ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
92.

Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Supreme Court of the United Kingdomin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY säännöksiä on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen lunastusmahdollisuuden sisältävä vuokrasopimus muodostaa yhden ainoan monitahoisen liiketoimen, jota on verotettava, ja toimijoilla on oikeus vähentää näiden suoritusten tarpeisiin käytettyjen tavaroiden ja palveluiden ostoihin sisältyvä arvonlisävero kokonaisuudessaan. Koska verovelvolliset ovat hyötyneet kansallisen oikeuden nojalla näiden liiketoimien osittaisesta verosta vapauttamisesta, niillä ei ole oikeutta vähentää ostoihin sisältyvää arvonlisäveroa, joka on kannettu näiden liiketoimien tarpeisiin käytetyistä tavaroista ja palveluista, joiden kustannus on sisällytetty verosta vapautettujen liiketoimien hintaan. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, onko kyseisten verovelvollisten mahdollista vaatia mainittujen liiketoimien täyttä verotusta voidakseen hyötyä vähennysoikeudesta.
56.

Pääasian oikeudenkäynnin syytetyt on asetettu syytteeseen, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on unionin tuomioistuimen tiedustelun johdosta nimenomaisesti vahvistanut, koska he ovat tällaisten erityisten vientitukien saamiseksi petollisessa tarkoituksessa tehneet vääriä ilmoituksia ja petollisia toimia.
121.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Rechtbank Amsterdamin ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen seuraavasti: Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 4 a artiklan 1 kohdan johdantolauseen käsitettä ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti” on tulkittava siten, että sitä voidaan soveltaa oikeudenkäyntiin, jonka johdosta on annettu pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen yhtenäistuomion kaltainen tuomio, jos tällä yhtenäistuomiolla, josta on tullut täytäntöönpanokelpoinen, vahvistetaan vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus ja jos kansallisella tuomioistuimella on harkintavaltaa tämän rangaistuksen vahvistamiseen liittyvässä oikeudenkäynnissä. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta siinä tapauksessa, että lomakkeeseen sisältyvät tiedot ja sen pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 15 artiklan 2 kohdan nojalla tai muulla tavoin saamat tiedot eivät anna mahdollisuutta selvittää, onko asianomaisen henkilön, joka ei ole ollut henkilökohtaisesti läsnä oikeudenkäynnissään, puolustautumisoikeuksia kunnioitettu. Puitepäätöksen 4 a artiklan 1 kohdassa tarkoitetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen soveltamista koskeva päätös kuuluu täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle, jonka on kyettävä arvioimaan kaikkien käytettävissään olevien tosiseikkojen valossa, onko asianomaisen henkilön puolustautumisoikeuksia kunnioitettu.
124.

Käsiteltävässä asiassa valitusperusteet, jotka koskevat hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista, oikeudellista virhettä siinä, että ehdotettua kansalaisaloitetta ei rekisteröity osittain, sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista, perustuvat tosiseikkoihin ja oikeudellisiin seikkoihin, jotka ilmenivät nyt esillä olevan muutoksenhakumenettelyn yhteydessä ja jotka koskevat eurooppalaista kansalaisaloitetta ”Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (jäljempänä kansalaisaloite Minority SafePack), jonka aiheena oli kansallisten ja kielellisten vähemmistöjen suojelu sekä sääntöjen antaminen unionin tasolla unionin kulttuurisen ja kielellisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi, ja eurooppalaista kansalaisaloitetta ”Let us reduce the wage and economic differences that tear the EU apart!”, joka rekisteröitiin osittain ehdotetusta kansalaisaloitteesta ”Let us reduce the wage and economic differences that tear the EU apart!”16.5.2017 annetulla komission päätöksellä (EU) 2017/877. ( 56 )
114.

Käsiteltävässä asiassa on niin, että vaikka jokaisella jäsenvaltiolla on mahdollisuus arvioida, mikä on asianmukainen rangaistuksen vähimmäisraja, jotta rikosta on pidettävä vakavana, sillä on kuitenkin velvollisuus olla vahvistamatta sitä tässä valtiossa tavanomaisesti sovellettuun rangaistustasoon nähden niin alhaiseksi, ( 128 ) että tässä 15 artiklan 1 kohdassa säädetyt poikkeukset kieltoon tallentaa ja käyttää henkilötietoja muuttuisivat pääsäännöiksi, kuten Irlannin hallitus on perustellusti huomauttanut.
69.

Ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Verwaltungsgericht Kölnin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: – Yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 11 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion omaan suvereniteettiinsa tai lainkäyttövaltaansa kuuluvilla vesillä soveltamille toimenpiteille, joilla pyritään luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan mukaisten velvoitteiden täyttämiseen, jos ne vaikuttavat muiden jäsenvaltioiden kalastusaluksiin, koska niillä kielletään kalastaminen pohjaa koskettavilla pyydyksillä ja ankkuroiduilla verkoilla – toimenpiteet, joilla kielletään kalastaminen pohjaa koskettavilla pyydyksillä ja ankkuroiduilla verkoilla, sisältyvät asetuksen N:o 1380/2013 11 artiklassa tarkoitettujen säilyttämistoimenpiteiden käsitteeseen – asetuksen N:o 1380/2013 11 artiklaan sisältyvällä ilmaisulla ”muiden jäsenvaltioiden kalastusalukset” viitataan muissa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kyseiset vesialueet kuuluvat, rekisteröityihin – ja siten myös niiden lipun alla purjehtiviin – aluksiin – asetuksen N:o 1380/2013 11 artiklan 1 kohdan ilmauksella ”vastaavat asiaan liittyvässä unionin lainsäädännössä asetettua tavoitetta” tarkoitetaan, että säilyttämistoimenpiteiden on vaikutettava myönteisesti ja merkittävästi kyseisessä kohdassa mainituissa säännöksissä asetettujen ympäristötavoitteiden saavuttamiseen – asetuksen N:o 1380/2013 11 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisille jäsenvaltion omaan suvereniteettiinsa tai lainkäyttövaltaansa kuuluvilla vesillä soveltamille toimenpiteille, vaikka ne olisivat tarpeen sille ympäristövastuusta ympäristövahinkojen ehkäisemisen ja korjaamisen osalta 21.4.2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/35/EY asetettujen velvoitteiden täyttämiseksi.
190.

Viitejärjestelmän määrittämisessä todettu oikeudellinen virhe tarkoittaa, että valituksenalainen tuomio on kumottava siltä osin kuin siinä hylättiin valittajan kanne perusteettomana. Näin on siksi, että tämä oikeudellinen virhe vääristää kyseessä olevan toimenpiteen valikoivuuden arviointia. Tämän oikeudellisen virheen perusteella unionin yleinen tuomioistuin lisäksi vahvisti, että komissio oli määrittänyt viitejärjestelmän oikein riidanalaisessa päätöksessä. Saneerauslausekkeen valikoivuutta on näin ollen arvioitu sellaisen vertailukohdan (tappionmenettämissäännön) perusteella, jonka olen todennut oikeudellisesti virheelliseksi. Toisin sanoen, riidanalaisessa päätöksessä valikoivuuden arviointi aloitetaan virheellisen olettaman pohjalta. Tämän vuoksi myös riidanalainen päätös on kumottava.
104.

Kiinteämääräinen hyvitys on siten pyöristettynä 600000 euroa. Tämä määrä on tosin pienempi kuin 939000 euron kiinteä vähimmäismäärä, jota komissio on ehdottanut Slovakialle, mutta mielestäni se on kuitenkin asianmukainen. Kyse ei ole pelkästään symbolisesta seuraamuksesta, joka komissio haluaa estää asettamalla vähimmäismäärän. ( 37 )
–

SEUT 108 artiklan 3 kohtaa ja [SEUT 108] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, että jos tukiohjelman ehdot pysyvät muuttumattomina, verosta, jolla rahoitetaan kyseistä tukiohjelmaa, jonka erottamaton osa vero on ja jonka komissio on hyväksynyt, saatavien tulojen huomattava kasvu tukiohjelmasta ilmoittamisen yhteydessä toimitettuihin arvioihin verrattuna ei merkitse kyseisen ohjelman muutosta, joka synnyttää SEUT 108 artiklan 3 kohdan mukaisen velvollisuuden ilmoittaa tuesta komissiolle ja pidättäytyä toteuttamasta sitä, jos komissio ei ole asettanut tukiohjelman hyväksyessään ehtoa, jossa rajoitetaan niiden tulojen määrää, joita kyseisestä verosta on mahdollista saada, tai jos nämä tulot eivät joka tapauksessa ylitä tällaista rajaa.
90.

