ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
201

Kuten ensinnäkin komissio perustellusti korostaa, Alberto Spagnollin tilapäinen siirto Parmaan on tapahtunut hänen pyynnöstään ja sen on ollut määrä kestää viisi vuotta. Lisäksi päätös Alberto Spagnollin tilapäisestä siirrosta on tehty 10.10.2011 (ks. edellä 19 kohta) eli ilmoitusta nro 1 koskevan päätöksen, jossa kantajien eläkeoikeudet oli vahvistettu virheellisellä tavalla, tekemispäivän eli 29.7.2011 jälkeen (ks. edellä 18 kohta), kuten kantajat itse toteavat ja kuten ilmenee myös siitä, että ilmoitusta nro 1 a ja ilmoitusta nro 2 koskevat päätökset on tehty 17.4.2012. Tästä seuraa, että päätös Parmaan muuttamisesta, lasten tilapäisestä muuttamisesta tilapäistä siirtoa koskevan sopimuksen ehtojen mukaisesti sekä tätä siirtoa edeltäneistä poikkeavien elinolosuhteiden ja palkkausehtojen hyväksymisestä on ollut riippumaton kaikista toimista, joilla kantajien eläkeoikeuksia on arvioitu tai tarkistettu. Mahdollisuudesta kantajien oikeuksien tarkistamiseen milloin tahansa henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 41 artiklan mukaisesti mainittiin sitä paitsi nimenomaisesti kaikissa ilmoituksissa, joista hallinto oli päättänyt, joten kantajien väitteet, joilla on tarkoitus vedota siihen, että heillä on ollut oikeus luottaa taloudellisen tilanteensa pysyvyyteen, on hylättävä tästä syystä.
34

On lisättävä, että yhteisömallien osalta rekisteröintihakemuksen aineellinen tutkiminen rajoittuu asetuksen N:o 6/2002 47 artiklan 1 kohdan nojalla sen tarkastamiseen, onko hakemus asetuksen 3 artiklan a alakohdan mukaisen mallin määritelmän mukainen ja noudattaa yleistä järjestystä. Muilta osin sovelletaan asetuksen N:o 6/2002 45 artiklassa esitettyjä muotovaatimuksia. Sitä vastoin asetuksen N:o 207/2009 7 ja 8 artiklalla (joista on tullut asetuksen 2017/1001 7 ja 8 artikla) otetaan käyttöön ennen tavaramerkin rekisteröintiä tapahtuva sen pätevyyden aineellinen valvonta, joka perustuu asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan osalta väitemenettelyyn. Kun otetaan huomioon ennen rekisteröintiä tapahtuvan mallin pätevyyden valvonnan taso, mitättömyysmenettelyllä, joka auttaa varmistamaan tällaisen valvonnan rekisteröinnin jälkeen, on näin ollen välttämättä erilainen merkitys asetuksen N:o 6/2002 järjestelmässä verrattuna asetuksen N:o 207/2009 järjestelmään, jossa tämän valvonnan taso on erilainen. Tämän vuoksi on sitä kyseenalaisempaa soveltaa analogisesti asetuksen N:o 6/2002 52 artiklan 3 kohtaa EUIPO:n päätöksiin, jotka perustuvat asetuksen N:o 207/2009 56 artiklan 3 kohdan säännöksiin.
127

Lisäksi on muistutettava, että päätöksen 2013/255, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 2015/1836, 27 artiklan 2 kohdassa ja 28 artiklan 2 kohdassa säädetyt toimenpiteet koskevat yhtäältä ”Syyriassa toimivia johtavia liike-elämän edustajia” sekä ”näitä lähellä olevia henkilöitä, siten kun mainitut on lueteltu liitteessä I”. Koska yhtäältä, kuten ilmenee 26.10.2016 annetusta tuomiosta Jaber v. neuvosto (T-154/15, ei julkaistu, EU:T:2016:629, 109 kohta), neuvosto oli esittänyt riittävästi tietoja osoittaakseen, että Jaber oli merkitty perustellusti riidanalaisiin luetteloihin, ja toisaalta, kuten neuvoston tässä tapauksessa toimittamista tiedoista ilmenee, kantaja on lähellä Jaberia, Kaddourin voidaan olettaa olevan lähellä hallintoa päätöksen 2013/255 27 artiklan 2 kohdassa ja 28 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Mikään asiakirja-aineiston asiakirjoista ei myöskään kyseenalaista tätä toteamusta. Kuten on jo todettu, kantaja on päinvastoin lähellä Jaberia, koska he molemmat ovat enemmistöosakkaita, joiden osuus on 40 prosenttia kuljetusyhtiön yhtiöpääomasta.
76

