Vaikka yksityisoikeuden alaa koskevan vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen kansainvälisestä lapsikaappauksesta liittymiskirja ja tämän liittymisen hyväksymistä koskeva selitys onkin laadittu eri asiakirjoille, ne ilmaisevat yhdessä asianomaisten valtioiden yhteisymmärrystä ja muodostavat siis kansainvälisen sopimuksen. Koska jäsenvaltion tallettama liittymisen hyväksymistä koskeva selitys on näin ollen kolmannen valtion kanssa tehdyn kansainvälisen sopimuksen osatekijä, se kuuluu SEUT 218 artiklan 1 ja 11 kohdassa tarkoitetun ”sopimuksen” käsitteen piiriin, kuitenkin sillä edellytyksellä, että kyse on unionin suunnittelemasta sopimuksesta näissä määräyksissä tarkoitetuin tavoin.

Lisäksi lausuntopyyntö otetaan tutkittavaksi erityisesti silloin, kun komission sopimusta koskeva ehdotus on esitetty neuvostolle, eikä sitä ole peruutettu ajankohtana, jolloin asia saatetaan unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi. Sen sijaan ei ole välttämätöntä, että neuvosto olisi jo tässä vaiheessa ilmaissut aikomuksen tällaisen sopimuksen tekemisestä. Näissä olosuhteissa on ilmeistä, että lausuntopyyntö perustuu asianomaisten toimielinten hyväksyttävään pyrkimykseen saada selville unionin ja jäsenvaltioiden toimivallan laajuus ennen asianomaista sopimusta koskevan päätöksen tekemistä.

Yksityisoikeuden alaa koskeva vuoden 1980 Haagin yleissopimus kansainvälisestä lapsikaappauksesta koskee yksityisoikeudellista yhteistyötä rajat ylittävän lasten poisviennin alalla; se kuuluu siis sellaisen perheoikeuden alaan, jolla on rajat ylittävä vaikutus ja jolla unionilla on sisäinen toimivalta SEUT 81 artiklan 3 kohdan nojalla. Unioni on lisäksi käyttänyt tätä toimivaltaa antamalla tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa annetun asetuksen N:o 2201/2003. Näissä olosuhteissa unionilla on ulkoinen toimivalta alalla, joka on tämän yleissopimuksen kohteena.

Unionin toimivalta tehdä kansainvälisiä sopimuksia saattaa paitsi perustua perussopimuksilla nimenomaisesti annettuun toimivaltaan myös olla johdettavissa implisiittisesti muista perussopimusten määräyksistä ja unionin toimielinten näiden määräysten perusteella antamista toimista. Kun näille toimielimille on unionin oikeudessa vahvistettu toimivalta unionin sisäisissä asioissa jonkin tietyn tavoitteen toteuttamiseksi, unioni on tällöin aina toimivaltainen tekemään tarvittavat kansainväliset sitoumukset kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi, vaikka tästä ei olisi annettu nimenomaista säännöstä tai määräystä. Viimeksi mainittua tilannetta koskee lisäksi SEUT 216 artiklan 1 kohta.

Sen hyväksyminen, että kolmas valtio liittyy Haagissa 25.10.1980 tehtyyn yksityisoikeuden alaa koskevaan yleissopimukseen kansainvälisestä lapsikaappauksesta, kuuluu unionin yksinomaiseen toimivaltaan.

Koska unionilla on vain toimivalta, joka sille on annettu, ulkoisen toimivallan, joka on kaiken lisäksi yksinomainen, olemassaolon on perustuttava suunnitellun kansainvälisen sopimuksen ja voimassa olevan unionin oikeuden välisen suhteen kokonaisvaltaisesta ja konkreettisesta tarkastelusta tehtyihin päätelmiin. Tässä tarkastelussa on otettava huomioon sekä unionin sääntöjen että suunnitellun sopimuksen määräysten kattama ala, niiden ennustettavissa olevat kehitysnäkymät sekä näiden sääntöjen ja määräysten luonne ja sisältö sen varmistamiseksi, onko kyseessä oleva sopimus omiaan haittaamaan unionin sääntöjen yhtenäistä ja johdonmukaista soveltamista ja niillä perustetun järjestelmän moitteetonta toimintaa.

Yhtäältä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa annetun asetuksen N:o 2201/2003 säännökset kattavat suurelta osin kyseisessä yleissopimuksessa säännellyt kaksi menettelyä eli menettelyn luvattomasti poisvietyjen lasten palauttamiseksi ja menettelyn tapaamisoikeuden toteuttamisen turvaamiseksi. Näin ollen unionin sääntöjen voidaan katsoa kattavan koko tämän yleissopimuksen.

Toisaalta asetukselle N:o 2201/2003 annetusta ensisijaisuudesta yleissopimukseen nähden, joka tunnustetaan asetuksen 60 artiklassa, huolimatta on olemassa riski siitä, että tällä asetuksella vahvistettujen yhteisten sääntöjen ulottuvuuteen ja tehokkuuteen vaikuttaa se, että jäsenvaltioiden taholta hyväksytään epäyhtenäisesti kolmansien valtioiden liittymiset Haagin yleissopimukseen. Jos jäsenvaltioilla – eikä unionilla – olisi toimivalta hyväksyä tai olla hyväksymättä uuden kolmannen valtion liittyminen Haagin yleissopimukseen, olisi olemassa riski siitä, että vaikutettaisiin haitallisesti asetuksen N:o 2201/2003 yhtenäiseen ja johdonmukaiseen soveltamiseen ja erityisesti jäsenvaltioiden viranomaisten välisen yhteistyön sääntöihin aina silloin, kun tilanne, johon liittyy lapsen kansainvälinen poisvienti, koskee kolmatta valtiota ja kahta jäsenvaltiota, joista toinen on hyväksynyt tämän kolmannen valtion liittymisen tähän yleissopimukseen mutta toinen ei.

(ks. 74, 83 ja 88–90 kohta sekä tuomiolauselma)