ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Oikeusvoimavaikutuksen edellytyksenä on, että kahden kanteen asianosaisina ovat samat tahot, kanteilla on sama kohde ja ne perustuvat samaan perusteeseen. Täten sen seikan johdosta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut entisen virkamiehen nostaman kanteen, jolla vaadittiin korvattavaksi ammattitaudin aiheuttamaa henkistä kärsimystä, jonka kantaja oli kärsinyt kyseisen taudin ilmenemisen jälkeen, ei voida vedota oikeusvoimavaikutukseen saman kantajan nostamaa sellaista kannetta vastaan, jolla vaaditaan korvattavaksi kyseisen taudin ilmenemistä edeltäneenä ajanjaksona kärsittyä henkistä kärsimystä.

Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan ensimmäisessä kohdassa, jota sovelletaan oikeudenkäyntimenettelyyn ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklan ensimmäisen kohdan ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c, d ja e alakohdan nojalla, määrätään, että kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde, kantajan vaatimukset ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista sekä esitettävä näyttö. Näiden seikkojen on oltava riittävän selviä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaista asian tarpeen vaatiessa ilman muita tietoja. Jotta kanne voitaisiin ottaa tutkittavaksi, on oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenhoidon takaamiseksi tarpeen, että kanteen perustana olevat tosiseikat ja oikeudelliset seikat käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin mutta johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmästä.

Jotta nämä edellytykset täyttyisivät, kanteesta, jossa vaaditaan yhteisön toimielimen aiheuttamien vahinkojen korvaamista, on ilmettävä seikat, joiden perusteella kantajan riitauttama toimielimen menettely voidaan yksilöidä, ja syyt, joiden nojalla kantaja katsoo, että tämän menettelyn ja aiheutetuksi väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys, sekä vahingon laatu ja sen laajuus. Kanne, jossa ei ilmaista riittävän täsmällisesti niitä tosiseikkoja, joiden avulla voidaan arvioida vahingon laatua ja sen laajuutta, ei täytä näitä edellytyksiä, mikäli siinä ei esitetä sellaisia erityisiä olosuhteita, jotka ovat saattaneet vapauttaa kantajan esittämästä näitä seikkoja.

(ks. 63 ja 65 kohta)

Viittaukset: asia T-64/89, Automec v. komissio, 10.7.1990 (Kok. 1990, s. II-367, 73 kohta); asia T-85/92, De Hoe v. komissio, 28.4.1993 (Kok. 1993, s. II-523, 20 kohta); asia T-505/93, Osório v. komissio, 1.7.1994 (Kok. H. 1994, s. I-A-179 ja s. II-581, 33 ja sitä seuraavat kohdat); asia T-112/94, Moat v. komissio, 15.2.1995 (Kok. H. 1995. s. I-A-37 ja s. II-135, 32 ja 37 kohta); asia T-113/96. Dubois et Fils v. neuvosto ja komissio, 29.1.1998 (Kok. 1998, s. II-125, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), vahvistettu asialla C-95/98 P, Dubois et Fils v. neuvostoja komissio. 8.7.1999(Kok. 1999, s. I-4835); asia T-154/98, Asia Motor France ym. v. komissio, 21.5.1999 (Kok. 1999. s. II-1703, 49 kohta) ja asia T-277/97, Ismeri Europa v. tilintarkastustuomioistuin, 15.6.1999 (Kok. 1999. s. II-1825, 29 kohta).
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

28 päivänä marraskuuta 2002

Asia T-332/01

José María Pujais Gomis

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Avoin kilpailu — Hakemuksen hylkääminen kirjallisten kokeiden järjestämisen jälkeen”

