ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 197/2

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka College van Beroep voor het bedrijfsleven (Alankomaat) on esittänyt 23.4.2008 — H. J. Nijemeisland v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(Asia C-170/08)

(2008/C 197/03)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Pääasian asianosaiset

Valittaja: H. J. Nijemeisland

Vastapuoli: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko asetuksen (EY) N:o 795/2004 (1) 3a artiklaa, kun sitä luetaan yhdessä asetuksen (EY) N:o 2419/2001 (2) 2 artiklan r ja s alakohdan kanssa, tulkittava siten, että sen tavoitteena on pelkästään estää asetuksen (EY) N:o 2419/2001 perustuvan vähennyksen tai tuen ulkopuolelle jättämisen muuttuminen luonteeltaan pysyväksi, vai sovelletaanko kyseistä säännöstä myös silloin, kun kyse on muiden asetusten perusteella määrätyistä vähennyksistä tai tuen ulkopuolelle jättämisistä?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädetyn tilatukijärjestelmän täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.4.2004 annettu komission asetus (EY) N:o 795/2004 (EUVL L 141, s. 1).

(2) Tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3508/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 11.12.2001 annettu komission asetus (EY) N:o 2419/2001 (EYVL L 327, s. 11).
—

On todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 9.12.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY (1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/105/EY (2), 11 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole laatinut ulkoisia pelastussuunnitelmia kaikille sellaisille tuotantolaitoksille, joiden osalta tällaisia suunnitelmia edellytetään.
2)

Voivatko toimivaltaiset viranomaiset evätä direktiivin 89/48/ETY säännösten nojalla, sellaisina kuin ne on saatettu osaksi Kreikan oikeusjärjestystä ministeriöiden välisellä päätöksellä N:o A4/4112/247/1992, tulkittuina EY 39 artiklan 1 kohdan, EY 40 artiklan ensimmäisen kohdan, EY 43 artiklan, EY 47 artiklan 1 kohdan, EY 49 artiklan ja EY 55 artiklan valossa, jonkin jäsenvaltion kansalaiselta, joka työskentelee julkisoikeudellisen oikeushenkilön palveluksessa toistaiseksi voimassa olevan yksityisoikeudellisen työsopimuksen perusteella ja jolle on annettu lupa ammatin harjoittamiseen direktiivin 89/48/ETY säännösten nojalla, sellaisena kuin kyseinen direktiivi on saatettuna osaksi Kreikan oikeusjärjestystä ministeriöiden välisellä päätöksellä N:o A4/4112/247/1992, niiden ammatillisten oikeuksien käyttämisen, jotka perustuvat hänelle annettuun ammatin harjoittamista koskevaan lupaan, sillä perusteella, että hänen muodollista kelpoisuutta osoittavan asiakirjansa akateemista vastaavuutta ei ole tunnustettu tämän lisäksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 142/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hof van Cassatie van België on esittänyt 25.3.2008 — I. Distillerie Smeets Hasselt NV v. 1. Belgian valtio, 2. L.S.C. De Vos, 3. Bollen, Mathay & Co. BVBA, vereffenaar van Transterminal Logistics NV, 4. D. Van den Langenbergh ja 5. Firma De Vos NV, II. Belgian valtio v. Bollen, Mathay & Co. BVBA, vereffenaar van Transterminal Logistics NV ja III. L.S.C. De Vos v. Belgian valtio

(Asia C-126/08)

(2008/C 142/25)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hof van Cassatie van België

Pääasian asianosaiset

Kantajat:

I. Distillerie Smeets Hasselt NV

II. Belgian valtio

III. L.S.C. De Vos

Vastaajat:

I. 1. Belgian valtio 2. L.S.C. De Vos 3. Bollen, Mathay & Co. BVBA, vereffenaar van Transterminal Logistics NV 4. D. Van den Langenbergh ja 5. Firma De Vos NV

II. Bollen, Mathay & Co. BVBA, vereffenaar van Transterminal Logistics NV

III. Belgian valtio

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tullikoodeksin (1) 217 artiklan 1 kohtaa ja 221 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että niissä säädetty tullivelan kirjaaminen tileihin voidaan lainmukaisesti panna toimeen myös siten, että kyseinen tullin määrä kirjataan AWDA:n (2) mukaiseen pöytäkirjaan, jonka ovat laatineet pöytäkirjan laatimisesta vastuussa olevat viranomaiset eivätkä tileihin kirjaamiseen valtuutetut henkilöt, ja voidaanko tällaisen pöytäkirjan katsoa olevan tullikoodeksin 217 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tilikirja tai muu vastaava tietoväline?

