YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

15 päivänä toukokuuta 1996

Asia T-326/94

Dimitriadis

vastaan

Euroopan yhteisöjen tilintarkastustuomioistuin

”Henkilöstö — Arviointikertomus — Vahingonkorvaus”

Täydellinen teksti kreikankielellä II-613

Aihe:

Kantajaa koskevan, 13.7.1994 tehdyn arviointikertomuksen kumoaminen ja väitetyn vahingon korvaaminen.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja on ollut 1.2.1994 lähtien yhteisöjen tuomioistuimen virkamies palkkaluokassa LA 6 ja palkkatasolla 3. Hän toimi aikaisemmin eli 14.5.1990-31.1.1994 kreikan kielen kääntäjänä tilintarkastustuomioistuimen käännösosastossa.

Kantajaa koskevan, koeajan päättyessä annetun kertomuksen, joka oli päivätty 22.6.1992, allekirjoittivat kreikan jaoston jaostopäällikkö K ja käännösosaston osastopäällikkönä 31.10.1993 asti toiminut G.

Kantaja lähetti 25.3.1993 käännösosaston osastopäällikölle G:lle kirjeen antaakseen hänelle tietoja tilanteesta kreikan jaostossa. Kirjeessään hän asetti kyseenalaiseksi hänen lähimmän esimiehensä K:n ammatillisen pätevyyden syyttäen K:ta siitä, että hän ei osallistunut lähes ollenkaan käännöstyöhön ja että hän suosi puolisoaan, joka oli myös kääntäjänä samassa jaostossa. Kantaja piti virheellisenä myös sitä, että hänen palkkaluokakseen oli alussa määritelty LA 7 ja palkkatasokseen 1, ja hän pyysi siirtoa toiseen yhteisön toimielimeen. Vastauksena tähän kantajan kirjeeseen K lähetti G:lle kirjeen, jossa hän selitti kreikan kielen kääntäjien työnjaon sisältöä ja syitä tälle ja totesi, että erot kunkin kääntäjän kääntämissä sivumäärissä korjautuvat tulevaisuudessa.

Nimittävä viranomainen kutsui 27.1.1994 kantajan virallisesti Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 87 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun haastatteluun. Kantajaa syytettiin siitä, että hän ei ollut ollut lojaali lähimmälle esimiehelleen K:lle, mikä ilmeni siitä, että hän oli esitettyjen väitteiden mukaan kieltäytynyt kolmesti työstä. Kantaja lähetti 28.1.1994 nimittävälle viranomaiselle vastineen haastattelukutsun vuoksi.

Nimittävä viranomainen katsoi vireille pannuissa kahdessa kurinpitomenettelyssä, että yhtäältä K:ta vastaan ei ole syytä ryhtyä laajempiin toimenpiteisiin eli erityisesti kurinpitotoimenpiteisiin, kun otetaan huomioon tilanne kokonaisuudessaan, ja että toisaalta kantajaa vastaan ei ryhdytä kurinpitotoimenpiteisiin, koska kahta kolmesta työstä kieltäytymistä ei ollut näytetty toteen ja koska pelkästään kolmannen (25.11.1993 tapahtuneen) kieltäytymisen vuoksi ei ollut perusteltua määrätä kurinpitoseuraamusta.

Tilintarkastustuomioistuimen käännösosaston osastopäällikkö F, joka oli aloittanut työskentelyn vasta 1.11.1993, antoi 18.2.1994 kantajaa koskevan ensimmäisen arviointikertomuksen ajanjaksolta 14.2.1992-31.12.1993. Kertomuksen mukaan arvioija oli ollut yhteydessä G:hen, joka oli ollut käännösosaston osastopäällikkönä 31.10.1993 asti, ja kantajan lähimpään esimieheen K:hon.

Kantaja lähetti 21.2.1994 nimittävälle viranomaiselle kirjeen, joka oli otsikoitu ”F:ää koskeva valitus” ja jossa kantaja väitti, että G:hen ei oltaisi oltu yhteydessä laadittaessa häntä koskevaa arviointikertomusta; kirjeessä kantaja syytti F:ää siitä, että hän oli uhannut antavansa kantajasta huonon arviointikertomuksen, jos kantaja ei peruuttaisi K:ta koskevaa pyyntöä. Kantaja vaati myös 100 000 Luxemburgin frangin (LUF) korvausta henkisestä kärsimyksestä.

F vahvisti ensimmäisen arvioinnin 8.3.1994 ja totesi kertomuksessa seuraavaa:

”Olen keskustellut uudelleen G:n kanssa 3.3.1994 iltapäivällä nimenomaan laatiakseni Dimitriadista koskevan arviointikertomuksen. Tämän keskustelun perusteella en katso tarpeelliseksi muuttaa jo arviointikertomuksessa esittämääni arviointia.”

Kantaja haki 28.3.1994 muutosta arviointikertomukseensa.

Arviointisekakomitea katsoi 7.7.1994, että arviointikertomukseen ei ollut aihetta ehdottaa muutoksia.

Keskusteltuaan arvioijan ja arvioidun kanssa ja tutkittuaan arviointisekakomitean lausunnon muutoksenhakuasteen arvioija vahvisti ensimmäisen arvioinnin ja lähetti 13.7.1994 kantajalle lopullisen arviointikertomuksen.

Ensimmäinen kanneperuste: harkintavallan väärinkäyttö

Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätös on tehty harkintavaltaa väärinkäyttäen ainoastaan silloin, kun objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että toimenpide on tehty muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi (40 kohta).