Täydellinen teksti espanjankielellä II-1155

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan avoimen kilpailun KOM/B/1/01 valintalautakunnan 28.9.2001 tekemän sen päätöksen kumoamista, jolla kantajalta on evätty oikeus osallistua kyseiseen kilpailuun sekä kieltäydytty korjaamasta tämän kirjallista koetta.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. Kumpikin osapuoli vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Sellaisen hakijan, jonka osallistuminen kilpailuun on evätty, kilpailumenettelyn kumoamista koskeva valitus voidaan ottaa tutkittavaksi vain siltä osin kuin se koskee valintalautakunnan päätöstä olla hyväksymättä hakijaa osallistumasta kilpailuun. (ks. 29 kohta) Viittaukset: asia T-173/99, Elkaïm ja Mazuel v. komissio, 25.5.2000 (Kok. H. 2000, s. I-A-101 ja s. II-433, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

Koska tutkintoihin ja kokeisiin perustuvassa kilpailussa hakijat voivat lukea heiltä vaadittavaan työkokemukseen myös ne opintojaksot, jotka täydentävät kilpailuun osallistumiseen oikeuttaneella tutkintotodistuksella osoitettuja opintojaksoja, edellyttäen että ensiksi mainitut opintojaksot koskevat sellaista alaa, joka valmistaa kilpailussa menestyneet hakijat harjoittamaan niitä tehtäviä, joita he tulevat harjoittamaan, heidän on siinä tapauksessa, että tutkintotodistus, johon he vetoavat, vastaa hyvin erilaisia koulutuksellisia valmiuksia, toimitettava valintalautakunnalle täsmälliset tiedot, joiden avulla valintalautakunta voi tutkia seuratun koulutusohjelman ja kyseisten tehtävien vastaavuuden sekä määrittää, missä määrin kyseinen täydentävä koulutus vastaa merkityksellistä työkokemusta. (ks. 50-55 kohta) Viittaukset: em. asia Carrasco Benítez v. komissio, 81 -84 kohta.

Kilpailuilmoituksessa on annettava niille, joita asia koskee, mahdollisimman tarkat tiedot kyseessä olevan viran hoitamisen edellytyksistä, jotta he voivat arvioida, kannattaako heidän tehdä hakemus. Tästä seuraa, että todistuksiin ja kokeisiin perustuvan kilpailun valintalautakunnalla ei ole oikeutta kieltäytyä hyväksymästä hakijaa osallistumasta kokeisiin sillä perusteella, että hän ei täytä edellytystä, jota ei ollut mainittu kilpailuilmoituksessa. (ks. 67 kohta) Viittaukset: em. asia Van Hecken v. TSK, 23 ja 25 kohta ja asia T-299/97, Alonso Morales v. komissio, 9.12.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-249 ja s. II-1227, 56 ja 57 kohta).
Hallinnon on perusteltava arviointikertomus riittävästi ja yksityiskohtaisesti, jotta asianomainen voi esittää huomautuksensa näistä perusteluista. Tämä on erityisen tärkeää, kun arvioinnit eivät ole niin hyviä kuin aikaisemmat arvioinnit. Arvioinnit, joiden mukaan virkamies ei ole osoittanut sellaista nopeaa sopeutumiskykyä, joustavuutta ja luovuutta, joka on tarpeen sen yksikön toimialalla, jossa hän työskenteli, ja tämän yksikön apulaispäällikön työtehtävissä ottaen huomioon hänen palkkaluokkansa, ja joiden mukaan virkamiehen osallistuminen yksikön työhön on ollut liian hierarkkista vastatakseen yksikön työskentelymenetelmiä, ovat riittävän täsmällisiä ja perusteltuja perusteluvelvollisuuden täyttämiseksi.

Jos arviointikertomus sisältää riittävän perustelun, arvioinnin tarkastajalta voidaan vaatia täydentäviä selvityksiä niistä syistä, joiden vuoksi se päätti olla noudattamatta sekakomitean suosituksia, vain siinä tapauksessa, että tämä neuvoa-antava elin viittaa lausunnossaan sellaisiin erityisolosuhteisiin, joiden vuoksi voidaan epäillä alkuperäisen arvioinnin pätevyyttä tai perusteltavuutta, minkä vuoksi arvioinnin tarkastajan on arvioitava erityisesti näistä olosuhteista johtuvia mahdollisia seurauksia.

