ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
127

Oikeuskäytännön mukaan on mahdollista, että asianomaisessa kansallisessa oikeusjärjestyksessä lainkäyttöön rikosasioissa osallistuvan viranomaisen päätös lopettaa syytettyyn kohdistettu rikosoikeudellinen menettely tietyin edellytyksin johtaa siihen, että syyteoikeus on lainvoimaisesti rauennut. Tällöin asianomaisen henkilön tilanteen on katsottava kuuluvan ne bis in idem -periaatteen soveltamisalaan, ja asia on näin siitä huolimatta, ettei yksikään tuomioistuin osallistu tällaiseen menettelyyn ja ettei tämän menettelyn päätteeksi tehty päätös ole muodoltaan tuomio (ks. vastaavasti tuomio 11.2.2003, Gözütok ja Brügge, C-187/01 ja C-385/01, EU:C:2003:87, 27–31 kohta). Ne bis in idem -periaatetta ei sitä vastoin sovelleta ratkaisuun, jolla valtion viranomainen on käsiteltäväkseen saamansa asian aineellisesti tutkittuaan määrännyt esitutkinta- ja syytemenettelyn keskeytyneeksi vaiheessa, jossa rikoksesta epäiltyä henkilöä ei vielä ole asetettu syytteeseen, kun tällainen keskeyttämisestä annettu ratkaisu ei kyseisen valtion kansallisen oikeuden mukaan johda syyteoikeuden lainvoimaiseen raukeamiseen ja kun se ei siten ole esteenä samaa tekoa koskevalle uudelle esitutkinta- ja syytemenettelylle kyseisessä valtiossa (ks. vastaavasti tuomio 22.12.2008, Turanský,C-491/07, EU:C:2008:768, 45 kohta).
100

Espanjan kuningaskunta väittää, että vaikka komissiolla on laaja harkintavalta aloilla, jotka edellyttävät monitahoisia taloudellisia arviointeja, unionin tuomioistuinten on paitsi tutkittava esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus myös tarkistettava, muodostavatko nämä todisteet sellaisten merkityksellisten seikkojen kokonaisuuden, jotka on otettava huomioon. Se katsoo kuitenkin, että komissio on toiminut mielivaltaisesti siltä osin kuin se on käyttänyt epäjohdonmukaisia tietoja asetuksen N:o 1698/2005 69 artiklan 5 b kohdan mukaisesti suoritetussa laskelmassa.
54

Lisäksi sillä, onko käyttäjä julkis- vai yksityisoikeudellinen henkilö, ei ole merkitystä määriteltäessä, onko riidanalaista tavaramerkkiä käytetty tosiasiallisesti asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla (ks. vastaavasti tuomio 9.12.2008, Verein Radetzky-Orden, C-442/07, EU:C:2008:696, 17 ja 24 kohta). Lisäksi tosiasiallinen käyttö voi tapahtua joko tavaramerkin haltijan toimesta tai sellaisen kolmannen toimesta, jolle on annettu lupa käyttää tavaramerkkiä (ks. vastaavasti tuomio 11.3.2003, Ansul, C-40/01, EU:C:2003:145, 37 kohta). Kuten edellä 44 kohdassa muistutetaan, riidanalaisen yksilöllisen tavaramerkin käytöllä on kuitenkin taattava, että kaikki sillä varustetut tavarat tai palvelut on tuotettu tai jaeltu yhden ja saman, niiden laadusta vastaavan yrityksen valvonnassa, mikä ei ole asian laita käsiteltävässä asiassa.
3.

Euroopan unionin toimielimet – Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus N:o 1049/2001 – Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin – Tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suoja – Soveltamisala – Soveltaminen valtiontukien valvontamenettelyihin liittyvän hallintomenettelyn asiakirja-aineistoon – Yleinen olettama, jonka mukaan asiakirjoihin tutustumisesta tehtävää poikkeusta sovelletaan hallintomenettelyn koko asiakirja-aineistoon – Tutustumista koskeva pyyntö, joka on esitetty asian aineelliseen ratkaisuun tähtäävän tuomioistuinmenettelyn kuluessa – Epäämisen sallittavuus (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmas luetelmakohta) (ks. 44–48 ja 52 kohta)
2.

Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Jäsenvaltiolle osoitettu komission päätös, jolla kielletään tuki, joka on annettu sellaisen verojärjestelmän muodossa, jonka nojalla myönnetään vapautus yhteisöverosta itsenäisille satamille ja satamalaitteita hallinnoiville teollisuus- ja kauppakamareille – Kantajaa erikseen koskeva toimi – Kanne, jonka on nostanut satamalaitteita hallinnoiva teollisuus- ja kauppakamari, joka on tosiasiallinen tuensaaja, sellaisessa tukijärjestelmässä, joka on ollut olemassa jo ennen komission päätöksen tekemistä – Tutkittavaksi ottaminen (SEUT 263 artiklan neljäs kohta) (ks. 25–34 kohta)
5.

Maatalous – Yhtenäinen lainsäädäntö – Kasvilajikkeiden suoja – Muutoksenhakumenettely – Yhteisön kasvilajikeviraston päätöksestä tehty valitus, jonka käsittely on siirretty valituslautakunnalle – Tosiseikkojen tutkiminen viran puolesta – Velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki merkitykselliset seikat – Ulottuvuus (Neuvoston asetuksen N:o 2100/94 10, 54, 55 ja 76 artikla; komission asetuksen N:o 874/2009 51 artikla) (ks. 32 ja 41 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16, 17 ja 42 kohta)
Tämän oikeuskäytännön mukaan tavaramerkin käyttö on tosiasiallista silloin, kun sitä käytetään sen keskeisen tehtävän – joka on sen takaaminen, että niillä tavaroilla tai palveluilla, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, on tietty alkuperä – mukaisesti luomaan tai säilyttämään näiden tavaroiden ja palvelujen markkinat ja kun käyttö ei ole pelkästään näennäistä käyttöä, jolla ainoastaan pyritään säilyttämään tavaramerkin tuottamat oikeudet. Tässä yhteydessä on syytä täsmentää samoin, että EU-yhteisömerkin keskeinen tehtävä on erottaa haltijana olevan yhteenliittymän jäsenten tavarat tai palvelut toisten yritysten tavaroista ja palveluista.

Tavaramerkin käytön tosiasiallisuuden arvioinnin on perustuttava kaikkiin niihin tosiseikkoihin ja olosuhteisiin, joiden avulla voidaan osoittaa tavaramerkkiä todella kaupallisesti hyödynnettävän; tällaisia ovat eritoten sellaiset käyttötavat, joita voidaan pitää kyseisellä talouden alalla perusteltuina markkinaosuuksien säilyttämiseksi tai luomiseksi tavaroille tai palveluille, jotka tavaramerkki kattaa, näiden tavaroiden tai palvelujen luonne, kyseessä olevien markkinoiden ominaispiirteet sekä tavaramerkin käytön laajuus ja taajuus.

Lisäksi tavaramerkin tosiasiallista käyttöä ei voida näyttää toteen todennäköisyyksillä tai olettamilla, vaan näytön on perustuttava konkreettisiin ja objektiivisiin seikkoihin, jotka todistavat tavaramerkin todellisesta ja riittävästä käytöstä asianomaisilla markkinoilla. On tehtävä kokonaisarviointi, jossa otetaan huomioon kaikki kyseisessä yksittäistapauksessa merkitykselliset tekijät ja joka merkitsee, että huomioon otettavilla tekijöillä on tietty keskinäinen riippuvuus.

