EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(toinen jaosto)

10 päivänä huhtikuuta 2014

Asia F‑16/13

Ivo Camacho-Fernandes

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Sosiaaliturva – Henkilöstösääntöjen 73 artikla – Ammattitauti – Altistuminen asbestille ja muille aineille – Lääketieteellinen lautakunta – Kieltäytyminen hyväksymästä virkamiehen kuoleman aiheuttanutta sairautta ammattitaudiksi – Lääketieteellisen lautakunnan lausunnon sääntöjenmukaisuus – Kollegisen päätöksenteon periaate – Toimivaltuudet – Perustelut – Yhdenvertaisen kohtelun periaate

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Ivo Camacho-Fernandes vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan 23.3.2012 tehdyn päätöksen, jolla Euroopan komission nimittävä viranomainen päätti Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 73 artiklan nojalla aloitetun menettelyn ja vahvisti sen 23.6.1995 tehdyn päätösesityksen sanamuodon, jossa hänen puolisonsa kuoleman aiheuttanutta sairautta ei hyväksytty ammattitaudiksi.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Ivo Camacho-Fernandes vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Sosiaaliturva – Tapaturma- ja ammattitautivakuutus – Lääketieteellinen lautakunta – Organisaatio – Velvollisuutta hyväksyä työjärjestystä ei ole – Velvollisuutta virallisen äänestyksen suorittamiseen ei ole

(Henkilöstösääntöjen 73 artikla; tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevien määräysten 22 artiklan 3 kohta)

2. Virkamiehet – Sosiaaliturva – Tapaturma- ja ammattitautivakuutus – Lääketieteellinen asiantuntijalausunto – Lääketieteellisen lautakunnan perusteluvelvollisuus – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(Henkilöstösääntöjen 73 artikla; tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevien määräysten 22 artiklan 3 kohta)

3. Virkamiehet – Sosiaaliturva – Tapaturma- ja ammattitautivakuutus – Lääketieteellinen asiantuntijalausunto – Lääketieteellisen lautakunnan kolleginen toiminta – Asian tutkiminen ja loppukertomuksen laatiminen enemmistöpäätöksellä – Pätevyys – Edellytykset

(Henkilöstösääntöjen 73 artikla; tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevien määräysten 22 artiklan 3 kohta)

1. Virkamiehen sairauden tunnustamista ammattitaudiksi koskevan hakemuksen yhteydessä lääketieteelliselle lautakunnalle annettu tehtävä arvioida täysin objektiivisesti ja riippumattomasti lääketieteellisiä kysymyksiä edellyttää, että sillä on täysi harkinnanvapaus. Tätä vapautta rajoitettaisiin, jos tämä lautakunta, joka nimetään tilapäisesti kussakin sen arvioitavaksi saatetussa yksittäistapauksessa eikä siis ole monivuotinen, olisi velvollinen hyväksymään kaikissa tapauksissa työjärjestyksen. Näin ollen lääketieteellisen lautakunnan on voitava päättää, että sen arvioitavaksi saatetun asian olosuhteissa se katsoo voivansa täyttää tehtävänsä ilman, että sen olisi välttämättä hyväksyttävä toimintaansa koskevia muodollisia ja yksityiskohtaisia sääntöjä, mitä ei myöskään edellytetä 1.1.2006 voimaan tulleiden unionin virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevien yhteisten määräysten 22 artiklan 3 kohdassa. Yhdessäkään näiden määräysten säännöksissä ei myöskään velvoiteta lääketieteellistä lautakunta suorittamaan virallista äänestystä ennen päätöksentekoa.

(ks. 74, 79 ja 98 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 2/87, Biedermann v. tilintarkastustuomioistuin, 19.1.1988, 16 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑90/11, BS v. komissio, 12.12.2012, 38 kohta; valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T‑83/13 P

2. Kun virkamiehen sairauden tunnustamista ammattitaudiksi koskevan hakemuksen yhteydessä otetaan huomioon lääketieteellisen lautakunnan tehtävä eli lausunnon antaminen lääketieteellisistä kysymyksistä, sille asetettu perusteluvelvollisuus edellyttää ainoastaan, että se selittää, miten se on päätynyt käytettävissään olleiden tietojen perusteella loppukertomuksessaan esittämäänsä lääketieteelliseen päätelmään. Unionin virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevien yhteisten määräysten, jotka tulivat voimaan 1.1.2006, 22 artiklan 3 kohdasta ei ilmene minkäänlaista velvollisuutta mainita tieteellisiä asiakirjoja lääketieteellisen lautakunnan jäsenten enemmistön kannan tueksi. Tässä suhteessa merkitystä on ainoastaan sillä, että loppukertomus sisältää perustelut, joiden avulla on mahdollista arvioida seikkoja, joihin siinä olevat päätelmät perustuvat, ja että siinä osoitetaan sen sisältämien lääketieteellisten toteamusten ja niistä johtuvien päätelmien välillä riittävän ymmärrettävä yhteys.

(ks. 88 ja 120 kohta)

3. Virkamiehen sairauden tunnustamista ammattitaudiksi koskevan hakemuksen yhteydessä lääketieteellisen lautakunnan loppukertomus on lopullinen vasta, kun sen kahdella allekirjoittajalla on ollut tilaisuus ottaa eriävä mielipide huomioon. Pelkästään se, että tutkittuaan eriävässä mielipiteessä esitetyt kohdat lääketieteellisen lautakunnan muut jäsenet eivät ole vakuuttuneita siitä, että heidän lääketieteellisen lautakunnan nimissä laaditussa kertomuksessa olevia päätelmiään pitäisi muuttaa, ei merkitse lääketieteellisen lautakunnan toimivaltuuksien ylittämistä.

(ks. 108 kohta)