EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(ensimmäinen jaosto)

17. päivänä maaliskuuta 2015

AX

vastaan

Euroopan keskuspankki (EKP)

”Henkilöstö — EKP:n työntekijät — Kurinpitomenettely — Kurinpitoseuraamus — Irtisanominen — Puolustautumisoikeudet — Oikeus tutustua kurinpitomenettelyn asiakirjoihin — Oikeus tutustua muita yksiköitä koskeviin tietoihin ja asiakirjoihin — Kohtuullinen aika — Kurinpitolautakunnan kokoonpanon lainmukaisuus — Kurinpitolautakunnan neuvontatehtävä — Seuraamuksen koventaminen suositellusta — Perusteluvelvollisuus — Yksikön johtaminen — Ilmeinen arviointivirhe — Seuraamuksen oikeasuhteisuus — Lieventävät seikat — Raskauttavat seikat — Lainvastaisuusväite”

Aihe:

Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen liitteenä olevan Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan 36.2 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa AX vaatii virkamiestuomioistuinta muun muassa yhtäältä kumoamaan Euroopan keskuspankin (EKP tai jäljempänä pankki) johtokunnan 28.5.2013 tekemän päätöksen, jolla hänelle määrättiin kurinpitoseuraamuksena irtisanomisajan mukainen irtisanominen, ja toisaalta myöntämään hänelle 20000 euroa korvauksena väittämästään henkisestä kärsimyksestä.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. AX vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan keskuspankin oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Koska Euroopan keskuspankin henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen 9 artiklan c kohdan sanamuodon mukaan näiden palvelussuhteen ehtojen mukaisten oikeuksien ja velvoitteiden tulkitsemisessa on otettava asianmukaisesti huomioon yhteisön toimielinten henkilöstöön sovellettavat asetuksissa, säännöissä ja oikeuskäytännössä vahvistetut periaatteet, unionin tuomioistuimet voivat, siltä osin kuin pankin työntekijöihiin sovellettavien sääntöjen mukainen kurinpitomenettely on tietyiltä osin samankaltainen kuin unionin virkamiehiin sovellettavissa henkilöstösäännöissä säädetty kurinpitomenettely, tarvittaessa soveltaa vastaavasti oikeuskäytäntöä, joka on muodostettu henkilöstösääntöjen mukaiseen kurinpitomenettelyyn liittyen. (ks. 102 ja 103 kohta)

Vaikka Euroopan keskuspankin työntekijöihin sovellettavissa säännöksissä säädetään sellaista työntekijää varten, jota vastaan on aloitettu kurinpitomenettely, lähtökohtaisesti rajaton mahdollisuus tutustua kurinpitomenettelyn asiakirjoihin, häntä puoltavat asiakirjat mukaan lukien, niissä ei kuitenkaan säädetä tämän työntekijän mahdollisuudesta tutustua rajattomasti kaikkiin tietoihin tai asiakirjoihin, jotka sijaitsevat pankin toimitiloissa tai jotka voidaan muodostaa uudelleen olemassa olevien asiakirjojen perusteella