ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 17 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että luonnollista henkilöä, joka rahoitusyhtiön kanssa tehdyn hinnanerosopimuksen kaltaisen sopimuksen nojalla suorittaa rahoitustoimia kyseisen yhtiön kautta, voidaan pitää tässä säännöksessä tarkoitettuna kuluttajana, jos sopimus ei kuulu tämän henkilön ammatti- tai elinkeinotoimintaan, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava. Tässä luokittelussa yhtäältä sellaisilla tekijöillä kuin sillä, että mainittu henkilö on tehnyt suhteellisen lyhyessä ajassa suuren määrän kauppoja tai että hän on sijoittanut suuren määrän rahaa näihin kauppoihin, ei ole sellaisenaan lähtökohtaisesti merkitystä, eikä toisaalta sillä, että kyseinen henkilö on rahoitusvälineiden markkinoista sekä neuvoston direktiivien 85/611/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 93/22/ETY kumoamisesta 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY 4 artiklan 1 kohdan 12 alakohdassa tarkoitettu yksityisasiakas, ole sellaisenaan lähtökohtaisesti vaikutusta.
3)

Unionin oikeutta ja erityisesti tehokkuusperiaatetta on tulkittava niin, etteivät ne ole esteenä jäsenvaltion käytännölle, jossa ensinnäkin asetetaan sellaisen viivästyskoron maksamisen edellytykseksi, jota on maksettava sen vuoksi, että verohallinto ei ole säädetyssä määräajassa maksanut saatavaa, joka on maksettava unionin oikeuden vastaisesti palauttamatta jätetyn arvonlisäveron ylijäämän palauttamiseksi, erityisen hakemuksen tekeminen, kun taas muissa tapauksissa tällainen korko myönnetään viran puolesta, ja toiseksi sovelletaan kyseistä korkoa siitä lukien, kun hallinnolle tällaisen hakemuksen käsittelyyn varattu 30 tai 45 päivän määräaika on päättynyt, eikä siitä päivästä lukien, jolloin kyseinen ylijäämä on muodostunut.
C 215/7

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 26.3.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Arbeidshof te Gent – Belgia) – ISS Facility Services NV v. Sonia Govaerts ja Atalian NV, aiemmin Euroclean NV

(Asia C-344/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 2001/23/EY - 3 artiklan 1 kohta - Yritysten luovutukset - Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen - Siivouspalveluja koskeva julkinen hankinta - Kahden uuden toimijan valinta hankinnan osien sopimuspuoleksi - Sellaisen työntekijän, joka oli osoitettu työskentelemään kaikissa hankinnan osissa, palvelukseen ottaminen)

(2020/C 215/08)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Arbeidshof te Gent

Pääasian asianosaiset

Valittaja: ISS Facility Services NV

Vastapuolet: Sonia Govaerts ja Atalian NV, aiemmin Euroclean NV

Tuomiolauselma

Kun kyseessä on yrityksen luovutus usealle luovutuksensaajalle, työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että työsopimuksesta johtuvat oikeudet ja velvoitteet siirtyvät kullekin luovutuksensaajalle suhteessa kyseessä olevan työntekijän suorittamiin tehtäviin edellyttäen, että siitä johtuva työsopimuksen jakaminen on mahdollista tai se ei aiheuta työehtojen huonontumista eikä haittaa kyseisessä direktiivissä taattujen työntekijän oikeuksien turvaamista. Jos tällainen jakaminen osoittautuu mahdottomaksi toteuttaa tai loukkaa mainitun työntekijän oikeuksia, mainitun direktiivin 4 artiklan nojalla luovutuksensaajan tai -saajien katsotaan olevan vastuussa siitä seuraavasta työsuhteen mahdollisesta päättämisestä, vaikka päättäminen tapahtuisikin työntekijän aloitteesta.

(1) EUVL C 294, 20.8.2018.
1)

Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 46 artiklan 3 kohtaa, luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa annetaan tuomioistuimille ainoastaan toimivalta kumota kansainvälistä suojelua koskevissa asioissa toimivaltaisten viranomaisten päätökset muttei oikeutta muuttaa niitä. Jos asia palautetaan toimivaltaiselle hallintoviranomaiselle, uusi päätös on kuitenkin tehtävä viipymättä ja siinä on noudatettava kumoamistuomioon sisältyvää arviointia. Kun kansallinen tuomioistuin on todennut – suoritettuaan kaikkien kansainvälisen suojelun hakijan esittämien merkityksellisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen ex nunc -tutkinnan kaikilta osin –, että kyseiselle hakijalle on myönnettävä tällaista suojelua vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2011/95/EU säädettyjen perusteiden mukaisesti syystä, johon hän vetoaa hakemuksensa tueksi, mutta kun hallintoviranomainen tekee tämän jälkeen vastakkaisen päätöksen osoittamatta tätä varten, että esiin on tullut uusia seikkoja, jotka oikeuttavat asianomaisen hakijan kansainvälisen suojelun tarpeen arvioinnin uudelleen, kyseisen tuomioistuimen on, kun kansallisessa oikeudessa ei säädetä mistään keinosta, jolla se voisi saada aikaan sen, että sen tuomiota noudatetaan, lisäksi muutettava kyseistä päätöstä, joka ei ole sen aiemman tuomion mukainen, korvattava se omalla ratkaisullaan kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta ja jätettävä tarvittaessa soveltamatta kansallista säännöstöä, jonka mukaan se ei saa näin toimia.
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 29.1.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Conseil d’État – Ranska) – GAEC Jeanningros v. Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation ja Ministre de l’Économie et des Finances

(Asia C-785/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Maatalous - Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suoja - Suojattu alkuperänimitys Comté - Tuote-eritelmän vähäinen muutos - Muutoshakemus, josta on nostettu kanne kansallisessa tuomioistuimessa - Kansallisten tuomioistuinten oikeuskäytäntö, jonka mukaan kanne on menettänyt tarkoituksensa, kun Euroopan komissio on hyväksynyt muutoksen - Tehokas oikeussuoja - Velvollisuus antaa ratkaisu asiassa)

(2020/C 137/25)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Kantaja: GAEC Jeanningros

Vastaaja: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation ja Ministre de l’Économie et des Finances

Muu osapuoli: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

Tuomiolauselma

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä 21.11.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 53 artiklan 2 kohtaa, asetuksen N:o 1151/2012 täydentämisestä 18.12.2013 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 664/2014 6 artiklaa ja asetuksen N:o 1151/2012 soveltamissäännöistä 13.6.2014 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 668/2014 10 artiklaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että kun komissio on hyväksynyt jäsenvaltion viranomaisten hakemuksen suojatun alkuperänimityksen tuote-eritelmän vähäisestä muuttamisesta, kansalliset tuomioistuimet, joiden käsiteltäväksi on saatettu kanne, joka koskee sellaisen päätöksen lainmukaisuutta, jonka nämä viranomaiset ovat tehneet hakemuksesta sen toimittamiseksi komissiolle asetuksen N:o 1151/2012 53 artiklan 2 kohdan mukaisesti, eivät voi yksinomaan tällä perusteella päättää, että lausunnon antaminen niissä vireillä olevassa asiassa raukeaa.

(1) EUVL C 72, 22.5.2019.
2)

Puitepäätöstä 2005/214, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, on tulkittava siten, että siinä ei velvoiteta jäsenvaltion tuomioistuinta jättämään soveltamatta sellaista kansallisen oikeuden säännöstä, joka ei ole yhteensopiva puitepäätöksen 2005/2014, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 9 artiklan 3 kohdan kanssa, koska tällä puitepäätöksen säännöksellä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tulkittava kansallista oikeutta mahdollisimman pitkälle yhdenmukaisesti, jotta puitepäätöksellä 2005/214, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, tavoiteltu päämäärä saavutettaisiin.
1)

Biosidivalmisteiden asettamisesta saataville markkinoilla ja niiden käytöstä 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 528/2012 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua biosidivalmisteen käsitettä on tulkittava siten, että se kattaa valmisteet, jotka sisältävät yhtä tai useampaa bakteerilajia, entsyymejä tai muita ainesosia, jotka niiden erityisen vaikutustavan vuoksi eivät vaikuta välittömästi niiden kohteena oleviin haitallisiin eliöihin, vaan kyseisen haitallisen eliön mahdollisen elinympäristön syntymiseen tai säilymiseen, kunhan nämä valmisteet aikaansaavat millä tahansa muulla tavalla kuin ainoastaan fysikaalisesti tai mekaanisesti vaikutuksen, joka on erottamaton osa syy-yhteysketjua, jonka tavoitteena on mainittujen eliöiden torjuminen.
C 77/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 23.1.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt korkein hallinto-oikeus – Suomi) – Asia, jonka on pannut vireille Energiavirasto

