Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) tuomio 10 päivänä maaliskuuta 1992. - Imperial Chemical Industries plc vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet - Kollektiivinen vastuu. - Asia T-13/89.



Oikeustapauskokoelma 1992 sivu II-01021

Ruotsink. erityispainos sivu II-00183

Suomenk. erityispainos sivu II-00175



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Komission päätös, jolla rikkominen todetaan - Hyväksyttävä näyttö

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

2. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Menettelyn asianosaisten oikeus saada tutustua kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomukseen ja esittää kantansa siitä - Puuttuminen

3. Kilpailu - Kartellit - Yritysten väliset sopimukset - Käsite - Yhteinen tavoite markkinakäyttäytymisessä

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu - Kartellit - Kielto - Kartellit, joiden vaikutukset jatkuvat niiden muodollisen voimassaolon päätyttyä - Perustamissopimuksen 85 artiklan soveltaminen

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artikla)

5. Kilpailu - Kartellit - Yhdenmukaistettu menettelytapa - Käsite - Yhteensovittaminen ja yhteistyö, jotka eivät ole yhteensoveltuvia sen yrityksille asetetun velvoitteen kanssa, jonka mukaan niiden on määritettävä itsenäisesti markkinakäyttäytymisensä - Kilpailijoiden väliset kokoukset, joiden tavoitteena on sellaisen tiedon vaihto, jolla on vaikutusta osanottajien kaupallisen strategian kehittämisessä

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

6. Kilpailu - Kartellit - Rikkominen, joka sisältää yhtä aikaa sekä sopimuksen että yhdenmukaistetun menettelytavan tunnusmerkistötekijöitä - "Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan" yhtenäinen määrittely - Hyväksyttävyys - Vaikutukset esitettävään näyttöön

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

7. Kilpailu - Kartellit - Yhdenmukaistettu menettelytapa - Vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Kokonaisarviointi eikä jokaisen osanottajan osalta tehtävä arviointi

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

8. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuus - Ulottuvuus - Kilpailusääntöjen soveltamisesta tehty päätös

(ETY:n perustamissopimuksen 190 artikla)

9. Kilpailu - Sakot - Määrä - Määrittäminen - Edellytykset - Rikkomisen vakavuus - Arvioitavat seikat - Sakkojen yleisen tason korottaminen - Hyväksyttävyys - Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

10. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Pätevyysolettama - Kiistäminen - Edellytykset

Tiivistelmä

1. Yritykselle perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan nojalla osoitetussa päätöksessä voidaan näyttönä sitä vastaan käyttää ainoastaan asiakirjoja, joiden osalta ilmeni jo väitetiedoksiannon antamisen ajankohtana väitetiedoksiannossa tai sen liitteenä olevasta lausumasta, että komissio aikoi vedota niihin ja joiden osalta yritys, jota asia koskee, on näin voinut riittävän ajoissa esit-tää kantansa niiden näyttöarvosta.

2. Puolustautumisoikeudet eivät edellytä, että yrityksillä, joita ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan mukainen menettely koskee, olisi tilaisuus esittää näkemyksensä kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomuksesta. Itse asiassa puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen on oikeudellisesti riittävällä tavalla turvattu, kun lopullisen päätöksen laatimiseen myötävaikuttavat eri tahot ovat asianmukaisesti saaneet tietoonsa yritysten perustelut, jotka ne ovat esittäneet vastatakseen komission väitteisiin kilpailusääntöjen rikkomisesta ja kommentoidakseen komission väitteidensä tukemiseksi hankkimaa näyttöä. Kuulemis-menettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomuksen tarkoituksena ei ole yritysten perustelujen täydentäminen tai korjaaminen eikä myöskään se, että yrityksiä vastaan esitetään uusia väitteitä kilpailusääntöjen rikkomisesta tai hankitaan uutta näyttöä.

3. Jotta kyseessä on ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, on riittävää, että kyseiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla määrätyllä tavalla. Näin on, kun useiden yritysten välillä on yhteisymmärrys hintoja ja myynnin määriä koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi.

4. Perustamissopimuksen 85 artiklaa sovelletaan yritysten välisiin sopimuksiin, jotka eivät enää ole voimassa, mutta joiden vaikutukset jatkuvat niiden muodollisen voimassaolon päättymisen jälkeen.

5. Yhdenmukaistetun menettelyta-van käsitteen määrittelemisessä tarpeelliset yhteensovittamista ja yhteistoimintaa koskevat kriteerit on ymmärrettävä sen ETY:n perustamissopimuksen kilpailusääntöjen perusajatuksen valossa, jonka mukaan jokaisen taloudellisen toimijan on päätettävä itsenäisesti toimintaperiaatteistaan, joita se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Vaikka tämä itsenäisyysvaatimus ei poistakaan taloudellisten toimijoiden oikeutta järkevästi mukautua kilpailijoiden senhetkiseen tai ennakoituun toimintaan, siinä kuitenkin kielletään ehdottomasti toimijoiden väliset suorat tai epäsuorat yhteydet, joiden tarkoituksena on joko vaikuttaa tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan käyttäytymiseen markkinoilla tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle päätetty tai suunnitteilla oleva käyttäytyminen markkinoilla tai joilla on tällainen vaikutus.

Osallistuminen kokouksiin, joiden tavoitteena on vahvistaa tavoitteet hintojen ja myynnin määrien osalta ja joiden aikana kilpailijoiden välillä vaihdetaan tietoa hinnoista, joita ne aikovat soveltaa, kannattavuusrajoista, tarpeellisiksi katsotuista myynnin määrien rajoituksista tai myyntiluvuista, on yhdenmukaistettu menettelytapa, koska siihen osallistuvat yritykset eivät voi olla ottamatta huomioon näin saamaansa tietoa määrittäessään markkinakäyttäytymistään.

6. Koska perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa ei erityisesti määritellä rikkomista, johon sisältyy monenlaisia tekijöitä mutta joka kuitenkin on yksinteoin tehty kilpailusääntöjen rikkominen, koska se muodostuu jatkuvasta käyttäytymisestä, jolla on yksi tarkoitus ja johon sisältyy sekä osatekijöitä, jotka on määriteltävä "sopimukseksi", että tekijöitä, jotka on määriteltävä "yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi", voidaan tällainen rikkominen katsoa "sopimukseksi ja yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi", ilman että edellytetään samanaikaisesti ja kumulatiivisesti näyttöä siitä, että kaikki tosiseikat ovat perustavanlaatuisia osatekijöitä sopimuksessa ja yhdenmukaistetussa menettelytavassa.

7. Yrityksen on katsottava olleen osallisena sopimuksessa tai yhdenmukaistetussa menettelytavassa, joka on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joka näin on perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastainen, jos kilpailurajoitukseen osallisena olleiden yritysten käyttäytymisellä kokonaisuudessaan voi olla tällainen tulos, riippumatta yksittäisen yrityksen osallistumisen vaikutuksista.

8. Vaikka komissio on ETY:n perustamissopimuksen 190 artiklan nojalla velvollinen perustelemaan päätöksensä mainitsemalla ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin toimenpide oikeudellisesti perustuu, sekä ne syyt, joiden vuoksi se on tehnyt päätöksensä, komission ei kuitenkaan tarvitse käsitellä kaikkia niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, joita kukin asianosainen on tuonut esiin hallinnollisen menettelyn aikana.

9. Arvioidessaan rikkomisen vakavuutta sakon määrän määrittämiseksi on komission otettava huomioon tapauksen erityisten olo-suhteiden lisäksi myös se asiayhteys, johon rikkominen sijoittuu, ja huolehdittava siitä, että sen toimilla on varoittava vaikutus erityisesti sellaisten kilpailunrajoitusten osalta, jotka ovat erittäin haitallisia yhteisön tavoitteiden toteuttamiselle.

Se, että komissio on aikaisemmin määrännyt tietyn tasoisia sakkoja tietynlaisista kilpailusääntöjen rikkomisista, ei estä sitä nostamasta sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 esitetyissä rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan täytäntöönpanon varmistamiseksi. Erityisesti komission on voitava nostaa sakkojen tasoa niiden varoittavan vaikutuksen lisäämiseksi, kun tietyn tyyppiset rikkomiset ovat suhteellisen yleisiä yritysten niistä saaman hyödyn vuoksi, vaikka ne on yhteisön politiikassa kilpailualalla todettu lainvastaisiksi alusta alkaen.

10. Koska toimenpiteen, joka on an-nettu tiedoksi ja julkaistu, oletetaan olevan pätevä, on sen, joka haluaa vedota siihen, että päätöstä rasittaa muodollinen pätemättömyysperuste tai että se on mitätön, esitettävä tuomioistuimelle perusteet sille, että asianmukaisesti tiedoksiannetun ja julkaistun päätöksen pätevyys otetaan uudelleen tarkasteltavaksi.

Asianosaiset

Asiassa T-13/89,

Imperial Chemical Industries plc, englantilainen yhtiö, Millbank, Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta), edustajanaan D. Vaughan, QC, solicitor V. O. White ja solicitor R. J. Coles, barrister D. Anderson, prosessiosoite Luxemburgissa L. H. Dupongin toimisto, 14a rue des Bains,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään johtava oikeudellinen neuvonantaja A. McClellan ja oikeudellisen yksikön virkamies K. Banks, prosessiosoite Luxemburgissa oikeudellisen yksikön edustajan R. Hayderin toimisto, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jossa pyydetään kumoamaan ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamismenettelystä 23 päivänä huhtikuuta 1986 tehty komission päätös (IV/31.149 - Polypropeeni, EYVL L 230, s. 1),

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN

TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. L. Cruz Vilaça sekä tuomarit R. Schintgen, D. A. O. Edward, H. Kirschner, K. Lenaerts,

julkisasiamies: B. Vesterdorf,

kirjaaja: H. Jung,

ottaen huomioon kirjallisen käsittelyn sekä 10.-15.12.1990 pidetyn suullisen käsittelyn,

kuultuaan julkisasiamiehen 10.7.1991 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Asia koskee komission päätöstä määrätä viidelletoista polypropeenin tuottajalle sakko ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta. Kanteen kohteena oleva päätös (jäljempänä päätös) koskee polypropeenia, joka on yksi tärkeimmistä lämpömuovautuvista raakapolymeereista. Polypropeenin tuottajat myyvät sitä jalostajille, jotka muuntavat sen valmiiksi tuotteiksi tai puolivalmisteiksi. Polypropeenin suurimpien tuottajien tarjoama valikoima käsittää yli sata erilaista laatua, jotka on tarkoitettu hyvin suureen määrään lopullisia käyttötarkoituksia. Polypropeenin keskeisimmät peruslaadut ovat raffia, homopolymeeri ruiskupuristukseen, sekapolymeeri ruiskupuristukseen, high-impact sekapolymeeri sekä filmi. Yritykset, joille päätös on osoitettu, ovat kaikki merkittäviä petrokemiallisten tuotteiden valmistajia.

2 Tuotteet Länsi-Euroopan polypropeenimarkkinoille tuotetaan lähes yksinomaan Eurooppaan sijoittautuneissa tuotantoyksiköissä. Ennen vuotta 1977 markkinoille toi tuotteita kymmenen tuottajaa, nimittäin Montedison (sittemmin Montepolimeri SpA, nykyisin Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc ja Shell International Chemical Company Ltd (jäljempänä neljä suurta), joiden osuus markkinoista oli yhteensä 64 prosenttia, sekä Enichem Anic SpA Italiassa, Rhône-Poulenc SA Ranskassa, Alcudia Espanjassa, Chemische Werke Hüls ja BASF AG Saksassa sekä itävaltalainen Chemie Linz AG. Montedisonilla olleiden patenttien lakkaamisen jälkeen vuonna 1977 ilmestyi läntiseen Eurooppaan seitsemän uutta tuottajaa: Amoco ja Hercules Chemicals NV Belgiaan, ATO Chimie SA ja Solvay & Cie S Ranskaan, SIR Italiaan, DSM NV Alankomaihin ja Taqsa Espanjaan. Norjalainen tuottaja Saga Petrokjemi AS & Cie aloitti toimintansa vuoden 1978 puolivälissä ja Petrofina SA vuonna 1980. Näiden uusien tuottajien, joiden nimellistuotanto oli noin 480 000 tonnia, ilmaantuminen lisäsi huomattavasti läntisen Euroopan tuotantokapasiteettia, jota vastaavaa kysynnän kasvua ei kuitenkaan ollut useaan vuoteen, mistä oli seurauksena tuotantokapasiteetin heikko käyttöaste, joka kuitenkin vuodesta 1977 vuoteen 1983 nousi 60 prosentista 90 prosenttiin. Päätöksen mukaan vuodesta 1982 alkaen tarjonta ja kysyntä olivat suurin piirtein tasapainossa. Enimpänä osana viiteajanjaksoa (1977-1983) polypropeenimarkkinoille oli kuitenkin ominaista heikko kannattavuus tai huomattavat tappiot, jotka johtuivat erityisesti kiinteiden kustannusten osuudesta sekä raaka-aineen, eli propeenin, hinnannoususta. Päätöksen mukaan (8 kohta) vuonna 1983 Montepolimeri SpA:lla oli 18 prosentin osuus Euroopan polypropeenimarkkinoista, Imperial Chemical Industries plc:llä, Shell International Chemical Company Ltd:llä ja Hoechst AG:lla 11 prosenttia kullakin, Hercules Chemicals NV:llä hieman alle 6 prosenttia, ATO Chimie SA:lla, BASF AG:lla, DSM NV:llä, Chemische Werke Hülsilla, Chemie Linz AG:lla, Solvay & Cie SA:lla ja Saga Petrokjemi AS & Cie:lla 3-5 prosenttia kullakin ja Petrofina SA:lla noin 2 prosenttia. Päätöksen mukaan polypropeenikauppa jäsenvaltioiden välillä oli huomattavaa, koska kaikki silloin yhteisössä toimivat tuottajat myivät melkein kaikkiin jäsenvaltioihin.

3 Imperial Chemical Industries plc oli yksi tuottajista polypropeenimarkkinoilla jo vuonna 1977 ja kuuluu "neljään suureen". Sen markkinaosuus oli 10,6 ja 11,4 prosentin välillä.

4 Komission virkamiehet, jotka toimivat 6.2.1962 annetun perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti (EYVL 1962, N:o 13, s. 204, jäljempänä asetus N:o 17), suorittivat 13. ja 14.10.1983 samanaikaisen tarkastuksen seuraavissa yrityksissä, jotka tuottivat polypropeenia yhteisön markkinoille:

- ATO Chimie SA, nykyisin Atochem (jäljempänä ATO),

- BASF AG (jäljempänä BASF),

- DSM NV (jäljempänä DSM),

- Hercules Chemicals NV (jäljempänä Hercules),

- Hoechst AG (jäljempänä Hoechst),

- Chemische Werke Hüls (jäljempänä Hüls),

- Imperial Chemical Industries plc (jäljempänä ICI),

- Montepolimeri SpA, nykyisin Montedipe (jäljempänä Monte),

- Shell International Chemical Company Ltd (jäljempänä Shell),

- Solvay & Cie S (jäljempänä Solvay),

- BP Chimie (jäljempänä BP).