tai pankin toimitiloissa saatavilla olevien tietojen perusteella. Mitä tulee näihin viimeksi mainittuihin uudelleen muodostettuihin tietoihin tai asiakirjoihin, joiden ei lähtökohtaisesti katsota olevan erottamaton osa kurinpitomenettelyn asiakirja-aineistoa, työntekijöihin sovellettavissa säännöissä ei säädetä niiden luovuttamisesta viran puolesta asianomaiselle henkilölle. Oikeus saada tutustua kurinpitomenettelyn asiakirja-aineistoon, josta säädetään pankin työntekijöihiin sovellettavissa säännöissä, vastaa unionin oikeudessa ja muun muassa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja kurinpitomenettelyä koskevassa unionin oikeuskäytännössä vahvistettuja vaatimuksia. Pankin kurinpitolautakunnassa käytävän kaltaisen kurinpitomenettelyn kontradiktorinen luonne ja puolustautumisoikeudet tällaisessa menettelyssä edellyttävät, että asianomainen henkilö ja tarvittaessa hänen asianajajansa voivat saada tiedon kaikista tosiseikoista, joiden perusteella kurinpitopäätös on tehty, riittävän ajoissa huomautusten esittämistä varten. Näin ollen puolustautumisoikeuksien noudattaminen edellyttää, että asianomaiselle osapuolelle on tarjottu mahdollisuus tuoda tehokkaasti esille kantansa, mutta se edellyttää myös, että hän voi esittää kantansa ainakin unionin toimielimen hallussaan pitämistä asiakirjoista, jotka paljastavat asianomaisen puolustautumisoikeuksien käyttämistä varten tärkeitä tosiseikkoja. Vaatimusta siitä, että asianomaisen on voitava tutustua häntä koskeviin asiakirjoihin, ei kuitenkaan voida soveltaa kuin kurinpitomenettelyssä ja/tai hallinnon lopullisessa päätöksessä käytettyihin asiakirjoihin. Näin ollen hallinnon ei välttämättä tule toimittaa muita asiakirjoja noudattaakseen puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta. Tältä osin pankin tai kurinpitolautakunnan tehtävänä ei ole lausua tiettyjen asiakirjojen merkityksellisyydestä tai merkityksestä työntekijän puolustusta varten, koska ei voida sulkea pois, että pankin tai kurinpitolautakunnan merkityksettöminä pitämät asiakirjat voivat olla työntekijälle merkityksellisiä. Näin ollen pankki tai kurinpitolautakunta eivät voi yksipuolisesti sulkea hallinnollisesta menettelystä pois asiakirjoja, joita asianomainen saattaa käyttää vapautuakseen vastuusta. (ks. 114, 115 ja 120 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio ICI v. komissio (T‑36/91, EU:T:1995:118, 93 kohta); tuomio N v. komissio (T‑273/94, EU:T:1997:71, 89 kohta); tuomio Eyckeler & Malt v. komissio (T‑42/96, EU:T:1998:40, 81 kohta) ja tuomio Kaufring ym. v. komissio (T‑186/97, T‑187/97, T‑190/97 à T‑192/97, T‑210/97, T‑211/97, T‑216/97 à T‑218/97, T‑279/97, T‑280/97, T‑293/97 ja T‑147/99, EU:T:2001:133, 179 ja 185 kohta)