(1) Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1).

(2) Tulli- ja valmisteverojen yleisten säännösten koordinoinnista 18.7.1977 tehty kuninkaan päätös (koninklijk besluit van 18 juli 1977 tot coördinatie van de algemene bepalingen inzake douane en accijnzen).
2)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko edellä mainittua säännöstä tulkittava tällöin siten, että siinä tapauksessa, että 27.11.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 47 artiklan 1 kohdan mukainen maksuhakemus on esitettävä jo ”[vientiasiakirjassa, jota on käytettävä], jotta tuotteet saisivat tukea” (jäljempänä vienti-ilmoitus), haetun tuen määrä on laskettava vaihtelevan osuuden osalta vienti-ilmoituksessa annettujen tietojen perusteella ja että siten tuen vaihtelevaa osuutta haetaan myös vienti-ilmoituksella?
2)

Ovatko asetuksen N:o 1408/71 40 artiklan 3 kohdan b alakohta ja terveydenhoidon pakollisista vakuutuksista ja korvauksista 14.7.1994 annetun yhtenäistetyn lain 93 § EY:n perustamissopimuksen 18 artiklan vastaisia sikäli kuin ne johtavat tilanteessa, jossa A-tyyppisessä valtiossa (esillä olevassa asiassa Belgiassa) asuva ja työskentelevä henkilö muuttaa B-tyyppiseen valtioon (esillä olevassa asiassa Luxemburgin suurherttuakuntaan), syrjintään sellaisen työntekijän vahingoksi, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, koska mainitut säännökset eivät ensimmäisen työkyvyttömyysvuoden aikana mahdollista korvauksen myöntämistä kyseiselle henkilölle siten, että huomioon otetaan kausi, jolloin hän on työskennellyt ja maksanut vakuutusmaksuja A-tyyppisessä valtiossa (Belgiassa)?
—

On todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 2001/23/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa 29.12.1990 annetun lain N:o 428 47 §:n 5 ja 6 momentin 12.8.1977 annetun lain N:o 675 2 §:n 5 momentin c alakohdassa tarkoitetussa työnantajan maksukyvyttömyystapauksessa, joten ”vaikeassa taloudellisessa tilanteessa” todetun liikkeen luovutuksen yhteydessä ei turvata direktiivin 3 ja 4 artiklassa mainittuja työntekijän oikeuksia
—

On todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 56 artiklan ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan siltä osin kuin kysymys on pääomien vapaasta liikkuvuudesta jäsenvaltioiden välillä ja kysymyksessä olevan sopimuksen sopimusvaltioiden välillä, eikä saman sopimuksen 31 artiklaa siltä osin kuin kysymys on sijoittautumisvapaudesta kyseisen sopimuksen sopimusvaltioissa, koska se on pitänyt voimassa verolainsäädäntöä, jonka mukaan muihin jäsenvaltioihin ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimusvaltioihin sijoittautuneen yhtiön jakamia osinkoja verotetaan ankarammin kuin kotimaisia osinkoja.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 51/36

Kanne 11.12.2007 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Irlanti

(Asia C-554/07)

(2008/C 51/59)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: R. Lyal ja M. Afonso)

Vastaaja: Irlanti

Vaatimukset

— On todettava, että Irlanti ei ole noudattanut yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 2, 9 ja 13 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asianmukaisesti saattanut osaksi Irlannin lainsäädäntöä direktiivin 2006/112 13 artiklaa (mukaan lukien direktiivin liite I) ja koska näin ollen se on jättänyt veron soveltamisalan ulkopuolelle tiettyjä rajoitettuja poikkeuksia lukuun ottamatta kaiken sellaisen taloudellisen toiminnan, jota valtio, paikallisviranomaiset ja julkisoikeudelliset yhteisöt harjoittavat.

