] natsi-Saksan tuhoamisleirillä Treblinkassa miehitetyssä Puolassa”. Artikkeliin liitettiin alaviitteenä lyhyt selitys, jonka mukaan tekstissä oli alun perin käytetty ilmausta ”puolalainen Treblinkan tuhoamisleiri”, joka sittemmin oli oikaistu.

16. Kantaja nosti 27.11.2017 siviilikanteen Sąd Okręgowy w Warszawiessa (Varsovan alioikeus, Puola). Kanteen liitteenä oli tuloste riidanalaisesta julkaisusta, sellaisena kuin se oli oikaistuna. Kantaja ei täsmentänyt, missä olosuhteissa hän oli saanut tiedon julkaisusta. Kantaja vaati, että hänen henkilöoikeutensa, erityisesti hänen kansallinen identiteettinsä ja kansallinen arvokkuutensa, suojataan – kieltämällä vastaajaa levittämästä millään tavalla ilmauksia ”puolalainen tuhoamisleiri” tai ”puolalainen keskitysleiri” saksaksi tai millään muulla kielellä viittaamassa miehitetyn Puolan alueella toisen maailmansodan aikana sijainneisiin saksalaisiin keskitysleireihin – määräämällä vastaaja esittämään internetsivustollaan kantajalle anteeksipyyntö, jonka sisältö on määritelty kanteessa ja joka koskee kantajan henkilöoikeuksien loukkaamista kyseisessä internetjulkaisussa, jossa annetaan ymmärtää, että Treblinkan tuhoamisleiri oli puolalaisten rakentama ja ylläpitämä – velvoittamalla vastaaja maksamaan 50000 Puolan złotya (PLN) Polski Związek Byłych Więźniów Politycznych Hitlerowskich Więzień i Obozów Koncentracyjnychille (Hitlerin aikaisissa vankiloissa ja keskitysleireillä olleiden poliittisten vankien puolalainen yhdistys).

17. Perustellakseen puolalaisen tuomioistuimen kansainvälistä toimivaltaa kantaja vetosi unionin tuomioistuimen tuomioon eDate. ( 6 ) Vastaaja vaati, että kanne jätetään tutkimatta, koska puolalaisilla tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa asiassa. Se korosti, että – toisin kuin tuomiossa eDate kyseessä olleessa tilanteessa – kanteen perusteena oleva internetartikkeli ei koskenut suoraan kantajaa. Vastaaja vetosi myös toimintansa ja lukijakuntansa alueellisuuteen, sillä se välittää uutisia Oberpfalzin (Saksa) alueelta ja keskittyy ensisijaisesti alueellisiin uutisiin. Esimerkiksi osasto ”Saksa ja ulkomaat” on sivuvalikossa vasta neljäntenä. Vastaaja korosti myös, että internetsivustoa ylläpidetään ainoastaan saksaksi.

18. Sąd Okręgowy w Warszawie hylkäsi vastaajan vaatimuksen kanteen tutkimatta jättämisestä 5.4.2019 antamallaan ratkaisulla. Se katsoi, että asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdassa määritellyt edellytykset täyttyivät. Se totesi, että 15.4.2017–9.11.2018 vastaajan internetsivustolla käytiin Puolasta käsin yli 32000 kertaa. Kävijämäärän mukaan laskettuna Puola oli 14. sijalla niistä 25 maasta, joista käsin sivustolla käytiin. Vastaaja saattoi siten ennakoida, että julkaisu tavoittaa lukijoita myös muissa maissa, kuten Puolassa. Vastaaja saattoi myös ennakoida, että puolalaiset lukijat voivat huomata internetissä julkaistun artikkelin, jossa käytetään ilmausta ”puolalaiset tuhoamisleirit”. Sen vuoksi, että julkaisu oli luettavissa internetissä Puolassa, ja julkaisun sisällön vuoksi Puolaa voitiin pitää paikkana, jossa henkilöoikeuksia saatetaan loukata.

19. Vastaaja valitti 25.4.2019 ensimmäisen oikeusasteen ratkaisusta Sąd Apelacyjny w Warszawieen (Varsovan ylioikeus, Puola), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Vastaaja väitti, että asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaa oli sovellettu virheellisesti ja ettei se ollut voinut kohtuullisesti ennakoida, että sitä vastaan nostetaan kanne Puolassa. Vastaaja väitti, että jos artikkelin sisältö koskee muuta henkilöä kuin kantajaa tai jos se ei koske ketään yksittäistä henkilöä, vastaaja ei objektiivisesti kykene ennakoimaan, missä tuomioistuimessa sitä vastaan voidaan nostaa kanne. Vastaaja korosti, että riidanalaisen artikkelin sisältö liittyy niin etäisesti Puolaan, että kanteen nostamista Puolassa on objektiivisesti mahdotonta ennakoida kohtuullisesti.

20. Sąd Apelacyjny w Warszawie pyysi menettelymääräyksellä kantajan edustajaa kuvaamaan tarkemmin kanteen taustalla olevia tosiseikkoja. Kantajaa pyydettiin myös täsmentämään, osaako hän saksan kieltä, milloin (ennen riidanalaisen ilmauksen oikaisemista vai sen jälkeen) ja miten (suoraan internetistä vai kolmansien osapuolten välityksellä) kantaja sai tietää julkaisusta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin toteaa, että näihin kysymyksiin ei saatu vastausta.

21. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee, koskeeko toimivaltaisen tuomioistuimen määräytymisen kohtuullista ennustettavuutta koskeva vaatimus, joka vahvistetaan asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 15 ja 16 perustelukappaleessa, käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaista tilannetta. Kyseinen tuomioistuin myöntää, että ilmaukseen ”puolalainen tuhoamisleiri” suhtaudutaan todennäköisesti kielteisesti Puolassa. Se saattaa antaa joillekin lukijoille sen virheellisen käsityksen, että tuhoamisleirit olivat Puolan kansalaisten rakentamia ja että he olivat vastuussa leireillä tehdyistä rikoksista, ja siten loukata niitä Puolan kansalaisia, jotka olivat itse vankeina tuhoamisleireillä tai joiden läheisiä natsimiehittäjät surmasivat näillä leireillä toisen maailmansodan aikana. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin myös pohtii, voidaanko käsiteltävän asian olosuhteissa todeta, että vastaaja on kohtuullisesti voinut ennakoida, että sitä vastaan voidaan kyseisen artikkelin yhteydessä nostaa henkilöoikeuksien suojaa koskeva kanne puolalaisessa tuomioistuimessa, vaikka kantajaan ei suoraan tai välillisesti viitattu artikkelin tekstissä.

22. Näissä olosuhteissa Sąd Apelacyjny w Warszawie päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 7 artiklan 2 alakohtaa tulkittava siten, että intressien keskukseen perustuvaa toimivaltaa voidaan soveltaa asiassa, joka koskee luonnollisen henkilön nostamaa henkilöoikeuksia koskevaa kannetta, silloin, jos näitä oikeuksia väitetään loukatun internetjulkaisulla, joka ei sisällä välittömästi tai välillisesti kyseiseen henkilöön liittyviä tietoja vaan tietoja tai toteamuksia, joissa väitetään, että ihmisryhmä (käsiteltävässä asiassa kansakunta), johon kantaja kuuluu, on syyllistynyt vahingolliseen toimintaan, minkä kantaja katsoo loukkaavan hänen henkilöoikeuksiaan? 2) Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 7 artiklan 2 alakohdassa määriteltyjä toimivaltaperusteita arvioitaessa, toisin sanoen arvioitaessa sitä, onko kansallinen tuomioistuin sen paikkakunnan tuomioistuin, missä vahinko sattui tai saattaa sattua, otettava huomioon seuraavat seikat, jos kyse on internetissä tapahtunutta aineellisten tai aineettomien henkilöoikeuksien loukkaamista koskevasta asiasta: – vastaanottajaryhmä, jolle internetsivusto, jolla loukkaus on tapahtunut, on pääasiallisesti suunnattu – kieli, jolla kyseistä internetsivustoa julkaistaan ja jota riidanalaisessa julkaisussa on käytetty – aika, jonka riidanalaiset tiedot ovat olleet internetissä vastaanottajien saatavilla – kantajaa koskevat henkilökohtaiset seikat, kuten kantajan sodanaikaiset kokemukset ja hänen tämänhetkinen yhteiskunnallinen toimintansa, joihin käsiteltävässä asiassa viitataan perusteina kantajan erityiselle oikeudelle vastustaa oikeusteitse sellaisia syytöksiä, jotka kohdistuvat ihmisryhmään tai yhteisöön, johon hän kuuluu?”

23. Kirjallisia huomautuksia esittivät kantaja, vastaaja, Puolan hallitus sekä Euroopan komissio.

IV Asian tarkastelu

24. Tämän ratkaisuehdotuksen rakenne on seuraava. Palautan aluksi mieleen nykyisen lainsäädännön ja oikeuskäytännön, jotka koskevat kansainvälisen toimivallan määräytymistä asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan perusteella tilanteessa, jossa on kyse henkilöoikeuksien loukkauksesta väitetysti aiheutuneista vahingoista (A). Sen jälkeen tarkastelen käsiteltävän asian erityispiirteitä (B). Selitän, miksi sitä, onko henkilö mainittu nimeltä, voidaan tuskin pitää ratkaisevana arviointiperusteena sen määrittämiseksi, onko vahinko voinut sattua tietyn tuomioistuimen paikkakunnalla (C). Tämän jälkeen käsittelen kysymystä toimivaltaisen tuomioistuimen ennustettavuudesta (D). Lopuksi totean, että vaikka unionin oikeus on nykyisellään melko joustava siltä osin kuin on kyse kansainvälisen toimivallan määräytymisestä tilanteissa, joissa henkilön maineelle on aiheutettu vahinkoa internetissä, tällaisten kanteiden asiasisällölle on kuitenkin asetettu joitakin rajoituksia, joita kansallisen tuomioistuimen on noudatettava (E).

A Asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdassa tarkoitetut kaksi vahingon sattumispaikkaan liittyvää toimivaltaperustetta, joihin internetissä tapahtuneissa henkilöoikeuksien loukkauksissa voidaan vedota

25. Säännöstä, joka on nykyisin asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohta, koskevassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on aina korostettu, että väitettyjen vahingonkärsijöiden esittämien korvausvaatimusten osalta on säilytettävä mahdollisuus vedota kansainväliseen toimivaltaan. Unionin tuomioistuin on vakiintuneesti katsonut, että kyseisessä säännöksessä viitataan sekä vahinkoon kausaaliyhteydessä olevan tapahtuman paikkaan että vahingon ilmenemispaikkaan. ( 7 )

26. Siltä osin kuin on kyse henkilöoikeuksien loukkauksista, kyseisen säännöksen siitä osasta, jossa viitataan ”paikkakuntaan, missä vahinko sattui”, on vähitellen muotoutunut kaksi eri toimivaltaperustetta.

27. Tuomiossa Shevill, jossa oli kyse painetuista julkaisuista, todettiin, että kyseinen paikkakunta on siinä jäsenvaltiossa, ”missä [väitetysti vahingollista] julkaisua on jaettu ja missä vahingonkärsijä väittää maineensa kärsineen vahinkoa”, ja että kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia tutkimaan ”ainoastaan oman valtionsa alueella aiheutetut vahingot”. ( 8 )

28. Näin syntyi niin sanottu mosaiikkiperiaate. ( 9 ) Se perustuu tulkintaan, jonka mukaan väitetysti loukkaavan julkaisun ”vahingonkärsijälle aiheuttama vahinko” ilmenee siellä, missä ”julkaisua jaetaan, jos vahingonkärsijä on siellä tunnettu” ja kyseisten jäsenvaltioiden tuomioistuimet ”ovat alueellisesti soveltuvimpia tutkimaan [näissä valtioissa] tehdyn kunnianloukkauksen sekä määrittelemään vastaavan vahingon laajuuden”. ( 10 )

29. Tuomion eDate jälkeen tuomiossa Shevill vahvistettua oikeuskäytäntöä alettiin soveltaa internetiin. Tuomiossa eDate unionin tuomioistuin nimittäin myönsi ”asiassa Shevill ym. annetusta tuomiosta ilmenevän, vahingon ilmenemiseen liittyvän kriteerin soveltamisessa internetympäristössä ilmenevät vaikeudet” ja ”sen vahingon vakavuuden – –, joka [henkilöoikeuden] haltijalle voi aiheutua tämän joutuessa toteamaan, että kyseisiä oikeuksia loukkaaviin tietoihin on mahdollista tutustua kaikkialla maailmassa”. ( 11 ) Näin ollen unionin tuomioistuin päätti mukauttaa asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdasta tekemäänsä tulkintaa ”siten, että [henkilöoikeuden] loukkaamisesta internetissä aiheutunutta vahinkoa kärsinyt voi saattaa vahinkoa kokonaisuudessaan koskevan asian käsiteltäväksi yhdessä tuomioistuimessa, joka määräytyy sen mukaan, missä Euroopan unionin alueella tästä oikeudenloukkauksesta johtuva vahinko on ilmennyt”. ( 12 )

30. Näin muodostui ”intressien keskukseen” perustuva toimivaltaperuste. Unionin tuomioistuin totesi, että ”internetissä julkaistujen tietojen vaikutuksia tietyn henkilön [henkilöoikeuksiin] voidaan arvioida parhaiten sen paikan tuomioistuimessa, missä väitetyn vahingon kärsineen henkilön intressien keskus sijaitsee”. ( 13 )

31. Ennen muuta on todettava, ettei tuomiossa eDate tarkoitettu intressien keskukseen perustuva toimivalta kuitenkaan syrjäyttänyt tuomiossa Shevill tarkoitettua ”mosaiikkitoimivaltaa” siltä osin kuin on kyse internetjulkaisuista. Se vain lisättiin vaihtoehtona jälkimmäisen rinnalle. Henkilö, jolle on aiheutunut vahinkoa internetissä väitetysti tapahtuneesta henkilöoikeuksien loukkauksesta, voi siten valita, nostaako hän i) koko aiheutunutta vahinkoa koskevan kanteen sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa hänen intressiensä keskus sijaitsee, vai ii) aiheutuneen vahingon sitä osaa, joka on aiheutunut kyseisen jäsenvaltion alueella, koskevan kanteen, jolloin kanteita voidaan nostaa yhden tai useamman jäsenvaltion tuomioistuimessa. ( 14 )

32. Ratkaisuehdotuksessani Bolagsupplysningen ( 15 ) koetin vakuuttaa unionin tuomioistuimen siitä, että tällainen lähestymistapa ei ole tarkoituksenmukainen. Paitsi että mosaiikkiperiaatteen laajentamisesta internetjulkaisuihin aiheutuu merkittäviä käytännön ongelmia, tätä ratkaisua ei voida oikeuttaa millään sen tueksi esitetyistä periaatteellisista perusteista. Erityisesti on todettava, että se tuskin parantaa kummankaan asianosaisen tilannetta – paitsi häirintätapauksissa –, vaan päinvastoin heikentää merkittävästi vastaajan mahdollisuuksia tai jopa vie siltä täysin mahdollisuudet ennakoida, missä se voidaan haastaa oikeuteen.

33. Tuomiossa Bolagsupplysningen unionin tuomioistuin päätti edelleen säilyttää tämän kaksijakoisen lähestymistavan. ( 16 ) Samalla se kuitenkin selvensi, että vain sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa kantajan intressien keskus sijaitsee, voivat tutkia kanteen, jossa vaaditaan väitetysti vahingollisen internetsisällön oikaisemista tai poistamista. Koska tällainen kanne on ”yhtenäinen ja jakamaton”, se voidaan nostaa vain ”tuomioistuimessa, joka on toimivaltainen käsittelemään vahingonkorvausvaatimuksen kokonaisuudessaan”. ( 17 )

34. Vaikuttaa näin ollen siltä, että tuomion Bolagsupplysningen mukaan tuomioistuimet, joilla on mosaiikkiperusteinen, rajallinen toimivalta, voivat myöntää pelkästään jaettavissa olevia oikeuskeinoja, kun taas tuomioistuimet, joilla on intressien keskukseen perustuva, täysimääräinen toimivalta, voivat myöntää sekä jaettavissa olevia että jakamattomia oikeuskeinoja. ( 18 )

35. Unionin tuomioistuin ei ole täsmentänyt, millaiset oikeussuojakeinot kuuluvat mihinkin ryhmään. Oletan kuitenkin, että jaettavissa olevilla oikeuskeinoilla tarkoitetaan lähinnä rahallista korvausta (ja mahdollisesti muita oikeuskeinoja, jotka voidaan jakaa toimivaltarajojen mukaan), kun taas jakamattomia oikeuskeinoja ovat kaikki ne, jotka voidaan todellisuudessa myöntää ja panna täytäntöön vain kerran, sillä sen jälkeen, kun ne on pantu täytäntöön, niiden vaikutus ulottuu kaikkialle (tietojen oikaiseminen tai poistaminen).

36. Tähänastisessa oikeuskäytännössä ei määritellä täsmällisesti edellytyksiä, joiden on täytyttävä, jotta mosaiikkitoimivalta tai intressien keskukseen perustuva toimivalta voisi syntyä. Yhtäältä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä mainitaan seuraavat kaksi mosaiikkitoimivallan edellytystä: sisältö, josta kanne on nostettu, on täytynyt asettaa saataville kyseisessä jäsenvaltiossa, ja kantajan henkilöoikeuksille on täytynyt aiheutua mahdollista vahinkoa kyseisessä jäsenvaltiossa. ( 19 ) Toisaalta intressien keskukseen perustuvan toimivallan syntyminen vaatii selvästi enemmän. Siihen, ettei oikeuskäytännössä vahvisteta tämän tarkempia kriteerejä sille, mitä erityisiä seikkoja tai muita tietoja on otettava huomioon, voi olla syynä se, että kyseinen toimivaltaperuste on otettu käyttöön ja vahvistettu asioissa, joissa riita-asian ja sen paikkakunnan tuomioistuinten, missä vahinko sattui, välinen erityisen läheinen liittymä ( 20 ) johti käytännössä siihen, että ”vahingonkärsijän intressien keskus” oli sama kuin vahingonkärsijän kotipaikka. ( 21 )

B Käsiteltävän asian erityispiirteet

37. Tässä oikeudellisessa asiayhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensinnäkin, voiko kantajalla, jota ei kyseisessä julkaisussa yksilöidä, olla intressien keskusta. Käytän mieluummin tätä ilmausta kuin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käyttämää ilmausta, jonka mukaan ”internetjulkaisu – – ei sisällä välittömästi tai välillisesti kyseiseen henkilöön liittyviä tietoja”. Se, onko kantaja yksilöity julkaisussa joko i) nimeltä tai ii) viittaamalla hänen yksilöllisiin henkilökohtaisiin ominaisuuksiinsa tai olosuhteisiinsa, ( 22 ) pitäisi pystyä määrittämään melko objektiivisella tosiseikkojen arvioinnilla. Se, missä määrin julkaistut tiedot liittyvät tiettyyn luonnolliseen henkilöön, puolestaan edellyttää (melko subjektiivista) portaittaista arviointia, johon julkaistujen tietojen arviointi jo sisältyy ja joka laajenee pian kanteen asiasisällön arviointiin eli siihen, miten laajasti kyseiselle henkilölle on tosiasiallisesti aiheutunut vahinkoa. ( 23 )

38. Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, mitkä merkitykselliset seikat on otettava huomioon arvioitaessa, onko asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaan perustuvan toimivallan vahvistamiseen olemassa riittävä liittymäperuste.