(asia C-578/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Sähkön sisämarkkinat - Direktiivi 2009/72/EY - 3 artikla - Kuluttajansuoja - 37 artikla - Sääntelyviranomaisen tehtävät ja toimivaltuudet - Riitojenratkaisu tuomioistuinten ulkopuolella - Osapuolen käsite - Oikeus muutoksenhakuun sääntelyviranomaisen päätöksestä - Kotitalousasiakkaan valitus sähkön jakeluverkon haltijayhtiöstä)

(2020/C 77/06)

Oikeudenkäyntikieli: suomi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Korkein hallinto-oikeus

Pääasian asianosainen

Energiavirasto

Muut osapuolet: A ja Caruna Oy

Tuomiolauselma

Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/72/EY 37 artiklaa on tulkittava siten, ettei se velvoita jäsenvaltioita antamaan sääntelyviranomaiselle toimivaltaa kotitalousasiakkaiden ja verkonhaltijoiden välisten riitojen ratkaisemiseen ja myöntämään tämän johdosta kotitalousasiakkaalle, joka on tehnyt sääntelyviranomaiselle valituksen verkonhaltijasta, tässä säännöksessä tarkoitetun osapuolen asemaa ja oikeutta hakea muutosta päätökseen, jonka sääntelyviranomainen on tehnyt tällaisen valituksen johdosta.

(1) EUVL C 427, 26.11.2018.
2)

Direktiivin 2003/86 6 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle käytännölle, jonka mukaan toimivaltaiset viranomaiset voivat yleiseen järjestykseen liittyvistä syistä yhtäältä hylätä kyseiseen direktiiviin perustuvan maahantuloa ja maassaoleskelua koskevan hakemuksen sellaisen rikostuomion perusteella, joka on annettu aikaisemman asianomaisen jäsenvaltion alueella oleskelun aikana, ja toisaalta peruuttaa mainittuun direktiiviin perustuvan oleskeluluvan tai jättää sen uusimatta silloin, kun hakija on tuomittu oleskelun kestoon nähden riittävän ankaraan rangaistukseen, kunhan kyseistä käytäntöä sovelletaan vain, jos kyseessä olevan rikostuomion oikeuttanut rikos on riittävän vakava osoittamaan, ettei mainitun hakijan oleskelua voida sallia, ja jos kyseiset viranomaiset suorittavat saman direktiivin 17 artiklassa säädetyn tapauskohtaisen arvioinnin, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 5.12.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Espanja) – Antonio Bocero Torrico (C-398/18) ja Jörg Paul Konrad Fritz Bode (C-428/18) v. Instituto Nacional de la Seguridad Social ja Tesorería General de la Seguridad Social

(yhdistetyt asiat C-398/18 ja C-428/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Asetus (EY) N:o 883/2004 - Varhennettu vanhuuseläke - Myöntämiskelpoisuus - Saatavan eläkkeen määrä, jonka on ylitettävä lakisääteinen vähimmäismäärä - Yksinomaan kyseisessä jäsenvaltiossa saadun eläkkeen huomioon ottaminen - Toisessa jäsenvaltiossa ansaitun eläkkeen huomioon ottamatta jättäminen - Niiden työntekijöiden, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, erilainen kohtelu)

(2020/C 36/06)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Antonio Bocero Torrico (C-398/18) ja Jörg Paul Konrad Fritz Bode (C-428/18)

Vastapuolet: Instituto Nacional de la Seguridad Social ja Tesorería General de la Seguridad Social

Tuomiolauselma

Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 5 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa asetetaan työntekijän oikeudelle varhennetun vanhuuseläkkeen saamiseen edellytys siitä, että saatavan eläkkeen määrä on suurempi kuin sen eläkkeen vähimmäismäärä, joka kyseisellä työntekijällä olisi oikeus saada lakisääteisessä eläkeiässä kyseisen lainsäädännön nojalla, jolloin ”saatavan eläkkeen” käsitteellä ymmärretään tarkoitettavan ainoastaan tämän jäsenvaltion maksettavaksi tulevaa eläkettä, pois lukien se eläke, jota mainittu työntekijä voi saada yhden tai useamman muun jäsenvaltion maksettaviksi tulevina vastaavina etuuksina.

