ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 431/23

Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 2.9.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgericht Köln – Saksa) – Vodafone GmbH v. Saksan valtio, jota edustaa Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen

(Asia C-854/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Sähköinen viestintä - Asetus (EU) 2015/2120 - 3 artikla - Avoin internetyhteys - 3 artiklan 1 kohta - Loppukäyttäjien oikeudet - 3 artiklan 2 kohta - Loppukäyttäjien oikeuksien käyttämistä rajoittavia sopimuksia ja kaupallisia käytäntöjä koskeva kielto - 3 artiklan 3 kohta - Velvollisuus kohdella tietoliikennettä yhdenvertaisesti ja syrjimättömästi - Mahdollisuus panna täytäntöön kohtuullisia liikenteenhallintatoimenpiteitä - Niin sanottua nollatariffia koskeva hinnoittelulisävaihtoehto - ”Nollatariffia” ei sovelleta verkkovierailuihin)

(2021/C 431/23)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgericht Köln

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Vodafone GmbH

Vastaaja: Saksan valtio, jota edustaa Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen

Tuomiolauselma

Avointa internetyhteyttä koskevista toimenpiteistä ja yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22/EY sekä verkkovierailuista yleisissä matkaviestinverkoissa unionin alueella annetun asetuksen (EU) N:o 531/2012 muuttamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2015/2120 3 artiklaa on tulkittava siten, että vierailuverkossa tapahtuvan käytön rajoittaminen niin sanottua nollatariffia koskevan hinnoitteluvaihtoehdon aktivoimisen vuoksi on ristiriidassa kyseisen artiklan 3 kohdasta johtuvien velvollisuuksien kanssa.

(1) EUVL C 87, 16.3.2020.
1)

Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteessä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen on kaikkien asiassa sovellettavien kansallisen oikeuden sääntöjen mukaisesti arvioitava, ovatko sen rajoittaminen – erityisiä olosuhteita lukuun ottamatta – kolmeen perättäiseen vuoteen, että sama yritys palkkaa urakkakohtaisten sopimusten avulla samassa maakunnassa sijaitseville eri työpaikoille määräaikaisia työntekijöitä, ja se, että näille työntekijöille myönnetään työsuhteen päättymistä koskeva korvaus – edellyttäen, että kyseinen kansallinen tuomioistuin toteaa, että nämä toimenpiteet on tosiasiallisesti toteutettu kyseisiin työntekijöihin nähden – asianmukaisia toimenpiteitä perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden käytöstä johtuvien väärinkäytösten estämiseksi tai tarpeen vaatiessa niiden sanktioimiseksi, taikka kyseisen 5 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitettuja ”vastaavia oikeudellisia toimenpiteitä”. Kyseessä olevan jäsenvaltion viranomaiset eivät missään tapauksessa saa soveltaa tällaista kansallista lainsäädäntöä siten, että ns. urakkakohtaisten määräaikaisten työsopimusten uudistamista pidetään kyseisen puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista ”perustelluista syistä” oikeutettuna pelkästään siitä syystä, että kukin näistä sopimuksista on tehty yleensä yhtä ainoaa työmaata varten sen kestosta riippumatta, koska tällainen kansallinen lainsäädäntö ei estä käytännössä kyseessä olevaa työnantajaa kattamasta tällaisen uudistamisen avulla pysyviä ja jatkuvia henkilöstötarpeita.
2)

Asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 5 alakohtaa on tulkittava siten, että yhtiötä, joka ratkaisee jäsenvaltiossa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen vakuutusyrityksen kanssa tehdyn sopimuksen nojalla viimeksi mainitun nimissä ja lukuun moottoriajoneuvojen liikennevakuutukseen liittyvien vahinkojen korvausvaatimuksia, on pidettävä tässä säännöksessä tarkoitettuna sivuliikkeenä, agentuurina tai muuna toimipaikkana, jos tämä yhtiö — esiintyy ulospäin vakuutusyrityksen jatkeena ja — sillä on oma johto ja sellaiset aineelliset valmiudet, että se voi käydä liikeneuvotteluja kolmansien kanssa, joiden ei siten tarvitse olla suorassa yhteydessä vakuutusyritykseen.
2)

