JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

EVGENI TANCHEV

17 päivänä joulukuuta 2020 ( 1 )

Asia C‑824/18

A.B.,

C.D.,

E.F.,

G.H. ja

I.J.

vastaan

Krajowa Rada Sądownictwa,

muina osapuolina Rzecznik Praw Obywatelskich ja

Prokurator Generalny

(Ennakkoratkaisupyyntö – Naczelny Sąd Administracyjny (ylin hallintotuomioistuin, Puola))

Ennakkoratkaisupyyntö – SEU 2 artikla, SEU 4 artiklan 3 kohta ja SEU 19 artiklan 1 kohta – SEUT 267 artikla – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla – Oikeusvaltioperiaate – Tehokas oikeussuoja – Tuomareiden riippumattomuuden periaate – Puolan ylimmän tuomioistuimen tuomareiden nimitysmenettely – Puolan tasavallan presidentin kansallisen tuomarineuvoston ehdotuksesta tekemä nimitys – Kansallisen tuomarineuvoston riippumattomuuden puute – Tehoton oikeussuojakeino – Perustuslakituomioistuimen tuomio, jolla kumotaan säännös, johon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimivalta perustuu – Kansallinen laki, jolla rajoitetaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tuomiovaltaa – Unionin oikeuden ensisijaisuus – Erilainen kohtelu oikeussuojakeinon saatavuudessa

1. Kuten lordi Neuberger, Yhdistyneen kuningaskunnan Supreme Courtin (ylin tuomioistuin) entinen presidentti sanoi, ”Once you deprive people of the right to go to court to challenge the government, you are in a dictatorship” (kun ihmisiltä evätään oikeus nostaa kanne hallitusta vastaan, ollaan diktatuurissa). ( 2 ) Nyt ratkaistavassa riita-asiassa on ensisijaisesti kyse siitä, että Puolassa evätään mahdollisuus tuomioistuinvalvontaan tuomioistuimen riippumattomuutta ( 3 ) koskevan keskeisen perustuslaillisen periaatteen yhteydessä. ( 4 )

2. Tässä asiassa tuodaan esiin tärkeitä kysymyksiä, ja unionin tuomioistuimella on mahdollisuus esittää merkittäviä täsmennyksiä sekä menettelystä että sisällöstä, erityisesti SEU 19 artiklan 1 kohdan osalta. Kun tarkastellaan unionin oikeuden ensisijaisuutta, on syytä huomioida Bundesverfassungsgerichtin (liittovaltion perustuslakituomioistuin, Saksa, jäljempänä BVerfG) äskettäin antama tuomio, jossa se totesi muun muassa, että unionin tuomioistuimen tuomio annettiin ultra vires, sekä Puolan ylimmän tuomioistuimen kurinpitojaoston BVerfG:n tuomion jälkeen hiljattain antama määräys, jossa todettiin, että unionin tuomioistuimen tuomio ei ole sitova Puolan oikeusjärjestyksessä.

3. Nyt käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössä – joka esitettiin 21.11.2018 ja jota täydennettiin uudella ennakkoratkaisukysymyksellä 26.6.2019 annetulla päätöksellä – Naczelny Sąd Administracyjny (ylin hallintotuomioistuin, Puola) pyytää SEU 2 artiklan, SEU 4 artiklan 3 kohdan, SEU 6 artiklan 1 kohdan ja SEU 19 artiklan 1 kohdan, SEUT 267 artiklan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 15 artiklan 1 kohdan, 20 artiklan, 21 artiklan 1 kohdan, 47 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan sekä direktiivin 2000/78/EY ( 5 ) 2 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan a alakohdan, 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 9 artiklan 1 kohdan tulkintaa.

4. Ennakkoratkaisupyyntö liittyi yhtäältä tuomarinviran ehdokkaiden A.B., C.D., E.F., G.H. ja I.J. ja toisaalta Krajowa Rada Sądownictwan (kansallinen tuomarineuvosto, jäljempänä KRS) väliseen oikeudenkäyntiin, jossa kyseiset ehdokkaat hakivat muutosta päätöksiin, joissa i) KRS päätti, että se ei esitä Puolan tasavallan presidentille (jäljempänä tasavallan presidentti) ehdotusta, joka koskee heidän nimitystään Sąd Najwyższyn (ylin tuomioistuin, Puola) tuomarin virkaan, ja samalla ii) KRS esitti tasavallan presidentille ehdotuksen, joka koski muiden ehdokkaiden nimitystä.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

5. KRS:ää koskevat säännökset ovat kansallisesta tuomarineuvostosta 12.5.2011 annetussa laissa (Ustawa z dnia 12 maja 2011 r. o Krajowej Radzie Sądownictwa, jäljempänä KRS:stä annettu laki). KRS:stä annetun lain 44 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Menettelyyn osallistunut henkilö voi valittaa Sąd Najwyższyyn [KRS:n] päätöksen lainvastaisuuden perusteella, jollei erillisissä säännöksissä toisin säädetä. – – 1a. Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevissa yksittäistapauksissa voidaan valittaa Naczelny Sąd Administracyjnyyn. Näissä asioissa ei voida valittaa Sąd Najwyższyyn. Valitus Naczelny Sąd Administracyjnyyn ei voi perustua väitteeseen siitä, että on arvioitu virheellisesti sitä, miten ehdokkaat täyttävät arviointiperusteet, jotka otetaan huomioon tehtäessä päätöstä Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimittämistä koskevan ehdotuksen esittämisestä. 1b. Jos kaikki menettelyyn osallistuneet henkilöt eivät ole riitauttaneet – – päätöstä Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevissa yksittäistapauksissa, mainittu päätös tulee lopulliseksi Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimittämistä koskevan ehdotuksen esittämisestä tehdyn päätöksen sisältävän osan osalta ja tämän saman tuomioistuimen tuomarin virkaan nimittämistä koskevan ehdotuksen esittämättä jättämisestä tehdyn päätöksen sisältävän osan osalta niiden menettelyyn osallistuneiden henkilöiden osalta, jotka eivät tehneet valitusta. – – 4. Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevissa yksittäistapauksissa se, että Naczelny Sąd Administracyjny kumoaa Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimittämistä koskevan ehdotuksen esittämättä jättämisestä tehdyn [KRS:n] päätöksen, merkitsee sitä, että Sąd Najwyższyn avoinna olevaa tuomarin virkaa koskevassa menettelyssä valituksen tehneen asianosaisen ehdokkuus hyväksytään avoimeen virkaan, jota koskeva menettely [KRS:ssä] ei Naczelny Sąd Administracyjnyn tuomion antamispäivänä ole päättynyt, tai jos tällaista menettelyä ei ole, seuraavaan julkaistavaan avoimeen tuomarin virkaan Sąd Najwyższyssä.”

II Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset

6. KRS päätti 24.8.2018 tekemällään päätöksellä nro 318/2018, ettei se esitä tasavallan presidentille ehdotusta, joka koskisi muun muassa A.B:n ja C.D:n nimittämistä Sąd Najwyższyn tuomariksi rikosjaostossa. KRS päätti 28.8.2018 tekemällään päätöksellä nro 330/2018, ettei se esitä tasavallan presidentille ehdotusta, joka koskisi muun muassa E.F:n, G.H:n ja I.J:n nimittämistä Sąd Najwyższyn tuomariksi siviilijaostossa. Nämä päätökset sisälsivät myös ehdotuksia, jotka koskivat muiden ehdokkaiden nimittämistä kyseisiin virkoihin.

7. Ehdokkaat, joita ei ehdotettu kyseisiin virkoihin, valittivat edellä mainituista päätöksistä ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen ja esittivät sille niiden täytäntöönpanon lykkäystä koskevan pyynnön, johon se suostui.

8. Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen osalta kansallinen tuomioistuin toteaa ensinnäkin, että päinvastoin kuin aiemmin sovellettavissa säännöksissä, äskettäin käyttöön otetussa KRS:stä annetun lain 44 §:n 1b momentissa säädetään, että Sąd Najwyższyn tuomariksi nimitystä koskevissa yksittäistapauksissa KRS:n päätöksestä tulee lopullinen ei pelkästään siltä osin kuin se koskee ratkaisua ehdokkaiden nimityksiä koskevien ehdotusten esittämättä jättämisestä silloin, kun valitsematta jääneet ehdokkaat eivät ole valittaneet siitä, vaan myös siltä osin kuin se koskee ratkaisua nimitystä koskevien ehdotusten esittämisestä, jos kaikki kilpailumenettelyyn osallistuneet henkilöt eivät ole valittaneet siitä. Näiden menettelyyn osallistuneiden henkilöiden joukossa on kuitenkin myös ehdokkaita, joiden nimitystä ehdotettiin ja joilla ei siksi ole mitään intressiä valittaa tästä päätöksestä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo näin ollen, että kyseinen päätös on tosiasiallisesti aina lopullinen.

9. Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että KRS:stä annetun lain 44 §:n 1a momentissa määritelty tehtävä, jota sillä on tarkoitus harjoittaa (eli kyseessä olevan kilpailumenettelyn kulun valvonta), perustuu liian yleisiin edellytyksiin, koska ei ole säädetty yksiselitteisiä arviointiperusteita.

10. Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että KRS:stä annetun lain 44 §:n 4 momentista ilmenee, että tämän ratkaisun seuraus on se, että kun ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kumoaa KRS:n päätöksen, joka koskee Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevan ehdotuksen esittämättä jättämistä, siitä aiheutuu ainoastaan valituksen tehneen asianosaisen hakemuksen hyväksyminen siihen avoimeen tuomarin virkaan Sąd Najwyższyssä, jota koskeva menettely ei ole päättynyt [KRS:ssä], ja jos tällaista menettelyä ei ole, seuraavaan avoimeen tuomarin virkaan Sąd Najwyższyssä.

11. Toisen kysymyksen osalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuimelta ohjeita voidakseen arvioida, onko nyt käsiteltävässä asiassa noudatettu periaatetta, joka koskee yhdenvertaista pääsyä samoin edellytyksin julkishallinnon palvelukseen (mikä vastaa yleistä etua koskevia tavoitteita). Sen mielestä oikeussuojakeinon tehokkuudessa on selvä ero, kun verrataan menettelyjä, jotka koskevat avoimia virkoja muissa tuomioistuimissa, menettelyihin, jotka koskevat avoimia virkoja Sąd Najwyższyssä.

12. Tässä tilanteessa Naczelny Sąd Administracyjny (ylin hallintotuomioistuin, Puola) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko SEU 2 artiklaa, luettuna yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan kolmannen virkkeen, SEU 6 artiklan 1 kohdan ja SEU 19 artiklan 1 kohdan kanssa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, ja neuvoston direktiivin [2000/78] 9 artiklan 1 kohtaa ja SEUT 267 artiklan kolmatta kohtaa tulkittava siten, että – oikeusvaltion periaatetta ja oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja tehokkaaseen oikeussuojaan loukataan, kun kansallinen lainsäätäjä myöntäessään oikeuden hakea muutosta tuomioistuimelta jäsenvaltion ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen (Sąd Najwyższy) tuomarin virkaan nimittämistä koskevissa yksittäistapauksissa vahvistaa kyseisen tuomioistuimen tuomarin virkaan nimitystä koskevan ehdotuksen esittämistä edeltävässä valintamenettelyssä tehdyn ratkaisun olevan lopullinen ja tehokas tilanteessa, jossa ratkaisuun, joka koskee kaikkien Sąd Najwyższyn ehdokkaiden yhteistä tutkimista ja arviointia, eivät ole hakeneet muutosta kaikki valintamenettelyyn osallistuneet, joiden joukossa on myös ehdokas, jolla ei ole intressiä mainittua ratkaisua koskevaan muutoksenhakuun, nimittäin ehdokas, jota on ehdotettu tuomarin virkaan nimitystä koskevassa ehdotuksessa, mikä näin ollen: – vaarantaa muutoksenhakukeinon tehokkuuden ja toimivaltaisen tuomioistuimen mahdollisuuden valvoa tosiasiallisesti mainitun valintamenettelyn kulun laillisuutta – ja silloin, kun tämän menettelyn piiriin kuuluvat myös ne Sąd Najwyższyn tuomareiden virat, joissa tähän saakka olleisiin tuomareihin on sovellettu uutta alempaa eläkeikää, ilman että jätettäisiin yksinomaan asianomaisen tuomarin arvioitavaksi, päättääkö hän hyödyntää alempaa eläkeikää, tuomareiden erottamattomuuden periaatteen asiayhteydessä – kun katsotaan, että tätä periaatetta on loukattu tällä tavoin – tämä ei ole myöskään vailla vaikutuksia kyseisen valintamenettelyn tuomioistuinvalvonnan ulottuvuuteen ja tulokseen? 2) Onko SEU 2 artiklaa, luettuna yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan kolmannen virkkeen ja SEU 6 artiklan 1 kohdan kanssa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 15 artiklan 1 kohdan ja 20 artiklan kanssa, luettuna yhdessä 21 artiklan 1 kohdan ja 52 artiklan 1 kohdan kanssa, luettuna yhdessä neuvoston direktiivin [2000/78] 2 artiklan 1 kohdan, 2 kohdan a alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa, ja SEUT 267 artiklan kolmatta kohtaa tulkittava siten, että – oikeusvaltion periaatetta, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sekä periaatetta, joka koskee yhdenvertaista pääsyä samoin edellytyksin julkishallinnon palvelukseen eli Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan, loukataan, – – kun kyseisen tuomioistuimen tuomarin virkaan nimitystä koskevissa yksittäistapauksissa on olemassa oikeus valittaa toimivaltaiseen tuomioistuimeen ja ensimmäisessä kysymyksessä kuvatun, ratkaisun lopullisuutta koskevan säännön vuoksi nimittäminen avoimeen Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan voi tapahtua ilman, että toimivaltainen tuomioistuin valvoo kyseisen valintamenettelyn kulkua – vaikka valvontamenettely on pantu vireille – ja samanaikaisesti tämän valvonnan suorittamisen puuttuminen – loukkaamalla oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – loukkaa yhdenvertaista oikeutta päästä julkishallinnon palvelukseen eikä siten vastaa yleistä etua koskeviin tavoitteisiin, ja eikö se, että jäsenvaltion sen elimen kokoonpano, joka valvoo tuomioistuinten ja tuomareiden riippumattomuutta ([KRS]) ja joka käsittelee Sąd Najwyższyn tuomarin viran hoitamista koskevaa menettelyä, on muodostettu siten, että lainsäädäntövalta valitsee tuomiovallan edustajat tässä elimessä, loukkaa toimielinten välisen tasapainon periaatetta?”

III Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja täydentävä ennakkoratkaisukysymys

13. Kirjallisen käsittelyn ensimmäisessä vaiheessa huomautuksia tuomioistuimelle esittivät A.B., C.D., E.F. ja I.J., KRS, Prokurator Generalny (yleinen syyttäjä, Puola), Rzecznik Praw Obywatelskich (oikeusasiamies, Puola), Puolan hallitus ja komissio.

14. Kirjallinen käsittely unionin tuomioistuimessa päätettiin 31.5.2019. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin antoi 26.6.2019 määräyksen, jossa se hylkäsi yleisen syyttäjän hakemuksen lausunnon antamisen raukeamisesta pääasiassa. Kyseinen hakemus perustui seuraaviin seikkoihin.

15. Ensinnäkin Trybunał Konstytucyjny (perustuslakituomioistuin, Puola) totesi 25.3.2019 antamassaan tuomiossa K 12/18 asiassa, jossa hakijana oli KRS ja joukko senaatin jäseniä, että KRS:stä annetun lain 44 §:n 1a momentti oli Puolan perustuslain 184 §:n vastainen. Trybunał Konstytucyjny totesi myös, että kaikki tämän säännöksen soveltamiseen liittyvät menettelyt on päätettävä, koska tämä säännös ei ollut enää voimassa.

16. Toiseksi kansallisesta tuomarineuvostosta annetun lain ja hallintotuomioistuinten organisaatiosta annetun lain muuttamisesta 26.4.2019 annetulla lailla (Ustawa z dnia 26 kwietnia 2019 r. o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz ustawy – Prawo o ustroju sądów administracyjnych, jäljempänä 26.4.2019 annettu laki), ( 6 ) joka tuli voimaan 23.5.2019, muutettiin KRS:stä annetun lain 44 §:n 1 momentin toista virkettä, jonka sanamuoto on nyt seuraava: ”Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevissa yksittäistapauksissa [KRS:n] päätöksistä ei voi valittaa”. Kyseisen lain 3 §:ssä todetaan myös, että ”menettelyt, jotka koskevat valituksia [KRS:n] päätöksistä Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevissa yksittäistapauksissa ja jotka on aloitettu eivätkä ole päättyneet ennen tämän lain voimaantulopäivää, päätetään suoraan lain nojalla”.

17. Tätä taustaa vasten Naczelny Sąd Administracyjny päätti esittää unionin tuomioistuimelle täydentävän (eli kolmannen) ennakkoratkaisukysymyksen: ”1) Onko SEU 2 artiklaa, luettuna yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan kolmannen virkkeen, SEU 6 artiklan 1 kohdan ja SEU 19 artiklan 1 kohdan kanssa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, ja neuvoston direktiivin [2000/78] 9 artiklan 1 kohtaa ja SEUT 267 artiklan kolmatta kohtaa tulkittava siten, että – oikeusvaltion periaatetta sekä oikeutta saada asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi ja oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan loukataan, kun kansallinen lainsäätäjä poistaa oikeusjärjestyksestä sovellettavat säännökset, jotka koskevat Naczelny Sąd Administracyjnyn toimivaltaa ja oikeutta valittaa kyseiseen tuomioistuimeen [KRS:n] päätöksistä, sekä ottaa käyttöön ratkaisun, jonka mukaisesti kyseisiä valituksia koskevat menettelyt, jotka on aloitettu eivätkä ole päättyneet ennen muutoksia (poikkeamisia), päätetään suoraan lain nojalla, mikä näin ollen – vaarantaa oikeuden saada asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi siltä osin kuin on kyse [KRS:n] päätösten ja niiden valintamenettelyjen kulun lainmukaisuuden valvonnasta, joissa ne on tehty – tilanteessa, jossa kyseisissä asioissa alun perin toimivaltainen kansallinen tuomioistuin on sen jälkeen, kun kyseisten [KRS:n] päätösten valvontamenettely on aloitettu pätevästi, esittänyt unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymykset, vaarantaa oikeuden saada asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi myös siltä osin kuin (alun perin) toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetussa yksittäistapauksessa evätään tältä tuomioistuimelta mahdollisuus seuraavaksi saattaa tehokkaasti unionin tuomioistuimessa vireille ennakkoratkaisumenettely ja oikeus odottaa sen ratkaisua, mikä kyseenalaistaa unionin vilpittömän yhteistyön periaatteen?”

18. Kirjallisen käsittelyn toisessa vaiheessa huomautuksia esittivät unionin tuomioistuimelle yleinen syyttäjä, oikeusasiamies, Puolan hallitus ja komissio.

19. Kaikki osapuolet, jotka toimittivat kirjallisia huomautuksia kirjallisen käsittelyn ensimmäisessä vaiheessa, esittivät istunnossa myös suullisia huomautuksia.

IV Arviointi

A Unionin tuomioistuimen toimivalta

20. Yleinen syyttäjä väittää, ettei unionin tuomioistuimella ole toimivaltaa lausua esitetyistä kysymyksistä sillä perusteella, että niissä on kyse oikeudesta oikeussuojakeinoihin unionin oikeuteen kuulumattomalla alalla. Mistä tahansa muusta päätöksestä seuraisi, että sekä unionin tuomioistuimella että Trybunał Konstytucyjnyllä olisi samanlainen ja erga omnes ‑toimivalta käsitellä samanaikaisesti samoja oikeudellisia kysymyksiä.

21. Unionin tuomioistuin on kuitenkin jo todennut, että vaikka lainkäytön järjestäminen jäsenvaltioissa kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan, jäsenvaltioiden on kyseistä toimivaltaa käyttäessään noudatettava niille unionin oikeuden nojalla kuuluvia velvoitteita. ( 7 ) Lisäksi erityisesti SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan soveltamisalan osalta tällä määräyksellä pyritään turvaamaan tehokas oikeussuoja ”unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla” riippumatta siitä, onko kyse tilanteesta, jossa jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. ( 8 )

22. Tästä seuraa, että unionin tuomioistuimella on toimivalta tulkita muun muassa SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa nyt käsiteltävässä asiassa (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 31 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

B Onko (yhä) tarpeen antaa lausunto

23. KRS, yleinen syyttäjä ja Puolan hallitus toteavat pääasiallisesti, että ennakkoratkaisukysymykset ovat jääneet vaille tarkoitusta eikä niihin ole tarpeen vastata pääasioiden ratkaisemiseksi. KRS:stä annetun lain 44 §:n 1a momentti, johon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimivalta perustui, kumottiin Trybunał Konstytucyjnyn 25.3.2019 antaman tuomion erga omnes ‑vaikutuksen perusteella, ja myös lainsäätäjä vahvisti tämän.

24. Katson, että ennakkoratkaisukysymykset eivät ole jääneet vaille tarkoitusta 26.4.2019 annetun lain johdosta. Ensinnäkin mainitulla lailla muutetaan KRS:stä annetun lain 44 §:ää ja poistetaan valitusoikeus yksittäistapauksissa yksinomaan siltä osin kuin kyse on Sąd Najwyższyn tuomareiden nimityksistä. Toiseksi kyseisessä laissa säädetään myös, että vireillä olevat menettelyt, jotka koskevat KRS:n päätöksistä tehtyjä valituksia yksittäistapauksissa, päätetään suoraan lain nojalla.

25. Jälkimmäinen elementti johtaa siihen, että ennakkoratkaisukysymykset eivät voi olla vailla tarkoitusta. Haluan korostaa sitä, että unionin tuomioistuin on jo hylännyt Puolan hallituksen vastaavan argumentaation tuomiossa A. K. ym. (102 kohta).

26. Totean, että 26.4.2019 annetulla lailla ei itsessään ole päätetty pääasian käsittelyä eikä se ole johtanut ennakkoratkaisupyynnön peruuttamiseen, koska – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut – 26.4.2019 annettu laki ”edellyttää tuomioistuimelta, jossa menettely sen käsiteltäväksi jo saatetussa asiassa on vireillä, asianmukaisia konkreettisia toimia (tämä koskee myös [25.3.2019 annetun] tuomion vaikutuksia), mikä luonteensa vuoksi edellyttää sen vahvistamista päätöksen muodossa – sillä ainoastaan siinä muodossa voidaan käyttää tuomioistuimen tuomiovaltaa, jota ei poista mainittu oikeuden säännös” (kursivointi tässä). Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei tehnyt päätöstä, jonka mukaan lausunnon antaminen raukeaa, vaan päätti sen sijaan pysyttää ennakkoratkaisupyynnön (ks. myös A. K. ym., 103 kohta).

27. Kansallisen lain, kuten 26.4.2019 annetun lain, säännökset eivät siten voi estää asiaa ylimpänä oikeusasteena käsittelevää tuomioistuinta pysyttämästä ennakkoratkaisukysymyksiä, jotka se on esittänyt unionin tuomioistuimelle (ks. tuomio A. K. ym., 104 kohta).

28. Totean, että paitsi jo mainitussa tuomiossa A. K. ym. unionin tuomioistuin on useissa asioissa kieltäytynyt hyväksymästä, ettei asiasta ole enää syytä lausua väitetyn riidan kohteen menettämisen vuoksi, kuten Puolan viranomaiset olivat pyytäneet kyseisissä asioissa. On selvää, että Puolan lainsäätäjä on epäröimättä muuttanut nopeasti ja toistuvasti unionin tuomioistuimen kyseisissä asioissa tarkastelemaa kansallista lainsäädäntöä ja tämän jälkeen väittänyt, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat kanteet tai ennakkoratkaisupyynnöt ovat jääneet vaille tarkoitusta. ( 9 )

29. Tästä seuraa, että 26.4.2019 annetulla lailla ja/tai 25.3.2019 annetulla tuomiolla ei voida perustella sitä, että unionin tuomioistuin jättää vastaamatta esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin.

C Tutkittavaksi ottaminen

30. Yleinen syyttäjä ja Puolan hallitus väittävät lähinnä, että esitetyt kysymykset on jätettävä tutkimatta tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohdassa esitettyjä perusteluja vastaavilla perusteilla.

31. Ensinnäkin on syytä muistuttaa, että oikeuskäytännön mukaan ”[SEUT 267] artiklalla luotu menettely on unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joita ne tarvitsevat ratkaistakseen niiden käsiteltäväksi saatetut asiat”. ( 10 )

32. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää, onko kansallisessa laissa säädetty oikeussuojakeino perusoikeuskirjan 47 artiklassa säädetyn tehokasta oikeussuojaa koskevan vaatimuksen mukainen. Tätä artiklaa sovelletaan kuitenkin ainoastaan silloin, kun loukataan unionin oikeudessa taattua subjektiivista oikeutta.

33. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa myös direktiiviin 2000/78. Tämän direktiivin tarkoituksena on 1 artiklan mukaan ”luoda yleiset puitteet uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiselle työssä ja ammatissa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa” (kursivointi tässä).

34. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei selitä pääasian valittajien ja direktiivissä 2000/78, jonka soveltamisala on rajattu edellä lueteltuihin erityisiin perusteisiin, taatun syrjimätöntä kohtelua koskevan oikeuden välistä yhteyttä. Riittää näin ollen, että todetaan, että siltä osin kuin nyt käsiteltävän asian ennakkoratkaisupyynnöissä ei osoiteta, että pääasian valittajat vetoavat direktiivissä 2000/78 säädettyjen kaltaisiin, unionin oikeudessa taattuihin oikeuksiin, perusoikeuskirjan 47 artiklaa ja direktiiviä 2000/78 ei voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa.

35. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vetoaa myös SEU 2 artiklaan itsenäisenä määräyksenä. Kyseinen artikla ei kuitenkaan sellaisenaan ole määräys, jonka nojalla kansallisen lainsäädännön yhdenmukaisuutta unionin oikeuden kanssa pitäisi arvioida ja joka voisi näin ollen sellaisenaan johtaa siihen, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin jättää soveltamatta kansallista säännöstä noudattamalla unionin tuomioistuimen tulkintaa. Tämä ei joka tapauksessa ole välttämätöntä, koska SEU 19 artiklassa konkretisoituu SEU 2 artikla ja siinä mainittu oikeusvaltion arvo (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 87 kohta).

36. Katson, että erityisesti ensimmäisellä ja kolmannella kysymyksellä on merkitystä pääasioiden kannalta, sillä ne koskevat kansallisen tuomioistuimen toimivallan ulottuvuutta, jos se katsoo, että kyseiset KRS:n päätökset ovat lainvastaisia. Näin ollen ainoat ennakkoratkaisukysymyksissä mainitut unionin oikeuden merkitykselliset oikeussäännöt ovat SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta ja SEUT 267 artikla.

D Asiakysymys

37. Mielestäni kolmannen (täydentävän) ennakkoratkaisukysymyksen asiasisältöä on tarkasteltava ensin, koska vastaus tähän kysymykseen johtaa joko siihen, että unionin tuomioistuin toteaa, että kahdesta ensimmäisestä kysymyksestä ei ole tarpeen lausua, tai päinvastoin siihen, että unionin tuomioistuin tutkii nämä kysymykset.

1. Kolmas ennakkoratkaisukysymys

38. Tämä kysymys pitäisi ymmärtää siten, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy lähinnä, onko SEUT 267 artiklaa ja SEU 19 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle säännökselle, jonka seurauksena kansalliset menettelyt päättyvät suoraan lain nojalla ilman, että on mahdollista jatkaa näitä menettelyjä tai saattaa ne uudelleen toisen tuomioistuimen käsiteltäviksi (kolmannen kysymyksen ensimmäinen osa), ja ovatko kyseiset unionin oikeuden määräykset esteenä kyseisestä kansallisesta säännöksestä todennäköisesti aiheutuvalle seuraukselle, jonka mukaan unionin tuomioistuimen on luovuttava jo esitettyjen ennakkoratkaisupyyntöjen ratkaisemisesta siinä yhä vireillä olevissa asioissa (kolmannen kysymyksen toinen osa).

a) Lyhyt yhteenveto asianosaisten lausumista

39. Yleinen syyttäjä väittää lähinnä, että kaikkien kyseessä oleviin nimitysehdotuksiin liittyvien oikeussuojakeinojen poissulkeminen on sallittua Puolan perustuslain mukaan. Perustuslaillisia vapauksia ja oikeuksia koskevat rajoitukset ovat sallittuja, jos niistä säädetään laissa ja ne ovat tarpeellisia muun muassa yleisen järjestyksen turvaamiseksi. Puolan hallitus väittää lähinnä, että 26.4.2019 annetun lain 3 §:llä ei rajoiteta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mahdollisuuksia esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntö, vaan sillä pyritään ainoastaan säätämään pääasiassa kyseessä olevien kaltaisten asioiden päättämisestä.

