ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
66

Kantaja väittää, että neuvosto on riidanalaisen päätöksen (edellä 34 kohta) ja riidanalaiset toimet (edellä 44 kohdan kolmas luetelmakohta) (jäljempänä yhdessä kanteen kohteena olevat toimet) antaessaan rikkonut perusteluvelvollisuutta sekä loukannut puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta ja tehokasta oikeussuojaa koskevaa oikeutta, sellaisina kuin Euroopan unionin tuomioistuin ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on niitä tulkinnut, koska se ei toimittanut kantajalle täsmällisiä perusteluja eikä todisteita ja asiakirjoja, jotka oikeuttivat uudelleentarkastelun jälkeen kantajan nimen pysyttämisen riidanalaisissa luetteloissa. Kantaja väittää, että oikeuskäytännön mukaan perustelujen puutteellisuus merkitsee olennaisen menettelymääräyksen rikkomista, jota ei voida korjata pelkästään sillä, että asianomainen saa tietoonsa sitä koskevan päätöksen perustelut unionin tuomioistuimissa käytävässä oikeudenkäyntimenettelyssä. Kantajalle ennen tämän kanteen nostamista toimitetut ainoat perustelut ovat ne, jotka on mainittu edellä 5 kohdassa. Kuten 11.12.2012 annetussa tuomiossa Sina Bank v. neuvosto (T-15/11, EU:T:2012:661) on todettu, nämä perustelut ovat riittämättömät, sillä ne ovat liian suppeat ja yleisluonteiset. Kantajalle ei myöskään toimitettu todisteita sen oletetuista yhteyksistä ”Daftariin” ja sen mahdollisesta osallistumisesta niiden ”hallituksen strategisten etujen” rahoitukseen, joita ei edes ole yksilöity. Toimitetut perustelut ovat joka tapauksessa virheelliset, sillä yhtäältä ei ole todisteita siitä, että kantaja on edelleen säätiön määräysvallassa tai että se on ”Daftarin” määräysvallassa taikka että sillä on yhteyksiä viimeksi mainittuun, ja toisaalta se rahoittaa lähes yksinomaan yksityishenkilöitä ja yksityisiä pääomayhtiöitä ja hyvin vähän hallitusta tai julkisyhteisöjä.5.12.2011 päivätyssä kirjeessä (edellä 16 kohta) mainituilla lisäperusteluilla ei perustella riittävästi riidanalaisia toimia. Neuvosto rajoittuu mainitsemaan niissä vain, että säätiö on kantajan enemmistöosakas, täsmentämättä sitä, mitkä ovat kantajan rahoittamat ”hallituksen strategiset edut” ja mitkä päätöksen 2010/413 ja asetuksen N:o 267/2012 säännökset tarkkaan ottaen oikeuttivat kantajan nimen pysyttämisen riidanalaisissa luetteloissa. Kantajan tätä koskevista pyynnöistä huolimatta neuvosto ei toimittanut sille mitään yksityiskohtaisia tietoja perusteista kantajan nimen pysyttämiselle riidanalaisissa luetteloissa. Ainoat tiedot, jotka neuvosto toimitti kantajalle tai joihin se tukeutui, eivät sisällä näyttöä siitä, mitä neuvosto väittää kanteen kohteena olevissa toimissa. Koska kanteen kohteena olevien toimien perusteluihin ei sisältynyt mitään erityisiä ja konkreettisia tietoja, kantaja ei voi ymmärtää toimien ulottuvuutta, mikä vaikuttaa siten kantajan puolustautumisoikeuksien ja tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden käyttämiseen.
52

On nimittäin syytä huomauttaa toimielinten tavoin, että perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan toista alakohtaa vastaava säännös lisättiin aikaisempaan perusasetukseen eli polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 384/96 (EYVL 1996, L 56, s. 1) asetuksen N:o 384/96 muuttamisesta 5.11.2002 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1972/2002 (EYVL 2002, L 305, s. 1).
14