(ks. 27, 30, 31 ja 33 kohta)

Viittaukset: yhdistetyt asiat 173/82, 157/83 ja 186/84, Castille v. komissio, 6.2.1986 (Kok. 1986, s. 497, 27 kohta); asia T-1/91, Della Pietra v. komissio, 16.7.1992 (Kok. 1992, s. II-2145, 30 ja 32 kohta) ja asia T-212/97, Hubert v. komissio, 9.3.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-41 ja s. II-185, 79 kohta).
15

Vuoden 1990 asetuksen muuttamisesta 26.6.1999 lukien 15.6.1999 annetulla neuvoston asetuksella N:o 1308/99 (EYVL L 156, s. 1) korvattiin vuoden 1990 asetuksen 6 ja 7 artikla seuraavasti: ”6 artikla 1. Sellaisen farmakologisesti vaikuttavan aineen sisällyttämiseksi liitteeseen I, II tai III, joka on tarkoitettu käytettäväksi elintarvikkeita tuottaville eläimille annettavissa eläinlääkkeissä, on esitettävä [MRL:n] vahvistamista koskeva hakemus [ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön luvananto- ja valvontamenettelyistä sekä Euroopan lääkearviointiviraston perustamisesta 22 päivänä heinäkuuta 1993 annetulla neuvoston] asetuksella (ETY) N:o 2309/93 [EYVL L 214, s. 1] perustetulle Euroopan lääkearviointivirastolle, jäljempänä ’virasto’. — — 7 artikla 1. Asetuksen — — N:o 2309/93 27 artiklassa tarkoitetun eläinlääkekomitean — — tehtävänä on laatia viraston lausunto — — tämän asetuksen [liitteissä] I, II, III tai IV [mainittujen aineiden luokittelusta]. — 3. Viraston on valvottava, että komitea antaa lausuntonsa 120 päivän kuluessa asianmukaisesti tehdyn hakemuksen vastaanottamisesta. Jos hakijan esittämät tiedot eivät ole riittävät lausunnon laatimista varten, komitea voi kehottaa hakijaa toimittamaan lisätietoja tietyn määräajan kuluessa. Lausunnon määräaikaa lykätään tässä tapauksessa siihen saakka, kun lisätiedot on saatu. 4. Virasto lähettää lausunnon hakijalle. Hakija voi ilmoittaa virastolle kirjallisesti 15 päivän kuluessa lausunnon vastaanottamisesta aikomuksestaan tehdä valitus. Tällöin hakijan on toimitettava valituksen yksityiskohtaiset perustelut virastolle 60 päivän kuluessa lausunnon vastaanottamisesta. Komitea tutkii 60 päivän kuluessa valituksen perustelujen vastaanottamisesta, onko sen tarkistettava lausuntoaan, ja valituksesta tehdyn päätelmän perustelut liitetään 5 kohdassa tarkoitettuun kertomukseen. 5. Virasto lähettää komitean lopullisen lausunnon komissiolle ja hakijalle 30 päivän kuluessa sen antamisesta. Lausunnon liitteenä on kertomus, jossa esitetään komitean arvio aineen turvallisuudesta ja sen päätelmien perusteet. 6. Komissio laatii ehdotukset toimenpiteiksi ottaen huomioon yhteisön lainsäädännön ja käynnistää 8 artiklassa säädetyn menettelyn. Jäljempänä 8 artiklassa tarkoitettu komitea mukauttaa työjärjestyksensä ottaakseen huomioon sille tässä asetuksessa annetut tehtävät.”
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne - Kannekelpoiset toimet - Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia - Arviointi toimen aineellisen sisällön perusteella - Yrityskeskittymä, jonka komissio hyväksyy siinä tapauksessa, että omaisuuden luovuttaminen kolmansille alistetaan sen hyväksyttäväksi - Luovutuksensaajaehdokkaan oikeus nostaa kanne sen johdosta, että komissio ei hyväksy omaisuuden luovutusta

