Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Kalastus - Meren luonnonvarojen säilyttäminen - Pyyntikiintiöjärjestelmä - Varattujen saaliiden määrän jakaminen jäsenvaltioiden kesken - Tuomioistuinten harjoittaman valvonnan rajat - Sardellin kalastusmahdollisuuksien lisääminen kalastusalueella VIII - Ilmeinen arviointivirhe tai harkintavallan väärinkäyttö - Edellytykset - Luonnonvarojen biologisen tasapainon loukkaaminen - Biologisten, sosiaalisten ja taloudellisten sekä teknisten tutkimusten puuttumisella taikka niiden vahvistamattomuudella ei ole vaikutusta

(Neuvoston asetuksen N:o 3760/92 4 artiklan 1 kohta ja 8 artiklan 4 kohta; neuvoston asetuksen N:o 746/95 liitteessä I oleva viides otsikko)

2 Kalastus - Meren luonnonvarojen säilyttäminen - Pyyntikiintiöjärjestelmä - Varattujen saaliiden määrän jakaminen jäsenvaltioiden kesken - Alueita VIII ja IX koskevan sallitun kokonaispyynnin vahvistaminen ja sen salliminen, että alueen IX kiintiöt siirretään alueelle VIII - Kalavarojen järkiperäisen ja vastuullisen käyttämisen velvollisuutta ei ole laiminlyöty - Suhteellisen vakauden periaatetta ei ole loukattu

(Neuvoston asetuksen N:o 3760/92 2 artiklan 1 kohta ja 8 artiklan 4 kohta; neuvoston asetuksen N:o 685/95 liitteessä IV olevan 1 kohdan 1.1. kohdan 2 alakohdan i alakohta ja neuvoston asetuksen N:o 746/95 liitteessä I oleva viides otsikko)

Tiivistelmä

1 Neuvoston on yhteistä maatalouspolitiikkaa täytäntöönpannessaan arvioitava monimutkaista taloudellista tilannetta, eikä sen harkintavalta tällaisessa tilanteessa koske ainoastaan annettavien säännösten luonnetta ja soveltamisalaa, vaan tietyssä laajuudessa myös perustietojen arviointia. Näin on silloin, kun neuvosto määrittää yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta annetun asetuksen N:o 3760/92 8 artiklan 4 kohdan nojalla sallitut kokonaispyyntimäärät ja jakaa kalastusmahdollisuudet jäsenvaltioiden kesken. Tämänkaltaisen toimivallan käytön valvonnassa yhteisöjen tuomioistuimen on tutkittava ainoastaan sitä, onko toimielin toimivaltaansa käyttäessään tehnyt ilmeisen virheen tai käyttänyt väärin harkintavaltaansa taikka onko se selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajat.

Neuvosto on jakanut tiettyjen kalakantojen ja kalakantaryhmien osalta vuodeksi 1995 vahvistettavista suurimmista sallituista saaliista ja tietyistä pyyntiedellytyksistä annetun asetuksen N:o 3362/94 nojalla aluetta VIII koskevan sardellikannan Ranskan ja Espanjan välillä varotoimena eikä vahvistettujen tieteellisten tietojen perusteella. Näin ollen asetuksen N:o 746/95 liitteessä I olevasta viidennestä otsikosta ilmenevää sardellin kalastusmahdollisuuden lisäämistä kyseisellä alueella voidaan pitää ilmeisen virheen sisältävänä toimenpiteenä taikka harkintavaltaa väärinkäyttäen toteutettuna toimenpiteenä taikka toimenpiteenä, joka selvästi ylittää neuvoston harkintavallan, ainoastaan, jos on olemassa riittäviä todisteita, joista voidaan päätellä, että toimenpiteellä vaarannetaan kyseisten kalavarojen biologista tasapainoa.

Vaikka onkin totta, että asetuksen N:o 3760/92 4 artiklan 1 kohdan nojalla yhteisön toimenpiteet, joilla vahvistetaan vyöhykkeille pääsyn ja kalavarojen saatavuuden edellytykset, suunnitellaan käytettävissä olevien biologisten, sosiaalisten ja taloudellisten sekä teknisten tutkimusten perusteella, näiden tutkimusten puuttuminen taikka niiden vahvistamattomuus ei voi estää neuvostoa toteuttamasta yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden toteuttamiseksi välttämättömäksi katsomiaan toimenpiteitä. Tällaisissa tapauksissa neuvostolla ei ole ainoastaan perusteita toteuttaa ankarampia säilyttämistoimenpiteitä, vaan se voi myös sallia asian edellyttämällä varovaisuudella suuremman pääsyn kalastusvaroihin.

2 Vahvistaessaan tiettyjä yhteisön kalastusalueita ja kalakantoja koskevasta pyyntiponnistusten hallinnosta annetun asetuksen N:o 685/95 liitteessä IV olevan 1 kohdan 1.1. kohdassa kalastusalueiden VIII ja IX sardellipyynnin yhteisen kokonaiskiintiön ja salliessaan asetuksen N:o 746/95 liitteessä I olevassa viidennessä otsikossa alueen IX kiintiöiden siirtämisen alueelle VIII, neuvosto ei ole laiminlyönyt asetuksen N:o 3760/92 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen kalavarojen järkiperäisen ja vastuullisen käytön velvollisuutta. Vaikka kahden kyseessä olevan alueen sardellikannat ovatkin biologisesti eriytyneitä, sellaiset riittävät todisteet puuttuvat, joista voitaisiin päätellä, että mainitut säännökset horjuttavat alueen VIII kalakantojen biologista tasapainoa, joten neuvosto on voinut vilpittömässä mielessä toteuttaa kahden kalakannan yhteistä hallinnointia koskevat toimenpiteet.

Edellä mainitut säännökset eivät loukkaa myöskään asetuksen N:o 3760/92 8 artiklan 4 kohdan ii alakohdassa mainittua suhteellisen vakauden periaatetta. Tässä artiklassa, jossa säädetään, että pyyntimahdollisuudet jaetaan siten, että kunkin jäsenvaltion kalastustoiminnan suhteellinen vakaus voidaan turvata kyseessä olevan kannan osalta, todetaan nimenomaisesti, että jollei osuuksien kokonaistasapainon noudattaminen muuta edellytä, niiden jäsenvaltioiden pyynnöstä, joita asia suoranaisesti koskee, voidaan ottaa huomioon säännölliset kiintiöiden vaihdot, jotka ovat olleet käytössä vuodesta 1983. Tästä johtuu, että tähän periaatteeseen voivat vaikuttaa kyseisen asetuksen antamispäivämäärään mennessä jäsenvaltioiden jo toteuttamat vaihdot, eikä se estä myöhempiä vaihtoja. Lisäksi se, että Ranskalle siirtyy 80 prosenttia Portugalin kalastusmahdollisuuksista, jotka on kalastettava yksinomaan Ranskan suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilta vesiltä, ja että tämä siirto on toteutettu alueiden VIII ja IX yhteisen kokonaispyynnin puitteissa, ei johda kalastusmahdollisuuksien lisääntymiseen näillä yhdessä tarkastelluilla alueilla eikä se haittaa vaihtoon osallistumattomille jäsenvaltioille erillisesti alueella VIII myönnettyjä kalastusmahdollisuuksia.