YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

26 päivänä toukokuuta 1998

Asia T-205/96

Roland Bieber

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Liian myöhään tapahtunut siirtäminen — Vastuu — Vahinko”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-723

Aihe:

Kanne, jossa kantaja vaatii ensinnäkin sellaisen implisiittisen päätöksen kumoamista, jolla hylättiin 18.10.1995 kantajan henkilökohtaisista syistä myönnetyn loman päättymisen takia tekemä siirtämistä koskeva vaatimus, ja toiseksi korvausta vahingosta, jonka hän väittää kärsineensä liian myöhään tapahtuneen siirtämisen takia.

Lopputulos:

Kantajan vaatimusta koskevan implisiittisen hylkäyspäätöksen kumoaminen. Parlamentin velvoittaminen maksamaan vahingonkorvausta korkoineen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja, joka tuli Euroopan parlamentin palvelukseen vuonna 1971 ja joka nimitettiin vuonna 1981 palkkaluokan A 3 jaostopäälliköksi ja vuonna 1986 oikeudellisen yksikön neuvonantajaksi, oli 15.11.1991 -15.7.1992henkilökohtaisista syistä myönnetyllä virkavapaalla (virkavapaus). Tätä virkavapautta pidennettiin 15.11.1994 asti.

Koska kantaja ei virkavapaansa päättyessä saanut mitään siirtämistä koskevaa tarjousta, hän teki Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) 90 artiklan 1 kohdan mukaisen vaatimuksen siirtämisestä ja sen laiminlyönnistä aiheutuneen vahingon korvaamisesta.

Parlamentin pääsihteeri ilmoitti kantajalle 7.12.1995 päivätyllä kirjeellään, että se aikoi tietyillä ehdoilla esittää kantajan sijoittamista institutionaalisten asioiden valiokunnan sihteeristöstä vastaavaksi jaostopäälliköksi. Kantaja keskusteli 13.12.1995 asiasta pääsihteerin kanssa, minkä seurauksena siirtämiseen ei ryhdytty.

Pääsihteeri esitti 21.2.1996 päivätyllä kirjeellään ensimmäisenä tarjouksenaan kantajan siirtämistä palkkaluokan A 3 neuvonantajaksi. Kantaja hyväksyi 8.3.1996 ehdotetun tehtävän ja vaati, että toimen vastaanottamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja etenkin toimen vastaanottamisen ajankohdasta sovitaan yhdessä. Ajankohdaksi sovittiin 1.6.1996.

Kantaja valitti 10.5.1996 implisiittisestä päätöksestä, jolla hylättiin hänen 18.10.1995 tekemänsä vahingonkorvausvaatimus, ja 13.9.1996 parlamentin puhemies ilmoitti hänelle, että hänen valituksensa on hylätty.

Kantaja jätti 9.10.1996 virkasuhteen ennenaikaista päättämistä erityisjärjestelyin koskevan hakemuksen ja ilmoitti haluavansa lopullisesti lopettaa viranhoitonsa 1.2.1997 alkaen. Seuraavaksi hän jätti hakemuksen päästä henkilöstösääntöjen 52 artiklassa tarkoitetulle ennenaikaiselle eläkkeelle.

Kumoamisvaatimukset

Henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohdan sanamuodosta seuraa, että ainoa rajoitus hallinnon velvollisuudelle siirtää virkamies, jonka virkavapaus päättyy, koskee sitä, että on vapautunut toimi, johon tällä on vaadittu soveltuvuus.

Jos toimi on vapautunut ja jos kyseessä olevalla henkilöllä on vaadittu soveltuvuus, siirtämiselle ei siis ole mitään muuta edellytystä, kuten esimerkiksi että kyseessä oleva virkamies ilmoittaa kiinnostuksestaan tai että hän harjoittaa ammattitoimintaa virkavapautensa aikana. Siirtämisestä vastaavien viranomaisten harkintavalta koskee siis ainoastaan siirrettävän virkamiehen soveltuvuutta, jota on arvioitava pitäen lähtökohtana toimia, joita hän voisi hoitaa, eikä sitä, onko siirtäminen tarkoituksenmukaista. Tästä säännöstä parlamentin puhemies sitä paitsi on nimenomaisesti muistuttanut 1.3.1987 antamassaan ilmoituksessa, jossa hän korostaa, että siirtämisellä on etusija kaikkiin muihin toimien täyttämismenettelyihin nähden, jos siirrettävällä virkamiehellä on kyseessä olevaan toimeen vaadittu pätevyys (36-37 kohta).

Viittaukset: asia T-48/90, Giordani v. komissio, 1.7.1993 (Kok. 1993, s. II-721, 50 kohta).

Kun nimittävä viranomaisen täyttää velvollisuutensa siirtää kyseessä oleva henkilö ensimmäiseen vapautuvaan soveliaaseen tehtävään, se voi ottaa huomioon virkamiehen tahdon ainoastaan, jos tätä tehtävää on hoidettava muualla kuin siinä asemapaikassa, jossa virkamies hoiti tehtäviään ennen virkavapaataan (38 kohta).

Viittaukset: asia T-19/97, Richter v. komissio, 16.12.1997 (Kok. H. 1997, s. II-1019, 51-54 kohta).

Vaikka oletettaisiin, että tässä asiassa parlamentti on epäillyt kantajan todellista halukkuutta tulla siirretyksi, sen on kuitenkin tarjottava hänelle ensimmäistä vapautuvaa tointa, jonka hoitamiseen tällä on vaadittu soveltuvuus. Jos kantaja ei halua tulla siirretyksi, hänellä on mahdollisuus kieltäytyä tarjotusta toimesta. Jos hän kieltäytyy toisen kerran, hänet voidaan irtisanoa viran puolesta. Tästä seuraa, että henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohtaa on rikottu, koska kyseessä olevaa tehtävää ei tarjottu kantajalle, minkä takia riidanalainen päätös on kumottava (39 ja 43 kohta).

Vahingonkorvausvaatimus

Yhteisön sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun syntyminen edellyttää, että kantaja osoittaa, että yhteisön elimen moitittu toiminta on lainvastaista, että vahinko on todella syntynyt ja että toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (48 kohta).

Viittaukset: asia T-3/92, Latham v. komissio, 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-83, 63 kohta); asia T-589/93, Ryan-Sheridanv. FEACVT, 15.2.1996 (Kok. H. 1996, s. II-77, 141 kohta).

Vastaajana oleva toimielin on toiminut lainvastaisesti, koska se ei ole siirtänyt kantajaa ensimmäiseen vapautuvaan toimeen, johon tällä on vaadittu soveltuvuus. Kyseessä on sellainen lainvastaisuus, joka on aiheuttanut kantajalle vahinkoa, josta hän perustellusti vaatii korvausta.

Liian myöhään tapahtuneesta siirtämisestä virkamiehelle aiheutuneen tulojen menetyksen takia maksettava korvaus on pääsääntöisesti yhtä suuri kuin nettopalkka, johon hänellä olisi ollut oikeus, vähennettynä hänen samalta ajalta toisen tehtävän hoitamisesta saamillaan nettomääräisillä ammattituloilla. Korvauksen laskemiseksi huomioon otettava ajanjakso alkaa siitä hetkestä, jolloin vapautui sellainen tehtävä, johon vaadittu soveltuvuus kantajalla olisi ollut, ei siis hetkestä, jolloin kantaja halusi tulla siirretyksi. Huomioon otettava ajanjakso päättyy sinä hetkenä, jolloin kantaja hyväksyi esitetyn työtarjouksen, ei hetkenä, jolloin hän tosiasiallisesti ryhtyi hoitamaan tehtäviään, koska tässä asiassa juuri tämä hyväksyminen oli perustana palkan menetykselle näiden kahden päivämäärän välisenä aikana (50, 52, 57 ja 63 kohta).

Viittaukset: asia 785/79, Pizziolo v. komissio, 5.5.1983 (Kok. 1983, s. 1343. 12 kohta); asia 58/75, Sergy v. komissio, 1.7.1996 (Kok. 1996, s. 1139, 40 kohta).

Arvioitaessa kyseessä olevan henkilön kärsimän vahingon määrää on otettava huomioon hänen palkkaluokkansa palkkatason automaattinen nouseminen, johon hänellä olisi ollut oikeus, ja eläkeoikeudet, jotka hän olisi saanut, jos hänet olisi sijoitettu uudelleen ensimmäiseen vapaaseen tehtävään, johon tällä on vaadittu soveltuvuus.

Viivästyskorkojen osalta kantaja ei ole väittänyt eikä osoittanut, että maksun myöhäisyyden vuoksi otetun lainan kuluista olisi hänelle aiheutunut taloudellista vahinkoa, joten tämän myöhäisyyden aiheuttama vahinko vastaa määrältään sellaisen ansion menetystä, jonka hän olisi saanut sijoitettuaan hänelle kuuluvat määrät, jos hänellä olisi ollut nämä määrät niiden erääntymisestä lähtien.

Koska korvausta maksetaan ainoastaan todellisesta ja varmasta vahingosta, tämän ansionmenetyksen arvioinnin perustana on käytettävä sijoitusta, jonka taloudellinen tuotto on käytännöllisesti katsoen varma (66 ja 67 kohta).

Viittaukset:asiaT-478/93, WaferZoov. komissio, 18.5.1995(Kok. 1995, s. II-1479,49 kohta).

Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on tässä asiassa henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan mukaan täysi harkintavalta, se katsoo, että perusteena on pidettävä varmatuottoista sijoitusta, jonka vuotuinen korko on 4,5 %.

Ratkaisu:

Implisiittinen päätös, jolla hylättiin kantajan 18.10.1995 tekemä vaatimus uudelleensijoittamisesta ja korvauksesta, kumotaan.

Parlamentti velvoitetaan korvaamaan kantajalle aiheutunut taloudellinen vahinko, jonka hän on kärsinyt, koska häntä ei siirretty 1.1.1995 parlamentin palkkaluokan A 3 oikeudellisen neuvonantajan toimeen, josta oli julkaistu 5.12.1994 avointa toimea koskeva ilmoitus numero 7580.

Korvaus, joka kantajalle maksetaan ammattitulojen menetyksen takia, vastaa nettopalkkaa, jonka hän olisi saanut 1.1.1995-8.3.1996, vähennettynä hänen muussa toimessa saamiensa ammattitulojen yhteismäärällä.

Tähän korvaukseen lisätään määrä, joka vastaa menetystä, jonka hän on kärsinyt, koska hänen palkkatasonsa ei automaattisesti ole noussut.

Edellä 3 ja 4 kohdassa määriteltyihin määriin Lisätään 4,5 %:n vuotuinen korko 12.12.1996 alkaen suorituspäivään asti.

Parlamentti velvoitetaan vahvistamaan uudelleen kantajan eläkeoikeudet siten, että hänelle korvataan sen eläkkeen, johon hänellä olisi ollut oikeus, jos hänet olisi siirretty 1.1.1995, ja sen eläkkeen, joka hänelle on myönnetty, välinen erotus.

Edellä olevan 6 kohdan mukaan maksettaviin määriin lisätään niiden erääntymisestä lähtien 4,5 %:n suuruinen korko.

Ennen kuin ratkaistaan, minkä suuruinen korvaus vastaajan on maksettava kantajalle, a) asianosaisten on toimitettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle kolmen kuukauden kuluessa tämän tuomion julistamisesta sopimus ensinnäkin edellä esitetyn mukaisesti kantajalle maksettavan korvauksen määrästä ja toiseksi kantajan eläkeoikeuksien vahvistamisesta uudelleen ja näin aiheutuvista koroista; b) jos sopimukseen ei päästä, asianosaisten on toimitettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle samassa määräajassa määrää koskevat päätelmänsä ja ilmoitettava täsmälleen syyt, joiden takia ne eivät hyväksy vastapuolen ehdotusta.