Direktiiviä 2008/115 on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltion sellaiselle kolmannen maan kansalaiselle määräämä maahantulo- ja oleskelukielto, joka oleskelee sen alueella ja jolle on annettu yleiseen turvallisuuteen ja yleiseen järjestykseen liittyvistä syistä aiemman rikosoikeudellisen tuomion perusteella karkotuspäätös, joka on tullut lopulliseksi, pidetään voimassa silloin, kun kyseisen jäsenvaltion tästä kansalaisesta tekemä palauttamispäätös on peruutettu, vaikkakin kyseinen karkotuspäätös on tullut lopulliseksi.
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 15.4.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesfinanzgericht – Itävalta) – SK Telecom Co. Ltd v. Finanzamt Graz-Stadt

(Asia C-593/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - Televiestintäpalvelujen suorituspaikan määrittäminen - Kolmannen maan kansalaisten verkkovierailut matkaviestinverkossa Euroopan unionissa - 59 a artiklan ensimmäisen kohdan b alakohta - Jäsenvaltioiden mahdollisuus siirtää televiestintäpalvelujen suorituspaikka alueelleen)

(2021/C 217/09)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzgericht

Pääasian asianosaiset

Kantaja: SK Telecom Co. Ltd

Vastaaja: Finanzamt Graz-Stadt

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 1.1.2010 alkaen 12.2.2008 annetulla neuvoston direktiivillä 2008/8/EY, 59 a artiklan ensimmäisen kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kolmanteen maahan sijoittautuneen matkapuhelinoperaattorin asiakkailleen, jotka ovat niin ikään sijoittautuneet kyseiseen kolmanteen maahan tai joilla on siellä kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka, tarjoamia verkkovierailupalveluja, jotka mahdollistavat asiakkaille kansallisen matkaviestinverkon käyttämisen jäsenvaltiossa, jossa he oleskelevat tilapäisesti, käytetään tai hyödynnetään tosiasiallisesti tämän jäsenvaltion alueella tässä säännöksessä tarkoitetulla tavalla niin, että kyseinen jäsenvaltio voi katsoa, että näiden verkkovierailupalvelujen suorituspaikka on tässä jäsenvaltiossa, kun – riippumatta verokohtelusta, jota näihin palveluihin sovelletaan kyseisen kolmannen maan kansallisen verolainsäädännön perusteella – tällaisen mahdollisuuden käyttämisellä estetään mainittujen palvelujen verottamatta jättäminen unionissa.

(1) EUVL C 27, 27.1.2020.
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 29.4.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italia) – Granarolo SpA v. Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo Economico ja Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

(Asia C-617/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Ympäristö - Direktiivi 2003/87/EY - Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä - 3 artiklan e alakohta - Käsite ”laitos” - 3 artiklan f alakohta - Käsite ”toiminnanharjoittaja” - Liitteessä I olevat 2 ja 3 kohta - Yhteenlaskemista koskeva sääntö - Laitoksen toiminnan kapasiteetin yhteenlaskeminen - Teollisuusyksikön omistajan suorittama sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksen luovutus - Luovuttajayrityksen ja luovutuksensaajana olevan yrityksen välinen energiantoimitussopimus - Kasvihuonekaasujen päästöluvan päivittäminen)

(2021/C 263/05)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Granarolo SpA

Vastapuolet: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo Economico ja Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

Muu osapuoli: E.ON Business Solutions Srl, anciennement E.ON Connecting Energies Italia Srl

Tuomiolauselma

Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 23.4.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/29/EY, 3 artiklan e ja f alakohtaa, luettuna yhdessä direktiivin liitteessä I olevan 2 ja 3 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että sellaisen tuotantoyksikön omistaja, jossa on lämpövoimala, jonka toiminta kuuluu mainitun liitteen I soveltamisalaan, voi saada kasvihuonekaasujen päästölupansa päivitettyä mainitun direktiivin 7 artiklassa tarkoitetussa merkityksessä, jos se on luovuttanut yhteistuotantolaitoksen, joka sijaitsee samalla teollisuuslaitoksella kuin kyseinen tuotantoyksikkö ja jonka toiminta toteutetaan siten, että sen kapasiteetti on alempi kuin mainitussa liitteessä I säädetty kynnysarvo, energia-alaan erikoistuneelle yritykselle ja tehnyt viimeksi mainitun yrityksen kanssa sopimuksen, jossa määrätään muun muassa, että tämän yhteistuotantolaitoksen tuottama energia toimitetaan kyseiselle tuotantoyksikölle, siinä tilanteessa, että lämpövoimala ja yhteistuotantolaitos eivät muodosta mainitun direktiivin 3 artiklan e alakohdassa tarkoitettua samaa laitosta ja että tuotantoyksikön omistaja ei missään tapauksessa enää ole saman direktiivin 3 artiklan f alakohdassa tarkoitettu yhteistuotantolaitoksen toiminnanharjoittaja.