39. Kyseisten oikeuskeinojen luonteen huomioon ottaen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii erityisesti intressien keskukseen perustuvaa toimivaltaa. Kantaja on nimittäin vaatinut ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa ( 24 ) kolmea eri oikeuskeinoa: hän vaatii rahallista korvausta, riidanalaisen ilmauksen kaiken tulevan käytön kieltämistä vastaajalta ja vastaajan määräämistä esittämään julkinen anteeksipyyntö. Ei ole täsmennetty, onko vaaditun rahamääräisen korvauksen tarkoitus edustaa väitettyä vahinkoa kokonaisuudessaan vaiko ainoastaan Puolan tuomioistuinten toimivaltaan kuuluvalla alueella tapahtunutta vahinkoa. Kaksi muuta oikeuskeinoa vaikuttavat kuitenkin joka tapauksessa hyvinkin jakamattomilta – eli sellaisilta, joita voi myöntää vain tuomioistuin, jolla on kantajan intressien keskukseen perustuva toimivalta. ( 25 )

40. On kuitenkin selvää, että tämän ratkaisuehdotuksen edellisessä jaksossa esitetyn unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan mosaiikkitoimivalta on edelleen käytössä mahdolliseen intressien keskukseen perustuvan toimivallan rinnalla.

41. Tällä rinnakkaisuudella on merkittävät seuraukset. Jollei unionin tuomioistuin halua nyt käsiteltävän asian yhteydessä tarkastella radikaalisti uudelleen intressien keskukseen perustuvaa toimivaltaa tai mosaiikkitoimivaltaa koskevaa oikeuskäytäntöään tai ennen muuta niiden nykyistä rinnakkaista käyttöä, joka aloitettiin tuomiolla eDate ja vahvistettiin äskettäin tuomiolla Bolagsupplysningen, ( 26 ) tai jollei se halua samassa yhteydessä tarkastella lähemmin tuomiota Bier siltä osin kuin on kyse internetissä tapahtuvista oikeudenloukkauksista yleensä, ( 27 ) on selvää, että riippumatta siitä, onko (väitetyllä) vahingonkärsijällä nyt käsiteltävän kaltaisessa tapauksessa viime kädessä lainkaan intressien keskusta, on aina olemassa mosaiikkitoimivalta, jonka nojalla jokainen kansallinen tuomioistuin voi todeta olevansa toimivaltainen niihin jaettavissa oleviin oikeuskeinoihin nähden (varmasti ainakin rahalliseen korvaukseen nähden), jotka liittyvät vahingon siihen osaan, joka on aiheutunut sen alueella.

42. Käsiteltävä asia osoittaa siis jälleen kerran, miksi näiden kahden toimivaltaperusteen rinnakkaisuus aiheuttaa ongelmia ainakin kahdella tasolla. Yhtäältä on jokseenkin turhaa käydä kiivasta keskustelua siitä, missä vahingonkärsijän intressien keskus tarkalleen ottaen on, kun mosaiikkitoimivalta on joka tapauksessa käytettävissä 27 mahdollisessa jäsenvaltiossa. Toisaalta intressien keskus on tähän asti ollut käytännössä sama kuin kantajan kotipaikka, koska se oletetaan paikaksi, jossa kantajan maineelle aiheutuu eniten vahinkoa. Tässä tilanteessa ei ole selvää, kannattaako riita-asian ja tietyn jäsenvaltion tuomioistuimen välisistä objektiivisista liittymäperusteista enää edes keskustella, koska intressien keskuksen käsite rakentuu väitetyn vahingonkärsijän subjektiivisen tilanteen varaan. ( 28 ) Käytännössä ainoana tehtävänä on siis määrittää vahingonkärsijän kotipaikka, ja tästä forum actoris ‑toimivaltaperusteesta voidaan poiketa ainoastaan, jos vahingonkärsijällä on vain vähän sosiaalista kanssakäymistä kyseisellä paikkakunnalla.

43. Itse en kuulu tämänhetkisen oikeuskäytännön ihailijoihin. ( 29 ) Nähdäkseni unionin tuomioistuin joutuu vielä jonain päivänä tarkistamaan kyseistä oikeuskäytäntöä. Mielestäni käsiteltävä asia ei kuitenkaan anna siihen sopivaa tilaisuutta, ja näin on hyvin yksikertaisesta syystä: käsiteltävässä asiassa esille tuleva visainen kysymys ei koske kansainvälistä toimivaltaa, vaan se koskee kanteen asiasisältöä ja kansallisessa oikeuskäytännössä tunnustettujen henkilöoikeuksien sisältöä ja luonnetta. Se, kuka tarkkaan ottaen voi väittää itseään vahingonkärsijäksi ja mikä on niiden (henkilö)oikeuksien ulottuvuus, joita väitetysti loukkaavalla internetjulkaisulla on loukattu, on ensisijaisesti kanteen asiasisältöä koskeva kysymys, josta säädetään sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä. Se ei ole (eikä ole aikaisemmissakaan tapauksissa ollut) asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan (tai sen edeltäjien) mukaisen toimivallan määrittämistä koskeva kysymys.

44. Näistä syistä ehdotan, että unionin tuomioistuin omaksuu käsiteltävässä tapauksessa suppean ja minimalistisen lähestymistavan. Käsiteltävä asia keskittyy lähinnä yhteen kysymykseen: kun kyse on jakamattomista oikeuskeinoista eli tietyn ilmauksen tulevan käytön kieltämisestä ja julkisen anteeksipyynnön esittämisestä, onko sen osapuolen, jolle internetjulkaisusta on väitetysti aiheutunut vahinkoa, intressien keskusta koskevan toimivaltaperusteen soveltamiselle esteenä se, että kyseistä henkilöä ei mainita julkaisussa nimeltä?

C Nimetäänkö vai eikö nimetä: onko tällä merkitystä määritettäessä, ilmenikö vahinko asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdassa tarkoitetulla paikkakunnalla?

45. Vastaaja ja komissio ovat lähinnä tuoneet esille, että väitetystä henkilöoikeuksien loukkauksesta vahinkoa kärsineen osapuolen olisi voitava nostaa kanne sen paikkakunnan tuomioistuimissa, jossa hänen intressiensä keskus sijaitsee, vain, jos hänet on mainittu nimeltä kyseisessä julkaisussa. Kumpikin osapuoli on esittänyt useita väitteitä siitä, miten käsiteltävän asian tosiseikat eroavat asian eDate ja asian Bolagsupplysningen tosiseikoista. Ne varoittavat kansainvälisen toimivallan vaarallisesta laajentumisesta, joka voisi seurata, jos intressien keskukseen perustuvaan toimivaltaan voisivat vedota paitsi julkaisussa selvästi yksilöidyt henkilöt myös sellaisten kansallisten, etnisten, uskonnollisten tai muiden ryhmien määrittelemättömät jäsenet, joihin internetjulkaisussa viitataan ainoastaan välillisesti.

46. Vastaaja ja komissio päätyvät siihen toimivaltasääntöön, jonka ne pyytävät unionin tuomioistuinta vahvistamaan, lähinnä seuraavalla päättelyllä: koska kantajaa ei kyseisessä julkaisussa mainita nimeltä, kustantaja ei ole kohtuullisesti voinut ennakoida, että julkaisusta aiheutuisi kantajalle vahinkoa. Intressien keskukseen perustuvan toimivallan syntyminen edellyttää näin ollen sitä, että (mahdollinen) kantaja mainitaan julkaisussa nimeltä.

47. Olen vastaajan ja komission kanssa yhtä mieltä ensimmäisestä päätelmästä, vaikkakin hieman toisesta näkökulmasta: se, että julkaisija voi kohtuullisen varmasti ennakoida, missä sen julkaisu saattaa aiheuttaa vahinkoa, on todellakin välttämätön edellytys. Sen pitäisi olla uloin raja määritettäessä paikkakuntia, missä vahinko saattaa sattua. Kuten ratkaisuehdotukseni seuraavassa jaksossa (D) selitän, tämä ei kuitenkaan tarkoita – eikä nykyisellä oikeuskäytännöllä varmastikaan tarkoitettu – sitä, että kansainvälinen toimivalta rajoittuisi paikkakuntiin, jotka kustantaja on subjektiivisesti voinut ennakoida. Lisäksi on tehtävä ero tietystä lausunnosta mahdollisesti aiheutuvan vahingon objektiivisen ennakoitavuuden ja tietyn kantajan henkilöllisyyden ennakoitavuuden välillä.

48. Vastaajan ja komission esittämän toisen päätelmän osalta en kuitenkaan ole samaa mieltä siitä, että on olemassa sääntö, jonka mukaan on niin, että jotta vahingonkärsijän intressien keskukseen perustuva toimivalta voisi syntyä, kyseinen henkilö on mainittava riidanalaisessa julkaisussa nimeltä.

