ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet — Komission päätös, jolla jäsenvaltiolle annetaan mahdollisuus jakaa siirtymäaikana päästöoikeuksia maksutta sähköntuotannon nykyaikaistamiseksi — Yleisesti sovellettava toimi — Kyse ei ole hallintotoimesta, joka voisi olla sisäisen uudelleentarkastelun kohteena asetuksen N:o 1367/2006 nojalla (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1367/2006 2 artiklan 1 kohdan g alakohta ja 10 artiklan 1 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87 9 ja 10 c artikla) (ks. 33–45 kohta)
25

Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdassa määrätään, että välitoimihakemuksissa on ilmoitettava oikeudenkäynnin kohde ja seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua. Välitoimista päättävä tuomari voi siten lykätä täytäntöönpanoa ja määrätä muista välitoimista, jos on selvitetty, että niistä määrääminen ilmeisesti on tosiasiallisesti ja oikeudellisesti perusteltua (fumus boni juris) ja että ne ovat kiireellisiä siinä mielessä, että niitä hakeneen asianosaisen etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi on tarpeen, että näistä toimista määrätään ja niiden vaikutukset alkavat jo ennen kuin pääasiassa annetaan ratkaisu. Välitoimista päättävän tuomarin on myös tilanteen mukaan vertailtava esillä olevia intressejä (asia C-445/00 R, Itävalta v. neuvosto, määräys 23.2.2001, Kok., s. I-1461, 73 kohta).
Hakemus, jossa on vaadittu Syyriaan kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2011/273/YUTP muuttamisesta 2.9.2011 annetun neuvoston päätöksen 2011/522/YUTP (EUVL L 228, s. 16), Syyrian tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 442/2011 muuttamisesta 2.9.2011 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 878/2011 (EUVL L 228, s. 1), Syyriaan kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2011/273/YUTP muuttamisesta 13.10.2011 annetun neuvoston päätöksen 2011/684/YUTP (EUVL L 269, s. 33) ja Syyrian tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 442/2011 muuttamisesta 13.10.2011 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1011/2011 (EUVL L 269, s. 18) täytäntöönpanon lykkäämistä siltä osin kuin nämä asetukset ja päätökset koskevat kantajaa
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentin määräys 2.3.2011 – Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband vastaan komissio

(asia T-22/11 R)

Väliaikainen oikeussuoja – Välitoimihakemus – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

Välitoimet – Täytäntöönpanon lykkääminen – Tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Hakijan tarve pyydetyn lykkäyksen saamiseen – Unionin yleinen tuomioistuin on suostunut kyseisen toimen täytäntöönpanon lykkäämiseen – Uusi välitoimihakemus, jolla on sama kohde ja josta ei voi olla mitään etua hakijalle, on jätettävä tutkimatta (SEUT 278 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 1 kohta) (ks. 10–12 kohta)

Aihe

Hakemus valtiontuesta (MC 8/2009 ja C 43/2009, Saksa – WestLB myynnit) 21.12.2010 annetun komission päätöksen K(2010) 9525 lopullinen täytäntöönpanon lykkäämiseksi siltä osin kuin kyseisestä päätöksestä seuraa, että Westdeutsche Immobilien Bank AG:n uusi liiketoiminta on lopetettava 15.2.2011 jälkeen

Ratkaisu

1) Välitoimihakemus hylätään.

2) Lausunnon antaminen Westdeutsche ImmobilienBank AG:n väliintulohakemuksesta raukeaa.
Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 122 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”komissio tutkii niiden [sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit)] pääjohtajan toimien laillisuuden, joiden osalta toisen elimen suorittamasta laillisuuden tutkimisesta ei säädetä yhteisön oikeudessa – –”. Niinpä kyseisen säännöksen soveltamisala on nimenomaisesti rajattu tilanteisiin, joissa SMHV:n pääjohtajan toimien laillisuutta ei valvo mikään muu elin. Unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin SEU 19 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuna unionin tuomioistuimeen kuuluvana tuomioistuimena tällainen ”muu elin” siltä osin kuin se harjoittaa tällaista SEUT 263 artiklan ensimmäisen kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettua laillisuusvalvontaa.

