FI Euroopan unionin virallinen lehti C 147/13

Valitus, jonka Versalis SpA ja Eni SpA ovat tehneet 15.3.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-103/08, Versalis SpA ja Eni SpA v. Euroopan komissio, 13.12.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-123/13 P)

2013/C 147/23

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittajat: Versalis SpA ja Eni SpA (edustajat: asianajajat M. Siragusa, G.M. Roberti, F. Moretti, I. Perego, F. Cannizzaro, A. Bardanzellu, D. Durante ja V. Laroccia)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

— On kumottava kokonaan tai osittain unionin yleisen tuomioistuimen 13.12.2012 antama tuomio siltä osin kuin siinä hylätään Versalisin ja Enin yhteinen kanne ja tämän johdosta — kumottava kokonaan tai osittain EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 5.12.2007 tehty komission päätös (asia COMP/F/38.629 — kloropreenikumi) — kumottava Versalisille ja Enille komission päätöksellä määrätty sakko tai ainakin alennettava sitä.

Toissijaisesti

— on kumottava kokonaan tai osittain tuomio siltä osin kuin siinä hylätään Versalisin ja Enin kanne asiassa T-103/08 ja palautettava asia unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisee asian aineellisesti unionin tuomioistuimen toimittamien tietojen valossa

— on velvoitettava komissio korvaamaan tässä oikeusasteessa ja asiassa T-103/08 aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Versalis ja Eni esittävät unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta tekemänsä valituksen tueksi ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin on SEUT 101 artiklan vastaisesti poikennut relevantista eurooppalaisesta oikeuskäytännöstä, kun se on katsonut emoyhtiön Enin olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, johon sen määräysvallassa olevien yritysten väitetään syyllistyneen kloropreenikumin alalla, ja erityisesti jättänyt noudattamatta analysointia ja perustelua koskevia velvoitteita näytön arvioinnissa, kun se on kääntänyt olettaman ratkaisevan vaikutuksen tosiasiallisesta käyttämisestä, jolloin se on loukannut myös laillisuuden perustavanlaatuista periaatetta, antitrust-vastuun yksilöllisyyden perustavanlaatuista periaatetta, syyttömyysolettamaa ja puolustautumisoikeuksia sekä yhtiöiden vastuun rajallisuuden periaatetta.

Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti relevanttia oikeuskäytäntöä, kun se on lukenut Versalisin syyksi rikkomisen, johon Syndial S.p.A. oli syyllistynyt, ja se ei ole riittävällä tavalla perustellut väitteiden hylkäämistä ensimmäisessä oikeusasteessa.

Valittajat väittävät kolmannessa valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti ja ristiriitaisesti oikeuskäytännössä vahvistettua periaatetta, joka koskee kartellista nimenomaisesti irtautumista, ja loukannut in dubio pro reo –periaatetta, kun se on katsonut, että EniChem S.p.A. osallistui 12. ja 13.6.1993 Firenzessä pidettyihin kokouksiin ja että vuonna 2002 pidetyillä kokouksilla, joihin Versalis osallistui, oli kilpailunvastainen tarkoitus. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt arviointivirheen, minkä lisäksi se on laiminlyönyt tuomioistuinvalvonnan aineellisten kysymysten osalta, kun se on katsonut, että kyseiset asianosaiset osallistuivat kartelliin sen koko keston ajan (toisin sanoen toukokuusta 1993 toukokuuhun 2002).

Unionin yleinen tuomioistuin on lisäksi rikkonut unionin oikeutta, kun se ei ole pannut merkille niitä vakavia virheitä, jotka komissio teki määrittäessään sakkojen laskennasta antamissaan suuntaviivoissa tarkoitettua sakon perusmäärää.

Unionin yleinen tuomioistuin on lisäksi rikkonut unionin oikeutta, kun se on osittain vahvistanut, että Versalisiin voitiin soveltaa raskauttavaa seikkaa rikkomisen uusimisen perusteella, minkä lisäksi se ei ole perustellut päätelmiään tältä osin; toissijaisesti unionin yleinen tuomioistuin on vahvistanut virheellisesti sakon korotuksen alentamisprosentin ja katsonut Enin olevan solidaarisessa vastuussa sakon maksamisesta myös rikkomisen uusimista koskevin osin.

Valittajien mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tämän jälkeen soveltanut ilmeisen virheellisesti asetuksen N:o 1/2003 (1) 23 artiklan 2 kohtaa määrittäessään sakon enimmäismäärän ja virheellisesti laiminlyönyt valvoa kattavasti sitä, että komissio noudattaa yhteistyötiedonantoa. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole myöskään ottanut huomion, että komissio on loukannut kohtuullisuusperiaatetta, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta, kun se on yhtäältä heikentänyt valittajien mahdollisuutta prosessuaaliseen yhdenvertaisuuteen muiden yritysten kanssa seuraamusten alentamisten osalta ja toisaalta katsonut, ettei valittajien yhteistyö oikeuttanut edellä mainitussa tiedonannossa ja suuntaviivoissa tarkoitettuun sakon alentamiseen.

Valittajat väittävät lopuksi, että unionin yleinen tuomioistuin on laiminlyönyt valvoa asiakysymysten osalta komission arviointia, joka koski lopullisen sakon vahvistamista.

(1) 1Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1).