Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Komission on osoitettava, että jäsenvaltio ei ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan – Olettamia ei voida hyväksyä – Jäsenvaltioille direktiivillä asetetun ilmoittamisvelvollisuuden noudattamatta jättäminen – Seuraukset

(EY 10 artikla ja EY 226 artikla)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Oikeudenkäynnin kohde – Kanteen kohteen määrittäminen oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä – Myöhempi rajoittava muutos voidaan hyväksyä

(EY 226 artikla)

3. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Bioteknologian keksintöjen oikeudellinen suoja – Direktiivi 98/44 – Biologista materiaalia hyödyntävien keksintöjen patentoitavuus – Ihmisen kehosta eristetyn tai muuten teknisellä menetelmällä valmistetun ainesosan patentoitavuus – Kansallista lainsäädäntöä, jossa tyydytään yleisesti määrittelemään minkä tahansa keksinnön patentoitavuuden edellytykset, ei voida hyväksyä, ellei oikeuskäytännössä ole vahvistettu mainittujen keksintöjen tai ainesosien patentoitavuutta

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/44 3 artiklan 1 kohta ja 5 artiklan 2 kohta)

4. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Bioteknologian keksintöjen oikeudellinen suoja – Direktiivi 98/44 – Tiettyjen erityisten menetelmien, kuten ihmisen kloonaamisen ja ihmisalkioiden käytön teollisiin tai kaupallisiin tarkoituksiin, patentointia koskeva kielto – Kansallista lainsäädäntöä, jossa tyydytään säätämään, että yleisen järjestyksen tai hyvien tapojen vastaiset keksinnöt eivät ole patentoitavia, ei voida hyväksyä

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/44 6 artiklan 1 ja 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Vaikka EY 226 artiklan mukaisessa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä komission, jonka on näytettävä toteen, että jäsenyysvelvoitteita ei ole noudatettu, on esitettävä yhteisöjen tuomioistuimelle ne seikat, jotka ovat välttämättömiä, jotta yhteisöjen tuomioistuin voisi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä se voi nojautua mihinkään olettamaan, jäsenvaltioiden on EY 10 artiklan nojalla autettava komissiota tehtävänsä suorittamisessa. Tässä tarkoituksessa myös tietyissä direktiiveissä asetetaan jäsenvaltioille ilmoittamisvelvollisuus.

Ilmoitusten puuttuessa komissio ei kykene tarkistamaan, onko jäsenvaltio pannut tietyn direktiivin tosiasiallisesti ja täysimääräisesti täytäntöön. Näin ollen pelkästään sillä, että jäsenvaltio laiminlyö tämän velvollisuutensa joko siten, että ilmoitus puuttuu kokonaan, tai siten, ettei ilmoitus ole riittävän selvä ja täsmällinen, voidaan perustella EY 226 artiklaan perustuvan menettelyn aloittaminen. Asianomainen jäsenvaltio ei näin ollen voi arvostella komissiota kannekirjelmän epätäsmällisyydestä silloin, kun epätäsmällisyys seuraa kyseisen valtion omasta toiminnasta.

(ks. 26, 27 ja 29 kohta)

2. EY 226 artiklan nojalla nostetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohde rajataan kyseisessä määräyksessä tarkoitetussa oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, joten kanteen on näin ollen perustuttava samoihin syihin ja perusteisiin kuin perusteltu lausuntokin. Tämä vaatimus ei kuitenkaan merkitse sitä, että virallisessa huomautuksessa esitettyjen perusteiden sekä perustellun lausunnon ja kannekirjelmässä esitettyjen vaatimusten pitäisi aina olla täysin yhteneviä, kun oikeudenkäynnin kohdetta ei ole laajennettu tai muutettu.

Tilanne on tämä silloin, kun komissio sen jälkeen, kun se on ensin moittinut jäsenvaltiota siitä, ettei tämä ole pannut direktiiviä miltään osin täytäntöön, täsmentää, että sellainen täytäntöönpano, johon asianomainen jäsenvaltio on vedonnut ensimmäisen kerran oikeudenkäynnin myöhemmässä vaiheessa, on joka tapauksessa virheellinen tai riittämätön kyseisen direktiivin tiettyjen säännösten osalta. Tällainen väite nimittäin sisältyy väistämättä väitteeseen, joka koskee koko täytäntöönpanon puuttumista, ja se on toissijainen tällaiseen väitteeseen nähden.

(ks. 35, 39 ja 40 kohta)

3. Jäsenvaltio, joka ei säädä biologista materiaalia hyödyntävien keksintöjen patentoitavuudesta eikä ihmisen kehosta eristetyn tai muuten teknisellä menetelmällä valmistetun ainesosan patentoitavuudesta, vaan tyytyy yleisesti määrittelemään minkä tahansa keksinnön patentoitavuuden edellytykset, vetoamatta myöskään yhteenkään tuomioistuinratkaisuun, jossa olisi nimenomaisesti vahvistettu tällaisten keksintöjen tai ainesosien patentoitavuus, ei noudata bioteknologian keksintöjen oikeudellisesta suojasta annetun direktiivin 98/44 3 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan. Tässä tilanteessa nimittäin vaikuttaa siltä, että huolimatta lainsäädännön selventämistä koskevasta direktiivin päämäärästä epäselvyyttä vallitsee edelleen siitä, onko asianomaisen valtion lainsäädännöllä mahdollista suojata bioteknologian keksintöjä.

(ks. 59–61 kohta ja 71–73 kohta)

4. Jäsenvaltio, joka ei säädä nimenomaisesti siitä, ettei tiettyjä erityisiä menetelmiä, kuten ihmisen kloonaamista ja ihmisalkioiden käyttöä teollisiin tai kaupallisiin tarkoituksiin, voida patentoida, vaan joka tyytyy yleisin sanakääntein sulkemaan pois sellaisten keksintöjen patentoitavuuden, joiden hyödyntäminen olisi yleisen järjestyksen tai hyvien tapojen vastaista, ja ihmiskehon käyttöön antamista koskevien toimien patentoitavuuden, ei noudata bioteknologian keksintöjen oikeudellisesta suojasta annetun direktiivin 98/44 6 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan.

Toisin kuin kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa, jossa jäsenvaltioiden hallintoviranomaisille ja tuomioistuimille jätetään paljon harkintavaltaa niiden soveltaessa sääntöä, jonka mukaan keksinnöt, joiden kaupallinen hyödyntäminen olisi vastoin yleistä järjestystä tai hyviä tapoja, eivät ole patentoitavia, saman direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa jäsenvaltioille ei nimittäin jätetä minkäänlaista harkintavaltaa sen osalta, ettei siinä lueteltujen menetelmien ja käyttöjen patentoiminen ole mahdollista, koska kyseisen säännöksen tarkoituksena on nimenomaan 1 kohdassa säädetyn poikkeuksen rajaaminen.

(ks. 78 ja 80 kohta)