(1) EUVL C 294, 20.8.2018. EUVL C 364, 8.10.2018.
1)

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY 21 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansallisille säännöksille tai käytännöille, joiden mukaan sellaisia energiatuotteita on verotettava, jotka on kulutettu sen laitoksen lämpövoimalassa, jossa ne on valmistettu, siltä osin kuin tällaisella kulutuksella tähdätään energiatuotteiden valmistamiseen tuottamalla niiden teknisen valmistusprosessin edellyttämä lämpöenergia. Tämä tulkinta ei vaikuta siihen, että direktiivin 14 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on lähtökohtaisesti sovellettava siihen osaan energiatuotteita, jotka on kulutettu sähkön tuotantoon.
Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa ja yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että unionin oikeuden soveltamista koskevat oikeusriidat voivat kuulua sellaisen elimen yksinomaiseen toimivaltaan, joka ei ole kyseisessä 47 artiklassa tarkoitettu riippumaton ja puolueeton tuomioistuin. Tästä on kyse, jos objektiiviset olosuhteet, joissa asianomainen elin on perustettu, ja kyseisen elimen ominaispiirteet sekä se tapa, jolla sen jäsenet on nimitetty, ovat omiaan herättämään yksityisissä perusteltuja epäilyjä siltä osin, onko kyseinen elin täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ja erityisesti lainsäädäntö- ja toimeenpanovallan välittömän tai välillisen vaikutusvallan ulottumattomissa, ja siltä osin, onko mainittu elin neutraali vastakkain oleviin intresseihin nähden, ja ne voivat siis johtaa siihen, ettei mainittu elin näytä riippumattomalta tai puolueettomalta, mikä on omiaan heikentämään sitä luottamusta, jota oikeuslaitoksen on herätettävä mainituissa yksityisissä demokraattisessa yhteiskunnassa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on määritettävä kaikkien sen käytössä olevien merkityksellisten seikkojen perusteella, onko tästä kyse Sąd Najwyższyn kurinpitojaoston kaltaisen elimen osalta.
Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 2.10.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Court of Appeal in Northern Ireland – Yhdistynyt kuningaskunta) – Ermira Bajratari v. Secretary of State for the Home Department

(asia C-93/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Unionin kansalaisuus - Direktiivi 2004/38/EY - Sellaisen kolmannen valtion kansalaisen oleskeluoikeus, joka on alaikäisten unionin kansalaisten sukulainen suoraan takenevassa polvessa - 7 artiklan 1 kohdan b alakohta - Riittävien varojen edellytys - Varat, jotka koostuvat ilman oleskelu- ja työlupaa tehdystä työstä peräisin olevista tuloista)

(2019/C 413/08)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal in Northern Ireland

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Ermira Bajratari

Vastapuoli: Secretary of State for the Home Department

Muu osapuoli: Aire Centre

Tuomiolauselma

Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että alaikäisellä unionin kansalaisella on riittävät varat niin, ettei hän oleskelunsa aikana muodostu kohtuuttomaksi rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle, silloinkin, kun nämä varat ovat peräisin sellaisesta työstä saaduista tuloista, jota hänen isänsä, joka on kolmannen valtion kansalainen, tekee kyseisessä jäsenvaltiossa lainvastaisesti, koska hänellä ei ole siellä oleskelu- ja työlupaa.

(1) EUVL C 152, 30.4.2018.
C 423/12

Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 17.10.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgia) – Argenta Spaarbank NV v. Belgian valtio

(asia C-459/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Verolainsäädäntö - Yhteisövero - Riskipääomavähennys - Sellaisten yhtiöiden, joilla on toisessa jäsenvaltiossa kiinteä toimipaikka, jonka tuottamat tulot on vapautettu verosta kaksinkertaisen verotuksen estämiseksi tehdyn sopimuksen nojalla, vähennyskelpoisen määrän pienentäminen - SEUT 49 artikla - Sijoittautumisvapaus - Syrjivä kohtelu - Syrjimättömyys)

(2019/C 423/14)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Argenta Spaarbank NV

Vastaaja: Belgian valtio

Tuomiolauselma

SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan silloin, kun tässä jäsenvaltiossa yleisesti verovelvolliselle yhtiölle, jolla on toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva kiinteä toimipaikka, jonka tulot on vapautettu verosta ensimmäisessä jäsenvaltiossa kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen nojalla, myönnettävää vähennystä laskettaessa tällaisen kiinteän toimipaikan varojen nettomäärä otetaan ensin huomioon kyseiselle ensimmäisessä jäsenvaltiossa asuvalle yhtiölle myönnettävää riskipääomavähennystä laskettaessa mutta sen jälkeen vähennyksen määrää pienennetään seuraavista määristä pienemmällä, eli riskipääomavähennyksen sillä osalla, joka liittyy kiinteään toimipaikkaan, tai tämän kiinteän toimipaikan positiivisella tuloksella, kun taas tällaista pienennystä ei toteuteta ensimmäisessä jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan tapauksessa.

(1) EUVL C 373, 15.10.2018.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 3.10.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesverwaltungsgericht – Saksa) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen v. Reinhard Westphal

(asia C-378/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95 - Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaaminen - 3 artiklan 1 kohta - Vanhentumisaika - Asetukset (ETY) N:o 3887/92 ja (EY) N:o 2419/2001 - Tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä - Aiheettomien maksujen takaisinperintä - Lievemmän vanhentumissäännön soveltaminen)

(2019/C 413/19)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesverwaltungsgericht

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

Vastapuoli: Reinhard Westphal

Tuomiolauselma

Tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3508/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 11.12.2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2419/2001, sellaisena kuin se on muutettuna 23.1.2004 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 118/2004, 49 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että siinä säädetyn vanhentumisajan alkamisajankohta määritetään Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja se vastaa jatkuvien tai toistuvien sääntöjenvastaisuuksien osalta päivää, jona sääntöjenvastaisuus on päättynyt.

(1) EUVL C 301, 27.8.2018.
1)

Kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan h–j alakohtaa, luettuna yhdessä sen 22 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan luottosopimuksessa on täsmennettävä sellainen kunkin maksuerän erittely, josta ilmenevät mahdolliset pääoman lyhennys, korko ja muut maksut.
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 10.9.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt High Court – Irlanti) – Nalini Chenchooliah v. Minister for Justice and Equality

(asia C-94/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Unionin kansalaisuus - SEUT 21 artikla - Unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella - Direktiivi 2004/38/EY - 3 artiklan 1 kohta ja 15, 27, 28, 30 ja 31 artikla - Käsite ”henkilö, johon tätä direktiiviä sovelletaan” - Kolmannen valtion kansalainen, joka on sellaisen unionin kansalaisen aviopuoliso, joka on käyttänyt liikkumisvapauttaan - Unionin kansalainen palaa jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on ja jossa hän suorittaa vankeusrangaistusta - Direktiivistä 2004/38/EY jäsenvaltiolle johtuvat vaatimukset tehtäessä kyseisen kolmannen valtion kansalaisen karkottamista koskevaa päätöstä)

(2019/C 383/18)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Nalini Chenchooliah

Vastaaja: Minister for Justice and Equality

Tuomiolauselma

Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY 15 artiklaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan kolmannen valtion kansalaisen karkottamista koskevaan päätökseen, joka tehdään sillä perusteella, että hänellä ei enää ole tämän direktiivin perusteella oleskeluoikeutta, pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa tämä kolmannen valtion kansalainen on avioitunut unionin kansalaisen kanssa ajankohtana, jolloin viimeksi mainittu käytti liikkumisvapauttaan siirtymällä vastaanottavaan jäsenvaltioon ja oleskelemalla siellä mainitun kolmannen valtion kansalaisen kanssa, minkä jälkeen unionin kansalainen palasi jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on. Tästä seuraa, että direktiivin 2004/38 30 ja 31 artiklassa säädetyt asian kannalta merkitykselliset takeet velvoittavat tehtäessä tällaista karkottamispäätöstä, jonka yhteydessä ei missään tapauksessa voida asettaa maahantulokieltoa.

(1) EUVL C 152, 30.4.2018.