49. Ensinnäkin pitää paikkansa, ettei intressien keskukseen perustuvaan toimivaltaan voida vedota täysin olosuhteista riippumatta. Tietyissä tapauksissa tällaista intressien keskusta ei yksinkertaisesti ole. Sama pätee kuitenkin myös tilanteisiin, joissa kyseiset henkilöt on tosiasiallisesti yksilöity julkaisussa nimeltä. ( 30 )

50. Muilta osin olen varmasti samaa mieltä siitä, että tässä on oltava luonnollinen yhteys: jos henkilö on mainittu nimeltä tai muuten yksilöity julkaisussa, on kohtuullista olettaa, että kustantajan olisi pitänyt tietää tai sen olisi pitänyt huolellisuusvelvoitteensa mukaisesti ainakin olettaa, ( 31 ) että kyseisellä henkilöllä luultavasti on intressien keskus jossain. ( 32 ) Sitä vastoin kustantaja, jonka julkaisemassa sisällössä ei viitata kehenkään tiettyyn henkilöön, on harvoin tällaisessa asemassa. Sulkeeko tämä kuitenkaan pois sitä mahdollisuutta, että tämä kustantaja voi silti julkaista internetissä sisältöä, jonka todennäköisesti katsotaan kohtuullisesti tulkittuna aiheuttavan vahinkoa jossakin selvässä ja ennakoitavassa paikassa?

51. Ei ole mitään näkyvää rajaviivaa, joka voisi tässä toimia selkeänä toimivaltasääntönä. Tämä on kuitenkin aivan loogista, kun otetaan huomioon kyseisen oikeudenloukkauksen luonne: tavanomaisissa olosuhteissa kunnianloukkauskanne edellyttää tapauskohtaista arviointia, jossa lausuntoa tarkastellaan sen omassa asiayhteydessä ja määritetään, miten kielteisesti se on vaikuttanut henkilön suojattuihin oikeuksiin. Tällä tavoin arvioituina jotkin lausunnot ovat aivan liian yleisiä aiheuttaakseen henkilön maineelle mitään havaittavaa vahinkoa. Jotkin puolestaan voivat mennä syvälle henkilökohtaisuuksiin, vaikka henkilöä ei sinänsä ole yksilöity. Kyse on siis liukuvasta asteikosta eikä hermeettisesti suljetuista lokeroista. Seuraavat esimerkit auttavat havainnollistamaan tätä näkemystä.

52. Ajatellaanpa – ensinnäkin – vaikka internetjulkaisua, johon sisältyy loukkaava lausunto jostakusta henkilön läheisestä: hänen miehestään, vaimostaan, lapsestaan tai vanhemmastaan. Tässä esimerkissä voidaan vaikka olettaa, että loukkaava lausunto koskee henkilön miestä. Kuvitellaan, että miehestä on julkaistu loukkaava artikkeli, jossa hänet nimetään mutta jossa ketään muita ei mainita nimeltä. Mies päättää syystä tai toisesta olla nostamatta siitä kannetta. Hänen lähipiirilleen, kuten vaimolle, on kuitenkin ilmeistä, että mies on kärsinyt vahinkoa lausunnosta. Jos vaimo päättäisi nostaa omissa nimissään kanteen, jossa vaaditaan korvaamaan hänelle itselleen kyseisestä artikkelista aiheutunut aineeton vahinko – edellyttäen, että kansallisen oikeuden mukaan kyseisellä henkilöllä on siihen asiavaltuus –, eikö hän silloin voisi vedota omien intressiensä keskukseen?

53. Entäpä – toiseksi – tiettyyn henkilöryhmään kohdistuvat loukkaavat huomautukset, joissa kyseisiä henkilöitä ei tosin mainita nimeltä mutta joista heidät voidaan hyvinkin pienellä vaivalla tunnistaa (vaikka kustantaja ei välttämättä olekaan siinä asemassa, että se voisi tuntea heidät kaikki)? Ajatellaan esimerkiksi henkilöryhmää, johon kuuluvia henkilöitä yhdistävät ammatilliset tai kulttuuriset (tietyn yhtiön työntekijät, tietyn yhdistyksen tai seuran jäsenet) taikka maantieteelliset siteet (tietyn paikkakunnan tai kaupungin asukkaat). Kuvitellaan, että internetjulkaisussa esitetään loukkaava lausunto tällaisesta henkilöryhmästä.

54. Vielä kauempana asteikolla ovat – kolmanneksi – minkä tahansa laajemman yhteisön jäsenet, joita yhdistävät tietyt yhteiset piirteet, kuten kansallisuus, etninen ryhmä, rotu, sukupuoli, seksuaalinen suuntautuminen jne. Mitä olisi ajateltava näiden yhteisöjen jäsenistä, jotka katsovat, että heille on aiheutunut vahinkoa tietyistä internetissä julkaistuista lausunnoista? Onko niin, että internetjulkaisun ei voida katsoa aiheuttaneen heille vahinkoa, koska heitä ei siinä yksilöidä nimeltä? Tarkoittaako tämä sitä, että tällaiset henkilöt eivät lähtökohtaisesti voi vedota omien intressiensä keskukseen?

55. Kaikilla näillä tilanteilla on kaksi yhteistä muuttujaa. Mitään selviä luokituksia tai rajoja ei ensinnäkään ole. On vain mahdollisten ”henkilökohtaisuuden asteiden” muuttuva jatkumo, jota on arvioitava ottamalla huomioon kunkin asian – loputtomasti vaihtuvat – tosiseikat ja tarkastelemalla kutakin lausuntoa sen omassa asiayhteydessä suhteessa tiettyyn kantajaan. Toiseksi se, onko henkilöllä missään edellä mainituista tilanteista asiavaltuutta kanteen nostamiseen tai onko hänellä edes asianomistajan asemaa, ja mihin (henkilö)oikeuksiin nähden hänellä se on, on sovellettavaan kansalliseen oikeuteen kuuluva kysymys.

56. Tällaista tilannekohtaista vaihtelevuutta ei voida tosiasiallisesti syrjäyttää sellaisella kansainvälisen toimivallan määräytymistä koskevalla säännöllä, jonka mukaan silloin, kun henkilöä ei ole mainittu internetjulkaisussa nimeltä tai häntä ei ole ainakaan riittävällä tavalla yksilöity, ( 33 ) ei ole enää mahdollista vedota toimivaltaan, joka tavallisesti perustuu alustavaan arviointiin siitä, onko kyseiselle henkilölle aiheutunut tai saattaako hänelle aiheutua vahinkoa kyseisen tuomioistuimen paikkakunnalla. Tämä olisi monissa tapauksissa aivan liian yksioikoinen ja epätarkoituksenmukainen sääntö. Yhtä ja samaa perustetta (henkilö on mainittu nimeltä) käytettäisiin hyvin epäluotettavana mittarina hyvin erilaisessa arvioinnissa (tietty julkaisu on aiheuttanut vahinkoa tietyn tuomioistuimen paikkakunnalla).

57. Näin ollen unionin tuomioistuimen ei mielestäni ole suositeltavaa hyväksyä vastaajan ja komission ehdottaman kaltaista toimivaltasääntöä. Sen sijaan, että unionin tuomioistuin pyrkisi erottamaan selvästi toisistaan tilanteet, joissa osapuoli on yksilöity, ja tilanteet, joissa näin ei ole tehty, sen olisi muistutettava, että oikeuspaikan ja toimivallan sekä niiden määrittämisessä huomioon otettavien kriteerien on oltava objektiivisesti ennakoitavia. Tarkastelen tätä kysymystä seuraavaksi.

D Lopputulos: mahdollisesti aiheutuneiden vahinkojen kohtuullinen ja objektiivinen ennakoitavuus

58. Yksi keskeisistä ennakoitavuuteen liittyvistä kysymyksistä on se, kumman tarkkaan ottaen pitäisi olla ennakoitavissa, sen paikkakunnan, missä vahinko sattui tai saattaa sattua (tuomiossa Bier yleisesti tarkasteltu toinen liittymäperuste), vaiko ainoastaan paikkakunnan, jossa vahingonkärsijän intressien keskus sijaitsee (joka edustaa vain pientä osaa vahingon muodostamasta kokonaisongelmasta).

59. Kantaja ja komissio huomauttavat perustellusti, että tuomioistuimen toimivallan ennakoitavuus on asetuksen N:o 1215/2012 yleinen vaatimus. Tämä vahvistetaan sen johdanto-osan 15 ja 16 perustelukappaleessa, joissa todetaan, että siihen periaatteeseen, jonka mukaan toimivaltainen tuomioistuin määräytyy vastaajan kotipaikan perusteella, tehtävien poikkeusten ( 34 ) eli mahdollisten vaihtoehtoisten toimivaltaperusteiden on perustuttava ”tuomioistuimen ja riita-asian läheiseen liittymään” tai ne on tehtävä ”moitteettoman lainkäytön helpottamiseksi”, ja että ”läheisellä liittymällä olisi taattava oikeusvarmuus ja vältettävä mahdollisuus siitä, että vastaaja haastetaan sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimeen, johon hän ei kohtuudella ole voinut odottaa joutuvansa. Tämä on tärkeää erityisesti silloin, kun riita-asia koskee sopimukseen perustumattomia velvoitteita, jotka johtuvat yksityisyyden tai henkilöön liittyvien oikeuksien loukkauksesta, esimerkiksi kunnianloukkauksesta”.

60. Tarvitaan kuitenkin varsin pitkä päättelyketju, jotta tästä lähtökohdasta päästään käsiteltävässä asiassa ehdotettuun toimivaltaperusteeseen: i) vastaaja ei ole voinut ennakoida, että Puolan tuomioistuimet ovat toimivaltaisia, koska riidanalaisessa julkaisussa ei mainittu kantajaa nimeltä, ii) vastaaja on näin ollut täysin tietämätön kantajan henkilöllisyydestä, iii) kantajan kotipaikka ei siten ole voinut olla vastaajan tiedossa ja iv) näin ollen vastaaja ei ole voinut kohtuullisesti ennakoida, missä kantajan intressien keskus voisi sijaita.