Lisäksi on niin, että tällaiset kaupan yksiköt ovat erityisen riippuvaisia suuremmasta pinta-alasta, joten vero kohdistuu niihin erityisesti. Suhteellisuusperiaatetta on noudatettava erityisesti verolainsäädännössä, joten se, että kansallinen lainsäätäjä on ottanut tämän erityisen rasitteen huomioon, on täysin ymmärrettävää ( 64 ) eikä se ole ilmeisen vierasta tavoitteelle kohdistaa verorasite niihin, joilla on erityinen taloudellinen kapasiteetti.
5.

Asetuksen 57 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Tutkiessaan menettämis- tai mitättömyysvaatimusta virasto pyytää, niin usein kun on tarpeen, osapuolia esittämään asettamassaan määräajassa sen itsensä niille osoittamia ilmoituksia tai muiden osapuolien tiedonantoja koskevia huomautuksia. 2. Mitättömyysmenettelyssä osapuolena olevan, aikaisemman [EU-]tavaramerkin haltijan on [EU-]tavaramerkin haltijan pyynnöstä toimitettava todisteet siitä, että mitättömyysvaatimuksen tekopäivää edeltäneiden viiden vuoden aikana aikaisempaa [EU-]tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty unionissa niiden tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröity ja joihin aikaisemman [EU-]tavaramerkin haltijan vaatimus perustuu, tai että käyttämättä jättämiselle on pätevät perusteet, jos tähän päivään mennessä aikaisempi [EU-]tavaramerkki on ollut rekisteröitynä vähintään viisi vuotta. Lisäksi, jos aikaisempi [EU-]tavaramerkki on ollut rekisteröitynä vähintään viisi vuotta [EU-]tavaramerkkiä koskevan hakemuksen julkaisemispäivänä, aikaisemman [EU-]tavaramerkin haltijan on myös toimitettava todisteet siitä, että 42 artiklan 2 kohdassa esitetyt edellytykset oli mainittuna päivänä täytetty. Jos näitä todisteita ei esitetä, mitättömyysvaatimus hylätään. Jos aikaisempaa [EU-]tavaramerkkiä on käytetty ainoastaan joidenkin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröity, sitä pidetään mitättömyysvaatimuksen tutkimisessa rekisteröitynä ainoastaan näiden tavaroiden tai palvelujen osalta. 3. Edellä olevaa 2 kohtaa sovelletaan 8 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin aikaisempiin kansallisiin tavaramerkkeihin siten, että käyttö jäsenvaltiossa, jossa aikaisempi kansallinen tavaramerkki on suojattu, vastaa käyttöä [Euroopan unionissa].” ( 7 )
40.

Toiseksi on huomattava, että vaikka viivästyskorolla on yleensä, kuten jo totesin, ( 13 ) sekä korvaava tehtävä että sanktioiva tehtävä, valtion suhteissa verovelvollisiin näiden kahden tehtävän merkitys vaihtelee. Silloin, kun verovelvollinen on velallinen, koron sanktioivalla tehtävällä on suurempi merkitys, sillä siitä, ettei yksittäinen verovelvollinen ole maksanut veroa, valtion talousarvioille aiheutunut menetys on suhteellisen pieni. Toisin on kuitenkin päinvastaisessa tilanteessa eli silloin, kun valtio on verovelvollisen velallinen veron palauttamista koskevan velvollisuuden johdosta. Tällöin nimittäin koron sanktioivan tehtävän tehokkuus on useimmiten melko rajoittunut ja sen sijaan etualalla on sen korvaava tehtävä, sillä verovelvolliselle veron palauttamisen viivästymisen vuoksi aiheutunut menetys voi olla mahdollisesti hyvin merkittävä suhteessa hänen kaikkiin taloudellisiin varoihinsa. En voi näin muodoin yhtyä Liettuan hallituksen toteamukseen, jonka mukaan viivästyskorko, joka valtion on maksettava verovelvolliselle liikaa maksetun arvonlisäveron palauttamisen viivästymisen johdosta, täyttää saman tehtävän kuin korko, jonka verovelvollinen joutuu maksamaan maksaessaan veron myöhässä ja joka on luonteeltaan ainoastaan tai pääasiallisesti seuraamuksen luonteinen. Se, että tämä korko on määritetty molemmissa tilanteissa samansuuruiseksi, on Liettuan lainsäätäjän tekninen valinta.
88.

