ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

15 päivänä joulukuuta 1999

Asia T-144/98

Dino Cantoreggi

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Ylennys — Ansioiden vertailu”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-1325

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan loimottavaksi päätös olla ylentämättä kantajaa.

Ratkaisu:

Kumotaan Euroopan parlamentin 12.2.1998, 25.2.1998 ja 22.6.1998 tekemät päätökset, jotka koskevat N: n nimittämistä osaston ”rakennusten tekninen hallintotoimi” johtajan virkaan, kantajan tätä virkaa koskeneen hakemuksen hylkäämistä ja hänen asiasta tekemänsä oikaisuvaatimuksen hylkäämistä. Euroopan parlamentti velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja kantajan oikeudenkäyntikuluista. Asiassa väliintulijaksi hyväksytty N vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Ilmoitus avoimesta virasta – Ilmoitus toimielinten välisestä siirrosta – Ilmoituksen tarkoitus – Hakijoiden ansioiden vertailu – Hallintoviranomaisen harkintavallan rajat – Niiden edellytysten noudattaminen, jotka on asetettu avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa – Tuomioistuinvalvonta

Avointa virkaa koskevan ilmoituksen, samoin kuin toimielinten välistä siirtoa koskevan ilmoituksen, tarkoituksena on asettaa ne oikeudelliset puitteet, joissa täytettävänä olevaa virkaa hakeneiden ansioita vertaillaan.

Arvioidessaan, onko nimittävä viranomainen noudattanut näitä oikeudellisia puitteita, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on ensiksi selvitettävä, mitkä olivat avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa vaaditut edellytykset, ja tämän jälkeen sen on tarkistettava, täyttikö valittu hakija tosiasiallisesti nämä edellytykset. Tällaisessa tutkinnassa on kuitenkin, ottaen huomioon ne pohdinnat, jotka ovat saattaneet olla perusteena viranomaisen arviolle, rajoituttava tutkimaan vain sitä, onko hallintoviranomainen toiminut kohtuuden rajoissa, ja sitä, ettei se ole käyttänyt toimivaltaansa ilmeisen virheellisesti. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näet voi korvata omalla arvioinnillaan sitä arviointia, jonka nimittävä viranomainen on tehnyt nimitetyn hakijan pätevyydestä.

(ks. 25-27 kohta)

Viittaukset: asia C-343/87, Culin v. komissio, 7.2.1990 (Kok. 1990, s. I-225, 19 kohta) ja asia T-159/96, Wenk v. komissio, 12.5.1998 (Kok. H. 1998, s. II-593, 24 ja 64 kohta).
Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan mukaisen virkamiehelle vastaisen päätöksen perustelemisen tarkoituksena on toisaalta mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuin voi valvoa päätöksen lainmukaisuutta ja toisaalta antaa sille, jota asia koskee, riittävät perusteet sen tutkimiseksi, onko päätös perusteltu vai ei. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö ja esitettyjen perustelujen luonne. Asiantuntijalääkärin kielteinen lausunto, jossa ei täsmennetä sen perustana olevia lääketieteellisiä arviointeja, voi tältä osin olla riittävä, vaikkakin niukka perustelu hallinnolliselle päätökselle, joka on tehty kylpylähoitokulujen korvaamista koskevasta ennakkosuostumushakemuksesta. Sairauskulujen korvaamista koskevien sääntöjen mukaan tällainen suostumus annetaan vain, jos maksutoimiston asiantuntijalääkäri on katsonut hoidon olevan ehdottoman välttämätön. Joka tapauksessa silloin, kun se, jota päätös koskee, pyytää saada tietoonsa koko lääkärinlausunnon, jonka perusteella riidanalainen päätös on tehty, toimielimellä on velvollisuus täydentää perusteluja tällä tavoin. Tämä velvollisuus täytetään, kun kyseessä oleva toimielin täydentää oikeudenkäyntiä edeltävässä hallinnollisessa menettelyssä riidanalaisen päätöksen niukkoja perusteluja päätöksen saajan tekemään valitukseen antamassaan vastauksessa liittämällä siihen kaikki asiantuntijalääkärin lausunnon ratkaisevat perustekijät.