(1) EUVL C 399, 25.11.2019.
1)

Unkari ei ole noudattanut sille valmistettuun tupakkaan sovellettavan valmisteveron rakenteesta ja verokannoista 21.6.2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/64/EU 10 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan, kun se on 31.12.2017 päättyneen siirtymäkauden päättymisen jälkeen soveltanut savukkeisiin yleisen valmisteveron verokantaa, joka on 60 prosenttia alhaisempi kuin kulutukseen luovutettujen savukkeiden vähittäismyyntihinnan painotettu keskiarvo ja kantanut valmisteveroa, joka on alle 115 euroa 1 000 savukkeelta.
Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 18.3.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach – Puola) – A. v. Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

(Asia C-895/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Välillinen verotus - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - Tavaroiden yhteisöhankinta - Yhteisöhankintaan sisältyvän veron vähentäminen - Muotovaatimukset - Aineelliset vaatimukset - Veroilmoituksen jättämisen määräaika - Verotuksen neutraalisuuden periaate ja suhteellisuusperiaate)

(2021/C 182/22)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach

Pääasian asianosaiset

Valittaja: A.

Vastapuoli: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

Muu osapuoli: Rzecznik Małych i Średnich przedsiębiorców

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU, 167 ja 178 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan yhteisöhankintaa koskevan arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttö samana verokautena, jona arvonlisävero on maksettava, edellyttää maksettavan arvonlisäveron mainitsemista veroilmoituksessa, joka on jätettävä kolmen kuukauden kuluessa sen kuukauden päättymisestä, jona hankittuja tavaroita koskeva verovelvollisuus on syntynyt.

(1) EUVL C 54, 17.2.2020.
2)

Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY 12 artiklan 1 kohdan a–c alakohtaa on tulkittava yhtäältä siten, että se on esteenä kansalliselle käytännölle, jonka mukaan siinä tapauksessa, että metsätaloustoiminnan tai maankäytön kaltaisen ihmisen toiminnan tarkoitus on selvästi muu kuin eläinlajien tappaminen tai häiritseminen, kyseisessä säännöksessä säädettyjä kieltoja sovelletaan ainoastaan silloin, jos on olemassa vaara siitä, että kyseisten lajien suojelun taso heikkenee, ja toisaalta siten, että kyseisen säännöksen mukaista suojelua sovelletaan edelleen lajeihin, jotka ovat saavuttaneet suotuisan suojelun tason.
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 20.1.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London – Yhdistynyt kuningaskunta) – Secretary of State for the Home Department v. O A

(Asia C-255/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 2004/83/EY - Pakolaisaseman tai toissijaisen suojeluaseman myöntämisedellytyksiä koskevat vähimmäisvaatimukset - Pakolainen - 2 artiklan c alakohta - Pakolaisaseman lakkaaminen - 11 artikla - Olosuhteiden muuttuminen - 11 artiklan 1 kohdan e alakohta - Mahdollisuus turvautua alkuperämaan suojelukseen - Arviointiperusteet - 7 artiklan 2 kohta - Taloudellinen ja sosiaalinen tuki - Merkityksettömyys)

(2021/C 79/04)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Secretary of State for the Home Department

Vastaaja: O A

United Nations High Commissioner for Refugeesin (UNHCR) osallistuessa asian käsittelyyn

Tuomiolauselma

1) Kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/83/EY 11 artiklan 1 kohdan e alakohtaa on tulkittava siten, että tässä säännöksessä tarkoitetun pakolaisaseman lakkaamiseen liittyvän ”suojelun” on täytettävä samat vaatimukset kuin ne, jotka käyvät tämän aseman myöntämisen osalta ilmi kyseisen direktiivin 2 artiklan c alakohdasta, luettuna yhdessä sen 7 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa.

2) Direktiivin 2004/83 11 artiklan 1 kohdan e alakohtaa, luettuna yhdessä sen 7 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että perheen tai klaanin kaltaisten yksityisten toimijoiden asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle mahdollisesti antama sosiaalinen ja taloudellinen tuki ei vastaa näistä säännöksistä ilmeneviä suojelua koskevia vaatimuksia eikä se siten ole merkityksellinen arvioitaessa kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun valtion tarjoaman suojelun tehokkuutta tai saatavuutta tai ratkaistaessa mainitun direktiivin 11 artiklan 1 kohdan e alakohdan, luettuna yhdessä sen 2 artiklan c alakohdan kanssa, nojalla, onko perusteltu aihe pelätä vainotuksi joutumista edelleen olemassa.