Samanaikaisesti on huomattava, että direktiivin 54 artiklan mukainen ehdoton salassapitovelvollisuus voi johtaa siihen, että henkilö, jolle on osoitettu hänen kannaltaan kielteinen toimenpide, saa puolustautumista varten ainoastaan ne asiakirjat, jotka hänelle myöntää sama valvontaviranomainen, joka on toteuttanut riitautetun toimenpiteen. Valvontaviranomainen voisi näin rajoittaa toimenpiteidensä adressaattien oikeudenkäyntiin liittyvien puolustautumisoikeuksien laajuutta. Tilanne ei olisi yhtä arveluttava, jos valvontaviranomainen ja asianomaiselle kielteisen toimenpiteen toteuttanut viranomainen olisivat organisatorisesti erillisiä. Käsiteltävässä asiassa CSSF:llä on toimivalta valvoa sijoituspalveluyrityksiä, ja se toteuttaa vastaavia toimenpiteitä ja päättää tietojen antamisesta tutustuttavaksi. ( 44 ) Koska hallintomenettelyn tasolla viranomaisen puolueettomuuteen voi liittyä epäilyjä, on taattava sen päätöksen tehokas tuomioistuinvalvonta. ( 45 )
25.

Näin ollen Naczelny Sąd Administracyjny on esittänyt seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1) 135 artiklan 1 kohdan j alakohtaa tulkittava siten, että sen kanssa ristiriidassa on sellainen kansallinen säännös (tavaroista ja palveluista kannettavasta verosta 11.3.2004 annetun lain [Ustawa o podatku od towarów i usług; Dz. U. nro 54, järjestysnumero 535; jäljempänä arvonlisäverolaki], sellaisena kuin se on muutettuna, 43 §:n 1 momentin 10 kohta), jonka mukaan rakennuksen, rakennelman tai sen osien luovutus on vapautettu arvonlisäverosta lukuun ottamatta tapauksia, joissa a) luovutus tapahtuu ensimmäisen käyttöönoton yhteydessä tai ennen ensimmäistä käyttöönottoa, b) rakennuksen, rakennelman tai sen osien ensimmäisen käyttöönoton ja luovutuksen välinen aika on alle kaksi vuotta, mikäli arvonlisäverolain 2 §:n 14 kohdassa ensimmäinen käyttöönotto määritellään rakennuksen, rakennelman tai sen osien veronalaisten toimien toteuttamisen yhteydessä tapahtuvaksi käyttöön antamiseksi ensimmäiselle hankkijalle tai ensimmäiselle käyttäjälle sen jälkeen, kun rakennus, rakennelma tai sen osat a) on rakennettu tai b) kun niitä on paranneltu, jos tuloverosäännöksissä tarkoitettujen parannustöiden kustannukset olivat vähintään 30 prosenttia lähtöarvosta?”
Oikeutta saada vähimmäisvanhuusetuutta on arvioitava sovellettavan kansallisen lainsäädännön perusteella ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1992/2006 50 artiklan perusteella soveltamatta takuueläkkeestä (garantipension) annetun lain (1998:702), joka on korvattu sosiaalivakuutuskaarella (socialförsäkringsbalk) (2010:110), 67 luvun 25 §:n ja Försäkringskassanin vuoden 2007 kannanoton nro 2 mukaista pro rata ‑menetelmää.

Laskettaessa suhteutetun eläkkeen laskemisen perustana olevan eläkkeen teoreettista määrää asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1992/2006, 46 artiklan 2 kohdan a alakohdan perusteella toimivaltaisen laitoksen on otettava huomioon oman jäsenvaltionsa lainsäädännöllä turvattu vähimmäisvanhuusetuus varmistaakseen työntekijälle sen suhteutetun eläkkeen, jota hän olisi voinut vaatia, jos kaikki vakuutuskaudet olisivat täyttyneet kyseisessä valtiossa, laskemisen perustana olevan eläkkeen teoreettisen enimmäismäärän.

Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1992/2006, 47 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että tätä teoreettista määrää laskiessaan toimivaltaisen laitoksen on määrättävä ansiot, maksut ja korotukset, jotka on otettava huomioon toisten jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutus- ja/tai asumiskausien osalta sellaisten ansioiden, maksujen tai korotusten perusteella, jotka on rekisteröity tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneiksi vakuutus- ja/tai asumiskausiksi.
73.

Edellä esitetyn perusteella katson, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan k ja l alakohtaa ja 31 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät salli perintölainsäädännön mukaisen esineoikeudellisen erityisjälkisäädöksen (legatum per vindicationem) esineoikeudellisten vaikutusten tunnustamisen epäämistä, jos kyseinen testamenttisaanto koskee sellaisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän omaisuuden omistusoikeutta, jonka laki ei tunne sellaisen testamenttisaannon järjestelmää, jolla on välitön esineoikeudellinen vaikutus.
2.

Tältä osin herää kaksi perustavaa kysymystä. Ensinnäkin on selvitettävä vapautuksen henkilöllinen soveltamisala. Näin ollen on vastattava kysymykseen siitä, kuuluuko myös aluksen valmistaja tai toimittaja direktiivin 2003/96/EY 14 artiklan 1 kohdan c alakohtaan sisältyvän laivaliikennettä koskevan vapautuksen piiriin. Toiseksi on konkretisoitava näyttövaatimusten merkitystä valmisteverolainsäädäntöön sisältyvän vapautussäännöksen yhteydessä. Tältä osin unionin tuomioistuimen yhdeksännen jaoston antamissa kahdessa tuomiossa ( 2 ) on havaittavissa suuntaus soveltaa arvonlisäverolainsäädännöstä annettua oikeuskäytäntöä myös valmisteverolainsäädäntöön.
96.

Edellä esitettyjen toteamusten perusteella on katsottava, että riidanalaisten kirjeiden perustelut ovat riittämättömät, minkä vuoksi on mahdotonta tutkia niiden laillisuutta ja ne on kumottava. Riidanalaisten kirjeiden perustelujen riittämättömyyteen vedottiin jo ensimmäisessä oikeusasteessa nostetuissa kanteissa, ja unionin tuomioistuin voi todeta perustelujen riittämättömyyden myös viran puolesta, ( 59 ) sikäli kuin noudatetaan kontradiktorista periaatetta. ( 60 ) Vaikka kanteiden asiasisältöä ei käsitelty ensimmäisessä oikeusasteessa, asianosaisilla ja väliintulijoilla oli tämän osalta etenkin unionin tuomioistuimen istunnossa riittävä tilaisuus lausua riidanalaisten kirjeiden perusteluista. Riidanalaiset kirjeet on tästä syystä kumottava riittämättömien perustelujen vuoksi.
10.

Delegoidun asetuksen N:o 885/2013 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Vaatimusten täyttymisen arvioiminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on nimettävä kansallinen elin, jolla on toimivalta arvioida, täyttävätkö palveluntarjoajat, pysäköintialueiden hallinnoijat ja tienpitäjät 4–7 artiklassa asetetut vaatimukset. Kyseisen elimen on oltava puolueeton ja riippumaton suhteessa mainittuihin tahoihin. Useampi jäsenvaltio voi nimetä yhteisen alueellisen elimen, jolla on toimivalta arvioida näiden vaatimusten täyttymistä niiden alueilla. Jäsenvaltioiden on annettava nimetyt elimet tiedoksi komissiolle. 2. Kaikkien palvelujentarjoajien on annettava nimetyille elimille vakuutus siitä, että ne täyttävät 4–7 artiklassa asetetut vaatimukset. – – 3. Nimettyjen elinten on tarkastettava satunnaisesti useampien julkisten ja yksityisten palveluntarjoajien ja pysäköintialueiden hallinnoijien vakuutusten oikeellisuus ja pyydettävä niitä osoittamaan 4–7 artiklassa asetettujen vaatimusten täyttyminen. Palvelun laatua voidaan arvioida myös käyttäjiltä saatujen huomioiden pohjalta. Nimettyjen kansallisten elinten on vuosittain raportoitava kansallisille viranomaisille niille annetuista vakuutuksista ja satunnaistarkastusten tuloksista.”
107.

