ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään pääasiallisesti sitä, miten direktiivin 2000/76 3 artiklan kannalta on tarkasteltava energiantuotantokokonaisuutta, jossa voimalaitoksen kanssa samalla kiinteistöllä sijaitseva kaasutinlaitos toimittaa voimalaitokselle jätteen kaasutuksen avulla synnytettyä puhdistettua tuotekaasua, jota käytetään voimalaitoksessa polttoaineena fossiilisten polttoaineiden ohella. Kyseinen tuomioistuin pohtii erityisesti sitä, mikä vaikutus on mainitun kokonaisuuden luokitteluun yhtäältä sillä, että kun voimalaitoksessa käytetään kyseistä puhdistettua tuotekaasua, tällaisen käytön avulla saadaan pienennettyä päästöjä fossiilisten polttoaineiden käyttöön verrattuna, ja toisaalta sillä, että kyseisen kokonaisuuden muodostavilla kahdella laitoksella on tietty toiminnallinen yhteys siinä mielessä, että kaasutinlaitoksen tarkoituksena on kattaa osittain voimalaitoksen polttoainetarpeet mutta että kaasutinlaitoksessa synnytettyä tuotekaasua voitaisiin samanaikaisesti hyödyntää kaupallisesti kyseessä olevien laitosten sijaintipaikan ulkopuolella.
2)

Jos pääasiassa kyseessä olevien laitteiden kopiointitoiminto on toissijainen suhteessa tulostustoimintoon ja skannaustoimintoon, niitä on pidettävä asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1719/2005, liitteenä I olevan yhdistetyn nimikkeistön 84 ryhmän 5 huomautuksen B kohdassa tarkoitettujen automaattisten tietojenkäsittelykoneiden yksikköinä, jotka tämän ryhmän 5 huomautuksen C kohdan nojalla kuuluvat erikseen tarkasteltuina tämän nimikkeistön nimikkeeseen 8471. Tällaisessa tapauksessa nimikkeen 8471 merkityksellinen alanimike on määritettävä mainitun nimikkeistön XVI jakson 3 huomautuksen nojalla. Sitä vastoin jos laitteiden kopiointitoiminnolla on yhtä suuri merkitys kuin niiden kahdella muulla toiminnolla, nämä laitteet on luokiteltava tämän saman nimikkeistön 3 yleisen tulkintasäännön b alakohdan nojalla nimikkeeseen, joka vastaa moduulia, joka antaa niille niiden olennaisen luonteen. Jos tämä määrittäminen osoittautuu mahdottomaksi, ne on luokiteltava nimikkeeseen 9009 mainitun 3 yleisen tulkintasäännön c alakohdan nojalla.
31

Niiltä osin kuin on lopuksi kyse takaisinperintää koskeviin menettelyihin liittyvistä vaikeuksista, Ranskan tasavalta korostaa, että muihin kuin verosaamisiin sovellettava menettely edellyttää kolmen eri viranomaisen peräkkäistä toimintaa: veroista vastaavan pääosaston, jolla on toimivalta vahvistaa perittävien saamisten määrä; prefektin, jolla on valta määrätä saamiset perittäviksi ja joka allekirjoittaa takaisinperintää koskevat määräykset, ja julkistalouden kirjanpidosta vastaavan pääosaston kirjanpitäjien, joilla on toimivalta periä takaisin saamisia. Ranskan tasavalta toteaa, että tehokkuussyistä saamiset on päätetty uudelleenryhmitellä departementtikohtaisesti, jotta kukin prefekti voi allekirjoittaa takaisinperintää koskevat määräykset kaikkien kyseiseen departementtiin sijoittautuneiden yritysten osalta.
14