Kurinpitomenettelyn kohteena olevan Euroopan keskuspankin työntekijän vastuu on tarkasteltava erikseen ja itsenäisesti eli riippumatta siitä, onko muita työntekijöitä vastaan tehty päätös tai tällaisen päätöksen puuttuminen mahdollisesti laillinen tai lainvastainen. Työntekijä ei näin ollen voi tehokkaasti vedota siihen seikkaan, ettei yhtä tai useaa muuta työntekijää vastaan aloitettu kurinpitomenettelyä tosiseikoista, jotka ovat samankaltaisia kuin ne, joihin häntä vastaan vedotaan, riitauttakseen hänelle itselleen määrätyn seuraamuksen. (ks. 123 ja 228 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Williams v. tilintarkastustuomioistuin (134/84, EU:C:1985:297, 14 kohta) ja tuomio de Compte v. parlamentti (C‑326/91 P, EU:C:1994:218, 52 kohta) Ensimmäisen oikeuasteen tuomioistuin: tuomio de Compte v. parlamentti (T‑26/89, EU:T:1991:54, 170 kohta)

Sellaisen tutkintapaneelin toimintakertomusta, jonka Euroopan keskuspankin johtokunta muodosti väärinkäytösten paljastajan tekemän sellaisen ilmiannon johdosta, josta hallinnolle paljastui, että toimielimen yhdellä osastolla oli tiettyjä toiminnallisia häiriöitä, ei voida pitää pankin vastuulle kuuluvana kertomuksena toisin kuin henkilöstösääntöjen 8.3.2 artiklan mukaista kurinpitokertomusta, eikä voida myöskään katsoa, että se muodostaa pankin sisäisiin hallinnollisiin tutkimuksiin sovellettavista säännöistä annetun yleiskirjeen nro 1/2006 6 artiklan 14 kohdassa tarkoitetun perustellun kertomuksen. Kun nimittäin otetaan huomioon, että paneelin toimintakertomuksessa mahdollisesti esitettävät toteamukset ja lausunnot ovat luonteeltaan alustavia ja että väärinkäytösten paljastajalla on perusteltu intressi pysyä nimettömänä, tämä kertomus on luonteeltaan valmisteleva muistio, joka laaditaan ennen kurinpitomenettelyn aloittamista. Näin ollen tämä valmisteleva muistio on sisäinen asiakirja eikä se tässä asemassa ole osa kurinpitomenettelyn asiakirja-aineistoa, ja pankin henkilöstösääntöjen mukaisesti sen antaminen tiedoksi työntekijälle, jota vastaan on aloitettu kurinpitomenettely, ei ole tarpeellista hänen puolustautumisoikeuksiensa suojaamiseksi. Näin ollen kurinpitolautakunta ei ole käyttänyt sille näissä asioissa kuuluvaa harkintavaltaa virheellisellä tavalla katsoessaan, että koska kurinpitomenettelyn asiakirja-aineistossa on riittävästi näyttöä sekä niiden tosiseikkojen osalta, joita asianosaista vastaan on esitetty, että tämän viimeksi mainitun puolustusta koskevien väitteiden tueksi, tämän asiakirjan, joka sisältää paneelin alustavat arvioinnit, lisääminen asiakirja-aineistoon ei tuo mitään lisäarvoa ja se lisää perusteettomasti menettelyn kestoa. Lisäksi ei voida katsoa, että koska kurinpitolautakunta suostui pyytämään kyseistä kertomusta pankilta ja tarkastelemaan sitä voidakseen vastata asianomaisen tutustumispyyntöön, kyseisestä kertomuksesta tuli osa kurinpitomenettelyn asiakirja-aineistoa ja että kurinpitolautakunta tukeutui väistämättä kyseiseen kertomukseen lausuntonsa tekemistä varten. Joka tapauksessa vaikka hallinnolla on velvollisuus antaa henkilölle, jota kurinpitomenettely koskee, tiedoksi asiakirjat, joilla se nimenomaisesti perustelee asianomaiselle henkilölle vastaista päätöstä, ja kun pankki on henkilöstösääntöjen 8.3.11 artiklan nojalla velvollinen sallimaan tällaiselle henkilölle jäljennösten ottamisen kaikista menettelyyn liittyvistä, myös vastuusta vapauttamista tukevista asiakirjoista, tiettyjen asiakirjojen paljastamatta jättäminen voi johtaa kuurinpitopäätöksen kumoamiseen vain jos esitetyt väitteet voidaan näyttää toteen vain viittaamalla näihin viimeksi mainittuihin asiakirjoihin ja kun toisin sanoen asianomaisen henkilön ilmoittamien asiakirjojen paljastamatta jättäminen on voinut vaikuttaa tämän viimeksi mainitun kannalta vahingollisella tavalla kurinpitomenettelyn kulkuun ja kurinpitopäätöksen sisältöön. (ks. 135–139 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio R. v. komissio (255/83 ja 256/83, EU:C:1985:324, 24 kohta) ja tuomio Tzoanos v. komissio (C‑191/98 P, EU:C:1999:565, 34 et 35 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Y v. yhteisöjen tuomioistuin (T‑500/93, EU:T:1996:94, 45 kohta); tuomio N v. komissio (EU:T:1997:71, 92 kohta) ja tuomio E v. komissio (T‑24/98 et T‑241/99, EU:T:2001:175, 92 ja 93 kohta)

