ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-420/02

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Helleenien tasavalta

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Jätteiden laiton sijoittaminen Péra Galinin kaatopaikalle – Jätteistä annetun direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY, 4 ja 9 artikla

Tuomion tiivistelmä

Ympäristö – Jätteistä huolehtiminen – Direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 4 artiklan ensimmäinen kohta – Jäsenvaltioiden velvollisuus varmistaa, että jätteistä huolehditaan – Velvollisuuden laajuus – Toteutettavien toimenpiteiden tarpeellisuus – Harkintavalta – Rajat

(Neuvoston direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 4 artiklan ensimmäinen kohta)

Vaikka jätteistä annetun direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 4 artiklan ensimmäisessä kohdassa ei täsmennetäkään, millaisia niiden toimenpiteiden on käytännössä oltava, jotka on toteutettava sen varmistamiseksi, että jätteistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja aiheuttamatta vahinkoa ympäristölle, on kuitenkin niin, että tämä säännös sitoo jäsenvaltioita saavutettavaan tavoitteeseen nähden, vaikkakin sillä jätetään niille harkintavaltaa, kun ne arvioivat tällaisten toimenpiteiden tarpeellisuutta.

Lähtökohtaisesti ei siis ole mahdollista päätellä automaattisesti, että aina silloin kun käytännön tilanne ei ole yhdenmukainen direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna, 4 artiklan ensimmäisessä kohdassa vahvistettujen tavoitteiden kanssa, jäsenvaltio on välttämättä jättänyt noudattamatta tämän säännöksen mukaisen velvollisuutensa. Tällaisen tilanteen jatkuminen voi kuitenkin osoittaa, että jäsenvaltiot ovat ylittäneet tässä säännöksessä niille annetun harkintavallan, erityisesti jos ympäristön tila on jo pitkään huomattavasti heikentynyt toimivaltaisten viranomaisten puuttumatta asiaan.

(ks. 21 ja 22 kohta)
«ETY – Turkki-assosiaatiosopimuksen 9 artikla – Päätöksen N:o 3/80 3 artikla – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 45 artiklan 1 kohta – Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Työeläke – Työttömyyden perusteella varhennettu eläke – Vaatimus siitä, että työntekijän on täytynyt saada työttömyysetuuksia siinä jäsenvaltiossa, jossa eläkettä haetaan»
«Kuudes arvonlisäverodirektiivi – 21 artiklan 1 kohdan c alakohta – Veronmaksuvelvolliset – Henkilö, joka mainitsee veron laskussa – Vero, jonka verovelvollisuuden ulkopuolelle jätetty henkilö on maksanut virheellisesti ja joka on merkitty kyseisen henkilön laatimaan laskuun»
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Eri maista peräisin olevan tuonnin yhdenvertaisen kohtelun periaate – Ulottuvuus eri maista peräisin oleviin tuotteisiin, joiden kaikkien osalta harjoitetaan polkumyyntiä mutta joista toisia koskee lopullisten polkumyyntitullien tarkastelumenettely ja toisia alkuperäinen tutkimus

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 5 artikla, 9 artiklan 5 kohta ja 11 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Alkuperäisen tutkimusmenettelyn, jonka tarkoituksena on määrittää polkumyynnin olemassaolo, ja päättymässä olevan polkumyynnin vastaisen toimenpiteen tarkastelumenettelyn välillä on objektiivinen ero. Tarkastelumenettelyssä olevan tuonnin osalta on nimittäin jo otettu käyttöön lopullisia polkumyyntitoimenpiteitä, joiden osalta on lähtökohtaisesti esitetty riittävästi todisteita polkumyynnin ja vahingon toistumisen tai jatkumisen todennäköisyydestä kyseessä olevien toimenpiteiden päättyessä, kun taas silloin, kun tuontiin kohdistuu alkuperäinen tutkimus, kyseisen tutkimuksen tarkoitus on nimenomaan minkä tahansa väitetyn polkumyynnin olemassaolon, määrän ja vaikutuksen määrittäminen, joskin tällaisen tutkimuksen aloittaminen edellyttää, että on olemassa riittävästi todisteita, joilla tällaisen menettelyn aloittaminen voidaan perustella.