61. Olen samaa mieltä siitä, että tällainen päättelyketju voitaisiin todellakin tehdä, jos kysymys oikeuspaikan ennakoitavuudesta pelkistettäisiin kysymykseksi kantajan henkilöllisyydestä ja kotipaikasta. Tämä ei kuitenkaan ole sitä ennakoitavuutta, jota edellä mainituissa johdanto-osan perustelukappaleissa nähdäkseni tarkoitetaan. Niiden mukaan ennakoitavuus oli tarkoitus varmistaa tuomioistuimen ja riita-asian läheisellä liittymällä eli kanteen ja oikeuspaikan objektiivisella liittymällä moitteettoman lainkäytön helpottamiseksi.

62. Siltä osin kuin on kyse intressien keskuksen määrittämisestä, on myönnettävä, että riidan painopisteen – kuten sitä voidaan osuvammin kutsua – objektiivinen ennakoitavuus näyttää pelkistyneen vahingonkärsijän kotipaikan määrittämiseen. ( 35 ) Mielestäni unionin tuomioistuimen ei kuitenkaan pitäisi enää jatkaa tällä tiellä luomalla lisää sääntöjä, joilla etäännytään aina vain kauemmas siitä, millainen arvioinnin kuuluisi sinällään olla. Yksinkertaisesti sanottuna riidan painopisteen kohtuullista ennakoitavuutta ei pitäisi käytännössä korvata kustantajan tietoisuudella vahingonkärsijän kotipaikasta. Vaikka siis olenkin täysin samaa mieltä siitä, että toimivaltasääntöjen on oltava ennakoitavia, tämänkaltainen pelkistäminen ei uskoakseni edistä sitä ennakoitavuutta, johon asetuksella N:o 1215/2012 pyritään.

63. Ensinnäkin mahdollisessa henkilöoikeuksien arvioinnissa on otettava huomioon ainakin kaksi seikkaa: paitsi vahinkoa kärsineen osapuolen tosiasiallinen tai sosiaalinen tilanne ja hänelle aiheutunut vahinko (vahingonkärsijän näkökulma) myös – ja ennen muuta – lausunnon luonne, sisältö ja ulottuvuus sen omassa asiayhteydessä arvioituna (lausunnon ja sen ulottuvuuden ja vaikutuksen näkökulma). Tuomioistuimen toimivaltaisuuden ennakoitavuutta olisi arvioitava näiden kahden seikan risteyskohdassa eikä pelkästään vahingonkärsijän kotipaikan ennakoitavuuden tai edes sen tiedossa olemisen kannalta.

64. Tässä kohden yhdyn jälleen kerran ( 36 ) julkisasiamies Cruz Villalónin näkemykseen, kun hän korostaa ennakoitavuuden ja oikeusvarmuuden merkitystä tällaisessa yhteydessä. ( 37 ) Kyseessä oli kuitenkin sen tyyppinen ennakoitavuus, joka oli tarkoitus varmistaa määrittämällä riidan (objektiivinen) painopiste eikä pelkästään vahingonkärsijän (subjektiivista) intressien keskusta. Oppinut julkisasiamies ehdotti näin ollen ”painopistetestiä”, joka muodostuu kahdesta kumulatiivisesta arviointiperusteesta, joista toinen liittyy kantajaan ja toinen kyseisten tietojen luonteeseen. ( 38 ) Sen mukaan jäsenvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia vain, jos kantajan intressien keskus on kyseisessä jäsenvaltiossa ja jos ”riidanalaiset tiedot [on] ilmaistu sillä tavalla, että niiden voidaan kohtuullisesti ennakoida olevan aineellisesti merkityksellisiä [kyseisessä jäsenvaltiossa]”. ( 39 )

65. Pitää todellakin paikkansa, että unionin tuomioistuin näyttää tähän asti keskittyneen yksinomaan ensimmäiseen näistä kahdesta arviointiperusteesta (kantajan tilanne) lausumatta mitään jälkimmäisestä (väitetysti vahinkoa aiheuttaneen aineiston luonne ja sisältö). Tätä tilannetta ei kuitenkaan välttämättä pidä tulkita siten, että jälkimmäinen arviointiperuste olisi nimenomaisesti todettu merkityksettömäksi. On syytä ottaa huomioon, että sekä tuomiossa eDate että tuomiossa Bolagsupplysningen kyseessä olleiden asioiden kantajat oli mainittu riidanalaisissa julkaisuissa nimeltä. Näin ollen kyseisissä tuomioissa on yksinkertaisesti saatettu olettaa, että tiedot olivat kantajien kotipaikoissa objektiivisesti merkityksellisiä ja ettei riidanalaisen aineiston sisältöä ja luonnetta ollut siten tarpeen käsitellä perusteellisemmin.

66. Tältä kannalta tarkastellen arvioinnin lähtökohdaksi on otettava tietyn aineiston luonne, sisältö ja ulottuvuus, joita on tarkasteltava suhteessa tiettyyn henkilöön eli kantajaan. Voidaanko tietyn lausunnon omassa asiayhteydessään tarkasteltuna katsoa aiheuttavan tietylle kantajalle vahinkoa tietyllä paikkakunnalla? Pyrkimyksenä on sellainen ennakoitavuus, että tiettyyn lausuntoon nähden toimivaltainen tuomioistuin voidaan kohtuullisen varmasti ennustaa. Ennakoitavuuden ei voida katsoa tarkoittavan pelkästään ennakkotietoa tietyn kantajan henkilöllisyydestä ja hänen kotipaikastaan.

67. Toiseksi, jos hyväksyttäisiin, että henkilöoikeuksien sisältö ja mahdolliset niihin kohdistuvat vaikutukset on lähtökohtaisesti määriteltävä kansallisessa lainsäädännössä ja että arvioitaessa, onko lausunnosta aiheutunut vahinkoa, ei ole merkitystä pelkästään sillä, että kantajan henkilöllisyys on tiedossa, vaan ennemminkin lausunnon sisällöllä ja luonteella, ei voitaisi sulkea pois sitä, että ”maantieteellisesti määräytyvä” lausunto voi (ensisijaisesti) aiheuttaa vahinkoa siinä ”maantieteellisesti määräytyvässä” paikassa, johon lausunnossa viitataan. Jos joku julkaisee internetissä lausunnon, jossa väitetään, että kaikki kaupungin X asukkaat ovat autovarkaita tai että prostituutio on ainoa työ, jossa Y:n naiset menestyvät, tulisiko yllätyksenä, jos kaupungin X asukkaat tai Y:n naiset riitauttaisivat tällaisen lausunnon? ( 40 )

68. Kolmanneksi on todettava, että tähän seikkaan on kytköksissä kustantajan subjektiivinen tahto vahinkoa aiheuttaneeseen julkaisuun nähden. Internetsivuston, jolla vahingonteko tapahtui, ei kuitenkaan välttämättä tarvitse olla suunnattu nimenomaan kyseisen jäsenvaltion vastaanottajille. Vaikka esimerkiksi asetuksen N:o 1215/2012 17 artiklan 1 kohdan c alakohdassa edellytetään tällaista subjektiivista tahtoa, ( 41 ) tällaisesta edellytyksestä aiheutuisi todisteluongelmia, jos sitä sovellettaisiin kuluttajasopimusten ulkopuolella. Kuten Puolan hallitus perustellusti huomauttaa, se ei myöskään sopisi yhteen 7 artiklan 2 alakohdan ja 17 artiklan 1 kohdan erilaisten sanamuotojen kanssa. Sen soveltaminen ei muutenkaan olisi kovin mielekästä, kun otetaan huomioon käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan oikeudenloukkauksen luonne. Unionin tuomioistuin on nimittäin tullut jo samaan tulokseen, sillä se on kieltäytynyt soveltamasta hyvin samankaltaista arviointiperustetta vastapainona mosaiikkitoimivallalle immateriaalioikeusloukkauksia koskevissa asioissa. ( 42 )

69. Varoittaisin myös ottamasta käyttöön mitään internetissä tapahtuneisiin oikeudenloukkauksiin sovellettavaa ”tarkoituksellisuuden kriteeriä”. ( 43 ) Kustantajan subjektiivista tahtoa julkaisuhetkellä, jos se todellakin on havaittavissa, voidaan käyttää ainoastaan viitteenä. Se ei kuitenkaan ole ratkaiseva kriteeri. Merkityksellistä on sitä vastoin se, olisiko useiden objektiivisten todisteiden perusteella arvioituna voitu kohtuullisesti ennakoida, että internetissä julkaistuilla tiedoilla on tietyllä alueella ”uutisarvoa” ja että ne siten houkuttelevat kyseisen alueen lukijoita tutustumaan uutiseen. Tällaisiin kriteereihin voisivat kuulua sellaiset seikat kuin julkaisun aihe, sivuston verkkotunnuksen päätaso, sivuston kieli, osasto, jossa sisältö julkaistiin, hakukoneisiin syötettävät avainsanat tai sivuston lokitiedot. ( 44 )

70. Koska näitä kriteerejä sovelletaan tuomiossa Bier ”vaikutuspuolella” eli siellä, missä vahinko sattui, on varsin loogista, että ne keskittyvät tietyn julkaisun objektiiviseen myöhempään vaikutukseen kyseisen vastaanottajaryhmän kannalta tarkasteltuna eivätkä ensisijaisesti kustantajan alkuperäiseen ja varsin subjektiiviseen tahtoon. Tästä näkökulmasta olisi asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 16 perustelukappaleen mukaisesti arvioitava, onko kanteen ja tuomioistuimen välillä selvä objektiivinen liittymä, joka sitten oikeuttaa asian käsittelemisen tuossa tuomioistuimessa, vastapainona internetsisällön käytännössä rajoittamattomalle maantieteelliselle ulottuvuudelle. ( 45 )

71. Neljänneksi ja tämä ennakoitavuudesta esittämäni tulkinta mielessä pitäen on todettava, että kansalliselle tuomioistuimelle voidaan hyvinkin tarjota joitakin tulkintaohjeita sen toisessa ennakkoratkaisukysymyksessään luettelemien kriteerien osalta. Kahdella ensimmäisellä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemalla kriteerillä on tiettyä merkitystä tämän arvioinnin kannalta: julkaisun vastaanottajaryhmällä ja julkaisussa käytetyllä kielellä. Toisin kuin vastaaja väittää ja edellä tämän ratkaisuehdotuksen tässä jaksossa jo esittämieni perustelujen mukaisesti vastaanottajaryhmä on kuitenkin objektiivinen. Tämä tarkoittaa vastaanottajaryhmää, joka todennäköisesti on kiinnostunut tällaisista tiedoista ja todennäköisesti myös tutustuu niihin, mutta ei vastaanottajaryhmää, joka määräytyy subjektiivisesti jonkin liiketoimintasuunnitelman, internetsivuston otsikoiden tyypin ja määrän tai kustantajan subjektiivisen käsityksen mukaan.