Tästä seuraa, että SMHV:n pääjohtajan toimi ei kuulu asetuksen N:o 207/2009 122 artiklan soveltamisalaan ja että näin ollen ei voida soveltaa muun muassa kyseisen artiklan 3 kohdan toista virkettä, jonka mukaan ”asia on komissiossa pantava vireille kuukauden määräajassa alkaen päivästä, jona se, jota asia koskee, on ensimmäisen kerran saanut tiedon kyseisestä toimesta”. Niinpä SMHV ei voi väittää, että SMHV:n pääjohtajan toimea koskevan kantelun tekeminen komissiolle, tällaisen hallinnollisen menettelyn toteuttaminen tai komission mahdollinen eksplisiittinen tai implisiittinen päätös mainitusta kantelusta olisivat millään muotoa unionin tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen ja neljännen kohdan nojalla nostettavan kanteen tai jopa sen tutkittavaksi ottamisen ehdottomia edellytyksiä.

Tällaisen arvioinnin vahvistaa asetuksen N:o 207/2009 122 artiklan teleologinen tulkinta. Silloin, kun perustamissopimuksen mukaista oikeussuojaa tuomioistuimissa koskevaa järjestelmää sääntelevää EY 230 artiklan ensimmäistä kohtaa rasitti vielä unionin elinten ja laitosten toimia koskeva puute, saman asetuksen 122 artiklalla toteutetun kaltainen laillisuusvalvontatehtävän antaminen komissiolle vastasi unionin lainsäätäjän havaitsemaa tarvetta saada komissio tekemään päätös, jotta unionin elinten tai laitosten toimet olisivat vähintään välillisesti kannekelpoisia unionin tuomioistuimissa. Niinpä muotoilu ”toimien – –, joiden osalta toisen elimen suorittamasta laillisuuden tutkimisesta ei säädetä yhteisön oikeudessa”, vahvistaa, että kyse on täydentävän ja toissijaisen valvontavallan antamisesta komissiolle, jotta mahdollisuus saattaa asia unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi voidaan ainakin tavaramerkkiasetuksen N:o 207/2009 122 artiklan 3 kohdan kolmannessa ja neljännessä virkkeessä tarkoitetun komission eksplisiittisen tai implisiittisen päätöksen avulla turvata. Tämä tavoite on kuitenkin viimeistään SEUT 263 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen voimaantulon myötä menettänyt olemassaoloperusteensa, eikä sillä voida perustella mainitun asetuksen 122 artiklan mukaisen menettelyn väitettyä pakollisuutta välivaiheena ennen asian saattamista unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi.

(ks. 54–56 kohta)
Asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsittelevä tuomioistuin on yksin toimivaltainen yhtäältä määrittämään ratkaisun perustaksi asetettavan tosiseikaston, lukuun ottamatta sellaisia tapauksia, joissa määritetyn tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi sille toimitetusta aineistosta, ja toisaalta arvioimaan tätä tosiseikastoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleelle tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, se, miten tämä tuomioistuin on arvioinut tosiseikastoa, ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin. Tällaisen vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä toimitetusta aineistosta selvästi ilman, että tosiseikastoa ja selvitystä on tarpeen ryhtyä arvioimaan uudelleen.

(ks. 18 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑222/07 P, Kerstens v. komissio, 8.9.2008 (Kok. H. s., I-B-1-37 ja II-B-1-267, 60–62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Hakemus valtiontuista C 38/A/04 (ex NN 58/04) ja C 36/B/06 (ex NN 38/06), jotka Italia on toteuttanut Alcoa Trasformazionin hyväksi, 19.11.2009 tehdyn komission päätöksen K(2009) 8112 lopullinen täytäntöönpanon lykkäämiseksi
Unionin yleisen TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (muutoksenhakujaosto)

17 päivänä maaliskuuta 2011

Asia T-44/10 P

Luigi Marcuccio

vastaan

Euroopan komissio

Muutoksenhaku – Henkilöstö – Virkamiehet – Sosiaaliturva – Sairauskulujen korvaaminen – Perusteluvelvollisuus – Virkamiehelle vastainen toimi – Selvästi perusteeton valitus

Aihe: Valitus, jossa vaaditaan Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa F-11/09, Marcuccio vastaan komissio, 25.11.2009 antaman määräyksen kumoamista.

