Unionin kansalaisten, jotka eivät ole kyseessä olevan jäsenvaltion kansalaisia, henkilötietojen käsittelyjärjestelmä, jolla otetaan käyttöön ulkomaalaisista pidettävä keskusrekisteri ja jonka tavoitteena on tukea oleskeluoikeutta koskevan lainsäädännön soveltamisesta vastaavia kansallisia viranomaisia, täyttää yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun direktiivin 95/46 7 artiklan e alakohdassa esitetyn tarpeellisuusvaatimuksen, jota tulkitaan kansalaisuuden perusteella tapahtuvan syrjinnän kiellon valossa, ainoastaan

— jos se sisältää yksinomaan tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta kyseiset viranomaiset voivat soveltaa tätä lainsäädäntöä, ja

— jos sen keskitetyn luonteen avulla tätä lainsäädäntöä voidaan soveltaa tehokkaammin sellaisten unionin kansalaisten oleskeluoikeuden osalta, jotka eivät ole tämän jäsenvaltion kansalaisia.

Kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia nämä seikat.

Kun otetaan huomioon direktiivin 95/46 tavoite taata vastaavantasoinen suoja kaikissa jäsenvaltioissa, tämän direktiivin 7 artiklan e alakohdan mukainen tarpeellisuuden käsite ei nimittäin voi olla sisällöltään erilainen eri jäsenvaltioissa. Tämän vuoksi kyse on yhteisön oikeuden itsenäisestä käsitteestä.

Siltä osin kuin ulkomaalaisista pidettävää keskusrekisteriä käytetään oleskeluoikeutta koskevan lainsäädännön soveltamiseksi on todettava, että mainitussa säännöksessä tarkoitetulla tavalla on tarpeellista, että jäsenvaltiolla on merkitykselliset tiedot ja asiakirjat, jotta se voi sovellettavien yhteisön säännösten määrittämissä puitteissa tutkia sen, että toisen jäsenvaltion kansalaisella on oikeus oleskella sen alueella, ja sen, että ei ole olemassa perusteita rajoittaa tätä oikeutta. Tämän vuoksi rekisterin käyttäminen tukemaan oleskeluoikeutta koskevan lainsäädännön soveltamisesta vastaavia viranomaisia on lähtökohtaisesti hyväksyttävää ja sen luonteen vuoksi yhteensoveltuvaa EY 12 artiklan ensimmäisen kohdan sisältämän kansalaisuuden perusteella tapahtuvan syrjinnän kiellon kanssa. Tällainen rekisteri ei voi kuitenkaan sisältää muita tietoja kuin ne, jotka ovat tämän vuoksi tarpeen. Tältä osin yhteisön oikeuden nykytilassa Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 ja 93/96 kumoamisesta annetun direktiivin 2004/38 8 artiklan 3 kohdassa ja 27 artiklan 1 kohdassa mainituista asiakirjoista ilmenevien henkilötietojen käsittelyä on pidettävä direktiivin 95/46 7 artiklan e alakohdassa tarkoitetulla tavalla tarpeellisena oleskeluoikeutta koskevan lainsäädännön soveltamiseksi.

Kun on kyse keskusrekisterin tarpeellisuudesta oleskeluoikeutta koskevan lainsäädännön soveltamisesta vastaavien viranomaisten tarpeisiin, on katsottava, että vaikka oletettaisiin, että kuntien väestörekisterien kaltaiset hajautetut rekisterit sisältävät kaikki merkitykselliset tiedot, jotta kyseiset viranomaiset voivat suorittaa tehtäviään, näiden tietojen keskittäminen voi olla direktiivin 95/46 7 artiklan e alakohdassa tarkoitetulla tavalla tarpeen, jos sen avulla tätä lainsäädäntöä voidaan soveltaa tehokkaammin sellaisten unionin kansalaisten oleskeluoikeuden osalta, jotka haluavat oleskella sellaisen jäsenvaltion alueella, jonka kansalaisia he eivät ole.

Mainitussa säännöksessä tarkoitetulla tavalla tarpeellisina ei missään tapauksessa voida pitää nimeltä mainittujen henkilöiden henkilötietojen tallentamista ja käsittelyä tällaisen rekisterin puitteissa tilastotieteellisiin tarkoituksiin. Vaikka yhteisön oikeudessa ei suljeta pois jäsenvaltioiden toimivaltaa toteuttaa toimenpiteitä, joilla halutaan varmistaa, että kansallisilla viranomaisilla on tarkka tieto väestön liikkeistä maansa alueella, tämän toimivallan käyttäminen ei kuitenkaan tee tarpeelliseksi nimeltä mainittujen henkilöiden tietojen keräämistä ja tallentamista. Tällainen tavoite edellyttää nimittäin ainoastaan anonyymien tietojen käsittelyä.

(ks. 52, 58, 59, 62, 63 ja 65–68 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)