ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin yleisen tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 28.6.2018 – Romania vastaan komissio

(asia T-478/15)

(Kumoamiskanne – Euroopan unionin omat varat – Jäsenvaltioiden taloudellinen vastuu – Velvollisuus maksaa komissiolle omien varojen menetystä vastaava määrä – Komission kirje – Toimi, joka ei voi olla kanteen kohteena – Tutkimatta jättäminen)

1. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Komission kirje, jossa pyydetään epävirallisesti jäsenvaltiota asettamaan perinteiset omat varat unionin talousarvion käyttöön – Käsitteen ulkopuolelle jääminen (SEUT 263 artikla; neuvoston asetus N:o 1150/2000; neuvoston päätös 2007/436) (ks. 28, 32, 41, 44, 53, 55 ja 61 kohta)

2. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Puhtaasti informatiivinen toimi – Käsitteen ulkopuolelle jääminen (SEUT 263 artikla) (ks. 29 ja 52 kohta)

3. Euroopan unionin omat varat – Jäsenvaltioiden suorittama toteaminen ja käyttöön asettaminen – Jäsenvaltioiden vastuun ulottuvuus (Neuvoston asetuksen N:o 1150/2000 2 artiklan 1 kohta, 9 artiklan 1 kohta sekä 17 artiklan 1 ja 2 kohta; neuvoston päätöksen 2007/436 2 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 8 artiklan 1 kohta) (ks. 33, 34 ja 38 kohta)

4. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Tätä edellytystä ei ole mahdollista kiertää vetoamalla tehokasta oikeussuojaa koskevaan oikeuteen (SEU 6 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta; SEUT 263 artiklan neljäs kohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla ja 52 artiklan 7 kohta) (ks. 64 kohta)

Aihe

SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus kumota komission budjettipääosaston päätös, joka kantajan mukaan sisältyi 11.6.2015 päivättyyn kirjeeseen, joka oli varustettu viitteellä Ares (2015) 2453089 ja jolla komissio määräsi Romanian asettamaan komission käyttöön omien perinteisten varojen menetystä vastaavan 1079513,09 euron bruttomäärän, josta on vähennettävä 25 prosenttia perimiskuluina, viimeistään sitä kuukautta, jona riidanalainen kirje on lähetetty, seuraavan toisen kuukauden 19. päivää seuraavana ensimmäisenä työpäivänä sillä uhalla, että kantaja joutuu maksamaan viivästyskorkoa Euroopan yhteisöjen omien varojen järjestelmästä tehdyn päätöksen 2007/436/EY, Euratom soveltamisesta 22.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 (EYVL 2000, L 130, s. 1) 11 artiklan nojalla

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Lausunnon antaminen Slovakian tasavallan väliintulohakemuksesta raukeaa.

3) Romania vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
1.

Kumoamiskanne — Kannekelpoiset toimet — Käsite — Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia — Päätös, jolla vahvistetaan kieltäytyminen asiakirjojen luovuttamisesta kolmannen nimissä esitetyn hakemuksen johdosta, koska kolmannelta on jo evätty mahdollisuus tutustua mainitussa päätöksessä tarkoitettuihin asiakirjoihin — Sellaisten seikkojen puuttuminen, joiden perusteella kantaja voitaisiin luonnehtia ensimmäisessä menettelyssä annetun päätöksen adressaatiksi — Riidanalainen toimi ei ole vahvistava — Tutkittavaksi ottaminen (SEUT 263 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1–3 ja 7 kohta) (ks. 25–29, 35–38, 45–51, 60 ja 61 kohta)
Päätös voi koskea erikseen muita kuin niitä, joille se on osoitettu, ainoastaan silloin, kun tämä päätös vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan näin ollen yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu. Valtiontukea koskevan komission lopullisen päätöksen voidaan katsoa koskevan erikseen jäsentensä kollektiivisia etuja ajavaa yhteenliittymää kahdessa tapauksessa, nimittäin ensiksi tilanteessa, jossa yhteenliittymä voi vedota omaan etuunsa, erityisesti koska kumoamisvaatimuksen kohteena oleva toimi on vaikuttanut sen asemaan neuvottelijana, tai toiseksi tilanteessa, jossa sen jäsenillä tai eräillä niistä on erikseen asiavaltuus.