15.7.2006 annetulla energiaverolailla (Energiesteuergesetz; BGBl. 2006 I, s. 1534; jäljempänä energiaverolaki), joka tuli voimaan 1.8.2006, kumottiin tästä päivästä lähtien kivennäisöljyverolaki, ja siinä viitattiin nimenomaisesti direktiiviin 2003/96. Se sisältää erityisesti seuraavat säännökset: ”1 § Veroalue, energiatuotteet 1. Energiatuotteista kannetaan veroalueella energiaveroa – – 2. Tässä laissa tarkoitettuja energiatuotteita ovat – – 2) yhdistetyn nimikkeistön nimikkeisiin – – 2704–2715 kuuluvat tavarat – – 2 § Veron suuruus 1. Veron määrä on – – 4) yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeisiin 27101941–27101949 kuuluvalle 1000 litralle dieselöljyä, a) jonka rikkipitoisuus on yli 10 mg/kg, 485,70 euroa, b) jonka rikkipitoisuus on enintään 10 mg/kg, 470,40 euroa – – 3. Edellä 1 ja 2 momentista poiketen veron määrä on 1) yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeisiin 27101941–27101949 kuuluvalle asianmukaisesti merkitylle 1000 litralle dieselöljyä, a) jonka rikkipitoisuus on yli 50 mg/kg, 31.12.2008 asti 61,35 euroa, 1.1.2009 lähtien 76,35 euroa, b) jonka rikkipitoisuus on enintään 50 mg/kg, 61,35 euroa, – – kun niitä käytetään lämmityspolttoaineena taikka kaasuturbiinien ja polttomoottorien käyttämiseen 3 §:n ja 3 a §:n mukaisissa etuusjärjestelmään kuuluvissa laitoksissa tai kun niitä toimitetaan tällaiseen käyttöön – – 3 § Etuusjärjestelmään kuuluvat laitokset 1. Etuusjärjestelmään kuuluvia laitoksia ovat kiinteät laitokset, 1) joiden mekaanista energiaa käytetään yksinomaan sähkön tuottamiseen – – 53 § Sähkön tuottamista ja lämmön ja sähkön yhteistuotantoa koskeva verohuojennus 1. Jollei jäljempänä 2 momentissa muuta säädetä, verohuojennus myönnetään hakemuksesta energiatuotteille, joita on todistettavasti – – verotettu ja joita on käytetty 1) sähkön tuottamiseen kiinteissä laitoksissa – – Jos ensimmäisen virkkeen 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa laitoksessa tuotettua mekaanista energiaa käytetään sähkön tuottamisen lisäksi muihin tarkoituksiin, verohuojennus myönnetään vain energiatuotteiden sähkön tuottamiseen kohdistuvalle osalle. 2. Edellä 1 momentin ensimmäisen virkkeen 1 kohta koskee vain laitoksia, joiden sähköinen nimellisteho on enemmän kuin kaksi megawattia. 3. Huojennukseen oikeutettu on se, joka on käyttänyt energiatuotteita.”
24

Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on todettava, että Liettuan tasavaltaa vastaan esitetty väite on pysynyt muuttumattomana koko oikeudenkäyntimenettelyn ja sitä edeltäneen menettelyn ajan. Komissio on nimittäin sekä oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä että yhteisöjen tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä moittinut kyseistä jäsenvaltiota siitä, että se ei ole noudattanut yleispalveludirektiivin 26 artiklan 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole varmistanut käytännössä, että kaikkien eurooppalaiseen hätänumeroon 112 soitettujen puhelujen osalta annetaan siinä määrin kuin se on teknisesti mahdollista hätätapauksia käsitteleville viranomaisille mahdollisuus paikantaa soittajan sijainti.
10

Asetuksen N:o 261/2004 7 artikla, jonka otsikkona on ”Oikeus korvaukseen”, kuuluu seuraavasti: ”1. Jos tähän artiklaan viitataan, matkustajan on saatava seuraavan suuruinen korvaus: a) 250 euroa lentojen osalta, joiden pituus on enintään 1500 kilometriä; b) 400 euroa yhteisön sisäisten lentojen osalta, joiden pituus on yli 1500 kilometriä, ja muiden lentojen osalta, joiden pituus on yli 1500 mutta alle 3500 kilometriä; c) 600 euroa lentojen osalta, joihin ei voida soveltaa a tai b alakohtaa. Lennon pituutta määriteltäessä on perusteena käytettävä viimeistä määräpaikkaa, johon matkustaja saapuu myöhässä aikataulun mukaisesta saapumisajasta siksi, että lennolle pääsy on evätty tai lento on peruutettu. – –”
25