Ratkaisu: Valitus hylätään. Marcuccio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan komissiolle tässä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Virkamiehelle vastainen päätös – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(Henkilöstösääntöjen 25 artikla)

2. Virkamiehet – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Sairauskulujen korvaamista täysimääräisesti koskevan hakemuksen hylkääminen sen jälkeen, kun on katsottu, että kyseessä ei ole vakava sairaus, ei kuulu tämän käsitteen soveltamisalaan

(Henkilöstösääntöjen 90 artikla)

1. Perusteluvelvollisuudella on tarkoitus yhtäältä antaa sille, jota asia koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko siinä sellainen virhe, jonka perusteella sen laillisuus voidaan riitauttaa, ja toisaalta antaa tuomioistuimelle mahdollisuus valvoa päätöksen laillisuutta. Asianmukaiset perustelut riidanalaisen päätöksen laillisuuden arvioimiseksi ovat myös perustelut, jotka esitetään päätöksessä, jolla valitus hylätään.

(ks. 32 ja 33 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 195/80, Michel v. parlamentti, 26.11.1981 (Kok., s. 2861, 22 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-404/06 P, ETF v. Landgren, 8.9.2009 (Kok., s. II-2841, 108 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T-377/08 P, komissio v. Birkhoff, 9.12.2009, 64 kohta ja asia T-284/09 P, Meister v. SMHV, 21.6.2010, 21 kohta

2. Uusien seikkojen puuttuessa sairauskulujen korvaamista täysimääräisesti koskevan hakemuksen, jonka virkamies on esittänyt sen jälkeen, kun nimittävä viranomainen on kieltäytynyt tunnustamasta, että hänellä on vakava sairaus, jonka vuoksi hänellä on oikeus kyseiseen korvaukseen henkilöstösääntöjen 72 artiklan mukaisesti, hylkääminen ei ole virkamiehelle vastainen toimi, koska sillä ei muuteta mitenkään sen, jota asia koskee, oikeudellista tilannetta.

(ks. 45 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-143/08, Marcuccio v. komissio, 9.9.2008, 39–41 kohta ja asia T-144/08, Marcuccio v. komissio, 32–34 kohta, pysytetty asiassa C-513/08 P, Marcuccio v. komissio, 9.12.2009, 53 kohta ja asiassa C-528/08 P, Marcuccio v. komissio, 44 kohta
Unionin yleisen tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 4.6.2012 – Azienda Agricola Bracesco vastaan komissio

(asia T-440/09)

Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Maatalous – Lintuinfluenssa – Muna- ja siipikarja-alan poikkeukselliset markkinatukitoimenpiteet – Viiriäisten jättäminen korvaukseen oikeuttavien lajien ulkopuolelle – Yhdenvertainen kohtelu ja syrjintäkielto – Syy-yhteyden puuttuminen – Selvästi täysin perusteeton kanne

1. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset – Lainvastaisuus – Vahinko – Syy-yhteys – Kumulatiiviset edellytykset (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 9–11 kohta)

2. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset – Lainvastaisuus – Asetus N:o 1010/2006 – Taloudellista tukea koskevien toimenpiteiden myöntämättä jättäminen viiriäisten tuottajille – Asetus N:o 2777/75 – Soveltamisala – Viiriäisten jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle – Toimenpiteiden itsenäistä laajentamista muihin siipikarjalajeihin ei ole hyväksytty – Siipikarjan määritelmän laajentamista direktiivin 2005/94 nojalla ei ole hyväksytty – Lainvastaisuuden puuttuminen (Neuvoston asetus N:o 2777/75; komission asetus N:o 1010/2006; neuvoston direktiivi 2005/94) (ks. 15, 18, 20, 21 ja 27 kohta)

3. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset – Syy-yhteys – Todistustaakka – Syy-yhteyden katkeaminen kantajan moitittavan menettelyn johdosta (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 37–40 kohta)

Aihe

Kanne, jolla vaaditaan korvausta vahingosta, joka kantajalle väitetään aiheutuneen eräissä jäsenvaltioissa toteutettavista muna- ja siipikarja-alan poikkeuksellisista markkinatukitoimenpiteistä 3.7.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1010/2006 (EUVL L 180, s. 3) antamisesta siltä osin kuin siinä ei säädetä kyseisistä toimenpiteistä viiriäisten tuotanto- ja myyntialalla toimivien siipikarjan kasvattajien hyväksi.

Ratkaisu

1) Kanne hylätään selvästi täysin perusteettomana.
112

Silloin, kun jäsenvaltio on ilmoittanut jostakin muusta kuin asetuksessa N:o 139/2004 huomioidusta yleisestä edusta, jonka suojelemisen se haluaa taata, komissio aloittaa asetuksen 21 artiklan 4 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyn valvontamenettelyn. Tämän jälkeen se on velvollinen tutkimaan, onko kyseinen etu sopusoinnussa yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden ja muiden yhteisön sääntöjen kanssa, ennen kuin se ilmoittaa päätöksestään asianomaiselle jäsenvaltiolle 25 työpäivän kuluessa mainitusta ilmoituksesta, millä vältetään mahdollisimman hyvin se, että kyseinen päätös tehtäisiin vasta sen jälkeen, kun suunnitellun keskittymän syntymistä on jo lopullisesti haitattu kansallisilla toimenpiteillä (ks. analogisesti edellä 107 kohdassa mainittu asia Portugali v. komissio, tuomion 55 kohta). Tällaisessa tapauksessa komissio on siis velvollinen – voidakseen taata asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan nojalla tekemänsä päätöksen tehokkuuden – tekemään asianomaiseen jäsenvaltioon nähden päätöksen, jossa se joko hyväksyy kyseessä olevan edun sen vuoksi, että se on sopusoinnussa yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden ja muiden yhteisön sääntöjen kanssa, tai jättää tämän edun hyväksymättä sen vuoksi, että se ei ole sopusoinnussa näiden periaatteiden ja sääntöjen kanssa.
2)

Tämän lykkäämisen edellytyksenä on, että United Phosphorus Ltd ja komissio toimittavat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon viimeistään 15.3.2010 huomautuksensa yksityiskohtaisista säännöistä neuvoston direktiivin 91/414/ETY soveltamiseksi siltä osin kuin on kyse direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun työohjelmaan kuuluneiden mutta direktiivin liitteeseen I sisällyttämättömien tehoaineiden tavanomaisesta ja nopeutetusta arviointimenettelystä 17.1.2008 annetun asetuksen (EY) N:o 33/2008 13 artiklan mukaisesti napropamidin osalta aloitetun nopeutetun menettelyn etenemisestä.
Vaatimus siitä, että todetaan komission laiminlyönti, koska se on lainvastaisesti jättänyt toteuttamatta dikalsiumfosfaatin tariffiluokittelua koskevat tarvittavat harmonisointitoimenpiteet, sekä vaatimus saada palautuksena se erotus, joka on niiden määrien välillä, jotka kantajan on täytynyt maksaa dikalsiumfostaatin tuonnista Tunisiasta vuodesta 1995 lähtien tulleina, ja niiden määrien välillä, jotka olisivat johtuneet tullikoodeksin tariffinimikkeen 2835 52 90 soveltamisesta, taikka vastaavan suuruinen korvaus
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (neljäs jaosto)

9 päivänä syyskuuta 2008

Asia T-143/08

Luigi Marcuccio

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Sosiaaliturva – Kantajan tiettyjen sairauskulujen korvaamista 100-prosenttisesti koskevan hakemuksen hylkääminen

Aihe: Kanne, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan erityisesti kumoamaan Euroopan yhteisöjen yhteisen sairausvakuutusjärjestelmän maksutoimiston päätökset, joissa on kieltäydytty yhtäältä ottamasta 100-prosenttisesti vastattaviksi tiettyjä kantajalle aiheutuneita sairauskuluja ja toisaalta korvaamasta kuluja, jotka ovat aiheutuneet lääkärikäynnistä lääketieteellisten asiantuntijoiden tutkimuksiin sovellettavien sääntöjen mukaisesti, ja lisäksi esitetään vaatimus komission velvoittamisesta korvaamaan tietyt määrät sairauskuluja.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta. Kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Sosiaaliturva – Sairausvakuutus – Sairauskulut – Vakava sairaus – 100-prosenttinen korvaus – Edellytykset

(Henkilöstösääntöjen 72 artiklan 1 kohta; sairausvakuutusta koskevien sääntöjen 28 artikla ja liitteessä I oleva IV kohta)

Henkilöstösääntöjen 72 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sairauskulujen ottaminen 100-prosenttisesti vastattavaksi edellyttää sitä, että kyseisen sairauden katsotaan kuuluvan kyseisessä määräyksessä nimenomaisesti mainittuihin sairauksiin tai että nimittävä viranomainen hyväksyy, että tämä sairaus vastaa vakavuudeltaan kyseisessä määräyksessä mainittuja sairauksia. Tätä tarkoitusta varten on selvästi asianomaisen tehtävänä ilmoittaa, mikä sairaus on kyseessä, ja esittää tämän osoittavat asiakirjat. Tältä osin yhtäältä Euroopan yhteisöjen virkamiesten sairausvakuutusta koskevien sääntöjen 28 artiklan mukaisesti kulujen korvaamista koskeviin hakemuksiin on liitettävä alkuperäiset tositteet ja toisaalta kyseisten sääntöjen liitteessä I olevan IV kohdan mukaan vaatimuksiin, joiden mukaan sairaus on tunnustettava vakavuudeltaan henkilöstösääntöjen 72 artiklan 1 kohdassa mainittuja neljää sairautta vastaavaksi, on liitettävä asianomaista hoitavan lääkärin lausunto.

Jos vaatimukseen ei sisälly mitään uutta seikkaa, joka voisi olla perusteena sille, että asianomaisen virkamiehen sairauskuluista vastataan 100-prosenttisesti, tätä vaatimusta seuraava hallinnon toimettomuus ei muuta millään tavoin hänen oikeusasemaansa, joka perustuu aikaisemman vaatimuksen hylkäämisestä tehtyyn implisiittiseen päätökseen, kun tämä vaatimus on sillä jo saatettu hallinnon tietoon, eikä se siten ole henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa tarkoitettu virkamiehelle vastainen päätös.

(ks. 37, 39 ja 41 kohta)
101

Mitä tulee 21 artiklan vaikutukseen, on ensin huomautettava, että 21 artiklan 3 kohta on luettava yhdessä 21 artiklan 1 kohdan kanssa. Asetuksen 3 artiklan määritelmän mukaisiin keskittymiin, joilla on yhteisönlaajuinen ulottuvuus, sovelletaan 21 artiklan 1 kohdan mukaan vain asetusta. Tässä valossa esillä olevan tapauksen kaltaisissa olosuhteissa, joissa keskittymästä on ilmoitettu ja komissio on julistanut sen soveltumattomaksi yhteismarkkinoille, minkä seurauksena julkisesta ostotarjouksesta on luovuttu, ei ole syntynyt 3 artiklassa määriteltyä, ulottuvuudeltaan yhteisönlaajuista keskittymää. Osapuolet eivät voi näissä olosuhteissa myöskään suunnitella ulottuvuudeltaan yhteisönlaajuista keskittymää, sillä mikä tahansa sellainen keskittymä olisi voimassa olevan komission päätöksen vastainen. Tällä perusteella, kuten komissio kirjallisissa huomautuksissaan toteaa, 21 artiklan 3 kohtaa ei lähtökohtaisesti voida soveltaa, koska keskittymää, johon voitaisiin soveltaa yksin asetusta, ei ole eikä sitä ole suunniteltu. Kun jäljellä oleva vähemmistöosuus ei näyttäisi olevan enää kytköksissä määräysvallan hankkimiseen, lakkaa se olemasta ”keskittymän” osa ja jää näin asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Se, että 21 artiklan tarkoituksena asetuksen johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen mukaan on, että merkittäviä rakenteellisia muutoksia aiheuttavat keskittymät tarkastaa aina ”yhden luukun periaatteen” mukaan komissio, ei lähtökohtaisesti näissä olosuhteissa estä kansallisia kilpailuviranomaisia ja tuomioistuimia soveltamasta kansallista kilpailulainsäädäntöä.
Korvattavia oikeudenkäyntikuluja ovat ainoastaan kustannukset, jotka ovat yhtäältä aiheutuneet asian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja jotka ovat toisaalta olleet asian käsittelyn kannalta välttämättömiä. Tältä osin unionin yleisen tuomioistuimen on vapaasti arvioitava asiassa esille tulleita seikkoja ja otettava tältä osin huomioon oikeudenkäynnin kohde ja luonne, sen merkitys unionin oikeuden kannalta ja asian vaikeusaste, oikeudenkäynnin asiamiehille tai avustajille aiheuttaman työn määrä ja oikeudenkäynnissä kyseessä olleet asianosaisten taloudelliset intressit. Unionin yleisen tuomioistuimen on korvattavia oikeudenkäyntikuluja vahvistaessaan otettava huomioon kaikki asian olosuhteet oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan määräyksen antamiseen asti, oikeudenkäyntikuluja koskevaan oikeudenkäyntiin liittyvät välttämättömät kustannukset mukaan lukien

Unionin tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa vahvistaa niiden palkkioiden määrää, jotka asianosaisten on maksettava omille asianajajilleen, vaan ne voivat vahvistaa, minkä määräisinä oikeudenkäyntikulujen maksamisesta vastuussa olevan asianosaisen on ne korvattava. Vastaavasti palkkion kiinteämääräisyys ei vaikuta unionin yleisen tuomioistuimen arvioon korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrästä, koska tuomioistuimen arvio perustuu tuomioistuinten vakiintuneisiin arviointiperusteisiin ja täsmällisiin tietoihin, joita asianosaisten on sille toimitettava. Vaikka näiden tietojen puuttuminen ei estä unionin yleistä tuomioistuinta vahvistamasta korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrää kohtuullisen arvion perusteella, siitä seuraa kuitenkin, että unionin yleisen tuomioistuimen on välttämättä arvioitava esitettyjä vaatimuksia suppeasti.

(ks. 16 ja 20 kohta)
Kumoamiskanne, jonka sellaisten turvalaitteiden maahantuoja, jotka mahdollistavat automaattiseen tietojenkäsittelykoneeseen tallennettujen tiedostojen käytön, on nostanut tiettyjen tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön 16.6.2006 annetusta asetuksesta N:o 888/2006, jolla mainitut laitteet luokitellaan yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 85438997, on jätettävä tutkimatta.

Tämä asetus on EY 249 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu yleisesti sovellettava toimenpide, joka koskee objektiivisesti määriteltyjä tilanteita ja jonka oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin eli etenkin siinä kuvailtujen tuotteiden maahantuojiin. Se seikka, että toimella, jonka soveltamisala on yleinen, voi olla erilaisia konkreettisia vaikutuksia eri oikeussubjekteihin, joihin sitä sovelletaan, ei ole omiaan erottamaan niitä kaikista muista asianomaisista toimijoista silloin, kun toimea sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin.

Mahdollisuus määrittää jollakin tarkkuudella niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin toimenpidettä sovelletaan, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit ei suinkaan merkitse sitä, että kyseisen toimenpiteen on katsottava koskevan heitä erikseen, jos tämä soveltaminen tapahtuu kyseessä olevassa toimessa objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella. Lisäksi se, että toimi vaikuttaa tiettyihin toimijoihin taloudellisesti enemmän kuin muihin saman alan toimijoihin, ei riitä siihen, että tämän toimen voitaisiin katsoa koskevan heitä erikseen.

Siinä, että yhdistettyyn nimikkeistöön luokittelu on saanut alkunsa kantajan esittämän sitovaa tariffitietoa koskevan hakemuksen johdosta, että se on ainoa yritys, jolla on erityinen tariffiluokittelu, ja että hallinnolliset menettelyt koskevat erityisesti kantajan tuotetta, ei voida havaita erityispiirrettä, joka on kantajalle tunnusomainen, tai sellaista tosiasiallista tilannetta, jonka perusteella se erottuu muista talouden toimijoista ja se voidaan yksilöidä verrattuna muihin talouden toimijoihin, joita riidanalainen asetus mahdollisesti koskee. Tältä osin se seikka, että jäsenvaltion tuomioistuin päättää kumota sitovan tariffitiedon ja luokitella tuotteen uudelleen yhdistetyn nimikkeistön tiettyyn nimikkeeseen, ei ole sellaisenaan omiaan yksilöimään sen toimijan oikeudellista tilannetta, joka voi vedota kyseiseen ratkaisuun. Vaikka tällainen ratkaisu sitoo kyseisen jäsenvaltion tulliviranomaisia, se ei kuitenkaan tarkoita, että tämä ratkaisu merkitsee sellaista oikeutta tuoda tavaraa yhdistetyn nimikkeistön tiettyyn koodiin luokiteltuna, joka on sellaisenaan riittävä yksilöimään tämän toimijan.

Vain poikkeuksellisissa olosuhteissa voidaan katsoa, että tariffiluokittelusta annettu asetus koskee kantajaa erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.

(ks. 58–63, 65 ja 77 kohta)