Euroopan keskuspankki voi institutionaalisen itsemääräämisoikeutensa puitteissa ottaa käyttöön kurinpitojärjestelmän, johon kuuluu kurinpitolautakunta, jonka kokoonpanoa koskevat säännöt voivat olla huomattavankin erilaiset kuin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 2 jaksossa olevat säännöt virkamiehiä ja muita unionin toimiehenkilöitä varten säädetyn kurinpitolautakunnan osalta. Tältä osin, vaikka pankin henkilöstösääntöjen 8.3.5 artiklassa ei vahvisteta hallinnon nimeämien jäsenten ja henkilöstön edustuksen nimeämien jäsenten välille samaa tasapainoa kuin virkamiehiin sovellettavissa henkilöstösäännöissä, pankin asiayhteydessä, jossa ei sovelleta henkilöstösääntöjä, on riittävät takeet siitä, että kurinpitolautakunnan johtokuntaa varten muotoilema ja vahvistama lausunto on puolueeton ja objektiivinen. Näitä takeita ovat ensinnäkin kurinpitolautakunnan kokoonpano, muun muassa siltä osin, että sen jäsenet työskentelevät eri yksiköissä, toiseksi se seikka, että henkilöstösääntöjen 8.3.7 artiklassa säädetään, että kurinpitolautakunnan päätöksenteko ja työskentely ovat luonteeltaan henkilökohtaisia ja luottamuksellisia ja että kurinpitolautakunnan jäsenet toimivat henkilökohtaisesti ja hoitavat tehtäviään täysin itsenäisesti, kolmanneksi se, että päätöksenteko on luoteeltaan kollegiaalista ja neljänneksi vielä se, että asianomainen voi vaatia yhden jäsenen jääväämistä. Tältä osin se seikka, että henkilöstöhallinnon pääosaston pääjohtaja tai apulaispääjohtaja on viran puolesta kurinpitolautakunnna jäsen, ei merkitse, että hän määrää tai voi määrätä kaikista työntekijöistä ja täten kurinpitolautakunnan ratkaisuista. Lisäksi henkilöstösääntöjen ulkopuolisessa asiayhteydessä, kuten pankin ja sen työntekijöiden välisessä työsuhteessa, on hyväksyttävää, että tällainen työntekijä edustaa pankin etuja kurinpitolautakunnassa; asian laita on täten sitä suuremmalla syyllä kun henkilöstöhallinnon pääosaston pääjohtaja ei ole jäsenenä pankin johtokunnassa, joka on kurinpitoasioissa päätöksentekovaltaa käyttävä elin. Näin ollen hallinnon nimeämää kurinpitolautakunnan jäsentä ei voida arvostella siitä, että hän on kurinpitomenettelyn kohteena olevan henkilön kuulemisen yhteydessä esittänyt kurinpitolautakunnassa asianomaiselle kysymyksiä tavalla, jonka tämä henkilö käsitti häntä vastaan esittetyinä syytöksinä. Tällainen toiminta, jos oletetaan että se on näytetty toteen, ei nimittäin välttämättä ole osoitus puolueellisuudesta vaan se voidaan selittää halulla osallistua kontradiktoriseen näkemystenvaihtoon asettamalla asianomainen henkilö vastakkain niiden väitteiden kanssa, joita häntä vastaan esitetään. Vaikka kyseinen henkilö saattoi subjektiivisesti käsittää henkilöstöhallinnon pääosaston apulaispääjohtajan hänen kuulemisensa aikana tekemät väliintulot syyttävinä, tämä ei sellaisenaan merkitse puolustautumisoikeuksien tai syyttömyysolettaman periaatteen loukkaamista. Ei myöskään voida todeta ennenaikaisesti, että henkilöstöhallinnon pääosaston pääjohtaja tai apulaispääjohtaja on tehtäviensä vuoksi välttämättä eturistiriitatilanteessa eli tilanteessa, jossa työntekijä joutuu tehtäviensä hoitamisen yhteydessä lausumaan asiasta, jonka käsittelyssä tai ratkaisussa hänellä on henkilökohtainen intressi, joka on omiaan asettamaan kyseenalaiseksi hänen riippumattomuutensa. Lisäksi henkilöstösääntöjen 8.3.5 artiklassa ei myönnetä kurinpitolautakunnan puheenjohtajan tehtävää kyseiselle pääjohtajalle tai apulaispääjohtajalle, vaan pankin ulkopuoliselle henkilölle, vaikkei tällä henkilöllä ole äänioikeutta. Joka tapauksessa tuomioistuinvalvonta, jota unionin tuomioistuimet harjoittavat Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja pankin perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan 36.2 artiklan nojalla nostetun kanteen yhteydessä, tarjoaa mahdollisuuden asianmukaisen ja tehokkaan kanneoikeuden käyttämiseen riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla, mikä mahdollistaa tarvittaessa kurinpitolautakunnan kokoonpanossa ilmenneiden puutteiden tai heikkouksien oikaisemisen. (ks. 148 ja 150–157 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio X v. EKP (T‑333/99, EU:T:2001:251); tuomio Onidi v. komissio (T‑197/00, EU:T:2002:135, 132 kohta); tuomio Zavvos v. komissio (T‑21/01, EU:T:2002:177, 336 kohta) ja Giannini v. komissio (T‑100/04, EU:T:2008:68, 223 kohta) Euroopan unionin yleinen tuomioistuin: tuomio Andreasen v. komissio (T‑17/08 P, EU:T:2010:374, 145 kohta)

