ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Onko Bulgarian tasavallan ja Romanian liittymisehdoista laaditun asiakirjan liitteessä V olevan kilpailusääntöjä koskevan osan 1 kohdan määräystä tulkittava siten, että riidanalainen valtiontuki on 1 kohdan 2 alakohdassa tarkoitettua ”uutta tukea”? Mikäli näin on, onko tällaisiin ”uusiin tukiin” tällaisessa tapauksessa sovellettava SEUT 107 ja SEUT 108 artiklan (EY 87 ja EY 88 artiklan) valtiontukia koskevia määräyksiä ja asetuksen N:o 659/1999 (1) säännöksiä? a) Mikäli tähän kysymykseen vastataan kieltävästi, tarvitaan vastaus seuraavaan kysymykseen: Onko liittymisasiakirjan liitteessä V olevan 1 kohdan määräyksiä tulkittava siten, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset eivät saa ryhtyä pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaisen valtiontuen takaisinperimiseen ennen kuin komissio on antanut päätöksen, jolla riidanalainen valtiontuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi? b) Mikäli tähän kysymykseen vastataan myöntävästi: Onko Varhoven administrativen sadille (ylin hallintotuomioistuin) esitettyä 15.12.2009 tehtyä komission päätöstä pidettävä asetuksen N:o 659/1999 14 artiklassa tarkoitettuna sääntöjenvastaista tukea koskevana kielteisenä päätöksenä?
2)

Seuraako Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (1) muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (2) 31 artiklan 1 ja 3 kohdasta, että jos jäsenvaltio on kansallisessa oikeudessaan säätänyt menettelystä sellaisen hallintotoimen tarkastamiseksi, jolla rajoitetaan mainitun direktiivin 4 artiklan 1 kohtaan perustuvaa oikeutta, toimivaltaisella hallintoviranomaisella on velvollisuus tarkastaa hallintotoimi sen adressaatin vaatimuksesta ja arvioida hallintotoimen laillisuus ottaen huomioon myös sellaisien unionin oikeuden oikeussääntöjen tulkintaan liittyvä Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joilla säännellään mainitun oikeuden käytön ehtoja ja rajoituksia, jotta varmistetaan, että määrätty oikeuden rajoitus ei tarkastuspäätöksen tekoajankohtana ole suhteeton, jos rajoituksen määräämistä koskeva hallintotoimi on tällöin jo lainvoimainen?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko EY 81 artiklaa (josta on tullut SEUT 101 artikla) tulkittava siten, että ensimmäisessä kysymyksessä kuvattua yksityisoikeudellisen laitoksen toimintaa teknisten standardien laadinnan ja niiden perusteella tapahtuvan tuotteiden sertifioinnin alalla on pidettävä ”taloudellisena” toimintana, jos kyseinen yksikkö on yritysten hallinnassa? Jos edellä esitettyyn osakysymykseen vastataan myöntävästi: Onko EY 81 artiklaa tulkittava siten, että yritysten yhteenliittymän toteuttama teknisten standardien laadinta ja niiden perusteella suorittama sertifiointi ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan silloin, kun toisessa jäsenvaltiossa laillisesti valmistetun ja myytävän tuotteen myynti estyy tai vaikeutuu huomattavasti tuontijäsenvaltiossa, koska tuote ei täytä teknisen standardin vaatimuksia ja koska sen myynti on lähes mahdotonta ilman tällaista sertifikaattia, kun otetaan huomioon kyseisen teknisen standardin yleistyminen markkinoilla ja kansallisen lainsäätäjän säännös, jonka mukaan yritysten yhteenliittymän myöntämä sertifikaatti osoittaa lakisääteisten vaatimusten täyttymisen, ja, kun teknistä standardia ei sovellettaisi, jos se olisi suoraan kansallisen lainsäätäjän säätämä, koska se on tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevan periaatteen vastainen?
—

yhdistetyissä asioissa T-122/07–T-124/07, 3.3.2011 annetun tuomion tuomiolauselman 2 kohta on kumottava siltä osin kuin se perustuu valituksenalaisen tuomion 157 kohdan toteamukseen siitä, että komissio on velvollinen määrittämään eri yhtiöiden osuudet määristä, jotka ne on määrätty yhteisvastuullisesti maksamaan
1)

Onko tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (1) 450 c artiklan 1 kohdan b alakohtaa, sellaisena kuin se on lisättynä 15.12.2000 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2787/2000 (2) 1 artiklan 53 kohdalla, tulkittava siten, että siinä tarkoitettu ilmoitus on pätevä vain siinä tapauksessa, että siinä on ilmoitettu täsmälliset määrät, jotka takaaja voi olla velvollinen maksamaan?
—

