Asia C‑553/13

Tallinna Ettevõtlusamet

vastaan

Statoil Fuel & Retail Eesti AS

(Tallinna ringkonnakohusin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Välilliset verot — Valmisteverot — Direktiivi 2008/118/EY — 1 artiklan 2 kohta — Valmisteveron alainen nestemäinen polttoaine — Vähittäismyynnistä kannettava vero — Erityistarkoituksen käsite — Ennalta määrätty kohdentaminen — Julkisen liikenteen järjestäminen kaupungin alueella”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 5.3.2015

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Valmisteverot – Direktiivi 2008/118 – Valmisteveron alaiset tuotteet – Kansallinen lainsäädäntö, jossa otetaan käyttöön nestemäisen polttoaineen vähittäismyynnistä kannettava vero – Vero, jolla pyritään rahoittamaan julkisen liikenteen järjestäminen, joka on toiminta, joka toteutetaan ja rahoitetaan kyseisen veron olemassaolosta riippumatta – Erityistä tarkoitusta ei ole – Veroa ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 2008/118 1 artiklan 2 kohta)

Valmisteveroja koskevasta yleisestä järjestelmästä ja direktiivin 92/12 kumoamisesta annetun direktiivin 2008/118 1 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että sen perusteella ei voida katsoa, että sikäli kuin vero kohdistuu valmisteveron alaisen nestemäisen polttoaineen vähittäismyyntiin, sillä on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu erityistarkoitus, kun sillä pyritään rahoittamaan kyseisen veron asettaneen julkisyhteisön alueella julkisen liikenteen järjestäminen, joka on tehtävä, joka kyseisen julkisyhteisön on edellä mainitun veron olemassaolosta riippumatta täytettävä ja rahoitettava, vaikka kyseisellä verolla saatavia tuloja on käytetty yksinomaan tämän toiminnan toteuttamiseksi. Kyseistä säännöstä on näin ollen tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla otetaan käyttöön tällainen valmisteveron alaisten nestemäisten polttoaineiden vähittäismyynnistä kannettava vero.

Vaikka verosta saatavien tulojen ennalta määrätty kohdentaminen paikallishallintoviranomaisille siirretyn toimivallan käytön rahoittamiseen saattaa olla seikka, joka on otettava huomioon selvitettäessä, onko kyseessä erityistarkoitus, tällainen kohdentaminen, joka on pelkästään jäsenvaltion talousarvion sisäisen organisoinnin tapa, ei voi sellaisenaan olla riittävä edellytys, koska tavoitellusta tarkoituksesta riippumatta kaikki jäsenvaltiot voivat päättää määrätä verosta saatavien tulojen kohdentamisesta tiettyjen menojen rahoittamiseen.

Jotta valmisteveron alaisiin tuotteisiin kohdistuvasta verosta saatavan tulon ennalta määrätyn kohdentamisen perusteella voitaisiin katsoa, että kyseisellä verolla on direktiivin 2008/118 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu erityistarkoitus, asianomaisella verolla itsellään on pyrittävä varmistamaan mainitun erityistarkoituksen toteutuminen ja verotulojen käytön ja kyseisen erityistarkoituksen välillä on siis oltava suora yhteys. Jos tällaista verotulojen ennalta määrättyä kohdentamisjärjestelmää ei ole olemassa, valmisteveron alaisiin tuotteisiin kohdistetulla verolla voidaan katsoa olevan edellä mainitussa säännöksessä tarkoitettu erityistarkoitus vain, jos tämä vero on suunniteltu rakenteensa puolesta ja erityisesti veron kohteen tai verokannan osalta niin, että se vaikuttaa verovelvollisen käyttäytymiseen siten, että sillä mahdollistetaan mainitun erityistarkoituksen toteuttaminen esimerkiksi verottamalla suuresti asianomaisia tuotteita niiden kulutuksen hillitsemiseksi.

Vaikka katsottaisiin toteen näytetyksi väite, jonka mukaan on lähinnä niin, että koska myyntivero kohdistuu valmisteveron alaisiin nestemäisiin polttoaineisiin, sillä pyritään julkinen liikenne tehokkaasti järjestämällä suojelemaan ympäristöä ja kansanterveyttä, ja se, että tässä ei ole kyse yksinomaan yleisistä menoista, jotka voidaan rahoittaa kaikentyyppisillä verotuloilla, verotulojen pelkän julkisen liikenteen järjestämiseen kohdentamisen ei voida katsoa mahdollistavan suoran yhteyden osoittamista kyseisestä verosta saatavien tulojen käytön ja näiden ympäristöä ja kansanterveyttä koskevien tavoitteiden välillä.

(ks. 39, 41, 42, 45 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)

Asia C‑553/13

Tallinna Ettevõtlusamet

vastaan

Statoil Fuel & Retail Eesti AS

(Tallinna ringkonnakohusin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Välilliset verot — Valmisteverot — Direktiivi 2008/118/EY — 1 artiklan 2 kohta — Valmisteveron alainen nestemäinen polttoaine — Vähittäismyynnistä kannettava vero — Erityistarkoituksen käsite — Ennalta määrätty kohdentaminen — Julkisen liikenteen järjestäminen kaupungin alueella”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 5.3.2015

Verotus — Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen — Valmisteverot — Direktiivi 2008/118 — Valmisteveron alaiset tuotteet — Kansallinen lainsäädäntö, jossa otetaan käyttöön nestemäisen polttoaineen vähittäismyynnistä kannettava vero — Vero, jolla pyritään rahoittamaan julkisen liikenteen järjestäminen, joka on toiminta, joka toteutetaan ja rahoitetaan kyseisen veron olemassaolosta riippumatta — Erityistä tarkoitusta ei ole — Veroa ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 2008/118 1 artiklan 2 kohta)

Valmisteveroja koskevasta yleisestä järjestelmästä ja direktiivin 92/12 kumoamisesta annetun direktiivin 2008/118 1 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että sen perusteella ei voida katsoa, että sikäli kuin vero kohdistuu valmisteveron alaisen nestemäisen polttoaineen vähittäismyyntiin, sillä on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu erityistarkoitus, kun sillä pyritään rahoittamaan kyseisen veron asettaneen julkisyhteisön alueella julkisen liikenteen järjestäminen, joka on tehtävä, joka kyseisen julkisyhteisön on edellä mainitun veron olemassaolosta riippumatta täytettävä ja rahoitettava, vaikka kyseisellä verolla saatavia tuloja on käytetty yksinomaan tämän toiminnan toteuttamiseksi. Kyseistä säännöstä on näin ollen tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla otetaan käyttöön tällainen valmisteveron alaisten nestemäisten polttoaineiden vähittäismyynnistä kannettava vero.

Vaikka verosta saatavien tulojen ennalta määrätty kohdentaminen paikallishallintoviranomaisille siirretyn toimivallan käytön rahoittamiseen saattaa olla seikka, joka on otettava huomioon selvitettäessä, onko kyseessä erityistarkoitus, tällainen kohdentaminen, joka on pelkästään jäsenvaltion talousarvion sisäisen organisoinnin tapa, ei voi sellaisenaan olla riittävä edellytys, koska tavoitellusta tarkoituksesta riippumatta kaikki jäsenvaltiot voivat päättää määrätä verosta saatavien tulojen kohdentamisesta tiettyjen menojen rahoittamiseen.

Jotta valmisteveron alaisiin tuotteisiin kohdistuvasta verosta saatavan tulon ennalta määrätyn kohdentamisen perusteella voitaisiin katsoa, että kyseisellä verolla on direktiivin 2008/118 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu erityistarkoitus, asianomaisella verolla itsellään on pyrittävä varmistamaan mainitun erityistarkoituksen toteutuminen ja verotulojen käytön ja kyseisen erityistarkoituksen välillä on siis oltava suora yhteys. Jos tällaista verotulojen ennalta määrättyä kohdentamisjärjestelmää ei ole olemassa, valmisteveron alaisiin tuotteisiin kohdistetulla verolla voidaan katsoa olevan edellä mainitussa säännöksessä tarkoitettu erityistarkoitus vain, jos tämä vero on suunniteltu rakenteensa puolesta ja erityisesti veron kohteen tai verokannan osalta niin, että se vaikuttaa verovelvollisen käyttäytymiseen siten, että sillä mahdollistetaan mainitun erityistarkoituksen toteuttaminen esimerkiksi verottamalla suuresti asianomaisia tuotteita niiden kulutuksen hillitsemiseksi.

Vaikka katsottaisiin toteen näytetyksi väite, jonka mukaan on lähinnä niin, että koska myyntivero kohdistuu valmisteveron alaisiin nestemäisiin polttoaineisiin, sillä pyritään julkinen liikenne tehokkaasti järjestämällä suojelemaan ympäristöä ja kansanterveyttä, ja se, että tässä ei ole kyse yksinomaan yleisistä menoista, jotka voidaan rahoittaa kaikentyyppisillä verotuloilla, verotulojen pelkän julkisen liikenteen järjestämiseen kohdentamisen ei voida katsoa mahdollistavan suoran yhteyden osoittamista kyseisestä verosta saatavien tulojen käytön ja näiden ympäristöä ja kansanterveyttä koskevien tavoitteiden välillä.

(ks. 39, 41, 42, 45 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)