Euroopan keskuspankin työntekijöihin sovellettavan kurinpitomenettelyn osalta syyttömyysolettaman loukkaaminen voidaan todeta vain jos asiassa on ilmennyt seikkoja, jotka osoittavat hallinnon päättäneen menettelyn alusta alkaen, että asianomaiselle henkilölle määrätään joka tapauksessa seuraamus hänen esittämistään selityksistä riippumatta. Tältä osin se seikka, että kaksi kurinpitolautakunan jäsentä on esittänyt lausuntoja, joiden mukaan väitettyjen laiminlyöntien taustalla oli asianomaisen henkilön henkilökohtaisen intressin tavoittelu, ei millään tavoin osoita, että syyttömyysolettaman periaatetta olisi loukattu. Tällainen lausunto nimittäin vain kuvastaa näkemystenvaihdon kollegiaalisuuden periaatetta ja mahdollisuutta esittää mielipiteitä, jotka eriävät kurinpitolautakunnan enemmistön tekemästä lopullisesta lausunnosta. Samalla tavoin se seikka, että johtokunta päätti määrätä seuraamuksen, joka on yksi vakavimmista henkilöstösäännöissä säädetyistä seuraamuksista, ei sellaisenaan ole osoitus syyttömyysolettaman rikkomisesta kurinpitomenettelyn aikana. (ks. 162, 166 ja 167 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Pessoa e Costa v. komissio (T‑166/02, EU:T:2003:73, 56 kohta)

Euroopan keskuspankki tai tapauksen mukaan Euroopan petostentorjuntavirasto on velvollinen toimimaan kurinpitoasioissa joutuisasti siitä hetkestä lähtien, kun se saa tiedon tosiseikoista ja menettelyistä, jotka saattavat merkitä pankin työntekijöille kuuluvien velvollisuuksien laiminlyöntejä, tutkimuksen aloittamisen aiheellisuuden arvioimista varten ja, jos tutkimus aloitetaan, sen kuluessa ja pankin osalta kurinpitomenettelyn toteuttamisessa. Pankin on näin ollen huolehdittava kurinpitomenettelyssä siitä, että jokainen toimenpide toteutetaan kohtuullisen ajan kuluessa edellisestä toimenpiteestä. Tältä osin kohtuullisen keston periaatetta ei ole loukattu kun kyseessä on kurinpitomenettely, jonka yhteydessä syytetoimenpiteiden ja niitä seuraavien toimenpiteiden välissä on kulunut täysin kohtuullinen aika ja, mikäli viivästyksiä on tapahtunut, ne johtuivat tarpeesta kunnioittaa asianomaisen henkilön puolustautumisoikeuksia ja vastata hänen edustajansa esittämiin lukuisiin kommentteihin ja huomautuksiin. Lisäksi vaikka pitäisi paikkansa, että asianomainen henkilö joutuu ennen kurinpitomenettelyn aloittamista suoritetun tutkinnan ja kurinpitomenettelyn aikana odottamaan ja olemaan epävarmassa tilanteessa muun muassa ammatillisen tulevaisuutensa osalta, tämä seikka ei vaikuta kurinpitopäätöksen pätevyyteen, koska tällainen tilanne on erottamaton osa kaikkia kurinpitomenettelyitä ja koska kurinpitomenettelyn aloittaminen on unionin sen edun mukaista, joka ohjaa pankin toimintaa silloin kun on esitetty sen työntekijöiden nuhteettomuuden epäilyksenalaiseksi asettavia väitteitä ja joka edellyttää pankkia toteuttamaan vaaditut toimenpiteet, asianomaisen henkilön virantoimituksesta pidättäminen mukaan lukien, jotta taataan tämän henkilön moitteeton käytös tehtävien hoitamisessa. (ks. 173, 175, 182 ja 184 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Teixeira Neves v. yhteisöjen tuomioistuin (T‑259/97, EU:T:2000:208, 125 kohta) ja tuomio Pessoa e Costa v. komissio (EU:T:2003:73, 66 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio Kerstens v. komissio (F‑12/10, EU:F:2012:29, 124 et 125 kohta) ja tuomio Goetz v. alueiden komitea (F‑89/11, EU:F:2013:83, 126 kohta)