40. Komissio esittää, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevien kaltaisille kansallisille säännöksille, paitsi jos kyse on nimitysmenettelyn rakenteellisesta puutteesta, joka voi herättää epäilyjä ehdokkaan riippumattomuudesta hänen nimityksensä jälkeen. SEU 19 artiklan 1 kohta ei näin ollen ole myöskään esteenä sellaiselle kansalliselle säännökselle, jonka seurauksena menettelyt, joilla tällaiset päätökset saatetaan tuomioistuimen tutkittavaksi, päätetään suoraan lain nojalla (26.4.2019 annetun lain 3 §). Komission mukaan SEUT 267 artikla ei myöskään ole esteenä 26.4.2019 annetun lain 3 §:lle.

41. Toisin kuin edellä mainitut osapuolet, A.B., C.D., E.F., I.J. ja oikeusasiamies väittävät lähinnä, että kolmanteen kysymykseen on vastattava myöntävästi.

b) Arviointi

42. Ensin on tarkasteltava kolmannen kysymyksen toista osaa siltä osin kuin se koskee SEUT 267 artiklaa.

1) Kolmannen kysymyksen toinen osa (SEUT 267 artikla)

43. On totta, että nyt käsiteltävässä asiassa Trybunał Konstytucyjnyn ja Puolan lainsäätäjän yhteinen toimi voi ennakkoratkaisukysymysten mukaan mahdollisesti johtaa siihen, että kansallisen lain mukaan lausunnon antaminen raukeaa, minkä seurauksena unionin tuomioistuin luopuu nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön käsittelystä. Aluksi on todettava, että 25.3.2019 annetulla tuomiolla kumottiin kansallinen säännös, johon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimivalta perustui, ja kumoamisen vaikutus oli välitön, ja samalla todettiin, että tämän perustuslainvastaisuuden toteamisen seurauksena ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa yhä vireillä oleva tämäntyyppinen menettely oli päätettävä.

44. On myös totta, että viime vuosina muun muassa komissio on esittänyt vakavia epäilyjä siitä, pystyykö Trybunał Konstytucyjny tällä hetkellä (yhä) hoitamaan tehtävänsä täysin itsenäisesti, ja komissio on päättänyt aloittaa virallisesti SEU 7 artiklan 1 kohdan mukaisen menettelyn, joka koskee oikeusvaltioperiaatteen soveltamista Puolassa. ( 11 )

45. Kuten nyt käsiteltävässä asiassa osoitetaan, SEU 19 artiklassa määrätään, että unionin oikeusjärjestyksessä tuomioistuinvalvonnan varmistavat paitsi unionin tuomioistuin myös kansalliset tuomioistuimet, jotka toteuttavat täten yhteistyössä unionin tuomioistuimen kanssa niille yhteisesti annettua tehtävää turvata se, että perussopimusten tulkinnassa ja soveltamisessa noudatetaan lakia. ( 12 )

46. SEUT 267 artiklan osalta haluan muistuttaa, että ”[unionin] tuomioistuinjärjestelmän kantavana voimana on [kyseisessä määräyksessä] määrätty ennakkoratkaisumenettely, jolla – ottamalla käyttöön tuomioistuinten välinen vuoropuhelu nimenomaan unionin tuomioistuimen ja jäsenvaltioiden tuomioistuimien välillä – on tavoitteena varmistaa, että unionin oikeutta tulkitaan yhtenäisesti – –, jolloin voidaan siis varmistaa sen johdonmukaisuus, täysi vaikutus ja itsenäisyys sekä viime kädessä perussopimuksilla luodun oikeuden ominaisluonne”. ( 13 )

47. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy selvästi ilmi, että SEUT 267 artiklan mukaan kansalliset tuomioistuimet voivat vapaasti päättää, esittävätkö ne unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä vai eivät. ( 14 )

48. Oikeuskäytännössä on vakiintuneesti todettu, että ”SEUT 267 artiklassa annetaan kansallisille tuomioistuimille mitä laajimmat mahdollisuudet saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, jos ne katsovat, että niiden käsiteltävänä olevassa asiassa on kysymys sellaisten unionin oikeuden säännösten tai määräysten tulkinnasta tai pätevyyden arvioinnista, joita tarvitaan niiden käsiteltäväksi saatetun riita-asian ratkaisemisessa”. ( 15 )

49. Unionin tuomioistuin on myös todennut, että kyseistä mahdollisuutta ja toimivaltaa ei voida kyseenalaistaa soveltamalla kansallisia oikeussääntöjä. ( 16 )

50. ”Kansallisia säännöksiä, joista seuraa, että kansalliset tuomarit voivat joutua kurinpitomenettelyjen kohteeksi sen vuoksi, että he ovat esittäneet unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön, ei siis voida hyväksyä – –. Pelkkä mahdollisuus siitä, että asianomaisia kansallisia tuomareita vastaan voidaan ryhtyä kurinpitotoimiin sen vuoksi, että he ovat esittäneet tällaisen ennakkoratkaisupyynnön tai päättäneet pysyttää kyseisen pyynnön sen esittämisen jälkeen, on näet omiaan haittaamaan [unionin oikeutta soveltavalle tuomarille kuuluvan] mahdollisuuden tosiasiallista käyttämistä ja [kyseiselle tuomarille kuuluvien] tehtävien tosiasiallista hoitamista. – – [Edellä mainittu tuomareiden riippumattomuus] on olennaista erityisesti sen tuomioistuinten välisen yhteistyön järjestelmän moitteettomalle toiminnalle, jota SEUT 267 artiklan mukainen ennakkoratkaisumenettely edustaa.” ( 17 )

51. Nyt käsiteltävässä asiassa tärkeää on se, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi, että kansallinen lainsäädäntö sisältää perustuslaillisen velvoitteen – oikeusvaltioperiaatteen mukaisesti – jonka mukaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset KRS:n päätökset on voitava saattaa tuomioistuimen käsiteltäviksi.

52. Tästä seuraa ensinnäkin, että kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen toisen osan (joka koskee SEUT 267 artiklaa) osalta katson, että etenkin, kun otetaan huomioon asiayhteys – jossa unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi on viime vuosina saatettu useita väitettyjä oikeusvaltioperiaatteen ja Puolan tuomioistuinten riippumattomuuden loukkauksia (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohta, ja nyt käsiteltävän asian osalta voidaan todeta, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin keskeytti kyseisten KRS:n päätösten täytäntöönpanon, tasavallan presidentti jatkoi tästä huolimatta menettelyä ja nimitti Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan kahdeksan uutta tuomaria, joita oli ehdotettu tässä kyseessä olevissa KRS:n päätöksissä ( 18 )) – unionin tuomioistuimen pitäisi todeta, että SEUT 267 artikla on esteenä 26.4.2019 annetun lain kaltaiselle kansalliselle laille siltä osin kuin siinä säädetään ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltävänä olevien menettelyjen kaltaisten menettelyjen päättämisestä suoraan lain nojalla ja samalla suljetaan pois mahdollisuus siirtää toimien valvonta toiseen tuomioistuimeen tai toimien saattaminen uudelleen toisen kansallisen tuomioistuimen käsiteltäviksi. Tehdessään näin Puolan lainsäätäjä jätti lisäksi huomiotta Trybunał Konstytucyjnyn ratkaisut, joissa todetaan, että pääasiassa nyt käsiteltävien kaltaisia KRS:n päätöksiä on voitava valvoa tuomioistuimessa.

53. Näin on sitäkin suuremmalla syyllä sen vuoksi, että nimitysmenettelyn seuraava vaihe eli se, että tasavallan presidentti nimittää hakijan Sąd Najwyższyn tuomariksi, on presidentin oikeus eikä se voi sellaisenaan olla tuomioistuinvalvonnan kohteena Puolan lainsäädännön mukaan.

54. Seuraavaksi tarkastelen kolmannen kysymyksen ensimmäistä osaa, joka koskee lähinnä kysymystä siitä, sallivatko EU:n oikeuden ensisijaisuuden periaate ja SEU 19 artiklan 1 kohta sen, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa olevansa toimivaltainen – 26.4.2019 annetusta laista riippumatta – ratkaisemaan pääasiat ja jatkamaan niiden arviointia.

2) Kolmannen kysymyksen ensimmäinen osa (SEUT 19 artiklan 1 kohta ja unionin oikeuden ensisijaisuus)

i) Trybunał Konstytucyjnyn tuomio 25.3.2019

55. Ensin tarkastelen 25.3.2019 annettua tuomiota, jonka Puolan lainsäätäjän väitetään pyrkineen panemaan täytäntöön 26.4.2019 annetulla riidanalaisella lailla ja joka on, kuten jäljempänä osoitetaan, tärkeä tämän asian ratkaisemisen kannalta.

56. Se, että 25.3.2019 annetussa tuomiossa poiketaan KRS:stä annetun lain 44 §:n 1a momentista, johti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen (Naczelny Sąd Administracyjny) toimivallan riitauttamiseen (alun perin) toimivaltaisena tuomioistuimena valitusasioissa, jotka koskevat KRS:n päätöksiä Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevien ehdotusten esittämisestä (esittämättä jättämisestä) ottaen huomioon – kuten kyseisen tuomion perusteluista käy ilmi – asian lajin ja hallintotuomioistuinten organisatoriset piirteet suhteessa yleisiin tuomioistuimiin, mikä tämän vuoksi aiheuttaisi sen, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole tuomioistuin, ”jolla on edellytykset käsitellä asioita, jotka koskevat [KRS:n] päätöksiä”.

57. Yleisenä periaatteena voidaan tosin väittää, että perustuslakituomioistuimen tuomiosta huolimatta unionin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisia tuomioistuimia eivät sido ylemmän tuomioistuimen päätökset, joilla estettäisiin niitä panemasta täytäntöön unionin oikeutta. ( 19 )

58. ”Kansallisen oikeuden sääntö, jonka mukaan ylemmän tuomioistuimen arvioinnit ovat muita kansallisia tuomioistuimia sitovia, ei siten voi poistaa viimeksi mainituilta tuomioistuimilta mahdollisuutta saattaa unionin tuomioistuimen käsiteltäviksi unionin oikeuden, johon edellä mainitut ylemmän tuomioistuimen arvioinnit liittyvät, tulkintaa koskevia kysymyksiä. Niillä on näet oltava vapaus saattaa unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi aiheelliseksi katsomiaan kysymyksiä, jos ne katsovat, että ylemmän oikeusasteen tuomioistuimen tekemän oikeudellisen arvioinnin takia niiden olisi annettava unionin oikeuden vastainen ratkaisu.” ( 20 )

59. Unionin tuomioistuin totesi samassa tuomiossa, ( 21 ) että ”vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ei voida hyväksyä sitä, että kansallisen oikeuden säännöt, edes perustuslailliset säännöt, loukkaisivat unionin oikeuden yhtenäisyyttä ja tehokkuutta – – Unionin tuomioistuin on jo katsonut myös, että näitä periaatteita sovelletaan perustuslakituomioistuimen ja kaikkien muiden kansallisten tuomioistuinten välisissä suhteissa”.

60. Katson kuitenkin, että riippumatta siitä, miltä asia saattaa vaikuttaa, nyt käsiteltävässä asiassa ei itse asiassa ole todellista ristiriitaa jäsenvaltion Trybunał Konstytucyjnyn tuomion ja unionin oikeuden välillä.

61. Ensinnäkin on tärkeää korostaa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Trybunał Konstytucyjnyn 25.3.2019 antama tuomio on tuomio, jolla on vaikutuksia tulevaisuudessa, mikä tarkoittaa, että perustuslain vastaiseksi katsottua säännöstä on edelleen sovellettava sellaisten tilanteiden oikeudelliseen arviointiin, jotka ovat syntyneet ennen kuin se menetti pätevyytensä. Tämä arviointi on vahvistettu oikeuskirjallisuudessa. ( 22 )

62. Tällaista säännöstä olisi näin ollen edelleen sovellettava niiden seikkojen oikeudelliseen arviointiin, joissa – johtuen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen alkuperäisestä asiallisesta toimivallasta toimivaltaisena tuomioistuimena valitusasioissa, jotka koskevat kyseisiä KRS:n päätöksiä – siihen oikeutetut toimijat käyttivät tosiasiallisesti heille kuuluvia perustuslaillisia oikeuksia.

63. Toiseksi – ja tämän osalta olen samaa mieltä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kanssa – Trybunał Konstytucyjnyn tuomiolla ei kyseenalaistettu kategorisesti kyseisten KRS:n päätösten tuomioistuinvalvonnan järjestelmää. Tästä tuomiosta ilmenee päinvastoin selvästi, että tällaisen valvonnan on oltava käytettävissä Puolassa.

64. Kiinnitin huomiota argumenttiin, joka esitettiin 25.3.2019 annetun tuomion perusteluissa: ”– – Itsessään valittamisjärjestelmä [KRS:n] päätöksestä yksittäistapauksessa on – – tulosta – – tuomion SK 57/06 [27.5.2008 annetun tuomion] täytäntöönpanosta, mutta sitä ei pidä ottaa käyttöön menettelynä, joka kuuluu aivan eri tuomioistuinten toimivaltaan”.

65. Tämä on merkityksellistä, koska kyseisessä Trybunał Konstytucyjnyn ennakkotapauksessa (asia SK 57/06) käsiteltiin nimenomaisesti tuomarinviran ehdokkaiden mahdollisuutta valittaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisista KRS:n päätöksistä (kyseisessä asiassa KRS ei myöskään esittänyt valittajan ehdokkuutta tasavallan presidentille).

66. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi, 26.4.2019 annetun lain 3 §:n (yhdessä muutoslailla tehdyn KRS:stä annetun lain 44 §:n 1 momentin toisen virkkeen muutoksen kanssa) voidaan katsoa vastaavan KRS:stä 27.7.2001 annetun lain 13 §:n 2 momentin toiseen virkkeeseen sisältyvää oikeussääntöä, jonka Trybunał Konstytucyjny on tuomiossa SK 57/06 todennut olevan ristiriidassa Puolan perustuslain 45 §:n 1 momentin kanssa, luettuna yhdessä sen 77 §:n 2 momentin ja 60 §:n kanssa.

67. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tätä 26.6.2019 tekemässään ennakkoratkaisupyynnössä: ”tämä [tehokkaan oikeussuojan tarpeellisuus] saa vahvistuksen myös Trybunał Konstytucyjnyn näkemyksestä. Asiassa SK 57/06 annetun tuomion, jonka merkitystä ja seurauksia ratkaisu K 12/18 ei horjuta eikä kyseenalaista vaan päinvastoin vahvistaa ne, perusteluissa Trybunał Konstytucyjny totesi nimittäin, että perustuslain 45 §:n 1 momentista ilmenee yksiselitteisesti perustuslain säätäjän tahto, että oikeus saada asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi kattaisi mahdollisimman laajan alan, ja demokraattisen oikeusvaltion periaatteesta johtuen kielletään tulkitsemasta suppeasti oikeutta saada asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi, sillä perustuslaissa otetaan käyttöön erityinen muutoksenhakukeinoa koskeva olettama, – – mistä – – voidaan päätellä, että menettely, jossa [KRS] arvioi ehdokkaan tiettyyn tuomarin virkaan ja tekee päätöksen tuomarin virkaan nimitystä koskevan ehdotuksen esittämisestä – – tasavallan presidentille, koskee perustuslain 60 §:ään sisältyvää oikeutta yhtäläisin mahdollisuuksin hakea julkishallinnon palvelukseen, ja siis oikeutta, joka kuuluu niihin perustuslaillisten oikeuksien ja vapauksien ryhmään, joita koskee perustuslain 77 §:n 2 momentissa säädetty ehdoton kielto sulkea oikeussuojakeinon käyttö pois” (kursivointi tässä; tuomion SK 57/06 perustelut, kohta III.5).

68. Trybunał Konstytucyjny toteaa myös, että valitusmenettely KRS:n päätöksistä yksittäistapauksissa ei sinällään ole perustuslain vastainen vaan että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin (Naczelny Sąd Administracyjny) ei Trybunał Konstytucyjnyn mielestä ole toimivaltainen käsittelemään tällaisia asioita (tuomion K 12/18 perustelut, 6.2 kohta).

69. On nimittäin todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimivallan poistamiseen asioissa, jotka koskevat valituksia KRS:n päätöksistä, jotka koskevat Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimityksiä, ei selvästikään liittynyt mitään kansallisen lainsäätäjän positiivista tointa toisen kuin tähän mennessä toimivaltaisen tuomioistuimen nimeämiseksi kyseisissä asioissa, vaikka Trybunał Konstytucyjny ei tuomiossa K 12/18 kyseenalaistanut mahdollisuutta käynnistää KRS:n päätösten tuomioistuinvalvonta ja viittasi tältä osin periaatteelliseen tuomioon SK 57/06 (ks. 8 ja 12 kohta), jossa esitetään tällaista valvontaa koskeva vaatimus.

70. Olen näin ollen samaa mieltä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kanssa siitä, että ”lainsäätäjän pyrkimyksenä oli sulkea pois muutoksenhakukeino mainituissa asioissa, mikä – – on ristiriidassa mainituissa Trybunał Konstytucyjnyn ratkaisuissa esitetyn näkemyksen kanssa ja sen oikeuskäytännössä esitetyn näkemyksen kanssa, jonka mukaan demokraattisessa oikeusvaltiossa ei voida hyväksyä tilannetta, jossa missä tahansa menettelyssä annettujen tuomioiden tai muiden päätösten tuomioistuinvalvonta ei ole mahdollista”. ( 23 )

71. Katson myös (kuten oikeusasiamieskin), että tämä muutoksenhaun poissulkeminen on täysin mielivaltaista, koska sitä sovelletaan ainoastaan Sąd Najwyższyn tuomarin nimityksiin. Lisäksi tämän toimenpiteen valikoivuutta ei perusteella objektiivisilla tai vakuuttavilla syillä.

72. Mielestäni se, että poistetaan oikeusuojakeino(a koskeva oikeus), joka oli siihen sakka käytettävissä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa asiassa, ja erityisesti tällaisen oikeuden poistaminen asianosaisilta – kuten pääasian valittajilta – jotka ovat jo käynnistäneet tällaisen menettelyn, merkitsee (kun otetaan huomioon kyseisen oikeuden poistamiseen liittyvä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien seikkojen muodostama tilanne) toimenpidettä, joka osaltaan vaikuttaa siihen – tai jopa vahvistaa sitä – ettei kyseiseen tuomioistuimeen tosiasiallisesti nimitettyjen tuomareiden ja itse tuomioistuimen riippumattomuuden ja puolueettomuuden vaikutelmaa synny. Tällainen riippumattomuuden ja puolueettomuuden vaikutelman puuttuminen on vastoin SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa.

73. Tarkastelen seuraavaksi, johtaako tämä siihen, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on jätettävän soveltamatta kyseisiä kansallisia säännöksiä.

ii) Unionin oikeuden ja SEU 19 artiklan 1 kohdan ensisijaisuus

74. Unionin oikeuskäytännön mukaan ”kaikkien kansallisten tuomioistuinten velvollisuutena on niiden toimivaltaan kuuluvissa asioissa jäsenvaltion eliminä jättää soveltamatta kaikkia sellaisia kansallisia säännöksiä, jotka ovat ristiriidassa sellaisen unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen kanssa, jolla on välitön oikeusvaikutus sen käsiteltäväksi saatetussa oikeusriidassa”. ( 24 )

75. Tätä koskee kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäinen osa, joka koskee kysymystä siitä, mahdollistaako SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kaltaisen unionin oikeuden määräyksen ensisijaisuus puolestaan sen, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin voi jättää soveltamatta 26.4.2019 annettua lakia toteamalla – kyseisestä laista riippumatta – olevansa toimivaltainen ratkaisemaan pääasiat ja arvioimaan niitä.

76. Ennen kuin tutkin unionin oikeuden ensisijaisuutta nyt käsiteltävän asian yhteydessä, tarkastelen lyhyesti Sąd Najwyższyn ja BVerfG:n hiljattain antamia tuomioita.

77. Ensin mainittu on Sąd Najwyższyn kurinpitojaoston määräys (II DO 52/20), jossa se totesi, että unionin tuomioistuimen tuomiota A. K. ym. ”ei voida pitää sitovana Puolan oikeusjärjestyksessä, koska kaikissa Sąd Najwyższyn työ- ja sosiaalivakuutusasioiden jaostossa vireillä olevissa menettelyissä, joissa unionin tuomioistuimelle esitettiin ennakkoratkaisukysymyksiä (– – unionin tuomioistuimeen saapunut ennakkoratkaisukysymys [asioissa] C‑585/18, – – C‑624/18, [ja] C‑625/18), toimet toteutettiin lain säännösten vastaisessa jaostossa”. Syynä oli se, että kyseisissä asioissa ennakkoratkaisuja pyysi tuomioistuin kolmen tuomarin kokoonpanossa, kun taas kyseinen Puolan tuomioistuin katsoi, että tällaisia asioita olisi pitänyt tutkia ensimmäisessä oikeusasteessa Sąd Najwyższyn kokoonpanossa, joka muodostuu yhdestä kurinpitojaoston tuomarista.

78. Tämä tapahtui ensinnäkin vaikka unionin tuomioistuin totesi huhtikuussa 2020 välitoimia koskevassa määräyksessä, ( 25 ) että Sąd Najwyższyn kurinpitojaoston toiminta on keskeytettävä, kunnes asiassa C‑791/19, komissio v. Puola, annetaan tuomio.

79. Tämä kysymystä on käsiteltävä kyseisen asian yhteydessä. Sąd Najwyższyn kurinpitojaoston tuomiossa noudatetaan kuitenkin toista, Saksassa hiljattain annettua tuomiota, jota minun on käsiteltävä, vaikkakin lyhyesti (kun otetaan huomioon, että tässä ratkaisuehdotuksessa vastataan vain tässä asiassa esitettyihin kysymyksiin ja mielestäni BVerfG:n tuomiolla ei ole mitään vaikutusta tähän asiaan tai erityisesti unionin oikeuden ensisijaisuutta koskevaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön).

– Saksan Bundesverfassungsgerichtin tuomio Weiss

80. BVerfG:n hiljattain antamassa tuomiossa Weiss (mainittu tämän ratkaisuehdotuksen 2 kohdassa) BVerfG:n toinen jaosto totesi lähinnä, että unionin tuomioistuimen suuren jaoston tuomio (Weiss ym. ( 26 )) sekä useat Euroopan keskuspankin vuoden 2015 julkisen sektorin varojen osto-ohjelmaa koskevat päätökset on annettu ultra vires ja ettei niitä voi soveltaa Saksassa.

81. BVerfG olisi pikemminkin – sen sijaan, että se vaaransi koko oikeusunionia koskevan järjestelmän ja omaksui tällaisen ennennäkemättömän lähestymistavan – voinut todeta, mikä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on sen mielestä moitittavaa ja tämän jälkeen voinut esittää unionin tuomioistuimelle uuden ennakkoratkaisupyynnön (kuten sen olisi pitänyt tehdä, jos se olisi noudattanut omaa oikeuskäytäntöään tältä osin ( 27 )). Oikeudellinen vuoropuhelu on arvokasta ja olennainen osa unionin oikeusjärjestyksen toimintaa.

82. Joka tapauksessa nyt käsiteltävässä asiassa ei ole kyse tilanteesta, joka koskisi kansallista oikeutta ja kansainvälistä oikeutta ja jossa olisi ratkaistava, kumpi näistä on etusijalla tietyssä kansallisessa oikeusjärjestyksessä: ( 28 )”Unionin oikeus ei ole ulkomaista oikeutta, vaan se on itsessään ja sellaisenaan ’maan laki’ kussakin jäsenvaltiossa, ja ensisijaisuus liittyy periaatteeseen, jonka mukaan jäsenvaltiot ovat yhdenvertaisia lain edessä, koska siinä ei ole mahdollista ’poimia rusinoita pullasta’ tavalla, joka voi palvella yksittäisiä kansallisia etuja”. ( 29 )

83. BVerfG:n ultra vires ‑lähestymistapa heikentää EU:n oikeusvaltioperiaatetta, joka on yhdentymisen ehdoton edellytys. EU:lla ei ole superrakennetta tuomioistuinten välisten ristiriitojen ratkaisemiseksi, mutta oikeusvaltioperiaate toimii siltana, jonka avulla nämä ristiriidat voidaan ratkaista.

84. Perussopimusten, jotka ovat jäsenvaltioiden välisiä sopimuksia, mukaan unionin oikeuden ylin oikeusaste on unionin tuomioistuin. Tämä ilmenee SEU 19 artiklasta ja SEUT 267 artiklasta. SEUT 344 artiklan mukaan jäsenvaltiot ovat lisäksi nimenomaisesti sitoutuneet seuraavaan: ”Jäsenvaltiot sitoutuivat ratkaisemaan perussopimusten tulkintaa tai soveltamista koskevat riidat vain perussopimuksissa määrätyllä tavalla”. ( 30 ) Pacta sunt servanda, joten BVerfG:n tehtävään tai toimivaltaan ei yksinkertaisesti kuulu ratkaista asioita siten kuin se teki tuomiossa Weiss. ( 31 ) Mikään kansallinen tuomioistuin ei voi perussopimusten mukaan kumota unionin tuomioistuimen tuomiota, sillä muutoin unionin oikeutta ei sovellettaisi samalla tavalla tai tehokkaasti kaikissa 27 jäsenvaltiossa ja EU:n koko oikeusperusta kyseenalaistettaisiin. Jos kansallinen perustuslakituomioistuin katsoo, että unionin säädös tai unionin tuomioistuimen tuomio on ristiriidassa sen perustuslain kanssa, se ei yksinkertaisesti voi todeta, ettei kyseistä säädöstä tai tuomiota voi soveltaa sen lainkäyttöalueella. Se voi kuitenkin pyrkiä korjaamaan tilanteen siten, että se velvoittaa kyseisen maan hallituksen siihen, että tämä muuttaa perustuslakia, pyrkii muuttamaan kyseistä EU:n oikeussääntöä EU:n poliittisen menettelyn välityksellä tai eroaa tarvittaessa unionista. ( 32 ) Tämä on ainut tapa varmistaa jäsenvaltioiden yhdenvertaisuus unionissa, jonka ne loivat.

– SEU 19 artiklan 1 kohdan välitön oikeusvaikutus

85. SEU 2 artiklan mukaan unionin perustana on oikeusvaltion kaltaisia arvoja, jotka ovat jäsenvaltioille yhteisiä yhteiskunnassa, jolle on ominaista muun muassa oikeudenmukaisuus. Tältä osin on korostettava, että jäsenvaltioiden ( 33 ) ja muun muassa niiden tuomioistuinten välinen keskinäinen luottamus perustuu perustavanlaatuiseen lähtökohtaan, jonka mukaan jäsenvaltiot jakavat lukuisia yhteisiä arvoja, joihin unioni perustuu, kuten SEU 2 artiklassa täsmennetään. ( 34 )

86. Unioni on oikeusunioni, jossa yksityisillä on oikeus riitauttaa tuomioistuimissa minkä tahansa sellaisen päätöksen tai muun kansallisen toimen laillisuus, joka liittyy unionin toimen soveltamiseen niiden osalta. ( 35 )

87. SEU 19 artiklassa, jossa SEU 2 artiklassa vahvistettu oikeusvaltion arvo konkretisoituu, määrätään, että unionin oikeusjärjestyksessä tuomioistuinvalvonnan varmistavat paitsi unionin tuomioistuin myös jäsenvaltioiden tuomioistuimet. ( 36 )

88. Jäsenvaltioiden on siis muun muassa SEU 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa vahvistetun vilpittömän yhteistyön periaatteen nojalla varmistettava omilla alueillaan unionin oikeuden soveltaminen ja noudattaminen. Tältä osin, kuten SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa määrätään, jäsenvaltiot säätävät tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden takaamiseksi yksityisille unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla. Jäsenvaltioiden on siis luotava oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmä, jolla taataan tehokas oikeussuoja kyseisillä aloilla. ( 37 )

89. Unionin tuomioistuimen äskettäisen oikeuskäytännön mukaan 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa voidaan lähtökohtaisesti soveltaa – riippumatta vaatimuksesta, joka koskee konkreettista tilannetta, jossa unionin oikeus on pantava tehokkaasti täytäntöön – missä tahansa kansallisessa tuomioistuimessa, silloin kuin se saattaa lausua tuomioistuimena unionin oikeuden soveltamista tai tulkintaa koskevista kysymyksistä. ( 38 )

90. Kun kyseinen oikeuskäytäntö otetaan huomioon, en enää puolla ratkaisuehdotuksessa komissio v. Puola (yleisten tuomioistuinten riippumattomuus) ( 39 ) esittämääni näkemystä, jonka mukaan SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan aineellinen soveltamisala rajoittuu tuomareiden erottamattomuuden ja riippumattomuuden alalla sellaisten ongelmien korjaamiseen, jotka liittyvät rakenteellisiin epäkohtiin tietyssä jäsenvaltiossa (systeemiset tai yleiset puutteet, joilla puututaan tuomareiden erottamattomuuden ja riippumattomuuden ”keskeiseen sisältöön”).