— Irlanti on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Irlannissa valtiota ja paikallisviranomaisia kohdellaan verovelvollisina ainoastaan, mikäli valtionvarainministeri on antanut tästä erityisen määräyksen. Komission mielestä tämä tilanne on monessa suhteessa arvonlisäverodirektiivin 13 artiklassa säädetyn järjestelmän vastainen. Ensinnäkään julkisyhteisöjen verotuksesta ei ole annettu minkäänlaista säännöstä silloin, kun ne toimivat muussa kuin viranomaisen ominaisuudessa. Toiseksi julkisyhteisöjen verotuksesta ei ole annettu minkäänlaista yleistä säännöstä silloin, kun ne toimivat viranomaisen omaisuudessa mutta harjoittavat sellaista taloudellista toimintaa, jonka jättäminen verotuksen ulkopuolelle johtaisi merkittävään kilpailun vääristymiseen. Julkisyhteisöjen verotus on täysin valtionvarainministerin harkintavallassa; asian kannalta merkityksellisiin säännöksiin ei sisälly minkäänlaisia perusteita hänen päätöksenteolleen. Kolmanneksi ei ole annettu minkäänlaista säännöstä arvonlisäverodirektiivin liitteessä I lueteltujen toimintojen verottamisesta.

(1) EUVL L 347, s. 1.
—

On todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 2002/22/EY (1) 26 artiklan 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole kaikkien eurooppalaiseen hätänumeroon 112 soitettujen puhelujen osalta antanut viranomaisille, joiden puoleen on käännytty hätätapauksessa, mahdollisuutta paikantaa soittajan sijainti, kun se on teknisesti mahdollista.
1)

Tapauksessa, jossa asetuksen N:o 2309/93 (1) liitteen soveltamisalaan kuulumaton lääke on saatettu jäsenvaltion (Itävallan) markkinoille sen kansallisen lupamenettelyn mukaisesti ennen kyseisen jäsenvaltion liittymistä ETA:an tai Euroopan yhteisöön ja a) kyseinen jäsenvaltio on sittemmin liittynyt ETA:an ja sitten Euroopan yhteisöön ja on osana liittymisehtoja saattanut direktiivin 65/65 (josta on tullut direktiivi 2001/83 (2)) lupasäännökset osaksi kansallista lainsäädäntöään ilman, että tältä osin sovellettaisiin siirtymäsäännöksiä; b) kyseistä lääkettä on pidetty kaupan kyseisessä jäsenvaltiossa joidenkin vuosien ajan sen liityttyä ETA:an ja Euroopan yhteisöön; c) kyseisen jäsenvaltion liityttyä ETA:an ja Euroopan yhteisöön kyseistä lääkettä koskevaa myyntilupaa on muutettu lisäämällä uusi käyttötarkoitus, ja kyseisen jäsenvaltion viranomaiset katsoivat muutoksen olevan yhteisön oikeuden vaatimusten mukainen; d) kyseistä lääkettä koskevia hakemusasiakirjoja ei ole päivitetty direktiivin 65/65 (josta on tullut direktiivi 2001/83) mukaisesti kyseisen jäsenvaltion liityttyä ETA:an ja Euroopan yhteisöön; ja e) samaa vaikuttavaa ainetta sisältävälle lääkkeelle on sittemmin myönnetty direktiivin 2001/83 6 artiklan mukainen lupa ja se on saatettu markkinoille Euroopan yhteisössä; onko kyseistä lääkettä pidettävä direktiivin 2001/83 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna vertailulääkkeenä, ”jolla on tai on ollut 6 artiklan mukainen lupa jäsenvaltiossa”, ja jos on, niin mikä edellä mainituista ehdoista on tältä osin ratkaiseva tai mitkä edellä mainituista ehdoista ovat tältä osin ratkaisevia?
1)