Toissijaisesti sen sakon määrää, joka riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa määrättiin, on alennettava ja sakon uudeksi määräksi on vahvistettava 1 000 euroa ja toissijaisesti jos ei määrätä samaa sakkoa kuin tuottajille, sakon määräksi on vahvistettava 2 905 200 euroa, joka on määrä, johon päädytään, kun on sovellettu 40 prosentin alennusta lieventävien olosuhteiden vuoksi enimmäismäärään, joka on 10 prosenttia liikevaihdosta, tämän vaikuttamatta Cetarsaan myöhemmin sovellettavaan alennukseen sen tutkimuksen aikaisen yhteistyön perusteella, minkä unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 152/10

Valitus, jonka Fidelio KG on tehnyt 25.2.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-286/08, Fidelio KG v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 16.12.2010 antamasta tuomiosta

(Asia C-87/11)

2011/C 152/19

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Fidelio KG (edustaja: Rechtsanwalt M. Gail)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

— Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen 16.12.2010 asiassa T-286/08 antama tuomio on kumottava.

— Ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset on hyväksyttävä.

— Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti lähtenyt siitä, että merkin ”Hallux” rekisteröinnin ”ortopedisia tuotteita” ja ”jalkineita” varten estävät asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetut rekisteröinnin ehdottomat hylkäysperusteet. Ei ole ymmärrettävissä, minkä vuoksi unionin yleinen tuomioistuin vastoin kantajan esittämää noudatti SMHV:n argumentaatiota ja lähti siitä, että ”hallux”, joka on isovarvasta tarkoittava latinan kielen sana, on isovarpaan sairauden ”hallux valgus” yleisesti käytetty lyhennys. Unionin yleisen tuomioistuimen menettelytavassa jätetään huomiotta viran puolesta suoritettavan tutkinnan periaate, minkä lisäksi siinä laiminlyötiin perusteluvelvollisuus.

Unionin yleinen tuomioistuin on lisäksi määritellyt virheellisesti tavarat ja tavaraluokat. Koska ”ortopedisten tuotteiden” käsite on hyvin laaja ja on riittävää, että ehdoton hylkäysperuste soveltuu osaan tavaroista, SMHV olisi halutessaan voinut ajatella usean tyyppisiä tavaroita evätäkseen tietyn tavaratyypin. Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut tätä huomioon.

Jalkineiden osalta unionin yleinen tuomioistuin lähti virheellisesti siitä, että on olemassa tavaraluokka ”terveysjalkineet”. Todellisuudessa jalkineiden yleensä ja niin sanottujen terveysjalkineiden välillä ei ole mitään eroa.

Lisäksi kun unionin yleinen tuomioistuin määritteli ”ortopedisten tuotteiden” ja ”jalkineiden” kohdeyleisön, se antoi epäasianmukaisten seikkojen ohjata itseään. Kantajan mukaan tässä yhteydessä on ajateltava keskivertokuluttajaa. Keskivertokuluttaja ei kuitenkaan osaa latinan kieltä eikä tunne jalkasairautta hallux valgus. Tavaramerkkiä ”Hallux” ei tämän vuoksi voida mieltää kuvailevaksi.

Unionin yleinen tuomioistuin on vielä rikkonut asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, koska se ei tarkastellut tavaramerkkiä ”Hallux” kyseisen säännöksen valossa.
4)

