Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 12 päivänä marraskuuta 1996. - Girish Ojha vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Muutoksenhaku - Henkilöstö - Yhteisön ulkopuolella oleva asemapaikka - Asemapaikan siirto yksikön edun vuoksi - Kumoamiskanne - Aineettoman vahingon korvaaminen. - Asia C-294/95 P.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-05863



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Henkilöstö - Virkamiehelle vastainen päätös - Asemapaikan siirto - Perusteluvelvollisuus - Perusteluvelvollisuuden laajuus

(Virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 25 artiklan toinen kohta)

2 Henkilöstö - Yksikköjen organisointi - Henkilökunnan asemapaikkojen määrääminen - Hallintoviranomaisen harkintavalta - Harkintavallan rajat - Yksikön etu - Viran ja palkkaluokan vastaavuuden noudattaminen

(Virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 7 artiklan 1 kohta)

3 Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Tuomion perustelut, jotka ovat yhteisön oikeuden vastaisia - Tuomiolauselma, joka perustuu johonkin toiseen oikeudelliseen perusteeseen - Hylkääminen

4 Henkilöstö - Hallintoviranomaisen avunantovelvollisuus - Edellytykset

(Virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 24 artikla)

5 Henkilöstö - Virkamiehen hallinnolliseen asemaan vaikuttava päätös - Sellaisten tietojen huomioon ottaminen, joita ei ole virkamiestä koskevassa henkilökansiossa - Lainvastaisuus

(Virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 26 artikla)

6 Henkilöstö - Virkamiehen hallinnolliseen asemaan vaikuttava päätös - Sellaisten tietojen huomioon ottaminen, joita ei ole virkamiestä koskevassa henkilökansiossa - Ratkaiseva merkitys - Kumoaminen - Edellytykset

(Virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 26 artikla)

Tiivistelmä

7 Virkamiehelle vastainen päätös on silloin riittävästi perusteltu, kun se on tehty asianomaisen virkamiehen tuntemassa asiayhteydessä, jonka perusteella virkamies voi ymmärtää häntä koskevan päätöksen merkityksen. Päätös on tehty virkamiehen tuntemassa asiayhteydessä silloin, kun yksikön edun vuoksi tehtyä asemapaikan siirtopäätöstä on edeltänyt kirje ja keskusteluja, joissa virkamiehen esimiehet ovat esittäneet asianomaiselle henkilölle tilanteen sekä perustelleet suunniteltua asemapaikan siirtoa, ja kun virkamiehellä on ollut mahdollisuus esittää huomautuksensa sellaisesta päätöksestä, jossa hänelle ilmoitettiin, että hänen oli ryhdyttävä muuttamisen edellyttämiin toimenpiteisiin.

8 Yhteisöjen toimielimillä on laaja harkintavalta sen suhteen, kuinka ne organisoivat yksikkönsä niille uskottujen tehtävien mukaisesti, ja sen suhteen, kuinka ne näiden tehtävien hoitamiseksi määräävät palveluksessaan olevan henkilöstön asemapaikat, kunhan tämä asemapaikkojen määrääminen tapahtuu viran ja palkkaluokan vastaavuutta noudattaen.

Henkilösuhteissa ilmenneiden, yksikön moitteettoman toiminnan vaarantavien sisäisten ongelmien vuoksi virkamies voidaan siirtää yksikön edun vuoksi. Tällainen toimenpide voidaan tehdä jopa riippumatta siitä, kuka näistä vaikeuksista on vastuussa.

Tämä sääntö on sitäkin velvoittavampi yksikön ulkosuhteiden alalla, erityisesti silloin, kun yksikkö hoitaa diplomaattisia tehtäviä. Diplomaattisten tehtävien hoitamiselle on näet tunnusomaista, että ennaltaehkäistään kaikkia jännitteitä ja liennytetään niitä, joita kaikesta huolimatta saattaa syntyä. Diplomaattiset tehtävät edellyttävät välttämättäkin yhteistyökumppaneiden luottamusta. Heti kun tätä luottamusta on horjutettu, tapahtuipa se mistä syystä tahansa, kyseinen virkamies ei voi enää hoitaa tehtäviään. Jotta häntä vastaan esitetyt moitteet eivät ulottuisi koskemaan koko kyseistä yksikköä, on hyvän hallintotavan mukaista, että toimielin siirtää kyseisen virkamiehen mahdollisimman nopeasti muualle.

9 Jos yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perustelut ovat yhteisön oikeuden vastaisia mutta tuomion tuomiolauselma vaikuttaa perustellulta muilla oikeudellisilla perusteilla, muutoksenhaku on hylättävä.

10 Koska virkamiehen tai hänen asemapaikkansa siirrosta voidaan päättää jo pelkkien valitusten perusteella silloin, kun yksikön etu vaatii sitä, toimielintä ei voida moittia siitä, että se on tehnyt tällaisen toimenpiteen ryhtymättä sitä ennen selvittämään kyseisten valitusten paikkansapitävyyttä. Tällaisessa yhteydessä henkilöstösääntöjen 24 artiklan mukaisen avunantovelvollisuuden mahdollinen laiminlyönti voi ainoastaan aiheuttaa sen, että pelkkä pyydetyn avun epäämistä koskeva päätös kumotaan, ja tilanteen mukaan tämä laiminlyönti voi olla sellainen virkavirhe, josta yhteisö voi joutua vastuuseen.

11 Virkamiehen hallinnollista asemaa ja virkauraa koskevaa nimittävän viranomaisen päätöstä ei voida perustella hänen käyttäytymistään koskevilla sellaisilla tiedoilla, joita ei ole liitetty häntä koskevaan henkilökansioon ja joita ei ole annettu tiedoksi asianomaiselle henkilölle.

Asemapaikan siirtopäätöksellä on välttämättäkin vaikutusta kyseisen virkamiehen hallinnolliseen asemaan, koska sillä muutetaan paikkaa, jossa virkamies hoitaa tehtäviään, sekä virkamiehen tehtävien hoidon edellytyksiä ja tehtävien luonnetta. Sillä voi olla vaikutusta myös kyseisen virkamiehen virkauraan siltä osin kuin se voi vaikuttaa virkamiehen ammatillisiin tulevaisuudennäkymiin, koska tietyt tehtävät voivat niihin kuuluvien velvollisuuksien luonteen johdosta johtaa ylennykseen helpommin kuin toiset vastaavasti luokitellut tehtävät.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis rikkonut henkilöstösääntöjen 26 artiklaa katsoessaan toisaalta, että henkilöstösääntöjen 26 artiklalla on tarkoitus taata virkamiehen puolustautumisoikeudet, kun siinä säädetään, että nimittävän viranomaisen tekemiä päätöksiä, jotka koskevat virkamiehen hallinnollista asemaa ja hänen virkauraansa, ei voida perustella sellaisilla virkamiestä koskevilla tiedoilla, joita ei ole häntä koskevassa henkilökansiossa, ja katsoessaan toisaalta, että riidanalaisella asemapaikan siirtopäätöksellä ei ole lainkaan vaikutusta virkamiehen hallinnolliseen asemaan eikä hänen virkauraansa. Katsoessaan, että sellaisia asiakirjoja, joita ei ollut annettu virkamiehelle tiedoksi ja jotka koskevat hänen käytöstään yksikössä, voitiin käyttää kantajaa vastaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut erityisesti henkilöstösääntöjen 26 artiklan toista kohtaa.$

12 Nimittävän viranomaisen tekemä, virkamiehen hallinnolliseen asemaan ja virkauraan vaikuttava päätös voidaan kumota henkilöstösääntöjen 26 artiklan toisen kohdan rikkomisen perusteella vain, jos osoitetaan, että virkamiehen käytöstä koskevilla asiakirjoilla, joita ei ole liitetty virkamiestä koskevaan henkilökansioon eikä annettu hänelle tiedoksi, on voinut olla ratkaiseva merkitys päätökselle.

Virkamiehelle vastaisen päätöksen kumoamista ei tältä osin voida perustella ainoastaan sillä seikalla, ettei asiakirjoja ollut liitetty virkamiestä koskevaan henkilökansioon, jos ne tosiasiallisesti on saatettu kyseisen virkamiehen tietoon. Henkilöstösääntöjen 26 artiklan toisesta kohdasta näet seuraa, että se, ettei virkamiehen pätevyyttä, työpanosta tai käytöstä koskevia asiakirjoja voida käyttää virkamiestä vastaan, koskee pelkästään sellaisia asiakirjoja, joita ei etukäteen ole annettu hänelle tiedoksi, eikä se koske sellaisia asiakirjoja, joita ei vielä ole liitetty virkamiestä koskevaan henkilökansioon, vaikkakin ne olisi saatettu hänen tietoonsa.

Asianosaiset

Asiassa C-294/95 P,

Girish Ojha, Euroopan yhteisöjen komission virkamies, edustajanaan asianajaja E. H. Pijnacker Hordijk, Amsterdam, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto L. Frieden, 62 avenue Guillaume,

valittajana,

jossa valittaja vaatii muutoksenhaussaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-36/93, Ojha vastaan komissio, 6.7.1995 antaman tuomion (Kok. H. 1995, s. II-497) kumoamista, ja jossa vastapuolena on Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies A. M. Alves Vieira, avustajanaan asianajaja D. Waelbroeck, Bryssel, ja prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(ensimmäinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtajan tehtäviä hoitava tuomari D. A. O. Edward sekä tuomarit P. Jann ja M. Wathelet (esittelevä tuomari),

julkisasiamies: P. Léger,

kirjaaja: hallintovirkamies L. Hewlett,

ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,

kuultuaan Ojhan, edustajinaan asianajaja E. H. Pijnacker Hordijk ja asianajaja K. Coppenholle, Bryssel, ja komission, asiamiehenään A. M. Alves Vieira, avustajanaan asianajaja D. Waelbroeck, 13.6.1996 pidetyssä istunnossa esittämät lausumat,

kuultuaan julkisasiamiehen 4.7.1996 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Girish Ojha on yhteisöjen tuomioistuimeen 12.9.1996 jättämällään muutoksenhakukirjelmällä hakenut EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan ja EHTY:n ja Euratomin tuomioistuimen perussääntöjen vastaavien säännösten nojalla muutosta asiassa T-36/93, Ojha vastaan komissio, 6.7.1995 annettuun tuomioon (Kok. H. 1995, s. II-497, jäljempänä valituksenalainen tuomio), jossa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kantajan kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan komission 20.10.1992 tekemä päätös, joka koski kantajan odotettua aikaisemmin asemapaikan siirtoa Brysseliin yksikön edun vuoksi (jäljempänä riidanalainen päätös).

2 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksista ilmenee, että Ojha, joka on palkkaluokan A 5 virkamies työllisyyttä, työmarkkinasuhteita ja sosiaaliasioita hoitavassa pääosasto V:ssä (PO V), siirrettiin 15.8.1991 komission Daccassa (Bangladesh) olevaan edustustoon toimimaan kehitys- ja avustusprojektien neuvonantajana ja valvojana.

3 Ulkosuhteita hoitavan pääosaston (PO I) Aasian osaston johtaja Fossati antoi 8.5.1992 päivätyssä muistiossaan kantajalle tiedoksi neljä valitusta, jotka Bangladeshin hallitus, maailmanpankki ja kaksi eurooppalaista yritystä olivat tehneet ja joissa Ojhaa syytettiin siitä, että hän oli virkatehtävissään osoittanut sopimatonta käyttäytymistä.

4 Kantaja vastasi lähettämällä 15.6. ja 28.6.1992 ja 11.-18.7.1992 useita telekopioita ja viestejä Fossatille ja Daccassa olevan edustuston päällikölle Baillylle.

5 PO I:n pohjoinen-etelä-suhteista vastaava pääjohtaja Prat ilmoitti 13.7.1992 kantajalle aikomuksestaan pyytää kantajan asemapaikan siirtoa Brysseliin. Pääjohtaja korosti, ettei tämä toimenpide ole kurinpitotoimenpide eikä myöskään seuraus kantajan tehtävissään osoittaman harkinta- ja analysointikyvyn arvostelemisesta. Pääjohtaja katsoi yksinkertaisesti, että kantajan kykyjä voitiin hyödyntää paremmin komissiossa kuin edustustossa, jossa kantaja ei ollut osoittanut voivansa sopeutua diplomaattiseen ympäristöön sillä tavalla, mitä häneltä odotettiin.

6 Huolimatta niistä selityksistä, jotka kantaja esitti 7.8.1992 pääosastonsa pääjohtajan avustaja Lipmannille, 7.9.1992 omalle päällikölleen ja 9.9.1992 pääosastonsa pääjohtajalle Brysselissä, tämä viimeksi mainittu hyväksyi asemapaikan siirtoa koskevan pyynnön. Henkilöstö- ja hallintoasioiden pääjohtaja ja PO I:n pääjohtaja päättivät urakiertokomitean 22.9.1992 antaman lausunnon - josta on säädetty komission 26.7.1988 antamassa tiedonannossa, jonka nimi on Yhteisöjen ulkopuolella toimivan henkilöstön uuden urakiertojärjestelmän suuntaviivat - mukaisesti, että kantajan oli ryhdyttävä tarpeellisiin toimenpiteisiin, jotta hän voisi palata Brysseliin 1.11.1992.

7 Kantaja teki tästä päätöksestä 19.10.1992 valituksen urakiertokomitealle. Henkilöstö- ja hallintoasioiden pääjohtaja ilmoitti 20.10.1992 kantajalle, että komitea oli hylännyt kantajan tekemän valituksen ja että hän tämän johdosta oli nimittävänä viranomaisena tehnyt yksikön edun vuoksi kantajan asemapaikan siirtoa Brysseliin koskevan päätöksen, joka tulee voimaan 1.11.1992.

8 Tehtyään Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan nojalla valituksen kantaja nosti 1.6.1993 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen siitä implisiittisestä päätöksestä, jolla hänen valituksensa oli hylätty 1.3.1993.

9 Ojha vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan riidanalaisen päätöksen ja, siltä osin kuin tarpeellista, 9.10.1992 tehdyn päätöksen. Hän vaati myös, että komissio velvoitettaisiin maksamaan hänelle 500 000 Belgian frangia korvaukseksi kärsityksi väitetystä aineettomasta vahingosta ja korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

10 Vaatimustensa tueksi Ojha esitti neljä kanneperustetta; ensimmäinen peruste koskee urakiertomenettelyn ja perusteluvelvollisuuden rikkomista, toinen huolenpitovelvollisuuden, luottamuksensuojan ja puolustautumisoikeuksien rikkomista, kolmas henkilöstösääntöjen 24 ja 26 artiklan rikkomista ja viimeinen henkilöstösääntöjen 86 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen rikkomista. Nämä perusteet esitetään tiivistetysti ja vain siltä osin, kuin ne koskevat tätä muutoksenhakua.

11 Ensinnäkin riidanalainen päätös oli kantajan mukaan riittämättömästi perusteltu. Päätöksessä tyydyttiin toteamaan, että kantaja oli osoittanut olevansa kykenemätön hoitamaan diplomaattista tehtävää. Asemapaikan siirto olisi kuitenkin edellyttänyt tarkempaa perustelua, koska siirto ei merkinnyt tavanomaista urakiertoa.

12 Toiseksi komissio oli kantajan mukaan rikkonut kantajan puolustautumisoikeuksia, koska komissio ei kantajan toistuvista pyynnöistä huolimatta ollut toimittanut hänelle niitä asiakirjoja, joiden nojalla se oli tehnyt asemapaikan siirtopäätöksen. Niinpä komissio ei ollut toimittanut kantajalle niitä neljää valitusta, joihin PO I:n päällikkö Fossati viittasi 8.5.1992 päivätyssä muistiossaan, vaan komissio oli kantajan mukaan toimittanut hänelle vain tiivistelmän näistä valituksista. Myöskään komission vastineeseen liitettyjä asiakirjoja ei kantajan mukaan ollut koskaan aiemmin annettu hänelle tiedoksi.

13 Kolmanneksi komissio oli kantajan mukaan silloin, kun se teki riidanalaisen päätöksen kantajaa vastaan esitettyjen syytösten perusteella ryhtymättä mitenkään selvittämään asiaa, rikkonut henkilöstösääntöjen 24 artiklaa(1), jossa säädetään seuraavaa:

"Yhteisöt avustavat virkamiestä erityisesti kaikissa oikeudellisissa toimenpiteissä sellaista henkilöä vastaan, joka uhkaa, herjaa tai loukkaa virkamiestä tai hänen perheensä jäsentä tai vahingoittaa heitä tai heidän omaisuuttaan virkamiehen aseman tai tehtävien vuoksi."

14 Kantajan mukaan henkilöstösääntöjen 24 artiklan perusteella asiassa oli käynnistettävä selvitys, jotta hänen maineensa, joka oli perusteettomilla syytöksillä kyseenalaistettu, palautettaisiin (ks. asia 53/72, Guillot v. komissio, tuomio 11.7.1974, Kok. 1974, s. 791, 3 kohta ja asia 128/75, N v. komissio, tuomio 18.10.1976, Kok. 1976, s. 1567, 10 ja 15 kohta).

15 Neljänneksi komissio on kantajan mukaan rikkonut henkilöstösääntöjen 26 artiklaa, jonka kahdessa ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:

"Virkamiestä koskeva henkilökansio sisältää

a) kaikki virkamiehen hallinnollista asemaa koskevat asiakirjat ja kaikki hänen pätevyyttään, tehokkuuttaan ja käytöstään koskevat kertomukset;

b) virkamiehen kyseisten asiakirjojen osalta esittämät huomautukset.

Kaikki asiakirjat on merkittävä luetteloon, numeroitava juoksevasti ja luokiteltava aukottomasti; toimielin ei voi esittää perusteeksi edellä a alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja eikä vedota niihin virkamiestä vastaan, jos niitä ei ole annettu hänelle tiedoksi ennen niiden luokittelemista henkilökansioon."

16 Bangladeshin viranomaisten esitettyä kantajaa vastaan syytöksiä edustuston päällikkö Bailly on kantajan mukaan lähettänyt komissiolle Brysseliin 21.3.1992 päivätyn kertomuksen kantajan käytöksestä ilman, että kertomuksesta olisi annettu tieto kantajalle ja että sen jäljennöstä olisi liitetty kantajan henkilökansioon.

Valituksenalainen tuomio

17 Ensimmäisen kanneperusteen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomautti tuomionsa 59 kohdassa ensinnäkin, että riidanalaista päätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tavoitteena on, että henkilö, jota toimenpide koskee, voi tutkia, onko päätös lainmukainen, ja että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa riidanalaisen päätöksen laillisuutta.

18 Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti tuomionsa 60 kohdassa, että perusteluvelvollisuuden laajuutta on kussakin tapauksessa arvioitava tosiasiallisten olosuhteiden perusteella (asia 69/83, Lux v. tilintarkastustuomioistuin, tuomio 21.6.1984, Kok. 1984, s. 2447, 36 kohta ja asia C-169/88, Prelle v. komissio, tuomio 13.12.1989, Kok. 1989, s. 4335, 9 kohta). Päätös on varsinkin silloin riittävästi perusteltu, kun se on annettu kyseisen virkamiehen tuntemassa asiayhteydessä, jonka perusteella virkamies voi ymmärtää päätöksen merkityksen (asia 125/80, Arning v. komissio, tuomio 29.10.1981, Kok. 1981, s. 2539).

19 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tässä tapauksessa korostanut tuomionsa 61 kohdassa, että ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä ensin pääjohtajan avustaja Lipman oli ilmoittanut kantajalle, että kantajan asemapaikka tultaisiin siirtämään, minkä jälkeen asiasta ilmoitettiin myös pääjohtaja Pratin 13.7.1992 päivätyllä kirjeellä. Lisäksi kantaja oli käynyt asiasta useita keskusteluja Lipmanin, Fossatin ja Pratin kanssa 7.8. ja 9.9.1992 välisenä aikana. Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että kantaja oli voinut esittää huomautuksensa 9.10.1992 tehtyä asemapaikan siirtoa koskevaa päätöstä vastaan 19.10.1992 tekemässään valituksessa.

20 Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että kantajalle oli annettu mahdollisuus arvioida riidanalaisen päätöksen asianmukaisuutta ja sitä, onko asianmukaista saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi, se totesi tuomionsa 62 kohdassa, että tämä päätös oli riittävästi perusteltu.

21 Puolustautumisoikeuksien ja henkilöstösääntöjen 24 artiklan väitetyn rikkomisen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti tuomionsa 81 kohdassa ensinnäkin, että yhteisön toimielimillä on tehtäviensä hoitamiseksi laaja harkintavalta yksikköjensä järjestämisessä ja toimielinten palveluksessa olevan henkilöstön asemapaikkojen määräämisessä, edellyttäen kuitenkin, että asemapaikkojen määrääminen tapahtuu yksikön edun mukaisesti ja toimien samanarvoisuutta noudattaen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti myös, että silloin kun tällaisella toimenpiteellä ei vahingoiteta virkamiehen henkilöstösääntöjen mukaista asemaa tai palkkaluokan ja viran välistä vastaavuusperiaatetta, henkilöstöhallinnon ei tarvitse kuulla ennakolta asianomaista henkilöä (yhdistetyt asiat C-116/88 ja C-149/88, Hecq v. komissio, tuomio 7.3.1990, Kok. 1990, s. I-599, 14 kohta).

22 Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomautti tuomionsa 83 kohdassa, että virkamiehen siirto kestämättömäksi muuttuneen hallinnollisen tilanteen päättämiseksi on yksikön edun vuoksi tehty toimenpide ja että virkamiehen asemapaikan siirtoa koskeva päätös, jonka vuoksi virkamies joutuu tahtomattaan muuttamaan toiseen asemapaikkaan, on tehtävä tarpeellista valppautta ja erityistä huolellisuutta osoittaen, ottaen huomioon erityisesti kyseessä olevan virkamiehen henkilökohtainen etu (em. yhdistetyt asiat Hecq v. komissio, tuomio 7.3.1990, 22 ja 23 kohta ja asia T-50/92, Fiorani v. parlamentti, tuomio 8.6.1993, Kok. 1993, s. II-555, 35 kohta).

23 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi tuomionsa 85 kohdassa, että riidanalainen kantajan asemapaikan siirtopäätös on katsottava tehdyn pelkästään komission Daccassa olevan edustuston toiminnan vuoksi ja yleisemmin sanoen komission sekä kyseisen kolmannen maan välisten suhteiden vuoksi.

24 Jutun asiakirjavihkoon liitetyistä eri asiakirjoista ilmenee nimittäin, että tilanne edustustossa oli hyvin kireä ja että kantajan käytöksestä oli tehty useita valituksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tältä osin, että kantajan asemapaikan siirto toimielimen päätoimipaikkaan saattoi olla perusteltua pelkästään sen seikan johdosta, että valituksia on tehty, huolimatta siitä, olivatko ne paikkansapitäviä.

25 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tuomion 85 kohdassa, ettei riidanalaisella päätöksellä ollut muutettu kantajan palkkaluokkaa eikä sillä ollut vaikutusta kantajan henkilöstösääntöjen mukaiseen asemaan, vaan päätöstä perusteltiin sillä, että kantaja ei ole osoittanut omaavansa niitä ominaisuuksia, jotka ovat välttämättömiä luonteeltaan diplomaattisen tehtävän hoitamiseksi, ilman että kantajan ammattitaitoa asetettiin kyseenalaiseksi. Kantajaa vastaan ei tämän seikan johdosta ollut aloitettu mitään kurinpitomenettelyä.

26 Koska kyseessä on yksikön edun vuoksi tehty toimenpide eikä kurinpidollinen toimenpide tai kantajan henkilöstösääntöjen mukaiseen asemaan vaikuttava päätös, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi tuomionsa 86 kohdassa, että kantaja ei voi vedota puolustautumisoikeuksiensa rikkomiseen (em. asia Fiorani v. parlamentti, tuomion 36 kohta; em. asia Arning v. komissio, tuomion 17 kohta ja em. yhdistetyt asiat Hecq v. komissio, tuomio 7.3.1990, 14 kohta).

27 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perusteli myös henkilöstösääntöjen 24 artiklan rikkomista koskevan väitteen hylkäämistä sillä, että riidanalainen päätös oli yksikön edun vuoksi tehty toimenpide.

28 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi tuomionsa 89 kohdassa, että silloin, kun virkamiehen ammatillisesta luotettavuudesta esitetään vakavia syytöksiä, komissiolla on henkilöstösääntöjen 24 artiklassa asetettu velvollisuus ryhtyä kaikkiin tarpeellisiin toimenpiteisiin sen selvittämiseksi, ovatko syytökset perusteltuja, vain kun se päättää ryhtyä kurinpitomenettelyyn virkamiestä vastaan. Sen sijaan silloin, kun komissio päättää - kuten se on tässä asiassa tehnyt - ettei mainittua virkamiestä vastaan esitettyjen syytösten vuoksi ole ryhdyttävä jatkotoimiin, ja jotta tästä ei seuraisi mitään vahinkoa virkamiehen ammatilliselle luotettavuudelle, tällaisessa päätöksessä on yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan hylättävä kantajaa vastaan esitetyt syytökset ja palautettava näin hänen ammatillinen maineensa (em. asia N v. komissio, tuomion 13-15 kohta).

29 Henkilöstösääntöjen 26 artiklan rikkomisen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti tuomionsa 102 kohdassa, että tämän säännöksen tarkoituksena on taata virkamiehen puolustautumisoikeuksien noudattaminen, kun siinä määrätään, että nimittävän viranomaisen tekemiä päätöksiä, jotka koskevat virkamiehen hallinnollista asemaa, ei voida perustaa sellaisiin virkamiehen käytöstä koskeviin tietoihin, joista ei ole mainintaa hänen henkilökansiossaan (asia T-82/89, Marcato v. komissio, tuomio 5.12.1990, Kok. 1990, s. II-735, 78 kohta; asia T-76/92, Tsirimokos v. parlamentti, tuomio 30.11.1993, Kok. 1993, s. II-1281, 33-35 kohta ja asia T-109/92, Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 9.2.1994, Kok. H. 1994, s. II-105, 68 kohta). Koska riidanalainen päätös on yksikön edun vuoksi tehty toimenpide eikä kurinpitotoimi tai kantajan hallinnolliseen asemaan tai uraan vaikuttava toimenpide, kantaja ei voinut vedota henkilöstösääntöjen 26 artiklan mahdolliseen rikkomiseen.

30 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi näin ollen tuomionsa 108 kohdassa kumoamiskanteen kokonaisuudessaan. Se myös hylkäsi tuomionsa 131 kohdassa vahingonkorvausvaatimuksen, koska komission moititun toiminnan lainvastaisuutta perusteltiin samoilla väitteillä, jotka oli esitetty kumoamiskanteen tueksi. Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin velvoitti tuomionsa 137 kohdassa komission vastaamaan paitsi omista oikeudenkäyntikuluistansa myös puolesta kantajan oikeudenkäyntikuluja, koska komissio oli riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeisellä toiminnallaan edesauttanut kanteen nostamista.

Muutoksenhaku

31 Kantaja on hakenut muutosta valituksenalaiseen tuomioon; muutoksenhaussaan kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

- kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antaman tuomion;

- kumoaa riidanalaisen päätöksen;

- palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta se lausuisi uudestaan niistä kantajan vaatimuksista, jotka koskevat riidanalaisesta päätöksestä kantajalle aiheutuneen aineettoman vahingon korvaamista, ja

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

32 Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää muutoksenhaun perusteettomana ja velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

33 Muutoksenhaussaan kantaja esittää valituksenalaista päätöstä vastaan useita väitteitä, jotka voidaan ryhmitellä seuraaviksi kuudeksi muutoksenhakuperusteeksi:

- oikeudellinen virhe ja perusteluvirhe siltä osin kuin kyse on komissiolle kuuluvan perusteluvelvollisuuden laajuudesta;

- oikeudellinen virhe, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hyväksynyt sen, että kantajan asemapaikan siirto toimielimen päätoimipaikkaan voi olla hyväksyttävää pelkästään sen seikan johdosta, että valituksia on tehty, huolimatta siitä, olivatko ne paikkansapitäviä;

- oikeudellinen virhe, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon kantajan henkilökohtaisia etuja ja on rikkonut henkilöstösääntöjen 24 artiklaa;

- henkilöstösääntöjen 26 artiklan rikkominen, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hyväksynyt sen, että virkamiestä vastaan käytetään asiakirjoja, jotka eivät ole virkamiestä koskevassa henkilökansiossa;

- puolustautumisoikeuksien soveltamisalan perusteeton rajoittaminen;

- se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti ottanut huomioon tiettyjä asiakirjoja.

Ensimmäinen muutoksenhakuperuste

34 Kantaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti katsonut, että riidanalainen päätös oli riittävästi perusteltu. Komissio on nimittäin koko sen menettelyn ajan, joka johti asemapaikan siirtoa koskevan päätöksen tekemiseen, jättänyt kertomatta useita asiaankuuluvia tietoja. Niinpä huolimatta kantajan toistuvista pyynnöistä komissio on jatkuvasti kieltäytynyt antamasta kantajalle tiedoksi niitä valituksia, joiden perusteella se toimi, ja komissio on antanut niistä kantajalle vain suullisen lyhennelmän.

35 On huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätös on silloin riittävästi perusteltu, kun se on tehty asianomaisen virkamiehen tuntemassa asiayhteydessä, jonka perusteella virkamies voi ymmärtää häntä koskevan päätöksen merkityksen (ks. em. asia Arning v. komissio, tuomion 13 kohta ja em. yhdistetyt asiat Hecq v. komissio, tuomio 7.3.1990, 26 kohta).

36 Valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee kuitenkin, että

- kantajalle on 8.5.1992 päivätyssä muistiossa ilmoitettu neljästä valituksesta, jotka koskivat kantajan virkatehtävissään Daccassa olevassa edustustossa osoittamaa sopimatonta käytöstä;

- kantaja vastasi hänen tietoonsa näin saatettuihin syytöksiin lähettämällä 15.6. ja 28.6.1992 ja 11.-18.7.1992 useita telekopioita ja viestejä;

- PO I:n pohjoinen-etelä-suhteista vastaava pääjohtaja ilmoitti 13.7.1992 kantajalle aikomuksestaan pyytää kantajan asemapaikan siirtoa Brysseliin ja korosti, ettei tämä toimenpide ole kurinpitotoimenpide eikä myöskään seuraus kantajan tehtävissään osoittaman harkinta- ja analysointikyvyn arvostelemisesta vaan toimenpide on seuraus siitä toteamuksesta, että kantajan kykyjä voitiin hyödyntää paremmin komission sisäisissä tehtävissä kuin edustustossa, jossa kantaja kyky sopeutua diplomaattiseen ympäristöön ei vastannut sitä, mitä häneltä odotettiin;

- Ojha esitti selvityksensä 7.8.1992 pääosastonsa pääjohtajan avustajalle, 7.9.1992 omalle päällikölleen ja 9.9.1992 pääjohtajalle Brysselissä;

- urakiertokomitealle päätöksestä tekemässään valituksessa kantaja esitti perustelunsa, joilla hän vastusti asemapaikan siirtoa koskevaa päätöstä.

37 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen perustellusti katsonut, että kantaja on voinut arvioida riidanalaisen päätöksen lainmukaisuutta ja sitä, onko asian saattaminen tuomioistuimen käsiteltäväksi asianmukaista.

38 Ensimmäinen muutoksenhakuperuste on näin ollen hylättävä.

Toinen muutoksenhakuperuste

39 Kantaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja perusteluvirheen, kun se hyväksyi sen, että komissio perustelee yksikön edun vuoksi tehtyä kantajan asemapaikan siirtoa koskevaa päätöstä pelkästään sillä seikalla, että kantajasta on tehty valituksia, huolimatta siitä, ovatko ne perusteltuja. Tällaista ratkaisua ei voida hyväksyä minkään oikeusnormin perusteella, ja tällainen ratkaisu kaiken lisäksi loukkaa oikeusvarmuuden periaatetta ja hyvän oikeudenhoidon periaatetta.

40 On muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä yhteisöjen toimielimille on annettu laaja harkintavalta sen suhteen, kuinka ne järjestävät yksikkönsä niille uskottujen tehtävien mukaisesti, ja sen suhteen, kuinka ne näiden tehtävien hoitamiseksi määräävät palveluksessaan olevan henkilöstön asemapaikat, kunhan tämä asemapaikkojen määrääminen tapahtuu toimen ja palkkaluokan vastaavuutta noudattaen (ks. em. asia Lux v. tilintarkastustuomioistuin, tuomion 17 kohta ja asia 19/87, Hecq v. komissio, tuomio 23.3.1988, Kok. 1988, s. 1681, 6 kohta).

41 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut useasti, että virkamiehen asemapaikka voidaan yksikön edun vuoksi siirtää sisäisten, henkilösuhteissa ilmenneiden ongelmien vuoksi silloin, kun niistä aiheutuu yksikön moitteettomalle toiminnalle vahingollisia jännitteitä. Tällainen toimenpide voidaan tehdä jopa riippumatta siitä, kuka näistä vaikeuksista on vastuussa (ks. asia 124/78, List v. komissio, tuomio 12.7.1979, Kok. 1979, s. 2499, 13 kohta).

42 Tämä oikeuskäytäntö on sitäkin velvoittavampaa yksikön ulkosuhteiden alalla, erityisesti silloin, kun yksikkö hoitaa diplomaattisia tehtäviä. Diplomaattisille tehtäville tunnusomaista on näet, että ennaltaehkäistään kaikkia jännitteitä ja lievitetään niitä, joita kaikesta huolimatta saattaa syntyä. Diplomaattiset tehtävät edellyttävät välttämättäkin yhteistyökumppaneiden luottamusta. Heti kun tätä luottamusta on horjutettu, tapahtuipa se mistä syystä tahansa, kyseinen virkamies ei voi enää hoitaa tehtäviään. Jotta häntä vastaan esitetyt moitteet eivät ulottuisi koskemaan koko kyseistä yksikköä, on hyvän hallintotavan mukaista, että toimielin siirtää kyseisen virkamiehen mahdollisimman nopeasti muualle.

43 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis toteamansa olosuhteet huomioon ottaen perustellusti katsonut, että komissio on voinut määrätä yksikön edun vuoksi, kantajan siirrettäväksi aiottua aikaisemmin komission päätoimipaikkaan Brysseliin, pelkästään sillä perusteella, että kantajan käytöksestä on tehty useita valituksia, huolimatta siitä, olivatko ne paikkansapitäviä.

44 Toinen muutoksenhakuperuste on siis hylättävä.

Kolmas muutoksenhakuperuste

45 Kolmannen muutoksenhakuperusteen ensimmäisessä osassa kantaja väittää, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että asemapaikan siirtotoimenpide on tehty pelkästään yksikön moitteettoman toiminnan vuoksi, se loukkasi periaatetta, jonka mukaan asemapaikan siirtoa koskeva päätös, jonka johdosta virkamies joutuu tahtomattaan muuttamaan, on tehtävä virkamiehen henkilökohtainen etu huomioon ottaen.

46 Toisessa osassa kantaja korostaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin rikkoi henkilöstösääntöjen 24 artiklaa, kun se katsoi, että hallintoviranomaisella on tässä säännöksessä säädetty velvollisuus avustaa virkamiestä vain silloin, kun se päättää ryhtyä kurinpitomenettelyyn kyseistä virkamiestä vastaan.

Ensimmäisen osa

47 On korostettava toisaalta sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on aiheellisesti muistuttanut valituksenalaisen tuomion 83 kohdassa, että virkamiehen asemapaikan siirtoa koskeva päätös, jonka vuoksi virkamies joutuu tahtomattaan muuttamaan toiseen asemapaikkaan, on tehtävä tarpeellista valppautta ja erityistä huolellisuutta osoittaen ja ottaen erityisesti huomioon kyseisen virkamiehen henkilökohtainen etu.

48 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa tekemä toteamus, jonka mukaan riidanalainen siirtotoimenpide on tehty pelkästään komission Daccassa olevan edustuston moitteettoman toiminnan vuoksi, on ymmärrettävä omassa asiayhteydessään. Tuomion 85 ja 86 kohdasta ilmenee, että näin lausuessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin yksinkertaisesti totesi, että asemapaikan siirtoa koskeva päätös oli tosiasiallisesti tehty yksikön edun vuoksi ja että kyseessä ei ollut peitelty kurinpitotoimi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei myöskään katsonut, että komissio olisi jättänyt huomiotta kantajan edun.

49 Koska kolmannen muutoksenhakuperusteen ensimmäinen osa perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan, se on näin ollen hylättävä.

Toinen osa

50 Kantaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on tuomionsa 89 kohdassa rikkonut henkilöstösääntöjen 24 artiklaa, kun se katsoi, että hallintoviranomaisella on tässä säännöksessä säädetty velvollisuus avustaa virkamiestä vain silloin, kun se päättää ryhtyä kurinpitomenettelyyn kyseistä virkamiestä kohtaan.

51 Tältä osin on korostettava, että toimielimelle henkilöstösääntöjen 24 artiklan mukaan kuuluvan velvollisuuden edellytyksenä ei mitenkään ole se, että kyseistä virkamiestä vastaan on ryhdytty kurinpitomenettelyyn. Niinpä komission päätös olla ryhtymättä kurinpitomenettelyyn kyseistä virkamiestä vastaan ei ole edellä mainitussa asiassa Guillot vastaan komissio estänyt yhteisöjen tuomioistuinta toteamasta, että komissio oli rikkonut henkilöstösääntöjen 24 artiklaa, kun se ei ollut ryhtynyt kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin selvittääkseen esimiehen esittämien syytösten paikkansapitävyyttä.

52 Tästä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen henkilöstösääntöjen 24 artiklasta tekemää tulkintaa on pidettävä virheellisenä. Virheellinen tulkinta ei kuitenkaan voi aiheuttaa valituksenalaisen tuomion kumoamista, koska kyseisen tuomion tuomiolauselma vaikuttaa perustellulta muiden oikeudellisten perusteiden perusteella (ks. vastaavasti asia C-30/91 P, Lestelle v. komissio, tuomio 9.6.1992, Kok. 1992, s. I-3755, 28 kohta).

53 Tältä osin riittää, kun todetaan, että henkilöstösääntöjen 24 artiklan rikkomista koskeva kanneperuste oli tuossa asiassa tehoton. Koska siirrosta toisiin tehtäviin tai asemapaikan siirrosta voidaan päättää jo pelkkien valitusten perusteella silloin, kun yksikön etu sitä vaatii, toimielintä ei voida moittia siitä, että se on tehnyt tällaisen toimenpiteen ryhtymättä sitä ennen selvittämään kyseisten valitusten paikkansapitävyyttä. Tällaisessa yhteydessä avustusvelvollisuuden mahdollinen laiminlyönti voi ainoastaan aiheuttaa sen, että pelkkä pyydetyn avun epäämistä koskeva päätös kumotaan (ks. em. asia Guillot v. komissio, tuomion 14 kohta) ja tarvittaessa olla yhteisön vastuun aiheuttava virkavirhe.

54 Näin ollen kolmannen muutoksenhakuperusteen toinen osa on hylättävä.

Neljäs, viides ja kuudes muutoksenhakuperuste

55 Neljännessä ja viidennessä muutoksenhakuperusteessaan kantaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on rikkonut henkilöstösääntöjen 26 artiklaa, kun se katsoi, että asemapaikan siirtoa koskeva päätös voitiin pätevästi tehdä sellaisten asiakirjojen perusteella, jotka eivät sisältyneet kantajan henkilökansioon ja joita ei ollut annettu hänelle tiedoksi, koska päätöksellä ei ollut vaikutusta hänen hallinnolliseen asemaansa eikä uraansa.

56 Kuudennessa muutoksenhakuperusteessaan kantaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta erityisesti siitä, että se on tehnyt oikeudellisen virheen ja perusteluvirheen, kun se katsoi edustuston päällikön 21.5.1992 päivätyn kertomuksen perusteella, jota ei ollut annettu tiedoksi asianosaiselle ja joka oli liitetty yksinomaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiakirjoihin oikeudenkäynnin yhteydessä, että riidanalaista päätöstä voitiin perustella yksikön edulla ottaen huomioon komission Daccassa olevan edustuston jännittynyt tilanne.

57 Ensinnäkin on muistettava, että henkilöstösääntöjen 26 artiklan tavoitteena on estää se, että asianomaisen virkamiehen hallinnollista asemaa ja uraa koskevat nimittävän viranomaisen päätökset perustuisivat sellaisiin virkamiehen käytöstä koskeviin tietoihin, joista ei ole mainintaa virkamiestä koskevassa henkilökansiossa ja joita ei ole annettu kyseiselle virkamiehelle tiedoksi (ks. asia 88/71, Brasseur v. parlamentti, tuomio 28.6.1972, Kok. 1972, s. 499, 11 kohta; asia 233/85, Bonino v. komissio, tuomio 12.2.1987, Kok. 1987, s. 739, 11 kohta ja asia 140/86, Strack v. komissio, tuomio 7.10.1987, Kok, 1987, s. 3939, 7 kohta).

58 Asemapaikan siirtoa koskevalla päätöksellä vaikutetaan kuitenkin väistämättäkin kyseisen virkamiehen hallinnolliseen asemaan, koska sillä muutetaan paikkaa, jossa virkamies hoitaa tehtäviään, sekä virkamiehen tehtävien hoidon edellytyksiä ja niiden luonnetta. Sillä voi myös olla vaikutusta kyseisen virkamiehen uraan siltä osin kuin se voi vaikuttaa virkamiehen ammatillisiin tulevaisuudennäkymiin, koska tietyt vastaavantasoiset tehtävät voivat niihin kuuluvien velvollisuuksien luonteen johdosta johtaa ylennykseen helpommin kuin toiset tehtävät.

59 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis tulkinnut henkilöstösääntöjen 26 artiklaa väärin katsoessaan toisaalta, että henkilöstösääntöjen 26 artiklan tarkoituksena on taata virkamiehen puolustautumisoikeudet, kun siinä säädetään, että nimittävän viranomaisen tekemiä päätöksiä, jotka koskevat virkamiehen hallinnollista asemaa ja hänen uraansa, ei voida perustaa sellaisiin virkamiehen käytöstä koskeviin tietoihin, joista ei ole mainintaa hänen henkilökansiossaan, ja toisaalta, että riidanalaisella asemapaikan siirtopäätöksellä ei lainkaan vaikuteta kantajan hallinnolliseen asemaan eikä hänen uraansa.

60 Katsoessaan tämän johdosta, että sellaisia asiakirjoja, joita ei ollut annettu kantajalle tiedoksi ja jotka koskivat kantajan käytöstä yksikössä, voitiin käyttää kantajaa vastaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt noudattamatta erityisesti henkilöstösääntöjen 26 artiklan toista kohtaa.

61 Valituksenalaisen tuomion 73, 79 ja 85 kohdasta näet ilmenee, että useita komission vastineeseen liitettyjä asiakirjoja ei ollut annettu ennalta kantajalle tiedoksi ja että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että toimielin oli voinut ottaa ne huomioon tehdessään asemapaikan siirtoa koskevaa päätöstä (ks. edellä 12 ja 24 kohta).

62 Neljäs, viides ja kuudes muutoksenhakuperuste ovat siis perusteltuja. Valituksenalainen tuomio on kumottava siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, ettei henkilöstösääntöjen 26 artiklaa ole sovellettava ja ettei asiassa ollut voitu todeta, että henkilöstösääntöjen 26 artiklan toista kohtaa olisi rikottu.

63 EY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan silloin, kun muutoksenhaku todetaan oikeaksi, yhteisöjen tuomioistuin kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätöksen. Se voi joko ratkaista asian lopullisesti itse, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi. Koska asia on ratkaisukelpoinen, se on ratkaistava lopullisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen virheellisesti hylkäämien neljännen, viidennen ja kuudennen perusteen osalta.

Kumoamiskanne

64 Kantaja moittii komissiota siitä, että tämä on tehnyt riidanalaisen päätöksen PO I:n johtaja Fossatin 8.5.1992 kantajalle lähettämässä kirjeessä mainittujen neljän valituksen perusteella, vaikka näitä valituksia, joissa arvosteltiin kantajan käyttäytymistä yksikössä, ei ollut annettu hänelle tiedoksi eikä liitetty hänen henkilökansioonsa.

65 Kantaja vetoaa erityisesti siihen, että useita asiakirjoja, jotka komissio oli liittänyt vastineeseensa, ei ollut koskaan aiemmin annettu hänelle tiedoksi. Kyseessä ovat seuraavat asiakirjat:

i) humanitaarisen järjestön Lääkärit ilman rajoja 22.4.1992 tekemä valitus, joka koski välikohtausta, joka valituksen mukaan oli tapahtunut 2.4.1992 Daccassa olevan edustuston tiettyjen virkamiesten, joista kantaja oli yksi, kanssa pidetyssä kokouksessa;

ii) komission Daccassa olevan edustuston päällikön 21.5.1992 PO I:n etelä-pohjoinen-suhteista vastaavalle pääjohtajalle tekemä erittäin yksityiskohtainen kertomus, jossa kuvaillaan edustuston jännittynyttä tilannetta, josta kantajaa syytetään;

iii) Bangladeshin hallituksen juuttiasioista vastaavan ministeriön komission Daccassa olevan edustuston päällikölle 18.6.1992 tekemä valitus;

iv) pääjohtaja Pratin henkilöstö- ja hallintoasioista vastaavalle johtajalle de Kosterille 13.7.1992 lähettämä muistio, jossa pyydettiin ryhtymään toimenpiteisiin kantajan kutsumiseksi Brysseliin;

v) edustuston päällikön Baillyn Pratille 16.7.1992 lähettämä luottamuksellinen muistio, joka koski kantajan asemapaikan Brysseliin siirron tarpeellisuutta kantajan niin edustustossa kuin sen ulkopuolellakin osoittaman käytöksen vuoksi;

vi) 14.9.1992 päivätty pöytäkirja, joka koski 9.9.1992 Pratin ja kantajan välillä pidettyä kokousta kantajan asemapaikan siirrosta Brysseliin;

vii) 14.10., 15.10., 18.10., 19.10. ja 28.10.1992 päivätyt asiakirjat, jotka koskivat aggressiivisuutta, jota kantaja oli 14.10.1992 osoittanut edustuston virkamies Hossainia kohtaan;

viii) Baillyn Pratille ja de Kosterille 22.10.1992 lähettämä muistio, joka koski toimenpiteitä, joihin olisi ryhdyttävä siinä tapauksessa, että kantajan sallittaisiin oleskella Bangladeshissa 31.10.1992 jälkeen;

ix) Daccassa olevan edustuston päällikön de Kosterille ja Pratille 8.11.1992 lähettämä muistio, joka koski 8.10.1992 tapahtunutta välikohtausta, jossa kantaja oli käyttäytynyt aggressiivisesti edustuston päällikköä kohtaan.

66 Ensin on korostettava, että kuten tämän tuomion 57-59 kohdassa on todettu, henkilöstösääntöjen 26 artikla soveltui tähän tapaukseen, koska riidanalaisella päätöksellä oli vaikutusta kantajan hallinnolliseen asemaan ja hänen uraansa.

67 Tämän jälkeen on muistutettava, että päätös kumotaan tämän säännöksen rikkomisen perusteella vain, jos osoitetaan, että kyseisillä asiakirjoilla on voinut olla ratkaiseva merkitys riidanalaiselle päätökselle (ks. asia 21/70, Rittweger v. komissio, tuomio 3.2.1971, Kok. 1971, s. 7, 35 kohta; asia 263/81, List v. komissio, tuomio 27.1.1983, Kok. 1983, s. 103, 27 kohta ja em. asia Bonino v. komissio, tuomion 13 kohta).

68 Virkamiehelle vastaisen päätöksen kumoamista ei tältä osin voida perustella ainoastaan sillä seikalla, ettei asiakirjoja ollut liitetty henkilökansioon, jos ne tosiasiallisesti on saatettu asianomaisen henkilön tietoon. Henkilöstösääntöjen 26 artiklan toisesta kohdasta näet seuraa, että se, ettei virkamiehen pätevyyttä, tehokkuutta tai käytöstä koskevia asiakirjoja voida käyttää virkamiestä vastaan, koskee pelkästään asiakirjoja, joita ei ennalta ole annettu hänelle tiedoksi. Kyseinen säännös ei koske asiakirjoja, joita ei ole vielä liitetty hänen henkilökansioonsa, vaikka ne onkin annettu hänelle tiedoksi. Siinä tapauksessa, että toimielin ei liittäisi tällaisia asiakirjoja virkamiestä koskevaan henkilökansioon, virkamies voisi aina esittää henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan nojalla vaatimuksen asiakirjojen liittämisestä, ja jos vaatimus hylättäisiin, tehdä hallintovalituksen. Toimielintä ei kuitenkaan missään tapauksessa voitaisi estää pelkästään sillä perusteella, ettei asiakirjoja ole liitetty virkamiestä koskevaan henkilökansioon, tekemästä yksikön edun vuoksi päätöstä niiden asiakirjojen perusteella, jotka on ennalta annettu asianomaiselle virkamiehelle tiedoksi.

69 Edellä esitetty huomioon ottaen on ensiksi tarkasteltava, mitkä asiakirjat on annettu tiedoksi kantajalle ja mitä asiakirjoja näin ollen voidaan käyttää häntä vastaan, ja tämän jälkeen on tarkasteltava, ovatko nämä asiakirjat riittävä perustelu riidanalaiselle päätökselle.

70 Kantaja jättää mainitsematta niiden neljän valituksen osalta, joihin hän viittaa, että ne olivat suullisia ja että kantajalle lähetettyyn, 8.5.1992 päivättyyn muistioon sisältyi tiivistelmä niistä. Kantaja totesi myös, että Daccassa olevan edustuston päällikkö oli 30.6.1992 antanut hänelle tiedoksi Bangladeshin juuttiasioista vastaavan ministeriön 18.6.1992 päivätyn valituksen. Edellä 65 kohdan vii-ix alakohdissa lueteltujen asiakirjojen osalta riittää, kun todetaan, että koska ne on päivätty nimittävän viranomaisen 9.10.1992 tekemän päätöksen jälkeen, niitä ei pidä ottaa huomioon.

71 Komission Daccassa olevan edustuston päällikön 21.5.1992 päivätty sisäinen kertomus, Lääkärit ilman rajoja -järjestön 22.4.1992 päivätty kirjallinen valitus, 13.7.1992 päivätty muistio, jolla Prat pyysi kantajan asemapaikan siirtoa, ja 14.9.1992 päivätty muistio, joka oli pöytäkirja 9.9.1992 pidetystä kokouksesta, sen sijaan toimitettiin kantajalle vasta kanteen nostamisen jälkeen.

72 On kuitenkin todettava, että 8.5.1992 päivättyyn muistioon ja 18.6.1992 päivättyyn valitukseen sisältyvillä tiedoilla perusteltiin riittävästi yksikön edun vuoksi tehtyä asemapaikan siirtoa. Näistä asiakirjoista näet ilmenee, että kantajalla oli vakavia vaikeuksia kanssakäymisessä edustuston ulkopuolisten tahojen kanssa. Jännite oli niin suuri, että 18.6.1992 päivätyn kirjeensä lopuksi juuttiasioista vastaava ministeriö ilmoitti komission edustuston päällikölle, ettei Ojhaa enää kutsuta mihinkään kokoukseen, ja ehdotti, että toinen henkilö nimitettäisiin hänen tilalleen ja paikalleen.

73 Näissä oloissa ei ole osoitettu toteen, että asiakirjoilla, joita ei ole annettu tiedoksi, olisi voinut olla ratkaiseva merkitys riidanalaisen päätöksen tekemisessä.

74 Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen kantajan esittämä kumoamiskanne on hylättävä.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

75 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään, että jos valitus on perusteltu ja jos yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee itse riidan lopullisesti, se päättää oikeudenkäyntikuluista. Saman työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdasta seuraa, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Työjärjestyksen 122 artiklan toisen kohdan mukaan yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin määrätä oikeudenkäyntikulut, jotka ovat aiheutuneet jonkin toimielimen virkamiesten tai muuhun henkilöstöön kuuluvien tekemistä valituksista, jaettaviksi asianosaisten kesken, jos se on kohtuullista.

76 Komissio on tässä asiassa vaatinut, että Ojha velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

77 Vaikkei Ojha ole tosiasiallisesti voittanutkaan juttua, hän on kuitenkin näyttänyt toteen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen.

78 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan toisen kohdan nojalla on siten määrättävä, että kantaja vastaa kahdesta kolmasosasta oikeudenkäyntikuluja ja komissio yhdestä kolmasosasta.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(ensimmäinen jaosto)

on antanut seuraavan tuomiolauselman:

1) Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-36/93, Ojha vastaan komissio, 6.7.1995 antama tuomio kumotaan siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, ettei asiaan voitu soveltaa Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 26 artiklaa ja ettei asiassa voitu todeta, että henkilöstösääntöjen 26 artiklan toista kohtaa olisi mitenkään rikottu.

2) Muilta osin muutoksenhaku hylätään.

3) Siltä osin kuin kannetta perustellaan henkilöstösääntöjen 26 artiklan rikkomisella, kanne hylätään.

4) Kantaja vastaa kahdesta kolmasosasta oikeudenkäyntikuluja ja komissio vastaa yhdestä kolmasosasta.

(1) - Kaikki tässä tuomiossa mainitut henkilöstösääntöjen artiklat on suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa.