Asia C-515/11

Deutsche Umwelthilfe eV

vastaan

Bundesrepublik Deutschland

(Verwaltungsgericht Berlinin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ympäristötiedon julkinen saatavuus — Direktiivi 2003/4/EY — Jäsenvaltioiden mahdollisuus jättää mainittuun direktiiviin sisältyvän käsitteen ”viranomainen” ulkopuolelle elimet, jotka toimivat lainsäädäntövallan käyttäjinä — Rajat”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.7.2013

Ympäristö – Vapaa tiedonsaanti – Direktiivi 2003/4 – Poikkeukset – Jäsenvaltioiden mahdollisuus olla pitämättä elimiä tai laitoksia viranomaisina silloin, kun ne toimivat lainsäädäntövallan käyttäjinä – Mahdollisuus ei voi koskea ministeriöitä silloin, kun ne laativat ja antavat lakia alemmanasteisia oikeusnormeja

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/4/EY 2 artiklan 2 kohdan toinen alakohta)

Ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta ja direktiivin 90/313/ETY kumoamisesta annetun direktiivin 2003/4/EY 2 artiklan 2 alakohdan toisen alakohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava siten, että jäsenvaltioille kyseisessä säännöksessä annettu mahdollisuus olla pitämättä elimiä tai laitoksia silloin, kun ne toimivat lainsäädäntövallan käyttäjinä, viranomaisina, jotka ovat velvollisia antamaan hallussaan olevia ympäristötietoja, ei voi koskea ministeriöitä silloin, kun ne laativat ja antavat lakia alemmanasteisia oikeusnormeja.

Kyseisellä säännöksellä ei tältä osin voida tulkita olevan laajempia vaikutuksia kuin mikä on välttämätöntä niiden etujen suojaamiseksi, jotka sillä pyritään takaamaan, ja siinä säädettyjen poikkeusten soveltamisala on määriteltävä mainitun direktiivin tavoitteet huomioon ottaen. Lainsäädäntömenettelyn erityisluonne ja sille ominaiset piirteet ovat nimittäin ne tekijät, joilla oikeutetaan lainsäädäntövaltaa käyttäen annettujen säädösten erityisjärjestelmä suhteessa tiedonsaantioikeuteen, sellaisena kuin mainittu oikeus vahvistetaan tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevassa Århusin yleissopimuksessa ja direktiivissä 2003/4. Tästä seuraa, että kyseisen toimen luonne ja erityisesti se, että kyse on yleisesti sovellettavasta toimesta, ei sellaisenaan merkitse sitä, että sen antava elin vapautetaan direktiivistä johtuvista tiedonantovelvollisuuksista.

Koska unionin oikeudessa ei ole täsmennetty, mitä direktiivin 2003/4 2 artiklan 2 alakohdan toisen alakohdan ensimmäisen virkkeen soveltamisen kannalta on pidettävä lakina tai vastaavantasoisena normina, tämä arvio riippuu jäsenvaltioiden oikeudesta, kuitenkin siten, ettei direktiivin tehokas vaikutus saa vaarantua.

(ks. 22, 29, 30, 35 ja 36 kohta sekä tuomiolauselma)

Asia C-515/11

Deutsche Umwelthilfe eV

vastaan

Bundesrepublik Deutschland

(Verwaltungsgericht Berlinin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ympäristötiedon julkinen saatavuus — Direktiivi 2003/4/EY — Jäsenvaltioiden mahdollisuus jättää mainittuun direktiiviin sisältyvän käsitteen ”viranomainen” ulkopuolelle elimet, jotka toimivat lainsäädäntövallan käyttäjinä — Rajat”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.7.2013

Ympäristö — Vapaa tiedonsaanti — Direktiivi 2003/4 — Poikkeukset — Jäsenvaltioiden mahdollisuus olla pitämättä elimiä tai laitoksia viranomaisina silloin, kun ne toimivat lainsäädäntövallan käyttäjinä — Mahdollisuus ei voi koskea ministeriöitä silloin, kun ne laativat ja antavat lakia alemmanasteisia oikeusnormeja

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/4/EY 2 artiklan 2 kohdan toinen alakohta)

Ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta ja direktiivin 90/313/ETY kumoamisesta annetun direktiivin 2003/4/EY 2 artiklan 2 alakohdan toisen alakohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava siten, että jäsenvaltioille kyseisessä säännöksessä annettu mahdollisuus olla pitämättä elimiä tai laitoksia silloin, kun ne toimivat lainsäädäntövallan käyttäjinä, viranomaisina, jotka ovat velvollisia antamaan hallussaan olevia ympäristötietoja, ei voi koskea ministeriöitä silloin, kun ne laativat ja antavat lakia alemmanasteisia oikeusnormeja.

Kyseisellä säännöksellä ei tältä osin voida tulkita olevan laajempia vaikutuksia kuin mikä on välttämätöntä niiden etujen suojaamiseksi, jotka sillä pyritään takaamaan, ja siinä säädettyjen poikkeusten soveltamisala on määriteltävä mainitun direktiivin tavoitteet huomioon ottaen. Lainsäädäntömenettelyn erityisluonne ja sille ominaiset piirteet ovat nimittäin ne tekijät, joilla oikeutetaan lainsäädäntövaltaa käyttäen annettujen säädösten erityisjärjestelmä suhteessa tiedonsaantioikeuteen, sellaisena kuin mainittu oikeus vahvistetaan tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevassa Århusin yleissopimuksessa ja direktiivissä 2003/4. Tästä seuraa, että kyseisen toimen luonne ja erityisesti se, että kyse on yleisesti sovellettavasta toimesta, ei sellaisenaan merkitse sitä, että sen antava elin vapautetaan direktiivistä johtuvista tiedonantovelvollisuuksista.

Koska unionin oikeudessa ei ole täsmennetty, mitä direktiivin 2003/4 2 artiklan 2 alakohdan toisen alakohdan ensimmäisen virkkeen soveltamisen kannalta on pidettävä lakina tai vastaavantasoisena normina, tämä arvio riippuu jäsenvaltioiden oikeudesta, kuitenkin siten, ettei direktiivin tehokas vaikutus saa vaarantua.

(ks. 22, 29, 30, 35 ja 36 kohta sekä tuomiolauselma)