Mikäli toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, pyydetään vastausta seuraavaan kysymykseen: Sallitaanko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 82 artiklassa, mahdollisesti tämän sopimuksen 91 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja edellä mainittujen määräysten perusteella toteutetuissa toimenpiteissä sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä 2005/214/YOS, että oikeusviranomaisten päätösten ja tuomioiden vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta tai liikenneturvallisuuden parantamiseksi unionin oikeudessa toteutettuja toimenpiteitä ei sovelleta jäsenvaltion harkintavallan mukaan — koska se on säätänyt lainsäädäntötoimella, että vaatimuksia, jotka koskevat riitautettavuutta erityisesti rikosasioissa toimivaltaisessa tuomioistuimessa ja oikeussuojaa koskevien kansallisen oikeuden prosessioikeudellisten sääntöjen sovellettavuutta, ei pidä ottaa huomioon, kun kyse on tietyn rikoksen tekemistä koskevasta syytteestä — ei sovelleta päätökseen, joka koskee sakkorangaistuksen määräämistä liikennerikkomuksesta, kun päätöstä koskevat pääasian oikeudenkäynnin olosuhteissa samanaikaisesti seuraavat seikat: a) Teko on liikenneonnettomuus, jonka yhteydessä on syntynyt omaisuusvahinkoja, sitä on pidettävä tuottamuksellisena ja se on hallintorikkomuksena rangaistava teko. b) Säädetyn sakkorangaistuksen suuruuden perusteella päätöstä sakon määräämisestä ei voida riitauttaa tuomioistuimessa, eikä asianomaisella ole mahdollisuutta osoittaa, että hän ei ole toiminut tuottamuksellisesti tehdessään syykseen luetun teon. c) Päätöksessä mainittu määrä valvontapisteitä poistetaan automaattisena oikeudellisena seurauksena siitä, että päätös tulee lainvoimaiseksi. d) Käyttöön otetussa ajokorttijärjestelmässä, jossa ajokortin myöntämisen yhteydessä myönnetään tietty lukumäärä valvontapisteitä rikkomusten huomioon ottamista varten, on automaattisena oikeudellisena seurauksena sellaisista rangaistusmääräyksistä, jotka eivät ole riitautettavissa, myös valvontapisteiden poistaminen. e) Jos pakkotoimenpide, joka merkitsee ajokortin takavarikoimista ajo-oikeuden menettämisen vuoksi ja joka on automaattinen oikeudellinen seuraus alun perin myönnetyn valvontapisteiden määrän poistamisesta, riitautetaan tuomioistuimessa, siihen ei liity mitään tuomioistuimen valvontaa, joka kohdistuisi niiden rangaistusmääräysten laillisuuteen, jotka eivät ole riitautettavissa ja joilla valvontapisteet poistetaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 130/12

Valitus, jonka Frucona Košice a.s. on tehnyt 18.2.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-11/07, Frucona Košice a.s. v. Euroopan komissio, St. Nicolaus-trade a.s., 7.12.2010 antamasta tuomiosta

(Asia C-73/11 P)

2011/C 130/22

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Frucona Košice a.s. (edustajat: P. Lasok, QC, barrister J. Holmes, barrister B. Hartnett, Rechtsanwalt O. Geiss)

Muut osapuolet: Euroopan komissio, St. Nicolaus-trade a.s.

Vaatimukset

1) Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-11/07 7.12.2010 antama tuomio on kumottava siltä osin kuin se koskee valittajan unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämää neljättä ja kuudetta kanneperustetta

2) nämä kanneperusteet on hyväksyttävä

3) asia on palautettava unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta se voi lausua valittajan viidennestä, kuudennesta, seitsemännestä, kahdeksannesta ja yhdeksännestä perusteesta siltä osin kuin ne koskevat veroulosottomenettelyä

4) komissio on velvoitettava korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja esittää valituksensa tueksi seuraavat kaksi perustetta.

1) Ensimmäinen peruste: unionin yleinen tuomioistuin ei ole arvioinut komission soveltamaa yksityisen velkojan kriteeriä; se on sivuuttanut oikean oikeudellisen kriteerin

2) Toinen valitusperuste: Unionin yleinen tuomioistuin on yrittänyt kielletyllä tavalla korvata omat päätelmänsä komission päätelmillä yksityisen velkojan kriteerin soveltamisen osalta ja/tai se on arvioinut tätä kriteeriä koskevaa keskeistä selvitysaineistoa ilmeisen virheellisellä tavalla ja ottanut näin selvitysaineiston vääristyneellä tavalla huomioon.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 80/15

Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 11.1.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-24/05, Alliance One International, Inc. (aiemmin Standard Commercial Comp.), Standard Commercial Tobacco Company, Inc. ja Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd v. Euroopan komissio, 27.10.2010 antamasta tuomiosta

(Asia C-14/11 P)

2011/C 80/28

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier ja R. Sauer)

Muut osapuolet: Alliance One International Inc. (aiemmin Standard Commercial Comp.), Standard Commercial Tobacco Company, Inc. ja Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen tuomion tuomiolauselman 1 kohdan,

— hylkää yleisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen kokonaisuudessaan

— velvoittaa TCLT:n korvaamaan tästä menettelystä aiheutuvat oikeudenkäyntikulut, ja kantajat vastaamaan ensimmäisessä asteessa käydystä menettelystä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan riidanalaisen tuomion vetoamalla seuraaviin perusteisiin:

1. Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja jätti ottamatta huomioon vakiintuneen oikeuskäytännön, jonka mukaan yritysten vastuu on arvioitava jokaisen tapauksen osalta erikseen.

2. Yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että tapa, jolla komissio kohteli tiettyjä emoyhtiöitä, asettaa oikeudellisen vaatimustason muiden emoyhtiöiden vastuun määrittämiselle, vaikka tämä vaatimustaso meneekin oikeuskäytännössä esitettyjä vaatimuksia pidemmälle.

3. Estämällä komissiota puolustautumasta syrjintäkiellon rikkomista koskeviin väitteisiin yleinen tuomioistuin rikkoi komission oikeutta kontradiktoriseen menettelyyn ja tulkitsi virheellisesti perustelujen esittämistä koskevaa velvollisuutta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 89/8

Valitus, jonka Dieter C. Umbach on tehnyt 23.12.2010 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-474/08, Dieter C. Umbach v. Euroopan komissio, 21.10.2010 antamasta tuomiosta

(Asia C-609/10 P)

2011/C 89/16

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Dieter C. Umbach (edustaja: asianajaja M. Stephani)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

— Yleisen tuomioistuimen asiassa T-474/08, Umbach v. Euroopan komissio, 21.10.2010 antaman tuomion tuomiolauselman 1 kohta on kumottava,

— Euroopan komission 2.9.2008 tekemä päätös D(2008) 6991 (asiakirjatunniste SG.E.3/MV/psi) on julistettava mitättömäksi

— Euroopan komissio on velvoitettava korvaamaan yleisessä tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja tästä oikeudenkäynnistä aiheutuvat oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valitus koskee unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-474/08 21.10.2010 antamaa tuomiota, jolla hylättiin kantajan hakemus saada tutustua TACIS-sopimukseen sisältyviin tiettyihin asiakirjoihin ja jota valittaja tässä valituksessa vaatii kumottavaksi.

Valittaja katsoo, että jo primaarioikeuteen perustuvien velvoitteiden ja erityisesti perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan b alakohdan perusteella hänellä on oikeus tutustua itseään koskeviin asiakirjoihin etenkin käsillä olevassa tilanteessa, jossa Euroopan komissio on nostanut häntä vastaan takaisinmaksua koskevan kanteen erään jäsenvaltion tuomioistuimessa ja jossa hänen on välttämätöntä saada tutustua Euroopan komission asiakirjoihin voidakseen puolustautua kyseistä kannetta vastaan.

Euroopan komissio puolestaan katsoo, että asiaan on sovellettava ainoastaan asetusta (EY) N:o 1049/2001 ja että sillä on näin ollen oikeus rajoittaa oikeutta tutustua asiakirjoihin tai jopa evätä se kokonaan.

Valittaja katsoo asetuksen (EY) N:o 1049/2001 osalta, että siltä osin kuin kyseistä asetusta sovelletaan, Euroopan komission harkintavalta valittajan perusoikeuksien suhteen on rajoitettu, minkä seurauksena johdetun oikeuden perusteella päädytään samaan lopputulokseen kuin primaarioikeuden perusteella eli edellä mainittua perusoikeuskirjan määräystä soveltamalla.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 72/13

Kanne 22.12.2010 — Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta

(Asia C-614/10)

2011/C 72/22

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: B. Martenczuk ja B.-R. Killmann)

Vastaaja: Itävallan tasavalta

Vaatimukset

— Itävallan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 95/46/EY 28 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaisia velvoitteitaan, koska Itävallassa voimassa oleva lainsäädäntö ei täytä vaatimusta tietosuojaa valvovaksi viranomaiseksi perustetun tietosuojalautakunnan täydestä itsenäisyydestä

— Itävallan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio katsoo, että tietosuojalautakunnan itsenäisyys tietosuojaa koskevan lainsäädännön valvontaviranomaisena ei ole turvattu.

Komissio väittää, että tietosuojalautakunta on organisatorisesti läheisessä yhteydessä liittokanslerinvirastoon. Virasto valvoo tietosuojalautakunnan työntekijöitä ja on myös vastuussa sen aineellisesta varustelusta. Lisäksi tietosuojalautakunnan johto kuuluu liittokanslerinviraston hallintovirkamiehelle, joka on myös tämän toiminnan aikana työnantajansa ohjeiden ja valvonnan alainen. Tämä tilanne johtaa ilmeiseen lojaliteetti- ja eturistiriitaan.