72. On sitä vastoin vaikea nähdä, miten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemat kaksi muuta kriteeriä auttaisivat kansainvälistä toimivaltaa koskevan kysymyksen ratkaisemisessa; ne ovat pikemminkin kanteen asiasisällön tutkimiseen kuuluvia seikkoja. Tämä koskee erityisesti ehdotusta ottaa arvioinnissa huomioon ”aika, jonka riidanalaiset tiedot ovat olleet internetissä vastaanottajien saatavilla” tai ”kantajaa koskevat henkilökohtaiset seikat”. Molemmat seikat ovat varmasti tärkeitä arvioitaessa julkaisusta väitetyn vahingonkärsijän maineelle aiheutunutta vahinkoa. Toimivallan määräytymisen kannalta niiden mahdollinen merkitys on kuitenkin paljon vähäisempi, koska asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdassa edellytetään ainoastaan, että vahinko, josta kantaja vaatii korvausta, on sattunut kyseisen tuomioistuimen paikkakunnalla.

73. Viidenneksi ja viimeiseksi on todettava, että kaikkien näiden seikkojen arvioiminen on viime kädessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia. Kansainvälisen toimivallan määräytymisen tasolla ennakoitavuutta on kuitenkin asianmukaista luonnehtia siten, että se tarkoittaa sen selvittämistä, olisiko tietystä lausunnosta sen luonteen, asiayhteyden ja ulottuvuuden huomioon ottaen voinut aiheutua vahinkoa tietylle kantajalle tietyllä alueella. Kyse on siis selkeästi toimivaltaisen tuomioistuimen ennakoitavuudesta ja ennustettavuudesta. Sen ei pitäisi katsoa tarkoittavan pelkästään sen määrittämistä, tiesikö tietty kustantaja tai olisiko se voinut tietää mahdollisen vahingonkärsijän kotipaikan sinä ajankohtana, jona aineisto ladattiin internetiin.

74. Tässä valossa ja unionin tuomioistuimelle esitettyjen tosiseikkojen perusteella arvioituna on todellakin vaikea väittää, että Saksassa toimiva kustantaja, joka käytti internetissä ilmausta ”puolalainen Treblinkan tuhoamisleiri”, ei olisi voinut mitenkään ennakoida, että joku Puolassa saattaa kyseenalaistaa tällaisen lausunnon. Näin ollen ei voitu sulkea pois sitä, että ”paikkakunta, missä vahinko sattui” kyseisen lausunnon seurauksena, voi sijaita Puolan alueella, etenkin, kun otetaan huomioon, että tämä lausunto julkaistiin kielellä, jota ymmärretään laajalti kyseisen kansallisen alueen ulkopuolella. Vaikka kaikkien näiden kysymysten tutkiminen on viime kädessä kansallisen tuomioistuimen asia, tämän logiikan mukaan on vaikea nähdä, miten asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan mukainen toimivalta voitaisiin aksiomaattisesti sulkea pois.

E Kysymys kansainvälisestä toimivallasta ja siitä, minkä maan lakia sovelletaan

75. Kaiken kaikkiaan on todettava, ettei ehkä ollut täysin mahdotonta ennakoida, että jos pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen lausunnon julkaisemisesta internetissä aiheutuu vahinkoa, tällainen vahinko saattaa määräytyä alueellisesti kyseiseen lausuntoon sisältyvän maantieteellisen tai kansallisuuteen tehdyn viittauksen perusteella. Käsiteltävässä asiassa on melko yllättävää, että kun otetaan huomioon kyseinen lausunto, sen luonne, kesto ja asiayhteys, jossa se julkaistiin internetissä, se on kohtuullisesti arvioiden voinut loukata kenen tahansa henkilöoikeuksia tai totta puhuen kohdistua keneen tahansa henkilönä.

76. Nämä kysymykset kuuluvat kuitenkin siihen, minkä maan lakia asiassa sovelletaan, eikä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ole vielä tutkinut niitä. Ne koskevat sitä, voiko kantaja käsiteltävässä asiassa menestyksekkäästi väittää, että hänelle on tosiasiallisesti aiheutunut vahinkoa ilmauksen ”puolalainen tuhoamisleiri” käyttämisestä. Tämä ei ole niinkään tuomioistuinten kansainvälistä toimivaltaa koskeva kysymys vaan asiasisältöä tai asiasisältöön mahdollisesti kohdistuvia vaikutuksia koskeva kysymys, mikäli sitä arvioidaan erikseen tai esikysymyksenä asiavaltuuden yhteydessä.

77. Tuomioistuinten toimivaltaan liittyviä kysymyksiä ja kanteen asiasisältöön liittyviä kysymyksiä ei tosiaan ole aina helppoa pitää selvästi erillään toisistaan. Internetjulkaisujen ja henkilöoikeuksien loukkausten erityisessä asiayhteydessä kansainvälinen toimivalta todennäköisesti myös määrää sovellettavan lain. Toisin kuin muilla delikti- tai vahingonkorvausoikeuden aloilla, tällä alalla lainvalintasääntöjä ei ole yhdenmukaistettu henkilöoikeuksien loukkauksia koskevien riitojen osalta. ( 46 ) Kukin toimivaltainen tuomioistuin soveltaa siten oman kansallisen oikeutensa lainvalintasääntöjä, mikä todennäköisesti johtaa siihen, että se soveltaa omaa aineellista oikeuttaan erityisesti siksi, että vahingon tai sen merkityksellisen osan uskotaan siinä vaiheessa tapahtuneen sen alueella.

78. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että sovellettavan lain valinnassa kaikki keinot olisivat sallittuja, kun kyse on internetjulkaisusta mahdollisesti aiheutuneesta henkilöoikeuksien loukkauksesta sisämarkkinoilla. Päätelmän esittämisen sijasta haluaisin mainita seuraavat kaksi seikkaa, joilla voi olla ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle merkitystä tältä osin.

79. Ensinnäkin on kenties hyödyllistä muistuttaa, että jollei direktiivin 2000/31/EY ( 47 ) 3 artiklan 4 kohdan mukaisin edellytyksin sallituista poikkeuksista muuta johdu, direktiivin 3 artikla ”on esteenä sille, että sähköisen kaupankäynnin palvelun tarjoajaan sovellettaisiin tiukempia vaatimuksia kuin palvelun tarjoajan sijoittautumisjäsenvaltiossa voimassa olevan aineellisen oikeuden mukaiset vaatimukset”. ( 48 )

80. Unionin tuomioistuin selvensi tuomiossa Papasavvas, että direktiivin 3 artiklaa sovelletaan myös uutissivustoihin, vaikka ne saavatkin tulonsa pelkästään mainoksista, ja myös sellaisiin kunnianloukkauksesta aiheutuvaa yksityisoikeudellista vastuuta koskeviin kansallisiin sääntöihin, jotka liittyvät niiden toimintaan. ( 49 )

81. Toisin kuin vastaaja väittää, se, että direktiiviä 2000/31 nähdäkseni sovelletaan käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisiin tapauksiin, ei ole mikään peruste kiistää Puolan tuomioistuinten toimivaltaa. Se kuitenkin rajoittaa kaikkia asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan nojalla toimivaltaisia unionin tuomioistuimia suhteessa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneisiin palveluntarjoajiin siltä osin kuin on kyse näiden tuomioistuinten käsiteltäviksi saatettujen asioiden aineellisesta lopputuloksesta. Kaikkien tällaisten tuomioistuinten, Puolan tuomioistuimet mukaan luettuina, on siten tarkastettava, että ne eivät kunnianloukkausta koskevaa kansallista lainsäädäntöään soveltaessaan aseta vastaajalle tiukempia vaatimuksia kuin ne, jotka ovat voimassa vastaajan kotipaikassa ( 50 ) (käsiteltävässä tapauksessa Saksassa), edellyttäen, että mitään direktiivin 2000/31 3 artiklassa säädetyistä poikkeuksista ei sovelleta. ( 51 )

82. Toiseksi jokainen päätös, jonka asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan mukaisesti toimivaltainen tuomioistuin antaa, ja määritelmän mukaisesti tilanteessa, jossa vastaajan kotipaikka ei ole kyseisen jäsenvaltion alueella, olisi tunnustettava toisessa jäsenvaltiossa, tavallisesti vastaajan kotipaikan jäsenvaltiossa, jotta se olisi täytäntöönpanokelpoinen vastaajaa vastaan. Tällaisessa tapauksessa vastaaja voisi vedota siihen, että sen tunnustaminen on asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti selvästi vastoin kyseisen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita.

