ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sellaisessa erityistapauksessa, jossa emoyhtiö omistaa kokonaan tytäryhtiönsä, joka on rikkonut unionin kilpailusääntöjä, yhtäältä tällä emoyhtiöllä voi olla ratkaiseva vaikutusvalta tytäryhtiön menettelyyn ja toisaalta on olemassa kumottavissa oleva olettama, jonka mukaan kyseinen emoyhtiö todella vaikuttaa siihen näin. Näissä olosuhteissa riittää, että komissio osoittaa emoyhtiön omistavan täysin tytäryhtiön, jotta voidaan olettaa, että emoyhtiö vaikuttaa tosiasiallisesti ratkaisevasti tämän tytäryhtiön liiketoimintapolitiikkaan. Tämän perusteella komissio voi katsoa, että emoyhtiö on yhteisvastuussa tytäryhtiölleen määrätyn sakon maksamisesta, ellei emoyhtiö, jonka asiana on kumota tämä olettama, esitä riittäviä todisteita sen osoittamiseksi, että tytäryhtiö toimii itsenäisesti markkinoilla.

Komission ei kuitenkaan ole tukeuduttava yksinomaan tähän olettamaan. Mikään ei nimittäin estä komissiota osoittamasta sitä, että emoyhtiö käyttää tosiasiallisesti ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiössään, muilla todisteilla tai muilla todisteilla yhdistettynä kyseiseen olettamaan.

Yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää kuitenkin, että kun komissio käyttää erityistä menetelmää ratkaistakseen, onko emoyhtiöiden, joiden tytäryhtiöt ovat osallistuneet samaan kartelliin, katsottava olevan vastuussa tästä kilpailusääntöjen rikkomisesta, sen on käytettävä perusteena samoja arviointiperusteita kaikkien näiden emoyhtiöiden tapauksissa, jos erityisistä olosuhteista ei muuta johdu. Kun siis komissio päättää katsoa emoyhtiöiden olevan vastuussa ainoastaan silloin, kun todisteet vahvistivat olettaman ratkaisevan vaikutusvallan tosiasiallisesta käyttämisestä tytäryhtiöissä (nk. ”kaksinkertaisen perustan” menetelmä), ja se luopuu soveltamasta pelkkää ratkaisevan vaikutusvallan olettamaa, komissio ei voi katsoa emoyhtiön olevan yhteisvastuussa tytäryhtiölleen määrätyn sakon maksamisesta pelkästään kyseessä olevan olettaman perusteella ja kohdella sitä syrjivästi muihin emoyhtiöihin nähden.

(ks. 46–50 ja 55–57 kohta)
Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun direktiivin 95/46 28 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ilmaisua ”itsenäisesti” on tulkittava siten, että henkilötietojen suojaa valvovilla viranomaisilla on oltava sellainen itsenäisyys, että ne voivat hoitaa tehtäviään ilman ulkopuolista vaikuttamista. Tässä yhteydessä on todettava, että se, että tällainen viranomainen on toiminnallisesti itsenäinen siten, että sen jäsenet ovat riippumattomia eikä mikään ohje sido heitä heidän hoitaessaan tointansa, ei yksinään riitä suojaamaan valvontaviranomaista kaikelta ulkopuoliselta vaikuttamiselta. Mainitussa 28 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa edellytetyllä itsenäisyydellä pyritään kuitenkin sulkemaan pois paitsi suora vaikuttaminen ohjeiden muodossa myös kaikenlainen välillinen vaikuttaminen, joka voi ohjata valvontaviranomaisen päätöksiä. Kun otetaan lisäksi huomioon valvontaviranomaisten rooli yksityisyyden suojan vartijoina, mainitussa 28 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa edellytetään, että niiden päätökset – ja siis ne itse – ovat kaikkien puolueellisuusepäilyjen yläpuolella.