(ks. 27-32 kohta)

Viittaukset: asia 195/80, Michel v. parlamentti, 26.11.1981 (Kok. 1981, s. 2861, 22 kohta); asia T-80/92, Turner v. komissio, 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1465, 62 kohta); asia T-169/95, Quijano v. komissio, 6.5.1997(Kok. H. 1997, s. II-273); asia T-159/95, Dricot ym. v. komissio, 17.12.1997(Kok. H. 1997, s. II-1035,49 kohta); asia T-131/97, Gómez de Enterria y Sanchez v. parlamentti, 17.11.1998 (Kok. H. 1998, s. II-1855,48 kohta); asia C-316/97P, parlamentti v. Gaspari, 19.11.1998(Kok. 1998, s. I-7597, 26 ja 29 kohta) ja julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus em. asiassa C-316/97, ratkaisuehdotuksen20 kohta.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 EHTY - Kivihiiliteollisuudelle myönnetyt tuet - Komission antama hyväksyntä - Tuen maksamisen jälkeen annetun hyväksynnän sallittavuus

(EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohta, päätöksen N:o 3632/93/EHTY 1, 2, 3, 4, 5, 8 ja 9 artikla)

2 EHTY - Kivihiiliteollisuudelle myönnetyt tuet - Tukien kieltäminen - Komission hyväksyntä - Edellytykset - Tuotantokustannusten merkittävä vähentäminen, joka mahdollistaa tukien pienentämisen

(EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohta, päätöksen N:o 3632/93/EHTY 3 artikla)

Tiivistelmä

1 Komissiolla on jäsenvaltioiden kivihiiliteollisuuden hyväksi toteuttamia toimia koskevasta yhteisön järjestelmästä tehdyn päätöksen N:o 3632/93/EHTY nojalla toimivalta hyväksyä takautuvasti tuki, joka on jo maksettu ilman komission ennakkohyväksyntää.

2 Jäsenvaltioiden kivihiiliteollisuuden hyväksi toteuttamia toimia koskevasta yhteisön järjestelmästä tehdyn päätöksen N:o 3632/93/EHTY mukaan toimintatukien hyväksymisen edellytyksenä on, että tukea saavat yritykset ovat vähentäneet merkittävästi tuotantokustannuksiaan ja siten mahdollistaneet näiden tukien pienenemisen.
Työsopimuksen tekemiseen oikeutetulla viranomaisella on hyvin laaja harkintavalta, kun se arvioi henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan nojalla väliaikaisten toimihenkilöiden pätevyyttä ja työkokemusta. Tuomioistuin ei voi omalla harkinnallaan korvata kyseisen viranomaisen harkintaa, vaan tuomioistuinvalvonnassa on rajoituttava sen tutkimiseen, ettei viranomainen ole käyttänyt selvästi virheellisellä tavalla harkintavaltaansa.

Työsopimuksen tekemiseen oikeutetun viranomaisen toimivalta nimittää henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan nojalla vasta palkattu väliaikainen toimihenkilö peruspalkkaryhmän tai keskipalkkaryhmän ylempään palkkaluokkaan, on oikeus, jota on pidettävä poikkeuksena yleisistä palkkaluokan määrityssäännöistä. Kyseinen viranomainen ei siten ole velvollinen soveltamaan tätä säännöstä, ei edes poikkeuksellisen pätevään hakijaan.

Oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen edellyttää kolmen edellytyksen toteutumista. Yhteisön hallintoelimen on ensiksikin täytynyt toimittaa kyseessä olevalle henkilölle täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät takeet, jotka on antanut valtuudet omaava ja luotettava taho. Näiden takeiden on toiseksi oltava sellaisia, että ne saavat aikaan perustellun odotuksen sen henkilön mielessä, jolle ne on osoitettu. Annettujen takeiden täytyy kolmanneksi olla sovellettavien normien mukaisia.

Avoinna olevia väliaikaisia toimia koskeva toimenkuvaluettelo — jonka toimielin on osoittanut henkilöille, jotka ovat ilmaisseet kiinnostuksensa jättää hakemuksensa ja jonka tavoitteena on kuvata avoinna oleviin eri toimiin liittyvät tehtävät ja ilmaista niiden hakemiselle asetetut yleiset ja erityiset pätevyysvaatimukset — on katsottava liian yleiseksi ja ehdolliseksi, jotta sen perusteella voisi syntyä perusteltu luottamus tulla palkatuksi palkkaryhmän ylempään palkkaluokkaan.

(ks. 70 ja 71 kohta)

Viittaukset: asia 112/80, Dürbeck, 5.5.1981 (Kok. 1981. s. 1095, 48 kohta);asia 162/84, Vlachou v. tilintarkastustuomioistuin, 6.2.1986 (Kok. 1986, s. 481, 6 kohta); em. asia Chomel v. komissio, 27.3.1990 (28 kohta); asia T-3/92, Latham v. komissio, 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-83, 58 kohta); asia T-235/94, Galtieri v. parlamentti, 27.2.1996 (Kok. H. 1996, s. II-129, 63 ja 64 kohta); asia T-56/96, Maccaferri v. komissio, 17.2.1998 (Kok. H. 1998. s. II-, 54 kohta) ja yhdistetyt asiat T-66/96 ja T-221/97, Mellett v. yhteisöjen tuomioistuin, 21.7.1998 (Kok. H. 1998, s. II-1305, 106 ja 107 kohta).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Yhteinen kauppapolitiikka - Polkumyynniltä suojautuminen - Polkumyynnin vastainen menettely - Tutkimuksessa kyseessä olevalle viejälle osoitettu lopullinen ilmoitus - Tiedon lähettäminen kotipaikkaan - Sääntöjenmukaisuus - Pyyntö antaa ilmoitus tiedoksi toiseen osoitteeseen - Vaikutusten puuttuminen - Lailliselle edustajalle tiedottamista koskevan velvollisuuden puuttuminen

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 20 artikla)

2 Yhteinen kauppapolitiikka - Polkumyynniltä suojautuminen - Vahinko - Tuonnin määrä - Konserniin kuuluvien yritysten toteuttaman tuonnin huomioonottaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 3 artikla)

3 Yhteinen kauppapolitiikka - Polkumyynniltä suojautuminen - Vahinko - Huomioonotettavat tekijät - Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrä - Tuonnin vaikutusten arvioiminen siten, että tuonti otetaan huomioon kokonaisuutena eikä viejäkohtaisesti - Yhdenvertaista kohtelua koskevan periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen - Loukkaamatta jättäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 3 artikla)

Tiivistelmä

1 Komissio on antanut polkumyynnin vastaisen perusasetuksen N:o 384/96 20 artiklassa tarkoitetun lopullisen ilmoituksen sääntöjenmukaisesti tiedoksi polkumyyntitutkimuksen kohteena olevan tuotteen viejälle, kun ilmoitus on lähetetty viejän kotipaikkaan, myös siinä tapauksessa, että tämä yritys olisi nimenomaisesti pyytänyt komissiota lähettämään ilmoituksen sille tiedoksi toiseen osoitteeseen. Tämän 20 artiklan säännöksissä ei aseteta komissiolle velvollisuutta varmistua siitä, että lopullinen ilmoitus on annettu tiedoksi kyseisen viejän oikeudelliselle asiamiehelle.

2 Pelkästään se seikka, että tuonti on tapahtunut itse konsernin sisällä, ei riitä sulkemaan tuontia pois polkumyynnin vastaisen perusasetuksen N:o 384/96 3 artiklan soveltamisalasta.

3 Polkumyynnin vastaisen perusasetuksen N:o 384/96 ja vuoden 1994 polkumyyntikoodin missään säännöksessä ei velvoiteta yhteisön toimielimiä tutkimaan polkumyynnin vastaisessa menettelyssä, onko jokainen polkumyyntiä harjoittava viejä erikseen myötävaikuttanut, tai missä määrin se on niin tehnyt, yhteisön teollisuudelle aiheutuneeseen vahinkoon. Vahinkoa on arvioitava kokonaisvaltaisesti, ja on perusteltua tutkia koko tuonnin vaikutusta yhteisön tuotannonalaan ja ryhtyä riittäviin toimenpiteisiin kaikkien viejien osalta, vaikka jokaisen viejän vienti erikseen tarkasteltuna olisi vähäistä.

Toimija ei tämän takia voi vientinsä vähäisen määrän perusteella vedota yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen, koska vahingon toteamista varten hänen ei voida katsoa olevan erilaisessa asemassa kuin huomattavia määriä vieneen toimijan. Hän ei myöskään voi vedota suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen, sillä yhteisön teollisuudenalan suojelu saattaa edellyttää, että vähäinenkin vienti otetaan huomioon vahinkoa todettaessa.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Vahingonkorvauskanne - Vanhentumisaika - Alkamisajankohta - Korvausvastuu, joka johtuu asetuksesta N:o 857/84, jonka mukaan sellaisille maidontuottajille, jotka ovat antaneet maidon kaupan pitämisestä luopumista tai tuotannon muuttamista koskevan sitoumuksen, ei myönnetä viitemäärää - Huomioon otettava ajankohta - Väliaikainen luopuminen vetoamasta vanhentumiseen - Toimenpide, joka ei keskeytä määräaikaa

(EY:n perustamissopimuksen 178 ja 215 artikla; EY:n tuomioistuimen perussäännön 43 artikla, neuvoston asetukset N:o 1078/77, N:o 857/84 ja N:o 2187/93; neuvoston ja komission tiedonanto 92/C 198/04)

Tiivistelmä

Yhteisöä vastaan sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun alalla nostettuja kanteita koskeva EY:n tuomioistuimen perussäännön 43 artiklassa tarkoitettu vanhentuminen voi alkaa kulua vasta, kun kaikki vahingonkorvausvelvollisuuden perusteena olevat edellytykset ovat täyttyneet, eli silloin kun kysymyksessä on lainsäädäntötoimesta aiheutuva vastuu, vanhentumisaika ei voi alkaa, ennen kuin tästä toimesta aiheutuvat vahinkoseuraukset ovat syntyneet.

Kun kysymys on sellaisille maidon ja maitotuotteiden tuottajille aiheutuneesta vahingosta, joille ei ole siksi, että ne olivat antaneet asetuksen N:o 1078/77 mukaisen sitoumuksen maidon kaupan pitämisestä luopumisesta tai tuotannon muuttamisesta, voitu myöntää asetuksen N:o 857/84 vuoksi viitemäärää, eivätkä ne voineet siten myydä ollenkaan maitoa maksamatta lisämaksua, vanhentumisaika alkoi kulua siitä päivästä lähtien, jona kyseiset tuottajat olisivat maidon kaupan pitämisestä luopumisesta antamiensa sitoumusten päättymisen jälkeen voineet aloittaa uudelleen maidon toimitukset, jos heille ei olisi kieltäydytty myöntämästä viitemäärää, eli kun sitoumukset olivat päättyneet ennen asetuksen N:o 857/84 voimaantuloa, tämän asetuksen voimaantulosta.

Koska kyseiset vahingot eivät sitä paitsi ole syntyneet välittömästi, vaan niitä on aiheutunut tietyn ajanjakson aikana päivittäin lainvastaisen säännöksen voimassapitämisen takia, perussäännön 43 artiklan mukaisen vanhentumisaikaa koskevan määräyksen mukaan yli viisi vuotta ennen vanhentumisen keskeyttävää tointa syntyneet vahingot ovat vanhentuneita, ilman että vanhentuminen vaikuttaa myöhemmin syntyneisiin oikeuksiin.

Mitä sitten erityisesti tulee vanhentumisen keskeyttävän toimen käsitteeseen, neuvoston ja komission asetuksen N:o 2187/93 myöhempää antamista koskeva tiedonanto, jossa ilmoitetaan kyseisille tuottajille tehtävästä hyvitystarjouksesta, ei ole tällainen toimenpide. Koska tiedonannossa ilmoitettiin pelkästään siitä, että toimielimet rajoittivat itse oikeuttaan vedota vanhentumiseen sellaisia tuottajia vastaan, joihin tällaista rajoitusta voitiin soveltaa asetuksessa N:o 2187/93 tarkoitetuissa tilanteissa, luopuminen lakkasi vaikuttamasta hyvitystarjouksen hyväksymiselle asetetun määräajan päättyessä, josta hetkestä alkaen toimielimet pystyivät siten vetoamaan uudelleen vanhentumiseen, koska tarjousta ei ollut hyväksytty ja koska kannetta ei ollut nostettu.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Komission päätös, jolla hylätään tytäryhtiön hakemus farmakologisesti vaikuttavan aineen sisällyttämisestä sellaisten aineiden luetteloon, joille ei ole vahvistettu jäämien enimmäismäärää - Emoyhtiön nostama kanne - Tutkittavaksi ottaminen

(EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan 4 kohta)

2 Oikeudenkäyntimenettely - Tuomioiden perustelut - Kumoamistuomio - Perusteluiden samanlaisuus aikaisemman tuomion kanssa - Viittaaminen aikaisemman tuomion perusteluihin

Tiivistelmä

1 Muut oikeussubjektit kuin se, jolle päätös on osoitettu, voivat väittää, että päätös koskee niitä erikseen, ainoastaan silloin, kun päätös vaikuttaa oikeussubjektiin tiettyjen, oikeussubjektille ominaisten piirteiden tai sellaisen oikeussubjektille ominaisen tosiasiallisen aseman vuoksi, joka erottaa oikeussubjektin kaikista muista ja yksilöi sen samalla tavalla kuin sen, jolle päätös on osoitettu.

Tämä on tilanne komission sellaisen päätöksen osalta, jolla hylätään hakemus sometriboven sisällyttämisestä asetuksen N:o 2377/90 liitteessä II olevaan sellaisten aineiden luetteloon, joille ei ole vahvistettu jäämien enimmäismäärää, silloin kun kanteen on nostanut emoyhtiö, joka omistaa päätöksen kohteena olevan tytäryhtiönsä kaikki osakkeet ja on siten sen ainoa omistaja ja joka piirre erottaa sen näin ollen kaikista muista ja erityisesti muista kyseisten markkinoiden taloudellisista toimijoista.

2 Koska asianosaisten välillä on kiistatonta, että riidanalainen päätös on kumottava samoilla perusteilla, jotka johtivat siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi kanteen kohteena olevan päätöksen aikaisemmassa tuomiossa, ja koska ei ole mitään sellaista tosiseikkaa tai oikeudellista seikkaa, joka voisi johtaa toisenlaiseen lopputulokseen, on syytä viitata kyseisen tuomion perusteluihin ja siten kumota päätös.
1)

Neuvosto ja komissio velvoitetaan korvaamaan vahinko, joka Wilhelm Pellelle ja Ernst-Reinhard Konradille on aiheutunut asetuksen (ETY) N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun maksun soveltamista maito- ja maitotuotealalla koskevista yleisistä säännöistä 31.3.1984 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 857/84, sellaisena kuin se on täydennettynä asetuksen N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun lisämaksun yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 16.5.1984 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 1371/84, soveltamisesta siltä osin kuin näissä asetuksissa ei säädetty viitemäärän myöntämisestä tuottajille, jotka maidon ja maitotuotteiden kaupan pitämisestä luopumista ja lypsykarjan tuotannon muuttamista koskevasta palkkiojärjestelmästä 17.5.1977 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1078/77 nojalla antamansa sitoumuksen vuoksi eivät olleet toimittaneet maitoa asianomaisen jäsenvaltion käyttämän viitevuoden aikana.
55

Vaikka komission olisi pitänyt arvioida kantajan esittämää pyyntöä asetuksen N:o 1697/79 5 artiklan 2 kohdan perusteella (ks. edellä 40 kohta), on kuitenkin todettava, että asetuksen N:o 1430/79 13 artiklalla ja asetuksen N:o 1697/79 5 artiklan 2 kohdalla on sama tavoite eli tuonti- tai vientitullien jälkikannon rajoittaminen sellaisiin tapauksiin, joissa se on perusteltua ja sopusoinnussa luottamuksensuojan periaatteen kaltaisen perusperiaatteen kanssa. Kuten edellä 52 kohdassa on jo todettu, tästä seuraa, että jos virhe on havaittavissa asetuksen N:o 1697/79 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, tämä vastaa asetuksen N:o 1430/79 13 artiklassa tarkoitettua ilmeistä huolimattomuutta tai tahallisuutta. Vaikka komissio on tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan tätä tapausta asetuksen N:o 1430/79 13 artiklan perusteella, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tällainen virhe on ainoastaan muodollinen, koska tässä yksittäistapauksessa virheellä ei ole ollut ratkaisevaa vaikutusta komission ratkaisuun asiassa. Riidanalaista päätöstä ei siis ole syytä kumota sillä perusteella, että komission ratkaisun perusta on oikeudellisesti virheellinen.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

EHTY - Terästeollisuuden tuki - Komission antama hyväksyntä - Sellaisten tukien myöntämisedellytykset, jotka on tarkoitettu olemassa olevien laitosten muuttamiseen uusien ympäristönsuojelusäännösten mukaisiksi - Suppea tulkinta - Tukea ei voida myöntää olemassa olevien laitosten korvaamiseen uusilla laitoksilla

(EHTY:n perustamissopimuksen 4 artikla; komission päätös N:o 3855/91/EHTY)

Tiivistelmä

Terästeollisuudelle myönnettävää tukea koskevista yhteisön säännöistä tehdyn päätöksen N:o 3855/91/EHTY 3 artiklan selvän sanamuodon mukaan siinä ei anneta mahdollisuutta myöntää tukea sellaisille yrityksille, jotka päättävät korvata vanhat laitokset uusien ympäristönsuojelustandardien mukaisilla uusilla laitoksilla sen sijaan, että ne pelkästään muuttaisivat näitä olemassa olevia laitoksia, vaikka vuonna 1994 julkaistuissa ympäristönsuojeluun myönnettävää tukea koskevissa suuntaviivoissa annetaan tällainen mahdollisuus.

Ensinnäkin päätöksessä N:o 3855/91/EHTY, jota on tulkittava suppeasti, koska sillä poiketaan EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklasta, vahvistetaan säännöt, joiden mukaan terästeollisuudelle voidaan myöntää tukea tyhjentävästi luetelluissa tapauksissa, ja tämän päätöksen 1 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan periaate, jonka mukaan näitä tukia voidaan pitää yhteisön tukina ja siten yhteismarkkinoiden asianmukaisen toiminnan kannalta soveltuvina ainoastaan, jos ne täyttävät päätöksen 2-5 artiklassa säädetyt edellytykset. Näiden tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille on siten arvioitava näiden säännösten perusteella.

Toiseksi päätöksessä N:o 3855/91/EHTY ei säädetä EY:n ympäristönsuojelua koskevien suuntaviivojen automaattisesta soveltamisesta terästeollisuuden alalla, eikä automaattista soveltamista voida johtaa tämän päätöksen johdanto-osassa mainitusta periaatteesta, jonka mukaan terästeollisuudelle ja muille teollisuuden aloille on taattava yhdenvertainen mahdollisuus ympäristönsuojelutuen saamiseen.

Kolmanneksi ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevissa EY:n suuntaviivoissa, jotka olivat voimassa päätöstä N:o 3855/91/EHTY tehtäessä, ei anneta samanlaista mahdollisuutta kuin vuoden 1994 suuntaviivoissa myöntää tukea yrityksille, jotka päättävät korvata vanhat laitokset uusien ympäristöstandardien mukaisilla uusilla laitoksilla sen sijaan, että ne pelkästään muuttavat olemassa olevat laitoksensa näiden standardien mukaisiksi.
14

DAFSE lähetti kantajalle 25.5.1994 seuraavanlaisen kirjeen: ” — — 1. On totta, että 17 päivänä lokakuuta 1983 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2950/83 6 artiklan mukaan lopullinen päätösvalta saldon maksupyynnöistä kuuluu Euroopan yhteisöjen komissiolle, joka voi keskeyttää ESR:n tuen tai alentaa sitä taikka peruuttaa sen silloin, kun tukea ei ole käytetty tukihakemusta koskevan hyväksymispäätöksen ehtojen mukaisesti. 2. Kuitenkin komission päätös riippuu sen tarkastuksen tuloksista, joka koskee sitä, että saldon maksupyynnön sisältämät tiedot ovat asiallisesti ja kirjanpidollisesti oikeita, ja jonka jäsenvaltiot varmentavat (asetuksen (ETY) N:o 2950/83 5 artiklan 4 kohta). Komissio katsoo nimittäin, että jäsenvaltioilla on parempi mahdollisuus arvioida sitä, ovatko ne menot, jotka tuensaaja on ilmoittanut aiheutuvan kyseisistä toimista, lainmukaisia, tukeen oikeuttavia, kohtuullisia ja todellisia. 3. Kansallisella tasolla DAFSEn tehtävänä on joko itse tai tähän tehtävään valtuutetun kolmannen henkilön välityksellä varmentaa se, että saldon maksupyynnön sisältämät tiedot ovat asiallisesti ja kirjanpidollisesti oikeita (18.1.1991 annetun laintasoisen asetuksen nro 37/91 2 pykälän d kohta); erityisen tilintarkastusviranomaisen osalta ei kuitenkaan edellytetä mainittua valtuutusta, koska sillä itsellään on jo toimivalta tehdä tilien tarkastuksia. 4. Siten erityinen tilintarkastusviranomainen on tarkastanut Eugénio Branco -yhtiön hankkeiden nro 870301 P1 ja nro 870302 P3 yhteydessä toteuttamien toimien tilit. 5. Sen jälkeen kun DAFSEn toimihenkilöt olivat tutkineet kyseiset saldon maksupyynnöt uudestaan ottaen huomioon edellisessä kohdassa mainitun tilien tarkastuksen tulokset, DAFSE toimitti komissiolle pyyntöjä koskevan päätöksensä 30.7.1990 päivätyillä kirjeillä nrot 8241 ja 8243, joista on liitteenä jäljennös. 6. Lisäksi komissio toimittaa päätöksensä ainoastaan silloin, kun se ei ole yhdenmukainen jäsenvaltion päätösten kanssa tai kun hyväksymispäätöksen johdosta maksetaan tietty summa saldona. 7. Esillä olevassa asiassa jäsenvaltion päätös hankkeiden nro 870301 P1 ja nro 870302 P3 saldon maksupyynnöistä oli kielteinen, jolloin DAFSE maksoi välittömästi komissiolle päätöksen mukaisesti Eugenio Branco -yhtiön maksettavina olevat summat (ks. 30.7.1990 annetut maksuluvat nrot 1399/90, 1400/90, 1401/90 ja 1402/90, jotka ovat kirjeiden nrot 8241 ja 8243 liitteinä). Tämän vuoksi komissio ei ollut toimittanut päätöstään maksupyynnöistä, koska yhteisön oikeudet olivat asetuksen (ETY) N:o 2950/83 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti siirtyneet jäsenvaltiolle, joka oli maksanut maksettavat summat, ja komissio on näin ollen katsonut, että nämä asiat oli käsitelty loppuun. — —”.