83. Tällaisessa tilanteessa pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimen on mielestäni täysin mahdollista kieltäytyä tunnustamasta tällaista päätöstä hyvin yksinkertaisesta syystä. Sovellettava kansallinen lainsäädäntö (tai oikeuskäytäntö), jota tällaiseen ratkaisuun päätymiseksi käytetään, poikkeaa merkittävästi siitä, mitä voitaisiin pitää yhteisenä eurooppalaisena käsityksenä henkilöoikeuksista.

84. Näissä asioissa on varmasti eroja jäsenvaltioiden välillä. Keskeinen henkilöoikeuksia määrittävä tekijä on kuitenkin nimenomaan se, että ne ovat henkilökohtaisia: niitä on arvioitava yksilöllisesti ja omassa asiayhteydessään suhteessa tiettyyn henkilöön ja hänen arvokkuuteensa, mikä tarkoittaa, että vahinkoa ja sitä, kohdistuuko oikeudenloukkaus häneen henkilönä, on arvioitava tapauskohtaisesti. Näyttää siltä, että pääasiassa sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä (tai oikeuskäytännössä) ( 52 ) tämä yhteinen käsitys on korvattu jollakin, joka vaikuttaa lähinnä nationalistiselta ja yleistetyltä oikeudelliselta olettamalta tai pikemminkin fiktiolta: Puolan kansalaisen henkilöllisyys muodostuu hänen kansallisesta identiteetistään, kansallisesta arvokkuudestaan tai oikeudesta siihen, että Puolan kansan historiaa käsitellään totuudenmukaisesti, ja pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset lausunnot loukkaavat natsi-Saksan tuhoamisleiriltä selviytyneitä puolalaisia. ( 53 ) Yhden kansakunnan menneiden kollektiivisten rikosten katsotaan aiheuttavan nykyisyydessä ja tulevaisuudessa kollektiivista vahinkoa toiselle kansakunnalle, jolloin kuuluminen tiettyyn kansakuntaan on selvästi yksilöä tärkeämpää.

85. Luonnollisestikin voi olla myös muita pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteista johtuvia varauksia, kuten sananvapauden ja henkilöoikeuksien suojan asianmukainen tasapaino tai oikeasuhteisuus käytettävissä oleviin oikeussuojakeinoihin nähden. ( 54 )

86. Tässä jaksossa ja koko tässä ratkaisuehdotuksessa on pohjimmiltaan kyse siitä, että tällaisen päätöksen sisältöön mahdollisesti tehtävät varaukset liittyvät kanteen asiasisällön tutkimiseen eivätkä oikeastaan tuomioistuimen kansainvälisen toimivallan määrittämiseen. Ymmärrän hyvin, miksi käsiteltävän asian yhteydessä voi olla houkuttelevaa vahvistaa sääntö, jonka mukaan ainoastaan henkilöt, jotka internetjulkaisussa mainitaan nimeltä, voivat vedota intressien keskukseen perustuvaan toimivaltaan. Kuten tämän ratkaisuehdotuksen edellisessä jaksossa koetin selittää, tällaisella näennäisen helpolla ratkaisulla tuotaisiin kuitenkin vain lisää ongelmia jo ennestään vaikeuksissa olevalle oikeudenalalle.

87. Kuten tässä viimeisessä jaksossa olen pyrkinyt havainnollistamaan, tällaisten ad hoc ‑sääntöjen antamiseen ei ole käytännössä mitään tarvetta. Tällaisten kansallisten päätösten ongelmalliseen sisältöön liittyvät kysymykset voidaan pätevästi ja täsmällisesti ratkaista siinä vaiheessa, kun kanteen asiasisällön tutkii joko pääasiasta päättävä kansallinen tuomioistuin, jos se katsoo, että sen käsiteltäväksi saatettuun asiaan sovelletaan direktiiviä 2000/31, ja/tai mahdollisesti sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa tuomioistuinratkaisun tunnustamista pyydetään, jolloin sillä on mahdollisuus soveltaa asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua oikeusjärjestyksen perusteita koskevaa poikkeusta.

V Ratkaisuehdotus

88. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sąd Apelacyjny w Warszawien esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: – Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että intressien keskukseen perustuvan toimivallan toteaminen ei edellytä sitä, että henkilö mainitaan väitetysti vahingollisessa internetsisällössä nimeltä. – Kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 alakohdan mukaisen toimivallan toteamiseksi kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin tarkastettava, että kyseisen tuomioistuimen ja käsiteltävän kanteen välillä on läheinen liittymä, ja varmistettava näin moitteeton lainkäyttö. Internetjulkaisujen erityisessä asiayhteydessä kansallisen tuomioistuimen on varmistettava, että kun otetaan huomioon kyseisen internetaineiston, jota arvioidaan ja tulkitaan sen omassa asiayhteydessä, luonne, sisältö ja ulottuvuus, toimivaltainen tuomioistuin voidaan kohtuullisen varmasti ennakoida sen perusteella, millä paikkakunnalla tällaisesta aineistosta aiheutuva vahinko saattaa ilmetä.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: englanti.

( 2 ) Ks. tuomio 25.10.2011, eDate Advertising ym. (C-509/09 ja C-161/10, EU:C:2011:685) ja tuomio 17.10.2017, Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:766).

( 3 ) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 351, s. 1).

( 4 ) Kyseinen hallitus viittaa mm. seuraaviin: Sąd Okręgowy w Olsztynien (Olsztynin alioikeus, Puola) tuomio 24.2.2015, asia nro I C 726/13; Sąd Apelacyjny w Białymstokun (Bialystokin ylioikeus, Puola) tuomio 30.9.2015, asia nro I ACa 403/15; Sąd Apelacyjny w Warszawien (Varsovan ylioikeus, Puola) tuomio 31.3.2016, asia nro I ACa 971/15; Sąd Apelacyjny w Krakowien (Krakovan ylioikeus, Puola) tuomio 22.12.2016, asia nro I ACa 1080/16 ja Sąd Okręgowy w Krakowien (Krakovan alioikeus, Puola) tuomio 28.12.2018, asia nro I C 2007/13.

( 5 ) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tässä yhteydessä Sąd Apelacyjny w Warszawien 9.9.2019 antamaan tuomioon asiassa nro I ACz 509/19, joka koski samankaltaista kannetta toista saksalaista yritystä vastaan.

( 6 ) Tuomio 25.10.2011, eDate Advertising ym. (C-509/09 ja C-161/10, EU:C:2011:685).

( 7 ) Alkaen tuomiosta 30.11.1976, Bier (21/76, EU:C:1976:166, 19 kohta).

( 8 ) Tuomio 7.3.1995, Shevill ym. (C-68/93, EU:C:1995:61, 33 kohta).

( 9 ) Lähemmin tästä ks. ratkaisuehdotukseni Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:554, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 10 ) Tuomio 7.3.1995, Shevill ym. (C-68/93, EU:C:1995:61, 28–31 kohta).

( 11 ) Tuomio 25.10.2011, eDate Advertising ym. (C-509/09 ja C-161/10, EU:C:2011:685, 47 kohta).

( 12 ) Ibid., 48 kohta. Kursivointi tässä.

( 13 ) Ibid.

( 14 ) Ibid., 52 kohta.

( 15 ) Ratkaisuehdotukseni Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:554).

( 16 ) Tuomio 17.10.2017, Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:766, 47 kohta).

( 17 ) Ibid., 48 kohta.

( 18 ) Luonnollisestikin sen lisäksi, että niillä on täysimääräinen toimivalta kaikkiin niihin oikeuskeinoihin nähden, jotka vastaajan kotipaikan tuomioistuimessa ovat aina käytettävissä asetuksen N:o 1215/2012 4 artiklan 1 kohdan perusteella – ks. myös tuomio 25.10.2011, eDate Advertising ym. (C-509/09 ja C-161/10, EU:C:2011:685, 42 ja 43 kohta).

( 19 ) Ks. tuomio 7.3.1995, Shevill ym. (C-68/93, EU:C:1995:61, 30 ja 33 kohta); tuomio 25.10.2011, eDate Advertising ym. (C-509/09 ja C-161/10, EU:C:2011:685, 51 kohta) ja tuomio 17.10.2017, Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:766, 47 kohta). Ks. tekijänoikeusloukkausten yhteydessä myös tuomio 22.1.2015, Hejduk (C-441/13, EU:C:2015:28, 34 kohta).

( 20 ) Tuomio 17.10.2017, Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:766, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 21 ) Ibid., 33 kohta.

( 22 ) Esimerkiksi sillä ei ole juurikaan merkitystä, viitataanko internetjulkaisussa, jossa henkilöstä esitetään vähemmän imartelevia lausuntoja, i) Michal Bobekiin vai ii) siihen hulluun tšekkiin, joka nykyään toimii julkisasiamiehenä unionin tuomioistuimessa. Ei ole epäilystäkään siitä, että tämän ratkaisuehdotuksen laatija on kummassakin tapauksessa hyvinkin tarkasti yksilöity, vaikka häntä ei jälkimmäisessä tapauksessa mainitakaan (suoraan) nimeltä.

( 23 ) Jälkimmäinen seikka vahvistetaan edellä mainitussa kansallisessa oikeuskäytännössä (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 8–10 kohta), joka vaikuttaa luovan oikeudellisen olettaman, tai pikemminkin oikeudellisen fiktion, siitä, että tietyn tyyppiset julkaisut liittyvät tiettyyn henkilöryhmään.