Tarkastusta ei tehty Rhône-Poulenc SA:n (jäljempänä Rhône-Poulenc) eikä Enichem Anic SpA:n tiloihin.

5 Tarkastusten seurauksena komissio esitti asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiset tietojensaantipyynnöt (jäljempänä tietojensaantipyynnöt) edellä mainittujen yritysten lisäksi myös seuraaville yrityksille:

- Amoco,

- Chemie Linz AG (jäljempänä Linz),

- Saga Petrokjemi AS & Cie, joka nykyisin on osa Statoilia (jäljempänä Statoil),

- Petrofina SA (jäljempänä Petrofina),

- Enichem Anic SpA (jäljempänä Anic).

Itävaltalainen yritys Linz kiisti komission toimivallan ja kieltäytyi vastaamasta tietojensaantipyyntöön. Edellä mainitun asetuksen 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti komission virkamiehet suorittivat seuraavaksi tarkastukset Anicin ja Saga Petrochemicals UK Ltd:n, joka on Sagan englantilainen tytäryhtiö, tiloissa, sekä Linzin myyntipaikoissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa. Rhône-Poulencille ei esitetty tietojensaantipyyntöä.

6 Tarkastusten sekä tietojensaantipyyntöjen seurauksena saatujen tietojen perusteella komissio päätteli, että vuodesta 1977 vuoteen 1983 kyseiset tuottajat olivat ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan vastaisesti useilla hinta-aloitteilla säännöllisesti vahvistaneet tavoitehinnat ja kehittäneet myytyjen määrien vuosittaisen tarkkailujärjestelmän jakaakseen käytettävissä olevat markkinat keskenään sovittujen tonnimäärien tai prosenttiosuuksien mukaan. Tämän vuoksi komissio päätti 30.4.1984 aloittaa asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn ja lähetti toukokuun 1984 aikana kirjalliset väitetiedoksiannot edellä mainituille yrityksille, lukuun ottamatta Anicia ja Rhône-Poulencia. Vastaanottajat vastasivat niihin kirjallisesti.

7 Komission nimittämä kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja kutsui 24.10.1984 koolle väitetiedoksiannon vastaanottajien oikeudelliset neuvonantajat, jotta sovittaisiin tietyistä hallinnolliseen menettelyyn kuuluvaa kuulemismenettelyä, jonka piti alkaa 12.11.1984, koskevista järjestelyistä. Komissio ilmoitti tässä kokouksessa yritysten väitetiedoksiantoon antamissaan vastauksissa esittämien väitteiden seurauksena, että se toimittaa yrityksille välittömästi lisää tietoa niiden tietojen lisäksi, joita yrityksillä jo oli hinta-aloitteiden täytäntöönpanosta. Komissio lähetti yritysten oikeudellisille neuvonantajille 31.10.1984 suuren määrän asiakirjoja, jotka sisälsivät jäljennöksiä tuottajien myyntitoimistoilleen antamista hintoja koskevista ohjeista, sekä yhteenvetotaulukoita asiakirjoista. Taatakseen liikesalaisuuden säilymisen komissio toimitti lähetyksen tietyillä ehdoilla; erityisesti mainittiin, ettei asiakirjoja saa saattaa yritysten kaupallisten yksiköiden tietoon. Useiden yritysten asianajajat kieltäytyivät hyväksymästä ehtoja ja palauttivat asiakirjat ennen kuulemista.

8 Väitetiedoksiantoon annetuista vastauksista saatujen tietojen perusteella komissio päätti ulottaa menettelyn koskemaan myös Anicia ja Rhône-Poulencia. Tämän vuoksi se toimitti niille 25.10.1984 samanlaisen väitetiedoksiannon kuin viidelletoista muulle yritykselle.

9 Ensimmäinen kuuleminen järjestettiin 12.-20.11.1984. Sen aikana kuultiin kaikkia muita yrityksiä paitsi Shelliä (joka kieltäytyi osallistumasta kuulemiseen), Anicia, ICI:tä sekä Rhône-Poulencia (joilla ei mielestään ollut ollut riittävää mahdollisuutta valmistautua).

10 Kuulemisen yhteydessä useat yritykset kieltäytyivät keskustelemasta seikoista, joita käsiteltiin niille 31.10.1984 lähetetyissä asiakirjoissa ja väittivät, että komissio oli kokonaan muuttanut perustelujensa suuntautumista ja että niille oli vähintään annettava mahdollisuus esittää kirjallisia huomautuksia. Toiset yritykset väittivät, että niillä ei ollut ollut tarpeeksi aikaa kyseisten asiakirjojen tutkimiseen ennen kuulemista. BASF:n, DSM:n, Herculesin, Hoechstin, ICI:n, Linzin, Monten, Petrofinan ja Solvayn asianajajat lähettivät komissiolle 28.11.1984 yhteisen kirjeen asiasta. Hüls ilmoitti 4.12.1984 lähettämällään kirjeellä jakavansa tämän näkökannan.

11 Tämän vuoksi komissio lähetti 29.3.1985 yrityksille uusia asiakirjoja, jotka koskivat yritysten myyntitoimistoilleen antamia hintoja koskevia ohjeita, niiden mukana hintoja koskevia taulukoita sekä yhteenvedon todisteista, jotka koskivat niitä hinta-aloitteita, joista asiakirjoja oli saatavilla. Komissio pyysi yrityksiä vastaamaan tähän sekä kirjallisesti että toisessa kuulemisessa ja tarkensi poistavansa alunperin asetetut rajoitukset, jotka koskivat tietojen antamista kaupallisille yksiköille.

12 Toisella samana päivänä lähettämällään kirjeellä komissio vastasi asianajajien esittämiin väitteisiin, joiden mukaan komissio ei ollut esittänyt tarkkaa oikeudellista määritelmää yritysten välisestä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta järjestelystä, ja pyysi yrityksiä esittämään kirjalliset ja suulliset huomautuksensa.

13 Toinen kuuleminen järjestettiin 8.-11.7.1985 sekä 25.7.1985. Anic, ICI ja Rhône-Poulenc esittivät sen yhteydessä huomautuksensa ja muut yritykset (Shelliä lukuun ottamatta) kommentoivat komission kahdessa 29.3.1985 päivätyssä kirjeessä käsiteltyjä seikkoja.

14 Alustava kuulemispöytäkirja sekä tarpeelliset asiakirjat toimitettiin kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevälle neuvoa-antavalle komitealle (jäljempänä neuvoa-antava komitea) 19.11.1985 ja lähetettiin yrityksille 25.11.1985. Neuvoa-antava komitea esitti kantansa 170:nnessä kokouksessaan 5. ja 6.12.1985.

15 Menettelyn lopuksi komissio teki kanteen kohteena olevan päätöksen 23.4.1986, jossa määrätään seuraavaa:

"1 artikla

Anic SpA, ATO Chemie SA (nykyisin Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Hüls (nykyisin Hüls AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nykyisin Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Co. Ltd, Solvay & Cie ja Saga Petrokjemi AS & Cie (kuuluu nykyisin Statoiliin) ovat rikkoneet ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan määräyksiä osallistumalla:

- Anic vuoden 1977 marraskuusta vuoden 1982 loppuun tai 1983 alkuun;

- Rhône-Poulenc vuoden 1977 marraskuusta vuoden 1980 loppuun;

- Petrofina ainakin vuodesta 1980 vuoden 1983 marraskuuhun;

- Hoechst, ICI, Montepolimeri ja Shell vuoden 1977 puolivälistä ainakin vuoden 1983 marraskuuhun;

- Hercules, Linz, Saga ja Solvay vuoden 1977 marraskuusta ainakin vuoden 1983 marraskuuhun;

- ATO ainakin vuodesta 1978 ainakin vuoden 1983 marraskuuhun;

- BASF, DSM ja Hüls vuoden 1977 ja vuoden 1979 väliltä ainakin marraskuuhun 1983,

vuoden 1977 puolivälissä tehtyyn sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jonka yhteydessä polypropeenia yhteismarkkinoiden alueelle toimittavat tuottajat:

a) ovat ottaneet yhteyttä toisiinsa ja tavanneet säännöllisesti (vuoden 1981 alusta kahdesti kuukaudessa) salaisissa kokouksissa käsitelläkseen ja määrittääkseen kaupallista politiikkaansa;

b) ovat asettaneet toistuvasti 'tavoite'-hintoja (tai vähimmäishintoja) tuotteen myynnissä kaikissa yhteisön jäsenvaltioissa;

c) ovat sopineet erilaisista toimenpiteistä tavoitehintojen soveltamisen helpottamiseksi, mukaan lukien (pääasiassa) väliaikaiset tuotantorajoitukset, yksityiskohtaisten tietojen vaihto toimituksista, paikallisten kokousten järjestäminen ja vuoden 1982 lopusta alkaen 'account management' -järjestely, jonka tarkoituksena on soveltaa hinnankorotuksia yksittäisiin asiakkaisiin;

d) ovat toteuttaneet samanaikaisia hinnankorotuksia soveltamalla edellä mainittuja tavoitteita;

e) ovat jakaneet markkinat osoittamalla jokaiselle tuottajalle vuosittaisen myyntitavoitteen tai -kiintiön (1979, 1980 ja ainakin osan vuodesta 1983) tai kyseistä vuotta koskevan lopullisen sopimuksen puuttuessa velvoittaneet tuottajat rajoittamaan kuukausittaista myyntiään viittaamalla aiempaan kauteen (1981, 1982).

2 artikla

Edellä 1 artiklassa mainitut yritykset määrätään lopettamaan edellä mainittu rikkominen (mikäli ne eivät jo ole niin tehneet) ja pidättäytymään vastaisuudessa polypropeenialalla kaikista sopimuksista tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joilla voisi olla samoja tai samankaltaisia tavoitteita, mukaan lukien sellaisten tavanomaisesti liikesalaisuuksina pidettyjen tietojen vaihtaminen, joiden perusteella osanottajat saisivat suoraa tai epäsuoraa tietoa muiden yksittäisten tuottajien tuotannosta, toimituksista, varastojen tasosta, myyntihinnoista, investointikuluista tai -suunnitelmista tai jotka mahdollistaisivat niille nimenomaisten tai hiljaisten sopimusten täytäntöönpanon tai yhdenmukaistetun menettelytavan, joka koskee hintoja tai markkinoiden jakamista yhteisössä. Kaikkia yleistä tiedonvaihtoa koskevia järjestelmiä, joihin tuottajat osallistuvat (kuten Fides) on hoidettava siten, että niissä ei ole tietoja, joista voidaan tunnistaa tiettyjen tuottajien toiminta, ja yritysten on pidättäydyttävä erityisesti sellaisesta ylimääräisestä keskinäisestä tiedonvaihdosta, jolla on merkitystä kilpailun kannalta ja jota järjestelmä ei kata.

3 artikla

Yrityksille, joille tämä päätös on osoitettu, määrätään 1 artiklassa todetun rikkomisen seurauksena seuraavat sakot:

i) Anic SpA, sakkoa 750 000 ecua, joka vastaa 1 103 692 500 Italian liiraa (ITL);

ii) Atochem, sakkoa 1 750 000 ecua, joka vastaa 11 973 325 Ranskan frangia (FRF);

iii) BASF AG, sakkoa 2 500 000 ecua, joka vastaa 5 362 225 Saksan markkaa (DEM);

iv) DSM NV, sakkoa 2 750 000 ecua, joka vastaa 6 657 640 Alankomaiden guldenia (NLG);

v) Hercules Chemicals NV, sakkoa 2 750 000 ecua, joka vastaa 120 569 620 Belgian frangia (BEF);

vi) Hoechst AG, sakkoa 9 000 000 ecua, joka vastaa 19 304 010 DEM;

vii) Hüls AG, sakkoa 2 750 000 ecua, joka vastaa 5 898 447,5 DEM;

viii) ICI plc, sakkoa 10 000 000 ecua, joka vastaa 6 447 970 Englannin puntaa (GBP);

ix) Chemische Werke Linz, sakkoa 1 000 000 ecua, joka vastaa 1 471 590 000 ITL;

x) Montedipe, sakkoa 11 000 000 ecua, joka vastaa 16 187 490 000 ITL;

xi) Petrofina SA, sakkoa 600 000 ecua, joka vastaa 26 306 100 BEF;

xii) Rhône-Poulenc SA, sakkoa 500 000 ecua, joka vastaa 3 420 950 FRF;

xiii) Shell International Chemical Co. Ltd, sakkoa 9 000 000 ecua, joka vastaa 5 803 173 GBP;

xiv) Solvay & Cie, sakkoa 2 500 000 ecua, joka vastaa 109 608 750 BEF;

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskap AS (johon Saga Petrokjemi nykyisin kuuluu), sakkoa 1 000 000 ecua, joka vastaa 644 797 GBP.

4 ja 5 artikla

- -"

16 Lopullinen kuulemispöytäkirja, joka sisälsi yritysten pyytämät korjaukset, lisäykset ja poistot teksteihin, lähetettiin niille 8.7.1986.

Menettely

17 Tällainen oli tilanne, kun kantaja nosti tämän kanteen yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 6.8.1986 jättämällään kannekirjelmällä, jossa vaaditaan päätöksen kumoamista. Kolmetoista päätöksen neljästätoista muusta vastaanottajasta nosti myös kanteen päätöksen kumoamiseksi (asiat T-1/89-T-4/89, T-6/89-T-12/89, T-14/89 ja T-15/89).

18 Toisella erillisellä samana päivänä jätetyllä asiakirjalla ICI pyysi yhteisöjen tuomioistuinta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan mukaisesti määräämään komissiota toimittamaan asiakirjat, joita se oli kieltäytynyt toimittamasta. Pyyntö hylättiin yhteisöjen tuomioistuimen 11.12.1986 antamalla määräyksellä ICI v. komissio (212/86 R, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

19 Asian kirjallinen käsittely tapahtui kokonaisuudessaan yhteisöjen tuomioistuimessa.

20 Yhteisöjen tuomioistuin palautti tämän asian sekä muut kolmetoista asiaa 15.11.1989 antamallaan määräyksellä Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom (jäljempänä 24.10.1988 tehty neuvoston päätös, EYVL L 319, s. 1) 14 artiklan nojalla Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen.

