ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Joukkovähentämiset – Direktiivi 98/59 – Joukkovähentämisen käsite – Työsopimuksen päättäminen, joka tapahtuu ilman työntekijän suostumusta ja joka riippuu työnantajan tahdosta riippumattomista seikoista, kuuluu käsitteen soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla joukkovähentämisen käsitteellä on oma merkityksensä yhteisön oikeudessa, eikä sitä voida määritellä viittaamalla jäsenvaltioiden lainsäädäntöihin. Sitä on tulkittava siten, että se ei koske pelkästään rakenteellisista, teknologisista tai suhdannevaihteluihin liittyvistä syistä tehtyjä irtisanomisia vaan kaikkia työsopimuksen päättämisiä, joita työntekijä ei ole halunnut ja joihin ei siis ole hänen suostumustaan. Näin ollen työsopimuksen päättäminen ilman työntekijän suostumusta ei voi jäädä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle pelkästään siitä syystä, että se on riippuvainen työnantajan tahdon ulkopuolisista seikoista. Direktiivin tavoitteet, jotka koskevat nykyistä paremman suojan antamista työntekijöille joukkovähentämistilanteessa, saavutettaisiin vain osittain, jos direktiivin järjestelmää ei sovellettaisi tällaiseen työsopimuksen päättämiseen.

(ks. 49, 50, 52, 53, 60 ja 66 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Tiettyjen peltokasvien viljelijöiden tuet – Peltokasvien viljelyyn tai kesannointiin käytetyistä pinta-aloista maksettava korvaus – Pysyvässä viljelyksessä olevien alueiden jääminen korvauksen ulkopuolelle – Käsite – Alueet, joita ei ole hyödynnetty, kuuluvat käsitteen soveltamisalaan

(Neuvoston asetuksen N:o 1765/92 9 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1251/1999 7 artikla)

2. Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Tiettyjen peltokasvien viljelijöiden tuet – Peltokasvien viljelyyn tai kesannointiin käytetyistä pinta-aloista maksettava korvaus – Pysyvässä viljelyksessä olevien alueiden jääminen korvauksen ulkopuolelle – Seikka, jonka vuoksi maiden oleminen hedelmäpuiden pysyvässä viljelyksessä päättyy

(Neuvoston asetuksen N:o 1765/92 9 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1251/1999 7 artikla)

3. Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Tiettyjen peltokasvien viljelijöiden tuet – Peltokasvien viljelyyn tai kesannointiin käytetyistä pinta-aloista maksettava korvaus – Pysyvässä viljelyksessä olevien alueiden jääminen korvauksen ulkopuolelle – Alueet, joiden pysyvässä viljelyksessä oleminen on päättynyt – Alueiden muussa kuin maatalouskäytössä olemisen edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 1765/92 9 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1251/1999 7 artikla)

Tiivistelmä

1. Tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille annetun asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille annetun asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, ettei pysyvässä viljelyksessä olevien alueiden korvausten ulkopuolelle jäämisen edellytyksenä ole näiden alueiden hyödyntäminen eikä erityisesti torjunta-aineiden käyttäminen tai sadonkorjuiden suorittaminen, koska nämä säännökset koskevat ainoastaan mainittujen alueiden käyttämistä ilman, että vaadittaisiin niiden varsinaista hyödyntämistä.

(ks. 15 ja 19 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille annetun asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille annetun asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa, joissa jätetään pysyvässä viljelyksessä olevat alueet korvausten ulkopuolelle, on tulkittava siten, että alueiden pysyvässä viljelyksessä oleminen päättyy omenantuotannon osalta silloin, kun hedelmäpuut on kaadettu, vaikka niitä ei olisi viety pois. Pelkkä puiden kaatamispäätös ilman sen täytäntöönpanoa ei kuitenkaan päätä alueiden pysyvässä viljelyksessä olemista.

(ks. 23 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)

3. Tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille annetun asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille annetun asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa, joissa jätetään pysyvässä viljelyksessä olevat alueet korvausten ulkopuolelle, on tulkittava siten, että alueiden, joiden pysyvässä viljelyksessä oleminen on päättynyt, on katsottava olevan muussa kuin maatalouskäytössä, jos on osoitettu, ettei niitä ole tarkoitettu muiden kasvien tai eläinten tuotantoon.

(ks. 27 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tulliliitto – Tullivelan syntyminen tavaroiden säännösten vastaisen tuonnin seurauksena – Velallisen käsite – Kansallinen lainsäädäntö, jossa maahantuonnin toteuttaneen henkilön työnantaja on sisällytetty velallisen käsitteeseen – Hyväksymisedellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 202 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

Yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen N:o 2913/92 202 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, ettei kansallinen säännös, jossa säädetään, että tapauksessa, jossa tuontitullien alainen tavara on tuotu säännösten vastaisesti yhteisön tullialueelle, työnantaja on yhteisvastuussa sellaisen työntekijänsä tullivelasta, joka on tuonut tavaran työnantajansa antamia tehtäviä hoitaessaan, ole sen kanssa ristiriidassa, mikäli kyseisessä säännöksessä edellytetään, että työnantaja on osallistunut tavaroiden tuontiin ja on tiennyt tai sen olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tuonti oli säännösten vastaista.

(ks. 45 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan yhteisöjen omat varat – Yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta annettu asetus – Sääntöjenvastaisuuksia koskevat seuraamusmenettelyt – Vanhentumisaika – Välitöntä sovellettavuutta koskeva edellytys

(Neuvoston asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohta ja 3 artiklan 1 kohta)

2. Euroopan yhteisöjen omat varat – Yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta annettu asetus – Sääntöjenvastaisuuksia koskevat seuraamusmenettelyt – Vanhentumisaika – Keskeyttävää toimea koskeva edellytys

(Neuvoston asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäinen ja kolmas alakohta)

Tiivistelmä

1. Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta annetun asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohta, jossa vahvistetaan seuraamusmenettelyä koskeva neljän vuoden vanhentumisaika sääntöjenvastaisuuden tapahtumisesta, on välittömästi sovellettava jäsenvaltioissa, myös maataloustuotteiden vientitukien alueella, koska alakohtaista yhteisön säännöstöä lyhyemmästä – ei kuitenkaan kolmea vuotta lyhyemmästä – vanhentumisajasta tai kansallista säännöstöä pidemmästä vanhentumisajasta ei ole annettu.

(ks. 32 ja 35 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta annetun asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että kyseessä olevalle yritykselle tehty ilmoitus tullitarkastuksesta on saman artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun vanhentumisajan katkaiseva sääntöjenvastaisuutta koskeva tutkinta‑ tai menettelytoimi vain sillä edellytyksellä, että toimenpiteet, joihin sääntöjenvastaisuutta koskevat epäilyt kohdistuvat, on rajattu ilmoituksessa riittävän täsmällisesti.

(ks. 43 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous — Yhteinen markkinajärjestely — Maito ja maitotuotteet — Maidon lisämaksu — Suoramyynti kuluttajalle — Tuottajan varastokirjanpitoa koskeva velvollisuus — Ulottuvuus — (Komission asetuksen N:o 536/93 7 artiklan 1 kohdan f alakohta)

Tiivistelmä

Maito- ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 536/93 7 artiklan 1 kohdan ensimmäistä virkettä ja f alakohtaa on tulkittava niin, että varastokirjanpidosta, jota sellaisen tuottajan, jolla on suoramyyntiä koskeva viitemäärä, on pidettävä, on ilmettävä ainoastaan kuukausittain tuotekohtaisesti myydyt määrät maitoa ja/tai maitotuotteita.