91. Unionin tuomioistuin on näet jo todennut, että perusoikeuskirjan 47 artiklalla on välitön oikeusvaikutus (tuomio A. K. ym., 162 kohta). Tämä pätee joka tapauksessa tuomareiden riippumattomuutta koskevaan vaatimukseen.

92. Tehokkaan oikeussuojan käsitettä, johon SEU 19 artiklan 1 kohdassa viitataan, on tulkittava ottamalla huomioon perusoikeuskirjan 47 artiklan sisältö ja erityisesti takeet, jotka sisältyvät viimeksi mainitussa säännöksessä vahvistettuun (oikeuteen) tehokkaaseen oikeussuojakeinoon.

93. Oikeuskäytännössä todetaan, että ”SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan kaikkien jäsenvaltioiden on säädettävä tarvittavista oikeussuojakeinoista tehokkaan oikeussuojan, josta määrätään erityisesti perusoikeuskirjan 47 artiklassa, takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla”. ( 40 ) SEU 19 artiklan 1 kohtaan sisältyy näin ollen tarve säilyttää sellaisen tuomioistuimen riippumattomuus, joka tulkitsee ja soveltaa unionin oikeutta.

94. Lisäksi unionin tuomioistuin on jo nimenomaisesti hyväksynyt sen, että SEU 19 artiklan 1 kohdalla on välitön oikeusvaikutus. Asiassa Juízes Portugueses ( 41 ) kansallisessa tuomioistuimessa vedottiin pääasioissa SEU 19 artiklan 1 kohtaan eikä unionin tuomioistuin vastustanut suoraa mahdollisuutta vedota kyseiseen määräykseen. Unionin tuomioistuin katsoi myös tuomiossa Miasto Łowicz, ( 42 ) ettei esitetyllä kysymyksellä ollut merkitystä pääasioiden ratkaisun kannalta, mutta se ei tuonut esiin mitään ongelmaa, joka koskisi mahdollisuutta vedota SEU 19 artiklan 1 kohtaan.

95. Unionin tuomioistuin on siten jo vahvistanut sen, että kyseisellä määräyksellä on välitön oikeusvaikutus ja että asianosaiset voivat vedota siihen kansallisissa tuomioistuimissa itsenäisenä oikeusperustana (perusoikeuskirjan 47 artiklan lisäksi) sen arvioimiseksi, ovatko jäsenvaltion toimet unionin oikeuden mukaisia.

– SEU 19 artiklan 1 kohdan soveltaminen nyt käsiteltävässä asiassa

96. Kun kerran ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi soveltaa SEU 19 artiklan 1 kohtaa suoraan käsiteltävässä asiassa, on tarpeen tutkia, voiko ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vedota tähän määräykseen todetakseen, että SEU 19 artiklan 1 kohta on esteenä kyseessä oleville kansallisille säännöksille.

97. Unionin tuomioistuin katsoi tuomiossa A. K. ym. (167 kohta), että ”SEU 19 artiklassa, jossa SEU 2 artiklassa vahvistettu oikeusvaltiota koskeva arvo konkretisoituu, kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtäväksi annetaan taata unionin oikeuden täysi soveltaminen kaikissa jäsenvaltioissa ja yksityisillä unionin oikeuden nojalla oleva oikeussuoja”.

98. Lisäksi ”[y]ksityisille unionin oikeuden perusteella kuuluvien oikeuksien tehokkaan oikeussuojan periaate, johon SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa viitataan, on unionin oikeuden yleinen periaate, joka vahvistetaan nykyään perusoikeuskirjan 47 artiklassa, joten näistä määräyksistä ensimmäisen mukaan kaikkien jäsenvaltioiden on säädettävä tarvittavista oikeussuojakeinoista tehokkaan oikeussuojan, josta määrätään erityisesti näistä määräyksistä jälkimmäisessä, takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla” (A. K. ym. 168 kohta).

99. Unionin tuomioistuin totesi myös, että ”SEU 2 artiklan ja SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan erillinen tutkinta, joka voisi vain tukea tämän tuomion 153 ja 154 kohdassa jo esitettyä päätelmää, ei näin ollen vaikuta tarpeelliselta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tiedusteluihin vastaamiseksi ja sen käsiteltäväksi saatettujen oikeusriitojen ratkaisemiseksi” (A. K. ym. 169 kohta).

100. Tämän oikeuskäytännön perustella tehokas oikeussuoja, jota tällaisten tuomioistuinten on voitava antaa kyseisen määräyksen mukaisesti, edellyttää erityisesti, että ne täyttävät rakenteellisesti riippumattomuuden ja puolueettomuuden vaatimuksen, sellaisena kuin se on esitetty unionin tuomioistuimen SEUT 267 artiklaa, perusoikeuskirjan 47 artiklaa ja SEU 19 artiklaa koskevassa oikeuskäytännössä. Unionin tuomioistuimen on siis huolehdittava siitä, että tulkinta, jonka se omaksuu näistä määräyksistä, turvaa suojelulle tason, joka noudattaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, tarjoamaa tasoa (A. K. ym., 118 kohta).

101. Unionin tuomioistuin on ensinnäkin todennut, että ”pelkästään se, että heidät nimittää tasavallan presidentti, ei voi johtaa siihen, että he ovat tasavallan presidentistä riippuvaisia, eikä se voi herättää epäilyjä heidän puolueettomuudestaan, jos asianomaisiin henkilöihin ei heidän nimittämisensä jälkeen kohdisteta mitään painostusta eivätkä he saa ohjeita tehtäviään hoitaessaan – – On kuitenkin tarpeen varmistua siitä, että nimityspäätösten tekemiseen johtavat aineelliset edellytykset ja menettelysäännöt ovat sellaisia, ettei yksityisille voi herätä niiden johdosta perusteltuja epäilyjä siltä osin, ovatko asianomaiset tuomarit täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ulottumattomissa, ja siltä osin, ovatko he neutraaleja vastakkain oleviin intresseihin nähden, sen jälkeen kun asianomaiset henkilöt on nimitetty” (kursivointi tässä, A. K. ym., 133 ja 134 kohta).

102. Toiseksi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että tuomareiden nimitystä koskevien sääntöjen on yhdessä heitä koskevien muuntyyppisten sääntöjen kanssa (kuten tuomareihin sovellettava kurinpitojärjestelmä, tuomareiden erottamattomuus jne.) edistettävä tämän riippumattomuuden takaamista erityisesti, jotta voidaan hälventää yksityisten kaikki perustellut epäilyt siltä osin, onko tällainen tuomioistuin täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ja erityisesti lainsäädäntö- ja toimeenpanovallan välittömän ja välillisen vaikutusvallan ulottumattomissa, ja siltä osin, onko se neutraali vastakkain oleviin intresseihin nähden, ja voiko se siis johtaa siihen, ettei mainittu tuomioistuin näytä riippumattomalta tai puolueettomalta, mikä on omiaan heikentämään sitä luottamusta, jota oikeuslaitoksen on herätettävä mainituissa yksityisissä demokraattisessa yhteiskunnassa. ( 43 )

103. Tilanteessa, jossa tuomareiden nimitystä koskevat kansalliset säännöt kuuluvat SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan soveltamisalaan, jäsenvaltioiden velvollisuutena on siis varmistaa, että nimitysmenettely toteutetaan tavalla, jolla taataan näin nimitettyjen tuomareiden riippumattomuus ja puolueettomuus.

104. On totta, että voimassa olevassa unionin oikeudessa i) ei ole oikeussääntöä tai periaatetta, jossa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisille tuomarinviran ehdokkaille annetaan oikeus oikeussuojakeinoihin, eikä määritellä tehokkuutta koskevia edellytyksiä, jotka tällaisen oikeuden on täytettävä; ja ii) ei säädetä, että tällaisilla ehdokkailla on oikeus olla tulematta syrjityiksi kyseessä olevien avoimien tuomarinvirkojen tyyppien perusteella, siltä osin kuin kyse on tällaisesta oikeussuojakeinosta.

105. Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut (A. K. ym., 153 kohta), vaikka tietyt kansallisen oikeuden näkökohdat eivät sellaisinaan ja erikseen tarkasteltuina voi kyseenalaistaa tuomioistuimen tai sen jäsenten riippumattomuutta, näin ei välttämättä ole, kun niitä tarkastellaan yhdessä, sillä oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen yhdistelmä voi herättää yksityisissä epäilyjä siltä osin, onko tuomioistuin tai sen jäsen täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ja erityisesti lainsäädäntö- ja toimeenpanovallan välittömän tai välillisen vaikutusvallan ulottumattomissa, ja siltä osin, onko tuomioistuin tai sen jäsen neutraali vastakkain oleviin intresseihin nähden, ja voiko se siis johtaa siihen, ettei kyseinen tuomioistuin tai sen jäsen näytä riippumattomalta tai puolueettomalta, mikä on omiaan heikentämään sitä luottamusta, jota oikeuslaitoksen on herätettävä yksityisissä demokraattisessa yhteiskunnassa.

106. Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on jo todennut (A. K. ym., 131–153 kohta) sellaisten oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen asetelmasta, jotka ovat yhdenmukaisia pääasiassa kyseessä olevien oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen kanssa, että seuraava seikka yhdessä niiden muiden seikkojen kanssa, ja jollei kansallisen tuomioistuimen suorittamasta lopullisesta arvioinnissa ja tarkistuksesta muuta johdu, voi johtaa siihen, että tällaisia epäilyjä herää.

107. Unionin tuomioistuin on korostanut, ( 44 ) että ”[k]un lisäksi otetaan huomioon se, että – kuten unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee – Sąd Najwyższyn tuomareiden nimittämistä koskevat tasavallan presidentin päätökset eivät voi olla tuomioistuinvalvonnan kohteena, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, mahdollistaako se tapa, jolla KRS:n 44 §:n 1 ja 1a momentissa määritellään sen kanteen ulottuvuus, joka voidaan nostaa KRS:n päätöslauselmasta, joka sisältää sen päätökset kyseisen tuomioistuimen tuomarin virkaan nimittämistä koskevan ehdotuksen esittämisestä, sen, että kyseinen tuomioistuin varmistaa tällaisten päätöslauselmien osalta tehokkaan oikeussuojan, jolla ainakin tarkastetaan, ettei toimivaltaa ole ylitetty tai käytetty väärin ja ettei asiassa ole tehty oikeudellista virhettä tai ilmeistä arviointivirhettä (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 18.10.2018, Thiam v. Ranska, CE:ECHR:2018:1018JUD008001812, 25 ja 81 kohta)” (kursivointi lisätty).

108. Sillä, ettei Puolassa noudateta unionin tuomioistuimen asettamia edellä olevassa kohdassa mainittuja tuomioistuinvalvonnan vähimmäisvaatimuksia, on suora vaikutus nimitettyjen tuomareiden riippumattomuuden arviointiin.

109. Mielestäni on tärkeää, että unionin tuomioistuin tarkastelee tässä sitä, että vaikka jäsenvaltioissa tapahtuvia tuomareiden nimityksiä koskevia tietyntyyppisiä menettelyjä ja sääntöjä (ja myös oikeussuojakeinojen puuttumista tällaisissa menettelyissä, mistä on kyse pääasiassa) ei sinänsä voida kyseenalaistaa unionin oikeudessa, ne eivät kuitenkaan välttämättä ole hyväksyttäviä, kun nimitys tapahtuu sellaisen elimen suosituksesta, joka ei itse selvästikään ole riippumaton.

110. Ensinnäkin nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevat KRS:n päätökset ovat pohjimmiltaan hallinnollisia päätöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia kyseisen tuomarinviran ehdokkaille. ( 45 ) Tuomareiden nimitysmenettelyä on, kuten mitä tahansa valtion toimia, säänneltävä oikeussäännöillä, joiden noudattamista riippumattoman lainkäyttöelimen on voitava valvoa.

111. Muun muassa tuomarien ohjesääntöä koskevassa eurooppalaisessa peruskirjassa ( 46 ) vahvistetaan tuomarin ”muutoksenhakuoikeus”, kun hän katsoo, että hänen ohjesäännön mukaiset oikeutensa tai yleisemmin hänen riippumattomuutensa tai tuomioistuinmenettelyn riippumattomuus ovat uhattuina tai niitä loukataan jollakin tavalla, jolloin hän voi saattaa asian riippumattoman elimen tutkittavaksi, kuten edellä on esitetty. Tämä tarkoittaa, että tuomareilla on keino puolustautua, kun heidän riippumattomuuttaan loukataan. Muutoksenhakuoikeus on välttämätön suojatoimenpide, koska on pelkästään toiveajattelua säätää tuomioistuinten suojelua koskevia periaatteita, jollei niiden tukena ole mekanismia niiden tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi.

112. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimella on jo ollut tilaisuus vahvistaa tuomiossa Denisov v. Ukraina, että tuomarineuvostojen pitäisi joko noudattaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan vaatimuksia tai niiden päätösten pitäisi voida olla sellaisen elimen valvonnan kohteena, joka noudattaa niitä. Riippumattomuutta ja puolettomuutta koskevien perustavanlaatuisten takeiden noudattamista koskeva kysymys voi tulla esille, jos KRS:n (joka tässä tapauksessa toimii kurinpitoelimenä) kaltaisen tuomarineuvoston rakenne ja toiminta herättää vakavia epäilyjä tältä osin. ( 47 ) Oikeuskirjallisuudessa ( 48 ) on esitetty väite, jonka mukaan edellä mainittua pitäisi soveltaa ainoastaan silloin, kun tuomarineuvosto toimii kurinpitoelimenä, eikä silloin, kun sillä on ”pelkästään” neuvoa-antava rooli, kuten tuomareiden nimitysten yhteydessä. En yhdy tähän näkemykseen, koska tällaista eroa ei tehdä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä, ja katson joka tapauksessa, ettei se päde Puolassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa.

113. Toiseksi edellä 109 kohdassa esittämääni seikkaa tukee periaate, jonka mukaan sellaisen hallintoviranomaisen päätös, joka ei itse täytä riippumattomuuden ja puolueettomuuden edellytyksiä, on voitava saattaa myöhemmin tuomioistuimen tutkittavaksi. ( 49 )

114. Unionin tuomioistuimella oli äskettäin mahdollisuus vahvistaa, että tuomioistuinten riippumattomuus erityisesti toimeenpanovallasta on osa tehokasta oikeussuojaa. ( 50 ) Tällaista suojaa on lähtökohtaisesti annettava kaikille unionin kansalaisille eli myös Sąd Najwyższyn tuomarinviran ehdokkaille.

115. Kuten unionin tuomioistuin katsoi tuomiossa Simpson ja HG ( 51 ), ”[p]erusoikeuskirjan 47 artiklassa taatusta perusoikeudesta, joka koskee tehokkaita oikeussuojakeinoja riippumattomassa, puolueettomassa ja etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa, seuraa kuitenkin, että jokaisella oikeussubjektilla on lähtökohtaisesti oltava mahdollisuus vedota tämän oikeuden loukkaamiseen. Tästä seuraa, että unionin tuomioistuinten on voitava tutkia, onko kyseessä olevassa nimittämismenettelyssä tapahtunut sääntöjenvastaisuus voinut loukata tätä perusoikeutta.” Mielestäni tämä pätee kansallisiin tuomioistuimiin (jotka myös ovat unionin tuomioistuimia). Vaikka tässä tuomiossa on kyse erityisesti perusoikeuskirjan 47 artiklasta, unionin tuomioistuin toteaa tuomiossa A. K. ym., että SEU 2 ja SEU 19 artiklaa tutkittaessa tutkinnan päätelmät olisivat samat kuin perusoikeuskirjan 47 artiklan tutkinnan päätelmät (ks. tuomion 167–169 kohta).

116. Sąd Najwyższy on jo selkeästi todennut, ettei KRS ole riippumaton. ( 52 )

117. Kun otetaan erityisesti huomioon monet vakavat oikeudelliset puutteet, se on todennut, että KRS:n tekemät valinnat eivät ole poliittisista intresseistä riippumattomia ja tämä vaikuttaa siihen, täyttävätkö KRS:n ehdotuksesta tuomarin virkaan nimitetyt henkilöt puolueettomuutta ja riippumattomuutta koskevat objektiiviset kriteerit (ks. 23.1.2020 annetun päätöksen 36 kohta). Sąd Najwyższy on lisäksi todennut, että koska KRS on politisoitunut, tuomarin virkoja koskevat nimitykset päätetään erittäin todennäköisesti Puolan perustuslain vastaisesti poliittisen lojaalisuuden tai parlamentin enemmistön ajamalle oikeuslaitoksen uudistukselle annettavan tuen perustella eikä aineellisten kriteerien perustella. Koko oikeusjärjestelmän kannalta tämä heikentää luottamusta näin nimitettyjen viranhaltijoiden puolueettomuuteen. Riippumattomuuden puute näkyy lähinnä siinä, että kyseisen elimen päätökset alistetaan poliittisten viranomaisten ja erityisesti toimeenpanovallan hyväksyttäviksi (ks. 23.1.2020 annetun päätöksen 38 kohta).

118. Ensinnäkin ratkaisuehdotuksessani A. K. ym. (Ylimmän tuomioistuimen kurinpitojaoston riippumattomuus, C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, EU:C:2019:551) katsoin, ettei KRS ole riippumaton elin: KRS:n jäsenten toimikaudet päätettiin ennenaikaisesti, ja nimitystapa merkitsee sitä, että 25 jäsenestä 23 edustaa lainsäädäntö- ja toimeenpanovaltaa, mihin liittyy puutteellisuuksia, jotka ovat omiaan vaarantamaan KRS:n riippumattomuuden lainsäädäntö- ja toimeenpanovallasta (ks. erityisesti 132 ja 135 kohta).

119. Tuomarien ohjesääntöä koskevassa eurooppalaisessa peruskirjassa todetaankin seuraavaa (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 111 kohta): ”[selitysmuistion] 2.1 Riippumattoman elimen tai paneelin on valittava ja otettava palvelukseen tuomariehdokkaat” ja ”[selitysmuistion] 1.3 Ohjesäännön mukaan kaikki tuomarin valintaan, palvelukseen ottamiseen, nimittämiseen, urakehitykseen tai toimikauden päättymiseen vaikuttavat päätökset tekee toimeenpano- ja lainsäädäntövallasta riippumaton viranomainen, jonka jäsenistä vähintään puolet ovat tuomareita, jotka on valittu tuomareiden keskuudesta menetelmillä, joilla taataan oikeuslaitoksen mahdollisimman laaja edustus.” Asia on näin, koska ”tältä elimeltä vaadittu riippumattomuus on esteenä sille, että toimeenpano- tai lainsäädäntövaltaan kuuluva poliittinen viranomainen valitsee tai nimittää sen jäsenet. Tällaisessa menettelyssä on olemassa vaara, että puoluepoliittiset intressit vaikuttavat tuomareiden nimittämiseen ja rooliin. Riippumattoman elimen tuomareilta odotetaan nimenomaan, että he pidättyvät hakemasta niiden poliittisten puolueiden tai elinten suosiota, jotka ovat itse tällaisten puolueiden valitsemia ja nimittämiä” (ks. peruskirjan selitysmuistion kohta 1.3).

120. Viittaan seuraavaksi unionin tuomioistuimen tuomioon kyseisessä asiassa (A. K. ym.) ja 26.3.2020 annettuun tuomioon Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny zastępowany przez Prokuraturę Krajową (Tuomareiden kurinpitomenettely) (C‑558/18 ja C‑563/18, EU:C:2020:234).

121. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin Sąd Najwyższy – Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych (ylin tuomioistuin, työ- ja sosiaalivakuutusasioiden jaosto, Puola) totesi 5.12.2019 asiassa A. K. ym. – unionin tuomioistuimen kyseisen tuomion perustella – ettei KRS ole nykyisessä kokoonpanossaan elin, joka on puolueeton ja riippumaton lainsäädäntö- ja toimeenpanovallasta. Se katsoi myös, ettei Sąd Najwyższyn kurinpitojaostoa voitu pitää perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja Puolan perustuslain 45 §:n 1 momentissa tarkoitettuna tuomioistuimena.

122. Tuomiossa todettiin myös seuraavaa: i) perustamisestaan lähtien vuonna 2018 KRS ei ole ollut riippumaton poliittisista viranomaisista, ii) uusi KRS on perustettu perustuslain säännösten vastaisesti ( 53 ) ja iii) tuomiossa otettiin huomioon muita seikkoja, jotka vaikuttivat KRS:n riippumattomuuteen (KRS:n nykyisten jäsenten valinta ei ole ollut läpinäkyvää; kansalaisjärjestöt, lakimiesyhdistykset ja yleisten tuomioistuinten tuomarit ovat monesti kyseenalaistaneet KRS:n riippumattomuuden julkisesti; oikeusministeri on ylentänyt KRS:n jäsenet tuomioistuinten presidenteiksi tai varapresidenteiksi tai oikeuslaitoksen muihin korkeisiin virkoihin; KRS:n jäsenet ovat myös tukeneet julkisesti hallituksen oikeuslaitoksen uudistuksia). ( 54 ) Kun todettiin, ettei kurinpitojaostoa voitu pitää unionin oikeudessa tarkoitettuna tuomioistuimena, kyseistä 5.12.2019 annettua tuomiota (67 ja 68 kohta) perusteltiin myös sillä, etteivät KRS:n esittämät kyseisen jaoston ehdokkuudet olleet olleet tuomioistuinvalvonnan kohteena.

123. Sąd Najwyższy (työ- ja sosiaalivakuutusasioiden jaosto) vahvisti tämän tuomion 15.1.2020 (muissa asioissa, jotka johtivat tuomioon A. K. ym.) ja erityisesti 23.1.2020, kun kaikkien Sąd Najwyższyn kolmen jaoston tuomareista koostuva suuri jaosto antoi päätöksen, ( 55 ) jolla on oikeusperiaatteen vaikutus. Siinä vahvistettiin edellä mainittu 5.12.2019 annettu tuomio ja todettiin, ettei KRS ollut toimeenpanovallasta riippumaton.

124. Toiseksi KRS:ää koskevan tilanteen vakavuus vahvistettiin, kun Euroopan tuomarineuvostojen verkoston (European Network of Councils for the Judiciary, jäljempänä ENCJ) johtokunta (Executive Board) esitti 27.5.2020 kannanoton KRS:n jäsenyydestä ENCJ:ssä (Position Paper on the Membership of the KRS of the ENCJ). Kyseisessä kannanotossa johtokunta esittää perustelut yleiskokoukselle esittämälleen ehdotukselle, jonka mukaan KRS on erotettava ENCJ:n jäsenyydestä (ks. https://www.encj.eu/node/556). Nämä perustelut ovat lähinnä seuraavat: i) KRS ei täytä ENCJ:n säännöstä, jonka mukaan jäsenneuvoston on oltava riippumaton toimeenpanovallasta, ii) KRS rikkoo selvästi ENCJ:n säännöstä, jonka mukaan tuomioistuinten riippumattomuus on taattava, tuomioistuimia ja yksittäisiä tuomareita on puolustettava tavalla, joka on yhdenmukainen sen takaajan roolin kanssa, miltä tahansa toimenpiteeltä, joka saattaa vaarantaa riippumattomuuden ja itsemääräämisoikeuden ydinarvoja ja iii) KRS heikentää tuomareiden ja tuomioistuinten riippumattomuutta koskevan unionin oikeuden soveltamista ja siten sen tehokkuutta. Näin tehdessään se toimii vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan eurooppalaisen alueen etujen ja sen arvojen vastaisesti. Johtokunta totesi, että KRS oli vakavasti rikkonut sen perussäännön 3 ja 4 artiklassa esitettyjä ENCJ:n tavoitteita ja päämääriä eikä se ollut valmis korjaamaan näitä vakavia rikkomuksia. Haluan huomauttaa, että tätä ennen KRS:n jäsenyys ENCJ:ssä oli keskeytetty 17.9.2018, koska se ei enää täyttänyt kyseisen verkoston vaatimusta, jonka mukaan sen on oltava riippumaton toimeenpano- ja lainsäädäntövallasta tavalla, jolla varmistetaan Puolan oikeuslaitoksen riippumattomuus.

125. Lisäksi ENCJ:n ehdotus erottaa KRS perustui seuraaviin seikkoihin ja seuraavien järjestöjen näkemyksiin: i) Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJ) Demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimisto, Euroopan neuvosto (Greco, Demokratiaa oikeusteitse ‑komissio (jäljempänä Venetsian komissio) ja parlamentaarinen yleiskokous), Euroopan unionin toimielimet sekä Euroopan tuomioistuin- ja asianajajaverkostot ovat arvostelleet Puolan oikeuslaitoksen uudistuksia ja KRS:n roolia; ii) Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen valvontakomitean 6.1.2020 antama kertomus, jossa todettiin että ”[KRS:n] uudistus oli asettanut tämän toimielimen toimeenpanovallan alaisuuteen, mikä on ristiriidassa riippumattomuuden periaatteen kanssa”; iii) Venetsian komission ja Euroopan neuvoston ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion pääosaston 16.1.2020 antama yhteinen kiireellinen lausunto, ( 56 ) jossa suositellaan muun muassa, että ”tuomarikunnan toimivaltuudet palautetaan tuomareiden nimittämistä, ylentämistä ja erottamista koskevissa kysymyksissä”, mikä merkitsee, että KRS oli toimeenpanovallan alainen; iv) tämän ratkaisuehdotuksen 123 kohdassa mainittu Sąd Najwyższyn suuren jaoston päätös; v) unionin tuomioistuimen määräys (C‑791/19 R, EU:C:2020:277), jossa myönnetään välitoimia asiassa, jossa komissio väittää muun muassa, ettei Puolan uuden kurinpitojaoston riippumattomuutta ollut taattu sen vuoksi, että KRS valitsee sen tuomarit ja Puolan parlamentin alahuone valitsee puolestaan KRS:n tuomarijäsenet; vi) komissio käynnisti toisen rikkomusmenettelyn lähettämällä Puolalle virallisen huomautuksen, joka koski 20.12.2019 annettua oikeuslaitosta koskevaa uutta lakia, joka tuli voimaan 14.2.2020; ( 57 ) vii) Euroopan parlamentin kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta (LIBE) julkaisi 13.5.2020 luonnoksen väliaikaiseksi mietinnöksi, joka koski SEU 7 artiklan mukaista menettelyä Puolaa vastaan. Tässä mietinnössä todetaan 20.12.2109 annetun lain vaikutuksesta KRS:n riippumattomuuteen seuraavaa: ”23. – – tämä toimenpide johti [KRS:n] pitkälle menevään politisoitumiseen; – – 26. kehottaa komissiota käynnistämään rikkomusmenettelyt – – [KRS:stä annettua lakia] vastaan ja pyytämään – – unionin tuomioistuinta keskeyttämään uuden [KRS:n] toiminnan välitoimilla”. ( 58 )

126. Edellisessä kohdassa mainitussa 16.1.2020 annetussa yhteisessä kiireellisessä lausunnossa ( 59 ) todetaan, että ”Puolan tuomarikunta menetti toimivaltuudet delegoida edustajia [KRS:ään] ja samalla vaikutusvaltansa tuomareiden palvelukseenottoon ja ylennyksiin. Ennen vuoden 2017 uudistusta [KRS:n] 25 jäsenestä 15 oli muiden tuomareiden valitsemia tuomareita. Vuoden 2017 uudistuksen jälkeen parlamentti on valinnut nämä jäsenet. Yhdessä kaikkien vanhojen sääntöjen nojalla nimitettyjen jäsenten välittömän vaihtamisen kanssa vuoden 2018 alussa tämä toimenpide johti [KRS:n] pitkälle menevään politisoitumiseen.” Lisäksi ”vuonna 2017 ylimpään tuomioistuimeen perustettiin kaksi uutta jaostoa: kurinpitojaosto ja erityisvalvonnan ja yleisten asioiden jaosto – – Nämä uudet jaostot miehitettiin [KRS:n] valitsemilla vastikään nimitetyillä tuomareilla, joille annettiin erityisiä toimivaltuuksia, kuten erityisvalvontajaoston valtuudet kumota alemman oikeusasteen tuomioistuimen tai ylimmän tuomioistuimen itsensä antamat lopulliset tuomiot ylimääräisellä uudelleentarkastelulla tai kurinpitojaoston valtuudet määrätä kurinpitoasioissa tuomioita muille tuomareille. Tämä asetti nämä uudet jaostot muiden yläpuolelle ja loi tosiasiallisesti ’ylimmän tuomioistuimen ylimmän tuomioistuimen sisälle’.” KRS:n osalta yhteisessä kiireellisessä lausunnossa todetaan, että ”Venetsian komission mielestä on tarpeen palata [KRS:n] kokoonpanoa koskevaan kysymykseen, jotta sen tuomarijäsenten nimitysmenettely saatetaan eurooppalaisten normien ja parhaiden käytäntöjen mukaiseksi. Tämä poistaisi oikeudellisen kaaoksen riskin, vaikka Puolan viranomaisten olisi vielä ratkaistava tällä välin tehtyjen tuomarinimitysten pätevyyttä koskeva kysymys”.

127. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä todetaan, että tuomareita nimittävän elimen kokoonpano on merkityksellinen riippumattomuutta koskevan vaatimuksen näkökulmasta. ( 60 )

128. Strasbourgin oikeuskäytännössä vahvistetaan myös, että oikeuslaitoksen riippumattomuus ei koske pelkästään tuomarien tehtävien hoitamista tietyissä asioissa vaan myös oikeuslaitoksen organisaatiota (eli rakenteellista riippumattomuutta, kuten tuomioistuinten jäsenten nimitysmenettelyä ja heidän toimikautensa pituutta) ja sitä, vaikuttaako kyseinen tuomioistuin riippumattomalta vai ei, mikä on olennainen osa sitä luottamusta, jota tuomioistuinten on herätettävä demokraattisessa yhteiskunnassa. Tämän riippumattomuuden vaikutelman suojelemiseksi on tarpeen tarjota riittäviä takeita. ( 61 )

129. Edellä esitetyn perusteella katson (oikeuskirjallisuuden tavoin ( 62 )), että Puolan erityisten olosuhteiden vuoksi nimitysmenettelyyn kohdistuva valvonta tuomioistuimessa, jonka riippumattomuus on kiistaton, on välttämätön SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan, jotta säilytetään vaikutelma näissä menettelyissä nimitettyjen tuomareiden riippumattomuudesta. Näin on erityisesti, koska KRS:n valintamenettelyjen ja päätösten tuomioistuinvalvontaa koskevia säännöksiä muutettiin nopeasti (erityisesti 26.4.2019 annetulla lailla) säännöksillä, jotka vaikuttavat olevan ristiriidassa perustuslakituomioistuimen oikeuskäytännön kanssa (tämä asia kuuluu kuitenkin Puolan tuomioistuinten toimivaltaan). Nämä muutokset aiheuttivat perusteltuja epäilyksiä siitä, pyritäänkö nimitysmenettelyssä valitsemaan sisäisesti riippumattomia ehdokkaita vai poliittisesti sopivia ehdokkaita tuomarinvirkoihin Sąd Najwyższyn kaltaisessa tärkeässä ja järjestelmän kannalta merkittävässä instituutiossa ja ylimmän oikeusasteen tuomioistuimessa. Oikeuskirjallisuudessa ( 63 ) todetaan myös, että ennen vuotta 2015 Trybunał Konstytucyjnyn vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan KRS:n nimitysmenettelyjen ja päätösten oli Puolan perustuslain mukaisesti voitava olla tuomioistuinvalvonnan kohteena. Puolan erityistilanteessa KRS:n päätösten tuomioistuinvalvonta oli merkittävä tae nimitysmenettelyjen objektiivisuudesta ja puolueettomuudesta ja yhdenvertaisesta perustuslaillisesta oikeudesta päästä julkishallinnon palvelukseen.

130. Tätä päätelmää tuetaan kansallisia tuomarineuvostoja koskevilla kansainvälisillä soft law ‑toimilla. Eurooppalaisten tuomareiden konsultatiivinen neuvosto (CCJE) antoi lausunnon, ( 64 ) jossa korostetaan, että ”[j]oissakin tuomarineuvoston päätöksissä, jotka koskevat oikeuslaitoksen johtamista ja hallintoa, sekä päätöksissä, jotka koskevat tuomareiden nimittämistä, liikkuvuutta, ylentämistä, kurinpitoa ja erottamista – – olisi oltava selvitys päätösten perusteista, niiden on oltava sitovia ja niihin on voitava kohdistaa tuomioistuinvalvontaa. Tuomarineuvoston riippumattomuus ei todellakaan tarkoita sitä, että se on lain ulkopuolella ja ettei tuomioistuinvalvonta koske sitä” (kursivointi tässä).

131. Kuten unionin tuomioistuin totesi hiljattain tuomiossa Simpson ja HG, ( 65 )”Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on – – jo todennut, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettu oikeus oikeudenkäyntiin ’laillisesti perustetussa’ tuomioistuimessa sisältää jo luonteensa vuoksi tuomareiden nimittämismenettelyn (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 12.3.2019, Ástráðsson v. Islanti, CE:ECHR:2019:0312JUD002637418, ei lopullinen, 98 kohta)”. ( 66 )

132. Näin ollen ”oikeuskäytännöstä ilmenee, että kyseessä olevassa tuomioistuinjärjestelmässä tuomareiden nimittämisen yhteydessä tapahtunut sääntöjenvastaisuus merkitsee perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan ensimmäisen virkkeen rikkomista erityisesti silloin, kun tämä sääntöjenvastaisuus on luonteeltaan ja vakavuudeltaan sellainen, että se aiheuttaa todellisen vaaran siitä, että muut valtiovallan käyttäjät, erityisesti toimeenpanovallan käyttäjä, voivat käyttää perusteetonta harkintavaltaa, joka vaarantaa nimittämismenettelyn lopputuloksen integriteetin ja aiheuttaa siten oikeussubjekteille perustellun epäilyksen asianomaisten tuomareiden riippumattomuudesta ja puolueettomuudesta, ja näin on silloin, kun on kyse perustavanlaatuisista säännöistä, jotka liittyvät erottamattomasti kyseisen tuomioistuinjärjestelmän perustamiseen ja toimintaan” (kursivointi tässä). ( 67 )

133. Kaikkien edellä mainittujen seikkojen perusteella ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on toimivalta ratkaista pääasiat.

134. Katson kuitenkin (oikeusasiamiehen tavoin), ettei ole mahdollista hyväksyä sen kansallisen tuomioistuimen toimivaltaa, joka yleensä käsittelee pääasian kaltaisia asioita, eli Sąd Najwyższyn kurinpitojaoston, koska kyseisen jaoston tuomarinimitysten edellytykset ja olosuhteet herättävät epäilyjä sen riippumattomuudesta ja koska on jo todettu, ettei kyseinen jaosto ole unionin oikeuden mukainen riippumaton tuomioistuin. ( 68 ) Kyseisen tuomioistuimen muut jaostot, joihin nimitettiin tuomareita pääasiassa kyseessä olevien kaltaisten KRS:n päätösten perusteella, eivät myöskään ole asianmukaisia foorumeita tämän asian ratkaisemiseksi nemo judex in causa sua ‑periaatteen (kukaan ei voi olla tuomarina omassa asiassaan) nojalla.

135. Tästä seuraa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltävänä oleva valitus on ainut tuomioistuinmenettely, jonka avulla pääasian valittajat voivat tuomarinviran ehdokkaina saattaa Sąd Najwyższyn, SEUT 267 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna ylimmän oikeusasteen tuomioistuimena, nimitysmenettelyn objektiivisen valvonnan piiriin, johon liittyy SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaiset takeet.

136. Koska kolmanteen kysymykseen on vastattava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi jättää huomiotta 26.4.2019 annetun lain vaikutukset ja todeta olevansa toimivaltainen ratkaisemaan pääasiat soveltamalla ennen kyseisen lain antamista voimassa olleita oikeussääntöjä, on seuraavaksi tarkasteltava kahta ensimmäistä ennakkoratkaisukysymystä. Näissä keskitytään unionin oikeudessa asetettuihin mahdollisiin edellytyksiin pääasian kaltaisissa oikeudenkäynneissä, joista säädetään kansallisessa lainsäädännössä, eli tehokkuuden periaatteeseen (ensimmäinen kysymys) ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen (toinen kysymys).

2. Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

137. Tämä kysymys on ymmärrettävä siten, että sillä pyritään selvittämään, onko SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta esteenä – Puolan kansallisessa oikeudellisten ja tosiasiallisten seikkojen muodostamassa tilanteessa – pääasiassa alun perin sovelletun kaltaiselle oikeussuojakeinolle, joka on tehokkuudeltaan puutteellinen. ( 69 )

a) Lyhyt yhteenveto asianosaisten lausumista

138. KRS väittää lähinnä, että kyseiset kansalliset säännökset, sellaisina kuin ne ovat muutettuina 26.4.2019 annetulla lailla, kuuluvat jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden alaan, mikäli tehokas tuomioistuinvalvonta taataan, ja näin tapahtuu KRS:stä annetun lain 44 §:n 4 kohdassa. Se, että KRS:n päätöksen siitä osasta, jossa ehdotetaan nimitystä, tulee lopullinen, on perusteltua, koska on tarpeen täyttää Sąd Najwyższyn virat viipymättä. KRS:n 15 jäsenen valintamenettelyssä on kyse jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan kuuluvasta valinnasta, jota unionin tuomioistuin ei voi valvoa.

139. Yleinen syyttäjä toteaa lähinnä ensinnäkin, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toteuttama kyseisten KRS:n päätösten täytäntöönpanon lykkääminen oli lainvastaista. Toiseksi unionin oikeudesta ei voida johtaa yleistä sitovaa sääntöä, joka koskee seuraavia seikkoja: i) tuomareiden nimittämistä ja muiden kansallisten viranomaisten mahdollista roolia tässä yhteydessä tai ii) mahdollisuutta hakea muutosta tämän alan päätöksiin; tällaista menettelyä ei ole monessa jäsenvaltiossa.

140. Puolan hallitus väittää lähinnä, että ennakkoratkaisukysymyksissä esitettyjä unionin oikeussääntöjä ei voida käyttää tuomareiden nimitysmenettelyjä koskevien kansallisten säännösten valvonnan mittapuuna, koska muutoin loukattaisiin jäsenvaltioiden valtiosääntöperinteiden kunnioittamisen periaatetta. KRS on perustuslaillinen valtion elin, joka on sekä lainsäädäntö-, toimeenpano- ja tuomiovallasta riippumaton ja jonka tehtävänä on harmonoida näiden vallan kolmijaon mukaisten toimivaltojen keskinäiset suhteet ja samalla taata tuomareiden riippumattomuus. KRS:n päätösten tuomioistuinvalvonta, joka ei koskisi pelkästään menettelysääntöjen noudattamista vaan myös päätösten perusteita ja tehtyjä valintoja, heikentäisi KRS:lle annettua yksinomaista toimivaltaa ja tavoiteltua perustuslaillista tasapainoa.

141. Oikeusasiamies väittää lähinnä, että tuomareiden nimitystapa on yksi niistä seikoista, joita voidaan arvioida sen varmistamiseksi, että tuomareiden riippumattomuus on taattu, ja kun otetaan huomioon keskeinen asema, joka KRS:llä on Sąd Najwyższyn tuomarien nimitysmenettelyssä, SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on sovellettava myös kyseisessä elimessä käytävään menettelyyn sekä mahdollisuuteen hakea muutosta sen päätöksiin.

142. A.B., C.D., E.F. ja I.J. väittävät, että KRS:stä annetun lain 44 §:n 1b ja 4 momentissa säädetään näennäisestä valvonnasta ja pelkästään muodollisesta mahdollisuudesta käyttää oikeussuojakeinoja, mikä siis rikkoo kyseisten oikeuksien tehokasta oikeussuojaa koskevaa sääntöä ja on vastoin SEU 2 artiklaa, SEU 4 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa, SEU 6 artiklan 1 kohtaa ja 19 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa.

143. Komissio väittää, että SEU 19 artiklan 1 kohdassa ei määrätä yleisestä vaatimuksesta, jonka mukaan tuomareiden nimityspäätösten on voitava olla tuomioistuinvalvonnan kohteena, eikä siinä määrätä, että tällaista vaatimusta pitäisi soveltaa tuomareiden valinnan yhteydessä annettuihin lausuntoihin tai että tällaisella valvonnalla pitäisi olla lykkäävä vaikutus. SEU 19 artiklan 1 kohtaa rikottaisiin ainoastaan erityistilanteessa eli silloin, kun tuomioistuimen tuomareiden nimitystä koskevien oikeussääntöjen muutokset ja samanaikaisesti tehdyt muiden kyseistä tuomioistuinta koskevien oikeussääntöjen muutokset merkitsisivät rakenteellista vääristymää, joka voi heikentää kyseisen tuomioistuimen riippumattomuuden vaikutelmaa yksityisten näkökulmasta. Komissio väittää, ettei nyt käsiteltävässä asiassa ole kyse tällaisesta tilanteesta.

b) Arviointi

144. Viittaan tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen selityksiin ja arviointiin, jotka on esitetty edellä 8–10 kohdassa.

