Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö – Jätteet – Direktiivi 2006/12 – Jäsenvaltioiden velvollisuus perustaa yhtenäinen ja riittävä käsittelylaitosten verkosto

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/12 5 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 3 kohta)

2. Ympäristö – Jätteet – Direktiivi 2006/12 – Toimivaltaisten viranomaisten velvollisuus laatia yksi tai useampia jätehuoltosuunnitelmia – Jätteidenkäsittelylaitosten sijaintikriteerit

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/12 5 artiklan 2 kohta)

3. Ympäristö – Jätteet – Direktiivi 2006/12 – Jäsenvaltioiden velvollisuus perustaa yhtenäinen ja riittävä käsittelylaitosten verkosto – Jätehuoltosuunnitelmien järjestäminen alueelliselta pohjalta

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/12 7 artiklan 1 kohta)

4. Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Perustelut – Ylivoimainen este – Edellytykset

(SEUT 258 artikla)

5. Ympäristö – Jätteet – Direktiivi 2006/12 – Jäsenvaltioiden velvollisuus varmistaa jätteiden hyödyntäminen tai jätteistä huolehtiminen

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/12 4 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Jätteistä annetun direktiivin 2006/12 5 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet perustaakseen yhtenäisen ja riittävän jätteiden käsittelylaitosten verkoston, jolla on mahdollistettava yhtäältä se, että yhteisö tulee kokonaisuudessaan omavaraiseksi jätteenkäsittelyn suhteen, ja toisaalta se, että jäsenvaltiot pääsevät kukin erikseen lähemmäksi tätä tavoitetta. Jäsenvaltioiden on tässä tarkoituksessa otettava huomioon maantieteelliset olosuhteet tai tietyn lajisiin jätteisiin erikoistuneiden laitosten tarve.

Jäsenvaltioilla on tällaista yhtenäistä verkostoa perustaessaan harkintavaltaa päättäessään siitä, mikä on niiden asianmukaisena pitämä alueellinen perusta kansallisesti omavaraisen jätteiden käsittelykapasiteetin saavuttamiseksi, jotta yhteisö tulisi omavaraiseksi jätteenkäsittelyn suhteen.

Tietyn lajisilla jätteillä, kuten esimerkiksi vaarallisilla jätteillä, voi olla sellaisia erityispiirteitä, joiden vuoksi ne kannattaa niiden käsittelyä varten koota ryhmiin, jotta ne voidaan käsitellä kansallisen tason laitoksessa tai laitoksissa taikka jopa – kuten direktiivin 2006/12 5 artiklan 1 kohdassa ja 7 artiklan 3 kohdassa nimenomaisesti säädetään – muiden jäsenvaltioiden kanssa tapahtuvan yhteistyön puitteissa.

(ks. 61–63 kohta)

2. Yksi tärkeimmistä jäsenvaltioiden tehtävistä silloin, kun ne noudattavat niille jätteistä annetun direktiivin 2006/12 perusteella kuuluvaa velvollisuutta laatia jätehuoltosuunnitelmia, jotka voivat sisältää erityisesti sopivia keinoja jätteiden keräilyn, lajittelun ja käsittelyn järkeistämisen edistämiseksi, on tämän direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa säädetty tehtävä, eli se, että on pyrittävä jätteiden käsittelemiseen mahdollisimman lähellä sijaitsevassa laitoksessa.

Jätteidenkäsittelylaitosten sijaintikriteerit on valittava niiden tavoitteiden valossa, joihin direktiivillä 2006/12 pyritään ja joihin kuuluvat muun muassa terveyden ja ympäristön suojelu sekä yhtenäisen ja riittävän käsittelylaitosten verkoston perustaminen, ja kyseisen verkoston on erityisesti mahdollistettava jätteidenkäsittely lähimmässä asianmukaisessa laitoksessa. Näiden sijaintikriteerien on koskettava muun muassa tällaisten paikkojen etäisyyttä jätteet tuottavasta asutuksesta, kieltoa perustaa laitoksia herkkien alueiden läheisyyteen ja sitä, että olemassa on liikenneverkkoihin olevan liittymän kaltainen riittävä infrastruktuuri jätteiden kuljetusta varten.

Vaarattomista yhdyskuntajätteistä, joiden käsittelyyn ei lähtökohtaisesti tarvita samanlaisia erikoislaitoksia kuin vaarallisten jätteiden käsittelyyn, on todettava, että jäsenvaltioiden on siis kovasti pyrittävä siihen, että niiden käytössä olisi verkosto, jolla ne voivat vastata sellaisten jätteidenkäsittelylaitosten tarpeeseen, jotka sijaitsevat mahdollisimman lähellä jätteiden tuotantopaikkoja, tämän estämättä sitä, että niillä on mahdollisuus järjestää tällainen verkosto läheisyysperiaatteen mukaisen alueiden ja jopa valtioiden välisen yhteistyön puitteissa.