Kurinpitoa koskevissa asioissa jos Euroopan keskuspankin työntekijälle lopuksi määrätty seuraamus on kurinpitolautakunnann ehdottamaan seuraamusta ankarampi, kun otetaan huomioon kaikille kurinpitomenettelyille ominaiset vaatimukset, on pankin päätöksessä, vaikka kyseessä on vain sopimukseen perustuva työsuhde, täsmennettävä syyt, joiden vuoksi pankki päätti poiketa kurinpitolautakuntansa lausunnosta. Tämä velvollisuus täyttyy tapauksessa, jossa pankin johtokunta selventää syitä, joiden vuoksi se päätyi ankarampaan seuraamukseen kuin siihen, josta kurinpitolautakunnan jäsenet pääsivät konsensuksen avulla yhteisymmärrykseen. Tältä osin se, että johtokunnan päättämä seuraamus vastaa sitä seuraamusta, jota puolsivat kurinpitolautakunnan neljästä äänioikeutetusta jäsenestä kaksi, ei sellaisenaan ole omiaan tekemään kurinpitopäätöksestä perusteluvelvollisuuden kannalta virheellisen. Kurinpitolautakunnan lausunto ei myöskään sido johtokuntaa, kuten pankin henkilöstösääntöjen 8.3.17 artiklassa nimenomaisesti todetaan. Näin ollen vaikka kurinpitolautakunnan enemmistö on yhtä mieltä siitä, että sen kannalta johtokunta voi todeta luottamussuhteen katkeamisen vain jos tämä viimeksi mainittu katsoo, että asianomainen henkilö tavoitteli henkilökohtaista etua, voi johtokunta katsoa sen laajan harkintavallan yhteydessä, joka sille kuuluu pankin työntekijöitä koskevien rehellisyyden vaatimusten määrittelemisessä, että luottamussuhde on katkennut, mukaan lukien silloin kun kurinpitolautakunta ei ole sitä ehdottanut eli vaikkei ole esitetty näyttöä siitä, että asianomainen henkilö tavoitteli henkilökohtaista etuaan. (ks. 190, 196 ja 197 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Adams v. komissio (228/83, EU:C:1985:28, 35 kohta) ja tuomio F. v. komissio (228/83, EU:C:1985:28, 35 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio N v. komissio (T‑198/02, EU:T:2004:101, 95 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio EH v. komissio (F‑42/14, EU:F:2014:250, 132 kohta)

Mitä tulee Euroopan keskuspankin kurinpitolautakunnan pankin työntekijän syyksi toteamien laiminlyöntien vakavuuteen ja näihin laiminlyönteihin nähden asianmukaismman seuraamuksen valintaan, nämä kuuluvat lähtökohtaisesti pankin laajaan harkintavaltaan paitsi jos määrätty seuraamus on tosiseikkoihin nähden kohtuuton. Tällä toimielimellä on näin ollen toimivalta arvioida työntekijänsä vastuuta ja valita sen jälkeen kurinpitoseuraamus, joka sen mukaan on asianmukainen seuraamus todetuista kurinpitorikkomuksista. Kun tosiseikkojen paikkansapitävyys on vahvistettu, on tuomioistuinvalvonnan rajoituttava pankilla kurinpidollisissa asioissa olevan laajaan harkintavaltaan nähden sen tarkastamiseen, ettei asiassa ole tapahtunut ilmeistä arviointivirhettä ja toimivallan väärinkäyttöä. Mitä tulee kurinpitoseuraamuksen oikeasuhtaisuuteen todettuihin tosiseikkoihin nähden, on unionin tuomioistuinten otettava huomioon, että seuraamuksen määrittelemisen on perustuttava kokonaisarviointiin, joka pankin on suoritettava kaikista kunkin yksittäistapauksen konkreettisista tosiseikoista ja ominaisista olosuhteista. Tältä osin on korostettava, että virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen tavoin pankin työntekijöihin sovellettavissa oikeussäännöissä ja muun muassa sen henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen 45 artiklassa ei säädetä kiinteästä yhteydestä siinä mainittujen seuraamusten ja ammatillisten velvollisuuksien mahdollisten eri laiminlyöntien välillä eikä siinä täsmennetä, missä määrin raskauttavat tai lieventävät seikat on otettava huomioon seuraamuksen valinnassa. Tältä osin hallinnolla on toimivalta arvioida työntekijänsä vastuuta eri tavalla kuin kurinpitolautakunta on arvioinut ja valita tämän jälkeen kurinpitoseuraamus, jota se pitää asianmukaisena seuraamuksena todetuista kurinpitorikkomuksista. Ensimmäisenä oikeusasteena asiaa tarkastelevan tuomioistuimen on siis rajoitettava tarkastelunsa koskemaan kysymystä siitä, painottiko pankki raskauttavia ja lieventäviä seikkoja oikeassa suhteessa. Tältä osin on täsmennettävä, ettei tuomioistuin voi tämän tarkastelun yhteydessä korvata omalla arvioinnillaan pankin tältä osin tekemiä arvoarvosteluita ja sille kuuluvaa kurinpitoseuraamuksen valintaa. (ks. 205–207 ja 245 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Y v. yhteisöjen tuomioistuin (EU:T:1996:94, 56 kohta); tuomio Tzikis v. komissio (EU:T:2000:130, 48 kohta); E v. komissio (EU:T:2001:175, 85 ja 86 kohta); tuomio X v. EKP (EU:T:2001:251, 221 ja 222 kohta ja tuomio Afari v. EKP (T‑11/03, EU:T:2004:77, 203 kohta) Euroopan unionin yleinen tuomioistuin: tuomio BG v. oikeusasiamies (T‑406/12 P, EU:T:2014:273, 64 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio Nijs v. tilintarkastustuomioistuin (F‑77/09, EU:F:2011:2, 132 kohta) ja tuomio EH v. komissio (EU:F:2014:250, 92 ja 93 kohta)