Kantaja väittää, että aikaisemman Benelux-tavaramerkin nro 882400 ominaispiirteisiin perustuva erottamiskyky on heikko ja että sitä olisi näin ollen suojattava vain suppeasti. Asia on sen mukaan näin, koska tämä tavaramerkki muodostuu hyvin tavanomaisesta ja yleisestä merkistä eli isosta K-kirjaimesta tai muodosta, jota voidaan pitää isona K-kirjaimena, jota ympäröi yksinkertainen musta reuna. Pääsääntöisesti yksi erillinen kirjain on kantajan mukaan heikosti erottamiskykyinen merkin osatekijä, koska se ei kantajan mukaan herätä kuluttajien huomiota eikä sitä voida pitää kekseliäänä. Kantaja väittää, että oikeuskäytännön mukaan yhdestä ainoasta kirjaimesta muodostuvien tavaramerkkien erottamiskykyä on pidettävä heikkona ja että tätä erottamiskykyä ei vahvista se, että tällä kirjaimella ei yleensä ole merkitystä tietyllä toimialalla. Sen mukaan aikaisemman tavaramerkin erottamiskyky ei vahvistu sen vuoksi, että sitä ei ole suunniteltu kovin kekseliäästi. Lisäksi kuviomerkeissä on melko yleistä, että kirjaimissa käytetään mustia ääriviivoja.
139

Käsiteltävässä asiassa osa vaatimuksista on ratkaistu kantajan ja osa operaation hyväksi. Käsiteltävän asian olosuhteiden perusteella on kuitenkin määrättävä, että operaatio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se on velvoitettava korvaamaan kolme neljäsosaa kantajalle aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.
135

Jos tavaramerkin maine näytetään toteen, sen erottamiskyvyn toteamiseksi ei ole tarpeen osoittaa mainitun tavaramerkin luontaista erottamiskykyä (valituksen seurauksena annetun määräyksen 75 ja 76 kohta). Aikaisempi tavaramerkki voi nimittäin olla erottamiskykyinen joko merkkiin itseensä liittyvistä syistä tai sen vuoksi, että se on tullut tunnetuksi yleisön keskuudessa (ks. analogisesti tuomio 11.11.1997, SABEL, C-251/95, EU:C:1997:528, 24 kohta), joten, kun tavaramerkistä on tullut erityisen erottamiskykyinen sen vuoksi, että se on laajalti tunnettu, väite siitä, että sen luontainen erottamiskyky on erittäin vähäinen, on tehoton, kun arvioidaan sitä, onko riidanalaisten tavaramerkkien välillä yhteys ja onko kyse näin ollen asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetusta haitasta (ks. vastaavasti tuomio 17.7.2008, L & D v. SMHV, C‑488/06 P, EU:C:2008:420, 67 ja 68 kohta).
4

Tutkija ilmoitti kantajalle, että hän aikoo hylätä rekisteröintihakemuksen sillä perusteella, että haettu tavaramerkki kuvailee kyseisiä tavaroita ja palveluja englanninkielisen keskivertokuluttajan näkökulmasta, koska sen osa ”bet” viittaa vedonlyöntiin ja osa ”365” vuoden päivien lukumäärään, mikä tarkoittaa sitä, että tavaramerkki viittaa ympärivuotiseen vedonlyöntitarjontaan. Se kuuluisi siis asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta, josta taas on tullut asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta), jonka mukaan sellaisia tavaramerkkejä ei rekisteröidä, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia, soveltamisalaan. Tutkija lisäsi, että tavaramerkiltä, jonka rekisteröintiä oli haettu, puuttuu myös erottamiskyky, minkä vuoksi se kuuluu asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta, josta taas on tullut asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) soveltamisalaan ja mikä myös on esteenä sen rekisteröinnille.
51

On muistutettava myös, että päätökset, jotka EUIPO:n valituslautakuntien on tehtävä asetuksen N:o 207/2009 perusteella ja jotka koskevat merkin rekisteröintiä EU-tavaramerkiksi, kuuluvat sidotun harkinnan eivätkä vapaan harkinnan piiriin. Kyseisten päätösten laillisuutta on näin ollen arvioitava yksinomaan kyseisen asetuksen perusteella, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, eikä EUIPO:n aikaisemman päätöksentekokäytännön perusteella (ks. vastaavasti tuomio 26.4.2007, Alcon v. SMHV, C‑412/05 P, EU:C:2007:252, 65 kohta; tuomio 2.5.2012, UniversalPHOLED, T-435/11, ei julkaistu, EU:T:2012:210, 37 kohta ja tuomio 8.5.2012, Mizuno v. SMHV – Golfino (G), T-101/11, ei julkaistu, EU:T:2012:223, 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Lisäksi on katsottu, että vaikka EUIPO:n on yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteiden mukaan otettava huomioon jo tehdyt ratkaisut ja pohdittava erityisen tarkasti kysymystä siitä, onko päätettävä samoin, mainittujen periaatteiden soveltaminen on kuitenkin sovitettava yhteen laillisuusperiaatteen noudattamisen kanssa (ks. tuomio 21.1.2015, Sabores de Navarra v. SMHV – Frutas Solano (KIT, EL SABOR DE NAVARRA), T-46/13, ei julkaistu, EU:T:2015:39, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61

Tästä seuraa, että suoraa ja konkreettista yhteyttä haetun tavaramerkin ja sen kattamien tavaroiden ja palvelujen välillä arvosteleva väite on hylättävä, ja näin ollen myös asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkomista koskeva kanneperuste kokonaisuudessaan on hylättävä.
Asia T-603/16

(julkaistu otteina)

Zoher Brahma

vastaan

Euroopan unionin tuomioistuin

Henkilöstö – Koeajalla olevat virkamiehet – Koeaika – Koeajan pidentäminen – Irtisanominen koeajan päättyessä – Henkilöstösääntöjen 34 artikla – Harkintavallan väärinkäyttö – Perusteluvelvollisuus – Henkilöstösääntöjen 25 artiklan 2 kohta – Oikeus tulla kuulluksi – Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta – Vastuu – Muotovaatimukset – Kanteen ja valituksen vastaavuutta koskeva sääntö – Tutkittavaksi ottaminen – Aineellinen vahinko – Henkinen kärsimys – Syy-yhteys

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 22.11.2018

Virkamiehet – Palvelukseen ottaminen – Koeaika – Henkilöstösääntöjen mukainen kesto – Koeaikaa ei voida pidentää viittätoista kuukautta pidemmäksi

(Henkilöstösääntöjen 34 artiklan 1 kohdan toinen alakohta)

Henkilöstösääntöjen 34 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sanamuodon mukaan koeajan kokonaiskesto ei missään olosuhteissa voi ylittää viittätoista kuukautta. Tämän säännöksen kirjaimellisen tulkinnan mukaan mikään este, joka estää koeajalla olevaa virkamiestä hoitamasta tehtäviään koeaikana, ei oikeuta pidentämään koeajan kestoa viittätoista kuukautta pidemmäksi koeajan alkamisesta laskettuna. Sen enempää asiayhteys kuin tavoitteet, joihin henkilöstösäännöillä pyritään ja jotka on myös otettava huomioon jotakin sen säännöstä tulkittaessa, eivät osoita vääräksi tätä henkilöstösääntöjen 34 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan tulkintaa. Tavoitteesta, johon kyseisellä säännöksellä pyritään, on katsottu, että koeajan enimmäiskeston vahvistamisella pyritään yhtäältä rajoittamaan sekä hallinnon että koeajalla olevan virkamiehen intressissä sitä aikaa, jonka kuluessa työsuhteeseen vaikuttaa tietty epävarmuus, ja toisaalta määrittämään aika, jolta nimittävän viranomaisen on arvioitava virkamiehen työsuoritusta. Tämä tavoite vahvistaa henkilöstösääntöjen 34 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta edellä esitetyn tulkinnan paikkansapitävyyden. Sillä, että henkilöstösäännöissä vahvistetaan koeajalla olevaan virkamieheen kohdistuvista esteistä riippumatta hänen koeaikansa enimmäiskestoksi viisitoista kuukautta koeajan alusta lukien, nimittäin asetetaan oikeusvarmuuden edistämiseksi ehdoton aikaraja koeajalla olevan virkamiehen ja hallinnon väliselle epävarmalle työsuhteelle ja määritetään enimmäisaika, jonka nimittävä viranomainen voi ottaa huomioon arvioidessaan virkamiehen työsuoritusta.

(ks. 189–192 kohta)
6.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Palveluja koskevan julkisen hankinnan tekomenettelyn yhteydessä tehty päätös tarjouksen hylkäämisestä – Hankintaviranomaisen velvollisuus ilmoittaa kirjallisen pyynnön johdosta valitun tarjouksen ominaisuudet ja suhteelliset edut sekä sopimuspuoleksi valitun nimi – Velvollisuutta antaa yksityiskohtainen yhteenveto tavasta, jolla hylätyn tarjouksen jokainen yksityiskohta on otettu huomioon sitä arvioitaessa, taikka velvollisuutta suorittaa valitun tarjouksen ja hylätyn tarjoajan tarjouksen yksityiskohtainen vertailu ei ole (SEUT 296 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 966/2012 113 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta; komission asetuksen N:o 1268/2012 149 artiklan 3 kohta ja 161 artiklan 3 kohdan kolmas alakohta) (ks. 133 kohta)
7.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet – Aikaisempi tavaramerkki, jolla on itsenäinen erottamiskykyinen asema hakemuksen kohteena olevassa tavaramerkissä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 74–78 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 4.10.2018 – Blackmore vastaan EUIPO – Paice (DEEP PURPLE)

(asia T-344/16)

(EU-tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus sanamerkin DEEP PURPLE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Aikaisempi rekisteröimätön tavaramerkki DEEP PURPLE – Suhteellinen hylkäysperuste – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 4 kohta) – Common law’n mukainen merkkioikeuden loukkauskanne (action for passing off) – Harhaanjohtavan esityksen vaaran puuttuminen – Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 177 artiklan 1 kohdan d alakohta – Tutkimatta jättäminen)

1. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun liike-elämässä käytetyn merkin haltijan esittämä väite–Edellytykset–Tulkitseminen unionin oikeuden mukaisesti–Arviointi kyseistä merkkiä koskevassa kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen kriteerien perusteella (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta) (ks. 22–24 kohta)

2. Kansallinen oikeus–Viittaus kansallisiin oikeuksiin–Yhdistyneen kuningaskunnan oikeus–Merkkioikeuden loukkauskanne (action for passing off) (ks. 26–29, 38, 39 ja 66 kohta)

3. EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun liike-elämässä käytetyn merkin haltijan esittämä väite–Sanamerkki DEEP PURPLE ja rekisteröimätön tavaramerkki DEEP PURPLE (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta) (ks. 48, 49, 55, 56, 71 ja 72 kohta)

4. EU-tavaramerkki–Muutoksenhakumenettely–Valitus viraston väiteosaston päätöksestä–Valituslautakunnan suorittama tutkinta–Ulottuvuus–Tosiseikat ja todisteet, joita ei ole esitetty väitteen tueksi tätä varten asetetussa määräajassa–Huomioon ottaminen–Valituslautakunnan harkintavalta–Uusi tai täydentävä näyttö (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artikla, 50 säännön 1 kohdan kolmas alakohta) (ks. 52–54 kohta)

5. Tuomioistuinmenettely–Kannekirjelmä–Muotovaatimukset–Yhteenveto kanneperusteista–Esittäminen abstraktisti–Tutkimatta jättäminen (Unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäinen kohta ja 53 artiklan ensimmäinen kohta; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 177 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 59 ja 60 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 21.3.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 736/2015-5), joka koskee Paicen ja Blackmoren välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
Silloin, kun hakija, jonka unionin toimielinten järjestämään kilpailuun osallistumista koskeva hakemus on hylätty, vaatii kyseisen hylkäävän päätöksen uudelleentarkastelua hallintoviranomaisia sitovan nimenomaisen säännöksen perusteella, henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tai mahdollisesti 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna asianomaiselle vastaisena toimenpiteenä on valintalautakunnan uudelleentarkastelun jälkeen tekemä päätös. Kyseisestä uudelleentarkastelun jälkeen tehdystä päätöksestä alkaa myös kulua valituksen jättämiselle ja kanteen nostamiselle asetettu määräaika, eikä tällaisessa tilanteessa ole tarpeen tutkia, voidaanko edellä mainittua päätöstä mahdollisesti pitää pelkästään vahvistavana päätöksenä.

Euroopan oikeusasiamiehen on noudatettava palkkaluokkaan AD 15/16 kuuluvan pääsihteerin palvelukseen ottamiseksi oikeusasiamiehen toimistoon vahvistamaansa kiinnostuksenilmaisupyyntöä, koska tällaisessa pyynnössä määritetään kyseessä olevaan tehtävään pääsyä koskevat edellytykset. Kiinnostuksenilmaisupyynnön tarkoitus on näin ollen yhtäältä antaa asianomaisille henkilöille mahdollisimman täsmällistä tietoa niiden edellytysten luonteesta, joiden on täytyttävä avoimena olevassa toimessa toimimiseksi, jotta näillä henkilöillä on mahdollisuus arvioida, onko heidän aiheellista esittää hakemus, ja toisaalta vahvistaa oikeussäännöt, joiden kannalta toimielin aikoo vertailla hakijoiden ansioita. Ottaessaan huomioon hakemusten tutkimisen aikana muita kuin kiinnostuksenilmaisupyyntöön sisältyviä edellytyksiä oikeusasiamies ei noudata näitä oikeussääntöjä.

Oikeusasiamiehellä on laaja harkintavalta työssään. Tästä syystä hän voi määrittää arviointiperusteet, kun niistä ei määrätä kiinnostuksenilmaisupyynnössä tai määrittää, missä vaiheessa perusteet on otettava huomioon, jos kiinnostuksenilmaisupyynnössä ei siitä määrätä.

Oikeusasiamiehen tehtävänä on lisäksi arvioida, täyttääkö hakija kiinnostuksenilmaisupyynnössä vaaditut edellytykset, ja tämä arviointi voidaan saattaa kyseenalaiseksi vain, mikäli kyseessä on ilmeinen virhe. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei voi omalla arvioinnillaan korvata oikeusasiamiehen arviota valvomalla tämän viimeksi mainitun hakijoiden ammatillisista kyvyistä suorittamia arvioita ilmeisen arviointivirheen toteamista koskevaa tapausta lukuun ottamatta.

(ks. 73, 75 ja 132 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 26.1.2018 – Centro Clinico e Diagnostico G. B. Morgagni vastaan komissio

(asia T-172/16)

(Valtiontuet – Italiassa luonnonmullistusalueella sijaitsevien yritysten verojen ja maksujen alentaminen – Päätös, jossa tuet todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja määrätään perittäväksi takaisin – Kumoamiskanne – Mahdollinen tuensaaja, jolla on saavutettu oikeus – Päätös koskee suoraan ja erikseen – Tutkittavaksi ottaminen – Yhdenvertainen kohtelu – Luottamuksensuoja)

1. Kumoamiskanne–Unionin tuomioistuinten toimivalta–Unionin toimen sovittelevaan tulkintaan tähtäävä vaatimus–Tutkimatta jättäminen (SEUT 256 artiklan 1 ja 3 kohta; komission päätöksen 2016/195 4 artiklan 5 kohta) (ks. 37–39 kohta)

2. Kumoamiskanne–Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt–Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet–Yksityistä suoraan koskeva päätös–Arviointiperusteet (SEUT 263 artiklan neljäs kohta) (ks. 57 kohta)

3. Kumoamiskanne–Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt–Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet–Luonteeltaan yleisesti sovellettava toimi koskee asianomaista erikseen–Edellytykset–Toimialakohtaisen tuen kieltämisestä tehty komission päätös–Sellaisen yrityksen kanne, joka ei ole saanut yrityskohtaista tukea mainitusta tukijärjestelmästä mutta jolla on saavutettu oikeus kyseessä olevaan tukitoimenpiteeseen–Tutkittavaksi ottaminen (SEUT 263 artiklan neljäs kohta) (ks. 62–66, 71 ja 74–79 kohta)

4. Euroopan unionin oikeus–Periaatteet–Yhdenvertainen kohtelu–Käsite–Rajat (ks. 106 kohta)

Aihe

Ensisijainen vaatimus valtiontukitoimenpiteistä SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), jonka Italia on toteuttanut luonnonmullistu[sten vuoksi myönnettyinä] verojen ja maksujen alennuksina (kaikki alat maataloutta lukuun ottamatta), ja SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), jonka Italia on toteuttanut Abruzzon vuoden 2009 maanjäristykse[n vuoksi myönnettyinä] verojen ja maksujen alennuksina (kaikki alat maataloutta lukuun ottamatta), 14.8.2015 annetun komission päätöksen (EU) 2016/195 (EUVL 2016, L 43, s. 1) tulkitsemiseksi sovittelevasti ja SEUT 263 artiklaan perustuva toissijainen vaatimus tämän päätöksen kumoamiseksi

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
5.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin laajalti tunnettu tavaramerkki–Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin tuottaman suojan ulottaminen tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia–Tarkoitus–Näyttö, joka haltijan on esitettävä–Tuleva muu kuin hypoteettinen vaara epäoikeudenmukaisesta hyväksikäytöstä tai haitan aiheuttamisesta (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 45–47 kohta)
1.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16 kohta)
6.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 43 ja 66 kohta)
1.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Sekaannusvaaran arvioiminen-Kriteerit (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17–19 ja 31 kohta)
5.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Aikaisempi tavaramerkki, joka on EU-tavaramerkki-Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 64 kohta)
1.

Muutoksenhaku–Valitusperusteet–Unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu virkamiestuomioistuimen suorittama selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla–Selvitysaineiston vääristämistä koskeva valitusperuste–Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 195 artiklan 2 kohta) (ks. 16 ja 17 kohta)
1.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21, 22 ja 58 kohta)
2.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 64 ja 65 kohta)