(1) EUVL C 206, 17.6.2019.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 10.12.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenia) – A. B. ja B. B. v. Personal Exchange International Limited

(Asia C-774/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa - Asetus (EY) N:o 44/2001 - 15 artiklan 1 kohta - Toimivalta kuluttajien tekemien sopimusten osalta - Käsite ”kuluttaja” - Internetissä tehty sopimus pokeripelistä luonnollisen henkilön ja onnenpelien järjestäjän välillä - Luonnollinen henkilö, joka elättää itsensä nettipokerilla - Kyseisellä henkilöllä oleva tietämys - Toiminnan säännöllisyys)

(2021/C 53/17)

Oikeudenkäyntikieli: sloveeni

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Pääasian asianosaiset

Kantajat: A. B. ja B. B.

Vastaaja: Personal Exchange International Limited

Tuomiolauselma

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 15 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että luonnollinen henkilö, jonka kotipaikka on jäsenvaltiossa ja joka on tehnyt toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yhtiön kanssa pokerin pelaamiseksi internetissä sopimuksen, joka sisältää kyseisen yhtiön laatimat yleiset sopimusehdot, joka ei ole virallisesti rekisteröitynyt tällaisen toiminnan harjoittamista varten eikä tarjoa tällaista toimintaa kolmansille osapuolille maksullisena palveluna, ei menetä asemaansa mainitussa säännöksessä tarkoitettuna kuluttajana, vaikka hän pelaa kyseistä peliä useita tunteja päivässä, hänellä on tästä laaja tietämys ja hän saa kyseisestä pelistä merkittäviä voittoja.

(1) EUVL C 19, 20.1.220.
C 62/8

Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 17.12.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt l’Upravni sud u Zagrebu – Kroatia) – FRANCK d.d. Zagreb v. Ministarstvo financija Republike Hrvatske Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

(Asia C-801/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - Vapautukset - 135 artiklan 1 kohdan b ja d alakohta - Käsitteet ”luottojen myöntäminen” ja ”muut siirrettävät asiakirjat” - Monitahoiset liiketoimet - Pääasiallinen suoritus - Varojen käyttöön antaminen korvausta vastaan - Vekselin siirtäminen factoringyhtiölle ja saadun rahan siirto vekselin asettajalle)

(2021/C 62/08)

Oikeudenkäyntikieli: kroatia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upravni sud u Zagrebu

Pääasian asianosaiset

Kantaja: FRANCK d.d. Zagreb

Vastaaja: Ministarstvo financija Republike Hrvatske Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 135 artiklan 1 kohdan b ja d alakohtaa on tulkittava siten, että näissä säännöksissä luottojen myöntämisen ja muita siirrettäviä asiakirjoja koskevien liiketoimien osalta säädettyä arvonlisäverovapautusta on sovellettava sellaiseen liiketoimeen, jossa verovelvollinen antaa toisen verovelvollisen käyttöön korvausta vastaan varat, jotka se on saanut factoringyhtiöltä siirrettyään sille toisen verovelvollisen asettaman vekselin, jonka osalta ensimmäinen verovelvollinen takaa, että se maksetaan takaisin factoringyhtiölle eräpäivänä.

(1) EUVL C 27, 27.1.2020.
3)

SEUT 56 artiklaa, direktiivin 2000/31 3 artiklan 2 ja 4 kohtaa sekä palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY 16 artiklaa on tulkittava siten, ettei niitä voida soveltaa oikeusriitaan, jonka kaikki merkitykselliset osatekijät rajoittuvat yhden jäsenvaltion sisälle. Direktiivin 2000/31 4 artiklaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta jäsenvaltion säännöstöön, jossa edellytetään sellaisen välityspalvelun, jossa korvausta vastaan saatetaan henkilöitä, jotka haluavat tehdä kaupunginsisäisen matkan, ja luvan saaneita taksinkuljettajia yhteyteen älypuhelinsovelluksen avulla ja jota on pidettävä direktiivin 2000/31 2 artiklan a alakohdassa, jossa viitataan direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan b alakohtaan, tarkoitettuna ”tietoyhteiskunnan palveluna”, suorittamiselta sellaisen ennakkoluvan saamista, jota muilta taksinvarauspalvelujen tarjoajilta oli edellytetty jo aiemmin. Direktiivin 2006/123 9 ja 10 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa edellytetään sellaisen välityspalvelun, jossa korvausta vastaan saatetaan henkilöitä, jotka haluavat tehdä kaupunginsisäisen matkan, ja luvan saaneita taksinkuljettajia yhteyteen älypuhelinsovelluksen avulla, suorittamiselta ennakkoluvan saamista, jos kyseisen luvan saamisedellytykset eivät vastaa kyseisissä artikloissa säädettyjä vaatimuksia siitä syystä, että niillä asetetaan muun muassa kyseiseen palveluun soveltumattomia teknisiä vaatimuksia, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
1)

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 167, 168, 184 ja 185 artiklaa on tulkittava siten, että oikeus verollisten liiketoimien toteuttamista varten hankittujen tavaroiden – eli tässä tapauksessa kiinteän omaisuuden – ja palvelujen ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentämiseen säilyy, kun alun perin suunnitelluista investointihankkeista on luovuttu verovelvollisen tahdosta riippumattomista syistä, ja että tätä arvonlisäveroa ei ole oikaistava, jos arvonlisäverovelvollisella on edelleen aikomus käyttää edellä mainittuja tavaroita verollisessa liiketoiminnassaan.
4)

Direktiivin 2011/95 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaa, luettuna yhdessä 9 artiklan 3 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että kyseisen direktiivin 2 artiklan d alakohdassa ja 10 artiklassa mainittujen syiden ja mainitun direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdassa tarkoitetun asepalveluksesta kieltäytymisestä johtuvan syytteeseen panemisen ja rankaisemisen välistä yhteyttä ei voida pitää toteen näytettynä jo pelkästään sillä, että syytteeseen paneminen ja rankaiseminen johtuvat kyseisestä kieltäytymisestä. On kuitenkin olemassa vahva olettama, jonka mukaan asepalveluksesta kieltäytyminen saman direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdassa täsmennetyissä olosuhteissa johtuu jostakin viidestä direktiivin 10 artiklassa mainitusta syystä. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tehtävänä on kaikkien kyseessä olevien seikkojen perusteella tarkistaa, onko tämä yhteys uskottava.
1)

Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY, 2009/110/EY ja 2013/36/EU ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta sekä direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2366 52 artiklan 6 alakohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä sen 54 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että siinä säännellään tietoja ja ehtoja, jotka sellaisen maksupalveluntarjoajan on annettava, joka haluaa sopia palvelujensa käyttäjän kanssa hyväksymisolettamasta, joka koskee niiden tekemän puitesopimuksen muuttamista kyseisissä säännöksissä säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti, mutta että siinä ei aseteta rajoituksia käyttäjän asemalle ja niiden sopimusehtojen tyypille, jotka voivat olla tällaisen sopimisen kohteena, tämän rajoittamatta kuitenkaan näiden ehtojen kohtuuttomuuteen mahdollisesti kohdistuvaa valvontaa kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY säännösten nojalla silloin, kun käyttäjä on kuluttaja.
C 414/12

Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 8.10.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Espanja) – MO v. Subdelegación del Gobierno en Toledo

(Asia C-568/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue - Direktiivi 2008/115/EY - Yhteiset vaatimukset ja menettelyt laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi - 6 artiklan 1 kohta ja 8 artiklan 1 kohta - Laiton oleskelu - Kansallinen lainsäädäntö, jonka nojalla laittomasta oleskelusta on määrättävä olosuhteiden mukaan joko sakko tai maastapoistaminen - Seuraukset 23.4.2015 annetusta tuomiosta Zaizoune (C 38/14, EU:C:2015:260) - Asianomaisen kannalta edullisempi kansallinen lainsäädäntö - Direktiivien välitön oikeusvaikutus - Rajat)

(2020/C 414/14)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Pääasian asianosaiset

Valittaja: MO

Vastapuoli: Subdelegación del Gobierno en Toledo

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2008/115/EY on tulkittava siten, että kun kansallisen lainsäädännön nojalla kolmansien maiden kansalaisten laittomasta oleskelusta jäsenvaltion alueella on määrättävä joko sakko tai maastapoistaminen ja kun jälkimmäinen toimenpide voidaan toteuttaa ainoastaan silloin, kun laittoman oleskelun ohella on ilmennyt kyseistä henkilöä koskevia raskauttavia seikkoja, toimivaltainen kansallinen viranomainen ei voi tukeutua tämän direktiivin säännöksiin suoraan tehdäkseen palauttamista koskevan päätöksen ja pannakseen tämän päätöksen täytäntöön silloinkin, kun tällaisia raskauttavia seikkoja ei ole ilmennyt.

(1) EUVL C 363, 28.10.2019.