21 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti nimesi 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti julkisasiamiehen.

22 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaaja kutsui 3.5.1990 päivätyllä kirjeellään asianosaiset epäviralliseen kokoukseen sopiakseen suullisen käsittelyn järjestelyistä. Kokous pidettiin 28.6.1990.

23 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaaja pyysi 9.7.1990 päivätyllä kirjeellään asianosaisia esittämään huomautuksensa asioiden T-1/89-T-4/89 ja T-6/89-T-15/89 mahdollisesta yhdistämisestä suullista käsittelyä varten. Yksikään asianosaisista ei vastustanut tätä.

24 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin yhdisti 25.9.1990 antamallaan määräyksellä edellä mainitut asiat suullista käsittelyä varten yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 43 artiklan mukaisesti, sillä perusteella, että ne liittyivät toisiinsa. Kyseistä artiklaa sovellettiin 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 11 artiklan kolmannen kohdan mukaan soveltuvin osin myös menettelyyn yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

25 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisi 15.11.1990 antamallaan määräyksellä kantajien asioissa T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 ja T-13/89 esittämät pyynnöt luottamuksellisesta käsittelystä ja hyväksyi ne osittain.

26 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 9.10.-29.11.1990 jätetyissä kirjeissään asianosaiset vastasivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan niille 19.7.1990 päivätyssä kirjeessä esittämiin kysymyksiin.

27 Kysymyksiin saatujen vastausten sekä esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella ja julkisasiamiehen kuulemisen jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti aloittaa suullisen käsittelyn ilman alustavia tutkintatoimia.

28 Asianosaisten suulliset lausumat sekä vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymyksiin kuultiin 10.-15.12.1990 pidetyssä istunnossa.

29 Julkisasiamiehen esittämä ratkaisuehdotus kuultiin 10.7.1991 pidetyssä istunnossa.

Asianosaisten vaatimukset

30 ICI-yhtiö vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

1) kumoamaan komission 23.4.1986 tekemän päätöksen (IV/31.149 - Polypropeeni) niiltä osin kuin se koskee ICI:tä;

2) joko kumoamaan ICI:n sakkomääräyksen tai alentamaan ICI:lle asetetun sakon määrää;

3) mikäli ICI olisi velvollinen maksamaan sakot tässä vaiheessa voimatta lykätä maksua, määräämään komission palauttamaan maksetun sakon tai asianmukaisen osuuden siitä, johon on lisätty päätöksen 4 artiklassa esitetty Yhdistyneen kuningaskunnan pankin vahvistama yli 1 prosentin lainakorko; ja

4) määräämään oikeudenkäyntikulut komission maksettaviksi.

Komissio puolestaan vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

- hylkäämään kanteen; ja

- määräämään oikeudenkäyntikulut kantajan maksettaviksi.

Pääasia

31 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että ensiksi on tutkittava kantajan esittämät väitteet, jotka koskevat kantajalle kuuluvan puolustautumisoikeuden rikkomista, koska kantajan mukaan 1) komissio ei ole toimittanut sille asiakirjoja, joihin päätös perustuu, 2) kantajalle ei ole toimitettu kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomusta ja 3) kantajan mukaan komission päätös on hätiköity ja perustuu ennakkokäsityksiin; toiseksi on tutkittava väitteet, jotka koskevat tapahtuneen rikkomisen toteennäyttämistä 1) komission toteamien tosiseikkojen osalta ja 2) sen osalta, miten ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa on sovellettu näihin tosiseikkoihin, joiden osalta komissio A) ei ole asianmukaisesti määrittänyt rikkomista, B) ei ole asianmukaisesti arvioinut sen tavoitetta tai kilpailua rajoittavaa vaikutusta sekä C) vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan; kolmanneksi on tutkittava väitteet, jotka koskevat päätöksen perusteluja; neljänneksi on tutkittava sakon määräämistä koskevat väitteet, joiden mukaan määrätty sakko 1) koskee osittain niin vanhoja tapahtumia, että sakkoa ei ajan kulumisen vuoksi olisi enää saanut määrätä, ja se on lisäksi suhteeton niin väitetyn rikkomisen 2) keston kuin sen 3) vakavuuden kannalta.

Puolustautumisoikeudet

1. Asiakirjojen toimittamatta jättäminen väitetiedoksiannon yhteydessä

32 Kantaja väittää, että väitetiedoksiannon toimittamisen yhteydessä komissio ei ole toimittanut sille neljäätoista asiakirjaa tai asiakirjaryhmää, joihin se perustaa päätöksensä, ja on näin evännyt siltä mahdollisuuden selittää näiden sisältöä. Kyseiset asiakirjat ovat ATO:sta löytyneitä ranskalaisten tuottajien toimituksia koskevien tietojen vaihtoa sekä kiintiöiden soveltamista Ranskan markkinoilla vuonna 1979 koskevia asiakirjoja (päätöksen 15 kohdan h alakohta), Solvaysta löytyneeksi väitetty 6.12.1977 päivätty asiakirja (päätöksen 16 kohdan toiseksi viimeinen alakohta), kaksi pöytäkirjaa Shellin sisäisistä 5.7. ja 12.9.1979 pidetyistä kokouksista (päätöksen 29 ja 31 kohta), Solvayn sisäinen asiakirja, jossa verrataan lokakuun ja marraskuun 1980 "toteutuneita hintoja" tammikuun 1981 "luettelohintoihin" (päätöksen 32 kohta), Solvayn 17.7.1981 myyntiyksiköilleen osoittama huomautus (päätöksen 35 kohta), Shellin tavoitehintojen vahvistamista 1. päivälle marraskuuta 1981 koskeva asiakirja (päätöksen 36 kohdan ensimmäinen alakohta), Herculesin tiedote, josta ilmenee, että joulukuussa 1981 tavoitehintaa tarkistettiin alaspäin (päätöksen 36 kohdan toinen alakohta), Hoechstin 6.6.1983 päivätty sisäinen tiedote, jossa vahvistetaan vähimmäishinta 1.7.1983 alkaen sekä Linzin 8.6.1983 päivätty teleksi (päätöksen 49 kohta), kaksi Shellin asiakirjaa otsikoilla "PP W. Europe Pricing" ja "Market quality report" (päätöksen 49 kohta), ATO:n 28.9.1983 päivätty sisäinen tiedote (päätöksen 51 kohta) sekä lopuksi Shellistä löytynyt vuoden 1983 ensimmäistä vuosineljännestä koskeva työasiakirja (päätöksen 63 kohdan kolmas alakohta ja 64 kohta).

33 Komissio väittää, että päätöksen 15, 32 tai 35 kohdassa mainitut asiakirjat olivat kantajan saatavilla vaiheessa, jossa on tilaisuus tutustua asiakirjoihin. Se lisää, että Linzin 8.6.1983 päivätty teleksi esitettiin 29.3.1985 päivätyn kirjeen liitteessä Linz H1. Komission mukaan se on erittäin harvoissa tapauksissa arvioinut asiakirjojen sisältävän luottamuksellista kaupallista tietoa tietyn tuottajan osalta ja estänyt muita tuottajia tutustumasta kyseisiin asiakirjoihin. Joka tapauksessa komission mukaan yksikään kantajan mainitsemista asiakirjoista ei ole merkittävä tässä tapauksessa, koska asiakirjat joko eivät koske ICI:tä tai ainoastaan vahvistavat muita asiakirjoja. Kantaja ei myöskään ole pyrkinyt selittämään, kuinka kyseisten asiakirjojen toimittamatta jättäminen on vaikuttanut sen puolustautumisoikeuksiin.

34 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa, etteivät asiakirjat sinänsä, vaan komission niistä tekemät johtopäätökset, ole merkityksellisiä, ja että jos asiakirjoja ei ole mainittu väitetiedoksiannossa, kyseessä oleva yritys on perustellusti voinut arvioida niiden olevan merkityksettömiä asian käsittelyssä. Koska komissio ei ole ilmoittanut yritykselle tiettyjen asiakirjojen käyttämisestä päätöksessä, se on estänyt tätä esittämästä oikeana aikana huomautuksiaan asiakirjojen luotettavuudesta. Tästä seuraa, että asiakirjoja ei voida pitää hyväksyttävinä todisteina tämän yrityksen osalta (asia 107/82, AEG-Telefunken v. komissio, tuomio 25.10.1983, Kok. 1983, s. 3151, 27 kohta ja viimeksi asia C-62/86, AKZO Chemie v. komissio, tuomio 3.7.1991, Kok. 1991, s. I-3359, 21 kohta).

35 Tässä tapauksessa ainoastaan yleisessä tai erityisessä väitetiedoksiannossa tai 29.3.1985 päivätyssä kirjeessä mainittuja asiakirjoja tai niitä liiteasiakirjoja, joita ei erityisesti mainita, voidaan pitää todisteina, joita voidaan käyttää kantajaa vastaan tässä asiassa. Niiden asiakirjojen osalta, jotka ovat väitetiedoksiantojen liitteinä, mutta joita ei erikseen niissä mainita, on todettava, että niitä ei voida käyttää kantajan vastaisessa päätöksessä, ellei tämä ole kohtuullisesti voinut päätellä väitetiedoksiannosta johtopäätökset, jotka komissio aikoi niistä tehdä.

36 Edellä esitetyistä pohdinnoista seuraa, että kantajan mainitsemista asiakirjoista ainoastaan Linzin 8.6.1983 päivättyä teleksiä voidaan käyttää näyttönä kantajaa vastaan, koska se mainitaan 29.3.1985 päivätyssä kirjeessä, jonka liitteenä Linz H1 se myös esitetään. Muita kantajan mainitsemia asiakirjoja ei voida käyttää näyttönä kantajaa vastaan tässä tapauksessa.

37 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii kysymyksen siitä, muodostavatko edellä mainitut asiakirjat komission toteamien kantajan vastaisten tosiseikkojen olennaisen perustan, samalla kun se tutkii, ovatko mainitut toteamukset perusteltuja.

2. Kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomuksen toimittamatta jättäminen

38 Kantaja väittää, ettei kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomusta toimitettu sille sen pyynnöistä huolimatta. Se korostaa pyytäneensä työjärjestyksen 91 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuinta määräämään komission toimittamaan kertomuksen, jossa kantajan mukaan kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja myöntää kilpailun markkinoilla olleen voimakasta. Kantaja on tietoinen siitä, että yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi sen pyynnön 11.12.1986 antamallaan määräyksellä (asia 212/86 R, ICI v. komissio, 5-8 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa), mutta pyytää kuitenkin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta määräämään kertomuksen toimitettavaksi tai ainakin ottamaan sen huomioon komission pääasiaa koskevien perustelujen heikkouden vuoksi.

39 Komissio vetoaa yhteisöjen tuomioistuimen 11.12.1986 antamaan edellä mainittuun määräykseen (7 kohta) kieltäytyessään toimittamasta kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomusta. Komission mukaan ei ole perusteita muuttaa määräystä.

40 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että puolustautumisoikeudet eivät edellytä, että yrityksillä, joita ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan mukainen menettely koskee, olisi tilaisuus esittää näkemyksensä kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomuksesta, joka on kokonaan komission sisäinen asiakirja. Tämän osalta yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että kertomus on komission kannalta lausunto, joka ei millään tavoin sido komissiota, ja että tämän vuoksi kertomuksessa ei ole mitään sellaista ratkaisevan tärkeää näkökohtaa, joka yhteisön tuomioistuimen olisi otettava huomioon laillisuusvalvonnassaan (edellä mainittu asia 212/86 R, määräys 11.12.1986, 5-8 kohta). Itse asiassa puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen on oikeudellisesti riittävällä tavalla turvattu, kun lopullisen päätöksen laatimiseen myötävaikuttavat eri tahot ovat asianmukaisesti saaneet tietoonsa yritysten perustelut, jotka ne ovat esittäneet vastatakseen komission väitteisiin kilpailusääntöjen rikkomisesta ja kommentoidakseen komission väitteidensä tukemiseksi hankkimaa näyttöä (asia 322/81, Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin v. komissio, tuomio 9.11.1983, Kok. 1983, s. 3461, 7 kohta).

41 Tältä osin on todettava, että kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomuksen tarkoituksena ei ole yritysten perustelujen täydentäminen tai korjaaminen, eikä myöskään se, että yrityksiä vastaan esitetään uusia väitteitä kilpailusääntöjen rikkomisesta tai hankitaan uutta näyttöä, vaan siinä ainoastaan esitetään komission virkamiehen kanta komission tekeillä olevan päätöksen osalta. Tästä seuraa ensiksi, että yritykset eivät voi puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen nojalla vaatia kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan kertomuksen toimittamista voidakseen esittää siitä kantansa (katso yhdistetyt asiat 43/82 ja 63/82, VBVB ja VBBB v. komissio, tuomio 17.1.1984, Kok. 1984, s. 19, 25 kohta) ja toiseksi, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella ole mitään syytä määrätä kertomusta toimitettavaksi.

42 Tästä seuraa, että väite on hylättävä.

3. Hätiköity ja ennakkokäsityksiin perustuva päätös

43 Kantaja väittää, että komissio ei ole noudattanut sille yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön ja sen oman doktriininsa (asia 86/82, Hasselblad Limited v. komissio, tuomio 21.2.1984, Kok. 1984, s. 883, päätelmät s. 914 ja 915, sekä komission 15. kertomus kilpailupolitiikasta, 45 kohta) mukaan kuuluvia velvoitteita, kun se ei ole käsitellyt asiaa avoimella mielellä, vaan tuomitsemalla asian ennakolta, vaikka se onkin tietyiltä osin pehmentänyt suhtautumistaan ICI:n esittämien huomautusten ja kuulemistilaisuuden seurauksena. Ennakolta tuomitsemisen seurauksena komissio on katsonut rikkomisen "erittäin vakavaksi", määrännyt merkittävän sakon ja kieltäytynyt, toisin kuin kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja, tunnustamasta voimakkaan kilpailun olemassaoloa markkinoilla tarkasteltavan ajanjakson aikana sekä tuottajien välisen väitetyn järjestelyn vaikutusten puuttumista markkinoilla, erityisesti vaikutusta hintoihin. Komissio on näin osoittanut, että se oli päättänyt olla antamatta lukuisten todistuslausuntojen, tutkimusten ja asiantuntijanäytön vaikuttaa ennakkokäsityksiinsä.

44 Komissio väittää, ettei sitä voida syyttää ennalta tuomitsemisesta, koska päätöksessä esitetty kanta on perusteltu ja komissio on päätynyt siihen arvioituaan asianosaisten väitteitä. Tässä tapauksessa komissiota vakuutti suuri näyttö, joka ei sovi yhteen sen kantajan väitteen kanssa, jonka mukaan "kilpailu oli voimakasta".

45 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kysymys siitä, onko komissio tehnyt hätiköidyn ennakkokäsityksiin perustuvan päätöksen, liittyy siihen, tukeeko komission esittämä näyttö sen tosiseikkojen toteamista. Koska kyseessä on pääasiaan liittyvä kysymys, joka koskee rikkomisen osoittamista, on sitä tutkittava myöhemmin muiden rikkomisen osoittamiseen liittyvien kysymysten yhteydessä.

Rikkomisen osoittaminen

46 Päätöksen mukaan (80 kohdan ensimmäinen alakohta) yhteisön polypropeenin tuottajat ovat osallistuneet suureen joukkoon suunnitelmia, järjestelyjä ja toimenpiteitä, joista on päätetty säännöllisissä kokouksissa ja jatkuvissa tapaamisissa. Päätöksen mukaan (80 kohdan toinen alakohta) tuottajien yhteinen suunnitelma oli myös järjestää tapaamisia sopimusten tekemiseksi erityisistä seikoista.

47 Tämän vuoksi on tarpeen aluksi tutkia, onko komissio oikeudellisesti riittävällä tavalla todennut tosiseikat, jotka koskevat A) pohjahintoja koskevaa sopimusta ja 22.11.1977 pidettyä "European Association for Textile Polyolefins" -kokousta (jäljempänä EATP), B) säännöllisten kokousten järjestelmää, C) hintoja koskevia aloitteita, D) niiden täytäntöönpanon helpottamiseksi tarkoitettuja toimenpiteitä sekä E) tavoitemäärien ja kiintiöiden määrittämistä, ottaen huomioon a) kanteen kohteena olevan päätöksen ja b) asianosaisten esittämät väitteet ennen c) niiden arviointia; ja lopuksi on tarkasteltava ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamista näihin seikkoihin.

1. Tosiseikkojen toteaminen

A Sopimus pohjahinnoista ja 22.11.1977 pidetty EATP-kokous

a) Kanteen kohteena oleva päätös

48 Päätöksessä todetaan (16 kohdan ensimmäinen, toinen ja kolmas alakohta; katso myös 67 kohdan ensimmäinen alakohta), että vuoden 1977 aikana seitsemän uuden polypropeenin tuottajan aloitettua toimintansa läntisessä Euroopassa sinne jo sijoittautuneet tuottajat aloittivat keskustelut hintojen äkillisen laskun ja siitä seuraavien tappioiden välttämiseksi. Näissä keskusteluissa suurimmat tuottajat, Monte, Hoechst, ICI ja Shell, tekivät aloitteen "sopimukseksi pohjahinnoista", jonka piti tulla voimaan 1.8.1977. Alkuperäisessä sopimuksessa ei ollut määrällisiä rajoituksia, mutta jos se onnistuisi, suunniteltiin tiettyjä määrällisiä rajoituksia vuodelle 1978. Sopimusta piti noudattaa aluksi neljän kuukauden ajan ja sen yksityiskohdista kerrottiin muille tuottajille, myös Herculesille, jonka markkinointipäällikkö esitti tärkeimmille laaduille pohjahinnaksi jäsenvaltioittain ohjeellisen 1,25 DEM/kg (raffia-laatu).

49 Päätöksen mukaan (16 kohdan viides alakohta) ICI ja Shell myöntävät pitäneensä yhteyttä muihin tuottajiin tarkoituksena tarkistaa keinoja hintojen laskun välttämiseksi. ICI:n mukaan on mahdollista, että sellaista hintatasoa ehdotettiin, jonka alle olisi kiellettyä laskea hintoja. ICI ja Shell vahvistavat, että keskustelu ei rajoittunut "neljän suuren" välille. Tarkkaa yksityiskohtaista tietoa pohjahintoja koskevan sopimuksen toiminnasta ei saatu. Kuitenkin marraskuussa 1977, kun raffian hinta oli laskenut noin 1,00 DEM:aan/kg, Monte ilmoitti nostavansa hinnan 1.12.1977 1,30 DEM:aan/kg ja 25.11.1977 alan lehdistö kertoi kolmen muun suuren tuottajan tukevan tätä toimenpidettä sekä aikovan suorittaa samanlaisen hinnankorotuksen samana ajankohtana tai myöhemmin joulukuussa.

50 Päätöksen mukaan (17 kohdan ensimmäinen ja toinen alakohta) suunnilleen samana ajankohtana alkoivat polypropeenin tuottajien säännölliset kokoukset; ICI väittää ettei ennen joulukuuta 1977 pidetty kokouksia, mutta myöntää tuottajien olleen yhteydessä toisiinsa jo aiemmin oletettavasti puhelimitse ja tarpeen vaatiessa. Shellin mukaan sen ylemmät johtohenkilöt ovat mahdollisesti "keskustelleet hinnoista Monten kanssa marraskuussa 1977 tai niihin aikoihin ja että Monte mainitsi mahdollisesta hintojen korotuksesta ja kysyi Shellin suhtautumisesta hinnankorotuksiin". Päätöksessä todetaan (17 kohdan kolmas alakohta), että vaikka suoria todisteita siitä, että ryhmä on kokoontunut jo ennen joulukuuta 1977 määrittääkseen hintoja, ei ole, tuottajat tiedottivat jo asiakasyhdistykselle, EATP:lle, sen toukokuussa ja marraskuussa 1977 pidettyjen kokousten aikana, toteamastaan tarpeesta yhteiseen toimintaan hintatason parantamiseksi. Jo toukokuussa 1977 Hercules korosti, että aloitteen pitää tulla "perinteisiltä alan johtajilta", kun taas Hoechst antoi ymmärtää, että sen mielestä hintoja tuli nostaa 30-40 prosenttia.

51 Tässä yhteydessä päätöksessä väitetään (17 kohdan neljäs alakohta, 78 kohdan kolmas alakohta ja 104 kohdan toinen alakohta), että kantaja, kuten myös Hercules, Hoechst, Linz, Rhône-Poulenc, Saga ja Solvay, ilmoittivat tukevansa Monten ilmoitusta 18.11.1977 ilmestyneen alan lehden (European Chemical News, jäljempänä ECN) artikkelissa aikeestaan nostaa raffian hintaa 1,30 DM:aan /kg 1.12.1977 alkaen. EATP:n kokouksessa 22.11.1977 pidetystä pöytäkirjasta ilmenee, että muut tuottajat olivat hyväksyneet Monten vahvistaman 1,30 DEM:n/kg hinnan koko alan "tavoitteeksi".

b) Asianosaisten väitteet

52 Kantajan mukaan, vaikka tuottajat olivatkin puhelimitse yhteydessä toisiinsa vuonna 1977, ne eivät kuitenkaan päässeet varsinaiseen sopimukseen, koska jos näin olisi käynyt, ne olisivat myös yrittäneet panna sopimusta täytäntöön. Tässä tapauksessa yhteydenpidolla ei kuitenkaan ollut mitään vaikutusta markkinoihin, koska pohjahintaa ei saavutettu. Asiakirja, johon komissio tältä osin perustaa väitteensä, on Herculesin markkinointipäällikön käsinkirjoitettu ja epäselvä muistiinpano (yleisen väitetiedoksiannon liite 2).

53 Kantaja huomauttaa vielä, että EATP-kokoukset eivät mitenkään ole voineet toimia puitteina sopimuksen täytäntöönpanolle, koska kokoukset järjestettiin teollisten asiakkaiden pyynnöstä, kun nämä toivoivat tietoa erityisesti ennakoitavissa olevasta hintakehityksestä, ja tämän vuoksi on järjetöntä väittää, että niissä tuottajat olisivat esiintyneet yhteisenä rintamana asiakkaitaan vastaan.

54 Komission mukaan sen päätelmät, joiden mukaan "neljän suuren" välillä tehtiin vuonna 1977 sopimus pohjahinnoista, perustuvat Herculesin markkinointijohtajan käsinkirjoitettuun muistiinpanoon. Sopimuksen olemassaolon vahvistavat useat asiakirjat: ensinnäkin ICI:n ja Shellin vastaukset väitetiedoksiantoon, joissa ne myöntävät tuottajien olleen yhteydessä toisiinsa sopiakseen tavasta, jolla hintojen lasku saataisiin pysäytettyä, ja ICI:n osalta vielä, että vähimmäishintatasoja "on voitu ehdottaa"; toiseksi Monten ilmoitus ECN:ssä hinnankorotuksesta, joka nostaisi hinnat lähelle pohjahintoja (yleisen väitetiedoksiannon liite 3), ja kolmanneksi, muiden kolmen "suuren" tuottajan sekä kuuden muun tuottajan samanaikaisesti ilmaisema tuki hinnankorotukselle 22.11.1977 pidetyssä EATP:n kokouksessa (yleisen väitetiedoksiannon liite 6).

c) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

55 Ensin on tutkittava, onko kantaja osallistunut pohjahinnoista tehtyyn sopimukseen, jonka komissio väittää tehdyn vuoden 1977 puolivälissä, ja toiseksi, onko kantaja osallistunut 1,30 DEM/kg tavoitehinnan vahvistamiseen 1.12.1977 alkaen.

56 Ensimmäisen kysymyksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja on vastauksessaan väitetiedoksiantoon myöntänyt, että vuoden 1977 puolivälissä

"The producers were faced with the inevitable prospect of heavy losses. In the light of this, producers may well have made contact with each other to see what could be done to halt the slide in prices and suggested a price level below which prices should not be allowed to fall if the burden of losses was to be stemmed. This would almost certainly have been done by telephone discussions between producers since there were not then in existence the various meetings of producers of the kind that started at the end of 1977- -"

(Tuottajilla oli edessä merkittäviä tappioita, joita ei voitu välttää. Ottaen huomioon tämän tilanteen, on hyvinkin mahdollista, että ne olivat yhteydessä toisiinsa tutkiakseen mitä oli tehtävissä hintojen laskun pysäyttämiseksi ja että ne ovat ehdottaneet hintatasoa, jonka alle hintojen ei annettaisi laskea tappioiden välttämiseksi. Yhteydet ovat todennäköisimmin olleet tuottajien välisiä puhelinkeskusteluja, koska kyseisenä ajankohtana ei vielä järjestetty sellaisia tuottajien kokouksia kuin vuoden 1977 lopusta alkaen - -)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa myös, että kantaja kiistää keskustelujen johtaneen "neljän suuren" väliseen sopimukseen:

"The ICI employees are certain that there was no agreement or arrangements between the four named producers in mid-1977 to the exclusion of the other producers. If there had been discussions on 'floor prices' at that time as the note (of Hercules) appears to suggest then it is most unlikely that any such discussions would have been confined only to the four main producers but would have also included most of the polypropylene producers."

[ICI:n työntekijät ovat varmoja siitä, ettei mitään sopimusta tai järjestelyä, johon muut tuottajat eivät olisi osallistuneet, tehty neljän edellä mainitun tuottajan välillä vuoden 1977 puolivälissä. Jos pohjahinnoista on kyseisenä ajankohtana keskusteltu, kuten (Herculesin) muistiinpanosta voisi päätellä, ei ole uskottavaa, että keskustelut olisivat rajoittuneet ainoastaan neljän pääasiallisen tuottajan välille, vaan päinvastoin, niihin olisi osallistunut suurin osa polypropeenin tuottajista.]

57 Herculesin markkinointijohtajan laatimaa muistiinpanoa (yleinen väitetiedoksianto, liite 2), josta komissio väittää löytäneensä "neljän suuren" välisen yhteisen tavoitteen, on tarkasteltava näiden tekijöiden valossa. Muistiinpanon mukaan:

"Major producers have made agreement (Mont., Hoechst, Shell, ICI) 1. No tonnage control; 2. System floor prices - DOM less for importers; 3. Floor prices from July 1. definitely Aug. 1st when present contracts expire; 4. Importers restrict to 20 % for 1 000 tonnes; 5. Floor prices for 4 month period only - alternative is for existing; 6. Com.(panies) to meet Oct. to review progress; 7. Subject (of the) scheme working - Tonnage restrictions would operate next year."

[Pääasialliset tuottajat (Mont., Hoechst, Shell, ICI) ovat sopineet seuraavasta: 1. Ei määrien valvontaa; 2. Pohjahintajärjestelmä DOM:lle (kotimaiset tuottajat) lukuun ottamatta tuojia; 3. Pohjahinnat 1. päivästä heinäkuuta tai viimeistään 1. päivästä elokuuta alkaen, jolloin sopimusten voimassaoloaika päättyy; 4. Tuojat rajoittavat 20 % 1 000 tonnin osalta; 5. Pohjahinnat ainoastaan neljän kuukauden ajanjaksolle - vaihtoehtona nykyinen; 6. Yhtiöiden välinen kokous lokakuussa edistymisen tarkastelemiseksi; 7. Voimassa oleva järjestelmä toimii - Määrällisiä rajoituksia sovelletaan ensi vuodesta alkaen.] (Seuraa lista polypropeenin kolmen laadun hinnoista neljässä kansallisessa valuutassa, mukaan lukien raffia, 1,25 DEM/kg).

58 Ottaen huomioon, ettei kantaja erityisesti kiistä sitä, että pohjahinnoista tehtiin sopimus, vaan ainoastaan sen, ettei se rajoittunut "neljään suureen", eikä kantaja esitä mitään näyttöä, joka kumoaisi komission Herculesin markkinointijohtajan muistiinpanosta tekemät päätelmät, ja kantaja myöntää, että kyseisenä ajankohtana tuottajat keskustelivat alimmista mahdollisista hinnoista, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että useat tuottajat, joista kantaja oli yksi, pääsivät yhteisymmärrykseen pohjahintojen vahvistamisesta, eikä ole tarpeen osoittaa suostuivatko muut tuottajat kuin "neljä suurta" näihin hintoihin.

59 Se seikka, että sovittuja pohjahintoja ei saavutettu, ei ole omiaan kiistämään sitä, että kantaja suostui hintoihin, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan, vaikka seikka oletetaan osoitetuksi, se osoittaisi ainoastaan, ettei pohjahintoja pantu täytäntöön. Päätöksessä (16 kohdan viimeinen alakohta) ei kuitenkaan väitetä, että pohjahinnat olisi saavutettu, vaan että raffian hinta laski marraskuussa 1977 noin 1,00 DEM:aan/kg.

60 Seuraavaksi on tutkittava toinen kysymys, joka koskee sitä, ovatko kantajan ja muiden tuottajien 22.11.1977 pidetyssä EATP-kokouksessa esittämät lausunnot näiden yhteisen tahdon ilmaus 1,30 DEM/kg tavoitehinnasta 1.12.1977 alkaen, ottaen huomioon tiettyjen tuottajien väliset yhteydet vuoden 1977 aikana sekä tiettyjen tuottajien pohjahintojen vahvistamisen.

61 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että näin on. On todettava, että 27.5.1977 pidetyssä EATP-kokouksessa kantaja esitti, sen jälkeen kun Hercules oli ehdottanut, että alan perinteisten "linjajohtajien" olisi palautettava järjestys markkinoiden kaaokseen, että ICI "would give every support to such a move providing through all this that they could see a reasonable return for themselves in the future" (tukisi kaikin tavoin tällaista toimintaa, mikäli siitä olisi saatavilla tulevaisuudessa asianmukaista voittoa; yleisen väitetiedoksiannon liite 5); vuoden 1977 puolivälissä vahvistettiin 1,25 DEM/kg pohjahinta ainakin "neljän suuren" kesken ja Hercules oli asiasta tietoinen; 22.11.1977 pidetyssä EATP-kokouksessa kantaja esitti seuraavaa:

"We will seek every opportunity to increase our polymer prices and do earnestly request your support in this. The announcement by Montedison last Friday in European Chemical News shows that there is an upward movement in prices already and we support Montedison in this. I do not have specific details of what we propose but we will be informing our customers very shortly. Our aim longer term is for DM 1,60 per kilo." (yleisen väitetiedoksiannon liite 6).

(Pyrimme kaikin mahdollisin tavoin nostamaan polymeerin hintojamme ja pyydämme apuanne tässä. Montedisonin ilmoitus viime perjantain European Chemical Newsissa osoittaa, että suuntaus on jo hintojen korottamiseen ja tuemme Montedisonia tässä pyrkimyksessä. Minulla ei ole yksityiskohtaista tietoa ehdotuksistamme, mutta tiedotamme niistä asiakkaillemme pian. Pitkän tähtäimen tavoitteemme on 1,60 DEM/kg.)

Toisessa, 26.5.1978 pidetyssä kokouksessa tuottajat tarkastelivat edellisen kokouksen tuloksia ja kantaja esitti:

"ICI is very disappointed that the price levels and stability discussed in Paris (22.11.1977) have not been achieved, because I think they would have been beneficial to the industry as a whole." (yleisen väitetiedoksiannon liite 7).

[ICI on erittäin pettynyt siihen, ettei Pariisissa (22.11.1977) sovittuja hintatasoa ja tasapainoa ole saavutettu, koska minun mielestäni niistä olisi hyötyä koko teollisuudelle.]

62 Se, että asiakkaat olivat läsnä eri EATP-kokouksissa, ei heikennä edellä esitettyjä toteamuksia, koska kokouksissa esitettyjen lausuntojen tarkoituksena oli vakuuttaa asiakkaat hinnankorotusten tarpeellisuudesta sekä ilmoitettujen korotusten välttämättömyydestä.

63 Edellä esitetystä seuraa, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut ensinnäkin, että kantaja on yksi niistä tuottajista, jotka pääsivät yhteisymmärrykseen pohjahinnoista vuoden 1977 puolivälissä ja toiseksi, että yhteisymmärryksen jatkuessa kantaja on 22.11.1977 pidetyssä EATP-kokouksessa antanut lausuntoja, jotka myös todistavat yhteisymmärryksestä kantajan ja muiden tuottajien välillä 1,30 DEM/kg tavoitehinnan vahvistamiseksi 1.12.1977 alkaen.

B Säännöllisten kokousten järjestelmä

a) Kanteen kohteena oleva päätös

64 Päätöksen mukaan (17 kohta) polypropeenin tuottajien säännöllisten kokousten järjestelmä käynnistyi suunnilleen marraskuun 1977 lopussa. Päätöksessä esitetään, että ICI väittää, ettei yhtään kokousta pidetty ennen joulukuuta 1977 (toisin sanoen Monten ilmoituksen jälkeen), mutta myöntää, että tuottajat olivat yhteydessä toisiinsa jo aikaisemmin.

65 Päätöksen mukaan (18 kohdan ensimmäinen alakohta) ainakin kuusi kokousta pidettiin vuonna 1978 polypropeenialan tiettyjen tuottajien yleisestä johtamisesta vastaavien ylimpien johtajien välillä ("johtajat"). Tätä täydennettiin pian myös alemman tason tapaamisilla markkinointiin erikoistuneiden johtajien välillä ("asiantuntijat") (ICI:n vastaus asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiseen tietojensaantipyyntöön, yleisen väitetiedoksiannon liite 8). Päätöksessä syytetään kantajan osallistuneen säännöllisesti kokouksiin syyskuuhun 1983 saakka sekä vastanneen niiden puheenjohtajuudesta vuoden 1982 puolivälistä alkaen, mihin se suostui sillä ehdolla, että tuottajat pyrkisivät määrätietoisemmin korottamaan hintoja ennen vuoden loppua (18 kohdan kolmas alakohta ja 19 kohdan toinen alakohta).

66 Päätöksessä esitetään (21 kohta), että säännöllisten kokousten tavoitteena oli erityisesti tavoitehintojen ja myynnin määrien vahvistaminen sekä sen valvominen, että tuottajat noudattivat niitä.

67 Päätöksen mukaan (68 kohdan toinen ja kolmas alakohta) vuoden 1982 lopulla "neljä suurta" alkoivat kokoontua rajoitetumpiin tapaamisiin ennen jokaista "johtajien" kokousta. Nämä "valmistelevat kokoukset" tarjosivat neljälle suurelle tuottajalle asianmukaiset puitteet yhteisestä kannasta sopimiselle ennen jokaista yleiskokousta hintojen vakiinnuttamiseen kannustamiseksi yhteisenä rintamana. ICI myönsi, että valmistelevissa kokouksissa keskusteltiin samoista aiheista kuin niitä seuraavissa "johtajien" kokouksissa, mutta Shell kieltää "neljän suuren" kokousten olleen millään tavoin valmistelevia kokouksia yleiskokouksille tai tarkoitettuja yhteisen kannan märittämiseksi ennen seuraavaa kokousta. Päätöksessä kuitenkin todetaan, että tiettyjen kokousten pöytäkirjat (lokakuu 1982 ja toukokuu 1983) ovat ristiriitaisia tämän Shellin väitteen kanssa.

b) Asianosaisten väitteet

68 Kantaja ei kiistä osallistumistaan kokouksiin, joita komissio väittää pidetyn, mutta sen mukaan komissio liioittelee niiden merkitystä. Kantajan mukaan kokouksia pidettiin vähän ja epäsäännöllisesti ja niiden pöytäkirjojen uskottavuus on kyseenalaista, koska niitä täydennettiin kokousten jälkeen huomautuksin ja henkilökohtaisin vertailuin.

69 Kokousten tarkoituksen osalta kantaja korostaa, että niissä ainoastaan harvoin päästiin tosiasialliseen sopimukseen ja että joka tapauksessa tällaisen sopimuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavaa sitoutumista ei ollut. Lisäksi sopimukset eivät olleet järjestelmällisiä ja hintoja sekä myynnin määriä koskevat aloitteet olivat satunnaisia. Lopuksi kantaja väittää, että keskusteluissa oli muitakin aiheita kuin hintoja ja myynnin määriä koskeva näkemysten vaihto, niissä keskusteltiin esimerkiksi markkinatutkimuksesta Fides-tietokantajärjestelmän avulla, mistä komissio ei ole maininnut mitään.

70 Kantaja väittää, että komissio on yliarvioinut kantajan aseman kokousten puheenjohtajana vuoden 1982 puolivälin jälkeen, koska sen aktiiviselta vaikuttava asema oli täysin hallinnollinen tehtävä, johon ei liittynyt erityistä vastuuta. Kantaja lisää, että komissio liioittelee myös "neljän suuren" muutaman kokouksen merkitystä.

71 Komissio puolestaan väittää, että ICI:n osallistuminen kartellin kokouksiin ilmenee sen vastauksesta tietojensaantipyyntöön (yleisen väitetiedoksiannon liite 8), jonka liitteessä 1 esitetään "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokoukset, joihin ICI osallistui (yhteensä 54 kokousta tammikuun 1980 ja syyskuun 1983 välisenä aikana). Näiden kokousten lisäksi se esittää 26. ja 27.9.1980 pidetyn kokouksen, johon ICI vastauksessaan myöntää osallistuneensa, sekä 10.3.1982 pidetyn kokouksen, jonka Herculesin laatima pöytäkirja komissiolla on hallussaan (yleisen väitetiedoksiannon liite 23) ja josta se väittää myös ICI:n laatiman pöytäkirjan olevan sen hallussa.

72 Komission mukaan 13.5.1982 ja 2.12.1982 välisenä aikana pidettyjen kokousten pöytäkirjat (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 24-26 ja 28-33) osoittavat, että kokoukset olivat tuottajien välinen foorumi, jossa nämä pystyivät keskustelemaan sopimuksista sekä tekemään niitä, että kokoukset suunniteltiin huolellisesti ennakolta, että tuottajien oli sitouduttava niissä sovittuihin toimiin ja että ne olivat osa jatkuvaa toimintaa.

73 Komissio väittää, että 20.8., 6.10., 2.11. ja 21.12.1982 pidettyjen kokousten pöytäkirjat sekä ICI:n sisäinen tiedote (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 28, 31, 32, 34 ja 35) osoittavat ICI:n johtavan aseman näissä kokouksissa sekä kartellissa.

74 Komissio arvioi, viitaten päätöksen 67 ja 68 kohtaan, että "neljän suuren" "klubin" jäsenenä ICI on erityisesti vastuussa tehdyistä rikkomisista. Sen tällainen asema ilmenee selvästi useista asiakirjoista (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 8, 9, 19, 64, 87 ja 94-100), joista suurin osa liittyy "neljän suuren" välisiin keskusteluihin.

c) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

75 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja ei kiistä osallistumistaan kokouksiin, joita komissio päätöksessään esittää pidetyn. Kantaja kuitenkin kiistää niiden ulottuvuuden ja tavoitteen.

76 Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että komissio on perustellusti arvioinut kantajan sille vastauksessaan tietojensaantipyyntöön (yleisen väitetiedoksiannon liite 8) toimittaman näytön perusteella, jonka useiden kokousten pöytäkirjat (katso yleisen väitetiedoksiannon liitteet 12, 17 ja 23-34) vahvistavat, että kokousten tarkoituksena oli erityisesti vahvistaa tavoitehintoja sekä myynnin määriä. Itse asiassa vastauksessa esitetään seuraavat katkelmat:

"Generally speaking however, the concept of recommending 'Target Prices' was developed during the early meetings which took place in 1978"; "'Target Prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule- -";

sekä:

"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."

(Ajatusta "tavoitehintojen" suosittelemisesta kehiteltiin yleisesti ensimmäisissä kokouksissa, jotka pidettiin vuonna 1978; Tuottajien säännöllisesti ehdottamat "tavoitehinnat" jokaiselle polypropeenin pääasialliselle laadulle esitetään liitteessä - -)

sekä:

(Tietyistä eri tuottajien myynnin määriä koskevista ehdotuksista keskusteltiin kokouksissa.)

77 Mitä tulee kokouspöytäkirjojen luotettavuuteen kokousten tavoitteen osalta, on todettava, että eri asiakirjat vahvistavat pöytäkirjojen sisällön, kuten taulukot, jotka koskevat eri tuottajien myynnin määriä - ja joista osa löytyi kantajan tiloista - sekä hintoja koskevat ohjeet, jotka vastaavat suurelta osin sekä määrältään että voimaantulopäivältään mainituissa kokouspöytäkirjoissa esitettyjä tavoitehintoja. Samoin eri tuottajien vastaukset komission niille osoittamiin tietojensaantipyyntöihin vahvistavat pöytäkirjojen sisällön.

78 Tämän vuoksi komissio pystyi päättelemään, että ICI:stä löytyneet kokouspöytäkirjat vastasivat suhteellisen objektiivisesti niiden kokousten sisältöä, joiden puheenjohtajina toimivat ICI:n eri työntekijät, mikä lisäsi näiden tarvetta tiedottaa asianmukaisesti kokousten sisällöstä niistä tehdyillä pöytäkirjoilla niille ICI:n työntekijöille, jotka eivät osallistuneet tiettyihin kokouksiin.

79 Sen osalta, että kokouspöytäkirjoihin on lisätty huomautuksia ja vertailuja, on todettava, että lisäykset, mikäli sellaisia voidaan osoittaa, tehtiin selvästi kokouksen jatkuessa, eivätkä ne muuttaneet pöytäkirjojen sisältöä. Erityisesti joihinkin pöytäkirjoihin tehtyjen vertailujen, kuten syyskuusta marraskuuhun 1982 pidettyjen kokousten pöytäkirjoihin (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 30-32), jos ne on lisätty myöhemmin, täytyy perustua muiden tuottajien joko kokouksissa tai kokousten välillä toimittamiin lukuihin.

80 Lisäksi, kun ICI:n vastauksessa tietojensaantipyyntöön selitetään sekä markkinoinnin "asiantuntijoiden" että "johtajien" kokousten järjestämistä vuoden 1978 lopusta tai vuoden 1979 alusta alkaen, siitä ilmenee, että tavoitehintojen ja myynnin määrällisten tavoitteiden vahvistamista koskevat keskustelut olivat yhä konkreettisempia ja tarkempia, kun vuonna 1978 "johtajat" olivat ainoastaan määritelleet tavoitehinnan käsitettä.

81 Edellä esitettyjen katkelmien lisäksi ICI:n vastauksessa tietojensaantipyyntöön esitetään: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" (Ainoastaan "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokoukset järjestettiin kuukausittain). Komissio on perustellusti päätellyt tästä vastauksesta sekä kokousten tarkoituksesta ja luonteesta, että kyseessä oli säännöllisten kokousten järjestelmä.

82 Kantajan asema kokouksissa elokuusta 1982 alkaen ilmenee ensinnäkin ensimmäisen kokouksen, jossa se toimi puheenjohtajana, pöytäkirjasta (yleisen väitetiedoksiannon liite 28), jossa lukee:

"This was the first 'bosses' meeting under the new arrangements. It was stressed that acceptance of responsibility for leading the group was conditional on seeing real progress on prices before the end of the year. The groud rules were:

a) Apart from the well known exceptions all companies should participate.

b) The level of participation had to be right i.e. individuals had to be capable of committing their companies.

c) Companies had to give the highest priority to making progress by making available the right amount of effort/time.

d) Accept + agree a control system on market shares to be ready for use by the beginning of 1983.

In order to overcome the current lack of trust and confidence it was stressed that companies should only commit themselves when they knew they could deliver. If after agreeing to a particular course of action a company found the consequences too onerous they should at least wait to the next meeting/call for an extraordinary meeting before abandoning the planned action."

[Tämä kokous oli ensimmäinen uuden järjestelyn "johtajien" kokous. Kokouksessa korostettiin sitä, että ryhmän johtajan vastuun ottamisen ehtona oli se, että vuoden loppuun mennessä on nähtävissä tosiasiallista toteutunutta edistystä hintojen alalla. Perussäännöt ovat seuraavat:

a) Lukuunottamatta kaikkien tuntemia poikkeuksia, kaikki yhtiöt osallistuvat.

b) Osallistujatason on oltava asianmukainen, toisin sanoen edustajien on voitava tehdä sitoumuksia yhtiönsä nimissä.

c) Yhtiöiden on ehdottomasti asetettava etusijalle edistymisen toteuttaminen myöntämällä siihen tarpeellinen määrä ponnisteluja ja aikaa.

d) Hyväksyttävä ja sovittava markkinaosuuksien valvontajärjestelmästä, jonka tulisi olla valmis toimimaan vuonna 1983.

Tämänhetkisen epäuskon ja luottamuksen puutteen vuoksi korostettiin, että yhtiöitten on suostuttava ainoastaan sellaisiin sitoumuksiin, joiden noudattamiseen ne varmasti pystyvät. Jos yhtiö suostuttuaan osallistumaan tiettyyn toimeen havaitsee sen seuraukset liian raskaiksi, olisi sen odotettava seuraavaan kokoukseen tai pyydettävä koolle ylimääräinen kokous, ennen sovitusta toimesta luopumista.]

83 Kokousten puheenjohtajana kantaja teki lukuisia aloitteita, erityisesti myynnin määrällisiä tavoitteita koskevia. Näin oli erityisesti joulukuussa 1982, kun kantaja aloitti kahdenväliset keskustelut eri tuottajien kanssa kiintiöiden vahvistamiseksi vuodelle 1983 (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 74-84) ja laati niiden perusteella yhteenvedon (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 85-87) sekä ehdotti kiintiösuunnitelmia (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 70 ja 84).

84 "Neljän suuren" erityisen aseman osalta kokouksissa on todettava, ettei ICI kiistä "neljän suuren" välisiä kokouksia pidetyn 15.6.1981, Hoechstin poissaollessa, 13.10. ja 20.12.1982, 12.1., 15.2., 13.4., 19.5. ja 22.8.1983 (päätöksen taulukko 5 sekä yleisen väitetiedoksiannon liite 64).

85 Joulukuusta 1982 alkaen "neljän suuren" kokoukset pidettiin "johtajien" kokousta edeltävänä päivänä, ja niiden tarkoituksena oli määrittää toimet, joita yhdessä voitaisiin toteuttaa hinnankorotuksen saavuttamiseksi, kuten ilmenee ICI:n työntekijän laatimasta yhteenvedosta, jossa tämä tiedotti työtoverilleen 19.5.1983 pidetyn "neljän suuren" valmistelevan kokouksen sisällöstä (yleisen väitetiedoksiannon liite 101). Yhteenvedossa mainitaan ehdotus, joka esitettäisiin "johtajien" kokouksessa 20.5. ICI kuitenkin esittää vastauksessaan tietojensaantipyyntöön tämän yhteenvedon osalta seuraavaa:

"A meeting of the 'Big Four' which had taken place on 19 May 1983 immediately prior to a 'Bosses' meeting held on 20 May. The 'Big Four Pre-meeting took place in Barcelona - - the outcome of the meeting was a proposal for a 'Target Price' for raffia of DM 1.85/kg with effects from 1 July 1983."

("Neljän suuren" kokous, joka pidettiin 19.5.1983 eli päivää ennen "johtajien" kokousta 20.5. "Neljän suuren valmisteleva kokous" pidettiin Barcelonassa - - kokouksessa päädyttiin ehdottamaan raffialle 1,85 DEM/kg "tavoitehintaa" 1.7.1983 alkaen.)

On myös huomattava, että 1.6.1983 pidetyn "asiantuntijoiden" kokouksen pöytäkirjassa esitetään seuraavaa:

"Those present reaffirmed complete commitment to the 1.85 move to be achieved by 1st July. Shell was reported to have committed themselves to the move and would lead publicly in ECN."

(Osallistujat vahvistivat täyden tukensa 1,85 tavoitteelle, joka on saavutettava 1.7.mennessä. Shellin ilmoitettiin sitoutuneen tähän ja ilmoittavan siitä julkisesti ECN:ssä.)

Edellä mainitussa lyhennelmämuistiinpanossa esitettiin, että "Shell to lead - ECN article 2 weeks. ICI informed" (Shell aloittaa - artikkeli ECN:ssä kahden viikon kuluttua. ICI:lle ilmoitettu.)

86 Edellä esitetyistä pohdinnoista ilmenee, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut, että kantaja on osallistunut kaikkiin polypropeenin tuottajien säännöllisiin kokouksiin, joita väitetään pidetyn joulukuun 1977 ja syyskuun 1983 välisenä aikana, että kokousten tavoitteena oli erityisesti tavoitehintojen sekä myynnin määrällisten tavoitteiden vahvistaminen, että kantaja toimi kokousten puheenjohtajana elokuusta 1982 alkaen ja että kokoukset olivat osa järjestelmää.

C Hinta-aloitteet

87 Päätöksen mukaan (28-51 kohta), tavoitehintojen vahvistamisjärjestelmä pantiin täytäntöön hintoja koskevilla aloitteilla, joista kuusi on määritetty: ensimmäinen heinäkuusta joulukuuhun 1979, toinen tammikuusta toukokuuhun 1981, kolmas elokuusta joulukuuhun 1981, neljäs kesäkuusta heinäkuuhun 1982, viides syyskuusta marraskuuhun 1982 ja kuudes heinäkuusta marraskuuhun 1983.

88 Ensimmäisen hinta-aloitteen osalta komissio huomauttaa (päätöksen 29 kohta), ettei sillä ole tietoja pidetyistä kokouksista tai vuoden 1979 alkupuolelle suunnitelluista aloitteista. 26. ja 27.9.1979 pidetyn kokouksen pöytäkirja osoittaa kuitenkin, että aloitetta oli suunniteltu raffian osalta 1,90 DEM/kg hinnan perusteella heinäkuun ensimmäisestä päivästä alkaen ja 2,05 DEM/kg hinnan perusteella syyskuun ensimmäisestä päivästä alkaen. Komissiolla on hallussaan eräiden tuottajien hintoja koskevia ohjeita, myös ICI:n, joista ilmenee, että tuottajat antoivat myyntiyksiköilleen ohjeen soveltaa tätä hintatasoa tai sitä vastaavaa tasoa kansallisessa valuutassa 1.9. alkaen, ja suurimmalta osin ennen kuin alan lehdistö ilmoitti suunnitellusta korotuksesta (päätöksen 30 kohta).

89 Koska hintojen korottaminen kuitenkin oli vaikeaa, tuottajat päättivät 26. ja 27.9.1979 pidetyssä kokouksessa siirtää suunniteltua päivämäärää tavoitteen saavuttamiseksi usealla kuukaudella eli 1.12.1979 saakka, ja uuden suunnitelman mukaan saavutettu taso tuli säilyttää lokakuun ajan ja mahdollisesti nostaa marraskuussa hinta 1,90-1,95 DEM:aan/kg (päätöksen 31 kohdan kaksi ensimmäistä alakohtaa).

90 Toisen hinta-aloitteen osalta puolestaan päätöksessä kuitenkin todetaan (32 kohta), että vaikka vuonna 1980 pidettyjen kokousten pöytäkirjoja ei ole löytynyt, tuottajat kokoontuivat ainakin seitsemän kertaa kyseisen vuoden aikana (viittaus päätöksen taulukossa 3). Vuoden alussa alan lehdistö ilmoitti tuottajien olevan valmiita voimakkaisiin hintaponnistuksiin vuoden 1980 aikana. Markkinahinnoissa havaittiin kuitenkin merkittävä lasku, kun ne laskivat 1,20 DEM/kg tasolle, jopa alle sen, ennen kuin alkoivat vakiintua syyskuun aikoihin. Tiettyjen tuottajien (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga ja ICI) toimittamista hintoja koskevista ohjeista ilmenee, että hintatason vakauttamiseksi vahvistettiin joulukuun 1980 ja tammikuun 1981 ajaksi tavoitehinnat, jotka perustuivat 1,50 DEM/kg hintaan raffian osalta, 1,70 DEM/kg hintaan homopolymeerin osalta ja 1,95-2,00 DEM/kg hintaan kopolymeerin osalta. Erääseen Solvayn sisäiseen asiakirjaan sisältyi taulukko, jossa verrataan lokakuussa ja marraskuussa 1980 "toteutuneita hintoja" sekä tammikuun 1981 "luettelohintoja", jotka olivat 1,50/1,70/2,00 DEM/kg. Alun perin tarkoitus oli soveltaa näitä hintoja 1.12.1980 alkaen - Zürichissä pidettiin kokous 13.-15.10. - mutta aloitetta lykättiin tammikuun alkuun 1981.

91 Päätöksessä todetaan (33 kohdan kolmas alakohta), että ICI osallistui tammikuussa 1981 pidettyihin kahteen kokoukseen, joissa todettiin tarpeelliseksi korottaa joulukuussa 1980 vahvistettuja ja 1.2.1981 alkaen sovellettavia hintoja kahdessa vaiheessa raffian 1,75 DEM/kg hinnan perusteella: tavoite pysyisi vahvistettuna 1,75 DEM:aan/kg helmikuussa ja maaliskuun alusta sovellettaisiin "poikkeuksetta" 2,00 DEM/kg tavoitetta. Taulukko kuuden pääasiallisen laadun tavoitehinnoista kuudessa kansallisessa valuutassa laadittiin ja sen täytäntöönpanon sovittiin alkavan 1.2. ja 1.3.1981.

92 Päätöksen mukaan (34 kohta) hanke hintojen nostamiseksi 2,00 DEM:aan /kg 1.3. alkaen ei kuitenkaan toteutunut. Tuottajat muuttivat näkymiään ja toivoivat saavuttavansa 1,75 DEM/kg tason maaliskuussa. Amsterdamissa pidettiin 25.3.1981 "asiantuntijoiden" kokous, josta ei ole löytynyt pöytäkirjaa, mutta välittömästi sen jälkeen ainakin BASF, DSM, ICI, Monte ja Shell antoivat ohjeet nostaa tavoitehinnat (tai "luettelohinnat") samalle 2,15 DEM/kg tasolle raffian osalta 1.5. Hoechst antoi samanlaiset ohjeet 1. päivälle toukokuuta mutta noin neljä viikkoa myöhemmin kuin muut. Eräät tuottajat jättivät myyntiyhtiöilleen tietyn toimenpidemarginaalin, joka mahdollisti sellaisten "minimihintojen" tai "ehdottomien minimien" soveltamisen, jotka olivat hieman alle sovitun tavoitehinnan. Vuoden 1981 ensimmäisen puoliskon aikana hinnat nousivat huomattavasti, mutta vaikka tuottajat tukivat voimakkaasti toukokuun korotusta, tahti kuitenkin hidastui. Vuoden puolivälissä tuottajat ennakoivat joko hintojen vakiinnuttamista tai jopa niiden vähäistä laskua, koska kysyntä laski kesän aikana.

93 Kolmannen hinta-aloitteen osalta päätöksessä (35 kohta) todetaan, että jo kesäkuussa 1981 Shell ja ICI suunnittelivat uutta hinta-aloitetta syys-lokakuulle 1981, kun ensimmäisen neljännesvuoden hintojen nousu oli selvästi hidastunut. Shell, ICI ja Monte kokoontuivat 15.6.1981 keskustelemaan menetelmistä hintojen korottamiseksi markkinoilla. Muutama päivä kokouksen jälkeen ICI ja Shell antoivat molemmat myyntiosastoilleen ohjeen valmistella markkinoita syyskuussa toteutettavaan huomattavaan hinnankorotukseen, joka perustuisi raffian uuteen hintaan 2,30 DEM/kg. Myös Solvay huomautti Benelux-myyntiosastolleen 17.7.1981 tarpeesta varoittaa asiakkaita 1.9. toteutettavasta huomattavasta hinnankorotuksesta, jonka määrästä päätettäisiin heinäkuun viimeisellä viikolla, kun "asiantuntijoiden" kokousta suunniteltiin pidettäväksi 28.7.1981. Alkuperäistä aloitetta, joka painottui 2,30 DEM/kg hintaan syyskuussa 1981, tarkistettiin oletettavasti tässä kokouksessa: elokuussa hinta laskettiin 2,00 DEM:aan/kg raffian osalta. Syyskuun hinnaksi suunniteltiin 2,20 DEM/kg. Herculesista löytyneessä 29.7.1981 päivätyssä (toisin sanoen sitä kokousta seuraavana päivänä, johon Hercules luultavasti ei osallistunut) käsin kirjoitetussa muistiinpanossa esitettiin nämä hinnat "virallisina" hintoina elo- ja syyskuulle ja viitattiin epämääräisesti tiedon lähteeseen. Uudet kokoukset pidettiin Genevessä 4.8.1981 ja Wienissä 21.8.1981. Näiden seurauksena tuottajat antoivat uusia hintoja koskevia ohjeita, joissa tavoite vahvistettiin 2,30 DEM:aan/kg 1.10. lähtien. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte ja Shell antoivat lähes identtiset ohjeet hintojen soveltamisesta syys- ja lokakuussa.

94 Päätöksen mukaan (36 kohta) uudessa hankkeessa suunniteltiin hintojen nostamista syys- ja lokakuussa 1981 2,20-2,30 DEM:n/kg "perushintaan" raffian osalta. Shellistä löytynyt asiakirja osoittaa, että ylimääräisestä vaiheesta, jossa hinta nostettaisiin 2,50 DEM:aan/kg 1.11. keskusteltiin, mutta ajatus hylättiin. Eri tuottajien raporteista ilmenee, että hinnat nousivat syyskuussa ja että aloitetta noudatettiin lokakuussa 1981 markkinoilla toteutuneiden hintojen ollessa noin 2,00-2,10 DEM/kg raffian osalta. Herculesista löytynyt muistiinpano osoittaa, että joulukuussa 1981 2,30 DEM:n/kg tavoitetta tarkistettiin ja se vahvistettiin realistisemmalle tasolle 2,15 DEM/kg, mutta muistiinpanossa lisätään, että "yhteisen määrittämisen ansiosta hinnat nousivat 2,05 DEM:aan/kg, mikä on lähempänä julkaistuja (sic!) tavoitteita kuin koskaan ennen". Vuoden 1981 lopulla alan lehdistö esitti polypropeenin markkinahinnoiksi 1,95-2,10 DEM/kg raffian osalta, mikä on noin 20 penniä alempi kuin tuottajien tavoitehinnat. Kapasiteetin käytön esitettiin olevan "terve" 80 prosenttia.

95 Neljäs kesä-heinäkuun 1982 hinta-aloite tehtiin, kun markkinoille oli palautunut kysynnän ja tarjonnan välinen tasapaino. Aloitteesta päätettiin 13.5.1982 pidetyssä tuottajien kokouksessa, johon ICI osallistui ja jonka aikana laadittiin yksityiskohtainen taulukko tavoitehinnoista polypropeenin eri laatujen osalta eri kansallisissa valuutoissa (2,00 DEM/kg raffian osalta) (päätöksen 37-39 kohta, ensimmäinen alakohta).

96 Tämän 13.5.1982 pidetyn kokouksen jälkeen ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Hüls, ICI, Linz, Monte ja Shell antoivat hintoja koskevat ohjeensa, jotka vastasivat, muutamaa merkityksetöntä poikkeusta lukuun ottamatta, kokouksessa määritettyjä tavoitehintoja (päätöksen 39 kohdan toinen alakohta). Tuottajat pystyivät 9.7.1982 pidetyssä kokouksessa ilmoittamaan vain vähäisistä korotuksista.

97 Päätöksen (40 kohta) mukaan kantaja osallistui myös viidenteen hinta-aloitteeseen syys-marraskuulle 1982, josta päätettiin 20. ja 21.7.1982 pidetyssä kokouksessa, ja jossa pyrittiin saavuttamaan tavoitehinnaksi 1. päivänä syyskuuta 2,00 DEM/kg ja 1. päivänä lokakuuta 2,10 DEM/kg.

98 Monte luovutti kokousten puheenjohtajuuden ICI:lle 20.8.1982 pidetyssä kokouksessa ja samassa yhteydessä tuottajilta pyrittiin saamaan ilmaisuja niiden "määrätietoisesta sitoutumisesta" merkittävän hinnankorotuksen toteuttamiseksi vuoden lopussa sekä vuoden 1983 alusta käynnistyvästä kiintiöiden valvontajärjestelmästä tehtävästä sopimuksesta. Tämän vuoksi ICI:n petrokemiallisten ja muovituotteiden jaoston johtaja vieraili jokaisen tuottajan luona vuorotellen. Vierailuista laadittiin ICI:stä löytynyt yhteenvetoasiakirja, jonka nimi oli "vierailujen tarkoitus" ja jossa esitetään muille tuottajille esitettäviä kysymyksiä näiden sitoutumista 1.9. voimaantulevaksi suunniteltuun aloitteeseen.

99 Näiden 20.8.1982 ja 2.9.1982 pidettyjen kokousten jälkeen ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte ja Shell antoivat kokouksissa määritettyjen tavoitteiden mukaiset hintoja koskevat ohjeet (päätöksen 43 kohta).

100 Päätöksen (44 kohta) mukaan 21.9.1982 pidetyssä kokouksessa tutkittiin aiemmin asetetun tavoitteen saavuttamiseksi toteutetut toimenpiteet ja yritykset ilmaisivat yleisen tukensa ehdotukselle nostaa hintaa 2,10 DEM:aan/kg marras-joulukuuhun mennessä 1982. Korotus vahvistettiin 6.10.1982 pidetyssä kokouksessa.

101 BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte, Shell ja Saga antoivat 6.10.1982 pidetyn kokouksen jälkeen hintoja koskevat ohjeensa soveltaen päätettyä korotusta (päätöksen 44 kohdan neljäs alakohta).

102 ATO, BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Monte ja Saga toimittivat komissiolle paikallisille myyntiyhtiöilleen osoittamansa hintoja koskevat ohjeet, jotka vastasivat sekä toisiaan määriltään ja määräajoiltaan että ICI:n 2.9.1982 pidetystä "asiantuntijoiden" kokouksesta tekemän pöytäkirjan liitteenä olevan taulukon tavoitehintoja (päätöksen 45 kohdan toinen alakohta).

103 Päätöksen mukaan (46 kohdan toinen alakohta) joulukuun 1982 kokouksessa päästiin sopimukseen, jonka mukaan marras-joulukuulle suunniteltu taso oli toteutettava tammikuun 1983 loppuun mennessä.

104 Päätöksen (47 kohta) mukaan kantaja on osallistunut heinä-marraskuun 1983 hinta-aloitteeseen. Itse asiassa 3.5.1983 pidetyssä kokouksessa sovittiin, että tuottajat pyrkisivät soveltamaan 2,00 DEM/kg tavoitehintaa kesäkuussa 1983. Aiemmin määritettyä tavoitetta siirrettiin kuitenkin 20.5.1983 pidetyssä kokouksessa syyskuuhun ja samalla vahvistettiin väliaikainen tavoite 1. päivästä heinäkuuta (1,85 DEM/kg). Seuraavaksi, 1.6.1983 pidetyssä kokouksessa, läsnäolevat tuottajat, myös ICI, vakuuttivat pyrkivänsä soveltamaan 1,85 DEM/kg korotusta. Tässä yhteydessä Shellin väitetään "sitoutuneen itse korotukseen ja ilmoittamaan tästä julkisesti ECN:ssä".

105 Päätöksen (49 kohta) mukaan 20.5.1983 pidetyn kokouksen jälkeen ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina ja Solvay antoivat myyntiyksiköilleen ohjeet soveltaa 1. päivästä heinäkuuta 1,85 DEM:n/kg hintaa raffian osalta. Päätöksessä lisätään, että ATO:sta ja Petrofinasta löytyneet hintoja koskevat ohjeet ovat vain osittaisia, mutta että ne vahvistavat yhtiöiden nostaneen hintatasoaan, Petrofinan ja Solvayn tapauksessa hieman viivästyneinä. Päätöksessä päätellään näin osoitetun, että Hülsia lukuun ottamatta, jonka osalta komissio ei ole löytänyt hintoja koskevia ohjeita heinäkuulle 1983, kaikki tuottajat, jotka olivat osallistuneet kokouksiin tai luvanneet tukea uutta 1,85 DEM/kg tavoitehintaa, antoivat ohjeita uuden hinnan soveltamiseksi.

106 Päätöksessä (50 kohta) todetaan lisäksi, että muita kokouksia pidettiin 16.6., 6. ja 21.7., 10. ja 23.8. sekä 5., 15. ja 29.9.1983, ja niihin osallistuivat kaikki tavanomaiset osanottajat. Heinäkuun lopussa ja elokuun alussa 1983 BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Solvay, Monte ja Saga toimittivat eri kansallisille myyntiyksiköilleen 1.9. alkaen sovellettavat hintoja koskevat ohjeet, jotka perustuivat raffian 2,00 DEM/kg hintaan; samaten Shellin 11.8. päivätyssä sisäisessä tiedotteessa, joka koski hintoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, esitettiin, että sen tytäryhtiö Yhdistyneessä kuningaskunnassa työskenteli "edistääkseen" 1.9. alkaen sovellettavia perushintoja, jotka olivat muiden tuottajien vahvistamien tavoitteiden mukaisia. Kuun lopussa Shell kuitenkin antoi myyntiyksikölleen Yhdistyneessä kuningaskunnassa ohjeen lykätä täyttä korotusta siihen asti, että muut tuottajat saavuttaisivat toivotun tason. Päätöksessä tarkennetaan, että lukuun ottamatta vähäisiä poikkeuksia ohjeet ovat asteeltaan ja valuutaltaan samoja.

107 Päätöksen (50 kohdan viimeinen alakohta) mukaan tuottajilta saaduista ohjeista ilmenee, että myöhemmin päätettiin säilyttää syyskuun aloite uusin korotuksin, 2,10 DEM/kg 1. päivästä lokakuuta raffian osalta ja edelleen 2,25 DEM/kg 1. päivästä marraskuuta. Päätöksessä (51 kohdan ensimmäinen alakohta) esitetään vielä, että BASF, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte ja Solvay lähettivät kaikki myyntiyksiköilleen ohjeet vahvistaen samat hinnat lokakuulle ja marraskuulle; Hercules vahvisti hinnat aluksi hieman alemmiksi.

108 Päätöksessä (51 kohdan kolmas alakohta) esitetään, että ATO:sta löydetty 28.9.1983 päivätty sisäinen tiedote sisältää taulukon nimeltä "Rappel du prix de cota (sic)" [Cota (sic) hintojen muistutus], jossa esitetään eri maiden osalta syyskuussa ja lokakuussa polypropeenin kolmeen tärkeimpään laatuun sovellettavat hinnat, jotka ovat samat kuin BASF:n, DSM:n, Hoechstin, Hülsin, ICI:n, Linzin, Monten ja Solvayn. ATO:ssa lokakuussa 1983 tehdyn tarkastuksen aikana yrityksen edustajat vahvistivat, että hinnat oli annettu tiedoksi myyntiyksiköille.

109 Päätöksen (105 kohdan neljäs alakohta) mukaan, riippumatta viimeisen kokouksen päivämäärästä, rikkominen jatkui marraskuuhun 1983 asti, koska sopimuksella on ollut vaikutusta ainakin tähän asti ja marraskuu oli viimeinen kuukausi, jonka osalta tiedetään hinnoista sovitun ja hintoja koskevia ohjeita annetun.

110 Päätöksessä (51 kohdan viimeinen alakohta) esitetään, että alan lehdistön mukaan vuoden 1983 loppuun mennessä polypropeenin hinnat olivat asettuneet niin, että raffian hinta markkinoilla oli 2,08 DEM-2,15 DEM/kg (verrattuna ilmoitettuun tavoitteeseen 2,25 DEM/kg).

b) Asianosaisten väitteet

111 Vaikka kantaja ei kiistäkään osallistuneensa johonkin tiettyyn hinta-aloitteeseen, se kiistää kuitenkin tiettyjä komission päätöksessä esittämiä hintoja koskevia aloitteita, hintoja koskevien aloitteiden sekä säännöllisen kokousjärjestelmän välisiä yhteyksiä sekä tosiasiallisten hintojen kehitystä suhteessa tavoitehintoihin koskevia väitteitä.

112 Tavoitehintojen ja hintoja koskevien ohjeiden välisten yhteyksien osalta kantaja arvioi, että komissio yhdistää keinotekoisesti kaupallisille yksiköille toimitetut "tavoitteet" sekä tuottajien kokouksissa toisinaan määritetyt tavoitehinnat. Näyttö ei tue komission väitteitä, jotka koskevat hintoja koskevien ohjeiden yhdenmukaisuutta ja samanaikaisuutta sekä komission tämän osoittamiseksi valitseman ajanjakson kuvaavuutta, ja komission omien taulukoiden huolellinen analyysi kumoaa sen väitteet, koska niistä ilmenee, että komissio on valikoinut ohjeita ja käyttänyt toisinaan kokouksia edeltäneitä ohjeita.

113 Tältä osin kantaja väittää aluksi, että komissio on valikoinut mielivaltaisesti neljä kuukautta ajanjaksolta tammikuusta 1982 syyskuuhun 1983 osoittaakseen ICI:n antamien hintoja koskevien ohjeiden ja muiden tuottajien ohjeiden samankaltaisuuden. Jos tarkastellaan niitä kuuttatoista kuukautta, joilta hintoja koskevia ohjeita on käytettävissä, ne vastaavat toisiaan ainoastaan neljän kuukauden osalta, jos alennuksia ei huomioida, ja ainoastaan yhden kuukauden osalta, jos alennukset huomioidaan.

114 Kantaja kiistää myös eri tuottajien hintoja koskevien ohjeiden samanaikaisuuden. Se korostaa, että vuoden 1982 aikana ensimmäisen ja viimeisen tuottajan antaman hintoja koskevan ohjeen välillä oli usein useita viikkoja (kolmesta kahdeksaan viikkoa). Kantaja huomauttaa että näin oli myös heinäkuulle ja syyskuulle 1983 annettujen hintoja koskevien ohjeiden osalta. Lisäksi sekä vuonna 1982 että vuonna 1983 hintoja koskevia ohjeita annettiin jo ennen kokouksia, joissa komission mukaan vahvistettiin tavoitehintoja, joiden täytäntöönpanosta päätettiin. Kaksi tuottajaa (BASF ja DSM) antoivat 3.5.1982 ohjeet nostaa raffian hintaa 2,00 DEM:aan/kg 1.6. alkaen, toisin sanoen ennen 13.5.1982 pidettyä kokousta, jossa tavoite väitetään vahvistetun. Samoin viisi tuottajaa antoi ohjeet nostaa hinnan 1,85 DEM:aan/kg 1.7.1983 alkaen, ennen 1.6.1983 pidettyä kokousta, jossa tavoitehinta väitetään vahvistetun.

115 Kantaja kiistää myös eri tuottajien antamien hintoja koskevien ohjeiden yhdenmukaisuuden. Se esittää esimerkiksi, että komissio on jättänyt ottamatta huomioon kesäkuulle 1982 annettujen hintoja koskevien ohjeiden analyysissään DSM:n ja Herculesin antamat erilaiset hintoja koskevat ohjeet sekä heinäkuun 1983 osalta Herculesin ja Shellin hintoja koskevat ohjeet. Lisäksi komissio on jättänyt ottamatta huomioon sen, että tiettyjä tavoitehintoja vastaavia hintoja koskevia ohjeita muutettiin myöhemmin uusilla ohjeilla, jotka erosivat sekä muiden tuottajien hintoja koskevista ohjeista että tavoitehinnoista.

116 Kantaja väittää myös, että komissio on valinnut mielivaltaisesti vertailussa käyttämiinsä hintoja koskeviin ohjeisiin toisinaan luettelohinnan ja toisinaan vähimmäishinnan valiten järjestelmällisesti sen, kumpi vastasi tavoitehintaa. Näin on kantajan mukaan Monten ja Herculesin heinäkuun 1983 hintoja koskevien ohjeiden osalta sekä BP:n syyskuun 1983 hintoja koskevien ohjeiden osalta.

117 Lopuksi kantaja huomauttaa, että komissio ei ole ottanut huomioon sitä, että tietyissä DSM:n ja Herculesin hintoja koskevissa ohjeissa jätettiin myyntiyksikölle huomattavasti harkintavaltaa ja että ICI:n hinnanvahvistusjärjestelmän seurauksena sen hintoja koskevat ohjeet olivat ainoastaan ohjeellisia ja niistä keskusteltiin markkinakehityksen mukaan.

118 Lisäksi kantaja väittää, että vaikka komissio olisi osoittanut laajaa yhdenmukaisuutta hintoja koskevien ohjeiden välillä, sen olisi vielä osoitettava, mitä se ei ole tehnyt, että yhdenmukaisuus on seurausta tavoitehintoja koskevasta yksimielisyydestä eikä tietoisesta ja tavanomaisesta samankaltaisuudesta oligopolistisilla markkinoilla. Joka tapauksessa tavoitehintojen ja tuottajien hintoja koskevien ohjeiden välisen yhteyden olemassaolo ei riitä näytöksi kartellin täytäntöönpanosta tai vaikutuksesta markkinoilla lukuun ottamatta luonnollisesti tilannetta, jossa osoitettaisiin samanaikaisesti yhteys hintoja koskevien ohjeiden ja tosiasiallisten hintojen välillä yhtä vakuuttavalla näytöllä.

119 Kantaja kuitenkin huomauttaa hintoja koskevien ohjeiden ja tosiasiallisten hintojen välisen yhteyden osalta, että hintoja koskevat ohjeet eivät vaikuttaneet tosiasiallisiin hintoihin johtuen erityisesti kantajan sisäisestä hinnanmuodostusjärjestelmästä ja koska niitä harvoin annettiin asiakkaille tiedoksi. Hintoja koskevien ohjeiden ja tosiasiallisten hintojen välinen ero ei ole seurausta alennuksista, vaan itsenäisestä hintapolitiikasta. Komission, joka itse asiassa vaikuttaa myöntävän, ettei hintoja koskevilla ohjeilla ja tosiasiallisilla hinnoilla ole yhteyttä (päätöksen 74 kohta), olisi pitänyt tästä päätellä, ettei kyseisillä toimenpiteillä ollut vaikutusta hintoihin tai kilpailuun.

120 Tavoitehintojen ja tosiasiallisten hintojen välisen yhteyden osalta kantaja väittää, että tavoitehintojen ja sen tosiasiallisten hintojen välinen ero oli suuri, kuten ilmenee erityisesti riippumattoman tilintarkastustoimiston, Coopers & Lybrandin, suorittamasta tarkastuksesta (jäljempänä Coopers & Lybrandin tarkastus) sekä professori Buddin ekonometrisestä tutkimuksesta. Professori Buddin tutkimuksessa selitetään erityisesti, että kausaalinen yhteys on päinvastainen kuin mitä komissio väittää: "tavoitteet" ainoastaan vahvistivat jo todetut muutokset hinnoissa, mutta niillä ei ollut vaikutusta myöhempiin hinnanmuutoksiin. Komissio luonnollisesti kiistää tämän selityksen, mutta epätarkalla ja pinnallisella tavalla, mikä paljastaa sen ymmärtämättömyyden taloudellisissa kysymyksissä.

121 Kantajan mukaan hintatasoon vaikuttavat lukuisat muuttujat ja kyseisen ajanjakson osalta hintojen vaihtelut voidaan selittää tyydyttävästi muun muassa kysynnän ja tarjonnan välisellä epätasapainolla, vaihteluilla raaka-aineen hinnoissa sekä yleisellä taloudellisella tilanteella, kuten ilmenee professori Buddin tutkimuksesta sekä ICI:n chief economistin, Freemanin lausunnosta. Komissio hyväksyi tämän (päätöksen 73 kohta), mikä kuitenkin on ristiriidassa päätöksen 90 kohdan kanssa, jossa se väittää kartellilla olleen huomattavia vaikutuksia.

122 Kantaja huomauttaa lisäksi, että valitessaan tiettyjä "aloitteita" 26 kuukaudelta (kun väitetyn kartellin kesto oli 77 kuukautta) komissio pystyi jättämään ottamatta huomioon ajanjaksot, joiden aikana ero "tavoitteiden" ja tosiasiallisten hintojen välillä oli ilmeisin.

123 Lopuksi kantaja vastustaa viimeisen kokouksen jälkeisen ajanjakson huomioon ottamista, koska se lopetti kaiken rikkomisen heti komission aloitettua tutkimukset.

124 Komissio puolestaan esittää, että tuottajat pyrkivät vahvistamaan tosiasiallisia myyntihintoja ja että ne vahvistivat tosiasiassa tavoitemyyntihintoja, vaikka pyrkimykset eivät aina täysin toteutuneet.

125 Komission mukaan kokouspöytäkirjoista ilmenee (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 17, 24, 27-30, 33 ja 38), että tavoitehinnoista tehtiin tuottajien välillä konkreettisia sopimuksia, jotka oli tarkoitettu sovellettaviksi ja joita yleisesti oletettiin sovellettavan, erityisesti yhteistyöhaluttomia tuottajia painostamalla.

126 Komissio arvioi, että kaupallisille yksiköille ohjeina toimitettujen tavoitehintojen sekä kokouksissa sovittujen tavoitehintojen välillä on yhteys. Väite, jonka mukaan kyseessä on pelkkä sattuma (ja hintoja koskevat ohjeet olisivat tulosta jokaisen tuottajan erillisistä päätöksistä), ei ole uskottava eikä näyttö tue sitä.

127 Komission mukaan ekonometrisillä tutkimuksilla ei ole vaikutusta asiakirjanäyttöä vastaan. Niillä voidaan ainoastaan osoittaa, ettei hintojen samankaltaisuus ole seurausta salaisesta sopimuksesta, kun tällaisesta sopimuksesta ei ole näyttöä, mikä ei päde tässä tapauksessa, koska on olemassa lukuisia pöytäkirjoja tuottajien välisistä kokouksista.

128 Tammi-toukokuun 1981 hinta-aloitteen osalta komissio esittää erityisesti, että tammikuun 1981 kokousten pöytäkirja (yleisen väitetiedoksiannon liite 17) osoittaa, että kokouksissa tehtiin hintasopimukset helmi- ja maaliskuulle, koska pöytäkirjassa lukee:

"It was generally agreed that a step change in prices was needed and that - - the industry should be aiming for a minimum of DM 2.00/kg."

(Osanottajat suostuivat yleisesti toteamaan, että asteittainen muutos oli tarpeen hintojen alalla ja että - - teollisuuden tulisi pyrkiä vähintään 2,00 DEM:aan/kg.)

Komission mukaan asiakirja on merkittävä myös, koska se osoittaa kokouksissa tehtyjen päätösten erittäin konkreettisen luonteen sekä tahdon soveltaa niitä, minkä taas vahvistavat eri tuottajien toisiaan vastaavat hintoja koskevat ohjeet (ICI:n erityinen väitetiedoksinanto, jäljempänä ICI:n väitetiedoksianto, liite 9; yleisen väitetiedoksiannon liite 19; 29.3.1985 päivätyn kirjeen liite C).

129 Samoin komissio katsoo, että ICI:n osallistumisen kesä-heinäkuun 1982 hinta-aloitteeseen osoittavat pöytäkirjat 13.5.1982 pidetystä kokouksesta (yleisen väitetiedoksiannon liite 24) sekä 9.6.1982 pidetystä kokouksesta (yleisen väitetiedoksiannon liite 25). Itse asiassa näiden asiakirjojen mukaan 2,00 DEM:n/kg tavoitehinta 1.6.1982 alkaen vahvistettiin ja pantiin täytäntöön lukuisten tuottajien hintoja koskevilla ohjeilla (29.3.1985 päivätyn kirjeen liite F).

130 Komission mukaan 21.7.1982 ja 21.12.1982 välisenä aikana pidettyjen kokousten pöytäkirjat (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 26-34) osoittavat ICI:n osallistuneen syys-joulukuun 1982 hinta-aloitteeseen, joka käsitti peräkkäisten tavoitehintojen vahvistamisen sekä niiden täytäntöönpanon tuottajien toisiaan vastaavilla hintoja koskevilla ohjeilla (ICI:n väitetiedoksiannon liite 12; 29.3.1985 päivätyn kirjeen liite G).

131 Komissio väittää, että ICI:n osallistuminen heinä-marraskuun 1983 hinta-aloitteeseen ilmenee toisaalta 3.5.1983 ja 1.6.1983 pidettyjen kokousten pöytäkirjoista (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 38 ja 40), joiden mukaan tavoitehinnat vahvistettiin toukokuulle, kesäkuulle ja heinäkuulle 1983, ja toisaalta lukuisten tuottajien kokousten jälkeen antamista hintoja koskevista ohjeista, jotka ulottuivat ajanjaksolle heinäkuusta marraskuuhun 1983 (29.3.1985 päivätyn kirjeen liitteet H ja I sekä yleisen väitetiedoksiannon liitteet 42-51).

132 Komissio väittää, että vaikka olisi osoitettu, ettei yhteyttä hintoja koskevien ohjeiden ja tosiasiallisten hintojen välillä ollut, ei tällä olisi vaikutusta rikkomiseen, koska ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklassa kielletään kartellit, joiden tavoitteena on vääristää kilpailua, olipa niiden vaikutus mikä tahansa. Komissio kuitenkin toteaa, että tavoitehintoja käytettiin perustana neuvotteluissa asiakkaiden kanssa ja että tosiasiallisten hintojen kehitys oli samankaltaista kuin tavoitehintojen. Komissio myöntää, kuten se teki päätöksessäänkin (74 kohta), että tavoitehintoja ei aina saavutettu, vaikkakin kantaja liioittelee tavoitehintojen ja tosiasiallisten hintojen välistä eroa. Komission mukaan näyttö tuottajien 85 artiklan rikkomisesta ei ole riippuvainen näytöstä, jonka mukaan kielletty toiminta olisi johtanut suunniteltuun tavoitteeseen.

133 Komissio väittää, että ICI:n väite, jonka mukaan ainoa yhteys tavoitehinnoilla ja tosiasiallisilla hinnoilla oli se, että viimeksimainitut vaikuttivat tavoitehintoihin - eikä päinvastoin - on keinotekoinen ja järjenvastainen. Selkeä näyttö kyseiseltä ajanjaksolta osoittaa, että tuottajat käyttivät tavoitehintoja "työntämään" markkinahintoja (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 22, 24, 31, 36, 39 sekä liitteet 26, 28, 29 ja 38). Tällaista näyttöä ei voida kumota jälkikäteen suoritetulla ekonometrisellä tutkimuksella.

134 Komission mukaan on virheellistä sanoa, että kaikki kyseisen ajanjakson aikana todettu polypropeenin hintojen vaihtelu olisi tyydyttävästi selitettävissä markkinoilla tavanomaisesti vaikuttavilla tekijöillä. Tällaisen ainoastaan teoreettisiin taloudellisiin analyyseihin perustuvan väitteen kumoavat sekä asiakirjat että tosiseikat.

135 Lopuksi komissio arvioi, että se on perustellusti ottanut huomioon kokousten loppumista seuraavan ajanjakson, koska rikkomisen vaikutukset jatkuivat vielä tämän jälkeen, kuten ilmenee eri tuottajien toisiaan vastaavista hintoja koskevista ohjeista, jotka ulottuivat marraskuuhun 1983 (29.3.1985 päivätyn kirjeen liite I).

c) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

136 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että polypropeenin tuottajien säännöllisten kokousten pöytäkirjat osoittavat, että tuottajat, jotka osallistuivat kokouksiin, sopivat niissä päätöksessä mainituista hintoja koskevista aloitteista. Esimerkiksi 13.5.1982 pidetyn kokouksen pöytäkirjassa (yleisen väitetiedoksiannon liite 24) esitetään seuraavaa:

"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table."

[kaikki olivat sitä mieltä, että oli hyvä mahdollisuus saada hintoja korotettua ennen lomia + keskustelujen jälkeen hinnat vahvistettiin 2 DEM:aan 1. päivästä kesäkuuta (Yhdistyneessä kuningaskunnassa 14.6.). Luvut maittain esitetään liitteenä olevassa taulukossa.]

137 Koska se, että kantaja osallistui näihin kokouksiin, on oikeudellisesti riittävällä tavalla osoitettu, ei kantaja voi ilman väitettään tukevaa näyttöä väittää, ettei se ole tukenut hintoja koskevia aloitteita, joista päätettiin ja joita organisoitiin ja valvottiin näissä kokouksissa. Itse asiassa, koska tällaista näyttöä ei ole, ei ole syytä uskoa ettei kantaja muista osallistujista poiketen ole tukenut aloitteita.

138 Tältä osin on todettava, että kantaja ei kiistä erityisesti osallistumistaan johonkin tiettyyn hinta-aloitteeseen, vaan väittää, ettei se ole koskaan sitoutunut noudattamaan tavoitehintoja, kuten kantajan mukaan todistavat ensinnäkin sen sisäinen hintapolitiikka, koska sen hintoja koskevat ohjeet eivät vastanneet kokouksissa sovittuja tavoitehintoja ja toiseksi sen ulkoinen hintapolitiikka, koska sen markkinoilla soveltamat hinnat eivät olleet riippuvaisia tavoitehinnoista tai sisäisistä hintoja koskevista ohjeista.

139 Näitä väitteitä ei voida hyväksyä näytöksi, joka tukisi kantajan väitettä siitä, että se ei ole osallistunut hintoja koskeviin sovittuihin aloitteisiin.

140 Ensimmäisen väitteen osalta on todettava, että kantajan hallinnollisen menettelyn aikana esittämät huomautukset, joihin se viittaa myös kanteessaan, ja jotka koskevat sen hintoja koskevien ohjeiden samankaltaisuutta ja samanaikaisuutta muiden tuottajien ohjeiden kanssa sekä kokouksissa vuosina 1982 ja 1983 määritettyjen tavoitehintojen kanssa, on osittain otettu huomioon päätöksessä. Päätöksen taulukoissa 7A-7N esitetään sekä samankaltaisuudet että eroavuudet kantajan hintoja koskevien ohjeiden ja muiden tuottajien ohjeiden sekä kokouksissa määritettyjen tavoitehintojen välillä. Tästä seuraa, että komissio on asianmukaisesti kuvannut kantajan tilanteen. Tältä osin on lisättävä, ettei se seikka, että komissio on valikoinut kantajan eri hintoja koskevia ohjeita, ole vääristänyt kantajan todellista tilannetta, vaan se kuuluu päätöksen taulukoita varten suoritettavaan yhteenvetoon.

141 Niiden ajanjaksojen valinnan osalta, joita eri tuottajien hintoja koskevien ohjeiden analyysi koskee, on huomattava, ettei valinta perustu ennakkokäsityksiin vaan komission käytössä olevaan näyttöön, kuten samaa ajanjaksoa koskeviin kokouspöytäkirjoihin, joissa viitataan tavoitehintoihin sekä eri tuottajien antamiin hintoja koskeviin ohjeisiin.

142 Niiden seurausten osalta, joita kantaja pyrkii esittämään sen vuosina 1982 ja 1983 antamien hintoja koskevien ohjeiden osittaisella eriaikaisuudella olleen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tässä tapauksessa eri tuottajien hintoja koskevi