Lisäksi komissio väittää, että liittokanslerilla, joka kuuluu muiden julkisten viranomaisten tavoin tietosuojalautakunnan valvonnan alaisuuteen, on viimeksi mainitun osalta myös laaja valvonta- ja tiedonsaantioikeus. Liittokansleri voi näin ollen saada milloin tahansa ja ilman konkreettista syytä tietoja kaikista seikoista, jotka koskevat tietosuojalautakunnan hallintoa. Näin ollen on olemassa vaara, että tätä oikeutta käytetään poliittiseen vaikuttamiseen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 89/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) on esittänyt 24.12.2010 — TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Co. Ltd, International Air Transport Association ja The Queen v. Civil Aviation Authority

(Asia C-629/10)

2011/C 89/18

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Co. Ltd ja International Air Transport Association

Vastaaja: Civil Aviation Authority

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5–7 artiklaa tulkittava niin, että niiden perusteella 7 artiklassa säädettyä korvausta on maksettava matkustajille, joiden lennot ovat viivästyneet 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla, ja jos on, niin missä olosuhteissa?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, ovatko asetuksen (EY) N:o 261/2004 5–7 artikla joko kokonaan tai osittain pätemättömiä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen vuoksi?

3) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, ovatko asetuksen (EY) N:o 261/2004 5–7 artikla kokonaan tai osittain pätemättömiä sen vuoksi, että a) ne ovat ristiriidassa Montrealin yleissopimuksen vuoksi, että b) niillä loukataan suhteellisuusperiaatetta ja/tai että c) niillä loukataan oikeusvarmuuden periaatetta?

4) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja kolmanteen kysymykseen kieltävästi, onko unionin tuomioistuimen tässä asiassa antaman ratkaisun vaikutuksia rajoitettava ajallisesti?

5) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko asiassa Sturgeon annetulle tuomiolle annettava mitään vaikutuksia sen antamispäivän eli 19.11.2009 ja sen päivän välillä, jona unionin tuomioistuin ratkaisee nyt esillä olevan asian?

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) — Komission lausuma (EUVL L 46, s. 1).
—

Espanjan kuningaskunta on velvoitettava maksamaan komissiolle kertasumma, jonka määrä määräytyy kertomalla 14 343 euron suuruinen päiväkohtainen summa niiden päivien lukumäärällä, joina vuoden 2002 tuomiota on rikottu aina siihen asti, kunnes — päätöksellä 91/1 lainvastaisiksi todetut tuet on peritty takaisin, jos unionin tuomioistuin toteaa, että tuet on tosiasiallisesti peritty takaisin ennen kuin nyt esillä olevassa asiassa on annettu tuomio, tai — nyt esillä olevassa asiassa annetaan tuomio, jos vuoden 2002 tuomiota ei siihen mennessä ole vielä pantu täydellisesti täytäntöön
2)

Unionin yleinen tuomioistuin on virheellisten tosiseikkojen perusteella katsonut, että kyse on erityisesti sellaisista tavaroista ja palveluista, jotka on suunnattu ainoastaan liiketalouteen perehtyneille ja tällä alalla etua tavoitteleville ammattilaisille. Tässä yhteydessä on jätetty huomiotta se tosiseikka, että luokkaan 9 kuuluvia ”tietokoneohjelmistoja” käytetään vain ”erityisissä tapauksissa” yritystietojen kokoamiseen ja käsittelyyn. Näin ollen rekisteröitäväksi haetun tavaramerkin kohteena voivat olla myös laaja-alaisemmat ohjelmistot. Tämän lisäksi tavaramerkin hakijan ohjelmiston kanssa on työskennellyt myös insinöörejä ja muita henkilöitä, joilla ei ole ollut liiketalouden erikoisalan sanaston tuntemusta. Unionin yleisen tuomioistuimen tekemä arviointi on siten perustunut virheellisiin tosiseikkoihin.
2)

Yleinen tuomioistuin on tulkinnut ja soveltanut virheellisesti SEUT 296 artiklan (aiempi EY 253 artikla) mukaista perusteluvelvollisuutta, koska se ei ole ottanut huomioon sitä, että komissio on ilman perusteluja sulkenut pois asetuksen N:o 2408/92 9 artiklan 1 kohdan sovellettavuuden. Yleinen tuomioistuin on lisäksi lähtenyt virheellisesti siitä, että sen, että komissio on oikeudenkäynnissä korvannut riidanalaisessa päätöksessä esitetyt perustelut täysin uudella ”selityksellä”, ei katsota merkitsevän uusien perusteiden esittämistä.
—

Euroopan unionin energiainfrastruktuuriin liittyvien investointihankkeiden ilmoittamisesta komissiolle ja asetuksen (EY) N:o 736/96 kumoamisesta 24.6.2010 annettu neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 617/2010 (1) on kumottava