YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (KOLMAS JAOSTO)

11 päivänä kesäkuuta 1996

Asia T-111/94

Giovanni Ouzounoff Popoff

vastaan Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Palkan osan siirtäminen jäsenvaltion valuuttana, joka on eri kuin sen maan valuutta, jonka alueella toimielimen kotipaikka on — Tutkimatta jättäminen”

Täydellinen teksti espanjankielellä II-819

Aihe:

Sellaisen päätöksen kumoaminen, jolla hylättiin kantajan tekemä valitus, joka koski kantajan palkan osan siirtämistä Tanskan kruunuina asuntosäästötilille, kantajan oikeuden vahvistaminen tällaisen siirron tekemiseen ja vahingonkorvausvaatimus.

Lopputulos:

Tutkimatta jättäminen.

Tuomion lyhennelmä

Asiaa koskevat säädökset ja tosiseikat

Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) liitteen VII 17 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan virkamies voi siirtää säännöllisesti osan palkastaan sen toimielimen välityksellä, johon hän kuuluu, sillä edellytyksellä että näillä siirroilla on tarkoitus ”kattaa kustannukset sellaisista säännöllisistä menoista, jotka on näytetty toteen ja joista asianosaisen henkilön on vastattava toimielimen kotipaikan maan tai sen maan, jossa kyseinen henkilö hoitaa tehtäviään, ulkopuolella”.

Euroopan yhteisöjen virkamiesten palkan osan siirtämisessä noudatettavista muodollisuuksista annettujen sääntöjen (jäljempänä säännöt) 2 artiklan mukaan henki-ja tapaturmavakuutussopimuksista sekä tiettyihin kiinteistöalan toimenpiteisiin liittyvistä asuntosäästösopimuksista aiheutuvat maksut ovat kustannuksia, jotka oikeuttavat henkilöstösääntöjen liitteen VII 17 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisen siirron tekemiseen.

Kantaja, joka on Brysselissä toimiva komission virkamies, on avannut asuntosäästötilin Banco Español de Créditossa (Banesto) Brysselissä, jotta komissio maksaisi tälle tilille 5000 Tanskan kruunua (DKK) kuukaudessa. Kantaja toimitti kopion tästä sopimuksesta komission pääosastolle henkilöstö ja hallinto (DG IX). Vastaaja maksoi Tanskan korjauskertoimella korjattuna joka kuukausi helmikuusta 1992 alkaen 5000 DKK tälle tilille.

Kantaja muutti sopimustaan Baneston kanssa 13.10.1992 ja 21.1.1993; hän korotti siirrettävää summaa ensin 5000 DKK:sta 9800 DKK:hon ja sen jälkeen 9800 DKK:sta 20000 DKK:hon. Hän väittää ilmoittaneensa DG IX:lle näistä muutoksista toimittamalla kopion sopimukseen tehdyistä muutoksista.

Kantaja teki 20.8.1993 valituksen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla, ja valitus koski kahden hänen tekemänsä siirrettävän summan korottamista, ensin 9800 DKK:hon ja sen jälkeen 20000 DKK:hon, koskevan vaatimuksen hylkäämistä. Jos valitukseen ei ole vastattu henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisessa neljän kuukauden määräajassa, valituksen katsotaan tulleen hylätyksi implisiittisellä päätöksellä. Nimittävä viranomainen hylkäsi valituksen nimenomaisesti 30.3.1994 tekemällään päätöksellä.

Tutkittavaksi ottaminen

Valituksen hylkäävän implisiittisen päätöksen kumoamista koskevat vaatimukset

Mikäli kysymyksessä ei ole asianosaiselle virkamiehelle vastainen päätös, henkilöstösääntöjen 90 artiklassa säädetty oikeudenkäyntiä edeltävä menettely jakautuu kahteen vaiheeseen. Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaan jokainen, johon henkilöstösääntöjä sovelletaan, voi vaatia nimittävälle viranomaiselle tehtävällä hakemuksella, että se tekee häntä koskevan päätöksen. Jos päätös on kielteinen tai jos hakemukseen ei ole vastattu, asianosainen voi valittaa nimittävälle viranomaiselle tämän viranomaisen nimenomaisesta tai implisiittisestä päätöksestä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisia edellytyksiä noudattaen.

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-17/90. T-28/91 ja T-17/92. Cámara Alloisio ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 15.7.1993 (Kok. 1993. s. II-841,45 kohta); asia T-27/92. Camera-Lampitelli ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 15.7.1993 (Kok. 1993. s. II-873,26 kohta).

On ilmeistä, että kantaja ei ole koskaan esittänyt vastaajalle muodollista kirjallista vaatimusta, joka olisi koskenut henkilöstösääntöjen liitteen VII 17 artiklan mukaista siirtoa sekä 9800 DKK:n että 20000 DKK:n osalta. Kantaja näyttää kuitenkin väittävän, että DG IX: lie annettu kopio asuntosäästösopimukseen tehdyistä muutoksista voidaan rinnastaa henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaiseen hakemukseen.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että henkilöstösääntöjen 90 artiklassa tarkoitetussa hakemuksessa on pyydettävä nimittävää viranomaista tekemään kyseistä virkamiestä koskeva päätös. Hakemuksessa on täsmennettävä riittävällä tarkkuudella hakemuksen kohde, jotta viranomainen, jolle hakemus on esitetty, voi antaa ratkaisun asian tuntien. Nämä vaatimukset huomioon ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi, että vaikka kantaja oli toimittanut DG IX:lle kopion muutoksista, tällaisten asiakirjojen pelkkää toimittamista ei voida pitää henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna hakemuksena. Itse asiassa kantajan ja pankin tekemiin muutoksiin ei sisälly mitään nimittävälle viranomaiselle osoitettua täsmällistä pyyntöä siitä, että nimittävä viranomainen tekisi kantajan osalta päätöksen.

