YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN

TUOMIO (viides jaosto)

18 päivänä maaliskuuta 1997

Yhdistetyt asiat T-178/95 ja T-179/95

Santo Picciolo ja Giuseppe Caló

vastaan

Euroopan unionin alueiden komitea

”Henkilöstö — Uusi virka alueiden komiteassa — Avointa virkaa koskeva ilmoitus — Hakemusten hylkääminen — Kumoamiskanne — Hylkäämispäätösten tiedoksi antamisessa esiintynyt viive — Perustelujen puuttuminen — Yhdenvertainen kohtelu — Ilmeinen arviointivirhe”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-155

Aihe:

Kanne, jossa toisaalta vaaditaan alueiden komitean 5.12.1994 tekemien sellaisten päätösten kumoamista, joilla kantajien avointa virkaa koskevan ilmoituksen CdR/1/94 julkaisemisen johdosta tekemät hakemukset alueiden komitean hallinto- ja kansliaosaston päällikön virkaan hylättiin, ja toisaalta samana päivänä tehdyn sellaisen päätöksen kumoamista, jolla M nimitettiin kyseiseen virkaan.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Asiassa T-178/95 kantajana oleva Santo Picciolo, palkkaluokkaan A 3 kuuluva virkamies, on Euroopan parlamentin henkilöstöstä, talousarviosta ja varainhoidosta vastaavan pääosaston tilijaoston jaostopäällikkö.

Asiassa T-179/95 kantajana oleva Giuseppe Caló, palkkaluokkaan A 3 kuuluva virkamies, on Euroopan yhteisöjen komission tilastotoimiston maatalous-, kalastusja ympäristötilastoista vastaavan osaston maatalouslaskelmista ja maatalouden rakenteista vastaavan yksikön päällikkö.

Alueiden komitean puheenjohtajan 17.11.1994 antamalla avointa virkaa koskevalla ilmoituksella CdR/1/94, joka oli nähtävillä alueiden komiteanja Euroopan yhteisöjen talous- ja sosiaalikomitean toimitiloissa 21.11.1994 lähtien, alueiden komitea julisti avoimeksi palkkaluokkaan A 2 kuuluvan, alueiden komitean hallinto- ja kansliaosaston päällikön viran. Hakemukset kyseiseen virkaan oli jätettävä viimeistään 1.12.1994 kello 12.00.

Union syndicalin, joka on yksi tärkeimmistä Euroopan yhteisöjen virkamiesten ammattijärjestöistä, puheenjohtajan tekemän kysymyksen johdosta alueiden komitean hallinto-, henkilöstö- ja varainhoito-osaston johtaja ilmoitti kyseiselle puheenjohtajalle 29.11.1994, että koska hän itse ei ollut ollut paikalla, alueiden komitean pääsihteeri oli 18.11.1994 vahvistanut avointa virkaa koskevan ilmoituksen CdR/1/94, jonka henkilöstöosaston virkamiehet olivat valmistelleet alueiden komitean pyynnöstä ja joka oli laitettu viikonlopun jälkeen 21.11.1994 nähtäväksi talous- ja sosiaalikomitean tiloihin.

Caló jätti hakemuksensa avoimeksi julistettuun virkaan 30.11.1994 ja Picciolo 1.12.1994.

Alueiden komitea nimitti M:n kyseiseen virkaan 5.12.1994.

Kantajille ilmoitettiin 10.2.1995 päivätyillä kirjeillä siitä, että heidän hakemuksensa kyseiseen virkaan oli hylätty.

Pääasia

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan rikkomista

Sitä aikaa, joka kantajien hakemusten hylkäämispäätösten tiedoksiantamiseen on mennyt, on arvioitava sen päätöksen suhteen, jolla on tehty sellainen ratkaiseva valinta, jonka johdosta heidän hakemuksiaan ei voitu ottaa huomioon, eikä sen päätöksen suhteen, jolla joku muu hakija on nimitetty kyseiseen virkaan (28 kohta).

Viittaukset: asia 111/83, Picciolo v. parlamentti, 30.5.1984 (Kok. 1984, s. 2323,25 kohta).

Vaikka kantajille ei olisi viipymättä ilmoitettu heidän hakemustensa hylkäämisestä, riidanalaisia päätöksiä ei kuitenkaan voida kumota tämän viiveen takia. Yksittäistapausta koskevan päätöksen tiedoksiantaminen asianomaiselle henkilölle on päätöksen jälkeinen toimenpide, eikä sillä näin ollen voi olla mitään merkitystä itse päätöksen sisällön kaimalta. Niinpä sen, että yksittäistapausta koskevan päätöksen tiedoksiantamisessa on viivytelty, ei voida katsoa yksinään merkitsevän Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 25 artiklan rikkomista, jonka johdosta riidanalainen päätös olisi kumottava (29 kohta).

Viittaukset: asia T-1/90, Pérez-Mínguez Casariego v. komissio, 20.3.1991 (Kok. 1991, s. II-143, 72 kohta).

Henkilöstösääntöjen 25 artiklassa asetettu velvollisuus, jonka mukaan kaikki virkamiehelle epäedulliset päätökset on perusteltava, on yhteisön oikeuden olennainen periaate, josta voidaan poiketa vain pakottavien syiden johdosta. Tällä velvollisuudella tavoitellaan toisaalta sitä, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja toisaalta sitä, että asianomainen henkilö saa tietää, miksi päätös on tehty, voidakseen tutkia, onko päätös asianmukainen (33 kohta).

Viittaukset: em. asia Pérez-Mínguez Casariego v. komissio, 73 kohta.

Nimittävän viranomaisen ei kuitenkaan tarvitse perustella ylennyspäätöksiään sellaisille hakijoille, joita ei ole ylennetty. Nimittävän viranomaisen on sen sijaan perusteltava se päätös, jolla se hylkää ylentämättä jääneen hakijan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla tekemän valituksen; tämän päätösten perusteluiden oletetaan vastaavan sen päätöksen perusteluita, josta valitus oli tehty. Riittää, että perustelut pohjautuvat sellaisten lainmukaisten edellytysten olemassaoloon, joiden henkilöstösääntöjen mukaan on täytyttävä, jotta menettelyä voidaan pitää lainmukaisena (34 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-18/92 ja T-68/92, Coussios v. komissio, 23.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-171, 69 kohta); asia T-108/92, Caló v. komissio, 24.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-213, 34 kohta) ja asia T-37/94, Benecos v. komissio, 16.10.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1301, 39 kohta).

Nimittävän viranomaisen kyseisiin valituksiin antamissa vastauksissa olevia yksityiskohtaisia selityksiä on pidettävä riittävinä perusteluina hakemusten hylkäämiselle (35 ja 38 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee virkamiesten yhdenvertaisen kohtelun ja syrjimättömyyden periaatteen loukkaamista

Yhdenvertaisen kohtelun ja syrjimättömyyden periaate edellyttää, että toisiinsa verrattavissa olevissa tilanteissa ei menetellä eri tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella (54 kohta).

Viittaukset: asia T-109/92, Lacruz Bassolsv. yhteisöjen tuomioistuin, 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-105, 87 kohta).

Kantajat eivät ole osoittaneet, että hakemusten jättämiselle varattu aika olisi ollut poikkeuksellisen lyhyt. Sen, kun avointa virkaa koskeva ilmoitus lähetettiin eri toimielimille aamupäivällä 18.11.1994, ja sen ajankohdan, johon mennessä hakemukset oli jätettävä eli 1.12.1994 kello 12.00, välillä kuluneen 13 päivän jakson on katsottava olevan riittävän pitkä, jotta mahdolliset hakijat ovat voineet saada tiedon avoimesta virasta. Alueiden komiteaa ei voida moittia siitä, jos ne eri toimielimet, joille avointa virkaa koskeva ilmoitus oli lähetetty, eivät ole toimineet tarpeeksi huolellisesti saattaakseen avointa virkaa koskevan ilmoituksen välittömästi henkilöstönsä tietoon (57 kohta).