145. Edellä kolmannen kysymyksen yhteydessä esitettyjä näkökohtia voidaan soveltaa soveltuvin osin myös ensimmäisen kysymyksen yhteydessä sen osoittamiseksi, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta on esteenä – Puolan oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja koskevassa tilanteessa – pääasiassa alun perin sovelletun kaltaiselle oikeussuojakeinolle, jossa on tehokkuuteen liittyviä puutteita (KRS:stä annetun lain 44 §:n 1a, 1b ja 4 momentti).

146. Katson (ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tavoin), että niiden menettelyn asianosaisten käytettävissä oleva oikeussuojakeino, joiden nimitystä ei ole esitetty, on täysin tehoton, koska se ei muuta valituksen tehneen ehdokkaan oikeudellista tilannetta menettelyssä, joka on päätetty kumotulla KRS:n päätöksellä, eikä salli suorittaa uutta arviointia ehdokkaasta avoimeen Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan, jos ehdokkaaksi on ilmoittauduttu tiettyä tuomarin virkaa koskevan kilpailun julkaisemisen johdosta.

147. Mielestäni valituksen tehokkuus edellyttää, että 1) jos joku Sąd Najwyższyn tuomarin virkaa hakeneista valitsematta jääneistä ehdokkaista valittaa, koko nimitysmenettely keskeytettäisiin, kunnes ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on käsitellyt tämän valituksen; 2) Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevan ehdotuksen esittämättä jättämistä koskevasta KRS:n päätöksestä tehdyn valituksen hyväksymisestä aiheutuisi, että jäsenvaltion toimivaltainen elin (KRS) on velvollinen käsittelemään uudelleen Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevan yksittäistapauksen; 3) päätöksestä tulisi lopullinen, jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on hylännyt valituksen tästä päätöksestä, ja vasta silloin voidaan esittää päätös tasavallan presidentille ja nimittää ehdotuksessa mainittu ehdokas Sąd Najwyższyn tuomariksi.

148. Katson näin ollen, että on olemassa selkeä epäilys oikeussuojan tehokkuudesta, joka koskee Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevissa yksittäistapauksissa tehtyjä KRS:n päätöksiä, siis asioita, jotka koskevat unionin oikeudessa taattuja oikeuksia, koska on kyse jäsenvaltion ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen tuomarin virasta. Näin on, varsinkin kun päätöksestä tehtyä valitusta koskeva asetelma tällaisissa asioissa on erilainen kuin niissä valintamenettelyissä sovellettava, jotka koskevat avoimia tuomarin virkoja muissa tuomioistuimissa kuin Sąd Najwyższyssä (jotka pysyivät selvästi muuttumattomina eivätkä äskettäin käyttöön otetut rajoittavat ”innovaatiot” koske niitä), mitä ei voida perustella ainoastaan sillä, millaisesta tuomioistuimesta on kyse silloin, kun valinta avoimeen virkaan on meneillään.

149. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että tämä merkitsee sitä, että näillä kahdella tuomarinvirkaa hakevien ehdokkaiden ryhmällä oli erilainen oikeus saada asia käsitellyksi toimivaltaisessa tuomioistuimessa, mikä voi loukata yhdenvertaista oikeutta saada asia tuomioistuimen käsiteltäväksi.

150. Haluan erityisesti korostaa sitä, ettei ole esitetty yhtään vakuuttavaa syytä, jolla voitaisiin perustella tällaista oikeussuojakeinon tehokkuuden erottelua ja Sąd Najwyższyn nimitysmenettelyn ”erityiskohtelua”.

151. Edellä esitetyn perusteella katson, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on oikeassa, kun se katsoo, että kyseiset kansalliset säännöt eivät ole unionin oikeuden mukaisia.

152. Unionin oikeuskäytännöstä näet seuraa, että jäsenvaltioiden on erityisesti SEU 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa vahvistetun vilpittömän yhteistyön periaatteen nojalla varmistettava omilla alueillaan unionin oikeuden soveltaminen ja noudattaminen. Tältä osin, ja kuten SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa määrätään, jäsenvaltioiden on säädettävä tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden takaamiseksi yksityisille unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla. Jäsenvaltioiden on siis luotava oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmä, jolla taataan tehokas oikeussuoja kyseisillä aloilla. ( 70 ) Tämä suoja on olennainen osa SEU 2 artiklassa tarkoitettua oikeusvaltiota.

153. Kun otetaan huomioon, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on valvottava kyseisten KRS:n päätösten laillisuutta niiden kansallisten säännösten mukaisesti, joita sovellettiin ennen 26.4.2019 annetulla lailla tehtyä muutosta, tämän valvonnan on oltava tehokas eikä se saa herättää yksityisissä perusteltuja epäilyjä siltä osin, onko näiden säännösten perusteella nimitettyjen tuomareiden nimitysmenettely pätevä.

154. Tämä tarkoittaa, että ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on oltava mahdollisuus harjoittaa tuomioistuinvalvontaa – ainakin siltä osin kuin unionin tuomioistuin esitti tuomiossa A. K. ym. (145 kohta) eli siten, että se voi tarkistaa, onko toimivalta ylitetty tai onko sitä käytetty väärin ja onko asiassa tehty oikeudellista virhettä tai ilmeistä arviointivirhettä. ( 71 )

155. Tehokkaan oikeussuojan periaate edellyttää lisäksi, että lopullinen tuomioistuinratkaisu, joka tehdään edellä mainitun tuomioistuinvalvonnan seurauksena, on tehokas ja että tämä tehokkuus taataan, koska muutoin ratkaisu olisi pelkkä illuusio. ( 72 )

156. Kuten unionin tuomioistuin totesi tuomiossa FMS, ( 73 )”unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattu oikeus tehokkaaseen tuomioistuimen antamaan oikeussuojaan edellyttävät, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa olevansa toimivaltainen käsittelemään [kyseessä olevan] muutoksenhaun, jollei mikään muu tuomioistuin ole kansallisen oikeuden nojalla toimivaltainen käsittelemään sitä”.

157. Tämä tarkoittaa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta kansallisia säännöksiä, joilla estetään SEU 19 artiklan 1 kohdan tavoitteiden toteutuminen. Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siten jätettävä soveltamatta i) säännöksiä, jotka merkitsevät, että mahdollisuus valvoa tuomariehdokkaita koskevia arviointivirheitä heitä koskevien perusteiden valossa on täysin poissuljettu ja ii) osittain lopullisia KRS:n päätöksiä, jotka koskevat nimitettyjä ehdokkaita. Muussa tapauksessa tällaiseen päätökseen kohdistuva tuomioistuinvalvonta olisi näennäinen nimitetyn ehdokkaan osalta.

158. Nimitetyn ehdokkaan osalta pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset kansalliset säännöt tarkoittaisivat kaiken valvonnan puuttumista, joka on SEU 19 artiklan 1 kohdan vastaista ja tasoittaisi tietä muiden vallan edustajien harkinnanvaraisille toimille ja voi herättää yksityisissä perusteltuja epäilyjä.

3. Toinen ennakkoratkaisukysymys

159. Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi (eli katsotaan, että Sąd Najwyższyn tuomarin virkaan nimitystä koskevissa yksittäistapauksissa tehtyjä päätöksiä koskeva valitusmenettely on sellainen, ettei se takaa oikeutta tehokkaaseen oikeussuojakeinoon eikä oikeussuojaa, kuten varmistamalla oikeussuojan asianmukaisen laajuuden), toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että on perusteltua, että määritetään, mikä merkitys kyseisillä KRS:n päätöksiä koskevan kansallisessa oikeudessa säädetyn valitusmenettelyn puutteilla (ja tässä yksilöidyillä puutteiden eri osatekijöillä) on mahdollisuudelle todeta, että niiden seurauksena loukataan myös yhdenvertaista oikeutta päästä julkishallinnon palvelukseen, mikä ei vastaa yleistä etua koskevia tavoitteita.

160. A.B., C.D., E.F. ja I.J. väittävät lähinnä, että se, että heiltä evättiin tehokas oikeussuoja, kun kyse on heidän perustuslaillisesta oikeudestaan päästä julkishallinnon palvelukseen samojen sääntöjen perusteella, joita sovelletaan KRS:n ehdottamiin ehdokkaisiin, loukkaa myös unionin oikeuden eri periaatteita, kuten oikeusvaltiota, yhdenvertaista kohtelua, yhdenvertaista pääsyä julkishallinnon palvelukseen sekä toimielinten välistä tasapainoa. Lisäksi se tapa, jolla KRS:n kokoonpano muodostuu, ei tarjoa minkäänlaisia takeita siitä, että se on riippumaton lainsäädäntö- ja toimeenpanovallasta.

161. On kuitenkin riittävää todeta, että unionin oikeuden, mukaan lukien perusoikeuskirjan 20 ja 21 artiklan, mukaisen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mahdollinen soveltaminen pääasiassa väitetyn kaltaisen erilaisen kohtelun yhteydessä (jonka väitetään esiintyvän ylimmän tuomioistuimen tuomariehdokkaiden ja muiden tuomioistuinten tuomariehdokkaiden käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen välillä) on kaikkea muuta kuin selvä erityisesti, koska ei ole kyse erilaisesta kohtelusta työhön pääsyn alalla soveltamalla erityistä perustetta, joka mainitaan direktiivissä 2000/78.

162. Olipa asia miten tahansa, katson, että toiseen ennakkoratkaisukysymykseen ei ole tarpeen vastata, koska ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on riittävästi tietoja ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen annetuista vastauksista pääasioiden ratkaisemiseksi.

V Ratkaisuehdotus

163. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Naczelny Sąd Administracyjnyn esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1. SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa luettuna yhdessä SEUT 267 artiklan kanssa on tulkittava seuraavasti: 1. Kun otetaan huomioon Puolan tilanteeseen liittyvät muut seikat, joihin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on viitannut (erityisesti seuraavat: a) Puolan lainsäätäjä muutti kansallista lainsäädäntöä, jotta rikkomusmenettelyillä ja unionin tuomioistuimelle esitettävillä ennakkoratkaisupyynnöillä ei olisi enää tarkoitusta, b) vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin oli keskeyttänyt kyseisten KRS:n päätösten täytäntöönpanon, tasavallan presidentti nimitti kyseisiin Sąd Najwyższyn tuomarin virkoihin kahdeksan uutta tuomaria, joita KRS:n oli ehdottanut nyt käsiteltävissä päätöksissä ja c) Puolan lainsäätäjä hyväksyessään 26.4.2019 annetun lain jätti huomiotta perustuslakituomioistuimen ratkaisut, joissa todetaan, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaisten KRS:n päätösten pitäisi voida olla tuomioistuinvalvonnan kohteena), SEUT 267 artiklaa pitäisi tulkita siten, että se on esteenä 26.4.2019 annetun kaltaiselle kansalliselle laille, siltä osin kuin siinä säädetään, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltävänä olevien asioiden kaltaiset asiat on päätettävä suoraan lain nojalla, ja samanaikaisesti suljetaan pois mahdollisuus siirtää valituksen valvonta toiseen tuomioistuimeen tai saattaa valitus uudelleen toisen kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi; – näin tilanteessa, jossa kyseisissä asioissa alun perin toimivaltainen kansallinen tuomioistuin on sen jälkeen, kun kyseisten KRS:n päätösten valvontamenettely on aloitettu pätevästi, esittänyt unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymykset, vaarantaa oikeuden saada asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi myös siltä osin kuin (alun perin) toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetussa yksittäistapauksessa evätään tältä tuomioistuimelta mahdollisuus seuraavaksi saattaa tehokkaasti unionin tuomioistuimessa vireille ennakkoratkaisumenettely ja oikeus odottaa sen ratkaisua, mikä kyseenalaistaa unionin vilpittömän yhteistyön periaatteen. Se, että poistetaan tuomioistuinvalvonta(a koskeva oikeus), joka oli siihen saakka käytettävissä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa asiassa, ja tällaisen oikeuden poistaminen asianosaisilta – kuten pääasian valittajilta – jotka ovat jo panneet vireille tällaisen menettelyn, merkitsee (kun otetaan huomioon kyseisen poistamisen taustalla oleva, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien muiden seikkojen muodostama tilanne) toimenpidettä, joka osaltaan vaikuttaa siihen – tai jopa vahvistaa sitä – ettei kyseiseen tuomioistuimeen tosiasiallisesti nimitettyjen tuomareiden ja itse tuomioistuimen riippumattomuuden ja puolueettomuuden vaikutelmaa synny. Tällainen riippumattomuuden ja puolueettomuuden vaikutelman puuttuminen on vastoin SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi soveltaa SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa suoraan jättääkseen soveltamatta 26.4.2019 annettua lakia ja todetakseen olevansa itse toimivaltainen ratkaisemaan pääasiat soveltamalla ennen kyseisen lain antamista voimassa olleita oikeussääntöjä. 2. SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on tulkittava seuraavasti: Edellä 1 kohdassa esitettyjä näkökohtia voidaan soveltaa soveltuvin osin myös ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen yhteydessä sen osoittamiseksi, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta on esteenä – kun otetaan huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemat Puolan tilanteeseen liittyvät muut seikat – pääasiassa alun perin sovelletun kaltaiselle oikeussuojakeinolle, jossa on tehokkuuteen liittyviä puutteita (KRS:stä annetun lain 44 §:n 1a, 1b ja 4 momentti). Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi, kun otetaan huomioon Puolan tilanteeseen liittyvät muut seikat, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pitäisi jättää soveltamatta kansallisia säännöksiä, jotka ovat esteenä SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan tavoitteiden toteutumiselle. Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siten jätettävä soveltamatta i) säännöksiä, jotka merkitsevät, että mahdollisuus valvoa tuomariehdokkaita koskevia arviointivirheitä heitä koskevien perusteiden valossa on täysin poissuljettu ja ii) osittain lopullisia KRS:n päätöksiä, jotka koskevat nimitettyjä ehdokkaita. Muussa tapauksessa tällaiseen päätökseen kohdistuva tuomioistuinvalvonta olisi näennäinen nimitetyn ehdokkaan osalta.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: englanti.

( 2 ) Ks. Yhdistyneen kuningaskunnan sisämarkkinoista annetun lain (Internal Market Bill) pykälä, jonka mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus voi rikkoa kansainvälistä lakia ja joitakin sen toimivaltuuksia ei voi riitauttaa oikeusteitse: https://www.theguardian.com/law/2020/oct/07/brexit-strategy-puts-uk-on-slippery-slope-to-tyranny-lawye