(EY 230 artikla)

2. Kilpailu - Yrityskeskittymät - Komission suorittama tutkinta - Taloudellisten seikkojen arviointi - Harkintavalta - Tuomioistuinvalvonnan rajat

(Neuvoston asetuksen N:o 4064/89 2 artikla)

Tiivistelmä

1. EY 230 artiklassa tarkoitettuja, kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin ja muuttaa tämän oikeusasemaa selvästi. Sen ratkaisemiseksi, onko toimella tai päätöksellä tällaisia vaikutuksia, on tutkittava sen aineellista sisältöä.

Siinä tapauksessa, että ilmoitetun keskittymähankkeen toteaminen yhteismarkkinoille soveltuvaksi edellyttää osapuolten sitoutumista luovuttamaan omaisuutta kolmansille, jotka pystyvät kilpailemaan toimivasti kyseisillä markkinoilla ja jotka komissio on hyväksynyt, komission kieltäytyminen hyväksymästä luovutuksensaajaehdokasta sillä perusteella, että tämä ei tällaiseen kilpailuun pysty, synnyttää tälle kanneoikeuden, koska katsoessaan, ettei aiottua luovutusta voida pitää sitoumuksen täyttämisen kannalta hyväksyttävänä, komissio muuttaa selvästi luovutuksensaajaehdokkaan oikeusasemaa.

( ks. 37 ja 38 kohta )

2. Asetuksen N:o 4064/89 aineellisissa säännöksissä ja erityisesti sen 2 artiklassa, joka koskee keskittymähankkeiden arviointia, komissiolle annetaan tiettyä harkintavaltaa erityisesti taloudellisten seikkojen arvioinnissa. Sen vuoksi tämän harkintavallan käytön tuomioistuinvalvonnassa, jolla on olennainen merkitys keskittymien valvontaa koskevien säännösten soveltamisen kannalta, on otettava huomioon se harkintamarginaali, joka liittyy keskittymien valvontajärjestelmään kuuluviin taloudellisluonteisiin oikeussääntöihin. Tästä seuraa, että yhteisön tuomiovaltaisen elimen harjoittaman valvonnan, joka kohdistuu komission asetuksen N:o 4064/89 suoman harkintavallan nojalla suorittamaan monitahoiseen taloudelliseen arviointiin, on rajoituttava sen tutkimiseen, että menettelyä ja perustelua koskevia sääntöjä on noudatettu, että näiden tosiseikkojen arvioinnissa ei ole tapahtunut ilmeistä arviointivirhettä ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin. Tuomiovaltainen elin ei etenkään voi korvata komission tekemää arviointia omalla taloudellisella arvioinnillaan.

( ks. 101 kohta )
Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen missä tahansa menettelyssä, jota käydään tiettyä henkilöä vastaan ja joka voi päätyä hänelle vastaiseen päätökseen, on yhteisön oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava, vaikka tästä menettelystä ei olisi annettu mitään määräyksiä. Tämä periaate edellyttää, että henkilöille, joille päätökset on osoitettu ja joiden etuihin ne merkittävästi vaikuttavat, annetaan mahdollisuus tulla asianmukaisesti kuulluiksi niistä tämän päätöksen perusteena olevista seikoista, jotka heitä vastaan on esitetty.

Komission päätös, jolla Euroopan sosiaalirahaston myöntämää rahoitustukea vähennetään tai jolla se peruutetaan, saattaa koskea suoraan ja erikseen tämän tuen saajia ja olla heille vastainen siitä huolimatta, että kyseinen jäsenvaltio on Euroopan sosiaalirahaston ainoa yhteistyökumppani hallinnollisessa menettelyssä. Vähentä-mis- tai peruuttamispäätöksen taloudelliset vaikutukset kohdistuvat nimittäin juuri tuensaajiin, sillä ne ovat lähtökohtaisesti vastuussa perusteettomien summien palauttamisesta.

Tästä seuraa, että komissio, joka yksin on oikeudellisessa vastuussa Euroopan sosiaalirahaston tuensaajille tuen vähentämispäätöksestä, ei voi tehdä tällaista päätöstä antamatta näille ensin tilaisuutta tulla asianmukaisesti kuulluiksi suunnitellun tuen vähentämisestä tai varmistumatta siitä, että niille on tällainen tilaisuus annettu.

(ks. 59—61 kohta)
Vaikka nimittävä viranomainen ei ole velvollinen perustelemaan ylennyspäätöksiään sellaisille hakijoille, joita ei ole ylennetty, sen on kuitenkin perusteltava päätöstään, jolla ylentämättä jääneen hakijan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla esittämä valitus on hylätty, ja tämän päätöksen perustelujen katsotaan olevan samat kuin perustelut, joihin valitus oli kohdistettu.

Se, että virkamiehen henkilökansiosta puuttuu arviointikertomus sen vuoksi, että sen laatiminen on viivästynyt, on omiaan aiheuttamaan hänelle henkistä kärsimystä paitsi silloin, jos tämä on saattanut vaikuttaa hänen uraansa, myös silloin, jos tämä seikka on herättänyt hänessä epävarmuutta tai huolestuneisuutta hänen ammatillisesta tulevaisuudestaan.

(ks. 105 kohta)

Viittaukset: asia 61/76, Geist v. komissio, 14.7.1977 (Kok. 1977, s. 1419); asia 140/87, Bevati v. komissio, 15.3.1989 (Kok. 1989, s. 701); asia T-73/89, Barbi v. komissio, 8.11.1990 (Kok. 1990, s. II-619) ja asia T-386/94, Allo v. komissio, 19.9.1996 (Kok. H. 1996, s. I-A-393 ja s. II-1161, 76 kohta).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perustelut - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Komission päätös jäsenvaltion ehdotuksesta pienentää Euroopan sosiaalirahastosta ammatilliseen koulutushankkeeseen myönnettyä tukea

(EY 253 artikla)

2. Sosiaalipolitiikka - Euroopan sosiaalirahasto - Ammatillisten koulutushankkeiden rahoittamiseen myönnetty tuki - Asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdan nojalla tehty komission päätös - Monitahoisten tosiasiallisten ja kirjanpitoon liittyvien tilanteiden arviointi - Tuomioistuinvalvonta - Valvonnan rajat

(Neuvoston asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Päätöksentekijällä on velvollisuus perustella yksittäispäätös sen vuoksi, että asianomainen saisi riittävät tiedot siitä, onko päätös perusteltavissa, vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, ja sen vuoksi, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat tarkistaa päätöksen laillisuuden. Tämän velvollisuuden ulottuvuus riippuu kyseisen toimen luonteesta sekä siitä asiayhteydestä, jossa päätös on tehty.

Koska Euroopan sosiaalirahaston alun perin myöntämän tuen pienentämispäätöksestä on vakavia seurauksia muun muassa tuensaajalle, päätöksessä on joko selvästi kerrottava ne perusteet, jotka oikeuttavat tuen pienentämisen alun perin myönnetystä määrästä, tai sitten, jos näin ei menetellä siitä syystä, että komissio yksinkertaisesti vain vahvistaa jäsenvaltion tekemän ehdotuksen tämän tuen vähentämisestä, siinä on viitattava selkeästi kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten siihen päätökseen, jossa nämä ovat selkeästi esittäneet tällaisen pienentämisen perusteet.

