18

Raad van State on epävarma EY 56 ja EY 58 artiklan, EY 86 artiklan 2 kohdan sekä EY 87 ja EY 88 artiklan tulkinnasta, joten se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko kyseessä [EY] 56 artiklassa tarkoitettu pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus, jos yritys, joka lain nojalla on hyväksytty suojaamaan Alankomaiden sosiaalisen asuntotuotannon etua, joka voi tätä varten hakea julkisia varoja, joka saa lain nojalla toimia ainoastaan kyseisen edun hyväksi ja jonka toiminta-alue on lähtökohtaisesti Alankomaat (’hyväksytty laitos’), ei saa harjoittaa rajat ylittävää toimintaa ilman ministerin antamaa ennakkolupaa? 2) a) Voidaanko jäsenvaltion sosiaaliseen asuntotuotantoon liittyvän edun katsoa olevan [EY] 58 artiklassa tarkoitettu yleiseen järjestykseen liittyvä etu? b) Voidaanko jäsenvaltion sosiaaliseen asuntotuotantoon liittyvän edun katsoa olevan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettu yleistä etua koskeva pakottava syy? c) Voidaanko erityisesti jäsenvaltion sosiaalisen asuntotuotantojärjestelmän tehokkuuteen ja rahoitettavuuteen liittyvän edun katsoa olevan [EY] 58 artiklassa tarkoitettu yleiseen järjestykseen liittyvä etu tai yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettu yleistä etua koskeva pakottava syy? 3) a) Jos kysymyksessä 1 tarkoitetulle hyväksytylle laitokselle myönnettävän ennakkoluvan edellyttäminen on rajoitus, jolle on kysymyksissä 2 a, 2 b ja 2 c tarkoitettu oikeuttamisperuste, onko kyseinen edellytys tällöin tarpeen ja oikeasuhteinen? b) Onko jäsenvaltiolla tällaisen oikeuttamisperusteen soveltamisessa laaja harkintavalta määrittää kyseisen yleisen edun ulottuvuus ja tapa, jolla tätä etua suojataan? Onko tässä yhteydessä myös ratkaisevaa, että [Euroopan] yhteisöllä ei ole sosiaalisen asuntotuotannon alalla lainkaan tai ei juurikaan toimivaltaa? 4) a) Voiko jäsenvaltio vedota pääomien vapaan liikkuvuuden rajoituksen oikeuttamiseksi [EY] 58 artiklassa mainittujen ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettujen yleistä etua koskevien pakottavien syiden lisäksi tai yhdessä niiden kanssa myös [EY] 86 artiklan 2 kohtaan, jos kyseessä oleville yrityksille on annettu erityisoikeuksia ja ne tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja? b) Onko [EY] 58 artiklassa tarkoitetuilla yleisillä eduilla ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetuilla yleistä etua koskevilla pakottavilla syillä sama sisältö kuin [EY] 86 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilla yleisillä taloudellisilla tarkoituksilla? c) Onko sillä, että kyseessä oleva jäsenvaltio vetoaa [EY] 86 artiklan 2 kohtaan ja siihen, että kyseessä olevat yritykset, joille on annettu erityisoikeuksia, hoitavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä tehtäviä, lisäarvoa verrattuna siihen, että vedottaisiin [EY] 58 artiklassa tarkoitettuihin yleisiin etuihin ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettuihin yleistä etua koskeviin pakottaviin syihin? 5) a) Voidaanko yritysten, kuten kysymyksessä 1 tarkoitettujen hyväksyttyjen laitosten, joiden yhtäältä on osoitettava kaikki varansa sosiaalisen asuntotuotannon hyväksi mutta joilla toisaalta on myös kaupallista toimintaa asuntotuotantoa varten, katsoa olevan kaikkien tehtäviensä tai osan niistä kannalta [EY] 86 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja yrityksiä, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja? b) Onko kysymykseen 5 a myöntävästi vastaamiseksi tarpeen, että kyseessä olevilla yrityksillä on erillinen kirjanpito, jonka perusteella voidaan kiistattomasti todeta, mitkä kulut ja mitkä tulot liittyvät niiden sosiaaliseen toimintaan ja mitkä niiden kaupalliseen toimintaan, ja että tällainen velvoite on sisällytetty kansalliseen lainsäännökseen? Onko tämän osalta varmistettava, että jäsenvaltion varoja käytetään ainoastaan sosiaalisen toiminnan ja sen jatkuvuuden hyväksi? 6) a) Jos kysymyksessä 1 tarkoitetun hyväksytyn laitoksen voidaan katsoa olevan kaiken toimintansa tai osan siitä kannalta [EY] 86 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yritys, joka tuottaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, voidaanko tällaisten palvelujen tuottamisella oikeuttaa se, että hyväksyttyyn laitokseen kohdistetaan [EY] 56 artiklassa tarkoitettu pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus? b) Onko jäsenvaltiolla mainitun oikeuttamisperusteen soveltamisessa laaja harkintavalta määrittää kyseessä olevien yleisten taloudellisten tarkoitusten ulottuvuus ja tapa, jolla näitä tarkoituksia suojataan? Onko tässä yhteydessä myös ratkaisevaa, että yhteisöllä ei ole sosiaalisen asuntotuotannon alalla lainkaan tai ei juurikaan toimivaltaa? 7) a) Voiko se, että jäsenvaltio antaa [EY] 86 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuille tietyille yrityksille käyttöön varoja, edellyttää, että yritysten toimintaa on alueellisesti rajoitettava sen välttämiseksi, että kyseiset varat ovat lainvastaista valtiontukea ja että yritykset käyttäessään näitä varoja toisessa jäsenvaltiossa kilpailevat tässä toisessa jäsenvaltiossa yritysten kanssa ehdoin, jotka eivät perustu markkinatilanteeseen? b) Voiko jäsenvaltio, tässä tapauksessa Alankomaat, asettaa kysymyksessä 1 tarkoitetuille hyväksytyille laitoksille, jotka haluavat harjoittaa toisessa jäsenvaltiossa sosiaalista ja kaupallista asuntorakennustoimintaa, ennakkolupavaatimuksen, jos ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa ei vielä ole lakisääteistä velvollisuutta tehdä eroa näiden kahden toiminnan välillä? Onko ennakkoluvan edellyttäminen tässä tapauksessa tarpeellinen ja oikeasuhteinen keino sen kannalta, että [EY] 87 ja [EY] 88 artiklaa noudatetaan?”