Tästä seuraa, että lopullisen polkumyyntitullin kantamisella kyseistä polkumyyntitullia koskevan tarkastelumenettelyn päättämiseen saakka ei loukata yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, vaikka samaan aikaan mitään tämäntyyppistä tullia ei kanneta samankaltaisista toisesta maasta peräisin olevista tuotteista, joiden osalta suoritetaan alkuperäinen tutkimus.

Lisäksi neuvostolla ei ole velvollisuutta olla soveltamatta polkumyyntiperusasetuksen N:o 384/96 11 artiklan 2 kohtaa, jonka mukaan lopullista polkumyyntitullia kannetaan tarkastelun tuloksia odotettaessa, saman asetuksen 9 artiklan 5 kohdassa säädetyn syrjintäkiellon perusteella. Tässä jälkimmäisessä säännöksessä vahvistettu periaate ei nimittäin edellytä, että kun neuvosto päättää tarkastelumenettelyn päättämisestä sillä perusteella, että tuonnille, joka on tarkastelun kohteena olevan tuonnin kanssa vastaavassa tilanteessa, mutta joka on muista lähteistä peräisin ja joka on ollut alkuperäisen tutkimuksen kohteena, ei ole otettu käyttöön mitään lopullista polkumyyntitullia, se palauttaa yhdenvertaisen kohtelun absoluuttisesti kyseisissä eri tilanteissa olevista tuonneista kannettavan tullin osalta.

(ks. 50–52 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Kohde – Vaatimus siitä, että jäsenvaltio määrätään ryhtymään tiettyihin toimiin – Tutkimatta jättäminen

(EY 226 artikla)

2. Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Yhteisön passitus – Yhteisön ulkoinen passitus – Rikkomukset tai säännönvastaisuudet – Jäsenvaltioiden velvollisuudet – Maahantulotullien kantomenettelyille asetettujen määräaikojen noudattamatta jättäminen – Myöhässä tapahtunut yhteisön omien varojen toteaminen ja käyttöön asettaminen – Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 1552/89 2 artikla; neuvoston asetuksen N:o 2913/92 218 artiklan 3 kohta ja 221 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. EY 226 artiklan nojalla nostetun kanteen tarkoituksena on todeta jäsenvaltion laiminlyönti noudattaa jäsenyysvelvoitteitaan. Tällaisen laiminlyönnin toteaminen velvoittaa EY 228 artiklan mukaan asianomaisen jäsenvaltion toteuttamaan toimenpiteet yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanemiseksi. Sitä vastoin tämä ei voi määrätä jäsenvaltiota ryhtymään tiettyihin toimiin.

Tämän johdosta yhteisöjen tuomioistuin ei voi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä lausua sellaisiin vaatimuksiin yhteydessä olevista väitteistä, joilla pyritään saamaan jäsenvaltio velvoitetuksi maksamaan viivästyskorkoa. Tällaiset vaatimukset on jätettävä tutkimatta.

(ks. 49–51 kohta)

2. Kun on kyse ulkoisessa passituksessa tapahtuneiden sääntöjenvastaisuuksien johdosta syntyneistä tulliveloista, tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93 379 artiklan 2 kohdan kolmannesta virkkeestä ilmenee, että jäsenvaltiot ovat velvollisia käynnistämään tässä säännöksessä tarkoitetun kannon kolmen kuukauden määräajan kuluttua lähtötullitoimipaikan sellaisen ilmoituksen toimittamisesta, jonka mukaan lähetystä ei ole esitetty ajoissa määrätullitoimipaikassa. Tällainen tulkinta on tehtävä myös sen turvaamiseksi, että toimivaltaiset viranomaiset soveltavat tullivelan kantamista koskevia säännöksiä joutuisasti ja yhdenmukaisesti, jotta yhteisö saisi nopeasti ja tehokkaasti käyttöönsä yhteisön omat varat.

Jäsenvaltion suorittama tullivelan ilmoittaminen myöhässä passituksesta vastaavalle vastoin asetuksen N:o 2913/92 218 artiklan 3 kohtaa ja 221 artiklan 1 kohtaa merkitsee väistämättä sitä, että yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1552/89 2 artiklassa tarkoitettu yhteisön omiin varoihin kuuluvan maksun toteaminen viivästyy.

(ks. 78, 89 ja 91 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki – Viraston päätökset – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 73 artikla)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Erottamiskyvyn tunnustaminen värille sellaisenaan – Erottamiskyvyn saavuttaminen käytön perusteella

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 3 kohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 73 artiklan toisen virkkeen mukaisesti sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakunta ei voi perustaa päätöstään kuin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin, joista osapuolet ovat voineet esittää huomautuksensa.

Vastaavasti siinä tapauksessa, että valituslautakunta hankkii viran puolesta selvitystä päätöksensä perustaksi, sen on välttämättä annettava tämä selvitys tiedoksi asianosaisille, jotta nämä voivat ottaa siihen kantaa.

(ks. 42 ja 43 kohta)

2. Vaikka väri sellaisenaan voi tulla yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemuksessa mainittujen tavaroiden tai palvelujen osalta erottamiskykyiseksi sen käytön perusteella asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 3 kohdan nojalla, se, että väri sellaisenaan katsottaisiin erottamiskykyiseksi mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla ennen minkäänlaista käyttöä, on mahdollista vain poikkeuksellisissa olosuhteissa erityisesti silloin, kun niiden tavaroiden ja palvelujen määrä, joita varten tavaramerkin rekisteröintiä haetaan, on hyvin pieni ja kun kohdemarkkinat ovat hyvin erikoistuneet.

(ks. 79 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Tavaramerkit — Direktiivi 89/104 — Tavaramerkin menettämisperusteet — Tavaramerkki, josta on tullut elinkeinotoiminnassa yleisesti käytetty nimitys — Käsitteen ”elinkeinotoiminnassa” ulottuvuus — Merkityksellinen kohderyhmä — (Neuvoston direktiivin 89/104 12 artiklan 2 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä annetun ensimmäisen direktiivin 89/104 12 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, jossa säädetään, että tavaramerkki on julistettava menetetyksi, jos siitä on tullut elinkeinotoiminnassa sellaisesta tavarasta tai palvelusta yleisesti käytetty nimitys, jota varten se on rekisteröity, on tulkittava siten, että sellaisessa tapauksessa, että rekisteröidyllä tavaramerkillä varustetun tavaran jakeluun kuluttajalle tai loppukäyttäjälle osallistuu välikäsiä, merkityksellisen kohderyhmän arvioitaessa sitä, onko kyseisestä tavaramerkistä tullut elinkeinotoiminnassa kyseessä olevasta tavarasta yleisesti käytetty nimitys, muodostavat kaikki tavaran kuluttajat tai loppukäyttäjät ja kyseessä olevan tavaran markkinoiden ominaispiirteiden mukaan kaikki tavaran myyntiin osallistuvat elinkeinonharjoittajat.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Tiettyjä tukijärjestelmiä koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä – Eläintuet – Asetuksen N:o 3887/92 mukaista seuraamusta edellyttävä sääntöjenvastaisuus – Asetus N:o 2419/2001, jolla otetaan käyttöön lievemmät seuraamukset – Taannehtiva soveltaminen asetuksen N:o 2988/95 nojalla

(Neuvoston asetuksen N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 3887/92 10 artiklan 2 kohdan a alakohta ja komission asetuksen N:o 2419/2001 44 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta annetun asetuksen N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kun kyseessä on tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3887/92 ajalliseen soveltamisalaan kuuluva eläintukihakemus, jossa on tämän asetuksen 10 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisen seuraamuksen soveltamista edellyttävä sääntöjenvastaisuus, toimivaltaisten viranomaisten on sovellettava taannehtivasti tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä annetun asetuksen N:o 3508/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 2419/2001 44 artiklan 1 kohdan säännöksiä, koska nämä asetuksen N:o 2419/2001 säännökset ovat kyseessä olevan toiminnan kannalta lievempiä.

(ks. 61 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus — Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen — Liikevaihtoverot — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen — Siviilioikeudellinen yhtymä, jonka ainoana tarkoituksena on perustaa pääomayhtiö — Sen varallisuuskokonaisuuden siirtäminen mainitulle pääomayhtiölle sitten, kun tämä on perustettu — Se seikka, että jäsenvaltio ei pidä tällaista luovutusta tavaroiden luovutuksena — Vähennysoikeus — (Neuvoston direktiivin 77/388 5 artiklan 8 kohta, 6 artiklan 5 kohta ja 17 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Henkilöyhtiöllä, jonka ainoana tarkoituksena on perustaa pääomayhtiö, on oikeus vähentää palvelujen ja tavaroiden hankintahintoihin sisältyvä arvonlisävero, kun sen ainoana myyntitapahtumana on ollut tarkoituksensa mukaisesti luovuttaa pääomayhtiön perustamisen jälkeen yhdellä oikeustoimella vastikkeellisesti nämä hankkimansa suoritteet tälle pääomayhtiölle ja kun siksi, että kyseinen jäsenvaltio on käyttänyt sille jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 5 artiklan 8 kohdassa ja 6 artiklan 5 kohdassa säädettyjä mahdollisuuksia, kokonaisvarallisuuden siirron yhteydessä ei tapahdu mitään tavaroiden luovutusta tai palvelujen suoritusta.

Nimittäin, vaikka kyseisellä henkilöyhtiöllä ei ollut aikomusta itse suorittaa verollisia liiketoimia, koska sen ainoana tarkoituksena oli valmistella pääomayhtiön liiketoiminnan aloittamista, tästä huolimatta se vero, jonka se pyrki vähentämään, liittyi suoritteisiin, jotka se oli hankkinut verollisten liiketoimien toteuttamiseksi, olkoonkin, että niiden toteuttamista suunnitteli pääomayhtiö.

(ks. 41 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus — Määrälliset rajoitukset — Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet — Kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan urheilijoille tarkoitettujen elintarvikkeiden kaupan pitäminen edellyttää lupaa, ei voida hyväksyä − Oikeuttaminen − Kansanterveyden suojelu − Kuluttajansuoja − Oikeuttamisperusteet puuttuvat, jollei ole osoitettu, että kyseinen toimenpide on tarpeen ja että se on oikeasuhteinen — (EY 28 ja EY 30 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka pitää voimassa lainsäädännön, jonka mukaan toisissa jäsenvaltioissa laillisesti valmistettavien ja kaupan pidettävien urheilijoille tarkoitettujen elintarvikkeiden kaupan pitäminen edellyttää ennakkoon myönnettävän luvan hakemista ja tähän liittyvän menettelyn aloittamista, osoittamatta, että tämä edellytys on tarpeellinen ja oikeasuhteinen, ei ole noudattanut EY 28 ja EY 30 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on osoitettava yhtäältä, että niiden sääntely on tarpeen yhden tai useamman EY 30 artiklassa määrätyn tavoitteen, joihin kuuluu esimerkiksi ihmisten terveyden ja elämän suojeleminen, tai pakottavien vaatimusten, jotka koskevat muun muassa kuluttajansuojaa, toteuttamiseksi ja tarvittaessa, että kyseessä olevien tuotteiden kaupan pitäminen aiheuttaa vakavan vaaran kansanterveydelle, ja toisaalta, että tämä sääntely on suhteellisuusperiaatteen mukainen.

(ks. 21, 22 ja 26 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus — Sijoittautumisvapaus — Verolainsäädäntö — Arvopaperien piilevien luovutusvoittojen verottaminen tilanteessa, jossa verotuksellinen kotipaikka siirretään toiseen jäsenvaltioon — Ei hyväksyttävissä — Perustelut — Perustelujen puuttuminen — (EY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla))

Tiivistelmä

Perustamissopimuksen 52 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) määrättyä sijoittautumisvapauden periaatetta on tulkittava siten, että sen vastaista on se, että jäsenvaltio ottaa käyttöön veronkiertovaaran estämiseksi yhtiöoikeuksien piilevien, siis vielä toteutumattomien, luovutusvoittojen verotusjärjestelmän tilanteessa, jossa verovelvollinen siirtää verotuksellisen kotipaikkansa pois tästä valtiosta.

Verovelvolliseen, joka haluaa hänelle edellä mainitun artiklan mukaan kuuluvaa oikeutta käyttäen siirtää kotipaikkansa, sovelletaan nimittäin epäedullisempaa kohtelua kuin henkilöön, joka pitää kotipaikkansa tässä valtiossa, sillä tällä verovelvollisella on velvollisuus pelkästään tämän siirron perusteella maksaa vero vielä toteutumattomasta tulosta, jota hän ei siis ole saanut, kun taas jos hän asuisi tuossa valtiossa, luovutusvoittoja verotettaisiin vasta silloin ja vain siltä osin kuin ne tosiasiallisesti ovat toteutuneet.

Tätä erilaista kohtelua ei voida perustella veronkierron estämistä koskevalla tavoitteella, koska yleistä veronkierron tai veropetoksen olettamaa ei voida perustaa siihen, että luonnollisen henkilön kotipaikka on siirretty toiseen jäsenvaltioon.

(ks. 38, 46, 50, 51, 58 ja 69 kohta sekä tuomiolauselma)
Elintarvikkeiden ravintoarvo-merkinnöistä annetun neuvoston direktiivin 90/496/ETY 1 artiklan 4 kohdan k alakohtaa ja 6 artiklan 8 kohtaa on tulkittava siten, että elintarvikkeessa ilmoitettu ravintoaineen — kuten C-vitamiinin — arvo, joka perustuu valmistajan tekemään analyysiin, voi olla kyseisen ravintoaineen arvo elintarvikkeessa sen viimeisenä käyttöpäivänä, ja siten, että ilmoitetun lukuarvon ja viranomaistarkastuksessa saadun lukuarvon välisen hyväksyttävän eron määrittäminen kuuluu yhteisön lainsäädännön tämänhetkisessä tilanteessa jäsenvaltioiden toimivaltaan.

Elintarvikkeiden ravintoarvomerkinnöistä annetun direktiivin 90/496/ETY pätevyyttä ei aseteta kyseenalaiseksi sillä seikalla, että mainitun direktiivin 1 artiklan 4 kohdan k alakohdassa ja 6 artiklan 8 kohdassa ei ole täsmällisiä ohjeita siitä, mikä viiteajankohta on otettava huomioon määritettäessä elintarvikkeen sisältämän ravintoaineen määrän keskiarvoa, eikä siitä, kuinka suuria eroja voidaan hyväksyä ilmoitetun lukuarvon ja viranomaistarkastuksessa saadun lukuarvon välillä.

Ensinnäkin loukkaamatta mitenkään oikeusvarmuuden periaatetta yhteisön lainsäätäjä on EY 249 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti asettanut saavutettavan tuloksen, jonka sisältönä on sallia kuluttajien valita soveltuva ruokavalio esittämällä keskiarvot, jotka parhaiten kuvaavat kyseessä olevia ravintoarvoja ja jotka ottavat huomioon eri tekijät, mutta jättänyt kuitenkin kansallisten viranomaisten valittavaksi muodon ja keinot, joiden avulla tämä tulos saavutetaan. Toiseksi koska kansallisille viranomaisille on direktiivin 1 artiklan 4 kohdan k alakohdassa ja 6 artiklan 8 alakohdassa myönnetty harkintavalta määrittää sekä keskiarvon laskemisessa huomioon otettava ajankohta että hyväksyttävät erot ilmoitetun lukuarvon ja viranomaistarkastuksessa saadun lukuarvon välillä, mainittuihin säännöksiin ei sisälly tarpeettomia tai kohtuuttomia rajoituksia elintarvikkeiden valmistajien toimintaan.

(ks. 47—49 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteinen kauppapolitiikka — Väärennettyjen ja laittomasti valmistettujen tavaroiden markkinoille saattamisen estämiseksi toteutettavat toimenpiteet — Asetus N:o 3295/94 — Ulkoisessa passituksessa olevat tavarat kuuluvat asetuksen soveltamisalaan — (Neuvoston asetuksen N:o 3295/94 2 ja 11 artikla)

2. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet — Asetukset — Täytäntöönpano jäsenvaltioissa — Velvollisuus tulkita kansallista lainsäädäntöä yhteisön oikeuden mukaisesti — Tämän velvollisuuden rajat — Legaliteettiperiaate

Tiivistelmä

1. Väärennettyjen ja laittomasti valmistettujen tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutuksen, viennin, jälleenviennin tai suspensiomenettelyyn asettamisen kieltämistä koskevista toimenpiteistä annetun asetuksen N:o 3295/94, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 241/1999, 11 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan määräämään seuraamukset tuon direktiivin 2 artiklassa säädetyn, väärennettyjen tavaroiden luovutusta vapaaseen liikkeeseen, vientiä, jälleenvientiä tai suspensiomenettelyyn asettamista koskevan kiellon rikkomisesta. Nämä säännökset ovat sovellettavissa tilanteeseen, jossa kahden Euroopan yhteisöön kuulumattoman valtion välillä kauttakuljetuksessa olevat tavarat väliaikaisesti pysäytetään tulliin jossakin jäsenvaltiossa kyseisen jäsenvaltion tulliviranomaisten suorittamin toimenpitein.

