Vaikka yhteisöjen tuomioistuimet tunnustavat komissiolla olevan harkintavaltaa taloudellisissa tai teknisissä asioissa, se ei kuitenkaan tarkoita sitä, että yhteisöjen tuomioistuinten on pidättäydyttävä valvomasta sitä, miten komissio on tulkinnut tällaisia seikkoja. Yhteisöjen tuomioistuinten on paitsi tutkittava esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus, myös tarkistettava, muodostavatko nämä todisteet merkityksellisten seikkojen kokonaisuuden, joka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea päätelmiä, jotka niistä on tehty.

Vaikka yhteisöjen tuomioistuimet harjoittavat yleisesti kokonaisvaltaista valvontaa kilpailusääntöjen soveltamisedellytysten täyttymisen suhteen, yhteisöjen tuomioistuinten valvoessa komission harkintavallan käyttöä monitahoisissa taloudellisissa kysymyksissä tämän valvonnan on kuitenkin rajoituttava sen tarkistamiseen, että menettelysääntöjä ja perusteluvelvollisuutta on noudatettu, että tosiseikat pitävät aineellisesti paikkansa, ettei ilmeistä arviointivirhettä ole tehty ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.

Tämä yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan tulkinta koskee myös kantajan sellaisen vastauskirjelmän tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, jolla on saman työjärjestyksen 47 artiklan 1 kohdan mukaisesti tarkoitus täydentää kannekirjelmää.

Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kanteessa on mainittava riidan kohde ja yhteenveto seikoista, joihin kanne perustuu. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä on, että ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmän tekstistä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi. Vaikka kannekirjelmän tekstiosaa voidaan tukea ja täydentää tietyiltä osin viittaamalla kannekirjelmän liitteenä olevien asiakirjojen kohtiin, sillä, että viitataan yleisluonteisesti muihin asiakirjoihin, vaikka ne olisivat kannekirjelmän liitteinä, ei voida korjata sitä, että itse kannekirjelmässä ei ole mainittu olennaisia oikeudellisia perusteita ja perusteluja, jotka siinä on edellä mainittujen määräysten mukaan mainittava.

Komissio voi tässä yhteydessä määrittää ohjelmistotuotteiden yhteentoimivuuden asteen sen perusteella, mikä sen mielestä on EY 82 artiklan kannalta välttämätöntä, jotta määräävässä asemassa olevan suunnittelijan kanssa kilpailevien työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien suunnittelijat voivat pysyä elinkelpoisina markkinoilla. Mikäli näytetään, että nykyisellä yhteentoimivuuden asteella nämä suunnittelijat eivät voi pysyä elinkelpoisina markkinoilla, tästä seuraa, että toimivan kilpailun säilymistä näillä markkinoilla on rajoitettu.

Päätöksessä, jossa määräävässä markkina-asemassa olevalle yritykselle määrätään seuraamuksia sen kieltäydyttyä toimittamasta kilpaileville yrityksille tietoja ohjelmistotuotteiden yhteentoimivuudesta, komissio voi olla ottamatta kantaa siihen, onko yrityksen kommunikaatioprotokollat tai niiden eritelmät suojattu immateriaalioikeuksilla, ja olettaa yrityksen voivan vedota tällaisiin oikeuksiin. Komissio voi näin ollen lähteä olettamuksesta, jonka mukaan on mahdollista, että yhteentoimivuutta koskevien tietojen toimittamisesta kieltäytyminen ei merkitse pelkkää kieltäytymistä toimittamasta määrätyn toiminnan harjoittamiseksi välttämätöntä tuotetta tai palvelua, vaan kieltäytymistä myöntämästä kolmannelle immateriaalioikeuksia koskevaa lisenssiä. Komissio valitsee näin oikeuskäytännön tiukemman ja siis kyseiselle määräävässä markkina-asemassa olevalle yritykselle edullisemman kannan. Tällaisessa tilanteessa on näin ollen tarkistettava, täyttyvätkö edellytykset määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen velvoittamiseksi myöntämään immateriaalioikeuksia koskeva lisenssi.

Jotta tietyn toiminnan harjoittamiseksi välttämättömän tuotteen tai palvelun toimittamisesta kieltäytymistä voidaan pitää määräävän markkina-aseman väärinkäyttönä, on pidettävä erillään kahdet eri markkinat, ensinnäkin kyseisen tuotteen tai palvelun muodostavat markkinat, joilla toimituksista kieltäytyneellä yrityksellä on määräävä markkina-asema, ja toiseksi lähimarkkinat, joilla kyseistä tuotetta tai palvelua käytetään toisen tuotteen valmistamiseen tai toisen palvelun tarjoamiseen. Se, että välttämätöntä tuotetta tai palvelua ei markkinoida erikseen, ei ensi arviolta estä erillisten markkinoiden yksilöimistä. Riittää, että potentiaaliset, jopa hypoteettiset, markkinat voidaan yksilöidä. Näin on silloin, kun jotkin tuotteet tai palvelut ovat välttämättömiä määrätyn toiminnan harjoittamiseksi ja kun niitä tosiasiallisesti kysyvät sellaiset yritykset, jotka aikovat harjoittaa tätä toimintaa. Ratkaisevan tärkeää on se, että asiassa voidaan yksilöidä kaksi erillistä tuotantovaihetta, jotka ovat toisiinsa sidoksissa siten, että tuotantoketjun aikaisemman vaiheen tuote on välttämätön tuotantoketjun myöhäisemmän vaiheen tuotteen toimittamiseksi.

Mikäli on näytetty, että kysymys on tällaisista olosuhteista, määräävässä markkina-asemassa olevan oikeudenhaltijan kieltäytyminen lisenssin myöntämisestä voi olla EY 82 artiklan vastaista, jollei kieltäytyminen ole objektiivisesti perusteltua.

Poikkeuksellisina on pidettävä erityisesti seuraavia olosuhteita: ensinnäkin kieltäytyminen koskee tuotetta tai palvelua, joka on välttämätön tietyn toiminnan harjoittamiseksi lähimarkkinoilla; toiseksi kieltäytymisellä estetään kokonaan toimiva kilpailu näillä lähimarkkinoilla ja kolmanneksi kieltäytymisellä estetään uuden tuotteen, jolle olisi potentiaalista kulutuskysyntää, pääsy markkinoille.

Kun EY 82 artiklaa sovelletaan määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen kieltäytymiseen antamasta lisenssiä työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinoilla, yhteentoimivuutta koskevia tietoja on pidettävä välttämättöminä etenkin siitä syystä, että yhteentoimivuus on merkittävä kilpailutekijä näillä markkinoilla, vaikka näiden tietojen toimittamatta jättämisen seurauksena on ainoastaan kilpailun asteittainen eikä välitön poistaminen.

Kun komissio moittii EY 82 artiklan soveltamismenettelyssä yritystä siitä, että se on käyttänyt vipuvaikutuksen kautta lähes monopoliasemaansa tietyillä tuotemarkkinoilla vaikuttaakseen toisiin tuotemarkkinoihin, yrityksen väärinkäytöksi väitetyn menettelytavan lähtökohtana on sen määräävä asema ensimmäisillä markkinoilla. Näin ollen on niin, että vaikka komissio olisi arvioinut virheellisesti yrityksen olleen määräävässä asemassa toisilla tuotemarkkinoilla, pelkästään sillä perusteella ei voida päätellä komission katsoneen virheellisesti, että määräävää markkina-asemaa on käytetty väärin.

Asiassa ei ole tarpeen näyttää kaikkien kilpailutekijöiden poistamista markkinoilta. EY 82 artiklan rikkomisen kannalta merkitystä on sillä, että kyseinen kieltäytyminen saattaa poistaa tai on omiaan poistamaan kaiken toimivan kilpailun markkinoilta. Tältä osin on täsmennettävä, ettei tällaisen kilpailun olemassaolon toteamiseksi riitä, että määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen kilpailijat pysyvät marginaalisella tavalla markkinoilla tietyillä kapeilla markkinasegmenteillä.

Vaikka todistustaakka EY 82 artiklan rikkomisen muodostavista olosuhteista kuuluu komissiolle, määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen – eikä komission – on kuitenkin ennen hallinnollisen menettelyn päättymistä vedottava mahdolliseen objektiiviseen perusteluun ja esitettävä sen tueksi väitteitä ja todisteita. Mikäli komissio tämän jälkeen päätyy toteamaan määräävää markkina-asemaa käytetyn väärin, sen on osoitettava, että kyseisen yrityksen esittämät väitteet eivät voi menestyä eivätkä todisteet ole riittäviä ja että esitettyä perustelua ei näin ollen voida hyväksyä.

Lisäksi tilanteessa, jossa komission on sovellettava EY 82 artiklaa kysymyksessä oleviin tosiseikkoja koskeviin ja oikeudellisiin olosuhteisiin ja jossa on vastakkaisen näytön puuttuessa oletettava, että sen tältä osin tekemät johtopäätökset ovat ainoat mahdolliset, jotka se saattoi lainmukaisesti tehdä, komissio ei joudu varsinaisesti valitsemaan yhteisön oikeuden säädöksen useiden mahdollisten eri tulkintojen välillä.

Yhteisön tekemien kansainvälisten sopimusten ensisijaisuus yhteisön johdetun oikeuden teksteihin nähden edellyttää, että kyseisille teksteille annetaan niin pitkälti kuin mahdollista näiden sopimusten kanssa yhteensoveltuva tulkinta. Tätä yhdenmukaisen tulkinnan periaatetta voidaan soveltaa ainoastaan tilanteessa, jossa kansainvälinen sopimus on ensisijainen asianomaiseen yhteisön oikeuden säädökseen nähden. Koska teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdyn sopimuksen (TRIPS-sopimus) kaltainen kansainvälinen sopimus ei ole ensisijainen yhteisön primäärioikeuteen nähden, tätä periaatetta ei voida soveltaa varsinkaan silloin, kun tulkittavana on EY 82 artikla.

Se, että näiden mahdollisten lisenssien edellytysten on oltava kohtuullisia ja ketään syrjimättömiä, ei suinkaan tarkoita, että määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen pitäisi asettaa kaikille tällaisia lisenssejä hakeville yrityksille samanlaiset edellytykset. Ei ole nimittäin mahdotonta, että näitä edellytyksiä voidaan mukauttaa kunkin yrityksen erityiseen tilanteeseen ja että ne riippuvat esimerkiksi haluttujen tietojen laajuudesta tai tuotetyypistä, jossa näitä tietoja on tarkoitus käyttää.

Katsoessaan, että määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen menettelytavassa on kysymys väärinkäyttöä merkitsevästä tuotteiden sidonnasta, komissio voi perustellusti tukeutua seuraaviin neljään seikkaan:ensinnäkin sitova tuote ja sidottu tuote ovat kaksi erillistä tuotetta; toiseksi kysymyksessä olevalla yrityksellä on määräävä asema sitovan tuotteen markkinoilla; kolmanneksi kyseinen yritys ei anna kuluttajille mahdollisuutta hankkia sitovaa tuotetta ilman sidottua tuotetta ja neljänneksi kyseinen menettelytapa rajoittaa kilpailua. Komissio ottaa lisäksi huomioon sen, että tuotteiden sidonta ei ole objektiivisesti perusteltua.

Se, että markkinoilla on itsenäisiä yhtiöitä, jotka ovat erikoistuneet sidotun tuotteen valmistamiseen ja myyntiin, on painava syy katsoa, että tälle tuotteelle on erilliset markkinat.

Sillä, että määräävässä asemassa henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinoilla oleva yritys sitoo virtausmediasoittimen henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitettuun käyttöjärjestelmään – joka on esiasennettuna valtaosassa maailmassa myydyistä henkilökohtaisista tietokoneista – ilman mahdollisuutta poistaa ensin mainittua jälkimmäisestä, saadaan mediasoittimen osalta hyöty siitä, että kyseinen käyttöjärjestelmä on kaikkialla henkilökohtaisissa tietokoneissa, eivätkä muut mediasoittimien jakelukeinot riitä vastapainoksi tälle kattavuudelle. Tuotteiden sidonta antaa näin ollen virtausmediasoittimelle aivan omaa luokkaansa olevan kattavuuden henkilökohtaisissa tietokoneissa koko maailmassa, kun tämä mediasoitin voi automaattisesti saada vastaavan markkinaosuuden kuin määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitettu käyttöjärjestelmä, ja vielä joutumatta käymään laatukilpailua kilpailevien tuotteiden kanssa. Tällainen tuotteiden sidonta on lisäksi omiaan vaikuttamaan merkittävästi sisällöntuottajiin ja ohjelmistosuunnittelijoihin, sillä virtausmediasoittimien markkinoille on ominaista huomattavat välilliset verkostovaikutukset.

Vaikka EY 82 artiklan toisen kohdan d alakohta tai EY 82 artikla yleensä ei sisällä viittausta kyseisen menettelytavan kilpailunvastaiseen vaikutukseen, periaatteessa menettelytapaa on kuitenkin pidettävä määräävän aseman väärinkäyttönä vain siinä tapauksessa, että se on omiaan rajoittamaan kilpailua.

Maailman kauppajärjestön (WTO) sopimukset eivät luonteensa ja rakenteensa vuoksi periaatteessa kuulu niihin normeihin, joihin nähden yhteisöjen tuomioistuimet valvovat yhteisön toimielinten toimenpiteiden lainmukaisuutta. Yhteisöjen tuomioistuinten on valvottava yhteisön toimenpiteen lainmukaisuutta WTO:n sääntöihin nähden vain, jos yhteisön tarkoituksena on ollut panna täytäntöön WTO:n yhteydessä hyväksymänsä erityinen velvoite taikka jos kyseisessä yhteisön toimenpiteessä nimenomaisesti viitataan WTO-sopimusten tiettyihin määräyksiin.

Kun komissio toteaa tekemässään päätöksessä, että yritys on rikkonut EY 82 artiklaa, tämän yrityksen on viipymättä toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tämän määräyksen noudattamiseksi siinäkin tapauksessa, että komissio ei ole kyseisessä päätöksessä määrännyt erityisistä toimenpiteistä. Kun kyseisessä päätöksessä on määrätty korjaavista toimenpiteistä, yrityksen on pantava ne täytäntöön, jolloin sen on vastattava kaikista tähän täytäntöönpanoon liittyvistä kustannuksista, uhalla, että sille voidaan asettaa asetuksen N:o 17 16 artiklan mukaisesti uhkasakko.

Komissio ei voi delegoida kolmansille asetuksessa N:o 17 sille annettuja tutkinta- ja täytäntöönpanovaltuuksia. Sillä on sitä vastoin oikeus valvoa, että kyseinen yritys panee täytäntöön kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa päätöksessä määrätyt korjaavat toimenpiteet, ja varmistua siitä, että muut tarvittavat toimenpiteet kilpailusääntöjen rikkomisen kilpailua rajoittavien vaikutusten lopettamiseksi toteutetaan kokonaisuudessaan viipymättä. Tässä tarkoituksessa sillä on oikeus käyttää asetuksen N:o 17 14 artiklassa tarkoitettuja tutkintavaltuuksiaan ja turvautua tarvittaessa ulkopuoliseen asiantuntijaan saadakseen muun muassa selvitystä teknisiin kysymyksiin.

Päättäessään käyttää apunaan ulkopuolista asiantuntijaa komissio voi toimittaa tälle tietoja ja asiakirjoja, jotka se on saanut käyttäessään asetuksen N:o 17 14 artiklan mukaisia tutkintavaltuuksiaan.

Vahvistaessaan seurantamekanismin, joka käsittää sellaisen oma-aloitteisesti ja kolmansien osapuolten pyynnöstä toimivan riippumattoman toimitsijamiehen määräämisen, jonka tehtävä ei rajoitu kysymysten esittämiseen kyseiselle yritykselle ja raportoimiseen komissiolle ja jolla on oikeus tutustua tietoihin ja asiakirjoihin, päästä sen tiloihin ja keskustella sen työntekijöiden kanssa sekä saada asian kannalta merkityksellisten tuotteiden lähdekoodit ilman aikarajoitusta, komissio menee selvästi pidemmälle kuin tilanteessa, jossa se nimittää oman ulkopuolisen asiantuntijansa antamaan sille tutkimuksen aikana neuvoja korjaavien toimenpiteiden täytäntöönpanosta.

Yhdessäkään asetuksen N:o 17 säännöksessä ei anneta komissiolle oikeutta velvoittaa yrityksiä vastaamaan kustannuksista, joita sille itselleen aiheutuu korjaavien toimenpiteiden täytäntöönpanon valvomisesta.

Komission on yhteisön kilpailusääntöjä soveltavana viranomaisena toteutettava kilpailusääntöjen rikkomista koskevien päätöstensä täytäntöönpano riippumattomasti, objektiivisesti ja puolueettomasti. Yhteisön oikeuden tehokkaan täytäntöönpanon riippuminen päätöksen kohteena olevan yrityksen halusta tai kyvystä vastata tällaisista kustannuksista tai tämän halun tai kyvyn vaikuttaminen tähän täytäntöönpanoon olisi ristiriidassa kyseisen komission velvollisuuden kanssa.

Komissiolla ei myöskään ole rajatonta harkintavaltaa sen määrätessä korjaavista toimenpiteistä kilpailusääntöjen rikkomisen lopettamiseksi. Sovellettaessa asetuksen N:o 17 3 artiklaa suhteellisuusperiaate edellyttää, että yrityksille kilpailusääntöjen rikkomisen lopettamiseksi asetetut velvoitteet eivät saa ylittää sitä, mikä on asianmukaista ja tarpeellista tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi, eli asiassa rikottujen sääntöjen mukaisen laillisen oikeustilan palauttamiseksi.

(ks. 1256, 1264–1266, 1268–1270 ja 1274–1276 kohta)