Viittaukset: asia T-80/92, Turner v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1465, 70 kohta).

Toinen kanneperuste: olennaisten menettelymääräysten rikkominen

Kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan F ei ollut neuvotellut G:n kanssa laatiakseen arviointikertomuksen, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kuultaessa todistajia kantajan pyynnöstä sekä F että G ovat valan alaisena vahvistaneet keskustelleensa kantajaa koskevasta erityistapauksesta (59 kohta).

Kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan häntä koskeva arviointikertomus oli yksinomaan K:n laatima, on todettava ensiksi, että kantaja perustaa väitteensä ainoastaan siihen, että F ei ollut ollut yhteydessä G:hen. Koska on näytetty, että F oli todellakin keskustellut asiasta G:n kanssa, tämä väite on hylättävä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa lisäksi, että F:llä oli henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisten täytäntöönpano-ohjeiden 2 artiklan mukaan velvollisuus olla yhteydessä K:hon, joka oli kantajan lähin esimies (64 kohta).

Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja on ainoastaan esittänyt perustelemattomia väitteitä esittämättä mitään konkreettista näyttöä siitä, että arvostelija olisi haastatellut kantajaa 3.3.1994 siten, että voitaisiin katsoa kyseessä olevan olennaisten menettelymääräysten rikkominen. Päinvastoin, arvostelija F otti tämän haastattelun jälkeen, jossa kantaja pääasiallisesti esitti moitteita siitä, että F ei ollut ollut yhteydessä G:hen, välittömästi uudelleen yhteyttä G:hen tutkiakseen uudelleen kantajan tapauksen (65 kohta).

Kolmas kanneperuste: perustelujen puuttuminen ja epäjohdonmukaisuus

Arviointikertomuksista, jotka eivät ole henkilöstösääntöjen 25 artiklassa tarkoitettuja päätöksiä, säädetään henkilöstösääntöjen 43 artiklassa tarkoitetuissa erityismääräyksissä. Tilintarkastustuomioistuimen 26.3.1992 tekemässä uudessa päätöksessä edellä mainitun 43 artiklan yleisiksi täytäntöönpano-ohjeiksi ei enää säädetä - toisin kuin niiden tapausten osalta, joihin kantaja on vedonnut -velvollisuudesta perustella kaikkia niitä muutoksia, jotka on tehty aikaisemmassa arviointikertomuksessa esitettyihin analyyttisiin arviointeihin. Uusien yleisten täytäntöönpano-ohjeiden 6 artiklan ja arviointioppaan E.2.2.b kohdan mukaan ainoastaan annettaessa huonoin ja paras arvosana (1 ja 5) tämä arvosana on välttämättä perusteltava (82 kohta).

Viittaukset: asia 122/75, Küster v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 25.11.1976 (Kok. 1976, s. 1685, 24 ja 25 kohta); asia 178/86, Turner v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 16.12.1987 (Kok. 1987, s. 5367); asia T-23/91, Maurissen v. tilintarkastustuomioistuin, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 21.10.1992 (Kok. 1992, s. II-2377).

Joka tapauksessa riidanalaista arviointikertomusta ei ole aina ja ehdottomasti verrattava kantajasta koeajan päättyessä annettuun kertomukseen (83 kohta).

Yhtäältä näillä kertomuksilla on toisistaan poikkeava tehtävä, koska koeajan päättyessä annettavan kertomuksen tarkoituksena on arvioida koeajalla olevan virkamiehen soveltuvuutta siltä osin, suoriutuuko hän toimeensa kuuluvista tehtävistä ja voidaanko hänet vakinaistaa, kun taas arviointikertomuksen tarkoituksena on ensi kädessä antaa hallinnolle jaksoittain mahdollisimman täydellisiä tietoja siitä, miten virkamiehet ovat suorittaneet työtehtävänsä (84 kohta).

Viittaukset; asia T-63/89, Latham v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 24.1.1991 (Kok. 1991, s. II-19, 27 kohta).

Toisaalta arviointikohdat ja arvosanajärjestelmät ovat sisällöltään erilaisia molemmissa kertomuksissa. Arviointikeinojen eli erityisesti arviointikohtien ja mainintojen muuttumisesta seuraa välttämättä, että vanhaa ja uutta arviointikeinoa ei voida saattaa toisiaan vastaaviksi käyttämällä jotain tiettyä korjaavaa järjestelmää (85 kohta).

Viittaukset: asia T-40/89, Turner v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin22.2.1990 (Kok. 1990, s. II-55, 23 kohta).

Neljäs kanneperuste: ilmeinen arviointivirhe

Arviointikertomuksiin sisältyvät virkamiesten arvioinnit eivät kuulu tuomioistuinvalvonnan alaan, johon kuuluvat ainoastaan mahdolliset menettelyvirheet, tosiseikkoja koskevat ilmeiset virheet, joiden vuoksi hallinnon tekemät arvioinnit ovat virheellisiä, ja mahdollinen harkintavallan väärinkäyttö (104 kohta).

Viittaukset: em. asia Latham v. komissio.

Käsite ”esimiesten häntä kohtaan osoittama luottamus”, joka on arviointioppaassa mainittu huomioon otettavana seikkana arvioitaessa virkamiehen ”vastuuntuntoa”, ulottuu paitsi siihen, miten virkamies on suorittanut erilaiset tehtävät ja minkä laatuista työskentely on ollut, myös siihen, minkälainen asenne hänellä on yleensä ollut ja miten hän on yleensä käyttäytynyt (105 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.