Unkari katsoo pääasiallisesti, että se, että komissio on vahvistanut riidanalaisen rajoituksen, on lainvastaista, koska komissio on ylittänyt sille perusasetuksella myönnetyn valtuutuksen ja on tehnyt jäsenvaltioiden mahdollisuudesta valita puulajeja, jotka voivat olla lyhytkiertoisia energiapuita, jotka vastaavat ekologista alaa koskevia edellytyksiä, teoreettisen. Unkarin mukaan komissiolle annetun valtuutuksen sanamuodon näennäinen laajuus johtuu siitä, että alat, joiden osalta sillä on valta määritellä perusteet, ovat erityisen epäyhtenäisiä. Tästä ei Unkarin mukaan seuraa, että komissiolla olisi laaja harkintavalta. Niiden puulajien, joita voidaan käyttää, valitseminen kuuluu Unkarin mukaan jäsenvaltioiden toimivaltaan ja laajaan harkintavaltaan sellaisina kuin ne on myönnetty perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan k alakohdassa ja 2 kohdan c alakohdassa sekä delegoidun asetuksen johdanto-osan 55 perustelukappaleessa. Mainittu toimivalta ja laaja harkintavalta ovat Unkarin mukaan esteenä komission nyt käsiteltävässä asiassa toteuttamalle valtuutuksensa käytölle. Riidanalainen rajoitus tekee sen mukaan jäsenvaltioiden harkintavallasta merkityksettömän. Komissio kiistää ylittäneensä sille perusasetuksella myönnetyt valtuudet vahvistaessaan riidanalaisen rajoituksen.
18

Asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan a alakohdan, jolla vältetään se, että tavaramerkin käytetyn muodon ja tavaramerkin rekisteröidyn muodon täytyisi olla täysin samanlaisia, tavoitteena on mahdollistaa se, että tavaramerkin haltija voi merkkiä elinkeinotoiminnassa hyödyntäessään tehdä siitä muunnelmia, joiden avulla merkkiä voidaan sen erottamiskykyä muuttamatta paremmin sopeuttaa kyseisten tuotteiden tai palvelujen markkinoinnin ja myynninedistämisen asettamiin vaatimuksiin. Tämän säännöksen aineellisen soveltamisalan on säännöksen tavoitteen mukaisesti katsottava rajoittuvan tilanteisiin, joissa merkki, jota tavaramerkin haltija konkreettisesti käyttää tavaroissa tai palveluissa, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, on siinä muodossa, jossa tätä samaa tavaramerkkiä hyödynnetään elinkeinotoiminnassa. Sellaisten samankaltaisten tilanteiden osalta, joissa elinkeinotoiminnassa käytetty merkki poikkeaa rekisteröidystä muodostaan ainoastaan merkityksettömiltä osin siten, että näitä kahta merkkiä voidaan pitää kokonaisuudessaan samanlaisina, edellä mainitussa säännöksessä säädetään, että velvollisuus käyttää rekisteröityä tavaramerkkiä voidaan täyttää esittämällä näyttö sen merkin käytöstä, joka on elinkeinotoiminnassa käytetty tavaramerkin muoto (tuomio 10.6.2010, Atlas Transport v. SMHV – Hartmann (ATLAS TRANSPORT), T‑482/08, EU:T:2010:229, 30 kohta; tuomio 21.6.2012, Fruit of the Loom v. SMHV – Blueshore Management (FRUIT), T‑514/10, EU:T:2012:316, 28 kohta ja tuomio 12.3.2014, Borrajo Canelo v. SMHV – Tecnoazúcar (PALMA MULATA), T‑381/12, EU:T:2014:119, 26 kohta).
41

Ensimmäisestä argumentista on todettava, että pitää paikkansa, että kantaja ei myy eikä pidä kaupan öljyn tai kaasun kaltaisia energiatuotteita. On kuitenkin niin, että kyseisten resurssien hyödyntäminen edellyttää kantajan suunnittelu-, rakentamis- ja ylläpitopalveluja. Sekä internetsivulta, jonka otteita on kannekirjelmän liitteenä, että kantajan säännöistä ja erityisesti niiden 2 artiklasta ilmenee, että kantajan erikoisala on öljyn ja kaasun tuotanto ja kuljettaminen muun muassa alustoja merelle sekä kaasu- ja öljyjohtoja rakentamalla. Paitsi että kyseisissä otteissa mainitaan, että kantaja on etusijajärjestyksessä ensimmäinen iranilainen sopimuspuoli, kun on kyse merellä olevan infrastruktuurin tuottamisesta ja asentamisesta Iranin kaasu- ja öljyteollisuutta varten, ja että se tarjoaa myös näitä meri- ja maapalveluja kansainvälisellä tasolla, niissä annetaan myös useita esimerkkejä hankkeista, joihin kuuluu muun muassa South Parsin esiintymän kehittäminen.
48