( 24 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 16 kohta.

( 25 ) Päinvastoin kuin tuomioistuin, jossa mahdollinen kanne sen alueella tapahtuneesta vahingosta nostetaan mosaiikkitoimivallan perusteella (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 35 ja 36 kohta). Muistutan vielä, että myös vastaajan kotipaikan tuomioistuimessa voidaan asetuksen N:o 1215/2012 4 artiklan 1 kohdan perusteella käyttää täysimääräistä toimivaltaa kaikkiin oikeuskeinoihin nähden.

( 26 ) Ks. esim. Hess, B., ”The Protection of Privacy in the Case Law of the CJEU”, Protecting Privacy in Private International and Procedural Law and by Data Protection, Nomos, Baden-Baden, 2015, s. 106; Reymond, M., ”The ECJ eDate Decision: A Case Comment”, Yearbook of Private International Law, nide XIII, SELP, 2011, s. 502 ja 503 ja Stadler, A., ”Anmerkung zu EuGH, Urteil v. 17.10.2017 – C-194/16 Bolagsupplysningen OÜ, Ingrid Ilsjan/Svensk Handel AB”, Juristenzeitung, nide 73, 2018, s. 98, joissa on kritisoitu unionin tuomioistuimen asiaa koskevaa oikeuskäytäntöä.

( 27 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 25 kohta. Ks. viimeksi esim. julkisasiamies Campos Sánchez-Bordonan ratkaisuehdotus Verein für Konsumenteninformation (C-343/19, EU:C:2020:253, 46–48 kohta). Oikeuskirjallisuudesta, jonka mukaan asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettua paikkakuntaa, missä vahinko sattui, ei pitäisi enää käyttää toimivaltaperusteena internettapauksissa, ks. esim. Lutzi, T., ”Internet Cases in EU Private International Law – Developing a Coherent Approach”, International & Comparative Law Quarterly, nide 66, 2017, s. 710–712.

( 28 ) Tuomio 17.10.2017, Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:766), jonka 33 kohdassa viitataan tähän paikkaan ”vahingonkärsijän intressien keskuksena” (kursivointi tässä) eikä riidan intressien keskuksena (tai, kuten oikeastaan pitäisi sanoa, riidan painopisteenä).

( 29 ) Kuten uskoakseni tein hyvin selväksi ratkaisuehdotuksessani Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:554), jossa kehotin unionin tuomioistuimen suurta jaostoa tarkistamaan tuomiota eDate.

( 30 ) Ks. tuomio 17.10.2017, Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:766, 43 kohta).

( 31 ) Henkilöön viittaavan sisällön julkaiseminen ei todellisuudessa millään tavoin takaa sitä, että kustantaja tietää, missä kyseisen henkilön intressien keskus sijaitsee. Pikemminkin se vain asettaa kustantajan vastuuseen huolellisuusvelvoitteen laiminlyönnistä.

( 32 ) Tuomio 25.10.2011, eDate Advertising ym. (C-509/09 ja C-161/10, EU:C:2011:685, 50 kohta).

( 33 ) Vaikka ”riittävällä tavalla yksilöidyn” raja on edelleenkin hyvin häilyvä, on syytä pohtia, missä tämä raja sitten menisi, jos katsottaisiin, että vaikka henkilöä ei mainita julkaisussa nimeltä, se voi silti koskea häntä.

( 34 ) Ks. myös tuomio 19.2.2002, Besix (C-256/00, EU:C:2002:99, 52 kohta).

( 35 ) Esitetty edellä tämän ratkaisuehdotuksen 36 ja 42 kohdassa.

( 36 ) Ks. ratkaisuehdotukseni Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:554, 99–103 kohta).

( 37 ) Ratkaisuehdotus eDate Advertising ym. (C-509/09 ja C-161/10, EU:C:2011:192, 58 kohta).

( 38 ) Ibid., 59–66 kohta.

( 39 ) Ibid., 60 kohta.

( 40 ) Toisaalta ”maantieteellisesti määräytyvien” lausuntojen tapauksessa voitaisiin väittää, että kaupungin X asukkaiden tai Y:n naisten mainetta saatetaan itse asiassa vahingoittaa tällaisilla lausunnoilla muuallakin kuin kaupungissa X tai niistä saattaa aiheutua vahinkoa muillekin kuin Y:n naisille, koska X:n asukkaat tai Y:n naiset todennäköisesti tietävät, etteivät nämä lausunnot pidä paikkaansa, paitsi tietysti kaupungin X autovarkaiden ja Y:ssä määrättyjä palveluja tarjoavien naisten kohdalla. Tällä kiehtovalla päättelyllä, joka tuo vahvasti mieleen Jára Cimrmanin teoksen Philosophy of Externism, voitaisiin päätyä siihen, että ainoa paikka, jossa maantieteellisesti määräytyvät lausunnot saattaisivat aiheuttaa jollekulle vahinkoa, on sen alueen ulkopuolella, johon lausunnossa viitataan. Vaihtoehtoisesti voitaisiin myös esittää, että kyseisillä alueilla ainoat henkilöt, joiden maineelle saattaisi tosiasiallisesti aiheutua vahinkoa kyseisistä lausunnoista, ovat ne, jotka eivät kuulu mainituissa lausunnoissa yksilöityihin (ammatillisiin) ryhmiin, jolloin kanteen nostamatta jättämisestä tulisi myös kantajan itsensä syyllisyyttä välillisesti osoittava teko.

( 41 ) Sama kriteeri mainitaan sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma I) 17.6.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 593/2008 (EUVL 2008, L 177, s. 6) 6 artiklan 1 kohdassa. Ks. tuomio 7.12.2010, Pammer ja Hotel Alpenhof (C-585/08 ja C-144/09, EU:C:2010:740), jossa sitä tulkitaan internettapauksissa.

( 42 ) Ks. tuomio 3.10.2013, Pinckney (C-170/12, EU:C:2013:635, 42 kohta) ja tuomio 22.1.2015, Hejduk (C-441/13, EU:C:2015:28, 32 ja 33 kohta).

( 43 ) Ks. jo julkisasiamies Cruz Villalónin ratkaisuehdotus eDate Advertising ym. (C-509/09 ja C-161/10, EU:C:2011:192, 62 kohta).

( 44 ) Ibid., 63–65 kohta.

( 45 ) Ks. yleisesti unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja kehotuksesta ottaa käyttöön samankaltainen lähestymistapa internettapauksissa esim. Auda, A.G.R., ”A proposed solution to the problem of libel tourism”, Journal of Private International Law, nide 12, 2016, s. 115 ja 116; Reymond, M., ”Jurisdiction in case of personality torts committed over the Internet: a proposal for a targeting test”, Yearbook of Private International Law, nide 14, 2012/13, s. 217–221 tai Lutzi, T., Private International Law Online, Oxford University Press, Oxford, 2020, 5.85, 5.87 ja 5.88 kohta.

( 46 ) Sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma II) 11.7.2007 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 864/2007 (EUVL 2007, L 199, s. 40) ei vahvisteta yhdenmukaistettua lainvalintasääntöä. Yksityisyyden ja henkilöllisyyteen liittyvien oikeuksien loukkaukset, kuten kunnianloukkaus, jätetään kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan g alakohdassa nimenomaisesti sen soveltamisalan ulkopuolelle.

( 47 ) Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8.6.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (”Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä”) (EUVL 2000, L 178, s. 1).

( 48 ) Tuomio 25.10.2011, eDate Advertising ym. (C-509/09 ja C-161/10, EU:C:2011:685, 67 kohta).

( 49 ) Tuomio 11.9.2014, Papasavvas (C-291/13, EU:C:2014:2209, 27–29 ja 32 kohta).

( 50 ) Ks. myös esim. De Miguel Asensio, P., Conflict of Laws and the Internet, Edward Elgar Publishing Limited, Cheltenham, 2020, 3.141–3.144 kohta ja Lutzi, T., Private International Law Online, Oxford University Press, Oxford, 2020, 4.17 ja 4.18 kohta.

( 51 ) Jolloin sekä direktiivin 2000/31 3 artiklan 4 kohdassa tämän poikkeuksen soveltamiselle asetettujen aineellisten että menettelyllisten edellytysten on täytyttävä.

( 52 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 8–10 kohta.

( 53 ) Tämän uuden kansallisen lainsäädännön laajemmasta poliittisesta taustasta ja poliittisesta agendasta, johon se sisältyy, ks. esim. Hackmann, J., ”Defending the ’Good Name’ of the Polish Nation: Politics of History as a Battlefield in Poland, 2015–18”, Journal of Genocide Research, nide 20, 2018, s. 587. Katsauksena kansallisen lainsäädännön syntyhistoriaan ks. Gliszczyńska, A. ja Jabłoński, M., ”Is One Offended Pole Enough to Take Critics of Official Historical Narratives to Court?”, Verfassungsblog, 2019/10/12, https://verfassungsblog.de/is-one-offended-pole-enough-to-take-critics-of-official-historical-narratives-to-court/, DOI: 10.17176/20191012-232358-0 ja Gliszczyńska, A. ja Kozłowski, W, ”Calling Murders by Their Names as Criminal Offence – a Risk of Statutory Negationism in Poland”, Verfassungsblog, 2018/2/01, https://verfassungsblog.de/calling-murders-by-their-names-as-criminal-offence-a-risk-of-statutory-negationism-in-poland/, DOI: 10.17176/20180201-165352.

( 54 ) Ks. erityisesti Bundesgerichtshofin (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa) tuomio 19.7.2018, asia nro IX ZB 10/18 (DE:BGH:2018:190718BIXZB10.18.0), joka muistuttaa hämmästyttävästi käsiteltävää asiaa.