(ks. 21 ja 22 kohta)
18

Toiseksi on todettava, että vaikka asialla on ilmeisesti tiettyä taloudellista intressiä väliintulijalle, tämä ei ole esittänyt unionin yleiselle tuomioistuimelle mitään seikkaa, joka osoittaisi, että tämä intressi on nyt käsiteltävässä asiassa luonteeltaan epätavanomainen tai merkittävästi erilainen kuin intressi, joka on kaikissa EU-tavaramerkin rekisteröintihakemusta vastaan aloitetuissa väitemenettelyissä (ks. vastaavasti määräys 19.3.2009, House of Donuts v. SMHV – Panrico (House of donuts), T-333/04 DEP ja T-334/04 DEP, ei julkaistu, EU:T:2009:73, 15 kohta ja määräys 12.1.2016, Boehringer Ingelheim International v. SMHV – Lehning entreprise (ANGIPAX), T-368/13 DEP, ei julkaistu, EU:T:2016:9, s. 19).
27

Koska esillä oleva määräys on annettu ennen kuin kannekirjelmä on annettu tiedoksi SMHV:lle ja ennen kuin tälle on voinut aiheutua oikeudenkäyntikuluja, on riittävää todeta, että kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
Silloin, kun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen päättyminen riippuu kansallisen toimenpiteen, kuten kumoamistoimenpiteen antamisesta, jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen päättymisajankohdan määrittämiseksi on otettava huomioon nimenomaan sen voimaantuloajankohta. Unionin tuomioistuimen tuomiolla todettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen, jonka muodostaa unionin oikeuden kanssa yhteensoveltumattoman lainsäädännön olemassaolo, päättyy, kun laki, jolla tämä yhteensoveltumaton lainsäädäntö kumotaan, tulee voimaan. Komissio voi siis perustellusti katsoa, että tällaisesta tuomiosta seuraa, että asianomaiselle jäsenvaltiolle on määrättävä uhkasakko kyseisen tuomion julistamisesta alkaen ajanjaksolta, jonka kuluessa unionin oikeuden kanssa yhteensoveltumaton lainsäädäntö on ollut edelleen voimassa.

SEUT 260 artiklan 2 kohdassa määrättyyn järjestelmään kuuluu, että komission suorittama uhkasakon maksuunpano on ainoastaan täytäntöönpanotoimi kyseessä olevan jäsenvaltion velvoittamiseksi suorittamaan unionin tuomioistuimen antamasta tuomiosta johtuva uhkasakko. Näin ollen siinä tapauksessa, että komissio on ensimmäisen kerran pannut uhkasakon maksuun päätöksellä, jonka lainvastaisuuden unionin tuomioistuimet ovat todenneet, komissio voi perustellusti ja sillä on jopa velvollisuus panna uhkasakko maksuun uudella päätöksellä, ilman että se kuitenkaan tämän johdosta loukkaa ne bis in idem periaatetta.

(ks. 72 kohta)
Vaikka on sinänsä totta, että olisi SEUT 263 artiklan mukaisen kumoamiskanteen tarkoituksen vastaista, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä tulkitaan suppeasti ja että tutkittavaksi ottaminen rajoitetaan koskemaan ainoastaan SEUT 288 artiklassa tarkoitettuja toimia, tätä unionin tuomioistuinten toimivaltaa tulkita ja soveltaa EUT-sopimuksen määräyksiä ei kuitenkaan sovelleta silloin, kun kantajan oikeudellinen asema on seurausta sellaiseen sopimukseen perustuvista oikeudellisista suhteista, jonka oikeudelliseen järjestelmään sovelletaan sopimuspuolten nimeämää kansallista lakia.

