Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 EY:n perustamissopimus - 220 artiklan toinen luetelmakohta - Välitöntä oikeusvaikutusta ei ole

(EY:n perustamissopimuksen 220 artikla)

2 Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijät - Yhdenvertainen kohtelu - Palkkaus - Tuloverot - Jäsenvaltion alueelta toisen jäsenvaltion kansalaisen saamat tulot - Rajatyöntekijät - Kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn kahdenvälisen sopimuksen määräysten soveltaminen - Määräyksiä voidaan soveltaa

(EY:n perustamissopimuksen 48 ja 220 artikla)

3 Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijät - Yhdenvertainen kohtelu - Palkkaus - Tuloverot - Jäsenvaltion alueelta toisen jäsenvaltion kansalaisen saamat tulot - Kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn kahdenvälisen sopimuksen mukaisen verohyvitysmenetelmän soveltaminen - Menetelmää voidaan soveltaa

(EY:n perustamissopimuksen 48 artikla)

Tiivistelmä

1 Perustamissopimuksen 220 artiklan tarkoituksena ei ole vahvistaa sellaisenaan sovellettavaa oikeussääntöä vaan ainoastaan määritellä ne puitteet, joissa jäsenvaltiot ryhtyvät keskenään neuvotteluihin "tarvittaessa". Artiklan toisen luetelmakohdan tarkoituksena on puolestaan ollut vain vahvistaa, että tällaisten neuvottelujen mahdollisena kohteena voi olla kaksinkertaisen verotuksen poistaminen yhteisön alueella.

Vaikka yhteisön sisäisen kaksinkertaisen verotuksen poistaminen onkin näin yksi perustamissopimuksen tavoitteista, sopimusmääräyksen sanamuodosta johtuu, ettei sen voida sellaisenaan katsoa tuottavan yksityisille henkilöille oikeuksia, joihin nämä voisivat vedota kansallisissa tuomioistuimissa.

Tästä seuraa, ettei perustamissopimuksen 220 artiklan toisella luetelmakohdalla ole välitöntä vaikutusta.

2 Perustamissopimuksen 48 artiklaa on tulkittava siten, että kaksinkertaisen verotuksen välttämisestä ja vastavuoroisen hallinnollisen ja oikeudellisen yhteistyön perustamisesta tulo-, omaisuus-, elinkeino- ja kiinteistöverotuksen alalla Ranskan tasavallan ja Saksan liittotasavallan välillä 21.7.1959 tehdyn sopimuksen (jäljempänä verosopimus), sellaisena kuin se on Bonnissa 9.6.1969 ja 28.9.1989 tehdyillä muutoksilla täydennettynä, 13 artiklan 5 kohdan a alakohtaa, 14 artiklan 1 kohtaa ja 16 artiklaa voidaan soveltaa, kun tämän sopimuksen mukaan rajatyöntekijöitä verotetaan eri järjestelmän perusteella siitä riippuen, työskentelevätkö he yksityisellä vai julkisella sektorilla, ja jos kyseessä on julkinen sektori, siitä riippuen, onko heillä sen valtion kansalaisuus, jonka julkishallinnon palvelussuhteessa he ovat, ja silloin kun kyse on opettajista, siitä riippuen, onko heidän asumisensa lyhyt- vai pitkäaikaista siinä valtiossa, jossa he tekevät opetustyötä.

Näihin määräyksiin perustuvaa erilaista kohtelua ei voida pitää perustamissopimuksen 48 artiklassa tarkoitettuna kiellettynä syrjintänä, vaikka palkan saaminen julkiselta sektorilta riippuukin tietyllä tavalla kansalaisuudesta. Verokohtelun erilaisuus perustuu sopimuspuolten valtaan muun muassa perustamissopimuksen 220 artiklan toisen luetelmakohdan nojalla vahvistaa verotustoimivallan jakoperusteet kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi, koska yhteisön säännöksiä verotuksen yhtenäistämisestä tai yhdenmukaistamisesta ei ole annettu.

6 Perustamissopimuksen 48 artiklaa on tulkittava siten, ettei se estä sellaisen verohyvitysmekanismin soveltamista, joka on otettu käyttöön Ranskan tasavallan ja Saksan liittotasavallan välisen verosopimuksen 20 artiklan 2 kohdan a alakohdan cc alakohdassa.

Verosopimuksen tarkoituksena on ainoastaan välttää se, että samoja tuloja verotetaan kummassakin sopimusvaltiossa. Tarkoituksena ei ole taata sitä, että verovelvolliseen kohdistuva verotus toisessa sopimusvaltiossa ei ylitä sitä, minkä kohteeksi tämä joutuisi toisessa sopimusvaltiossa. On selvää, että verohyvitysmekanismista, joka on perustettu kahdenvälisellä sopimuksella, ja sellaisena kuin se on pantu täytäntöön asuinvaltion verotusjärjestelmässä, tässä tapauksessa mahdollisesti aiheutuvat epäedulliset seuraukset johtuvat ennen kaikkea näiden jäsenvaltioiden verokantojen erilaisuudesta, joiden vahvistaminen kuuluu yhteisön sääntelyn puuttuessa jäsenvaltioiden toimivaltaan.