8.

Vielä on määriteltävä se, merkitseekö unionin kansalaisuuteen liittyvien oikeuksien täysi oikeusvaikutus, että unionin kansalaisen perheenjäsenille direktiivin 2004/38 nojalla myönnetty oleskeluoikeus voi käsittää joissain tapauksissa oikeuden saapua yhteisön alueelle. Tätä tarkoitusta varten on ensisijaisesti muistutettava, että sekä lainsäätäjä ( 9 ) että yhteisöjen tuomioistuin ( 10 ) ovat toistuvasti korostaneet, että jäsenvaltioiden kansalaisten perhe-elämän suojelun varmistaminen on tärkeää, jotta EY:n perustamissopimuksella taattujen perusvapauksien käyttämisen esteet voidaan poistaa. Tämä välillinen yhteys, joka on osoitettu perhe-elämän kunnioituksen ja liikkumisvapauden välillä, on johtanut erityisesti siihen, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että EY:n perustamissopimuksen 52 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) määräyksiä ja direktiivin 73/148/ETY ( 11 ) säännöksiä on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa jäsenvaltion kansalainen on puolisonsa kanssa ensin siirtynyt toisen jäsenvaltion alueelle tehdäkseen siellä perustamissopimuksen 48 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) tarkoitettua palkkatyötä ja sitten palannut sen jäsenvaltion alueelle, jonka kansalainen hän on, sijoittautuakseen sinne perustamissopimuksen 52 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) tarkoitetulla tavalla, tämän jäsenvaltion on sallittava myös puolison tulo alueelleen ja oleskelu siellä riippumatta tämän kansalaisuudesta; yhteisöjen tuomioistuimen mukaan jäsenvaltion kansalainen saattaisi luopua aikeistaan lähteä kotimaastaan tehdäkseen palkkatyötä tai harjoittaakseen itsenäisesti ammattia toisen jäsenvaltion alueella, jos hänen puolisollaan ja lapsillaan ei olisi oikeutta maahantuloon ja oleskeluun sen jäsenvaltion alueella, jonka kansalainen hän on, vähintään samanlaisin edellytyksin kuin mitä heille yhteisön oikeudessa on tunnustettu toisen jäsenvaltion alueella. ( 12 ) Kyseinen välillinen yhteys on myös syy siihen yhteisöjen tuomioistuimen toteamukseen, että EY 49 artiklaa, kun sitä tarkastellaan yhteydessä perhe-elämän kunnioitusta koskevaan perusoikeuteen, on tulkittava siten, että sen vastaista on menettely, jossa jäsenvaltio, jossa sellaisella palvelujen tarjoajalla, joka tarjoaa palveluja toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneille vastaanottajille, on kotipaikka ja johon hän on sijoittautunut, kieltäytyy myöntämästä oleskelulupaa kyseisen palvelujen tarjoajan puolisolle, joka on kolmannen maan kansalainen. ( 13 ) Vaikka tuomioistuin kieltäytyi tunnustamasta asiassa Akrich antamassaan tuomiossa ( 14 ) asetuksen N:o 1612/68 perusteella oleskeluoikeutta siinä tapauksessa, että unionin kansalainen, joka on naimisissa yhteisön ulkopuolisen maan kansalaisen kanssa ja joka palaa siihen jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on, kun hänen puolisonsa ei ole aiemmin oleskellut laillisesti toisessa jäsenvaltiossa, tuomioistuin edellytti kuitenkin, että lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on arvioidessaan kyseisen puolison hakemusta tulla valtion alueelle ja oleskella siellä otettava huomioon Euroopan ihmisoikeussopimuksen ( 15 ) 8 artiklassa tarkoitettu oikeus perhe-elämän kunnioittamiseen, koska kyseessä oli unionin kansalaisen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen.