Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Yhteisön säännöstö - Henkilöllinen soveltamisala - Jäsenvaltion kansalainen, joka hakee työkyvyttömyyseläkettä toisessa jäsenvaltiossa ennen toimivaltaisen jäsenvaltion liittymistä Euroopan unioniin tapahtuneen työtapaturman johdosta, kuuluu yhteisön säännöstön soveltamisalaan

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 ja 3 kohta)

2. Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Yhdenvertainen kohtelu - Työtapaturmaan perustuvan työkyvyttömyyseläkkeen saamisedellytykset - Kansallinen säännös, jossa säädetään edellytyksenä olevaa odotusaikaa koskevasta poikkeuksesta vain siinä tapauksessa, että asianomainen henkilö oli tapaturman sattuessa vakuutettu kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella, mitä ei voida hyväksyä

(EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohta (josta on muutettuna tullut EY 39 artiklan 2 kohta); neuvoston asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 3 kohta)

3. Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Yhdenvertainen kohtelu - Kansallinen säännös, jossa vahvistetaan eläkeoikeuden syntymistä koskeva viitekausi - Mahdollisuus pidentää viitekautta - Tämän mahdollisuuden poissulkeminen, kun ne seikat tai olosuhteet, kuten tapaturmaeläkkeen myöntäminen, joiden perusteella viitekautta voidaan pidentää, ilmenevät jossain toisessa jäsenvaltiossa, mitä ei voida hyväksyä - Asetuksen N:o 1408/71 9 a artiklan pätemättömyys

(EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohta ja 51 artikla (joista on muutettuina tullut EY 39 artiklan 2 kohta ja EY 42 artikla) sekä neuvoston asetuksen N:o 1408/71 9 a artikla)

Tiivistelmä

1. Jäsenvaltion sellaisen kansalaisen tilanne, joka ennen tämän valtion liittymistä Euroopan unioniin on tehnyt palkkatyötä toisessa jäsenvaltiossa, jossa hänelle on sattunut työtapaturma, ja joka kotivaltionsa liittymisen jälkeen hakee sen viranomaisilta työkyvyttömyyseläkettä tämän työtapaturman johdosta, kuuluu asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, soveltamisalaan.

Tämän asetuksen 94 artiklan 2 kohdasta seuraa yhtäältä siis, että jäsenvaltio ei voi eläkeoikeuksia määrittäessään kieltäytyä ottamasta huomioon toisen jäsenvaltion alueella täyttyneitä vakuutuskausia ainoastaan sen vuoksi, että ne ovat täyttyneet ennen kuin asetus tuli voimaan ensiksi mainittuun jäsenvaltioon nähden. Ei ole toisaalta epäilystäkään siitä, että työtapaturmaa on pidettävä tämän asetuksen 94 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna vakuutustapahtumana, kun tapaturma on sattunut jäsenvaltion alueella ennen kuin asetus N:o 1408/71 tuli voimaan siinä toisessa jäsenvaltiossa, jonka lainsäädännön nojalla työkyvyttömyysetuuksia haetaan tämän tapaturman johdosta.

( ks. 23, 25 ja 26 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta )

2. Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, 94 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohdan (josta on muutettuna tullut EY 39 artiklan 2 kohta) kanssa, on tulkittava siten, että sen vastainen on kansallinen säännös, jossa säädetään työkyvyttömyyseläkkeen saamisedellytyksenä olevaa odotusaikaa koskevasta poikkeuksesta, kun työkyvyttömyys on seurausta työtapaturmasta - joka esillä olevassa asiassa on sattunut ennen kuin kyseinen asetus tuli voimaan asianomaisessa jäsenvaltiossa - vain siinä tapauksessa, että asianomainen henkilö oli tapaturman sattuessa pakollisesti tai vapaaehtoisesti vakuutettu kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjä lukuun ottamatta.

( ks. 36 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta )

3. EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohtaa ja 51 artiklaa (joista on muutettuina tullut EY 39 artiklan 2 kohta ja EY 42 artikla) on tulkittava siten, että niiden vastainen on kansallinen säännös, jonka nojalla sen viitekauden pidentämiseksi, jonka aikana odotusajan on eläkeoikeuden syntymiseksi täytyttävä, otetaan huomioon ainoastaan ne kaudet, joiden aikana vakuutettu on saanut kansalliseen tapaturmavakuutukseen perustuvaa työkyvyttömyyseläkettä, ja jonka mukaan viitekautta ei voida pidentää, jos kyseistä etuutta on maksettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan. Vaikka tällaista lainsäädäntöä muodollisesti sovelletaan kansalaisuudesta riippumatta jokaiseen yhteisön työntekijään, jonka osalta viitekautta voidaan näin ollen pidentää tässä lainsäädännössä säädetyillä edellytyksillä, kyseisellä lainsäädännöllä kuitenkin voidaan, siltä osin kuin siinä ei säädetä mahdollisuudesta pidentää viitekautta silloin, kun ne seikat tai olosuhteet, kuten tapaturmaeläkkeen myöntäminen, jotka vastaavat niitä, joiden perusteella viitekautta voidaan pidentää, ilmenevät jossain toisessa jäsenvaltiossa, vahingoittaa paljon merkittävämmällä tavalla siirtotyöläisiä, koska juuri heillä on erityisesti työkyvyttömyystapauksissa taipumus palata lähtömaahansa.

Näillä samoilla perusteilla asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, 9 a artikla on todettava pätemättömäksi siltä osin kuin jäsenvaltion lainsäädännön mukaisen viitekauden pidentämiseksi ei sen nojalla voida ottaa huomioon nimenomaisesti

niitä kausia, jonka aikana työtapaturmaeläkkeitä on maksettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.

( ks. 38-40 kohta sekä tuomiolauselman 3 ja 4 kohta )