( ks. 35-38 kohta )

2. Euroopan sosiaalirahaston tehtävistä tehdyn päätöksen 83/516/ETY soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kun Euroopan sosiaalirahaston tukea ei ole käytetty hyväksymispäätöksessä asetettujen ehtojen mukaisesti, komissio voi keskeyttää tuen maksun, pienentää sen määrää tai peruuttaa sen, joten komissio voi kyseistä kohtaa soveltaessaan joutua arvioimaan monitahoisia tosiasiallisia ja kirjanpidollisia tilanteita. Tällaista arviointia tehdessään komissiolla on oltava laaja harkintavalta. Arvioidessaan komission toimivallan käytön lainmukaisuutta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on rajattava valvontansa koskemaan sen tarkastamista, että komissio ei ole arvioinut kyseisiä seikkoja ilmeisen virheellisesti.

( ks. 51 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan yhteisöjen omat varat - Tuonti- tai vientitullien palauttaminen tai peruuttaminen - Asetuksessa N:o 1430/79 oleva yleinen kohtuullisuuslauseke - Ulottuvuus

(Neuvoston asetuksen N:o 1430/79 13 artiklan 1 kohta)

2. Euroopan yhteisöjen omat varat - Tuonti- tai vientitullien palauttaminen tai peruuttaminen - Komission päätösvalta - Käyttämistapa - Erityistilanteen käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 1430/79 13 artikla)

Tiivistelmä

1. Tuonti- tai vientitullien palauttamisesta tai peruuttamisesta annetun asetuksen N:o 1430/79 13 artiklan 1 kohta on yleinen kohtuullisuuslauseke, joka on tarkoitettu kattamaan muut kuin käytännössä kaikkein yleisimmin todetut tilanteet, joista voitiin asetuksen antamishetkellä antaa erityislainsäädäntöä.

Säännöksen mukaan kahden edellytyksen on yhtä aikaa täytyttävä, jotta tuontitullit voitaisiin palauttaa: kyseessä on oltava erityistilanne eikä kyseessä saa olla talouden toimijan vilpillinen menettely tai ilmeinen laiminlyönti.

( ks. 44 ja 45 kohta )

2. Tuonti- tai vientitullien palauttamisesta tai peruuttamisesta annetun asetuksen N:o 1430/79 13 artikla on tarkoitettu sovellettavaksi silloin, kun ne olosuhteet, jotka kuvaavat talouden toimijan ja hallintoelimen välistä suhdetta, ovat sellaiset, ettei olisi kohtuullista antaa tämän toimijan kärsiä vahinkoa, jota hänelle ei tavanomaisessa tilanteessa olisi aiheutunut. Säännöstä sovellettaessa komissiolla on harkintavalta, jota käyttäessään sen on punnittava toisaalta yhteisön intressiä varmistaa tullisäännösten noudattaminen ja toisaalta vilpittömässä mielessä toimineen maahantuojan intressiä tavanomaisen liikeriskin ylittävän vahingon välttämiseen. Tämän vuoksi komissio ei voi palautushakemuksen perusteita tutkiessaan ottaa huomioon pelkästään tuojan menettelyä. Komission on yhtä lailla arvioitava oman, mahdollisesti virheellisen toimintansa vaikutusta tilanteen syntymiseen.

Se, että sitoumusasiakirjat osoittautuvat sittemmin pätemättömiksi, kuuluu maahantuojan toimintaan luonnostaan liittyviin ammatillisiin riskeihin. Jälkikäteisiltä tarkastuksilta näet vietäisiin suureksi osaksi niiden hyödyllisyys, mikäli väärien asiakirjojen käyttö voisi yksinään riittää tullien peruuttamisen perusteeksi. Päinvastaisesta ratkaisusta saattaisi seurata, että talouden toimijat toimisivat vähemmän huolellisesti ja että valtion varoista jouduttaisiin kantamaan riski, joka pääasiallisesti kuuluu talouden toimijoille.