Viittaukset: asia 23/74, Küster v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 12.3.1975 (Kok. 1975, s. 353, 11 kohta).

Se seikka, että pelkästään kantajan toimittama asuntosäästösopimuksen kopio oli ensi vaiheessa saanut komission ryhtymään haluttuihin jatkotoimiin, ei voi vapauttaa kantajaa noudattamasta henkilöstösääntöjen 90 artiklan mukaista oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä. Samoin kantaja ei voi tehokkaasti väittää, että eräille virkamiehille olisi hyväksytty Tanskan kruunuina tapahtuvan siirrettävän määrän korottaminen, kun kyseiset virkamiehet olivat toimittaneet DG IX:lle ainoastaan asuntosäästösopimuksensa muutoksista kopion. On näet selvää, että virkamies, joka arvioi olevansa henkilöstösääntöjen määräysten perusteella oikeutettu tiettyyn etuuteen, ottaa aluksi yhteyden hallinnon toimivaltaiseen yksikköön kyseisen etuuden saamiseksi. Henkilöstösääntöjen liitteen VII 17 artiklan mukaisten siirtojen osalta sääntöjen 6 artiklan ensimmäisessä alakohdassa edellytetään myös, että tällaiset ”hakemukset” on tehtävä kirjallisesti. Kuitenkin jos sääntöjen 6 artiklan ensimmäisen alakohdan mukainen hakemus ei johda hallinnossa mihinkään jatkotoimenpiteeseen, virkamies, joka hakee tällaista siirtoa tai aikaisemmin hyväksytyn siirron korottamista, joutuu hänelle vastaisen päätöksen puuttuessa esittämään virkateitse henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisen muodollisen hakemuksen, jossa hän pyytää nimittävää viranomaista tekemään häntä koskevan päätöksen.

Mutta esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantajan toimittama kopio hänen ja Baneston välisen asuntosäästösopimuksen muutoksista ei ole johtanut hallinnossa millinkään jatkotoimenpiteeseen. Koska siten ei ole olemassa asianosaiselle vastaista päätöstä, kantajan olisi pitänyt esittää henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukainen hakemus ennen valitustaan. Koska tällaista hakemusta ei ole esitetty, kantaja ei ole noudattanut sääntöjenmukaista oikeudenkäyntiä edeltävää kahden vaiheen menettelyä. Siten vaatimukset valituksen hylkäävän implisiittisen päätöksen kumoamisesta on jätettävä tutkimatta.

Valituksen hylkäävän nimenomaisen päätöksen kumoamista koskevat vaatimukset

Nimenomaisella hylkäävällä päätöksellä ainoastaan vahvistetaan valituksen hylkäävä implisiittinen päätös, jota vastaan on jo esitetty kumoamisvaatimuksia esillä olevan kanteen yhteydessä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vahvistamispäätöksen kumoamisvaatimukset on jätettävä tutkimatta.

Viittaukset: yhdistetyt asiat 166/86 ja 220/86. Irish Cement v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 15.12.1988 (Kok. 1988, s. 6473, 16 kohta); asia T-4/90, Lestelle v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 22.11.1990 (Kok. 1990. s. II-689, 24-27 kohta); asia T-64/92, Chavane de Dalmassy ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin27.10.1994(Kok. H. 1994, s. II-723.25 kohta).

Vaatimukset siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantajalla on oikeus vaadittuihin kuukausittaisiin siirtoihin

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei ole antaa määräyksiä toimielimille tai toimia niiden asemesta. Myös nämä vaatimukset on jätettävä tutkimatta.

Viittaukset: asia T-19/90, Von Hoessle v. tilintarkastustuomioistuin, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 11.7.1991 (Kok. 1991, s. II-615, 30 kohta); asia T-53/92, Piette de Stachelski v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 28.1.1993 (Kok. 1993, s. II-35, 21 kohta); em. asia Camera-Lampitelliym., tuomion 25 kohta.

Vahingonkorvausvaatimukset

Vahingonkorvausvaatimus perustuu siihen vahinkoon, joka olisi aiheutunut toimenpiteestä, jonka kumoamista on vaadittu, eli valituksen hylkäävään implisiittiseen päätökseen sisältyvästä komission väitetystä kieltäytymisestä, joka koski kantajan palkan osan siirtämistä hänen asuntosäästötililleen Tanskan kruunuina. Siten vahingonkorvausvaatimus on suoraan yhteydessä kumoamisvaatimukseen. Koska kumoamisvaatimukset on jätettävä tutkimatta, myös vahingonkorvausvaatimukset on jätettävä tutkimatta.

Viittaukset: asia 346/87, Bossi v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 14.2.1989 (Kok. 1989, s. 303, 31 kohta); asia T-82/91, Latham v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-61, 34 kohta).

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta.