YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

17 päivänä marraskuuta 1998

Asia T-131/97

Carmen Gómez de Enterría y Sanchez

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Eläkkeelle siirtäminen — Henkilöstösääntöjen 50 artikla”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-1855

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan kumoamaan Euroopan parlamentin 15. — 16.7.1996 pidetyssä istunnossa Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 50 artiklan perusteella tekemä päätös, jolla kantaja on siirretty eläkkeelle ja jolla hänen hakemuksensa kahteen muuhun saman palkkaluokan virkaan on hylätty.

Lopputulos:

Osittainen tutkimatta jättäminen. Hylkääminen muilta osin.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja, joka on Euroopan parlamentin entinen pääjohtaja, siirrettiin eläkkeelle Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 50 artiklan mukaisesti 31.3.1995 alkaen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi asiassa T-82/95, Gómez de Enterría y Sanchez vastaan parlamentti, 14.5.1996 antamallaan tuomiolla (Kok. H. 1996, s. II-599) eläkkeelle siirtämistä koskevan päätöksen sillä perusteella, ettei kantajalla ollut mahdollisuutta puolustaa asianmukaisesti etujaan.

Tuomion jälkeen parlamentin puhemiehistö nimittävänä viranomaisena päätti aloittaa menettelyn uudelleen siten, että kantajalle annettaisiin mahdollisuus puolustaa asianmukaisesti etujaan. Kantaja keskusteli 25.6.1996 parlamentin pääsihteerin kanssa syistä, joiden takia puhemiehistö oli päätynyt harkitsemaan kantajan siirtämistä eläkkeelle, sekä niistä mahdollisuuksista, joita kantajalla oli siirtyä muuhun saman palkkaluokan virkaan.

Puhemiehistö tarkasteli 15.-16.7.1996 pitämässään istunnossa kysymystä henkilöstösääntöjen 50 artiklan soveltamisesta kantajaan. Se päätti vahvistaa aiemman päätöksensä ja hylätä kantajan hakemuksen tulla nimitetyksi palkkaluokan A 1 erityisneuvonantajan avoimeen virkaan. Kantajalle ilmoitettiin tästä päätöksestä parlamentin puhemiehen 9.10.1996 päivätyllä kirjeellä.

Pääasia

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee perustamissopimuksen 176 artiklan ensimmäisen kohdan rikkomista

Perustamissopimuksen 176 artiklassa määrätään tuomioistuinten ja hallintoviranomaisten välisestä toimivallan jaosta, jonka mukaan toimielimen, jonka toimi on kumottu, on määritettävä tarvittavat toimenpiteet kumoamistuomion täytäntöönpanemiseksi. Mukautuakseen tuomioon ja pannakseen sen täysimääräisesti täytäntöön toimielimen on noudatettava tuomiolauselman lisäksi perusteluja, jotka ovat johtaneet tuomioon ja jotka antavat sille tarvittavan perustan. Vaikka virkamiehen palauttamista entisiin tehtäviin ei lähtökohtaisesti voida sulkea niiden toimenpiteiden ulkopuolelle, joiden tarkoituksena on sellaisen tuomion täysimääräinen täytäntöönpano, jolla eläkkeelle siirtämistä koskeva päätös on kumottu, kyseisenlainen ratkaisu on kuitenkin kohtuuton silloin kun kyseisen päätöksen kumoaminen on perustunut siihen, että virkamiehen oikeutta puolustaa etujaan on loukattu, ja kun uusi päätös, joka on tehty kumoamistuomiota noudattaen, on tehty sellaista menettelyä noudattaen, jonka tarkoituksena on ollut saattaa asiantila lailliseksi. Ratkaisu, jolla saatetaan kantajan hallinnollinen ja rahallinen tilanne takautuvasti lailliseksi, mahdollistaa sekä kantajan että hallinnon etujen yhteensovittamisen ja vastaa hyvän hallinnon vaatimuksia (38 kohta).

Viittaukset: asia T-84/91, Meskens v. parlamentti, 8.10.1992 (Kok. 1992, s. II-2335,73 kohta) ja asia T-106/92, Frederiksen v. parlamentti, 2.2.1995 (Kok. H. 1995, s. II-99, 31 kohta).

Ei voida katsoa, että kanteen kohteena oleva päätös on laiton ainoastaan siksi, että siinä viitataan nimenomaisesti kumottuun päätökseen. Kanteen kohteena olevassa päätöksessä ei tyydytä toistamaan aiempaa eläkkeelle siirtämistä koskevaa päätöstä, koska sen päätösosa ja sen tekemiseen johtanut menettely ovat erilaiset.

Tästä seuraa, että ensimmäinen kanneperuste on hylättävä (40 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista

Asianosaisten välillä on kiistatonta, että puhemiehistön jäsenet saivat tietää kantajan 4.7.1996 päivätystä kirjeestä 15.-16.7.1996 pitämässään istunnossa. Tässä tilanteessa kantajan asiana oli osoittaa, ettei puhemiehistö ollut ottanut huomioon hänen 4.7.1996 tekemiään huomautuksia. Kantaja ei ole kuitenkaan esittänyt pienintäkään näyttöä siitä, että puhemiehistön jäsenet eivät tässä yksittäistapauksessa tunteneet kantajan huomautusten sisältöä ja ulottuvuutta ja että hänen puolustautumisoikeuksiaan olisi näin ollen loukattu (43 ja 44 kohta).

Tästä seuraa, että toinen kanneperuste on hylättävä (45 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee perustelujen puutteellisuutta

Kanteen kohteena olevan päätöksen perusteluista on helposti havaittavissa kantajaan sovelletun eläkkeelle siirtämisen tarkoitus.

Tästä seuraa, että kanteen kohteena olevan päätöksen perustelut ovat riittäviä ja että kolmas kanneperuste on hylättävä (51 kohta).

Neljäs kanneperuste, joka koskee yksikön edun huomioon ottamatta jättämistä

Nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta yksikön edun vuoksi tapahtuvan palkkaluokan Al tai A 2 virkamiehen eläkkeelle siirtämisen osalta. Henkilöstösäännöissä ei rajata niitä syitä, joilla 50 artiklan mukainen eläkkeelle siirtäminen voidaan perustella, koska syyt voivat perustua sekä yksikön objektiivisiin vaatimuksiin että virkamiesten yksilöllisten ominaisuuksien arviointiin suhteessa kyseisiin vaatimuksiin. Tämä laaja harkintavalta edellyttää samanaikaisesti suurta päätösvapautta ja asiaa koskevien seikkojen tarkkaa tutkimista; viimeksi mainittu on takeena sille, että kyseistä valtaa käytetään siten, että kaikki asiaan vaikuttavat seikat ovat tiedossa. Tämä tutkiminen merkitsee myös sitä, että virkamiehellä, joka aiotaan siirtää eläkkeelle, on mahdollisuus puolustaa etujaan. Sama koskee tilannetta, jossa aiotaan tehdä päätös olla siirtämättä virkamiestä toiseen palkkaluokkaansa vastaavaan virkaan henkilöstösääntöjen 50 artiklan kolmannessa kohdassa tarkoitetulla tavalla.

Viittaukset: sia 17/68, Reinarzv. komissio, 6.5.1969 (Kok. 1969, s. 61, 15 ja 16 kohta); asia 19/70, Almini v. komissio, 30.6.1971 (Kok. 1971, s. 623); asia 34/77, Oslizlok v. komissio, 11.5.1978 (Kok. 1978, s. 1099, 30 kohta); asia 131/82, Angelini v. komissio, 28.9.1983 (Kok. 1983, s. 2801, 11 kohta) ja asia 148/82, Renaud v. komissio, 28.9.1983 (Kok. 1983, s. 2823, 10 kohta).

Parlamentti on tässä yksittäistapauksessa todella tutkinut tarkasti erilaisia kyseessä olevia etuja (56 ja 57 kohta).

Viides kanneperuste, joka koskee harkintavallan väärinkäyttöä

Neljännen kanneperusteen tarkastelusta ilmenee, ettei kantaja ole osoittanut, että kanteen kohteena oleva päätös tehtiin ottamatta huomioon yksikön etua. Koska päätöksen ei voida katsoa olevan yksikön edun vastainen, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ei ole kyse harkintavallan väärinkäytöstä (62 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-59/91 ja T-79/91, Eppe v. komissio, 10.7.1992 (Kok. 1992, s. II-2061, 57 kohta).

Kuudes kanneperuste, joka koskee kohtuullisen määräajan noudattamatta jättämistä

Vaikka kanteen kohteena oleva päätös on annettu tiedoksi valitettavan myöhään, on kuitenkin tärkeätä todeta, että viivästys yksittäisen päätöksen tiedoksiannossa ei voi aiheuttaa päätöksen kumoamista, koska tiedoksianto on päätöstä seuraava toimenpide, jolla ei näin òllen ole mitään vaikutusta päätöksen sisältöön. Kyseinen viivästys kanteen kohteena olevan päätöksen tiedoksiannossa ei missään tapauksessa ole loukannut kantajan oikeuksia; kantaja on voinut lainmukaisesti valittaa päätöksestä ja sen jälkeen nostaa käsiteltävänä olevan kumoamiskanteen.

Viittaukset: asia 125/80, Arning v. komissio, 29.10.1981 (Kok. 1981, s. 2539, 9 kohta) ja asia 111/83, Picciolo v. parlamentti, 30.5.1984 (Kok. 1984, s. 2323, 25 kohta).

Edellä esitetyistä seikoista seuraa, ettei riidanalainen päätös ole lainvastainen sen takia, että parlamentti viivästyi sen tiedoksiantamisessa kantajalle, ja että kuudes kanneperuste on näin ollen hylättävä (70 kohta).

Tästä seuraa, että kanne on hylättävä kokonaisuudessaan (71 kohta).

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta niiltä osin kuin siinä vaaditaan kumottavaksi Euroopan parlamentin 15.-16.7.1996 pidetyssä istunnossa tekemän päätöksen päätösosa siltä osin kuin siinä on hylätty kantajan hakemus parlamentin istuntopalvelujen pääosaston pääjohtajan virkaan.

Kanne hylätään muilta osin.