(ks. 38 kohta ja tuomiolauselma
Asia C-109/02

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Saksan liittotasavalta

”Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Kuudes arvonlisäverodirektiivi — Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään alennetun verokannan soveltamisesta musiikkiyhtyeisiin ja solisteihin sillä edellytyksellä, että viimeksi mainitut itse ovat konsertin järjestäjiä”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 23.10.2003 I-12693

Tuomion tiivistelmä

Verotus – jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – jäsenvaltioiden oikeus soveltaa alennettua verokantaa tiettyihin tavaroiden luovutuksiin ja palvelujen suorituksiin – Alennetun verokannan soveltamista konserttien järjestäjälle palveluja tuottavien musiikkiyhtyeiden suorituksiin ja yleisen verokannan soveltamista konserttien järjestäjän lukuun työskentelevien solistien suorituksiin ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan kolmas alakohta)

Sellainen jäsenvaltio ei noudata jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan kolmannen alakohdan mukaisia velvoitteitaan, joka soveltaa arvonlisäveron alennettua verokantaa välittömästi yleisölle tai konsertin järjestäjälle palveluja tuottavien musiikkiyhtyeiden suorituksiin samoin kuin välittömästi yleisölle palveluja tuottavien solistien suorituksiin, mutta soveltaa järjestäjän lukuun työskentelevien solistien suorituksiin arvonlisäveron yleistä verokantaa.

Jäsenvaltioiden on alennetun verokannan soveltamista koskevaa toimivaltaa käyttäessään nimittäin noudatettava verotuksen neutraalisuuden periaatetta, jonka vastaista on se, että keskenään samankaltaisia ja näin ollen kilpailevia tavaroita tai palveluja kohdellaan arvonlisäverotuksessa eri tavalla, joten näihin tavaroihin tai palveluihin on sovellettava yhtenäistä verokantaa.

(ks. 19, 20 ja 28 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus — Asianajajat — Direktiivi 77/249/ETY — Asianajajan kulujen korvaaminen asian hävinneen asianosaisen toimesta — Sellainen oikeuskäytäntöön perustuva sääntö, jonka mukaan toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden asianajajien palkkiot korvataan enintään kansallisiin asianajajiin sovellettavaan maksutaulukkoon perustuvaan määrään asti, on sallittu — Paikallisen asianajajan kulujen korvaamatta jättäminen silloin, kun on olemassa velvollisuus työskennellä yhdessä tällaisen asianajajan kanssa, ei ole sallittua — (EY 49 ja EY 50 artikla; neuvoston direktiivin 77/249/ETY 4 artikla)

Tiivistelmä

EY 49 ja EY 50 artiklaa sekä asianajajien palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta annettua direktiiviä 77/249/ETY on tulkittava siten, että niiden kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion oikeuskäytännön mukainen sääntö, jonka mukaan niiden kulujen määrä, jotka aiheutuvat toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen asianajajan tarjoamista palveluista ja jotka asian hävinneen asianosaisen on korvattava voittaneelle asianosaiselle, on enintään se, joka olisi aiheutunut, jos asiassa olisi käytetty kyseiseen valtioon sijoittautunutta asianajajaa.

Kyseisen direktiivin 4 artiklassa mainittuja asumista tai ammatilliseen järjestöön kuulumista koskevia vaatimuksia lukuun ottamatta

asianajajan rajojen yli tarjoamiin palveluihin voidaan soveltaa kaikkia muita vastaanottavassa jäsenvaltiossa voimassa olevia ehtoja ja sääntöjä ja myös yhteen jäsenvaltioon sijoittautuneen asianajajan kulujen korvaamiseen voidaan näin ollen soveltaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneisiin asianajajiin sovellettavia sääntöjä.

EY 49 artiklaa ja direktiiviä 77/249/ETY on kuitenkin tulkittava siten, että niiden kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion oikeuskäytännön mukainen sääntö, jonka mukaan asianosainen, joka on voittanut asiassa, jossa sitä on edustanut toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut asianajaja, ei voi tämän asianajajan kulujen lisäksi saada asian hävinneeltä asianosaiselta korvausta sellaisen asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa toimivan asianajajan kuluista, jonka oli kyseisen kansallisen lainsäädännön mukaan työskenneltävä yhdessä ensisijaisen asianajajan kanssa.

Velvollisuus käyttää asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa toimivan asianajajan palveluita merkitsee näet sitä, että siitä aiheutuvat kulut ovat välttämättömiä asianosaisen asianmukaiseksi edustamiseksi oikeudenkäynnissä. Sillä, että kyseisiä kuluja ei yleisesti oteta huomioon siinä määrässä, joka hävinneen osapuolen on korvattava, rangaistaan asian voittanutta asianosaista, minkä seurauksena yksityisiä kehotetaan voimakkaasti olemaan käyttämättä toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneita asianajajia. Tämä merkitsisi näin ollen kyseisten asianajajien palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittamista ja direktiivillä toimeen pannun kaltaiseen alan yhdenmukaistamiseen vaikuttamista.

ks. 29─31, 39 ja 41 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta
«Työntekijöiden vapaa liikkuvuus – EY:n perustamissopimuksen 48 artikla (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) – Työntekijän käsite – Lyhytaikainen työsopimus, jonka kesto on määritetty etukäteen – Työntekijän aseman säilyttäminen työsopimuksen päättymisen jälkeen – Asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen sosiaalisten etujen myöntämisedellytykset – Opintotuki»
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus — Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen — Liikevaihtoverot — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Veron peruste — Tavaroiden luovutus — Jäsenvaltion mahdollisuus sulkea ulkopuolelle varallisuuskokonaisuuden siirto kokonaan tai osittain — (Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 5 artiklan 8 kohta)

Tiivistelmä

Kuudennen arvonlisäverodirektiivin 5 artiklan 8 kohtaa on tulkittava niin, että kun jäsenvaltio on käyttänyt kohdan ensimmäisessä virkkeessä annettua mahdollisuuttaan katsoa, että arvonlisäverotuksessa tavaroiden luovutusta ei tapahdu, kun kyseessä on varallisuuskokonaisuuden siirto, tämä sääntö, jonka mukaan kyseessä ei ole tavaroiden luovutus, pätee ─ jollei muuta johdu siitä, että on käytetty mahdollisuutta rajoittaa soveltamista saman kohdan toisessa virkkeessä tarkoitetuissa tapauksissa ─ kaikkiin siirtoihin, jotka käsittävät liikkeen tai yrityksen itsenäisen osan, joka muodostuu aineellisista ja mahdollisesti aineettomista osatekijöistä, jotka yhdessä muodostavat yrityksen tai osan yrityksestä, joka voi harjoittaa itsenäistä taloudellista toimintaa. Siirrossa luovutuksensaajana olevan tarkoituksena on kuitenkin oltava näin siirretyn liikkeen tai yrityksen osan toiminnan harjoittaminen eikä pelkästään kyseisen toiminnan lopettaminen ja mahdollinen varaston myyminen.

Sitä vastoin mainitussa säännöksessä ei edellytetä luovutuksensaajan ennen siirtoa harjoittavan samantyyppistä taloudellista toimintaa kuin luovuttaja.

Kyseisen säännöksen vastaista on, että jäsenvaltio rajoittaa mainitun säännön, jonka mukaan kyseessä ei ole tavaroiden luovutus, soveltamisen pelkästään sellaisiin varallisuuskokonaisuuden siirtoihin, joissa luovutuksensaajalla on toimilupa sitä taloudellista toimintaa varten, jonka harjoittamisen tämä kokonaisuus mahdollistaa.

ks. 45, 46 ja 55 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Siirtotyöläisten sosiaaliturva — Työttömyys — Kokonaan työttömänä oleva rajatyöntekijä — Työnhaku yhdestä tai useammasta muusta jäsenvaltiosta — Oikeus etuuksiin säilyy siinä jäsenvaltiossa, jossa henkilö asuu — (Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 69 artikla ja 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio ei ole noudattanut sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 2001/83, 69 ja 71 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on estänyt kokonaan työttömiä rajatyöntekijöitä käyttämästä kyseisen asetuksen 69 artiklassa säädettyä mahdollisuutta lähteä kyseisessä säännöksessä säädetyin edellytyksin yhteen tai useampaan jäsenvaltioon hakeakseen siellä työtä säilyttäen silti oikeutensa työttömyysetuihin.

Ainoastaan se jäsenvaltio, jossa henkilö asuu, on toimivaltainen ─ lainsäädäntönsä mukaisesti ja laitostensa välityksellä ─ suorittamaan työttömyysetuuden asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitetulle työttömälle rajatyöntekijälle. Tästä seuraa, että niin ikään ainoastaan kyseinen jäsenvaltio voi varmistaa näiden etuuksien mahdollisen säilymisen rajatyöntekijällä, kun hän lähtee toiseen jäsenvaltioon hakeakseen siellä työtä.

ks. 33 ja 48 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettava yhteinen verojärjestelmä - Direktiivi 90/435/ETY - Jäsenvaltioon sijoittautuneen emoyhtiön toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden tytäryhtiöiden yhtiöpääomasta omistamiin osuuksiin liittyvät kulut - Vähennyskelpoisuudelle asetettu edellytys, jonka mukaan kulujen on myötävaikutettava verotettavan voiton saamiseen ensin mainitussa jäsenvaltiossa, mitä ei voida perustamissopimuksen 52 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) perusteella hyväksyä

(EY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla); neuvoston direktiivi 90/435/ETY)

Tiivistelmä

$$Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä annetun direktiivin 90/435/ETY kanssa on ristiriidassa direktiiviä EY:n perustamissopimuksen 52 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) valossa tulkittaessa kansallinen säännös, jonka mukaan jäsenvaltioon sijoittautuneen emoyhtiön voitosta kannettavaa veroa määrättäessä sallitaan emoyhtiön toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen tytäryhtiön yhtiöpääomasta omistamaan osuuteen liittyvien kulujen vähentäminen vain, jos nämä kulut välillisesti myötävaikuttavat verotettavan voiton saamiseen jäsenvaltiossa, johon emoyhtiö on sijoittautunut.

( ks. 43 kohta ja tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Vilja - Tavallinen vehnä - Pysyvä tarjouskilpailujärjestelmä - Vakuuden vapauttaminen - Edellytys - Todisteiden esittäminen siitä, että tuote on saatettu kulutukseen kohdemaassa - Määräaika - Mahdollisuus ylittää säännösten mukainen määräaika ylivoimaisen esteen tapauksessa tai myöntää lisäaikaa

(Komission asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 2 kohta ja komission asetuksen N:o 2372/95 8 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan toinen luetelmakohta)

Tiivistelmä

$$Pysyvien tarjouskilpailujen avaamisesta Ranskan ja Saksan interventioelinten hallussaan pitämän leipävehnän viemiseksi tiettyihin AKT-maihin markkinointivuoden 1995/1996 aikana annetun asetuksen N:o 2372/95 8 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan toista luetelmakohtaa on tulkittava siten, että suuruudeltaan 40 ecua tonnilta olevan vakuuden vapauttamiseksi tarvittava todiste tuotteen tuonnista kyseisiin AKT-maihin on esitettävä maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2955/94, 47 artiklan 2 kohdan mukaisesti 12 kuukauden kuluessa ajankohdasta, jona vientitodistus on hyväksytty, lukuun ottamatta ylivoimaista estettä tai tilannetta, jossa viejä ei ole kyennyt esittämään todistetta tässä määräajassa, vaikka se on osoittanut toimineensa mahdollisimman nopeasti hankkiakseen sen, ja toimivaltainen viranomainen on myöntänyt sille lisäaikaa.

( ks. 44, 48, 49 ja 51 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka - Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Työntekijän suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa - Direktiivi 80/987/ETY - Työnantajan maksukyvyttömyyden alkamisen käsite - Kansallista säännöstä, jossa määritellään maksukyvyttömyyden alkamispäiväksi maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamishakemusta koskevan päätöksen tekopäivä, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohta ja 4 artiklan 2 kohta)

2. Sosiaalipolitiikka - Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Työntekijän suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa - Direktiivi 80/987/ETY - Työsuhteen käsite

(Neuvoston direktiivin 80/987/ETY 3 ja 4 artikla)

Tiivistelmä

1. Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu työnantajan maksukyvyttömyyden alkaminen on yhteisön oikeuden käsite, jota on tulkittava yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa.

Kyseisiä artikloja on tulkittava siten, että niiden kanssa on ristiriidassa kansallisen lainsäädännön säännös, jossa määritellään, että työnantajan maksukyvyttömyyden alkamispäivä on maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamishakemusta koskevan päätöksen tekopäivä eikä kyseisen hakemuksen jättämispäivä.

( ks. 30 ja 48 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta )

2. Koska työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 80/987/ETY 3 ja 4 artiklassa tarkoitettu työsuhteen käsite on välttämätön osatekijä palkkaturva-ajanjakson määrittelemiseksi, sitä on tulkittava yhteisössä yhdenmukaisesti ja siten, ettei se kata ajanjaksoja, jotka eivät luonteensa vuoksi voi johtaa maksamattomiin palkkasaataviin. Näin ollen se ei kata ajanjaksoa, jonka aikana työsuhde on hoitovapaan johdosta keskeytynyt ja jonka perusteella ei tästä syystä synny lainkaan oikeutta palkkaan.

( ks. 41 ja 44 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valitus - Oikeussuojan tarve - Edellytykset - Hyöty valittajalle

(EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artikla)

2. Henkilöstö - Ylennys - Hallinnon harkintavalta - Tuomioistuinvalvonnan rajat

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

Tiivistelmä

1. Valittajalla on oikeussuojan tarve vain, jos valituksen tuloksesta voi olla sille jotakin hyötyä.

Valitus voi tuottaa toimielimelle hyötyä, kun tämä voisi, jos valitus hyväksyttäisiin, periä takaisin sen palkan, joka virkamiehelle maksettiin takautuvasti valituksenalaisen tuomion täytäntöönpanemiseksi. Valituksenalaisen tuomion kumoaminen tuottaisi lisäksi toimielimelle joka tapauksessa varmaa hyötyä, koska tämän kumoamisen avulla toimielin voisi suojautua lopullisesti vahingonkorvausvaatimukselta, jonka virkamies voisi esittää sellaisen vahingon johdosta, jonka hän väittäisi itselleen aiheutuneen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kumoamasta riidanalaisesta päätöksestä.

( ks. 28, 30 ja 31 kohta )

2. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukaisessa ylennyspäätöksessä huomioon otettavia yksikön etua sekä hakijoiden pätevyyttä ja ansioita arvioidessaan nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta, ja yhteisöjen tuomioistuinten harjoittaman valvonnan on tällä alalla rajoituttava sen tutkimiseen, onko hallinto pysynyt kohtuuden rajoissa ja onko se syyllistynyt ilmeiseen harkintavaltansa väärinkäyttöön, kun otetaan huomioon se, millä tavalla ja millä perusteilla hallinto on voinut ratkaisuunsa päätyä. Yhteisöjen tuomioistuimet eivät siis voi korvata nimittävän viranomaisen hakijoiden pätevyydestä ja ansioista tekemää arviointia omalla arvioinnillaan.

( ks. 35 kohta )