Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Unionin kilpailusäännöt – Rikkomiset – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Taloudellinen kokonaisuus – Arviointiperusteet – Olettama siitä, että emoyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa kokonaan omistamiinsa tytäryhtiöihin – Kumottavuus – Todistustaakka

(SEUT 101 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

2. Kilpailu – Unionin kilpailusäännöt – Rikkomiset – Vastuuseen joutuminen – Rikkomiseen syyllistyy yksikkö, joka ei ole lakannut olemasta ja jonka taloudellista toimintaa asianomaisilla markkinoilla jatkaa sen seuraajana oleva toinen yksikkö – Tämän toisen yksikön katsotaan olevan vastuussa koko rikkomisesta – Hyväksyttävyys, koska molemmat yksiköt ovat saman julkisoikeudellisen yksikön hallinnassa tai yksityisoikeudellisen yhtiön määräysvallassa

(SEUT 101 artiklan 1 kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla

(SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Sitovaa tai tyhjentävää luetteloa arviointiperusteista ei ole – Komission harkintavalta – Rikkomisen todellisen markkinavaikutuksen huomioon ottaminen – Soveltamisala

(SEUT 101 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Varoittavuus – Varoittavuustekijän arviointia koskevat seikat

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 22 artiklan 2 ja 3 kohta)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Varoittavuus – Yrityksen, jolle määrätään seuraamuksia, koon ja kokonaisresurssien huomioon ottaminen – Merkityksellisyys – Korotuskertoimen soveltaminen laskentapohjaan – Komission harkintavalta – Tarve määrätä seuraamus yksilökohtaisesti asianomaisten yritysten koon ja käyttäytymisen mukaan

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta – Unionin yleinen tuomioistuin käyttää täyttä harkintavaltaansa – Soveltamisala

(SEUT 101 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

8. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset – Yhteenveto kanneperusteista – Oikeudelliset perusteet, joita ei ole esitetty kannekirjelmässä – Viittaus liitteessä oleviin seikkoihin – Tutkimatta jättäminen

(Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta)

9. Muutoksenhaku – Liitännäisvalitus – Oikeussuojan tarve – Unionin yleinen tuomioistuin kumoaa osittain komission päätöksen, jossa määrätään sakko, ja alentaa tämän seurauksena kyseisen sakon määrää – Komission aikomus aloittaa tutkinta uudelleen – Vaikutuksettomuus – Komission oikeussuojan tarpeen, joka liittyy siihen, että sen liitännäisvalitus katsotaan perustelluksi ja määrätty sakko pysytetään, säilyttäminen

10. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Raskauttavat seikat – Rikkomisen uusiminen – Tarve esittää asianomaisen yrityksen aikaisempaan rikkomiseen osallistumisen olosuhteet – Perustelujen puutteellisuus

(SEUT 101 ja SEUT 296 artikla)

Tiivistelmä

1. Ks. tuomion teksti.

(ks.51 ja 53 kohta)

2. Kilpailun alalla silloin, kun kaksi yksikköä yhdessä muodostaa yhden taloudellista toimintaa harjoittavan yksikön, se, että rikkomiseen syyllistynyt yksikkö on yhä olemassa, ei sellaisenaan estä seuraamuksen määräämistä sille yksikölle, jolle ensiksi mainittu on luovuttanut taloudellisen toimintansa. Erityisesti on todettava, että tällainen seuraamuksen täytäntöönpano on sallittua silloin, kun kyseiset yksiköt ovat olleet saman henkilön määräysvallassa ja kun ne ovat näitä yrityksiä yhdistävien läheisten taloudellisten ja organisatoristen siteiden vuoksi noudattaneet samoja liiketoiminnallisia ohjeita. Vaikka on toki niin, että tilanne, jossa rikkomiseen syyllistynyt yksikkö on lakannut olemasta oikeudellisesti tai taloudellisesti, kuuluu tämän olettaman soveltamisalaan, koska seuraamuksella, joka määrätään yritykselle, joka on lakannut harjoittamasta taloudellista toimintaa, ei välttämättä ole varoittavaa vaikutusta, komissio voi katsoa yhtiön, joka ei ole syyllistynyt kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevään toimintaan, olevan vastuussa asianomaisesta rikkomisesta, jos rikkomiseen syyllistynyt yksikkö on jatkanut olemassaoloaan talouden toimijana muilla markkinoilla, kun asianomaiset yhtiöt ovat saman julkisoikeudellisen yksikön hallinnassa tai yksityisoikeudellisen yhtiön määräysvallassa.

(ks. 52, 55 ja 56 kohta)

3. Ks. tuomion teksti.

(ks. 66–72 kohta)

4. Unionin kilpailuoikeuden rikkomisten vakavuus on määritettävä erittäin monien seikkojen perusteella, eikä ehdottomasti huomioon otettavista arviointiperusteista ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa. Siltä osin kuin on konkreettisemmin kyse rikkomisen todellisesta vaikutuksesta markkinoihin, on todettava, ettei kyse ole sakkojen tason määrittämisen kannalta ratkaisevasta kriteeristä. Horisontaaliset hintakartellit tai markkinoiden jakamiset voidaan lisäksi luokitella erittäin vakaviksi rikkomisiksi pelkästään niiden luonteen perusteella, eikä komissio ole velvollinen osoittamaan rikkomisen todellista vaikutusta markkinoihin. Tässä tapauksessa kilpailusääntöjen rikkomisen todellinen vaikutus markkinoihin on vain yksi sellainen tekijä muiden joukossa, jonka perustella komissio voi korottaa sakon perusmäärän laskentapohjaa mahdollisesta vähimmäismäärästä, jos tämän tekijän vaikutus on mitattavissa. Koska kyseinen rikkominen on lisäksi luontaisesti erittäin vakava, sen todellisen vaikutuksen huomioon ottaminen voi johtaa vain sakon korottamiseen.

(ks. 82–84 kohta)

5. Sakkojen varoittavuudesta on todettava, että varoittavan vaikutuksen aikaansaamiseen tarkoitettu korotuskerroin voi koskea paitsi yleistä varoittavaa vaikutusta siten, että pyritään saamaan kaikki yhtiöt yleisesti olemaan syyllistymättä kyseessä olevaan rikkomiseen, myös erityistä varoittavaa vaikutusta nimenomaisen vastaajan saamiseksi olemaan rikkomatta uudelleen sääntöjä tulevaisuudessa. Komissio ei siis ole velvollinen rajaamaan arviointiaan tekijöihin, jotka koskevat yksinomaan asianomaisen yrityksen erityistilannetta.

(ks. 94 kohta)

6. Ks. tuomion teksti.

(ks. 102 ja 104–107 kohta)

7. Ks. tuomion teksti.

(ks. 103 kohta)

8. Ks. tuomion teksti.

(ks. 115–117 kohta)

9. Oikeussuojan tarpeen menettämisellä oikeudenkäynnin aikana ei periaatteessa ole vaikutusta tutkittavaksi ottamiseen, mutta se voi johtaa siihen, että unionin tuomioistuimet katsovat, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa. On kuitenkin niin, että kun unionin yleinen tuomioistuin on osittain muuttanut komission päätöstä, jossa todetaan kartellin olemassaolo ja määrätään sakko siihen osallistuneille yrityksille, komissio säilyttää oikeussuojan tarpeensa, koska rahamääräinen seuraamus korkoineen on edelleen olemassa tilanteessa, jossa unionin tuomioistuin hyväksyy komission vastavalituksen, mutta tilanne on toinen, jos komissio tekee uuden päätöksen.

(ks. 124 ja 125 kohta)

10. Kun komissio soveltaa unionin kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi määrätyn sakon laskemisen yhteydessä korotuskerrointa sen huomioon ottamiseksi, että yritys oli jo aikaisemmin osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen, sen on esitettävä päätöksen, jolla kyseinen sakko määrätään, yhteydessä tiivistelmä, jonka avulla unionin tuomioistuimet sekä kyseinen yhtiö voivat saada selville, missä ominaisuudessa ja missä määrin kyseinen yhtiö oli osallistunut aikaisempaan rikkomiseen. Erityisesti jos komissio katsoo, että kyseinen yhtiö kuului yritykseen, joka oli aikaisempaa rikkomista koskevan päätöksen adressaatti, sen on perusteltava tämä väite oikeudellisesti riittävällä tavalla.

Kun päätöksessä, jolla kantajan sakkoa korotetaan rikkomisen uusimisen vuoksi, olevien tietojen perusteella ei voi mitenkään saada selville, missä ominaisuudessa ja missä määrin kantaja, joka ei kuulunut aikaisempien päätösten adressaatteihin, oli osallisena aikaisempaan rikkomiseen, on katsottava, että kyseisen päätöksen perustelut ovat puutteelliset. Tässä tilanteessa komissio ei esitä riittävästi yksityiskohtaisia ja täsmällisiä seikkoja, joiden perusteella voitaisiin perustella se, että sama SEUT 101 artiklassa tarkoitettu yritys on syyllistynyt uudelleen kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevään toimintaan.

(ks. 142, 144, 146 ja 149 kohta)