Peruste on otettava tutkittavaksi, jos se ilmenee valituksen sanamuodosta tai jos se on valitukseen implisiittisesti sisältyvänä ainakin tulkittavissa siitä. Vaikka yhteisöjen tuomioistuimessa esitetyt vaatimukset voivat sisältää vain sellaisia riitauttamisperusteita, jotka perustuvat samaan syyhyn kuin valituksessa esitetyt riitauttamisperusteet, näitä riitauttamisperusteita voidaan kannetta nostettaessa kehitellä esittämällä sellaisia perusteita ja perusteluja, joita ei välttämättä ole valituksessa mutta jotka kuitenkin liittyvät siihen kiinteästi (60 kohta).

Viittaukset: asia 184/80, Van Zaanen v. tilintarkastustuomioistuin, 9.7.1981 (Kok. 1981, s. 1951, 13 kohta); asia T-58/91, BoossjaFischerv. komissio, 3.3.1993 (Kok. 1993, s. II-147, 83 kohta) ja asia T-378/94, Knijff v. tilintarkastustuomioistuin, 16.10.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1341, 21 kohta).

Koska perustelu, joka koskee tarvetta ottaa virkamiehiä palvelukseen maantieteellisesti mahdollisimman laajalta alueelta ja joka ilmenee henkilöstösääntöjen 27 artiklasta, on löydettävissä ainakin alustavassa muodossaan kantajien valituksista, se on otettava tutkittavaksi (64 kohta).

Suullisessa käsittelyssä kantajat ovat täsmentäneet, että henkilöstösääntöjen 27 artikla on yksi henkilöstösääntöjen perussäännös, mutta he eivät kuitenkaan ole täsmentäneet, miltä osin sitä on rikottu tässä tapauksessa. Tämä säännös edellyttää kantajien mukaan sitä, että palvelukseenottamismenettelyssä hakijoilta vaaditut edellytykset on määriteltävä siten, että taataan se, että virkaan valitulla henkilöllä on tehtävän edellyttämä ammattitaito, eikä sen henkilön henkilökohtaisten ominaisuuksien mukaan, joka mahdollisesti halutaan ottaa palvelukseen maantieteellisten seikkojen vuoksi (65 kohta).

Henkilöstösääntöjen 27 artiklan kolmatta kohtaa, jonka mukaan mitään virkaa ei saa varata tietyn jäsenvaltion kansalaisille, on noudatettava kaikessa henkilöstösääntöjen 29 artiklassa säädetyssä palvelukseenottamismenettelyssä, mukaan lukien palkkaluokkiin A 1 ja A 2 kuuluvien virkamiesten 29 artiklan 2 kohdassa säädetty palvelukseenottamismenettely (66 kohta).

Viittaukset: em. asia Boos ja Fischer v. komissio, 85 kohta.

Nimittävä viranomainen voi kuitenkin antaa kansalaisuudelle ensiarvoisen tärkeän merkityksen virkanimityksessä säilyttääkseen tai palauttaakseen maantieteellisen tasapainon edellyttäen, että hakijoiden vertailusta ilmenee, että kahden tai useamman hakijan kyvyt vastaavat olennaisilta osiltaan toisiaan (67 kohta).

Viittaukset: asia T-586/93, Kotzonis v. TSK, 22.3.1995 (Kok. 1995, s. II-665, 86 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 45 artiklan rikkomista ja ilmeistä arviointivirhettä

Nimittävä viranomainen on ”verrannut hakemuksia suhteessa avoinna olevan viran vaatimuksiin. Vertailun päätteeksi nimittävä viranominen on pääsihteerin esityksestä päättänyt nimittää M:n kanslia-, hallinto- ja varainhoito-osaston päälliköksi”. Hakemuksia ja niihin liittyviä ansioluetteloita on vertailtu perusteellisesti (82 ja 83 kohta).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä on näin ollen selvittää, ettei nimittävä viranomainen ole tehnyt ilmeistä virhettä katsoessaan, etteivät kantajat, päinvastoin kuin valittu hakija, täyttäneet kaikkia avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa vaadittuja erityisedellytyksiä (84 kohta).

Viittaukset: asia T-356/94, Vecchiv. komissio, 2.10.1996(Kok. H. 1996, s. II-1251, 54 kohta).

Palkkaluokkaan A 2 kuuluvan virkamiehen valinnassa tapahtuneen mahdollisen virheen on oltava ilmeinen ja ylitettävä sen laajan harkintavallan rajat, joka nimittävällä viranomaisella on hakijoiden ansioiden vertailussa ja yksikön edun määrittelemisessä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on ne seikat huomioon ottaen, joiden perusteella nimittävä viranomainen on arvionsa tehnyt, rajoituttava tarkastelemaan vain sitä, onko nimittävä viranomainen pysynyt kohtuuden rajoissa, ja sitä, ettei se ole käyttänyt valtuuksiaan ilmeisen virheellisesti tai johonkin muihin tarkoituksiin kuin siihen, mitä varten ne on sille myönnetty. Nimittävällä viranomaisella nimitysten tai ylennysten suhteen olevan harkintavallan käyttäminen edellyttää, että nimittävä viranomainen tarkastelee huolellisesti ja puolueettomasti kaikkia jokaisen hakemuksen merkityksellisiä seikkoja ja että se ottaa tunnontarkasti huomioon avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa mainitut edellytykset, joten sen on hylättävä kaikki sellaiset hakijat, jotka eivät täytä näitä edellytyksiä (85 kohta).

Viittaukset: asia C-35/92 P, parlamentti v. Frederiksen, 18.3.1993 (Kok. 1993, s. I-991, 15 kohta) ja asia T-20/89, Moritz v. komissio, 13.12.1990 (Kok. 1990, s. II-769, 29 kohta).

Vaikka avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa CdR/1/94 vaadittujen edellytysten kuvailu tosiasiassa jättää tietyn tulkinnanvaran, tätä epätarkkuutta on tarkasteltava suhteessa täytettävän viran tärkeyteen. Kun otetaan huomioon se, että avointa virkaa koskeva ilmoitus koskee tuolloin vastikään perustettua, palkkaluokkaan A 2 kuuluvaa virkaa, ilmaisua ”vaaditut edellytykset” on pidettävä kohtuullisen tarkkana ja sitä on näin ollen voitu pitää hyödyllisenä arviointiperusteena valittaessa päällikön virkaa hakeneiden joukosta parasta hakijaa, ja näin meneteltäessä on noudatettu yksikön etua (87 kohta).

Avointa virkaa koskeva ilmoitus on täyttänyt tehtävänsä eli sillä on ilmoitettu asiasta kiinnostuneille mahdollisimman tarkasti ne edellytykset, jotka kyseisen viran hoitamiseksi vaaditaan, jotta he saattoivat arvioida, kannattiko heidän tehdä hakemus; ilmoituksessa käytetyt ilmaisut eivät ole sellaisia, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voisi varmistaa, ettei nimittävä viranomainen ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä. Sen tarkastelusta, miten nimittävä viranomainen on arvioinut kantajien pätevyyttä, ei ole ilmennyt, että nimittävä viranomainen olisi tehnyt tällaisen ilmeisen virheen (95 kohta).

Viittaukset: em. asia Vecchi, 50 kohta.

Neljäs kanneperuste, joka koskee harkintavallan väärinkäyttöä

Harkintavallan väärinkäytöllä tarkoitetaan sitä, että viranomainen on käyttänyt toimivaltuuksiaan saavuttaakseen muun tavoitteen kuin sen, jonka saavuttamiseksi nämä valtuudet on sille myönnetty. Päätöstä tehtäessä harkintavaltaa on käytetty väärin, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että päätös on tehty muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi (100 kohta).

Viittaukset: em. asia Kotzonis v. TSK, 73 kohta; asia T-158/94, Brunagel v. parlamentti, 19.9.1996 (Kok. H. 1996. s. II-1131, 86 kohta) ja asia T-56/94, de Santis v. komissio, 16.10.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1325, 37 kohta).

Pelkästään se seikka, että M:n nimittämistä koskevat ennakkoarviot osoittautuivat myöhemmin paikkansapitäviksi, ei näin ollen voi yksinään olla osoitus harkintavallan väärinkäytöstä, kun muuten ei ole ilmennyt mitään muuta sellaista seikkaa, jonka perusteella voitaisiin katsoa, ettei valittu hakija täytä avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa CdR/1/94 vaadittuja edellytyksiä (104 kohta).

Viittaukset: em. asia de Santis v. komissio, 41 kohta.

Ratkaisu:

Kanteet hylätään.