Jos unionin tuomioistuimet nimittäin katsoisivat, että niillä on toimivalta lausua sellaisten toimien kumoamisesta, jotka kuuluvat vain sopimukseen perustuvaan asiayhteyteen, olisi vaarana paitsi se, että SEUT 272 artikla, jossa sallitaan toimivallan myöntäminen unionin tuomioistuimille välityslausekkeessa, menettäisi merkityksensä, mutta myös se, että tilanteissa, joissa sopimus ei sisällä tällaista lauseketta, unionin tuomioistuinten tuomiovaltaa laajennetaan SEUT 274 artiklassa, jossa annetaan jäsenvaltioiden tuomioistuimille yleinen toimivalta ratkaista sellaiset riidat, joissa unioni on asianosainen, määritettyjen rajojen ulkopuolelle. Tästä seuraa, että sellaisen sopimuksen tapauksessa, joka on tehty kantajan ja jonkin toimielimen välillä, unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi voidaan saattaa kanne SEUT 263 artiklan nojalla vain, jos riidanalaisella toimenpiteellä on tarkoitus saada aikaan sitovia oikeusvaikutuksia, jotka jäävät asianosaisten välisen sopimussuhteen ulkopuolelle ja edellyttävät sopimuspuolena olevalle toimielimelle sen hallintoviranomaisen asemassa myönnetyn julkisen vallan valtaoikeuksien käyttämistä.

Tältä osin on korostettava, että tilanteessa, jossa toimielin, erityisesti komissio, päättää taloudellisten tukien myöntämistä varten turvautua sopimukseen SEUT 272 artiklassa tarkoitetulla tavalla, sen on pysyteltävä näissä puitteissa. Näin ollen sen on muun muassa vältettävä käyttämästä sopimuskumppaneidensa kanssa epäselviä ilmaisuja, jotka sopimusosapuolet saattavat ymmärtää siten, että ne kuuluvat yksipuoliseen päätöksentekovaltaan, joka ylittää sopimusmääräykset.

(ks. 33–37 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Laiminlyöntikanne – SEUT 265 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu kannan määrittely ennen kanteen nostamista – Tutkimatta jättäminen (SEUT 265 artiklan toinen kohta) (ks. 20 kohta)

2. Laiminlyöntikanne – Toimielimelle osoitettu vaatimus ryhtyä toimenpiteisiin – Pakollisuus – Kanne, joka on nostettu ennen toimielimellä vastaamista varten olevan määräajan päättymistä, jätetään tutkimatta (SEUT 265 artiklan toinen kohta) (ks. 21 kohta)

3. Laiminlyöntikanne – Laiminlyönti – Käsite – Toimimatta jättäminen – Toimi, joka ei täytä asianomaisen toiveita, ei kuulu käsitteen piiriin (SEUT 265 artikla) (ks. 25 kohta)

4. Laiminlyöntikanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Oikeussuojaintressi – Jo syntyneen ja edelleen olemassa olevan intressin edellytys – Arviointi kanteen nostamishetkellä – Kanne, josta ei voi olla kantajalle hyötyä, jätetään tutkimatta (SEUT 265 artikla) (ks. 30–33 kohta)

5. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Elintarvikkeita koskevat ravitsemus- ja terveysväitteet – Asetus N:o 1924/2006 – Tällaisten väitteiden käytön edellytykset – Siirtymätoimenpiteiden soveltaminen väitteisiin, joiden arviointi on meneillään asetuksen N:o 1924/2006 voimaan tullessa (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1924/2006 13 artiklan 1 kohta ja 28 artiklan 5 ja 6 kohta) (ks. 35–38 kohta)

6. Euroopan unionin oikeus – Periaatteet – Oikeusvarmuus – Käsite (ks. 50 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Vaatimus todeta, että komissio on syyllistynyt laiminlyöntiin, koska se on sääntöjenvastaisesti jättänyt määräämättä Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) tekemään arvioinnin kasviperäisten aineiden terveysväitteistä ennakkoedellytyksenä elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006 (EUVL L 404, s. 9) 13 artiklan 3 kohdan mukaisen sallittujen terveysväitteiden lopullisen luettelon antamiseksi

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne jätetään tutkimatta.

2) Diapharm GmbH & Co. KG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
22

Siltä osin kuin on kyse vaikutuksesta, joka nyt käsiteltävässä asiassa on edellä 8 kohdassa mainitulla tuomiolla Deutsche Lufthansa (EU:C:2013:755) ja edellä 8 kohdassa mainitulla määräyksellä Flughafen Lübeck (EU:C:2014:240), kantaja väittää oikeuskäytännöstä seuraavan, että kanteen kohteena olevan päätöksen kaltaisella päätöksellä on ehdoton sitova vaikutus, mikä merkitsee sitä, että kansallisten tuomioistuinten on katsottava selvitetyksi, ettei SEUT 108 artiklan 3 kohdassa määrättyä toimenpiteiden keskeyttämistä koskevaa velvollisuutta ole noudatettu, ja toteutettava asianmukaiset toimenpiteet niissä vireillä olevissa oikeudenkäynneissä. Kantaja toteaa, ettei kansallisella tuomioistuimella ole enää lupaa itse tarkistaa siinä vireillä olevassa asiassa, onko toimenpide, jonka osalta komissio on päättänyt aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn, valtiontukea, siinäkin tapauksessa, että komission päätöksessä esitetyt arviot ovat alustavia.
Tämä pätee vahingonkorvausvaatimukseen, joka perustuu yhteisymmärryspöytäkirjan tiettyjen määräysten lainvastaisuuteen; yhteisymmärryspöytäkirja on Euroopan vakausmekanismin (EVM) ja jäsenvaltion yhdessä hyväksymä, ja sen ovat allekirjoittaneet yhtäältä tämä jäsenvaltio ja toisaalta komission varapuheenjohtaja komission puolesta. EVM:n perustamisesta tehdyn sopimuksen 13 artiklan 4 kohdasta nimittäin ilmenee, että komissio allekirjoittaa yhteisymmärryspöytäkirjan vain EVM:n puolesta. Tässä yhteydessä on niin, että vaikka EVM-sopimuksessa annetaan komissiolle ja Euroopan keskuspankille tiettyjä kyseisen sopimuksen tavoitteiden täytäntöönpanoon liittyviä tehtäviä, komissiolle ja keskuspankille EVM-sopimuksen yhteydessä annettuihin tehtäviin ei sisälly omaa päätöksentekovaltaa, ja näiden kahden toimielimen saman sopimuksen puitteissa suorittamat toimet sitovat ainoastaan EVM:ää. Niinpä ei ole mahdollista katsoa, että komissio tai keskuspankki olisivat yhteisymmärryspöytäkirjan hyväksymisen taustalla.

SEUT 268 artiklan ja SEUT 340 artiklan toisen ja kolmannen kohdan määräysten mukaan unionin yleisellä tuomioistuimella on sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun alalla toimivalta ratkaista vain riidat, jotka koskevat unionin toimielinten ja sen henkilöstön tehtäviään suorittaessaan aiheuttamien vahinkojen korvaamista. Niinpä unioniin kohdistettu vahingonkorvausvaatimus, joka perustuu pelkkään sellaisen toimen tai menettelyn lainvastaisuuteen, jota unionin toimielin tai sen henkilöstö ei ole toteuttanut, on jätettävä tutkimatta.

SEUT 340 artiklassa edellytetään syy-yhteyden osalta, että unionin toimielinten menettelyn ja vahingon välillä on riittävän suora syy-yhteys. Tässä yhteydessä on todettava, että tapauksissa, joissa menettely, jonka väitetään aiheuttaneen vahingon, perustuu toimimattomuuteen, on erityisen tarpeellista varmistua siitä, että vahinko on tosiasiassa aiheutunut väitetystä toimimattomuudesta eikä sitä ole voinut aiheuttaa muu menettely kuin se, josta vastaajana olevaa toimielintä syytetään.

(ks. 52 ja 53 kohta)
Lisäksi unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 46 artiklan 1 kohdassa vastineen jättämiselle asetettu määräaika alkaa kulua vasta siitä päivästä, kun vastaaja on vastaanottanut kannekirjelmän. On katsottava, että tätä ratkaisua sovelletaan myös oikeudenkäyntiväitteen esittämiseen.

Vastineen jättämiselle varattu määräaika on kaksi kuukautta. Kyseessä on määräaika, joka myönnetään vastaajalle, jotta se voi vastata kanteeseen joko vastaamalla pääasiaan jättämällä vastineen tai vetoamalla kanteen tutkimatta jättämiseen esittämällä tätä koskevan väitteen unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Näin ollen on katsottava, että oikeudenkäyntiväitteen esittämiselle varattu määräaika on samoin kaksi kuukautta.

Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklan mukaan vanhentumisaika sopimussuhteen ulkopuolista unionin vastuuta koskevissa asioissa on viisi vuotta tapahtumasta, johon korvausvelvollisuus perustuu. Tämä vanhentumisaika alkaa kulua, kun kaikki korvausvelvollisuuden perusteena olevat edellytykset täyttyvät, ja erityisesti, kun korvattava vahinko on syntynyt. Edellytykset, joita sovelletaan velvollisuuteen korvata SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetut vahingot, ja näin ollen näiden vahinkojen korvaamista koskeviin kanteisiin sovellettavat vanhentumissäännöt eivät kuitenkaan voi perustua muihin kuin ehdottoman objektiivisiin kriteereihin. Se, että asian tosiseikoista on täsmällisesti ja yksityiskohtaisesti tieto, ei siten kuulu niihin edellytyksiin, joiden on täytyttävä, jotta vanhentumisaika alkaa kulua. Vahingon kärsineen subjektiivista arviota siitä, onko vahinko tosiasiallisesti syntynyt, ei myöskään voida ottaa huomioon, kun määritetään, milloin sopimussuhteen ulkopuoliseen unionin vastuuseen perustuvaan kanteeseen sovellettava vanhentumisaika on alkanut.

Yksittäistapausta koskevista toimista aiheutuvissa riita-asioissa vanhentumisaika alkaa kulua silloin, kun päätöksen vaikutukset ilmenevät suhteessa niihin henkilöihin, joita se koskee. Tässä asiayhteydessä merkitystä vanhentumisajan alkamiselle ei ole sillä, että unionin syyllistyminen lainvastaiseen menettelyyn on todettu tuomioistuimen päätöksellä.

(ks. 46, 48, 50–52 ja 56 kohta)
Alun perin kanne, jossa vaadittiin kumottavaksi tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetusten (EU) N:o 610/2010 ja (EU) N:o 83/2011 kumoamisesta 18.7.2011 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 687/2011 (EUVL L 188, s. 2) ja niitä henkilöitä, ryhmiä ja yhteisöjä koskevan luettelon saattamisesta ajan tasalle, joihin sovelletaan erityistoimenpiteiden toteuttamisesta terrorismin torjumiseksi hyväksytyn yhteisen kannan 2001/931/YUTP 2, 3 ja 4 artiklaa, 18.7.2011 annettu neuvoston päätös 2011/430/YUTP (EUVL L 188, s. 47) siltä osin kuin kantajana olevan järjestön nimi säilytetään luettelossa sellaisista henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä, joihin sovelletaan terrorismin torjumiseksi toteutettuja varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämistä koskevia toimenpiteitä
1.

Kumoamiskanne — Unionin tuomioistuinten toimivalta — Kanne, joka on nostettu toimielimeen kuuluvaa sellaista elintä vastaan, joka on toimivaltainen antamaan riidanalaisen päätöksen — Tutkimatta jättäminen — Kanne on nostettava päätöksen antanutta toimielintä vastaan (SEUT 263 artikla) (ks. 18 kohta)
Tällaista toimialakohtaisen tukiohjelman kieltämisestä tehdyn komission päätöksen kaltaista toimea, joka edellyttää täytäntöönpanotoimenpiteitä, ei voida luonnehtia SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetuksi sääntelytoimeksi, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä.

SEUT 288 artiklan neljännen kohdan mukaan tällainen päätös näet velvoittaa kaikilta osiltaan ainoastaan niitä, joille se on osoitettu. Velvollisuus kieltäytyä soveltamasta riidanalaista tukiohjemaa, kumota myönnetyt verotukselliset edut ja periä takaisin kyseisen tukiohjelman mukaisesti maksetut tuet ovat siis kyseisen päätöksen sitovia oikeudellisia seurauksia sille jäsenvaltiolle, jolle päätös on osoitettu.

Mainitulla päätöksellä ei sitä vastoin ole tällaisia oikeusvaikutuksia riidanalaisen tukiohjelman edunsaajiin, sillä sisämarkkinoille soveltumattomuutta koskeva lausuma ei sellaisenaan sisällä mitään kieltoa tai määräystä mainituille edunsaajille. Koska sisämarkkinoille soveltumattomuudella ei myöskään ole välttämättä samaa merkitystä kaikille riidanalaisen tukiohjelman edunsaajille, soveltumattomuuden seuraukset on yksilöitävä sellaisella toimivaltaisten kansallisten viranomaisten toteuttamalla oikeudellisella toimella, kuten verotuspäätöksellä, joka merkitsee SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettua täytäntöönpanotoimenpidettä.

Tässä yhteydessä on merkityksetöntä, että jäsenvaltiolla, jolle riidanalainen toimi on osoitettu, ei ole mitään harkintavaltaa pantaessa sitä täytäntöön. Harkintavallan puuttuminen on arviointiperuste, joka on tosin tutkittava, jotta voidaan todeta, onko edellytys, jonka mukaan päätöksen on koskettava kantajaa suoraan, täyttynyt. SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu vaatimus, jonka mukaan kyseessä on oltava toimi, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, eroaa kuitenkin edellytyksestä, jonka mukaan päätöksen on koskettava kantajaa suoraan.

(ks. 45–48 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Kumoamiskanne – Määräajat – Määräaikojen ehdottomuus – Peruste, jonka unionin tuomioistuimet tutkivat viran puolesta (SEUT 263 artiklan 6 kohta; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 102 artiklan 1 ja 2 kohta) (ks. 11 ja 12 kohta)

2. Kumoamiskanne – Määräajat – Alkamisajankohta – Asianomaisen toimen julkaisupäivä (SEUT 263 artiklan 4 ja 6 kohta ja SEUT 275 artiklan 2 kohta; neuvoston asetus N:o 560/2005; neuvoston päätös 2010/656) (ks. 16 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Yhtäältä Norsunluurannikkoon kohdistuvien rajoittavien toimenpiteiden jatkamisesta annetun päätöksen 2010/656/YUTP muuttamisesta 14.1.2011 annetun neuvoston päätöksen 2011/18/YUTP (EUVL L 11, s. 36) ja toisaalta tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvien rajoittavien erityistoimenpiteiden toteuttamisesta Norsunluurannikon tilanteen vuoksi annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 560/2005 muuttamisesta 14.1.2011 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 25/2011 (EUVL L 11, s. 1) ja asetuksen N:o 560/2005 muuttamisesta 6.4.2011 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 330/2011 (EUVL L 93, s. 10) kumoaminen siltä osin kuin ne koskevat kantajaa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Akissi Danièle Boni-Claverie vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

3) Lausunnon antaminen nopeutettua menettelyä ja etusijan antamista asian käsittelylle koskevista vaatimuksista raukeaa.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Välitoimet – Myöntämisedellytykset – Fumus boni juris – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Kumulatiivisuus – Kaikkien kysymyksessä olevien intressien vertailu – Tutkimisjärjestys ja tarkastustapa – Välitoimista päättävän tuomarin harkintavalta (SEUT 256 artiklan 1 kohta, SEUT 278 artikla ja SEUT 279 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohta) (ks. 11 ja 12 kohta)

2. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Todistustaakka – Vahingon toteutuminen riippuu tulevista ja epävarmoista tapahtumista – Kiireellisyysedellytys ei täyty (SEUT 278 artikla) (ks. 16 ja 17 kohta)

3. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Vakava ja korjaamaton vahinko – Taloudellinen vahinko – Vahinko, joka voidaan korjata täysimääräisesti vahingonkorvauskanteella – Vahinko ei ole korjaamaton – Epävarmuudella vahingon korvaamisesta tällaisen kanteen yhteydessä ei ole merkitystä (SEUT 278 artikla) (ks. 20–22 kohta)

4. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Vakava ja korjaamaton vahinko – Vahinko, joka on aiheutunut komission asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 4 kohtaan perustuvasta tietojensaantipyynnöstä ja joka koskee yrityksen arkaluontoisia tietoja, ei ole tällainen (SEUT 101 artikla, SEUT 102 artikla ja SEUT 278 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 4 kohta) (ks. 24–28 kohta)

5. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Vakava ja korjaamaton vahinko – Asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 4 kohtaan perustuva komission tietojensaantipyyntö – Komission mahdollisuus määrätä uhkasakko ja sakko, mikäli tietojen toimittamiseksi asetettua määräaikaa ei noudateta – Hypoteettisen vahingon toteutuminen (SEUT 278 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 4 kohta ja 23 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 30 ja 31 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 18 artiklan 3 kohdan mukaisessa menettelyssä (Asia 39520 – Sementti ja sementtituotteet) 31.3.2011 tehdyn komission päätöksen K (2011) 2361 lopullinen täytäntöönpanon lykkäystä koskeva hakemus

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Välitoimihakemus hylätään.

2) Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.