FI Euroopan unionin virallinen lehti C 285/23

Kanne 12.8.2008 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Saksan liittotasavalta

(Asia C-369/08)

(2008/C 285/37)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: E. Traversa ja P. Dejmek)

Vastaaja: Saksan liittotasavalta

Kantajan vaatimukset

— on todettava, että ajoneuvojen liikenteeseen hyväksymisestä annetun Saksan asetuksen (Straβenverkehrszulassungsordnung; StZVO) liitteessä VIIIb oleva 2.1 kohta on EY 43 artiklan, luettuna yhdessä EY 48 artiklan kanssa, vastainen

— vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

EY 43 artiklan 1 kohdan mukaan kiellettyjä ovat kaikki säännökset, jotka rajoittavat jäsenvaltion kansalaisen vapautta sijoittautua toisen jäsenvaltion alueelle. EY 48 artiklasta seuraa, että sellaisten yhtiöiden sijoittautumisvapautta, joiden sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai päätoimipaikka on yhteisön alueella, koskevat perustamissopimuksen määräykset on rinnastettava luonnollisten henkilöiden, jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia, sijoittautumisvapautta koskeviin määräyksiin. Yhdenvertaista kohtelua koskevissa määräyksissä kielletään paitsi kansalaisuuteen tai yhtiöiden osalta kotipaikkaan perustuva ilmeinen syrjintä, myös kaikenlaiset piilosyrjinnän muodot, jotka johtavat tosiasiallisesti samaan tulokseen muita erotteluperusteita käyttämällä.

Ajoneuvojen liikenteeseen hyväksymisestä annetun Saksan asetuksen (Straβenverkehrszulassungsordnung) liitteessä VIIIb olevan 2.1 kohdan mukaan Saksassa voidaan hyväksyä vain sellainen teknisiä tarkastuksia tai turvallisuustarkastuksia ja ajoneuvojen hyväksyntää suorittava valvontalaitos, joka koostuu yksinomaan vähintään 60 itsenäisestä ja päätoimisesta moottoriajoneuvoasiantuntijasta, jolloin vähintään niin monen tämän laitoksen tarkastusinsinöörin kotipaikan on oltava valvonta-alueella, että 100 000 siellä hyväksyttyä moottoriajoneuvoa ja perävaunua kohti on vähintään yksi, mutta korkeintaan 30 tarkastusinsinööriä.

Komission mukaan tämä vaatimus tarkoittaa sijoittautumisvapauden laitonta rajoitusta, joka ei ole EY 43 artiklan, tarvittaessa luettuna yhdessä EY 48 artiklan kanssa, mukainen. Vaatimus siitä, että laitos muodostuu yksinomaan vähimmäismäärästä itsenäisiä ja päätoimisia asiantuntijoita, on laadullinen rajoitus, koska yrityksillä, jotka haluavat harjoittaa kyseessä olevaa toimintaa, on oltava tietynlainen rakenne. Tämä vaatimus tarkoittaa erityisesti palkattujen työntekijöiden, jotka eivät voi olla tällaisen valvontalaitoksen jäseniä, poissulkemista kyseisen toiminnan ulkopuolelle. Lisäksi riidanalaisessa säännöksessä asetetaan myös määrällinen rajoitus, koska siinä säädetään näiden valvontalaitosten vähimmäisjäsenmäärästä. Nämä hyväksymisvaatimukset estävät jokaista toiseen jäsenvaltioon laillisesti sijoittautunutta taloudellista toimijaa, jonka oikeudellinen muoto tai sisäinen rakenne on erilainen, tarjoamasta teknistä valvontapalvelua Saksassa. Lopuksi se vaatimus, että tarkastusinsinöörien, joiden kotipaikka on valvonta-alueella, vähimmäismäärän on oltava yksi 100 000 siellä hyväksyttyä moottoriajoneuvoa ja perävaunua kohti, on EY 43 artiklan (luettuna yhdessä EY 48 artiklan kanssa) vastainen rajoitus sikäli kuin tämä peruste on epäedullinen erityisesti sellaisille oikeushenkilöille, jotka ovat jo sijoittautuneet toiseen jäsenvaltioon ja joiden tarkastusinsinöörien kotipaikka ei välttämättä ole valvonta-alueella.

EY 45 artikla tai EY 46 artikla eivät ole merkityksellisiä kyseessä olevassa asiassa.

EY 45 artiklan mukaan perustamissopimuksen määräyksiä sijoittautumisvapaudesta ei sovelleta toimintaan, joka jatkuvasti tai tilapäisesti liittyy julkisen vallan käyttöön jäsenvaltiossa. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenevät perusteet julkisen vallan välittömälle ja erityiselle käytölle valvontalaitosten toiminnassa, erityisesti kun suoritetaan teknisiä tarkastuksia, eivät kuitenkaan täyty. Myöskään se tosiseikka, että valvontalaitokset päättävät tarkastusmerkinnän myöntämisestä tai epäämisestä tai näiden laitosten valtiollinen valvonta eivät osoita niiden osallistuvan julkisen vallan käyttöön. Ensiksi lopullisen päätöksen tarkastusmerkinnän epäämisestä voi tehdä vain kunkin osavaltion toimivaltainen viranomainen (eli hyväksyvä viranomainen), eikä valvontalaitos. Valvontalaitoksilla on pikemminkin avustava ja valmisteleva tehtävä hyväksyvään viranomaiseen nähden. Toiseksi siitä tosiseikasta, että valtio valvoo tiettyjä laitoksia, ei voida johtaa, että kaikki tällaisten valvottujen laitosten harjoittama toiminta liittyy julkisen vallan käyttöön. Myös siinä tapauksessa, että valvontalaitoksen yksittäiset toiminnot katsottaisiin julkisen vallan käytöksi, ajoneuvojen teknisen tarkastuksen jättäminen sijoittautumisvapauden soveltamisalan ulkopuolelle menisi liian pitkälle ja ylittäisi huomattavasti EY 45 artiklassa määrätyn poikkeuksen päämäärän. Ajoneuvojen tarkastus on puhtaasti tekninen tehtävä, jolla on tosin julkisoikeudellisia vaikutuksia mutta jota ei voida pitää suorana julkisen vallan käyttönä.

EY 46 artiklan osalta, jossa säädetään mahdollisuudesta oikeuttaa epäyhdenvertainen kohtelu yleisen järjestyksen tai turvallisuuden taikka kansanterveyden perusteella, on todettava, ettei tähän oikeuttamisperusteeseen voida yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan vedota, ellei ole kyse todellisesta ja riittävän vakavasta uhasta yhdelle edellä mainituista perustavanlaatuisista eduista. Koska Saksan viranomaiset eivät ole osoittaneet tällaista uhkaa, EY 46 artiklan mukaiseen poikkeusmääräykseen vetoamisen edellytykset eivät täyty. Komissio on vakuuttunut siitä, että riidanalaisilla toimenpiteillä tavoiteltu päämäärä, nimittäin tieliikenneturvallisuuden ylläpitäminen, voidaan saavuttaa myös vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, kuten esimerkiksi tarkoituksenmukaisella valvontajärjestelmällä, joka koskee kaikkia tarkastusinsinöörejä ja valvontalaitoksia Saksassa.