Talouden toimijoiden tehtävänä on ennakolta varautua tällaisiin riskeihin siten, että ne ottavat keskinäisiin sopimuksiinsa määräyksiä koskevat jälkikäteistarkastuksissa määrättäviä maksuja. Sellaisten asiakirjojen esittäminen vilpittömässäkään mielessä, jotka myöhemmin todetaan pätemättömiksi, ei ole tuontitullien palauttamiseen oikeuttava erityistilanne. Toisenlainen päätelmä, toisin sanoen erityistilanteen olemassaolo, tulee kyseeseen vain mikäli komissio tai tulliviranomaiset ovat syyllistyneet vakaviin laiminlyönteihin, jotka helpottivat sitoumusasiakirjojen petollista käyttöä.

( ks. 50, 51 ja 55-59 kohta )
Valintalautakunnalla on laaja harkintavalta kilpailun yhteydessä järjestettävien kokeiden kulun ja yksityiskohtaisen sisällön osalta. Yhteisöjen tuomioistuimet voivat puuttua kokeen kulkuun vain siltä osin kuin se on tarpeellista hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun ja hakijoiden kesken tehdyn valinnan objektiivisuuden varmistamiseksi. Yhteisöjen tuomioistuinten tehtävänä ei myöskään ole puuttua jonkin kokeen yksityiskohtaiseen sisältöön, paitsi jos se poikkeaa kilpailuilmoituksessa mainitusta tai jos se ei liity kilpailun tai kokeen päämääriin.

Ne arvioinnit, jotka kilpailun valintalautakunta tekee arvostellessaan hakijan tietoja ja soveltuvuutta, sekä ne päätökset, joilla valintalautakunta toteaa hakijan epäonnistuneen kokeessa, ilmentävät valintalautakunnan tekemiä arvoarvostelmia. Ne kuuluvat valintalautakunnalla olevan laajan harkintavallan piiriin, ja yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia niiden laillisuuden ainoastaan, jos valintalautakunnan työskentelyä ohjaavia sääntöjä on ilmeisesti rikottu.

Sen varmistamiseksi, että valintalautakunta arvioi kaikkia suulliseen kokeeseen osallistuvia hakijoita yhdenmukaisesti ja objektiivisesti, on tärkeää, että arviointiperusteet ovat yhdenmukaiset ja että niitä sovelletaan johdonmukaisesti kyseisiin hakijoihin. Tämä edellyttää etenkin sitä, että valintalautakunnan kokoonpano pysyy mahdollisimman suuressa määrin samana kilpailun kokeita järjestettäessä. Varapuheenjohtaja voi toimia valintalautakunnan puheenjohtajana ainoastaan silloin kun puheenjohtaja on jättänyt tehtävänsä tai kun ilmenee, että hallintoviranomaisten tahdosta riippumattomien tapahtumien seurauksena puheenjohtaja ei voi osallistua valintalautakunnan toimintaan.

Yhteisöjen toimielimillä on hyvän hallinnon ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden vuoksi velvollisuus varmistaa, että kaikkien kilpailuun otettujen hakijoiden kokeet sujuvat mahdollisimman rauhallisesti ja säännönmukaisesti. Kilpailun kokeiden aikana sattunut sääntöjenvastaisuus vaikuttaa kuitenkin kyseisten kokeiden laillisuuteen vain siinä tapauksessa, että se on aineellinen ja saattaa vääristää kokeiden tuloksia. Tällaisen sääntöjenvastaisuuden sattuessa vastaajana olevan toimielimen on näytettävä toteen, ettei kyseinen sääntöjenvastaisuus ole vaikuttanut kilpailujen tuloksiin.

(ks. 45 kohta)

Viittaukset: asia T-200/97, Jimenez v. SMHV, 11.2.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-19 ja II-73, 55 kohta) ja asia T-159/98, Torre ym. v. komissio, 24.4.2001 (Kok. H. 2001, s. I-A-83 ja II-395,46 ja 47 kohta).