Toissijaisesti on todettava, että – kuten komissio toteaa – asetuksen N:o 1234/2007 liitteessä XV olevan I kohdan 2 alakohdan kolmannen alakohdan a alakohdassa mainitut edellytykset ja asetuksen N:o 1151/2012 18 artiklassa vahvistetut edellytykset ovat erilaisia. On nimittäin niin, että asetusta N:o 1234/2007, jossa säädetään levitettävien rasvojen nimityksiä koskeviin säännöksiin tehtävän sellaisen poikkeuksen soveltamisesta, joka liittyy erityisesti ”sellaisten tuotteiden kuvaukseen, joiden tarkka luonne tunnetaan [niiden] perinteisen käytön vuoksi”, on tulkittava siten, että siinä ei edellytetä vain sitä, että kyseessä olevan nimen on oltava perinteisen käytön kohteena, vaan myös sitä, että kyseessä olevan tuotteen tarkka luonne eroaa sellaisen tuotteen tarkasta luonteesta, jonka nimitys on suojattu. Asetuksessa N:o 1151/2012 sitä vastoin edellytetään vain, että kyseessä oleva tuote vastaa tuotanto- tai jalostusmenetelmän tai koostumuksen osalta perinteistä käytäntöä ja että nimitys on perinteisessä käytössä tai se osoittaa tuotteen perinteisen luonteen.
Alkuperäistä vastaavan jäljennöksen tekeminen asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohdan mukaisen tarkastuksen kohteena olevan yrityksen tietokoneiden kiintolevystä kuuluu komissiolla saman asetuksen 20 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan nojalla olevien valtuuksien piiriin, koska se muodostaa osan komission käyttämää laillista tietoteknistä tarkastusteknologiaa, jonka tavoitteena on etsiä tutkimuksen kannalta merkityksellisiä tietoja tietokoneen kiintolevyltä erityisen ohjelmiston avulla.

Asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 1 kohdassa säädetään tältä osin, että hoitaakseen kyseisellä asetuksella sille annetut tehtävät komissio voi toteuttaa kaikki tarvittavat tarkastukset yrityksissä ja yritysten yhteenliittymissä. Asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdassa säädetään komission valtuuksista suorittaa tarkastus erityisesti, että virkamiehillä ja muilla mukana olevilla henkilöillä, jotka komissio on valtuuttanut tekemään tarkastuksen, on valtuudet tutkia kirjanpitoa ja muita liikeasiakirjoja riippumatta siitä, missä muodossa ne ja ottaa tai saada missä tahansa muodossa jäljennöksiä tai otteita kirjanpidosta tai asiakirjoista.

Siltä osin kuin tarkastuksen aikana suoritetaan tarkastuksen kohteena olevan yrityksen tietotekniselle tallennusalustalle tallennettujen tietojen kopiointi, jotta tutkimuksen kannalta merkityksellisiä tietoja voidaan tutkia komission tiloissa, tällaisen kopioinnin suorittaminen kuuluu komissiolle asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa myönnettyjen valtuuksien piiriin.

Asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ei näet säädetä, että tarkastettavien yritysten kirjanpidon tai liikeasiakirjojen tarkastaminen tapahtuisi yksinomaan niiden tiloissa, jos kyseistä tarkastusta ei ole voitu saattaa päätökseen alun perin suunnitellussa ajassa. Komissio velvoitetaan siinä yksinomaan noudattamaan asiakirjoja omissa tiloissaan tarkastaessaan tarkastuksen kohteena oleviin yrityksiin nähden samoja takeita kuin sen on noudatettava yrityksen tiloissa suoritettavan tarkastuksen aikana.

(ks. 47, 48, 50, 53 ja 58 kohta)
Sen sijaan ei ole tarpeen varmistaa, että nämä jakeluverkostot eivät johda kaiken kilpailun poistamiseen. Edellä mainittujen edellytysten täyttyminen riittää siihen, että voidaan katsoa, että valikoiva järjestelmä on kilpailutekijä, joka on sopusoinnussa SEUT 101 artiklan 1 kohdan kanssa.

Valikoivan korjausjärjestelmän perustaminen ei tämän vuoksi kuulu SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon piiriin, jos jälleenmyyjät valitaan objektiivisin laadullisin perustein, jotka on vahvistettu siten, että ne koskevat samalla tavalla kaikkia potentiaalisia jälleenmyyjiä, ja joita sovelletaan syrjimättä, ja jos kyseessä olevan tuotteen ominaispiirteet edellyttävät tällaista jakeluverkostoa tuotteen laadun ylläpitämiseksi ja sen asianmukaisen käytön varmistamiseksi sekä jos asetetuilla kriteereillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen.

SEUT 101 artiklan soveltaminen johonkin järjestelyyn ei estä SEUT 102 artiklan soveltamista tämän saman järjestelyn osapuolten käyttäytymiseen, jos kummankin määräyksen soveltamisedellytykset täyttyvät. Se, että todellisessa kilpailutilanteessa toimiville yrityksille on myönnetty SEUT 101 artiklan nojalla lupa tiettyyn menettelyyn, ei tämän vuoksi tarkoita sitä, että määräävässä asemassa olevan yrityksen samanlainen menettely ei koskaan voisi olla tämän aseman väärinkäyttöä. Näin ollen toteamus jonkin menettelyn laillisuudesta SEUT 101 artiklan nojalla ei sisällä lähtökohtaisesti sen toteamista, että kyseinen menettely on laillista SEUT 102 artiklan nojalla, vaan tätä varten on tutkittava, täyttyvätkö viimeksi mainitun määräyksen soveltamisedellytykset

Koska valikoivat kellojen korjaus- tai jakelujärjestelmät eivät kuulu SEUT 101 artiklan soveltamisalaan sikäli kuin niitä pidetään kilpailutekijöinä tiettyjen edellytysten täyttämisen perusteella, komissio voi kuitenkin katsoa sillä sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaolosta ja kyseisestä valikoivasta korjausjärjestelmästä seuraavaan määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä tehdyn kantelun käsittelyn puitteissa olevan laajan harkintavallan käytön yhteydessä, että tällaisten järjestelmien SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaisuus muodostaa aihetodisteen, joka on omiaan osoittamaan yhdessä muiden seikkojen kanssa, ettei ole todennäköistä, että niillä olisi poistettu kaikki kilpailu SEUT 102 artiklaa koskevassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.

(ks. 94 ja 96 kohta)
Suhteellisuusperiaatteen noudattamista koskevasta tuomioistuinvalvonnan osalta unionin lainsäätäjällä on katsottava olevan laaja harkintavalta aloilla, joilla siltä edellytetään poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten valintojen tekemistä ja joilla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Näillä aloilla toteutettu toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos kyseinen toimenpide on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisen toimielimen tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen.

Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1747 (2007) tarkoituksena on varmistaa, että Iranin ydinaseohjelma palvelee yksinomaan rauhanomaisia tarkoituksia, ja estää Irania kehittämästä arkaluonteisia teknologioita sen ydin- ja ohjusohjelmien tueksi.

Iraniin kohdistettujen rajoittavien toimenpiteiden tavoitteena ei ole yksinomaan estää ydinaseiden levittämisen rahoittaminen Iranissa vaan yleisemmin painostaa Irania, jotta se lopettaisi ydinaseiden levittämistä edistävän ydinenergia-alan toiminnan ja ydinasejärjestelmien kehittämisen.

Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413/YUTP muuttamisesta annetulla päätöksellä 2013/497 ja Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012 muuttamisesta annetulla asetuksella N:o 971/2013 käyttöön otettu kriteeri, jolla säädetään sellaisten henkilöiden varojen jäädyttämisestä, jotka päätöslauselman 1747 (2007) vastaisesti ovat osallistuneet aseiden ja niihin liittyvien tarvikkeiden toimittamiseen, myyntiin tai kuljettamiseen Iraniin, kuuluu oikeudellisiin puitteisiin, jotka on selkeästi rajattu Iraniin kohdistettuja rajoittavia toimenpiteitä sääntelevän säännöstön tavoitteilla.

Näin ollen päätöslauselman 1747 (2007) noudattamatta jättämistä koskevan kriteerin on katsottava olevan asianmukainen päätöksen 2010/413 ja asetuksen N:o 267/2012 mukaiseen ydinaseiden levittämisen estämisen tavoitteeseen nähden, ja se on siten suhteellisuusperiaatteen mukainen.

(ks. 62, 67 ja 69–71 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 17.2.2017 – Unilever vastaan EUIPO – Technopharma (Fair & Lovely)

(asia T-811/14)

(EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus kuviomerkin Fair & Lovely rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aikaisemmat kansalliset ja Benelux-sanamerkit FAIR & LOVELY - Valitusta koskeva päätös - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 64 artiklan 1 kohta - Oikeus tulla kuulluksi - Asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan toinen virke - Hallinnollisen menettelyn keskeyttäminen - Asetuksen (EY) N:o 2868/95 20 säännön 7 kohdan c alakohta ja 50 säännön 1 kohta - Perusteltu luottamus - Harkintavallan väärinkäyttö - Ilmeiset arviointivirheet)

1. EU-tavaramerkki-Valitusmenettely-Valitus viraston väiteosaston päätöksestä-Valituslautakunnan suorittama tutkinta-Ulottuvuus-Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 64 artiklan 1 kohta ja 75 artikla) (ks. 31 ja 35–37 kohta)

2. Euroopan unionin oikeus-Periaatteet-Luottamuksensuoja-Edellytykset-Hallinnon antamat täsmälliset vakuuttelut (ks. 39 kohta)

3. EU-tavaramerkki-Valitusmenettely-Valituslautakuntien käsiteltäväksi saatettu valitus-Menettelyn keskeyttäminen-Edellytykset (Komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 20 säännön 7 kohdan c alakohta ja 50 säännön 1 kohta) (ks. 54–56 ja 61 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 6.10.2014 tekemästä päätöksestä (asia R 1004/2013‑4), joka koskee Technopharman ja Unileverin välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) neljännen valituslautakunnan 6.10.2014 tekemä päätös (asia R 1004/2013-4), joka koskee Technopharma Ltd:n ja Unilever NV:n välistä väitemenettelyä, kumotaan.

2) EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan puolet Unilever NV:n oikeudenkäyntikuluista.
3.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Aikaisempi tavaramerkki, joka on EU-tavaramerkki-Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 20 kohta)
Tarjoajien tarjouspyyntömenettelyssä jättämät tarjoukset voivat kuulua Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun taloudellisten etujen suojaa koskevan poikkeuksen soveltamisalaan muun muassa tarjousten sisältämien taloudellisten ja teknisten tietojen vuoksi.

Lisäksi on niin, että tarjoajien tarjousten suojaamisesta muilta tarjoajilta säädetään unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun asetuksen N:o 966/2012 merkityksellisissä säännöksissä ja etenkin sen 113 artiklan 2 kohdassa, jossa ei säädetä jätettyjen tarjousten sisältämien tietojen ilmaisemisesta, ei edes hylättyjen tarjoajien kirjallisten hakemusten perusteella. Tämä rajoitus liittyy läheisesti unionin julkisia hankintoja koskevien sääntöjen tavoitteeseen, joka perustuu vääristymättömälle kilpailulle. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi on tärkeää, että hankintaviranomaiset eivät paljasta julkisia hankintoja koskevia sopimusten tekomenettelyjä koskevia tietoja, joiden sisältöä voitaisiin käyttää kilpailun vääristämiseen joko meneillään olevassa sopimuksentekomenettelyssä tai myöhemmissä sopimuksentekomenettelyissä.

Tältä osin on olemassa yleinen olettama, jonka mukaan sillä, että tarjoajat tutustuvat muiden tarjoajien tarjouksiin, lähtökohtaisesti vahingoitetaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua taloudellisten etujen suojaa. Tällä olettamalla ei suljeta pois mahdollisuutta osoittaa, että tietty asiakirja, jonka sisältämien tietojen ilmaisemista on pyydetty, ei kuulu kyseisen olettaman alaan tai että on olemassa sellainen ylivoimainen yleinen etu, joka oikeuttaa tietojen antamisen kyseisen asiakirjan sisällöstä. Velvollisuus antaa tietoja asiakirjojen sisällöstä kokonaisuudessaan tai osittain ei kuitenkaan koske asiakirjoja, jotka kuuluvat kyseisen olettaman alaan.

(ks. 47–50 ja 80 kohta)
1.

EU-tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Suhteelliset mitättömyysperusteet — Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun aikaisemman oikeuden olemassaolo — Edellytykset — Tulkinta unionin oikeuden valossa — Arviointi kyseistä merkkiä koskevassa kansallisessa oikeudessa vahvistettujen kriteerien perusteella (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta ja 53 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 22–24 kohta)
4.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet — Perustelut — Perusteluvelvollisuuden laajuus — Tunisian tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet — Valtion varojen väärinkäytöstä vastuussa olevien henkilöiden sekä heitä lähellä olevien luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten varojen jäädyttäminen — Päätös, joka on tehty asianomaiselle tutussa asiayhteydessä, minkä vuoksi asianomainen pystyy ymmärtämään itseensä kohdistuvan toimenpiteen ulottuvuuden — Suppeiden perustelujen hyväksyttävyys — Rajat — Perusteluja ei voida esittää yleisin ja stereotyyppisin sanamuodoin (SEUT 296 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohta; neuvoston päätökset 2011/72/YUTP ja 2014/49/YUTP; neuvoston asetukset N:o 101/2011 ja N:o 81/2014) (ks. 94–101 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17 ja 18 kohta)
5.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 52 ja 96 kohta)