Jotta nämä tavoitteet voidaan saavuttaa, direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi, että jos emoyhtiölle tytäryhtiönsä osakkaana jaetaan voittoa, emoyhtiön sijaintivaltion on joko oltava verottamatta tätä voittoa tai valtuutettava tämä emoyhtiö vähentämään veronsa määrästä tytäryhtiön tästä voitosta maksamaa veroa vastaava osuus ja tarvittaessa määrä, jonka tytäryhtiön sijaintivaltio 5 artiklan poikkeussäännöksiä soveltaen on pidättänyt lähdeverona, vastaavan kansallisen veron määrän rajoissa (em. asia Test Claimants in the FII Group Litigation, tuomion 102 kohta).
Edustajien valitsemisesta Euroopan parlamenttiin yleisillä välittömillä vaaleilla vuonna 1976 annetun säädöksen 12 artiklan sanamuodosta ilmenee, että Euroopan parlamentin jäsenten valtuutusten tarkastusta koskevalle vallalle, joka Euroopan parlamentilla on kyseisen artiklan ensimmäisen virkkeen nojalla, on asetettu kaksi merkittävää rajoitusta, jotka ovat kyseisen artiklan jälkimmäisessä virkkeessä. Kyseisen 12 artiklan jälkimmäisen virkkeen ensimmäisen osan mukaan parlamentti ”merkitsee tiedoksi jäsenvaltioiden virallisesti julkistamat tulokset”. Lisäksi kyseisen artiklan jälkimmäisen virkkeen jälkimmäisessä osassa mainittu parlamentin erityistoimivalta ratkaista erimielisyydet rajoittuu myös aineellisesti ainoastaan sellaisiin erimielisyyksiin, jotka mahdollisesti johtuvat vuoden 1976 säädöksen säännöksistä, mutta eivät niistä kansallisista säännöksistä, joihin kyseisessä säädöksessä viitataan.

Yhtäältä on niin, että itse vuoden 1976 säädöksen 12 artiklan sanamuodosta seuraa, että tässä artiklassa ei anneta parlamentille toimivaltaa ratkaista erimielisyyksiä, jotka johtuvat yhteisön oikeudesta kokonaisuudessaan. Kyseisen artiklan selvän sanamuodon mukaan kyseinen artikla koskee ainoastaan kyseisen säädöksen säännöksistä mahdollisesti johtuvia erimielisyyksiä. Parlamentilla ei nimittäin ole yleistä toimivaltaa arvioida sitä, ovatko jäsenvaltioiden vaalimenettelyt ja niiden soveltaminen yksittäistapauksessa yhteisön oikeuden mukaisia. Parlamentin toimivalta jäseniensä valtuutuksien tarkastuksessa rajoittuu niihin oikeuksiin, jotka on selvästi määritetty vuoden 1976 säädöksen asianomaisissa säännöksissä. Kyseisen 12 artiklan sellainen tulkinta, jolla annettaisiin parlamentille yleistoimivalta tarkistaa jäsenvaltioiden viranomaisten suorittama tulosten virallinen julkistaminen, olisi paitsi kyseisen artiklan sanamuodon vastainen myös ristiriidassa sen periaatteen kanssa, joka vahvistetaan EY 5 ja EY 7 artiklassa, joiden mukaan yhteisön ja sen toimielinten toimivalta on rajoitettua erityistoimivaltaa.

Toisaalta ilmaisun ”merkitä tiedoksi” käyttämistä vuoden 1976 säädöksen yhteydessä on tulkittava siten, että se osoittaa, että parlamentilla ei ole asiassa lainkaan harkintavaltaa. Parlamentin toimivalta ja kansallisten viranomaisten toimivalta tarkistettaessa parlamentin jäsenten valtuutuksia on selvästi jaettu yhteisön toimielimen ja kansallisten viranomaisten välillä. Tältä osin parlamentilla on kyseisen säädöksen 12 artiklan nojalla toimivalta ratkaista ainoastaan ne erimielisyydet, jotka mahdollisesti johtuvat kyseisen säädöksen säännöksistä, mutta eivät niistä kansallisista säännöksistä, joihin kyseisessä säädöksessä viitataan, kun taas kansallisten viranomaisten tehtävänä on julkistaa tulokset, jotka on todettu yhteisön oikeuden mukaisten kansallisten säännösten mukaan. Tästä seuraa, että parlamentin on kyseisen 12 artiklan nojalla merkittävä tiedoksi kansallisen vaalitoimiston suorittama tulosten julkistaminen ilman, että parlamentilla olisi toimivaltaa poiketa tästä julkistamisesta tähän kansalliseen toimeen vaikuttavaksi väitettyjen sääntöjenvastaisuuksien takia.

(ks. 52–55, 66, 67, 74 ja 75 kohta)
Direktiiveissä 89/662, 90/425, 90/675 ja 91/496 tarkoitettujen eläinlääkärintarkastusten ja valvonnan rahoittamisesta annetun direktiivin 85/73, sellaisena kuin se on muutettuna ja kodifioituna direktiivillä 96/43, liitteessä A olevan I luvun 4 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, ettei siinä sallita sitä, että jäsenvaltio poikkeaa tässä liitteessä A olevan I luvun 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa säädetystä maksutariffista ja että se kantaa maksun, jonka määrä vaihtelee laitoksen koon mukaan ja joka on porrastettu alenevasti eläinlajeja kohti suoritettujen teurastusten lukumäärän mukaan.

Direktiivin 85/73 liitteessä A olevan I luvun 4 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, ettei jäsenvaltiolla ole velvollisuutta noudattaa tämän saman luvun 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa säädettyä maksutariffia ja että se voi kantaa maksun, jonka määrä vaihtelee laitoksen koon ja eläinlajeja kohti suoritettujen teurastusten lukumäärän mukaan, kun on osoitettu, että näillä tekijöillä on todellinen vaikutus yhteisön oikeuden asian kannalta merkityksellisissä säännöksissä säädettyjen eläinlääkärintarkastusten ja valvontatoimenpiteiden suorittamisesta tosiasiallisesti aiheutuneisiin kustannuksiin.

(ks. 24 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C-339/07

Christopher Seagon, Frick Teppichboden Supermärkte GmbH:n maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjänä,

vastaan

Deko Marty Belgium NV

(Bundesgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa — Maksukyvyttömyysmenettelyt — Toimivaltainen tuomioistuin”

Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 16.10.2008 I ‐ 769

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 12.2.2009 I ‐ 791

Tuomion tiivistelmä

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Maksukyvyttömyysmenettelyt – Asetus N:o 1346/2000

(Neuvoston asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohta, 16 ja 25 artikla sekä johdanto-osan toinen, neljäs, kuudes ja kahdeksas perustelukappale)

Maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jonka alueella maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimilla on toimivalta tutkia maksukyvyttömyyteen perustuva takaisinsaantikanne, joka on nostettu sellaista vastaajaa vastaan, jonka sääntömääräinen kotipaikka on muussa jäsenvaltiossa.

Tällainen tulkinta seuraa tämän asetuksen tehokkaasta vaikutuksesta sekä lainsäätäjän tarkoituksesta rajoittua tässä asetuksessa säätämään toimivallasta aloittaa maksukyvyttömyysmenettely ja tehdä päätöksiä, jotka johtuvat välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja liittyvät siihen läheisesti.

(ks. 20, 21 ja 28 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-302/07

J D Wetherspoon plc

vastaan

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(VAT and Duties Tribunal, Londonin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ensimmäinen ja kuudes arvonlisäverodirektiivi — Verotuksen neutraalisuuden periaate ja suhteellisuusperiaate — Arvonlisäverosummien pyöristämistä koskevat säännöt — Pyöristämismenetelmät ja -tasot”

Julkisasiamies E. Sharpstonin ratkaisuehdotus 20.11.2008 I ‐ 1470

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 5.3.2009 I ‐ 1487

Tuomion tiivistelmä

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudes direktiivi – Veron määrän pyöristämiseen liittyvät säännökset (Neuvoston direktiivin 67/227 2 artikla; neuvoston direktiivin 77/388 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohta, 12 artiklan 3 kohdan a alakohta ja 22 artiklan 3 kohdan b alakohta) Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudes direktiivi – Veron määrän pyöristämiseen liittyvät säännökset (Neuvoston direktiivin 67/227 2 artikla; neuvoston direktiivin 77/388 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohta, 12 artiklan 3 kohdan a alakohta ja 22 artiklan 3 kohdan b alakohta) Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudes direktiivi – Veron määrän pyöristäminen (Neuvoston direktiivi 77/388)
Virkamiehellä, joka on henkilöstösääntöjen 53 ja 78 artiklan mukaisesti siirretty eläkkeelle pysyvän ja täydellisen työkyvyttömyyden perusteella sen jälkeen, kun hän on nostanut urakehitystä koskevaa kertomustaan koskevan kanteen, on kuitenkin edelleen intressi riitauttaa mainittu kertomus.

Urakehitystä koskeva kertomus on nimittäin ensinnäkin sen tulevasta hyödyllisyydestä riippumatta kirjallinen ja virallinen osoitus virkamiehen tekemän työn laadusta. Tällainen arviointi ei pelkästään kuvaile kyseisenä ajanjaksona suoritettuja työtehtäviä, vaan se sisältää myös arvioinnin sellaisista inhimillisistä ominaisuuksista, joita arvosteltu henkilö on tuonut esiin ammattitehtäviensä hoidossa. Näin ollen jokaisella virkamiehellä on oikeus siihen, että hänen työtään arvioidaan oikeudenmukaisesti ja tasapuolisesti. Tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden mukaisesti virkamiehelle on näin ollen joka tapauksessa myönnettävä oikeus riitauttaa urakehitystä koskeva kertomus sen sisällön perusteella tai siksi, ettei sitä ole laadittu henkilöstösäännöissä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti.

Toiseksi on todettava, että vaikka virkamies, jonka työkyvyttömyyslautakunta on todennut pysyvästi ja täydellisesti työkyvyttömäksi, siirretään henkilöstösääntöjen 53 ja 78 artiklan mukaisesti viran puolesta eläkkeelle, tällaisen virkamiehen tilanne kuitenkin eroaa eläkeiän saavuttaneen, irtisanoutuneen tai irtisanotun virkamiehen tilanteesta, koska kyseessä on tilanne, joka voi peruuntua. Kun otetaan huomioon henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 16 artiklan sanamuoto, voidaan nimittäin todeta, että virkamies, joka on mainitulla tavalla työkyvytön, saattaa vastaisuudessa palata virkaansa yhteisön toimielimessä. Henkilöstösääntöjen 53 artiklan yleissäännöstä on tältä osin tarkasteltava yhdessä henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevien 13–15 artiklan kanssa. Työkyvyttömäksi todetun virkamiehen viranhoito on ainoastaan keskeytetty, ja hänen tilanteensa kehittyminen suhteessa toimielimiin riippuu siitä, jatkuuko kyseisen työkyvyttömyyden oikeuttava tilanne, mikä voidaan tarkastaa säännöllisin väliajoin.

Virkamiehellä, joka on pysyvästi ja täydellisesti työkyvytön, on, sillä hänen paluunsa virkaansa toimielimissä on mahdollista, samanlainen oikeus kuin palveluksessa olevalla virkamiehellä siihen, että hänestä laadittava urakehitystä koskeva kertomus laaditaan tasapuolisesti, objektiivisesti ja säännöllistä arviointia koskevien sääntöjen mukaisesti. Siinä tapauksessa, että virkamies palaa virkaansa, mainitulla kertomuksella on merkitystä arvioitaessa virkamiestä hänen yksikössään tai yhteisön toimielimissä. Kyseessä on sellainen konkreettinen ja virallinen osoitus hänen pätevyydestään ja kokemuksestaan toimielimessä, johon hän voi siinä tilanteessa vedota. Kyseinen kertomus antaa myös virkamiehen esimiehelle mahdollisuuden vertailla eri ehdokkaiden ansioita päätettäessä ylennyksistä tai siirroista muihin tehtäviin.

(ks. 44–51 kohta)
Asia C-411/07

X BV

vastaan

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Yhteinen tullitariffi — Yhdistetty nimikkeistö — Tariffiluokittelu — Nimikkeet 8541, 8542 ja 8543 — Optoerottimet”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 2.10.2008 I ‐ 7421

Tuomion tiivistelmä

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Optoerottimet

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I olevat nimikkeet 8541, 8542 ja 8543; komission asetus N:o 1832/2002)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I olevaa yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1832/2002, on tulkittava siten, että optoerotin kuuluu yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 8541 riippumatta siitä, sisältääkö se vahvistinpiirin. Optoerottimien tariffiluokittelu ei voi vaihdella sen mukaan, onko siinä integroitu vahvistinpiiri, sillä tämän piirin tarkoituksena on ainoastaan varmistaa signaalien hyvä lähetys ja se ei näin ollen muuta perustavanlaatuisesti optoerottimen ominaispiirteitä ja ominaisuuksia valolle herkkänä puolijohdekomponenttina. Tätä luokittelua on näin ollen pidettävä erityisenä ja asianmukaisena.

(ks. 23–25 kohta ja tuomiolauselma)
Vastavalitusta, jossa ei vaadita valituksenalaisen tuomion kumoamista vaan sen toteamista, että valittajan tekemä päävalitus on jätettävä tutkimatta, ei siis voida tutkia.

Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklasta ilmenee, että valituksessa on vaadittava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion kumoamista kokonaan tai osittain, ja yhteisöjen tuomioistuin voi silloin, kun se kumoaa tuomion, joko itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi.

Yksi ainoa maakohtainen korjauskerroin, jota sovelletaan virkamiesten eläkkeisiin, voi olla asianmukainen indikaattori, joka heijastaa väistämättä likiarvoisesti jäsenvaltion elinkustannuksia.

Kun otetaan huomioon se, että yksi maakohtainen korjauskerroin väistämättä on likiarvo, tavoitetta taata tietty ostovoiman vastaavuus eri jäsenvaltioissa asuvien entisten virkamiesten kesken on katsottava noudatetun siltä osin kuin mainittu yksi ainoa korjauskerroin on vahvistettu sellaisten arviointiperusteiden mukaan, jotka takaavat sen edustavuuden. Menetelmä, jossa kyseiset korjauskertoimet lasketaan suhteuttamalla asuinjäsenvaltion elinkustannukset elinkustannuksiin Belgiassa (maamenetelmä), heijastaa elinkustannuksia valtiossa kuitenkin vähintään yhtä edustavasti kuin korjauskerrointen laskeminen siten, että elinkustannukset asuinmaan pääkaupungissa suhteutetaan elinkustannuksiin Brysselissä (pääkaupunkimenetelmä).

Koska maamenetelmä siis on asianmukainen laskentatapa eläkeläisten ostovoiman vastaavuuden takaamiseksi mahdollisimman suuressa määrin, yhteisön lainsäätäjä ei ole loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se on säätämällä virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta annetun asetuksen N:o 723/2004 korvannut pääkaupunkimenetelmän maamenetelmällä korjauskerrointen vahvistamiseksi siirtymäkauden eläkejärjestelmässä.

(ks. 52, 54 ja 55 kohta)
Vaikka viranomaisen, lentokentän kehittämistä ja edistämistä varten perustetun yhtiön sekä lentorahtiyhtiön allekirjoittama sopimus, jossa sovitaan tietyistä tämän lentokentän infrastruktuurin muutostöistä, jotta lentokenttää voitaisiin käyttää ympäri vuorokauden vuoden jokaisena päivänä, ei ole tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetussa direktiivissä tarkoitettu hanke, kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää sovellettavan kansallisen lainsäädännön perusteella, sisältääkö tällainen sopimus direktiivin 85/337 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun luvan. Tässä yhteydessä on tutkittava, jakautuuko lupamenettely useisiin vaiheisiin, joihin kuuluu varsinainen päätös ja täytäntöönpanopäätöksiä, ja onko otettava huomioon useiden sellaisten hankkeiden yhteisvaikutus, joiden ympäristövaikutuksia on arvioitava kokonaisuutena.

(ks. 28 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
1)

Italian tasavalta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan ja yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan, koska se on ajanjaksona – vapauttanut puolustusmateriaalin tuonnin tulleista ja koska se on kieltäytynyt laskemasta, toteamasta ja asettamasta Euroopan yhteisöjen komission käyttöön sellaisia omia varoja, jotka ovat jääneet kyseisen vapautuksen perusteella kantamatta, ja maksamasta sellaisia viivästyskorkoja, jotka se on velvollinen maksamaan sen takia, ettei kyseisiä omia varoja ole määräajassa asetettu Euroopan yhteisöjen komission käyttöön.