Niinpä jäsenvaltio ei noudata direktiivin 95/46 28 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisia velvoitteitaan, jos se ei anna kaikkia tarpeellisia säännöksiä ja määräyksiä, jotta kansallinen lainsäädäntö täyttäisi valvontaviranomaista koskevan itsenäisyysvaatimuksen, ja tarkemmin sanottuna jos se ottaa käyttöön säännöstön, jonka perusteella

– sen hallinnosta vastaava jäsen on valtion virkamies, johon kohdistetaan valvontaa,

– sen toimisto on kansalliseen hallintoon kuuluvan viraston yhteydessä ja

– kansallisen hallituksen päämiehellä on ehdoton tiedonsaantioikeus kaikista viranomaisen hallintoa koskevista seikoista.

(ks. 41–43, 52 ja 66 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-419/10

Wolfgang Hofmann

vastaan

Freistaat Bayern

(Bayerischer Verwaltungsgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Direktiivi 2006/126/EY — Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen — Jäsenvaltion kieltäytyminen tunnustamasta toisen jäsenvaltion myöntämää ajokorttia, jonka haltijan ajo-oikeus on peruutettu ensin mainitun jäsenvaltion alueella”

Tuomion tiivistelmä

Liikenne – Tieliikenne – Ajokortti – Direktiivi 2006/126 – Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen – Ajo-oikeuden peruuttaminen jäsenvaltiossa ja siihen liittyvä uuden ajo-oikeuden saamisen estävä määräaikainen ajokielto – Toisessa jäsenvaltiossa määräaikaisen ajokiellon päättymisen jälkeen myönnetty ajokortti

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/126 2 artiklan 1 kohta ja 11 artiklan 4 kohta)

Ajokorteista annetun direktiivin 2006/126 2 artiklan 1 kohtaa ja 11 artiklan 4 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion kieltäytymiselle hyväksymästä toisen jäsenvaltion myöntämää ajokorttia, vaikkei sen haltija ole uuden ajo-oikeuden hakemisen estävässä ajokiellossa ja vaikka myös vakinaisen asuinpaikan sijaintia ajokortin myöntävässä jäsenvaltiossa koskevaa edellytystä on noudatettu, jos kyseisen ajokortin haltijan aikaisempi ajo-oikeus on peruutettu ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa.

(ks. 91 kohta ja tuomiolauselma)

Asia C-419/10

Wolfgang Hofmann

vastaan

Freistaat Bayern

(Bayerischer Verwaltungsgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Direktiivi 2006/126/EY — Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen — Jäsenvaltion kieltäytyminen tunnustamasta toisen jäsenvaltion myöntämää ajokorttia, jonka haltijan ajo-oikeus on peruutettu ensin mainitun jäsenvaltion alueella”

Tuomion tiivistelmä

Liikenne — Tieliikenne — Ajokortti — Direktiivi 2006/126 — Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen — Ajo-oikeuden peruuttaminen jäsenvaltiossa ja siihen liittyvä uuden ajo-oikeuden saamisen estävä määräaikainen ajokielto — Toisessa jäsenvaltiossa määräaikaisen ajokiellon päättymisen jälkeen myönnetty ajokortti

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/126 2 artiklan 1 kohta ja 11 artiklan 4 kohta)

Ajokorteista annetun direktiivin 2006/126 2 artiklan 1 kohtaa ja 11 artiklan 4 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion kieltäytymiselle hyväksymästä toisen jäsenvaltion myöntämää ajokorttia, vaikkei sen haltija ole uuden ajo-oikeuden hakemisen estävässä ajokiellossa ja vaikka myös vakinaisen asuinpaikan sijaintia ajokortin myöntävässä jäsenvaltiossa koskevaa edellytystä on noudatettu, jos kyseisen ajokortin haltijan aikaisempi ajo-oikeus on peruutettu ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa.

(ks. 91 kohta ja tuomiolauselma)
Kun valtio on liittynyt Euroopan unioniin 1.5.2004 ja kun mainitun valtion Euroopan unioniin liittymistä koskevassa asiakirjassa tai missään muussakaan Euroopan unionin säädöksessä ei ole poikkeusmääräyksiä tai -säännöksiä, pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista annetun direktiivin 69/335, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 85/303, 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä säädetty pakollinen verosta vapauttaminen koskee vain direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, soveltamisalaan kuuluvia toimia, jotka mainitussa valtiossa oli vapautettu pääoman hankintaverosta 1.7.1984 tai joista mainittu vero tuolloin kannettiin alennetulla 0,50 prosentin tai tätä alemmalla verokannalla.

(ks. 33 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä saman asetuksen 5 artiklan 3 alakohdan soveltamiselle internetsivuston hallinnointiin perustuvaa vahingonkorvausvastuuta koskevaan kanteeseen sellaista vastaajaa vastaan, joka on todennäköisesti unionin kansalainen mutta jonka olinpaikasta ei ole tietoa, jos tuomioistuimella, jossa asia on vireillä, ei ole käytettävissään todisteita, joiden perusteella se voisi katsoa, että vastaajan kotipaikka todella on unionin alueen ulkopuolella.

Siinä tapauksessa, että yksipuolinen tuomio annetaan sellaista vastaajaa vastaan, jonka osoite ei ole tiedossa, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 26 artiklan 2 kohdassa ilmaistun säännön, jonka mukaan tuomioistuimen on lykättävä asian käsittelyä, kunnes osoitetaan, että vastaajalla on ollut mahdollisuus saada haaste tai sitä vastaava asiakirja riittävän aikaisin puolustautumisensa valmistelemiseksi tai että tätä varten on ryhdytty kaikkiin tarpeellisiin toimenpiteisiin, sovellettavuutta ei ole suljettu pois saman asetuksen N:o 44/2001 26 artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitetuissa säännöissä eli oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa ja asetuksen N:o 1348/2000 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 1393/2007 19 artiklassa tai vuoden 1965 Haagin yleissopimuksen 15 artiklassa.

Poisjääneelle vastaajalle suoritetun haasteen tiedoksiannon asianmukaisuutta on tosin arvioitava kyseisen yleissopimuksen määräysten perusteella ja ennen kaikkea kyseisen asetuksen säännösten perusteella, mutta tämä sääntö pätee vain silloin, kun kyseisiä säännöksiä on sovellettava. Asetuksen N:o 1393/2007 1 artiklan 2 kohdassa säädetään ja vuoden 1965 Haagin yleissopimuksen 1 artiklan toisessa kappaleessa määrätään, että asetusta ja yleissopimusta ei sovelleta, ellei asiakirjan vastaanottajan osoite ole tiedossa.

(ks. 51–54 kohta)
Arvonlisäveron neutraalisuuden periaate ja suhteellisuusperiaate eivät lähtökohtaisesti ole esteenä vaatimukselle, jonka mukaan alkuperäisestä laskusta seuraavan veron perusteen alentamisen edellytyksenä on, että verovelvollisella on hallussa tavaran tai palvelun hankkijan antama korjatun laskun vastaanottoilmoitus. Jos kuitenkin osoittautuu, että verovelvollisen eli tavaroiden luovuttajan tai palvelujen suorittajan on mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa saada kohtuullisessa ajassa tällainen vastaanottoilmoitus, tavaroiden luovuttajaa tai palvelujen suorittajaa ei voida estää näyttämästä muilla keinoin kansallisissa veroviranomaisissa yhtäältä, että se on noudattanut vaadittavaa huolellisuutta kyseessä olevan tapauksen olosuhteissa sen varmistamiseksi, että tavaran tai palvelun hankkijalla on hallussaan korjattu lasku ja tämä on saanut laskusta tiedon, ja toisaalta, että kyseessä oleva liiketoimi on todella toteutettu korjatussa laskussa mainittujen edellytysten mukaisesti.

Tätä varten voidaan käyttää korjatun laskun jäljennöksiä tai tavaran tai palvelujen hankkijalle osoitettua muistutusta, jossa sitä pyydetään lähettämään vastaanottoilmoitus, sekä maksutodisteita tai kirjanpitomateriaalia, joiden perusteella voidaan selvittää, paljonko tavaran tai palvelun hankkija on todellisuudessa maksanut kyseisestä liiketoimesta verovelvolliselle.

(ks. 41 ja 42 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kansainväliset sopimukset – EY:n ja Sveitsin välinen sopimus henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta – Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Perhe-etuus

(Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta EY:n ja Sveitsin välillä tehdyn sopimuksen 8 artiklan c alakohta; neuvoston asetuksen N:o 1408/71 72 artikla)

2. Kansainväliset sopimukset – EY:n ja Sveitsin välinen sopimus henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta – Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Perhe-etuus

(Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta EY:n ja Sveitsin välillä tehdyn sopimuksen 8 artiklan c alakohta; neuvoston asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohta, 23 artiklan 1 ja 2 kohta, 72 artikla sekä liitteessä VI olevan N kohdan 1 alakohta)

Tiivistelmä

1. Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton välillä tehdyn sopimuksen 8 artiklan c alakohtaa ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1386/2001, 72 artiklaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa jäsenvaltion lainsäädännössä asetetaan vanhempainrahan kaltaisen perhe-etuuden saamisen edellytykseksi vakuutus-, työskentely- tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausien täyttäminen, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen on perhe-etuuden myöntämiseksi otettava tätä varten huomioon kokonaan Sveitsin valaliiton alueella täytetyt tällaiset kaudet.

(ks. 45 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton välillä tehdyn sopimuksen 8 artiklan a alakohtaa ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1386/2001, 3 artiklan 1 kohtaa, 23 artiklan 1 ja 2 kohtaa, 72 artiklaa sekä liitteessä VI olevan N kohdan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa sairauspäivärahan suuruisen vanhempainrahan kaltaisen perhe-etuuden määrä on määritettävä sairausetuutta koskevien sääntöjen perusteella, tämä määrä on, kun on kyse henkilöstä, joka on täyttänyt kokonaan tämän oikeuden saamisen edellyttämät työskentelykaudet toisen sopimuspuolen alueella, laskettava siten, että otetaan huomioon sellaisen henkilön tulot, jolla on tällaiseen henkilöön verrattava kokemus ja pätevyys ja joka työskentelee vastaavissa tehtävissä sen jäsenvaltion alueella, jossa tätä etuutta vaaditaan.

(ks. 53 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettava laki – Asetus N:o 864/2007 – Ajallinen soveltamisala – Voimaantulopäivän ja soveltamispäivän välillä tehty ero – Vaikutus

(SEUT 297 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 864/2007 31 ja 32 artikla)

Tiivistelmä

Sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista annetun asetuksen N:o 864/2007 (Rooma II) 31 ja 32 artiklaa, kun niitä luetaan yhdessä SEUT 297 artiklan kanssa, on tulkittava niin, että kansallisen tuomioistuimen on sovellettava tätä asetusta ainoastaan sellaisiin vahingon aiheuttaneisiin tapahtumiin, jotka ovat sattuneet 11.1.2009 tai sen jälkeen, ja että oikeudenkäynnin, jossa vahingon korvaamista vaaditaan, aloittamisajankohdalla ja sillä ajankohdalla, jolloin asiaa käsittelevä tuomioistuin määrittää sovellettavan lain, ei ole merkitystä kyseisen asetuksen ajallisen soveltamisalan määrittämisen kannalta.

Asetuksessa on nimittäin yhtäältä 31 artikla, jonka otsikko on ”Ajallinen soveltaminen” ja jonka mukaan yhtäältä asetusta sovelletaan vahinkoja aiheuttaviin tapahtumiin, jotka sattuvat asetuksen voimaantulon jälkeen, ja toisaalta 32 artikla, jonka otsikko on ”Soveltamispäivä” ja jonka mukaan asetusta sovelletaan lähtökohtaisesti 11.1.2009 alkaen. Koska sellaista erityistä säännöstä, jossa säädettäisiin asetuksen voimaantulopäivästä, ei kuitenkaan ole, voimaantulopäivä on määritettävä SEUT 297 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa ilmaistun yleisen säännön mukaan. Koska asetus julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 31.7.2007, se tuli voimaan 20. päivänä siitä, kun se julkaistiin, eli 20.8.2007.

Näin ollen asetuksen 31 artiklaa ei voida tulkita ottamatta huomioon 32 artiklassa säädettyä asetuksen soveltamispäivää, joka on 11.1.2009. Ainoastaan tällaisella tulkinnalla voidaan varmistaa kyseisen asetuksen johdanto-osan 6, 13, 14 ja 16 perustelukappaleen mukaisesti asetuksen tavoitteiden täysimääräinen saavuttaminen; näinä tavoitteina on taata riita-asioiden ratkaisun ennakoitavuus, oikeusvarmuus lainvalinnassa ja asetuksen yhdenmukainen soveltaminen kaikissa jäsenvaltioissa. Nämä tavoitteet voivat sitä vastoin vaarantua, jos Rooma II -asetusta sovellettaisiin tapahtumiin, jotka ovat sattuneet sen voimaantulopäivän ja 32 artiklassa säädetyn ajankohdan välisenä aikana.

(ks. 23, 30, 33, 34, 35 ja 37 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Siipikarjanliha – Vientituet – Luokittelu maataloustuotteiden nimikkeistöön vientitukia varten

(Komission asetuksen N:o 3846/87 liite I)

2. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Siipikarjanliha – Vientituet – Luokittelu maataloustuotteiden nimikkeistöön vientitukia varten

(Komission asetuksen N:o 3846/87 liite I)

3. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Siipikarjanliha – Vientituet – Luokittelu maataloustuotteiden nimikkeistöön vientitukia varten

(Komission asetuksen N:o 3846/87 liite I)

4. Tulliliitto – Tulli-ilmoitukset – Jälkitarkastus – Saman ilmoituksen kohteena olevien tavaroiden osittainen tarkastus – Tulokset, jotka koskevat kaikkia ilmoitettuja tavaroita

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 70 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Maataloustuotteiden nimikkeistöstä vientitukia varten annetun asetuksen N:o 3846/87 liitteessä I olevaa alanimikettä 0207 12 90 on tulkittava niin, että siihen kuuluvan siipikarjanruhon on oltava täysin puhdistettu siten, että sen tariffiin luokittelun kannalta on haitallista, jos ruhoon jää sisäelinten koneellisen poiston jälkeen esimerkiksi vielä osa suolistosta tai henkitorvesta.

(ks. 57 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Maataloustuotteiden nimikkeistöstä vientitukia varten annetun asetuksen N:o 3846/87 liitteessä I olevaa tuotekoodia 0207 12 90 9990 on tulkittava yhtäältä niin, että käsite ”tavanomaisesta poikkeava koostumus” sallii ruhossa olevan vain enintään neljä siinä mainittua sisäelintä, yhden tai useamman kutakin, ja toisaalta niin, ettei siihen kuulu siipikarjanruho, jossa kaulaan on vielä kiinnittyneenä henkitorvi.

(ks. 69 ja 93 kohta sekä tuomiolauselman 2 ja 5 kohta)

3. Maataloustuotteiden nimikkeistöstä vientitukia varten annetun asetuksen N:o 3846/87 liitteessä I olevaa alanimikettä 0207 12 10 on tulkittava niin, että siipikarjanruho, jossa on mukana useampia kappaleita jotakin siinä mainituista sisäelimistä eli kaulaa, sydäntä, maksaa ja kivipiiraa, ei kuulu kyseiseen alanimikkeeseen. Sitä vastoin siipikarjanruho, jossa on vielä koneellisen kynimisen jälkeen kiinnittyneinä joitakin pieniä untuvia, höyheniä, sulan tuppia ja karvoja, kuuluu tähän alanimikkeeseen, jos nämä höyhenten jäänteet ovat sopusoinnussa paistovalmiin kanan ominaisuuden sekä tuotteen virheettömän, kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun kanssa.

(ks. 74 ja 87 kohta sekä tuomiolauselman 3 ja 4 kohta)

4. Tullitarkastuksessa, jossa on tarkoitus määrittää, vastaavatko vientiä varten esitetyt tavarat vienti-ilmoituksessa mainittua tariffinimikettä, ilmoitettujen tavaroiden osittaisen tarkastuksen tulokset koskevat kaikkia ilmoituksessa tarkoitettuja tavaroita yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 70 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Virhemarginaalia, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että poikkeama ei ole vientituen myöntämisen kannalta vahingollinen, ei voida sallia.

(ks. 107 kohta sekä tuomiolauselman 6 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Tavaramerkki, joka koostuu nestemäisen tuotteen pakkauksen pinnan erityisestä ulkoasusta

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Itse tavaran ulkoasusta muodostuvien kolmiulotteisten tavaramerkkien erottamiskykyä koskevat arviointiperusteet eivät eroa muihin tavaramerkkiryhmiin sovellettavista arviointiperusteista.

Näitä arviointiperusteita sovellettaessa on kuitenkin otettava huomioon, että keskivertokuluttaja ei välttämättä miellä itse tavaran ulkoasusta muodostuvaa kolmiulotteista tavaramerkkiä samalla tavoin kuin sana- tai kuviomerkkiä, joka muodostuu merkistä, joka ei liity sillä varustettujen tavaroiden ulkonäköön. Keskivertokuluttajat eivät nimittäin ole tottuneet olettamaan tavaroiden tai niiden pakkauksen muodon perusteella graafisen tai sanallisen osatekijän puuttuessa, että tavaroilla on tietty alkuperä, joten tällaisen kolmiulotteisen tavaramerkin erottamiskykyä voi olla vaikeampi osoittaa kuin sana‑ tai kuviomerkin erottamiskykyä.

Näin ollen vain sellaisella tavaramerkillä, joka poikkeaa merkittävästi yleisestä käytännöstä tai toimialalla vallitsevista tavoista ja joka tästä syystä täyttää keskeisen tehtävänsä alkuperän osoittajana, on yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky.

Tätä oikeuskäytäntöä, joka on luotu itse tavaran tai niiden pakkausten, kuten nesteiden, jotka on pakattu myyntiä varten niiden ominaisuuksien vuoksi, ulkoasusta muodostuville kolmiulotteisille tavaramerkeille, on sovellettava myös silloin, kun rekisteröitäväksi haettu tavaramerkki on ”muu” tavaramerkki, joka koostuu nestemäisen tuotteen pakkauksen pinnan erityisestä ulkoasusta. Tällaisessa tapauksessa tavaramerkki ei nimittäin myöskään muodostu merkistä, joka ei liity sillä varustettujen tavaroiden välttämättömän pakkauksen ulkonäköön.

(ks. 45–48 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tulliliitto – Tulli-ilmoitukset – Jälkitarkastus

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 66 artikla, sellaisena kuin asetus on muutettuna neuvoston asetuksella N:o 1791/2006)

Tiivistelmä

Unionin oikeuden tullisäännöksiä on tulkittava siten, että tavaranhaltija ei voi vaatia tuomioistuimelta tekemänsä tulli-ilmoituksen mitätöintiä, kun tulliviranomaiset ovat vastaanottaneet tulli-ilmoituksen. Sitä vastoin yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1791/2006, 66 artiklassa säädetyin edellytyksin tavaranhaltija voi pyytää kyseisiä viranomaisia mitätöimään tulli-ilmoituksen jopa sen jälkeen, kun viranomaiset ovat luovuttaneet tavarat. Arviointinsa päätteeksi kyseisten viranomaisten on joko hylättävä tavaranhaltijan pyyntö perustellulla päätöksellä tai suoritettava pyydetty mitätöinti, sanotun vaikuttamatta asian mahdolliseen saattamiseen tuomioistuimen käsiteltäväksi.

(ks. 48 kohta ja tuomiolauselma)