Unionin tuomioistuimen on valituksenalaisesta tuomiosta tehdyn valituksen vuoksi tehtävä ratkaisu oikeudenkäyntikuluista myös ensimmäisen oikeusasteen osalta. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä sen 184 artiklan 2 kohdan kanssa, mukaisesti CPVO pitäisi velvoittaa korvaamaan oikeudenkäyntikulut ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakumenettelyssä, sillä sen valituslautakunnan päätökset pitäisi kumota, ja valittaja on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista. Koska virasto on kuitenkin tukenut Schnigan kantaa myös ensimmäisessä oikeusasteessa, ei voida katsoa, että sen vaatimukset olisi hylätty. Tämän vuoksi kummankin asianosaisen on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.
12.

Neuvottelujen päätyttyä komissio ehdotti asetuksen N:o 659/1999 18 artiklan mukaisesti aiheellisia toimenpiteitä, joilla varmistettaisiin tukijärjestelmän soveltuvuus sisämarkkinoille. Ne olivat seuraavat: i) sosiaaliset asunnot on varattava selkeästi määritetylle kohderyhmälle, joka muodostuu vähäosaisista henkilöistä ja heikommassa asemassa olevista sosiaaliryhmistä; ii) sosiaalisen asuntotuotantoalan yhtiöiden on harjoitettava liiketoimintaansa markkinaehdoin, ja niiden julkisen palvelun toiminnalla ja liiketoiminnalla on oltava erilliset kirjanpidot ja asianmukainen valvonta; iii) sosiaalinen asuntotarjonta on mukautettava vähäosaisten henkilöiden tai heikommassa asemassa olevien sosiaaliryhmien tarpeisiin.
45.

Jaottelu ”olemassa olevaan” ja ”uuteen” asiakirjaan on kuitenkin epäselvempi sähköisten tietokantojen yhteydessä. Kun kyse on paperista, se, onko jokin tietty teksti tai osa siitä jo kirjoitettu ylös jonnekin, voi toisinaan olla ongelmallista näyttää toteen, mutta ei enää sen jälkeen kun tällaisen asiakirjan on osoitettu olevan fyysisesti olemassa. Sähköisten tietokantojen osalta ”olemassa olevasta asiakirjasta” on vaikeampi muodostaa käsitys. Rakenteestaan ja sisäisestä organisoinnistaan riippuen sähköisestä tietokannasta voidaan saada suuri määrä tietoa, usein hyvin pienellä vaivannäöllä. Aivan kuten kaleidoskoopilla katsottaessa, pieni pyöräytys (komento tai klikkaus) voi muuttaa kuvan täysin. Kysymys kuuluu kuitenkin: Oliko tämä nimenomainen ”asiakirja” erityisenä tietojen konfiguraationa olemassa ennen klikkausta ja oliko se siten ”olemassa oleva asiakirja”, johon hakijalla on oikeus tutustua, vai onko se klikkauksella luotu ”uusi asiakirja”, johon hakijalla ei ole oikeutta tutustua?
80.

Ranskan hallituksen mukaan yhtäältä on otettava huomioon, että väärinkäytösten tekemisen aikaan Ranskan siviililain 2277 §:n mukaisesti kaikkiin lainatuista rahamääristä ja yleisesti kaikista vuosittain maksettavista määristä kertyviin korkoihin, kuten käsiteltävässä asiassa kyseessä oleviin korkosaataviin, sovelletaan viiden vuoden vanhentumisaikaa. Toisaalta se katsoo, että vuoden 2008 (uusi) viiden vuoden vanhentumisaika on unionin oikeuden mukainen, sillä jäsenvaltioilla on mahdollisuus pidentää asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 ja 2 kohdan vanhentumisaikoja, minkä unionin tuomioistuin on vahvistanut ( 53 ) ja mikä on suhteellisuusperiaatteen mukaista tässä tapauksessa. ( 54 )