(ks. 64–66 kohta)

3. Kun jäsenvaltio on jätteistä annetun direktiivin 2006/12 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa yhdessä tai useammassa jätehuoltosuunnitelmassaan erityisesti päättänyt järjestää alueensa jätehuollon alueelliselta pohjalta, tästä voidaan päätellä, että jokaisen alueen, jolla on alueellinen suunnitelma, on lähtökohtaisesti varmistettava jätteidensä käsittely ja niistä huolehtiminen mahdollisimman lähellä niiden tuotantopaikkaa. SEUT 191 artiklassa määrätty, yhteisön ympäristöalan toimintaa koskeva periaate, jonka mukaan ympäristövahingot olisi torjuttava ensisijaisesti niiden lähteellä, edellyttää, että kunkin alueen, kunnan tai muun paikallisen yksikön on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet omien jätteidensä vastaanottamiseksi, käsittelemiseksi ja niistä huolehtimiseksi, ja että jätteistä on siis huolehdittava mahdollisimman lähellä niiden tuotantopaikkaa, jotta jätteitä kuljetettaisiin mahdollisimman vähän.

Jos näin ollen tällaisessa jäsenvaltion päättämässä kansallisessa verkostossa joltain alueelta puuttuu huomattavassa määrin ja huomattavan pitkän ajan riittävä infrastruktuuri kattamaan sen jätteenkäsittelytarpeita, tästä voidaan päätellä, että tällaiset alueellisen tason vakavat puutteet saattavat vaikuttaa kyseiseen kansalliseen jätteidenkäsittelylaitosten verkostoon siten, ettei se enää ole direktiivissä 2006/12 edellytetty yhtenäinen ja riittävä verkosto, joka mahdollistaisi sen, että kyseisen jäsenvaltion olisi erikseen mahdollista päästä lähemmäksi omavaraisuuden tavoitetta, sellaisena kuin se määritellään tämän direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa.

(ks. 67 ja 68 kohta)

4. SEUT 258 artiklassa määrätty menettely perustuu siihen, että jäsenvaltion objektiivisesti todetaan jättäneen noudattamatta perustamissopimuksen tai johdetun oikeuden mukaisia velvoitteitaan.

Jos näin on todettu, sillä, perustuuko jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen siitä vastuussa olevan jäsenvaltion tahtoon, jäsenvaltion laiminlyöntiin tai sen kohtaamiin teknisiin vaikeuksiin, ei ole merkitystä.

Vastustuksesta, jota paikallinen väestö osoittaa tiettyjen jätteidenkäsittelylaitosten sijoittamista kohtaan, on todettava, että jäsenvaltio ei voi sisäiseen tilaansa, kuten yhteisön toimenpiteen täytäntöönpanossa ilmenneisiin soveltamisvaikeuksiin, mukaan lukien yksityisten vastarintaan liittyvät vaikeudet, vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut yhteisön oikeussääntöjen mukaisia velvoitteita ja määräaikoja. Sama koskee rikollisen toiminnan olemassaoloa tai sitä, että jätehuoltoalalla työskentelee henkilöitä, joiden väitetään toimivan laillisuuden rajoilla.

Siitä, että tiettyjen jätteidenkäsittelyä koskevien rakenteiden toteuttamisesta vastaavat yritykset eivät noudata sopimuksia, on todettava, että vaikka ylivoimaisen esteen käsite ei edellytä ehdotonta mahdottomuutta, se kuitenkin edellyttää sitä, että kulloisenkin tosiseikan toteutumatta jääminen johtuu sellaisista epätavallisista ja ennalta-arvaamattomista seikoista, joihin se osapuoli, joka vetoaa niihin, ei voi vaikuttaa ja joiden seurauksia ei kaikkea huolellisuutta noudattamalla olisi voitu välttää.

(ks. 81–85 kohta)

5. Vaikka jätteistä annetun direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa ei täsmennetä, millaisia niiden toimenpiteiden on käytännössä oltava, jotka on toteutettava sen varmistamiseksi, että jätteistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja aiheuttamatta vahinkoa ympäristölle, on kuitenkin niin, että tämä säännös sitoo jäsenvaltioita saavutettavaan tavoitteeseen nähden, vaikkakin sillä jätetään niille harkintavaltaa, kun ne arvioivat tällaisten toimenpiteiden tarpeellisuutta.

Lähtökohtaisesti ei siis ole mahdollista päätellä automaattisesti, että aina silloin kun käytännön tilanne ei ole yhdenmukainen kyseisen 4 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen tavoitteiden kanssa, jäsenvaltio on välttämättä jättänyt noudattamatta tämän säännöksen mukaisen velvollisuutensa varmistaa, että jätteistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja aiheuttamatta vahinkoa ympäristölle. Tällaisen tilanteen jatkuminen voi kuitenkin osoittaa, että jäsenvaltiot ovat ylittäneet tässä säännöksessä niille annetun harkintavallan, erityisesti jos ympäristön tila on jo pitkään huomattavasti heikentynyt toimivaltaisten viranomaisten puuttumatta asiaan.

(ks. 96 ja 97 kohta)