Unionin oikeudessa annettuihin takeisiin hallinnollisissa menettelyissä kuuluu erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistettu hyvän hallinnon periaate, johon liittyy toimivaltaisen toimielimen velvoite tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkitykselliset seikat. Tämä puolueettomuusvaatimus kattaa yhtäältä subjektiivisen puolueettomuuden siinä mielessä, ettei yhdelläkään kyseessä olevan toimielimen jäsenistä, jonka hoidettavana asia on, saa olla ennakolta määritettyä kantaa tai henkilökohtaisia ennakkoluuloja, ja toisaalta objektiivisen puolueettomuuden siinä mielessä, että toimielimen on annettava riittävät takeet, jotta kaikki perustellut epäilykset voidaan tältä osin sulkea pois.

Velvollisuutta kuulla neuvoa-antavaa komiteaa ei myöskään ole loukattu sen vuoksi, että kyseisen komitean kokouksissa on ollut vain muutamia kansallisten kilpailuviranomaisten edustajia, koska neuvoa-antavan komitean päätösvaltaisuutta koskevaa sääntöä ei ole annettu, sillä asetuksen N:o 1/2003 14 artiklan 3 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että neuvoa-antava komitea voi antaa lausunnon myös siinä tapauksessa, että jäsenet ovat poissa eivätkä ne ole edustettuina, ja komissio on velvollisuutensa mukaisesti ryhtynyt tarvittaviin toimenpiteisiin, jotta jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset voivat osallistua neuvoa-antavan komitean toimintaan.

Asetuksen N:o 1/2003 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevän neuvoa-antavan komitean kuuleminen on olennainen menettelymääräys, jonka rikkominen merkitsee komission lopullisen päätöksen lainvastaisuutta, jos näytetään toteen, että neuvoa-antava komitea ei ole kuulemista koskevien sääntöjen noudattamatta jättämisen vuoksi kyennyt antamaan lausuntoaan täysin tietoisena asiaan vaikuttavista tekijöistä. Neuvoa-antavan komitean kuulemista koskevista säännöksistä seuraavien velvoitteiden sisältöä ja merkityksellisyyttä on siten arvioitava kussakin yksittäistapauksessa tämän päämäärän perusteella, jona on antaa komitealle mahdollisuus hoitaa neuvoa-antavia tehtäviään täysin tietoisena asiaan vaikuttavista tekijöistä.

Näin ollen kumoamisperuste, joka kohdistuu komission päätöksen perusteluihin, jotka eivät koske toimintaa ja menettelytapoja, jotka merkitsevät kilpailusääntöjen rikkomista ja joista on kyseisessä päätöksessä määrätty seuraamuksia, on hylättävä tehottomana.

Komissio ja tuomioistuin eivät näin ollen voi sopimuksen kilpailua rajoittavaa tarkoitusta ja erityisesti sen taloudellista ja oikeudellista asiayhteyttä tarkastellessaan sivuuttaa täysin tämän sopimuksen mahdollisia vaikutuksia. Nimittäin siltä osin kuin tarkoitukseen perustuvat kilpailunrajoitukset ovat niitä, jotka ovat riittävän vahingollisia sikäli kuin niiden voidaan katsoa niin todennäköisesti tuottavan kilpailua rajoittavia vaikutuksia, että voidaan katsoa, ettei ole tarpeen osoittaa, että niillä on konkreettisia vaikutuksia markkinoilla, sopimuksia, jotka niiden asiayhteys huomioon ottaen aiheuttavat mahdollisia kaksijakoisia vaikutuksia markkinoihin, ei voida katsoa tarkoituksensa perusteella kilpailua rajoittaviksi. Tällaisen sopimuksen mahdollisten vaikutusten analyysin on kuitenkin rajoituttava vaikutuksiin, jotka perustuvat kyseisen sopimuksen tekohetkellä objektiivisesti ennustettavissa olleisiin seikkoihin, sillä muuten erottelu tarkoitukseen ja vaikutukseen perustuvaan kilpailunrajoitukseen menettäisi tehokkaan vaikutuksensa.

Sen arvioimiseksi, onko yritysten välinen sopimus riittävän vahingollinen, jotta sitä voidaan pitää tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena, on tarkasteltava SEUT 101 artiklan 1 kohdan sisältöä, sen tavoitteita sekä sen taloudellista ja oikeudellista asiayhteyttä. Oikeudellista ja taloudellista asiayhteyttä arvioitaessa on otettava huomioon sopimuksen kohteena olevien tavaroiden tai palvelujen luonne sekä kyseisten markkinoiden toimintaan ja rakenteeseen liittyvät tosiasialliset olosuhteet.

Vaikka tältä osin komission tehtävänä ei ole määrittää patentin sisältöä, tämä toimielin ei voi kuitenkaan pidättyä kaikista toimenpiteistä, jos patentin sisällöllä on merkitystä SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan rikkomista arvioitaessa, koska siinäkin tapauksessa, että patentin todellinen sisältö on kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan riidan kohteena, komission on voitava käyttää toimivaltuuksiaan asetuksen N:o 1/2003 säännösten mukaisesti, koska toteamukset, jotka komissio voi tehdä, eivät vaikuta kansallisten tuomioistuinten arviointiin niiden käsiteltäväksi saatetuissa patenttioikeutta koskevissa riidoissa ja koska komission päätös voidaan saattaa unionin tuomioistuinten tutkittavaksi. Vaikka komission tai unionin yleisen tuomioistuimen asiana ei ole ottaa kantaa patentin pätevyyteen, patentin olemassaolo on kuitenkin otettava huomioon unionin kilpailusääntöjen perusteella suoritettavassa tutkinnassa.

Lääkepatentteihin liittyvän, alkuperäisvalmisteen tuottajan patenttien haltijana ja rinnakkaisvalmisteen tuottajan tekemän sovintosopimuksen luokittelu tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi edellyttää, että sovintosopimuksessa on samanaikaisesti rinnakkaisvalmisteen tuottajaa koskeva kannustin ja tähän läheisesti liittyvä rajoitus, joka koskee viimeksi mainitun pyrkimyksiä kilpailla alkuperäisvalmisteen tuottajan kanssa. Kun nämä kaksi edellytystä täyttävät, on todettava, että kyseessä on tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus, kun otetaan huomioon sen haitan määrä, mikä tällä tavalla tehdystä sopimuksesta normaalin kilpailun asianmukaiselle toiminnalle aiheutuu.

Näin ollen pelkästään sillä perusteella, että sovintosopimuksissa on kaupan pitämisestä luopumista ja riitauttamatta jättämistä koskevia ehtoja, joiden sisältö rajoittuu kyseiseen patenttiin, ei voida siitä huolimatta, että nämä ehdot ovat itsessään kilpailua rajoittavia, katsoa, että kyse olisi kilpailunrajoituksesta, joka on riittävän vahingollinen kilpailulle, jotta sitä voidaan pitää tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena, kun nämä sopimukset perustuvat siihen, että sopimuspuolet myöntävät, että patentti on pätevä. Tällaisten ehtojen olemassaolo on puolestaan ongelmallista, kun on ilmeistä, että se, että rinnakkaisvalmisteen tuottajan edellytetään noudattavan kyseisiä ehtoja, ei perustu siihen, että tämä myöntää, että patentti on pätevä. Näin ollen siinä tapauksessa, että alkuperäisvalmisteen tuottaja on suorittanut perusteettoman maksun rinnakkaisvalmisteen tuottajalle sovintosopimuksen tekemisen yhteydessä, on katsottava, että rinnakkaisvalmisteen tuottajaa on kannustettu kyseisellä maksulla noudattamaan riitauttamatta jättämistä ja kaupan pitämisestä luopumista koskevia ehtoja, ja on katsottava, että on olemassa tarkoitukseen perustuva rajoitus.

Kun kannustimen olemassaolo on todettu, osapuolet eivät voi enää vedota siihen, että ne myönsivät sovinnon yhteydessä patentin pätevyyden. Sillä, että tuomioistuin tai hallintoviranomainen on vahvistanut patentin pätevyyden, ei tämän osalta ole merkitystä. Näin ollen juuri kannustinta eikä sitä, että sovinnon osapuolet ovat myöntäneet, että patentti on pätevä, on pidettävä niiden kilpailunrajoitusten todellisena syynä, joiden taustalla ovat kaupan pitämisestä luopumista koskevat ehdot ja patenttien riitauttamatta jättämistä koskevat ehdot, jotka ovat siinä määrin vahingollisia tavanomaisen kilpailun normaalille toiminnalle, että luokittelu tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi voidaan hyväksyä, koska niillä ei tässä tapauksessa ole mitään oikeutusta.

(ks. 262, 263, 265, 269, 270 ja 272 kohta)