ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 102/9

Kanne 21.11.2008 – Euroopan yhteisöjen komissio v. Slovakian tasavalta

(Asia C-507/08)

2009/C 102/12

Oikeudenkäyntikieli: slovakia

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: C. Giolito, J. Javorský ja K. Walkerová)

Vastaaja: Slovakian tasavalta

Vaatimukset

— on todettava, ettei Slovakian tasavalta ole noudattanut EY 249 artiklan neljännen kohdan ja valtiontuesta C 25/05 (ex NN 21/05), jonka Slovakian tasavalta on myöntänyt Frucona Košice, a. s. -nimiselle yritykselle, 7.6.2006 tehdyn komission päätöksen (tiedoksiannettu numerolla K(2006) 2082) (1) 2 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole pannut mainittua päätöstä täytäntöön

— Slovakian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio totesi valtiontuesta C 25/05 (ex NN 21/05), jonka Slovakian tasavalta on myöntänyt Frucona Košice, a. s. -nimiselle yritykselle, 7.6.2006 tekemässään päätöksessä, että sellaiset toimenpiteet, joita Slovakian tasavalta on toteuttanut Frucona Košice, a. s:n hyväksi, ovat EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea ja ettei kyseinen tuki sovellu yhteismarkkinoille. Samalla komissio määräsi, että Slovakian on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet laittomasti myönnetyn tuen takaisinperimiseksi.

Fruconalle myönnettyä tukea ei ole tähän mennessä maksettu takaisin.

Valtiontuki myönnettiin Fruconalle siten, että päätettiin jättää perimättä verovelka, minkä tuomioistuin hyväksyi osana velkasaneerausmenettelyä. Slovakian tasavalta on pyrkinyt perimään laittomasti myönnetyn tuen takaisin tuomioistuinmenettelyssä. Alioikeus hylkäsi kanteen muun muassa sillä perusteella, että Fruconan velvollisuus maksaa velkansa veroviranomaisille oli lain mukaan vanhentunut. Muutoksenhakutuomioistuin vahvisti alioikeuden tuomion muun muassa sillä perusteella, ettei velkasaneerausmenettelyn päätteeksi annettua tuomiota voida ottaa tarkasteltavaksi, koska sen takia, että se on saanut oikeusvoiman, muiden elinten, muutoksenhakutuomioistuin mukaan lukien, on noudatettava sitä, ja ettei komissio ole päätöksessään ottanut huomioon sellaisia kansallisen oikeuden säännöksiä, joilla säännellään velkasaneerausmenettelyn ja täytäntöönpanomenettelyn välistä ristiriitaa.

Molempien tuomioistuinten tuomiot estävät komission päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon.

Ei voida pitää riittävänä, että Slovakia käyttää kaikki käytettävissään olevat keinot. Näiden keinojen käytön on johdettava päätöksen välittömään ja tehokkaaseen täytäntöönpanoon, ja tällaisen täytäntöönpanon puuttuessa on katsottava, että Slovakian tasavalta on jättänyt velvoitteensa noudattamatta. Kyseisen jäsenvaltion todetaan jättäneen takaisinperintää koskevan velvoitteensa täyttämättä, jos jäsenvaltiot toteuttamat toimet eivät ole johtaneet velkamäärien asianmukaiseen takaisinsaantiin.

(1) EUVL L 112, 30.4.2007, s. 14.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 55/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka VAT and Duties Tribunal, Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 29.12.2008 — EMI Group Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Asia C-581/08)

(2009/C 55/28)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

VAT and Duties Tribunal, Lontoo

Pääasian asianosaiset

Kantaja: EMI Group Ltd

Vastaaja: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

a) Miten kuudennen direktiivin (1) 5 artiklan 6 kohdan viimeistä virkettä on esillä olevan asian olosuhteissa tulkittava?

b) Erityisesti, mitkä ovat kuudennen direktiivin 5 artiklan 6 kohdan viimeisen virkkeen termin ”näytekappale” olennaiset piirteet?

c) Voiko jäsenvaltio rajoittaa kuudennen direktiivin 5 artiklan 6 kohdan viimeisen virkkeen termin ”näytekappale” tulkintaa siten, että sillä tarkoitetaan (i) teollista näytekappaletta, joka ei siinä muodossaan ole tavallisesti yleisön ostettavissa ja joka annetaan nykyiselle tai mahdolliselle liiketoiminta-asiakkaalle (vuoteen 1993 saakka) (ii) vain yhtä tai vain ensimmäistä useista näytekappaleista, jotka sama henkilö antaa samalle vastaanottajalle, kun näytekappaleet ovat identtisiä tai kun ne eivät eroa olennaisilta osin toisistaan (vuodesta 1993 lähtien)?

d) Voiko jäsenvaltio rajoittaa kuudennen direktiivin 5 artiklan 6 kohdan viimeisen virkkeen termin ”vähäarvoinen lahja” tulkintaa siten, että sillä ei tarkoiteta (i) lahjaa, joka käsittää tuotteita, jotka ovat osa samalle henkilölle säännöllisesti annettujen lahjojen muodostamaa sarjaa (lokakuuhun 2003 saakka) (ii) mitään liikelahjoja, jotka annetaan samalle henkilölle minkä tahansa 12 kuukauden jakson aikana, kun kokonaiskustannus ylittää 50 puntaa (lokakuusta 2003 lähtien)?

e) Jos vastaus edellä olevaan kysymykseen 3 (ii) tai mihin tahansa edellä olevan kysymyksen 4 osaan on myöntävä, voiko jäsenvaltio tilanteessa, jossa verovelvollinen antaa samankaltaisen tai identtisen tallennettua musiikkia sisältävän lahjan kahdelle tai useammalle eri yksityishenkilölle sen vuoksi, että nämä voivat henkilökohtaisten ominaisuuksiensa ansiosta vaikuttaa kyseessä olevan taiteilijan saamaan näkyvyyteen, kohdella näitä esineitä aivan kuin ne olisi annettu samalle henkilölle yksin sen perusteella, että nämä yksityishenkilöt ovat saman henkilön palveluksessa?

f) Vaikuttaisiko edellä oleviin kysymyksiin 1–5 annettaviin vastauksiin se, että vastaanottaja on täysimääräisesti verovelvollinen henkilö, joka voisi (tai olisi voinut) vähentää minkä tahansa näytekappaleen käsittäviin tavaroihin liittyvistä ostoista maksettavan veron, tai että vastaanottaja on tällaisen henkilön palveluksessa?

(1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY. EYVL L 145, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 44/25

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Oldenburg (Saksa) on esittänyt 1.10.2008 — Arnold und Johann Harms henkilöyhtiönä v. Freerk Heidinga

(Asia C-434/08)

(2009/C 44/42)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Oldenburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Arnold und Johann Harms henkilöyhtiönä

Vastaaja: Freerk Heidinga

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (1) 46 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sopimusjärjestelyt, joilla suoritetaan tosin ulkonaisesti täydellinen ja lopullinen tukioikeuksien siirtäminen, mutta joiden mukaan tukioikeudet kuuluvat kuitenkin osapuolten keskinäisen sopimuksen mukaan taloudellisesti edelleen myyjälle, kun taas ostaja tukioikeuksien muodollisena haltijana aktivoi tukioikeudet viljelemällä vastaavia maa-aloja ja on velvollinen siirtämään maksetut tilatuet kokonaan myyjälle, tai joiden mukaan ostajalle siirretään pinta-alatuet siten, että hänen on joka tapauksessa tilatukien aktivoimisen ja saamisen jälkeen siirrettävä osa (tilakohtainen osa) niistä jatkuvasti myyjälle, ovat tämän säännöksen kanssa yhteensopimattomia ja siten tehottomia?

(1) EUVL L 270 s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 6/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Gerechtshof te Arnhem (Alankomaat) on esittänyt 3.11.2008 — K. van Dijk v. Gemeente Kampen

(Asia C-470/08)

(2009/C 6/24)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Gerechtshof te Arnhem

Pääasian asianosaiset

Kantaja: K. van Dijk

Vastaaja: Gemeente Kampen

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko vuokralainen asetuksen N:o 1782/2003 (1) ja asetuksen N:o 795/2004 (2) mukaan tai yhteisön yleisten oikeusperiaatteiden — erityisesti sen periaatteen, että perusteettoman edun saaminen on kiellettyä — mukaan asiaa koskevien kansallisten säännösten puuttuessa velvollinen luovuttamaan vuokrasopimuksen päättyessä vuokratun maa-alueen ja siihen syntyneet tai liittyvät tukioikeudet vuokranantajalle?

2) Jos vastaus kysymykseen a on myöntävä, onko vuokranantaja asetuksen N:o 1782/2003 ja asetuksen N:o 795/2004 mukaan tai yhteisön yleisten oikeusperiaatteiden — erityisesti sen periaatteen, että perusteettoman edun saaminen on kiellettyä — mukaan asiaa koskevien kansallisten säännösten puuttuessa velvollinen maksamaan vuokralaiselle korvauksen vuokranantajalle luovutetuista tukioikeuksista ja jos hän on tähän velvollinen, onko vuokranantajan korvattava oikeuksien koko arvo vai ainoastaan osa arvosta, ja jälkimmäisessä tapauksessa mikä osa arvosta?

3) Jos vastaus kysymykseen a on kieltävä, onko vuokralainen asetuksen N:o 1782/2003 ja asetuksen N:o 795/2004 mukaan tai yhteisön yleisten oikeusperiaatteiden — erityisesti sen periaatteen, että perusteettoman edun saaminen on kiellettyä — mukaan asiaa koskevien kansallisten säännösten puuttuessa velvollinen maksamaan vuokranantajalle korvauksen vuokralaiselle jäävistä tukioikeuksista, ja jos hän on tähän velvollinen, onko vuokralaisen korvattava oikeuksien koko arvo vai ainoastaan osa arvosta, ja jälkimmäisessä tapauksessa mikä osa arvosta?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71, (EY) N:o 1254/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1782/2003 (EUVL L 270, s. 1).

(2) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädetyn tilatukijärjestelmän täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.4.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 795/2004 (EUVL L 141, s. 1).
5)

Onko pelinjärjestäjällä, jolle on myönnetty lupa tietyn pelitoiminnan harjoittamiseen tietyssä maassa ja joka on saman maan toimivaltaisen viranomaisen valvonnan piirissä, oikeus markkinoida pelitarjontaansa muissa jäsenvaltioissa esimerkiksi lehti-ilmoittelun kautta ilman, että se ensin hakee toimilupaa näiden maiden toimivaltaiselta viranomaiselta? Jos tähän kysymykseen annetaan myöntävä vastaus, merkitseekö tämä, että sellainen kansallinen säännöstö, jossa säädetään rangaistavaksi ulkomailla järjestettäviin arpajaisiin osallistumisen edistäminen, muodostaa sellaisen sijoittautumisvapauden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden esteen, jota ei voida missään olosuhteissa hyväksyä yleistä etua koskevien pakottavien syiden vuoksi? Onko ensimmäiseen kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, vetoaako jäsenvaltio, johon pelinjärjestäjä on sijoittautunut, samaan yleistä etua koskevaan pakottavaan syyhyn kuin se valtio, jossa kyseinen pelinjärjestäjä haluaa markkinoida pelitoimintaansa?
—

2.A) ensisijaisesti on hyväksyttävä valittajan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämät vaatimukset, eli että 2.A.1) riidanalaiset päätökset on kumottava; 2.A.2) päätökset, joilla hylättiin alun perin tehdyt valitukset, on kumottava tarvittavilta osin; 2.A.3) vastaaja on velvoitettava suorittamaan valittajan alun perin vaatimien sairauskulujen täydennystä siten, että hän saa 100-prosenttisen korvauksen, eli suorittamaan korvauksena vahingosta, jota valittajalle on aiheutunut vastaajan sääntöjenvastaisesta toiminnasta, 2.572,32 ja 381,04 euron suuruiset summat, tai sellaiset edellä mainittuja summia suuremmat tai pienemmät määrät, joiden yhteisöjen tuomioistuin katsoo olevan asianmukaiset ja kohtuulliset; 2.A.4) vastaaja on velvoitettava suorittamaan valittajalle viivästyskorkoa tämän valituksen edellä 2.A.3 kohdassa mainituille summille, ja korko on laskettava asiaa koskevissa asiakirjoissa todettujen alkamis- ja päättymispäivien mukaisesti; 2.A.5) vastaaja on velvoitettava korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut valitusasteessa sekä aikaisemmissa oikeusasteissa; tai
—

on todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 2001/83/EY (1) 6 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä asetuksen (ETA) N:o 2309/93 (2) 13 artiklan 4 kohdan sekä asetuksen (EY) N:o 726/2004 (3) 89 ja 90 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska se on jättänyt voimaan vertailulääkettä ”Plavix” vastaavien geneeristen lääkkeiden markkinoille saattamista koskevat luvat
1)

Onko tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1) liitteessä 1, sellaisena kuin se on muutettuna 7.9.2004 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1810/2004 (2), olevan yhteisen tullitariffin yhdistetyn nimikkeistön 84 ryhmän 5 huomautuksen B kohtaa tulkittava siten, että sähköinen sovitin, jonka tehtävänä on kytkeä sähköisesti automaattinen ohjelmointilaite ohjelmoitavaan elektroniseen moduuliin, voidaan luokitella yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 8471?
1)

Onko sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä (1)20.2.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 318/2006 16 artiklaa tulkittava siten, että myös sokerikiintiö, jota ei voida käyttää neuvoston asetuksen (EY) N:o 318/2006 19 artiklassa tarkoitetun prosenttiosuuden (2) vahvistamisesta markkinointivuodeksi 2007/2008 16.3.2007 annetun komission asetuksen (EY) N:o 290/2007 1 artiklaan perustuvan ennakoivan markkinoiltapoiston vuoksi, on otettava huomioon tuotantomaksua määritettäessä?
—

on todettava, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY (1) 2, 28 ja 31 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut ja pitänyt voimassa 1.8.2006 annetulla asetuksella N:o 2006-975 hyväksytyn julkisia hankintoja koskevan säännöstön 73 ja 74-IV §:n niiltä osin kuin kyseisissä säännöksissä säädetään määrittelysopimuksia koskevasta menettelystä, jonka avulla hankintaviranomainen voi tehdä (palveluja, hankintoja tai rakennusurakoita koskevan) täytäntöönpanosopimuksen alkuperäisen määrittelysopimuksen haltijan kanssa ilman uutta kilpailuttamista tai ainoastaan kyseisiin haltijoihin rajatun kilpailuttamisen perusteella
—

On todettava, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 89/665/ETY (1) ja direktiivin 92/13/ETY (2), sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut niitä asioissa Alcatel (C-81/98) ja komissio v. Itävalta (C-212/02) antamissaan tuomioissa, ja erityisesti direktiivin 89/665/ETY 2 artiklan 1 kohdan sekä direktiivin 92/13/ETY 2 artiklan 1 kohdan, mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut ja pitänyt voimassa 20.10.2005 annetun asetuksen N:o 2005-1308 44 §:n 1 momentin ja 30.12.2005 annetun asetuksen N:o 2005-1742 46 §:n 1 momentin sekä 1.8.2006 annetun asetuksen N:o 2006-975 80 §:n 1 momentin 1 kohdan, siltä osin kuin niissä säädetään hankintaviranomaisen ja/tai hankintayksikön oikeudesta lyhentää ilman minkäänlaisia ajallisia rajoituksia ja kansallisessa lainsäädännössä ennakkoon säädettyjä objektiivisia edellytyksiä sitä kohtuullista odotusaikaa, jota noudatetaan hankintapäätöksen tarjoajille ilmoittamisen ja asianomaisen hankintasopimuksen allekirjoittamisen välillä ja antanut ja pitänyt voimassa uuden siviiliprosessilain (code de procédure civile), 1441 §:n 1 momentin, sellaisena kuin se on muutettuna 20.10.2005 annetulla asetuksella N:o 2005-1308, siltä osin kuin kyseisessä säännöksessä säädetään 10 päivän määräaika, jonka kuluessa asianomaisen hankintaviranomaisen ja/tai hankintayksikön on annettava vastaus, ja kielletään kaikki sopimusta edeltävät välitoimet ennen kyseistä vastausta, ja siltä osin kuin mainittu määräaika ei keskeytä hankintapäätöksen ilmoittamisen tarjoajille ja asianomaisen hankintasopimuksen allekirjoittamisen välillä noudatettavan odotusajan kulumista.
2)

Ovatko Italian oikeusjärjestyksen säännökset, joita ovat julkisten hankintasopimusten koodeksista annetun asetuksen N:o 163/2006 3 §:n 22 ja 19 momentti ja 34 § — joista 3 §:n 22 momentin mukaan ”käsite” taloudellinen toimija ”kattaa urakoitsijan, tavarantoimittajan ja palvelujen suorittajan tai näiden muodostaman ryhmittymän tai yhteenliittymän käsitteet”, ja 3 §:n 19 momentin mukaan ”urakoitsijalla”, ”tavarantoimittajalla” ja ”palvelun tarjoajalla” tarkoitetaan sellaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä tai oikeushenkilöllisyyttä vailla olevaa yksikköä, 23.7.1991 annetun asetuksen N:o 240 mukaisesti perustettu eurooppalainen taloudellinen etuyhtymä (ETEY) mukaan luettuna, joka ”tarjoaa markkinoilla rakennustöiden ja urakoiden toteuttamista, tavaroiden hankintaa ja palvelujen suorittamista” — ristiriidassa direktiivin 18/2004 kanssa, jos Italian oikeusjärjestyksen säännöksiä tulkitaan niin, että niiden nojalla hankintamenettelyihin voivat osallistua ainoastaan tällaisen toiminnan ammattimaiset harjoittajat, eivätkä sellaiset laitokset, joiden tarkoitus on selvästi muu kuin voiton tavoittelu, esimerkiksi tutkimus?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 247/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 11.7.2008 — London Borough of Harrow v. Nimco Hassan Ibrahim ja Secretary of State for the Home Department

(Asia C-310/08)

(2008/C 247/13)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal, Yhdistynyt kuningaskunta

Pääasian asianosaiset

Kantaja: London Borough of Harrow

Vastaajat: Nimco Hassan Ibrahim ja Secretary of State for the Home Department

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko tilanteessa, jossa i) puoliso, joka ei ole EU:n kansalainen, ja hänen lapsensa, jotka ovat EU:n kansalaisia, saapuivat EU:n kansalaisen mukana Yhdistyneeseen kuningaskuntaan; ii) EU:n kansalainen oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa työntekijänä; iii) tämän jälkeen EU:n kansalainen lopetti työskentelyn ja poistui sittemmin Yhdistyneestä kuningaskunnasta; iv) EU:n kansalaisella, puolisolla, joka ei ole EU:n kansalainen, ja lapsilla ei ole riittäviä tuloja ja varoja, vaan he ovat riippuvaisia sosiaalihuollosta Yhdistyneessä kuningaskunnassa; v) lapset aloittivat peruskoulutuksen Yhdistyneessä kuningaskunnassa hieman maahan saapumisensa jälkeen, kun EU:n kansalainen oli työntekijänä:

1) Puolisolla ja lapsilla oleskeluoikeus Yhdistyneessä kuningaskunnassa vain, jos he täyttävät 29.4.2004 (1) annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/38 asetetut edellytykset? VAI

2) i) onko heillä oleskeluoikeus 15.10.1968 (2) annetun asetuksen (ETY) N:o 1612/68 12 artiklan perusteella, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut, ilman että heidän pitäisi täyttää 29.4.2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/38 asetetut edellytykset, ja ii) mikäli näin on, täytyykö heillä olla riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle, ja täytyykö heillä olla kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa?

3) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko tilanne erilainen nyt käsiteltävän kaltaisessa tilanteessa, jossa lapset ovat aloittaneet peruskoulutuksen ja työntekijä, joka on EU:n kansalainen, on lopettanut työskentelyn ennen kuin 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38 piti panna täytäntöön jäsenvaltioissa?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL L 158, s. 77).

(2) Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15.10.1968 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 236/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 30.6.2008 — Moteurs Leroy Somer v. Dalkia France ja Ace Europe

(Asia C-285/08)

(2008/C 236/12)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Moteurs Leroy Somer

Vastaajat: Dalkia France ja Ace Europe

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 25.7.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/374/ETY (1) 9 ja 13 artikla esteenä sille, että kansallista lainsäädäntöä tai vakiintunutta kansallista oikeuskäytäntöä tulkitaan siten, että vahinkoa kärsinyt voi vaatia korvausta vahingosta, joka on aiheutunut esineelle, joka on tarkoitettu ammattikäyttöön ja jota on käytetty siinä käyttötarkoituksessa, jos tämä vahinkoa kärsinyt vain näyttää toteen vahingon, tuotteen puutteellisen turvallisuuden sekä puutteellisen turvallisuuden ja vahingon välisen syy-yhteyden?

(1) EYVL L 210, s. 29.
—

on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 10 artiklan, Euroopan yhteisöjen omien varojen järjestelmästä 29.9.2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/597/EY (1), Euratom 8 artiklan eikä yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta 22.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 (2) 2, 6, 10, 11 ja 17 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltäytynyt antamasta komission käyttöön omia varoja, jotka vastaavat tullivelkaa, joka perustuu siihen, että Barissa sijaitseva Publian ja Basilicatan alueiden alueellinen tullihallinto antoi sääntöjenvastaisesti luvan perustaa C-tyypin tullivarastoja Tarantoon ja hallinnoida niitä, ja antoi tämän jälkeen luvan tullivalvonnassa tapahtuvaan valmistukseen ja sisäiseen jalostukseen, kunnes luvat peruutettiin 4.12.2002
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 209/24

Kanne 322/08 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Belgian kuningaskunta

(Asia C-222/08)

(2008/C 209/35)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: H. van Vliet ja A. Nijenhuis)

Vastaaja: Belgian kuningaskunta

Vaatimukset

— 1. Todetaan, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin 2002/22/EY 12 artiklan 1 kohdan, 13 artiklan 1 kohdan ja liitteessä IV olevan A osan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut osaksi kansallista oikeuttaan yleispalveluvelvollisuuksien kustannusten laskemista ja rahoittamista koskevia säännöksiä

— 2. Belgian kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Direktiivin 2002/22 päämääränä on muun muassa säännellä tilanteita, joissa markkinat eivät tyydyttävästi täytä loppukäyttäjien tarpeita ja se sisältää yleispalvelun saatavuutta koskevia säännöksiä. Direktiivin 12 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos kansalliset sääntelyviranomaiset katsovat, että yleispalvelun tarjoaminen voi muodostaa kohtuuttoman rasitteen yleispalvelun tarjoajiksi nimetyille yrityksille, niiden on laskettava sen tarjoamisen nettokustannukset kyseisessä artiklassa säädetyllä tavalla. Direktiivin liitteessä IV oleva A osa sisältää säännöksiä nettokustannusten laskemisesta. Direktiivin 13 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos kansalliset sääntelyviranomaiset toteavat 12 artiklassa tarkoitetun nettokustannusten laskennan perusteella, että yritykselle aiheutuu kohtuuton rasite, jäsenvaltion on nimetyn yrityksen pyynnöstä päätettävä korvaavan järjestelmän käyttöönotosta.

Komission mukaan Belgia ei ole pannut direktiivin 12 artiklan 1 kohdan, 13 artiklan 1 kohdan ja liitteessä IV olevan A osan säännöksiä oikealla tavalla täytäntöön. Belgian lainsäädännössä ei nimittäin oteta ollenkaan kantaa siihen kysymykseen, muodostaako sosiaalisten hintojen tarjoaminen yleispalvelun tarjoamisen puitteissa kohtuuttoman rasitteen yleispalvelun tarjoajiksi nimetyille yrityksille. Lisäksi Belgian lainsäädäntö ei täytä nettokustannusten laskemista koskevaa vaatimusta sellaisena kuin siitä säädetään erityisesti direktiivin liitteessä IV olevan A osan viimeisessä osassa.