YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

30 päivänä huhtikuuta 1998

Asia T-205/95

Giampaolo Cordiale

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Virkamiesvaihto parlamentin ja kansallisten viranomaisten välillä — Päiväraha — Matkakulut — Valitus — Nimenomainen hylkäys — Kanteen tutkimatta jättäminen”

Täydellinen teksti italiankielellä II-551

Aihe:

Kanne, jossa kantaja vaatii yhtäältä parlamentin tekemän sellaisen päätöksen kumoamista, jolla se kieltäytyi myöntämästä kantajalle 26.10.1988 tehdyssä parlamentin päätöksessä tarkoitettuja päivärahaa ja matkakulujen korvausta, ja toisaalta vahingonkorvausta.

Lopputulos:

Tutkimatta jättäminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja aloitti 15.2.1989 työskentelyn parlamentin liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmässä (LDR-ryhmä) ura-alueen B väliaikaisena toimihenkilönä.

Italian yhteisöpolitiikan koordinoinnista vastaava ministeri (ministeri) pyysi 23.7.1992 päivätyllä kirjeellään LDR-ryhmän puheenjohtajalta kantajan tilapäistä siirtoa muihin tehtäviin ministerin alaiseksi. Puheenjohtaja ilmoitti 15.12.1992, että hän piti parempana parlamentin ja kansallisten viranomaisten välisestä virkamiesvaihdosta 26.10.1988 tehdyn päätöksen (26.10.1988 tehty päätös) mukaista vaihtomenettelyä, ja pyysi ministeriä ehdottamaan italialaista virkamiestä ehdokkaaksi.

Ministeri ilmoitti 13.1.1993 päivätyllä kirjeellään, ettei hän ollut voinut löytää omasta yksiköstään käytettävissä olevaa virkamiestä. Hän esitti kuitenkin ehdokkaakseen Ruaroa.

LDR-ryhmän puheenjohtaja ilmoitti 24.2.1993 päivätyllä kujeellaan ministerille, että LDR-ryhmän puheenjohtajisto suhtautui myönteisesti Giampaolo Cordialen ja Giulia Paola Ruaron väliseen henkilövaihtoon 26.10.1988 tehdyn päätöksen mukaisessa menettelyssä. Kantaja aloitti tehtävänsä ministeriön palveluksessa Roomassa 1.3.1993. Hän palasi tehtäviinsä LDR-ryhmään Brysseliin 15.2.1994.

Kantaja pyysi 21.11.1994 päivätyllä kirjeellään LDR-ryhmän pääsihteeriltä (pääsihteeri), että hänelle maksettaisiin 26.10.1988 tehdyssä päätöksessä edellytetyt päivärahat ja matkakulujen korvaus.

Pääsihteeri hylkäsi tämän pyynnön 22.2.1995 päivätyllä kirjeellään. Hän liitti kirjeeseen kirjeen, jonka pääjohtaja oli hänelle osoittanut 12.12.1994 ja jonka mukaan henkilöstöosaston jaostoille ei ole koskaan esitetty pyyntöä siitä, että Cordiale siirtyisi Italian viranomaisten käytettäväksi, joten hänelle ei voida maksaa hänen vaatimiaan korvauksia, joihin hänellä muuten olisi ollut oikeus.

Kantajan neuvonantaja Bruno Cordiale ilmoitti 2.3.1995 päivätyllä kirjeellään pääsihteerille, että kantajalla on oikeus hänen vaatimiinsa korvauksiin. Neuvonantaja vaati pääsihteeriä ”ratkaisemaan” ongelman.

Pääsihteeri vastasi 9.3.1995 päivätyllä kirjeellään Bruno Cordialelle seuraavasti:

”Giampaolo Cordialelle ilmoitettiin, että häneen ei voida soveltaa Euroopan parlamentin ja jäsenvaltioiden julkisen sektorin henkilöstön henkilövaihtoa koskevaa lainsäädäntöä, koska Giulia Ruaro ei ollut Italian viranomaisen palveluksessa ja koska hänen tilapäisestä siirrostaan muihin tehtäviin [ministerin] kabinettiin oli tehty yksityisoikeudellinen sopimus [ - - ], jolla ei ole taloudellisia vaikutuksia ryhmällemme.”

Bruno Cordiale toimitti 22.3.1995 päivätyllä kirjeellään pääsihteerille 2.3.1995 päivätystä kirjeestään jäljennöksen ”valituksena”, jolla hän vaati uudestaan 26.10.1988 tehdyn päätöksen mukaisen päivärahan maksamista. Pääsihteeri ei vastannut tähän kirjeeseen.

Tutldttavaksi ottaminen

Kantajan valitus- tai vaatimuskirjeen oikeudellinen luonnehdinta kuuluu ainoastaan tuomioistuimelle, eikä se riipu asianosaisten tahdosta. Koska kantajan 21.11.1994 päivätyssä kirjeessä pyydetään toimivaltaista viranomaista tekemään kantajaa koskeva päätös, kirje todella on Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vaatimus. Kirje, joka oli päivätty 22.2.1995, on kantajalle vastainen toimi. Tämä kirje on nimittäin päätöksen luonteinen ja sillä on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Vaikka Bruno Cordialen 2.3.1995 päivätyssä kirjeessä ei nimenomaisesti vaadita 22.2.1995 tehdyn päätöksen kumoamista, kirjeestä ilmenee kantajan tahto riitauttaa päätös, ja sillä pyritään selvästi sovintoon kantajan esittämien moitteiden osalta. Kirje siis on henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu valitus (34-38 kohta).

Viittaukset:asia30/68, Lacroixv. komissio, 28.5.1970(Kok. 1970, s. 301,4 kohta);asia 19/72, Thomikv. komissio, 22.11.1972(Kok. 1972, s. 1155,4 kohta); asia 178/80, Bellardi-Ricciym. v. komissio, 7.12.1981 (Kok. 1981, s. 3187, 9 kohta); yhdistetyt asiat 23/87 ja 24/87, Aldinger ja Virgili v. parlamentti, 14.7.1988 (Kok. 1988, s. 4395,13 kohta); asia T-l/90, Pérez-Mínguez Casariegov. komissio, 20.3.1991 (Kok. 1991, s. II-143, 38-40 kohta); asia T-14/91, Weyrich v. komissio, 7.6.1991 (Kok. 1991, s. II-235, 39 kohta); asia T-38/91, Coussios v. komissio, 1.10.1991 (Kok. 1991, s. II-763, 25 kohta); asia T-64/91, Marcato v. komissio, 25.2.1992 (Kok. 1992, s. II-243, 44 kohta); asia T-115/92, Hogan v. parlamentti, 15.7.1993 (Kok. 1993, s. II-895,36 kohta);asia T-26/96, Lopezv. tuomioistuin, 25.10.1996(Kok. H. 1996, s. II-1357, 19 kohta); asia T-119/96, X v. parlamentti, 26.3.1997 (Kok. H. 1997, s. II-225,20 kohta); asia T-301/97, Feral v. alueiden komitea, 20.3.1998 (Kok. H. 1998, s. II-471, 22 kohta).

Tässä tilanteessa kantajan täytyi henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohdan mukaan nostaa kanne kolmen kuukauden määräajassa siitä, kun hän sai tiedon 9.3.1995 tehdystä pääsihteerin päätöksestä. Koska kanne nostettiin vasta 31.10.1995, se on jätettävä tutkimatta (41 ja 43 kohta).

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta.