Vaikka nimittävä viranomainen ei ole velvollinen perustelemaan ylennyspäätöksiään sellaisille hakijoille, joita ei ole ylennetty, sen on kuitenkin perusteltava päätöstään, jolla ylentämättä jääneen hakijan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla esittämä valitus on hylätty, ja tämän päätöksen perustelujen katsotaan olevan samat kuin perustelut, joihin valitus oli kohdistettu.

Avointa virkaa koskevan ilmoituksen olennainen tehtävä on antaa asianomaisille mahdollisimman täsmällisiä tietoja kyseisen viran täyttämiseksi vaadittavista edellytyksistä, jotta nämä kykenisivät arvioimaan, onko hakemuksen tekeminen aiheellista. Avointa virkaa koskevan ilmoituksen tehtävänä on niin ikään vahvistaa lailliset perusteet, joita noudattaen nimittävä viranomainen vertailee hakijoiden ansioita henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

Se, että pääjohtajat ovat komission sisällä toteutetusta ylennys- ja nimitystoimenpiteiden hajauttamista koskevasta uudistuksesta lähtien toimineet nimittävänä viranomaisena, ei poista nimitysasioiden neuvoa-antavalta komitealta velvollisuutta eikä varsinkaan mahdollisuutta kuulla asianomaista pääjohtajaa. Kyseisen pääjohtajan kuulemisen tarkoituksena on antaa nimitysasioiden neuvoa-antavalle komitealle tietoja täytettävään virkaan vaadittavasta pätevyydestä ja hakijoiden ansioiden vertailusta, mikä ei vaikuta nimitysasioiden neuvoa-antavan komitean riippumattomuuteen lausunnon antamisessa eikä kyseisen pääjohtajan riippumattomuuteen nimittävänä viranomaisena myöhemmän lopullisen päätöksen tekemisessä. Se, että asianomaisella pääjohtajalla on uudistuksen seurauksena nykyään toimivalta tehdä nimityspäätökset komission puheenjohtajaa ja kahta muuta komission jäsentä kuultuaan, ei ole muuttanut nimitysasioiden neuvoa-antavan komitean suorittaman pääjohtajan kuulemisen luonnetta eikä perusteita.

Jotta kyettäisiin arvioimaan työnantajan etua sekä henkilöstösääntöjen 45 artiklassa tarkoitetun päätöksen yhteydessä huomioon otettavia ansioita, nimittävällä viranomaisella on laajaa harkintavaltaa, ja yhteisön tuomioistuinten on rajoituttava tällä alalla tutkimaan ainoastaan se, onko hallintoviranomainen ne menettelytavat ja keinot huomioon ottaen, joiden perusteella se on saattanut tehdä arviointinsa, pysynyt järkevissä rajoissa eikä ole käyttänyt valtaansa ilmeisen virheellisesti. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi korvata nimittävän viranomaisen arviota nimitetyn hakijan pätevyydestä omalla arvioinnillaan.

Tässä yhteydessä se, että virkamiehellä on ilmeisiä ja tunnustettuja ansioita, ei poissulje hakijoiden ansioiden vertailun yhteydessä sitä, että muut hakijat ovat ansioituneempia. Se, että asianomainen on hoitanut kyseistä virkaa tilapäisesti, tai se, että hän on ollut pitkään alemman palkkaluokan virassa, eivät ole ratkaisevia arviointiperusteita, jotka voisivat mennä työnantajan edun edelle, sillä se on ratkaiseva peruste ylennettäviä hakijoita valittaessa.

(ks. 119 ja 122 kohta)

Viittaukset: asia 282/81, Ragusa v. komissio, 21.4.1983 (Kok. 1983, s. 1245, 9 kohta); asia C-446/00 P, Cubero Vermurie v. komissio, 13.12.2001 (Kok. 2001, s. I-10315, 21 kohta); asia C-309/01 P, neuvosto v. McAuley, 13.12.2001, 18 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa; yhdistetyt asiat T-112/96 ja T-115/96, Séché v. komissio, 6.7.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-115 ja s. II-A-623, 62 kohta) ja asia T-152/00, E v. komissio, 19.9.2001 (Kok. H. 2001, s. I-A-179 ja s. II-813, 29 kohta).