Euroopan keskuspankin henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen 4 artiklan a alakohdalla ja Euroopan keskuspankin menettelytapaohjeiden 2, 2.2, 4.1, 4.2 ja 5.1 artiklalla on tarkoitus taata, että pankin työntekijät osoittavat käyttäytymisellään sellaista arvokkuutta, joka noudattaa sitä erityisen hyvän ja kunnioitettavan käytöksen mallia, jota voidaan perustellusti odottaa kansainvälisen järjestön työntekijöiltä, vaikka heidän työsuhteensa perustuu sopimukseen. Erityisesti kyseisen 4 artiklan a alakohdassa säädettyä velvollisuutta käyttäytyä tavalla, joka soveltuu heidän tehtäviinsä ja pankin ominaisuuteen unionin elimenä, on tulkittava siten, että siinä asetetaan pankin työntekijöille muun muassa lojaaliutta ja arvokkuutta koskevat velvollisuudet, jotka ovat samankaltaiset kuin unionin virkamiehiin sovellettavat velvollisuudet. Tältä osin pankin työntekijöihin sovellettavista oikeussäännöistä voidaan tuoda esille pankin työntekijän lojaalisuusvelvollisuus hänen työnantajanaan olevaa toimielintä kohtaan, ja hänen on tämän velvollisuuden johdosta käyttäydyttävä, etenkin jos hän on korkeassa palkkaluokassa, tavalla, joka ei anna aihetta minkäänlaisille epäilyksille, jotta pankin ja tämän työntekijän välinen luottamussuhde säilyy. Kun otetaan huomioon unionin ja sen työntekijöiden välisen luottamussuhteen merkitys sekä unionin sisäisen toiminnan kannalta että sen ulospäin itsestään antaman kuvan kannalta ja pankin henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen 4 artiklan a alakohdan ja menettelytapaohjeiden yleinen sanamuoto, niillä katetaan kaikki tilanteet ja kaikenlainen käytös, jonka osalta pankin työntekijän on kohtuudella ymmärrettävä, kun otetaan huomioon hänen palkkaluokkansa ja hoitamansa tehtävät sekä asian olosuhteet, että se on omiaan vaikuttamaan kolmansien silmissä käytökseltä, joka voi aiheuttaa sekaannusta siitä, mitä intressejä unioni, jota hänen oletetaan palvelevan, tavoittelee. Kun otetaan huomioon pankin vastuu unionin rahapolitiikan johtamisessa, pankin maine perustuu sen rooliin esimerkillisenä, tehokkaana ja vastuullisena hallintoelimenä, mikä merkitsee, että sillä on oltava palveluksessaan työntekijöitä, joiden rehellisyys ei jätä sijaa moitteille. Tästä muistutetaan menettelytapaohjeiden 2.2 kohdassa, jonka mukaisesti pankin työntekijöiden on oltava tietoisia velvollisuuksiensa ja tehtäviensä merkityksestä, otettava huomioon yleisön odotukset heidän moraalisesta käytöksestään, käyttäydyttävä tavalla, joka ylläpitää ja vahvistaa yleisön luottamusta pankkiin ja edesautettava pankin tehokasta hallintoa. Tällaiset velvollisuudet ovat ensisijaisen tärkeitä pankille annettujen tavoitteiden saavuttamisessa ja ne muodostavat olennaisen osan käytöstä, joka tämän toimielimen työntekijöiden on omaksuttava toimielimen riippumattomuuden ja arvokkuuden säilyttämiseksi. Näin ollen tapauksessa, jossa johtotehtävissä toimiva pankin työntekijä, jolla on huomattava vastuu toimielimen maineen ja taloudellisten etujen säilyttämisessä, on antanut määräyksen ostaa pankin määrärahoilla tavaroita henkilökohtaista etua tavoitellessaan, voi pankki katsoa, että työntekijä on loukannut peruuttamattomalla tavalla hänen ja pankin välistä luottamussuhdetta. Tällaisessa tilanteessa pankki nimittäin voi sille henkilöstönsä rehellisyyttä koskevien vaatimusten määrittelemisessä kuuluvan laajan harkintavallan yhteydessä katsoa, että huolimatta asianomaisen toiveesta jatkaa työsuhdetta, tämän luottamussuhteen palauttaminen on poissuljettu, mikä näin ollen tekee vaikeammaksi tai jopa mahdottomaksi unionin pankille uskomien tehtävien täyttämisen yhteystyössä tämän työntekijän kanssa. Tältä osin pankki voi laajan harkintavaltansa puitteissa ja sen ja työntekijän välisen sopimukseen perustuvan työsuhteen kannalta katsoa, että lievempi seuraamus on riittämätön merkittävästä budjetista vastuussa olleen henkilön tekemien virheiden kannalta ja että kun otetaan huomioon yhden sen johtajan, jolta odotetaan esimerkillistä käytöstä, ammatillisten velvollisuuksiensa laiminlyönnin tahallisuus ja vakavuus, on luottamussuhde katkennut lopullisesti. (ks. 209, 210, 231–234, 236 ja 237 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Williams v. tilintarkastustuomioistuin (T‑146/94, EU:T:1996:34, 65 kohta); tuomio N v. komissio (EU:T:1997:71, 127 ja 129 kohta); tuomio Yasse v. EIP (T‑141/97, EU:T:1999:177, 108 ja 110 kohta) ja tuomio Afari v. EKP (EU:T:2004:77, 193 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio Gomes Moreira v. ECDC (F‑80/11, EU:F:2013:159, 63 ja 67 kohta)