Onko lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta 18.6.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1768/92 (1) (sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna) ja erityisesti sen 3 artiklan 1 kohdan c alakohta esteenä sille, että todistus annetaan peruspatentin haltijan hakemuksesta sellaiselle tuotteelle, jolle on jo annettu yksi tai useampia todistuksia yhden tai useamman muun peruspatentin yhden tai useamman haltijan hakemuksesta siihen mennessä, kun todistusta koskeva hakemus jätetään?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d'État (Ranska) on esittänyt 25.10.2007 — Association nationale pour la protection des eaux et rivières — TOS ja Association OABA v. Ministère de l'écologie, du développement et de l'aménagement durables — Väliintulija: Association France Nature Environnement

(Asia C-473/07)

(2008/C 22/42)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d'État

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Association nationale pour la protection des eaux et rivières — TOS ja Association OABA

Vastaaja: Ministère de l'écologie, du développement et de l'aménagement durables

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko 24.9.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/61/EY (1) liitteessä I olevaa 6.6.a kohtaa, joka koskee siipikarjan tehokasvatuslaitoksia, joissa on enemmän kuin 40 000 siipikarjapaikkaa, tulkittava siten, että

1) viiriäiset, peltopyyt ja kyyhkyset kuuluvat sen soveltamisalaan,

2) ja jos tähän vastaan myönteisesti, onko mainittua kohtaa tulkittava siten, että siinä sallitaan järjestelmä, joka johtaa siihen, että luvanvaraisuuden rajat lasketaan ”laskennallisten eläinyksikköjen” järjestelmän perusteella, jossa eläinten määrä sijoituspaikkaa kohden jyvitetään lajikohtaisesti, jotta voidaan ottaa huomioon eri lajien tosiasiallisesti erittämän typen määrä?

(1) Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24.9.1996 annettu neuvoston direktiivi 96/61/EY (EYVL L 257, s. 26).
32.

Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely on otettu nimenomaisesti ja yksinomaisesti käyttöön, jotta voitaisiin vastata pakottavaan tarpeeseen käsitellä tiettyjä asiatyyppejä – erityisesti sellaisia asioita, joissa henkilön kiinnioton laillisuus riippuu siitä vastauksesta, jonka unionin tuomioistuin antaa sen käsiteltäväksi saatettuihin ennakkoratkaisukysymyksiin – ”mahdollisimman pian”. ( 16 ) Kyse on poikkeusmenettelystä, joka on aiheellista käynnistää vain sellaisissa asioissa, jotka todella on ratkaistava kiireellisesti. Unionin tuomioistuimessa kyseinen menettely edellyttää sekä lainkäytöllisten että hallinnollisten voimavarojen äärimmilleen vietyä käyttämistä. Jos kyseisen menettelyn käyttämistä pyydetään liian usein, se hidastaa unionin tuomioistuimen käsiteltäviksi saatettujen muiden asioiden käsittelyä. On selvää, ettei kyseistä menettelyä ole pyydettävä (esim.) sen takia, että vastaus saataisiin mahdollisimman pian, jos asian taustalla olevat seikat eivät oikeuta käyttämään kyseistä menettelyä.
4