(ks. 26–28 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 27 ja 28 kohta)
7.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Aikaisempi tavaramerkki, joka on EU-tavaramerkki – Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 69 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 12.12.2018 – Bischoff vastaan EUIPO – Miroglio Fashion (CARACTÈRE)

(asia T-743/17)

(EU-tavaramerkki – Mitättömyysmenettely – EU-sanamerkki CARACTÈRE – Ehdottomat hylkäysperusteet – Kuvailevuuden puuttuminen – Erottamiskyky – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta))

1. EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne unionin tuomioistuimissa – Unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta – Tosiseikkojen tutkiminen uudelleen sellaisten todisteiden valossa, jotka esitetään ensimmäistä kertaa tässä tuomioistuimessa, ei kuulu toimivaltaan (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artikla) (ks. 15 kohta)

2. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Tarkoitus – Vapaana pitämisen tarve (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 23 kohta)

3. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Käsite (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 24–26 kohta)

4. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Tavaramerkin kuvailevuuden arvioiminen – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 27 kohta)

5. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Rekisteröinti asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan vastaisesti – Sanamerkki CARACTÈRE (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 52 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 37 ja 40–42 kohta)

6. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Käsite – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 48–50 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 20.7.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 328/2016-1), joka koskee Bischoffin ja Miroglio Fashionin välistä mitättömyysmenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 31–33 ja 100 kohta)
5.

Euroopan parlamentti – Euroopan tason poliittisten puolueiden rahoittaminen – Avustusten myöntäminen – Edellytykset – Unionin perusperiaatteiden kunnioittaminen – Sen hyväksyttävyys, että edellytyksen täyttymisen arvioimiseksi on otettu huomioon se, ettei äskettäin perustettua puoluetta koskevia tietoja ole olemassa (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2004/2003 3 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 5 artiklan 3 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 966/2012 134 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 1268/2012 206 artiklan 1 kohta) (ks. 78, 79, 82, 83, 87 ja 88 kohta)
Henkilöstösääntöjen 2 artiklasta seuraa yhtäältä, että nimittävä viranomainen toimii sen nimenneen toimielimen nimissä siten, että niitä toimenpiteitä, jotka vaikuttavat virkamiesten oikeudelliseen asemaan ja jotka voivat olla heille vastaisia, on pidettävä sen toimielimen toimenpiteenä, jonka palvelukseen virkamiehet on nimitetty, ja toisaalta, että mahdollinen kanne on nostettava virkamiehelle vastaisen toimenpiteen toteuttanutta toimielintä vastaan.
Henkilöstösääntöjen liitteessä X olevan 1 artiklan kolmannesta kohdasta johtuva velvollisuus antaa mainitussa liitteessä olevan 10 artiklan yleiset täytäntöönpanomääräykset ennen sen päätöksen tekemistä, jolla tarkistetaan kolmansissa maissa työskentelevälle henkilöstölle elinolosuhteista maksettavan korvauksen määrää, selittyy sillä seikalla, että kyseisessä 10 artiklassa myönnetään nimittävälle viranomaiselle poikkeuksellisen laaja harkintavalta kolmannessa maassa vallitsevien elinolosuhteiden määrittämiseksi.

Säätäessään tällaisesta velvollisuudesta lainsäätäjä on näin ollen yhtäältä halunnut, että arviointiperusteet, joiden mukaisesti kyseinen määrittäminen suoritetaan, on laadittu henkilöstösääntöjen 110 artiklan 1 kohdassa kuvatun yleisten täytäntöönpanomääräysten antamismenettelyn mukaisesti, sillä tämän menettelyn ansiosta nimittävä viranomainen voi saada selville merkitykselliset tekijät kuulemalla henkilöstökomiteaansa ja pyytämällä lausunnon henkilöstösääntökomitealta. Toisaalta lainsäätäjä on halunnut, että nämä perusteet vahvistetaan abstraktisti ja erillään kaikista menettelyistä, joiden tarkoituksena on tarkistaa tietyssä yksittäistapauksessa kolmansissa maissa työskentelevälle henkilöstölle elinolosuhteista maksettavan korvauksen määrä, jotta vältettäisiin se vaara, että perusteiden valintaan vaikuttaa hallinnon mahdollisesti haluama lopputulos.

Näissä olosuhteissa henkilöstösääntöjen liitteessä X olevan 1 artiklan kolmannella kohdalla ei voida katsoa säädettävän pelkästä muodollisesta edellytyksestä, jonka mukainen kolmansissa maissa työskentelevälle henkilöstölle elinolosuhteista maksettavan korvauksen määrää muuttavan päätöksen on oltava. Siinä määrätään pikemminkin siitä, että yleisten täytäntöönpanomääräysten antaminen tätä ennen henkilöstösääntöjen 110 artiklan 1 kohdassa kuvatun menettelyn mukaisesti, on edellytys, jonka on ehdottomasti täytyttävä, jotta tällainen päätös voitaisiin tehdä laillisesti.

(ks. 32 ja 33 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19 ja 20 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 28.5.2018 – Item Industrietechnik vastaan EUIPO (EFUSE)

(asia T-426/17)

(EU-tavaramerkki – Hakemus kuviomerkin EFUSE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Ehdoton hylkäysperuste – Kuvailevaisuus – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta))

1. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Ehdottomat hylkäysperusteet–Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia–Tarkoitus–Vapaana pitämisen tarve (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 16 ja 31 kohta)

2. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Ehdottomat hylkäysperusteet–Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 17–19 kohta)

3. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Ehdottomat hylkäysperusteet–Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia–Kuviomerkki EFUSE (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 23–27, 29, 30, 34 ja 35 kohta)

4. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Ehdottomat hylkäysperusteet–Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia–Käsite–Uudissana, joka muodostuu osista, joilla kuvaillaan kyseisten tavaroiden tai palveluiden ominaisuuksia–Kuuluu käsitteen alaan, kun yhdistelmä ei ole tavanomaisesta poikkeava (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 28 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 18.4.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 1881/2016-4), joka koskee hakemusta kuviomerkin EFUSE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
1.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16–19 kohta)
2.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 49 kohta)
3.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 36, 37 ja 80 kohta)
184

Siltä osin kuin on kyse unionin asemasta velkojana on korostettava, että komissio edustaa sitä SEUT 317 artiklassa tarkoitetun budjettivallan käyttäjän ominaisuudessa ja tarkemmin sanoen hoitaessaan SEUT 321 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua ”rahaliikennettä”, sekä SEUT 322 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, luettuna yhdessä Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25.6.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (EYVL 2002, L 248, s. 1), sellaisena kuin se on kumottuna unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 25.10.2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU, Euratom) N:o 966/2012 (EUVL 2012, L 298, s. 1), joissa säädetään muun muassa yhteisöjen tai unionin lainanotto- ja lainanantotoimintaan liittyvien takuiden ja suoritusten ottamisesta yhteisöjen tai unionin talousarvioon (varainhoitoasetuksen N:o 1605/2002 4 artiklan 3 kohta; varainhoitoasetuksen N:o 966/2012 7 artiklan 2 kohta), tarkoitettujen varainhoitosääntöjen mukaisesti. Kuten komissio on lisäksi Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyssä pöytäkirjassa nro 7 olevan 1 artiklan nojalla istunnossa väittänyt, ”unionin omaisuus ja varat eivät voi olla minkään hallinnollisen tai oikeudellisen pakkotoimenpiteen kohteena ilman unionin tuomioistuimen lupaa”.
169

Käsiteltävässä asiassa on aluksi todettava, että toimenpiteitä 1 ja 4 ei ole toteutettu samanaikaisesti, vaan näiden kahden takauksen myöntämisen välillä on kulunut yli vuosi. Kantaja ei ole myöskään kiistänyt sitä, että toimenpiteen 4 yhteydessä päätettyä takauksen korottamista ei ollut harkittu toimenpidettä 1 myönnettäessä eikä se kuulunut elinkelpoisuuden palauttamista koskevan vuoden 2009 toukokuun suunnitelman piiriin. Lisäksi on todettava, että toimenpide 4 toteutettiin niiden taloudellisten seurausten kattamiseksi, joita Fundación Valencian syyksi luettavasta takauksen kohteena olevan lainan maksuerän maksamatta jättämisestä aiheutui. Tältä osin tavoite, jonka mukaan Fundación Valencian on voitava vastata kyseisen maksun laiminlyönnin taloudellisista seurauksista, ja alkuperäinen tavoite, joka koskee uuden pääoman sijoittamista kantajaan, liittyvät tosin toisiinsa, koska maksu on laiminlyöty sellaisen lainan takaisinmaksun yhteydessä, joka on myönnetty kyseisen uuden pääomasijoituksen rahoittamiseksi. On kuitenkin niin, että – kuten kantaja itse toteaa – toimenpiteen 4 tarkoitus eroaa toimenpiteen 1 tarkoituksesta siltä osin kuin sillä pyritään ensisijaisesti kattamaan se, että Fundación Valencia maksaa kyseisestä maksun laiminlyönnistä johtuvat erääntyneet pääoman, korot ja kulut, mikä puolestaan seurasi kantajan mukaan siitä, että Fundación Valencia ei voinut luovuttaa ajoissa kantajan osakepakettia. Kantajan tilanteesta kyseessä olevien toimien ajankohtana on lopuksi otettava huomioon se, että osakepääomaa oli jo korotettu toimenpiteen 4 myöntämisajankohtana, minkä seurauksena kantajan taloudellinen tilanne kyseisenä ajankohtana poikkesi sen tilanteesta toimenpiteen 1 myöntämisajankohtana.
82

Aluksi on muistutettava, että kantajaan on kohdistettu uusia rajoittavia toimenpiteitä, jotka on toteutettu riidanalaisilla toimilla luetteloon merkitsemisen kriteerin – joka on ilmaistu päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin sitä on täsmennetty päätöksellä 2015/143, ja asetuksen N:o 208/2014 3 artiklassa, sellaisena kuin sitä on täsmennetty asetuksella 2015/138 (ks. edellä 12 ja 13 kohta) – perusteella. Tämän kriteerin mukaan henkilöihin, joiden on todettu olevan vastuussa julkisten varojen väärinkäytöstä, mukaan luettuna henkilöt, jotka ovat Ukrainan viranomaisten tutkinnan kohteena, varat jäädytetään.
165

Samoista syistä on hylättävä komission väitteet [– –], joiden mukaan sisarusten henkinen kärsimys on liian etäinen tai pelkkä seurannaisvaikutus, jota ei korvata. Se, että sisarusten henkinen kärsimys on vainajan vanhempien ja lasten kärsimyksen tavoin epäsuoraa – tai välillistä – verrattuna edesmenneelle virkamiehelle aiheutuneeseen välittömään vahinkoon, nimittäin kuolemaan, ei muuta millään tavoin sitä, että jäsenvaltioiden yhteisten yleisten periaatteiden mukaan tämä henkinen kärsimys on korvattava.
94

Vuoden 1968 polkumyyntiasetuksen 3 artiklan 3 kohta korvattiin polkumyynnillä tai vientituella muista kuin Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 20.12.1979 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3017/79 (EYVL 1979, L 339, s. 1; jäljempänä vuoden 1979 polkumyyntiasetus) 2 artiklan 8 kohdan b alakohdalla, ja viimeksi mainitussa säännöksessä säädetään seuraavaa: ”In cases where there is no export price or where it appears that there is an association – – between the exporter and the importer or a third party, or that for other reason the price actually paid or payable for the product sold for export to the community is unreliable – –” (Kun vientihintaa ei ole tai kun näyttää siltä, että – – viejän ja tuojan tai kolmannen osapuolen välillä on etuyhteys tai että yhteisöön vietäväksi myydystä tuotteesta tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta ei jostain muusta syystä ole luotettava).