Kurinpitomenettelyä koskevissa asioissa esimiesten valvontatehtäviensä yhteydessä ja pankin muiden yksiköiden asianomaisen, joka on vastuussa tekemisistään, johtamaan osastoon kohdistaman budjettivalvonnan ja taloudellisen valvonnan yhteydessä tekemät mahdolliset laiminlyönnit eivät muodosta lieventävää seikkaa johtotehtävissä toimivan Euroopan keskuspankin työntekijän ammatillisten velvollisuuksien laiminlyönnille. Samalla tavoin vaikka pankin on palvelussuhteen ehtojen 45 artiklan mukaisesti otettava huomioon työntekijän käytös koko työuran ajan, tämä huomioon ottaminen ei välttämättä merkitse lieventävän seikan huomioon ottamista. Pankki saattoi kuitenkin perustellusti katsoa, että tosiseikat olivat niin vakavia, että vaikka asianomaisen henkilön suorittama työ oli poikkeuksellista, sillä ei olisi minkäänlaista vaikutusta. Erityisesti ei voida katsoa, että sillä verukkeella, että työntekijä myötävaikuttaa huomattavien kokonaissäästöjen muodostumiseen toimielimen toimintabudjettiin, tämä työntekijä voi katsoa olevansa vapautettu hyvän budjettihallinnon ja taloushallinnon perustavanlaatuisista säännöistä sillä perusteella, että hänen luvattomat toimensa koskevat summia, jotka ovat pieniä hänen vastuullaan olevaan kokonaisbudjettiin nähden. Oli kyseessä minkäsuuruinen summa hyvänsä, kaikki julkiset menot on suoritettava talousarviota ja tilinpitoa koskevan kurinalaisuuden sääntöjen mukaisesti. Väite siitä, ettei asianomainen henkilö ollut saanut koulutusta budjetin hallinnoinnista ja ostoja koskevista säännöistä on tehoton, koska asianomainen ei voinut tämän mahdollisen puutteen vuoksi toimia Euroopan keskuspankin sisäisissä asiakirjoissaan asettamia nimenomaisia sääntöjä laiminlyöden. (ks. 222, 225 ja 226 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Ranskan tasavalta v. komissio (Stardust Marine) (C-324/44, 16.5.2002, Kok., s. I-4397, 52 kohta) ja tuomio R. v. komissio, (EU:C:1985:324, 44 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Z v. parlamentti (T‑242/97, EU:T:1999:92, 115 kohta); tuomio Yasse v. EIP (EU:T:1999:177, 114 kohta) ja tuomio X v. EKP, EU:T:2001:251, 233 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio IBM v. komissio (EU:C:2014:250, 119 kohta) ja tuomio EH v. komissio (EU:F:2014:250, 119 kohta)