(ks. 55 ja 64 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Velvollisuus tulkita kansallista oikeutta yhteisön oikeuden mukaisesti yhteisön säännöksen sanamuodon ja tarkoituksen valossa siinä tarkoitetun tuloksen saavuttamiseksi ei voi yksinään ja jäsenvaltion antamasta lainsäädännöstä riippumatta määrittää tai ankaroittaa yhteisön säännöksiä rikkoneen toimijan rikosoikeudellista vastuuta.

Kyseiselle velvoitteelle on nimittäin yhteisön oikeuteen kuuluvista yleisistä oikeusperiaatteista, erityisesti oikeusvarmuuden ja taannehtivuuskiellon periaatteista johtuvat rajoituksensa. Erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa vahvistettu seuraamusten laillisuusperiaate, joka on jäsenvaltioiden valtiosääntöperinteisiin kuuluva yhteinen yhteisön oikeuden yleinen periaate, kieltää rikosoikeudellisten seuraamusten määräämisen menettelystä, jota ei ole kielletty kansallisessa säännössä, myös siinä tapauksessa, että kyseinen sääntö on yhteisön oikeuden vastainen.

(ks. 61, 63 ja 64 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Asia C-164/01 P

G. van den Berg

vastaan

Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio

Vahingonkorvauskanne – Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Maidon lisämaksu – Viitemäärä – Tuottajat, jotka ovat antaneet sitoumuksen maidon kaupan pitämisestä luopumisesta – SLOM-tuottajat – Tilanvaihdos – Viitemäärän epääminen

Tuomion tiivistelmä

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tuomion sellaista perustelua koskeva valitusperuste, joka ei ole tarpeen tuomiolauselman perustelemiseksi – Tehoton valitusperuste

2. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksu – Lisämaksuista vapautettujen viitemäärien myöntäminen – Tuottaja, joka pidättyy toimituksista maidon ja maitotuotteiden kaupan pitämisestä luopumista koskevan tai tuotannon muuttamista koskevan järjestelmän nojalla ja siirtää tämän jälkeen tilansa – Kansallinen hallintokäytäntö, jonka nojalla hän voi säilyttää erityisen viitemäärän tilan siirtotilanteessa – Luottamuksensuojan periaate – Ei ole loukattu

(Neuvoston asetus N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 764/89)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tuomion perustelut, jotka ovat yhteisön oikeuden vastaisia – Tuomiolauselma, josta ilmenevä lopputulos on perusteltu tuomion muiden oikeudellisten perustelujen vuoksi – Hylkääminen

1. Muutoksenhaun yhteydessä valitusperusteet, jotka kohdistuvat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion sellaisiin perusteluihin, joilla ei ole vaikutusta asian ratkaisuun, on suoralta kädeltä hylättävä, koska tuomiota ei voida kumota niiden perusteella.

(ks. 60 kohta)

2. Myönnettäessä asetuksen N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 764/89, nojalla maidon lisämaksusta vapautettua viitemäärää maidon tuottaja voi olettaa, että sovelletaan sellaista kansallista hallintokäytäntöä, jonka nojalla hän voi säilyttää erityisen viitemäärän alkuperäisen tilansa siirron jälkeen, ainoastaan tilanteessa, jossa sovellettavassa yhteisön säännöstössä on säädetty tällaisesta toimivaltaisten kansallisten viranomaisten mahdollisuudesta, tai jos yhteisö itse on ennalta luonut tilanteen, joka on voinut luoda tältä osin perustellun luottamuksen. Kansallisen hallintokäytännön olemassaolo ei yksinään voi olla perusteena sille, että tuottajalla on perusteltu luottamus siihen, että yhteisö toimii tämän käytännön mukaisesti.

(ks. 69 kohta)

3. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämät perustelut olisivat joltain osin yhteisön oikeuden vastaisia, valitus on kuitenkin hylättävä, jos tuomiolauselman tueksi on esitetty sellaisia muita oikeudellisia perusteluita, että siitä ilmenevä lopputulos on perusteltu.

(ks. 95 kohta)