Energiaperuskirjaa koskevan sopimuksen 26 artiklassa, jonka otsikko on ”Investoijan ja sopimuspuolen välisten riitojen ratkaisu”, määrätään seuraavaa: ”1. Sovintoratkaisu pyritään saamaan sopimuspuolen ja toisen sopimuspuolen investoijan välisiin riitoihin, jotka liittyvät investointiin, jonka jälkimmäinen on tehnyt edellisen alueella, ja joiden syyksi esitetään edellisen väitetty III osan velvoitteen rikkominen. 2. Jos tällaista riitaa ei ole kyetty ratkaisemaan 1 kohdan määräysten mukaisesti kolmen kuukauden kuluessa ajankohdasta, jona jompikumpi riidan osapuolista on pyytänyt sovintoratkaisua, riidan investoijaosapuoli voi päättää antaa riidan a) riidan osapuolena olevan sopimuspuolen tuomioistuinten tai hallintoviranomaisten ratkaistavaksi tai b) ratkaistavaksi käytettävissä olevien ennalta sovittujen riitojen ratkaisumenettelyjen mukaisesti tai c) ratkaistavaksi tämän artiklan seuraavien kohtien mukaisesti. 3. a) Jollei b ja c alakohdasta muuta johdu, kukin sopimuspuoli antaa ehdottoman suostumuksensa riidan antamisesta kansainvälisen välitys- tai sovittelumenettelyn ratkaistavaksi tämän artiklan määräysten mukaisesti. – – 4. Jos investoija päättää antaa riidan ratkaistavaksi 2 kohdan c alakohdan mukaisesti, on investoijan lisäksi annettava kirjallinen suostumuksensa riidan antamiseksi ratkaistavaksi: a) i) investointeja koskevien riitaisuuksien kansainvälisessä ratkaisu- ja sovittelukeskuksessa, joka perustettiin Washingtonissa 18 päivänä maaliskuuta vuonna 1965 allekirjoittamista varten avatun valtioiden ja toisten valtioiden kansalaisten välisten investointeja koskevien riitaisuuksien ratkaisemisesta tehdyn sopimuksen perusteella, jäljempänä ’ICSID-yleissopimus’, jos investoijan sopimuspuoli ja riidan osapuolena oleva sopimuspuoli ovat molemmat ICSID-yleissopimuksen sopimuspuolia tai ii) investointeja koskevien riitaisuuksien kansainvälisessä ratkaisu- ja sovittelukeskuksessa, joka luotiin a alakohdan i alakohdassa mainitun yleissopimuksen perusteella, keskuksen sihteeristön menettelyjen hallintoa varten tehdyn täydentävän järjestelmän sääntöjen perusteella, jäljempänä ’täydentävät säännöt’, jos investoijan sopimuspuoli tai riidan osapuolena oleva sopimuspuoli, mutta eivät molemmat, on ICSID-yleissopimuksen osapuoli, b) yksittäisen välimiehen kautta tai tilapäisessä Yhdistyneiden Kansakuntien kansainvälisen kauppaoikeuden toimikunnan (Uncitral) välimiessääntöjen perusteella perustetussa välitystuomioistuimessa tai c) Tukholman kauppakamarin välityselimessä. – –”
59.

Toiseksi täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on otettava huomioon pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion hyväksyttävä intressi siihen, että etsitty henkilö luovutetaan ja että hänet vangitaan mahdollisimman pian sen alueella. Tämä intressi on kuitenkin vähemmän ehdoton, kun otetaan huomioon puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan mukainen mahdollisuus ottaa kyseinen henkilö säilöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten. Se, että tällainen säilöönotto vastaa vangitsemista pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, vahvistetaan implisiittisesti kyseisen puitepäätöksen 26 artiklan 1 kohdassa, jonka mukaisesti pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion on vähennettävä etsityn henkilön vapaudenmenetyksen kesto täytäntöönpanojäsenvaltiossa vapausrangaistuksen kokonaisajasta. Nyt käsiteltävän kaltaisessa tilanteessa on lisäksi niin, että tavoite siitä, että vangitut voisivat sopeutua yhteiskuntaan rangaistustensa suorittamisen jälkeen, voi puhua sitä vastaan, että etsitty henkilö suorittaisi vankeusrangaistuksensa pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, jos hän on asunut jo jonkin aikaa täytäntöönpanojäsenvaltiossa tai on sopeutunut hyvin täytäntöönpanojäsenvaltion yhteiskuntaan. ( 20 ) Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen tehtävänä on arvioida, kumpi näistä kahdesta vaihtoehdosta vastaa olosuhteisiin nähden parhaiten tätä tavoitetta ja onko pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion hyväksyttävä intressi, jonka perusteella asianomaisen henkilön menettelyllisiä takeita voitaisiin väliaikaisesti rajoittaa, luonteeltaan sellainen, että sille on annettava etusija suhteessa täytäntöönpanojäsenvaltion intressiin, sellaisena kuin se on kuvattu edellä 57 kohdassa.
89.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Consiglio di Staton esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Teknisiä määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 9.9.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan f alakohtaa, luettuna yhdessä sen 1 artiklan 1 kohdan e alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että ensin mainitussa säännöksessä tarkoitettuna ”teknisenä määräyksenä” ei pidetä kansallista säännöstöä, jossa asetetaan lyhytaikaisten kiinteistönvuokrausten välittäjille, mukaan lukien välittäjille, jotka harjoittavat toimintaansa verkossa, velvollisuus kerätä ja toimittaa veroviranomaisille välittäjän toiminnan seurauksena tehtyjä vuokrasopimuksia koskevia tietoja ja siinä tapauksessa, että välittäjät osallistuvat vuokran maksamiseen, velvollisuus pidättää vero vuokralaisten vuokranantajille maksamista määristä ja tilittää se veronsaajalle. 2) Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8.6.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY (direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä) 1 artiklan 5 kohdan a alakohtaa ja palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY 2 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa asetetaan lyhytaikaisten kiinteistönvuokrausten välittäjille, mukaan lukien välittäjille, jotka harjoittavat toimintaansa verkossa, a) velvollisuus kerätä ja toimittaa veroviranomaisille välittäjän toiminnan seurauksena tehtyjä vuokrasopimuksia koskevia tietoja b) siinä tapauksessa, että välittäjät osallistuvat vuokran maksamiseen, velvollisuus pidättää vero vuokralaisten vuokranantajille maksamista määristä ja tilittää se veronsaajalle ja c) velvollisuus nimetä veroedustaja, jos välittäjällä ei ole kiinteää toimipaikkaa Italiassa, jää kyseisten direktiivien soveltamisalan ulkopuolelle. SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa asetetaan edellä a ja b alakohdassa tarkoitetut velvollisuudet, ja että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa asetetaan edellä c alakohdassa tarkoitettu velvollisuus. 3) SEUT 267 artiklaa on tulkittava siten, että jos asianosainen on esittänyt unionin oikeuden tulkintaa koskevan kysymyksen, kansallinen tuomioistuin, jonka ratkaisuihin ei kansallisen lainsäädännön mukaan saa hakea muutosta, on vapaa muotoilemaan ennakkoratkaisukysymykset itsenäisesti.
81.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Landesverwaltungsgericht Steiermarkin ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti: Jätteistä ja tiettyjen direktiivien kumoamisesta 19.11.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/98/EY 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan pilaantumattoman kaivetun maa-aineksen, joka on luokiteltu kansallisen lainsäädännön mukaan korkeimpaan laatuluokkaan maan muokkaamisen käyttötarkoitukseen, jätteeksi luokittelu päättyy vasta, kun sitä käytetään suoraan korvaamaan raaka-aineita, ja sikäli kuin sen mukaan jätteeksi luokittelu ei voi päättyä ennen kuin haltija täyttää tietyt muodolliset vaatimukset, joilla ei ole merkitystä ympäristön kannalta, kuten kirjaamis- ja dokumentointivelvoitteet. Direktiivin 2008/98 6 artiklan 1 kohtaa ei kuitenkaan pitäisi soveltaa käsiteltävän asian kaltaisessa asiassa, koska direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohtaa ja 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että pilaantumaton, korkeimman laatuluokan kaivettu maa-aines, joka on toimitettu paikallisten viljelijöiden pyynnön täyttämiseksi maan muokkaamista ja parantamista varten sen jälkeen, kun kyseinen maa-aines on valittu ja sille on tehty laatutarkastus, ei ole jätettä vaan sivutuote, edellyttäen että direktiivin 2008/98 5 artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa asetetut edellytykset täyttyvät. Tämän arvioiminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
29.

Nyt käsiteltävässä asiassa on ratkaistava kysymys, muuttuuko asia, jos maksuvaikeuksissa ei ole suorituksen vastaanottaja vaan suorittaja. Myös tämä on verovelvollisena vain valtion apulainen veron keräämisessä. Näin ollen kysymys on myös siitä, onko valtio tai verovelvollisen verovelvollinen liikekumppani vastuussa maksukyvyttömyyden aiheuttamista tappioista. Käsiteltävässä asiassa kysymys ei kuitenkaan tule esiin veronmaksuvelvollisuuden tasolla vaan arvonlisäverodirektiivin 168 artiklassa tarkoitetun arvonlisäveron vähennyksen tasolla, jonka tarkoituksena on vapauttaa yritykset arvonlisäverosta. Siksi vastauksessa on otettava huomioon myös arvonlisäveron neutraalisuuden periaate.