Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Direktiivien täytäntöönpano – Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Perustelua, jossa vedotaan siihen, että noudattamatta jättämisestä on vastuussa valtion hajautettu viranomainen, ei voida hyväksyä

(EY 226 artikla)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisön oikeuden vastaiset kansalliset toimet – Sisäisten oikeussuojakeinojen olemassaololla ei ole vaikutusta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen nostamiseen

(EY 226 artikla)

3. Ympäristö – Tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi – Direktiivi 85/337 – Liitteessä II mainittuihin luokkiin sisältyvien hankkeiden saattaminen arvioinnin piiriin – Jäsenvaltioiden harkintavallan ulottuvuus ja rajat

(Neuvoston direktiivin 85/337 4 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Sillä, että jäsenvaltio on antanut direktiivien täytäntöönpanon hallintoalueidensa tehtäväksi, ei voi olla vaikutusta EY 226 artiklan soveltamisen kannalta. Jäsenvaltio ei nimittäin voi sisäisen oikeusjärjestyksensä tilaan vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut yhteisön direktiiveissä säädettyjä velvoitteita ja määräaikoja. Vaikka jokaisella jäsenvaltiolla on oikeus parhaaksi katsomallaan tavalla jakaa sisäisesti lainsäädäntövaltuudet, jäsenvaltio on kuitenkin EY 226 artiklan nojalla yhteisöön nähden yksin vastuussa siitä, että yhteisön oikeudessa asetettuja velvoitteita noudatetaan.

(ks. 38 kohta)

2. Se, että kansallisessa tuomioistuimessa nostetaan kanne, joka koskee velvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohteena olevaa kansallisen viranomaisen tekemää päätöstä, ja kansallisen tuomioistuimen päätös olla lykkäämättä riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa eivät voi vaikuttaa komission nostaman jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen tutkittavaksi ottamiseen. Kansallisissa tuomioistuimissa käytettävissä olevat oikeussuojakeinot eivät nimittäin voi haitata EY 226 artiklassa tarkoitetun kanteen nostamista, koska näillä oikeussuojakeinoilla ja EY 226 artiklaan perustuvalla kanteella on eri tavoitteet ja vaikutukset.

(ks. 39 kohta)

3. Direktiivin 85/337 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa, joka koskee tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arviointia, mainitaan esimerkinomaisesti ne menetelmät, joita jäsenvaltiot voivat käyttää sen määrittämiseksi, mitkä liitteeseen II kuuluvista hankkeista on arvioitava direktiivissä 85/337 tarkoitetulla tavalla.

Näin ollen direktiivissä 85/337 annetaan jäsenvaltioille tässä suhteessa harkintavaltaa eikä direktiivi siten estä niitä käyttämästä muita menetelmiä niiden hankkeiden täsmentämiseksi, jotka edellyttävät ympäristövaikutusten arviointia direktiivin mukaisesti. Direktiivi ei siten millään tavoin estä menettelemästä siten, että kunkin hankkeen tapauskohtaisen tutkinnan pohjalta tai kansallisen lainsäädännön nojalla nimetään tietty hanke, joka kuuluu direktiivin liitteen II soveltamisalaan, sellaiseksi hankkeeksi, johon ei ole sovellettava ympäristövaikutusten arviointimenettelyä.

Kuitenkaan se, että jäsenvaltiolla on tiettyä harkintavaltaa, ei itsessään vielä merkitse, että tietty hanke voidaan rajata direktiivissä tarkoitetun arviointimenettelyn ulkopuolelle. Muussa tapauksessa jäsenvaltiot voisivat käyttää niille direktiivin 85/337 4 artiklan 2 kohdassa annettua harkintavaltaa arviointivelvoitteen poistamiseen tietyn hankkeen osalta, vaikka sillä laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi saattaa olla merkittäviä ympäristövaikutuksia.

Näin ollen on katsottava, että riippumatta siitä menetelmästä, jota jäsenvaltio on käyttänyt sen määrittämiseksi, onko tietyn hankkeen osalta tarpeen tehdä arviointi – eli tehtiinpä sen määrittäminen lainsäädännöllisesti tai hankkeen tapauskohtaisen tutkinnan perusteella – käytetty menetelmä ei saa vaarantaa direktiivin tavoitetta, joka edellyttää, että yksikään hanke, jolla voi olla huomattavia ympäristövaikutuksia, ei välty direktiivissä tarkoitetulta arvioinnilta, paitsi jos ulkopuolelle rajattua tiettyä hanketta voidaan pitää kokonaisarvioinnin pohjalta sellaisena, ettei sillä voi olla huomattavia ympäristövaikutuksia.

Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen päätöksen, jonka mukaan hankkeen ominaispiirteet eivät edellytä hankkeen ympäristövaikutusten arviointia, on sisällettävä tai siihen on liitettävä kaikki sellaiset seikat, joiden perusteella voidaan valvoa, että se perustuu asianmukaiseen direktiivin 85/337 vaatimusten mukaiseen ennakkoselvitykseen.

(ks. 41–44 ja 49 kohta)