YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (neljäs jaosto)

9 päivänä heinäkuuta 1997

Asia T-63/96

Augusto Fichtner

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Arviointikertomus — Valitus — Implisiittinen hylkääminen — Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen”

Täydellinen teksti italian kielellä II-563

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan kumoamaan 12.2.1996 tehty komission päätös, jolla nimenomaisesti hylättiin kantajan 14.2.1995 tekemä valitus arviointikertomuksestaan ajalta 1.7.1991-30.6.1993, sekä kantajan kärsimän aineellisen ja aineettoman vahingon korvaamista korkoineen.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Määräyksen lyhennelmä

Kantaja on palkkaluokkaan B 4 kuuluva virkamies ja hän työskentelee Ispran yhteisessä tutkimuskeskuksessa Italiassa. Kantajaa koskevaan arviointikertomukseen ajalta 1.7.1991-30.6.1993 (jäljempänä riidanalainen arviointikertomus) sisältyy kielteisiä arvioita. Komissio antoi arviointikertomuksen kantajalle tiedoksi 3.8.1994.

Kantaja esitti 10.8.1994 täytäntöönpanosäännösten 6 artiklan mukaisesti huomautuksensa arvioinnin tarkastajalle. Arvioinnin tarkastaja pysytti kantajaa koskevan alkuperäisen arvioinnin voimassa 16.1.1995 päivätyllä ilmoituksella.

Kantaja teki 14.2.1995 kirjatulla kirjeellä Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan nojalla valituksen, jossa hän vaati riidanalaisen arviointikertomuksen muuttamista sekä korvausta karsimastaan aineellisesta ja aineettomasta vahingosta. Komissio hylkäsi nimenomaisesti kantajan valituksen 12.2.1996 tekemällään päätöksellä, joka annettiin kantajalle tiedoksi 20.2.1996.

Tutkittavaksi ottaminen

Henkilöstösääntöjen 90 artiklassa tarkoitetun muodollisen valituksen tekeminen ei ole välttämätön edellytys arviointikertomusta koskevan kanteen nostamiselle. Jos virkamies kuitenkin haluaa tehdä hallinnollisen valituksen, hänen on noudatettava kaikkia tätä koskevia menettelymääräyksiä (17 kohta).

Viittaukset:asiaT-29/89, Moritzv. komissio, 13.12.1990(Kok. 1990, s. II-787,15 kohta);asia T-l/92, Della Pietrav. komissio, 16.7.1992 (Kok. 1992, s. II-2145,24 kohta) ja asia T-192/94. Maurissen v. tilintarkastustuomioistuin, 26.9.1996 (Kok. H. 1996. s. II-1229, 22 kohta).

Näihin menettelymääräyksiin kuuluu erityisesti henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädettyjen määräaikojen noudattaminen. Näistä määräajoista on säädetty oikeudellisten tilanteiden selvyyden ja oikeusvarmuuden turvaamiseksi ja ne ovat ehdottomia, joten ne eivät ole asianosaisten tai yhteisöjen tuomioistuinten harkinnan varassa (18 kohta).

Viittaukset: asia 232/85, Becker v. komissio, 13.11.1986 (Kok. 1986, s. 3401, 8 kohta); asia T-58/89, Williams v. tilintarkastustuomioistuin, 7.2.1991 (Kok. 1991, s. II-77, 39 kohta); asia T-14/91, Weyrich v. komissio, 7.6.1991 (Kok. 1991, s. II-235, 33 kohta); asia T-38/91, Coussiosv. komissio, 1.10.1991 (Kok. 1991, s. II-763, 24 kohta) ja asia T-15/91, Bollendorff v. parlamentti, 10.4.1992 (Kok. 1992, s. II-1679, 22 kohta).

Kyseiset määräajat alkavat kulua vasta siitä päivästä, jolloin arviointikertomuksen voidaan katsoa olevan lopullinen (19 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat 6/79 ja 97/79, Grassi v. neuvosto, 3.7.1980 (Kok. 1980, s. 2141, 15 kohta) ja em. asia Moritz v. komissio, 15 kohta.

Kantaja on valittanut esillä olevassa asiassa riidanalaisesta arviointikertomuksesta henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajassa. Valitus kirjattiin vastaanotetuksi 14.2.1995. Komissio ei ole kuitenkaan vastannut siihen nimenomaisesti henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa säädetyssä neljän kuukauden määräajassa. Koska valitukseen ei vastattu, asian katsottiin siis tulleen hylätyksi implisiittisellä päätöksellä, minkä katsottiin tapahtuneen 14.6.1995. Kantajan oli siis nostettava tästä implisiittisestä päätöksestä kanne 91 artiklan 3 kohdassa säädetyssä kolmen kuukauden määräajassa eli viimeistään 25.9.1995, kun otetaan huomioon määräaikojen pidentäminen pitkien etäisyyksien vuoksi. Kantaja nosti kanteen kuitenkin vasta 10.5.1996. Tästä seuraa, että kanne on nostettu liian myöhään (23 ja 24 kohta).

Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohdassa säädettyjen määräaikojen noudattamatta jättäminen ei kuitenkaan estä kanteen tutkittavaksi ottamista, jos kantaja on tehnyt anteeksiannettavan virheen. Anteeksiannettavan virheen käsitettä on tulkittava suppeasti, ja se koskee vain niitä poikkeuksellisia tilanteita, jolloin kyseisen toimielimen toiminta on sellaisenaan tai ratkaisevassa määrin vaikuttanut siihen, että sellainen vilpittömässä mielessä oleva henkilö, joka voi näyttää toimineensa siten kuin huolelliselta toimijalta voidaan odottaa, on voinut erehtyä (25 kohta).

Viittaukset: asia T-12/90, Bayer v. komissio, 29.5.1991 (Kok. 1991, s. II-219, 28 ja 29 kohta) ja yhdistetyt asiat T-33/89 ja T-74/89, Blackman v. parlamentti, 16.3.1993 (Kok. 1993, s. II-249, 32 ja 34 kohta).

On kuitenkin todettava, ettei kantaja ole esittänyt mitään sellaisia seikkoja, joiden perusteella yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voisi katsoa hänen erehtyneen tällä tavoin (26 kohta).

Vaikka hylkäämisen perustelut käyvät ilmi kantajan tekemän valituksen nimenomaisesti hylkäävästä päätöksestä, se ei kuitenkaan ole komission implisiittisen hylkäävän päätöksen pelkkä vahvistava päätös. Vahvistavan päätöksen kumoamista koskeva vaatimus on siis jätettävä tutkimatta (27 kohta).

Viittaukset: asia 24/69, Nebe v. komissio, 14.4.1970 (Kok. 1970, s. 145, 8 kohta); yhdistetyt asiat 33/79 ja 75/79, Kuhner v. komissio, 28.5.1980 (Kok. 1980, s. 1677, 9 kohta) ja asia T-110/94, Sánchez Mateo v. komissio, 11.6.1996 (Kok. H. 1996, s. II-805, 32 ja 33 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.