ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston direktiivillä 95/7/EY, 2 artiklan 1 kohtaa ja 4 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 2 artiklan 1 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun emoyhtiö luovuttaa kaikki kokonaan omistamansa tytäryhtiön osakkeet sekä jäljellä olevan osuutensa aiemmin kokonaan omistamastaan osakkuusyhtiöstä ja kun emoyhtiö on suorittanut näille arvonlisäverollisia palveluja, luovutus on taloudellista toimintaa, joka kuuluu kyseisten direktiivien soveltamisalaan. Jos kuitenkin osakkeiden luovutus voidaan rinnastaa kuudennen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 5 artiklan 8 kohdassa tai direktiivin 2006/112 19 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun varallisuuskokonaisuuden tai sen osan luovutukseen ja jos kyseinen jäsenvaltio on valinnut näissä säännöksissä säädetyn mahdollisuuden, tämä liiketoimi ei ole arvonlisäverollista taloudellista toimintaa.
67

Perusteet, joiden mukaan aine luokitellaan lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi, on mainittu direktiivin 67/548 liitteessä VI olevassa 4.2.3 kohdassa. Erityisesti on todettava, että jotta aine voidaan luokitella myrkyllisyysryhmään 2 heikentyneen hedelmällisyyden vuoksi, hedelmällisyyden heikentymisestä on oltava selvää näyttöä yhdessä eläinlajissa ja tämän lisäksi on oltava joko lisänäyttöä vaikutusmekanismista tai -paikasta tai kemiallisesta vastaavuudesta jonkin toisen tunnetun hedelmällisyyttä heikentävän aineen kanssa taikka muita tietoja, joista voidaan päätellä, että aineella on todennäköisesti verrattavissa olevia vaikutuksia ihmiseen.
4

Direktiivin 87/344 3 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Oikeusturvavakuutuksen on sisällyttävä eri sopimukseen kuin muut vakuutusluokat tai sitä on käsiteltävä yksittäisen vakuutuskirjan erillisessä osassa, jossa määritellään oikeusturvavakuutuksen laatu ja, jos jäsenvaltio niin vaatii, kyseisen vakuutusmaksun määrä. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen alueelle sijoittautuneet yritykset noudattavat jäsenvaltion määräämän valintamahdollisuuden mukaisesti tai oman valintansa mukaisesti, jos jäsenvaltio siihen suostuu, vähintään yhtä seuraavista, vaihtoehtoisista ratkaisuista: a) yrityksen on varmistuttava siitä, ettei kukaan sen henkilökunnan jäsenistä, jolle kuuluu oikeudenkäyntikulujen korvausvaatimusten hoito tai siihen liittyvä oikeudellinen neuvonta, harjoita samanaikaisesti vastaavaa toimintaa, — jos on kyse yhdistelmäyrityksestä, toiseen yrityksen harjoittamaan vakuutusluokkaan liittyen, — riippumatta siitä, onko yritys yhdistelmäyritys vai erikoistunut yritys, toisessa yrityksessä, jolla on taloudellisia, kaupallisia tai hallinnollisia yhteyksiä ensimmäisen yrityksen kanssa ja joka harjoittaa yhtä tai useampaa direktiivissä 73/239/ETY määriteltyä muuta vakuutusluokkaa; b) yrityksen on annettava oikeusturvavakuutukseen liittyvien korvausten hoito sellaiselle yritykselle, joka on erillinen oikeushenkilö. Tuo yritys on mainittava erillisessä sopimuksessa tai 1 kohdassa tarkoitetussa erillisessä osassa. Jos yrityksellä, joka on erillinen oikeushenkilö, on yhteyksiä sellaiseen yritykseen, joka harjoittaa yhtä tai useampaa direktiivin 73/239/ETY liitteessä olevassa A kohdassa tarkoitettua vakuutusluokkaa, ne yrityksen henkilökunnan jäsenet, jotka hoitavat korvausten käsittelyä tai siihen liittyvää oikeudellista neuvontaa, eivät saa samanaikaisesti harjoittaa samaa tai samanlaista toimintaa toisessa yrityksessä. Jäsenvaltiot voivat asettaa samat vaatimukset yrityksen johtamisesta vastaavan toimielimen jäsenille; c) yrityksen on sopimuksessa myönnettävä vakuutetulle henkilölle oikeus antaa etujensa puolustaminen valitsemalleen asianajajalle siitä hetkestä lähtien, kun hänellä on oikeus esittää vakuutuskirjan mukainen vaatimus vakuutuksenantajalleen, tai, kansallisen lainsäädännön niin salliessa, kenelle tahansa asianmukaisesti pätevälle henkilölle. 3. Kaikissa ratkaisuissa on niiden henkilöiden etua, joilla on oikeusturvavakuutus, pidettävä yhtäläisesti turvattuna tämän direktiivin mukaisesti.”
46

Tämän tuomion edellä 43 kohdassa esitetty päätelmä saa lisävahvistusta edellä mainitusta tuomiosta asiassa Blijdenstein. Kyseisen tuomion 34 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen (EYVL 1972, L 299, s. 32), sellaisena kuin se on muutettuna tehdyllä yleissopimuksella Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä (EYVL L 304, s. 1 ja muutettu teksti s. 77), tehdyllä yleissopimuksella Helleenien tasavallan liittymisestä (EYVL L 388, s. 1) ja tehdyllä yleissopimuksella Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä (EYVL L 285, s. 1), 5 artiklan 2 kohtaa siten, ettei siihen voi vedota sellainen julkisoikeudellinen elin, joka on nostanut takautumiskanteen kotipaikkansa sopimusvaltion tuomioistuimessa sellaista elatusvelvollista vastaan, jonka kotipaikka on toisessa sopimusvaltiossa, periäkseen takaisin summan, jonka se on julkisoikeuden alaan kuuluvan lainsäädännön mukaisesti maksanut elatusapuun oikeutetulle, jonka oikeudet elatusapuun ovat siirtyneet sille, siltä osin kuin tällainen elin ei ole suhteessa mainittuun elatusvelvolliseen heikompi osapuoli.
13

Asetuksen N:o 2201/2003 VI lukuun, jonka otsikkona on ”Siirtymäsäännökset”, kuuluvan 64 artiklan 1 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Tämän asetuksen säännöksiä sovelletaan ainoastaan sellaisiin oikeudenkäynteihin, jotka on pantu vireille, sellaisiin virallisiin asiakirjoihin, jotka on laadittu tai rekisteröity, ja sellaisiin osapuolten välisiin sopimuksiin, jotka on tehty sen jälkeen, kun tätä asetusta on alettu soveltaa 72 artiklan mukaisesti. – – 4. Tuomiot, jotka on annettu ennen tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivää mutta asetuksen – – N:o 1347/2000 voimaantulon jälkeen asioissa, jotka on pantu vireille ennen asetuksen – – N:o 1347/2000 voimaantuloa, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön tämän asetuksen III luvun säännösten mukaisesti, jos ne liittyvät avioeroon, asumuseroon tai avioliiton pätemättömäksi julistamiseen taikka vanhempainvastuuseen yhteisiin lapsiin nähden tällaisten avioliitto-oikeuden alaan kuuluvien menettelyjen yhteydessä, kun sovelletut toimivaltasäännökset vastaavat joko tämän asetuksen II luvun säännöksiä tai asetuksen – – N:o 1347/2000 säännöksiä taikka sellaisen yleissopimuksen määräyksiä, joka asian tullessa vireille oli voimassa tuomion antaneen ja pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion välillä.”
46

Tästä jäsenvaltioille jätetystä harkintavallasta huolimatta on todettava, että kansallisen tuomioistuimen mainitsemat tavoitteet voivat ensi näkemältä vaikuttaa ristiriitaisilta. Yksi näistä tavoitteista on nimittäin kannustaa oppilaita jatkamaan yleissivistävää keskiasteen koulutusta pikemminkin kuin ammattikoulutusta. Toinen tavoite on tukea sellaisten henkilöiden työhönottoa, jotka ovat suorittaneet ammattikoulutuksen, pikemminkin kuin sellaisten henkilöiden työhönottoa, jotka ovat suorittaneet yleissivistävän koulutuksen, kuten tämän tuomion 40 kohdasta ilmenee. Vastaavasti ensimmäisessä tapauksessa on kyse siitä, ettei yleissivistävän keskiasteen koulutuksen suorittaneita henkilöitä aseteta epäedullisempaan asemaan kuin niitä, joilla on ammatillinen koulutus ja toisessa tapauksessa päinvastoin. Näin ollen on ensi näkemältä vaikeaa myöntää, että sellaisella kansallisella sääntelyllä, josta on kyse pääasiassa, voitaisiin samanaikaisesti suosia kumpaakin kahta ryhmää toisen kustannuksella.
46

Kuten julkisasiamies yhtäältä on todennut ratkaisuehdotuksensa 56–60 kohdassa, Alankomaiden kuningaskunta on itse valinnut sellaisen liikevaihtoverosta tapahtuvaa vapauttamista koskevan järjestelmän, jossa tämä vapautus on sidoksissa asetuksen N:o 918/83, sellaisena kuin se on muutettuna, 27 artiklassa säädetyn tullittomuuden saantiin. Toisaalta Alankomaiden hallituksen kirjallisissa huomautuksissaan mainitsemassa yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarjotaan puitteet, joissa jäsenvaltiot saavat evätä verotuksellisen edun arvonlisäveron alalla silloin, kun etu saadaan väärinkäytön seurauksena. Näin ollen asetuksen N:o 918/83, sellaisena kuin se on muutettuna, 27 artiklan tulkinnalla ei saada tukea siihen, että ehdotetulla tulkinnalla estetään väärinkäytön seurauksena saatavat liikevaihtoverovapautukset.
19

Tältä osin on todettava, että pääasiassa kyseessä olevassa järjestelmässä vahinkoa kärsineen oikeudelle vaatia korvausta vahingosta, joka on aiheutunut ammattikäyttöön tarkoitetulle esineelle, jota on käytetty tässä käyttötarkoituksessa, asetetaan näyttöä koskevat edellytykset, jotka vastaavat direktiivin 85/374 4 artiklassa säädettyjä edellytyksiä, joiden mukaan vahinkoa kärsineen on näytettävä toteen vahinko, tuotteen puutteellinen turvallisuus sekä puutteellisen turvallisuuden ja vahingon välinen syy-yhteys.
32

Edellä esitetyn perusteella ja asetuksessa N:o 539/2001 säädetyn, kauttakulkua ja toisaalta lyhytaikaista oleskelua varten myönnettyjä viisumeja koskevan erottelun mukaisesti esitettyyn kysymykseen on vastattava, että päätöstä N:o 896/2006 on tulkittava siten, että tämän päätöksen liitteessä lueteltujen, Sveitsin valaliiton ja Liechtensteinin ruhtinaskunnan sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, joilta vaaditaan viisumi, myöntämien oleskelulupien on katsottava vastaavan ainoastaan kauttakulkuviisumia. Maahantulossa jäsenvaltioiden alueelle kauttakulkutarkoituksissa riittää asetuksen N:o 539/2001 1 artiklan 1 kohdassa ja 2 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttymiseksi, että kyseisessä päätöksessä tarkoitetulla henkilöllä on Sveitsin valaliiton tai Liechtensteinin ruhtinaskunnan myöntämä oleskelulupa, joka mainitaan saman päätöksen liitteessä.
9

Direktiivin 2004/38 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus oleskella yli kolme kuukautta”, säädetään seuraavaa: ”1. Unionin kansalaisilla on oikeus oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kolmen kuukauden ajan a) jos he ovat työntekijöitä tai itsenäisiä ammatinharjoittajia vastaanottavassa jäsenvaltiossa; tai b) jos heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle, ja kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa; tai c) — jos he ovat kirjoittautuneet yksityiseen tai julkiseen laitokseen, jonka vastaanottava jäsenvaltio on hyväksynyt tai jota se rahoittaa lainsäädäntönsä tai hallinnollisen käytäntönsä mukaisesti, pääasiallisena tarkoituksenaan osallistua koulutukseen, ammattikoulutus mukaan lukien, ja — jos heillä on kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja he osoittavat asiaankuuluvalle kansalliselle viranomaiselle vakuutuksella tai muulla vastaavalla valitsemallaan tavalla, että heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle; – – – – 2. Edellä 1 kohdassa säädetty oleskeluoikeus koskee myös perheenjäseniä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia ja jotka tulevat unionin kansalaisen mukana vastaanottavaan jäsenvaltioon tai seuraavat häntä sinne myöhemmin, edellyttäen, että kyseinen unionin kansalainen täyttää 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetut edellytykset. – –”
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus – Sijoittautumisvapaus – Rajoitukset – Sellaisen kansallisen säännöstön hyväksyttävyys, jolla asianajajille asetetaan velvoite noudattaa enimmäismaksuja määrittäessään palkkioitaan

(EY 43 ja EY 49 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, jonka toteuttamalla sääntelyllä asianajajille asetetaan velvoite noudattaa enimmäismaksuja määrittäessään palkkioitaan, ei jätä noudattamatta EY 43 ja EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska kyseistä säännöstöä ei ole laadittu siten, että sillä rajoitetaan pääsyä asianajajien palvelujen markkinoille normaaleissa ja tehokkaissa kilpailuolosuhteissa. Näin on sellaisen järjestelmän osalta, jolle on ominaista joustavuus, joka mahdollistaa asianmukaisen korvauksen kaikentyyppisistä asianajajien tarjoamista palveluista, koska palkkioiden määrän enimmäisrajat voidaan tietyin edellytyksin ylittää siten, että palkkioiden määrä on kaksinkertainen tai nelinkertainen tai jopa vielä suurempi. Useissa tilanteissa asianajajat saavat myös tehdä asiakkaansa kanssa erityisen sopimuksen palkkioiden määrän vahvistamiseksi.

Jäsenvaltion toteuttama sääntely ei muodosta EY:n perustamissopimuksessa tarkoitettua rajoitusta pelkästään siksi, että muut jäsenvaltiot soveltavat väljempiä tai taloudellisesti edullisempia sääntöjä alueelleen sijoittautuneisiin samankaltaisten palvelujen tuottajiin. Pelkästään sen perusteella, että muihin jäsenvaltioihin kuin vastaanottavaan jäsenvaltioon sijoittautuneiden asianajajien on vastaanottavassa jäsenvaltiossa tarjotuista palveluista perimiensä palkkioiden laskemiseksi totuttava kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettaviin sääntöihin, ei voida päätellä, että kyse olisi perustamissopimuksessa tarkoitetusta rajoituksesta, vaan kyseisen päätelmän on perustuttava siihen, että tällaisella järjestelmällä rajoitetaan muista jäsenvaltioista tulevien asianajajien pääsyä vastaanottavan jäsenvaltion markkinoille.

(ks. 49, 50, 53 ja 54 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 (Neuvoston direktiivin 92/43 3 artiklan 1 kohta ja 4 artiklan 1 kohta) (ks. 30 ja 31 kohta)

2. Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 (Neuvoston direktiivin 92/43 6 artiklan 2 kohta) (ks. 38–40, 42 ja 43 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (EYVL L 206, s. 7) rikkominen – Yhteisön tärkeinä pitämät alueet – Is Arenasin alue – Golfkentän rakentaminen

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Italian tasavalta ei ole noudattanut luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY ja erityisesti toisen väitteen osalta sen 6 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan,

– koska se ei ole toteuttanut ennen 19.7.2006, jolloin Is Arenasin alue kirjattiin yhteisön tärkeinä pitämien alueiden luetteloon, direktiivillä 92/43 tarkoitetun suojelutavoitteen kannalta asianmukaisia suojelutoimenpiteitä suojellakseen sitä merkittävää ekologista intressiä kansallisella tasolla, joka on yhteisön tärkeänä pitämäksi alueeksi ehdotetulla alueella, ja erityisesti koska se ei ole kieltänyt alueeseen koskemista, joka voi vakavasti vaikuttaa alueen ekologisiin ominaisuuksiin,

– koska se ei ole 19.7.2006 jälkeen toteuttanut tarpeellisia toimenpiteitä niiden luontotyyppien heikentymisen estämiseksi, joita varten yhteisön tärkeänä pitämä alue on osoitettu,

kun otetaan huomioon Is Arenasin turisti- ja kiinteistökeskushanke, jolla on vaikutuksia Is Arenasin alueeseen.

2) Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Naudanliha – Urospuolisten nautaeläinten perusteella maksettava erityispalkkio – Laajaperäistämispalkkio

(Neuvoston asetus N:o 1254/1999)

Tiivistelmä

Yhteisön säännöstössä ja erityisesti naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetussa asetuksessa N:o 1254/1999 ei säädetä, että urospuolisten nautaeläinten perusteella maksettavia erityispalkkioita ja laajaperäistämispalkkioita koskevien tukihakemusten hyväksyttävyyden edellytyksenä on, että esitetään pätevä oikeudellinen peruste, jonka nojalla tuenhakijalla on oikeus käyttää hakemuksessa mainittuja rehualoja. Yhteisön säännöstö ei ole kuitenkaan esteenä sille, että jäsenvaltiot säätävät kansallisessa lainsäädännössään velvollisuudesta esittää tällainen peruste, sillä edellytyksellä, että noudatetaan kyseisellä yhteisön säännöstöllä tavoiteltuja päämääriä ja yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita, erityisesti suhteellisuusperiaatetta.

(ks. 90 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43

(Neuvoston direktiivin 92/43 3 artiklan 1 kohta ja 4 artiklan 1 kohta)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Komission on osoitettava, että jäsenvaltio ei ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan

(EY 226 artikla)

3. Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43

(Neuvoston direktiivin 92/43 12 artiklan 4 kohta ja liitteessä IV oleva a alakohta)

Tiivistelmä

1. Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/43 mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava sellaisilla alueilla, joilla on ensisijaisesti suojeltavia luontotyyppejä ja/tai lajeja ja jotka ne ovat yksilöineet niiden merkitsemiseksi yhteisön luetteloon, soveltuvat suojelutoimet alueiden ominaispiirteiden säilyttämiseksi. Jäsenvaltiot eivät saa näin ollen sallia puuttumisia, jotka voivat vakavasti vaarantaa niiden ekologiset ominaispiirteet. Näin on muun muassa silloin, kun puuttuminen voi johtaa kyseisillä alueilla esiintyvien ensisijaisten lajien häviämiseen.

(ks. 21 kohta)

2. EY 226 artiklan mukaisessa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä komission on näytettävä toteen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen. Nimenomaan komission on esitettävä unionin tuomioistuimelle seikat, jotka ovat välttämättömiä, jotta unionin tuomioistuin voi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä se voi nojautua olettamuksiin.

(ks. 23 kohta)

3. Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/43 12 artiklan 4 kohdan mukaan, kun sitä luetaan yhdessä sen liitteessä IV olevan a alakohdan kanssa, jäsenvaltioiden on otettava käyttöön muun muassa espanjanilvesten tahatonta tappamista koskeva tarkkailujärjestelmä. Jäsenvaltioiden on saatujen tietojen perusteella tehtävä uusia tutkimuksia tai toteutettava tarvittavia suojelutoimenpiteitä muun muassa sen varmistamiseksi, ettei tahattomalla tappamisella ole merkittävää kielteistä vaikutusta kyseisiin lajeihin.

Se seikka, että maaseututien kunnostamista koskevan hankkeen yhteydessä kansalliset viranomaiset tutkivat uusia toimenpiteitä lajin säilyttämisen ja sen tilanteen parantamisen edellytysten kohentamiseksi entisestään, ei voi sellaisenaan johtaa toteamukseen, että toteutetut toimenpiteet ovat epäasianmukaisia kyseisen direktiivin 12 artiklan 4 kohdan tavoitteen kannalta.

(ks. 56 ja 59 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ympäristö – Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunta – Direktiivi 96/82

(Neuvoston direktiivin 96/82 11 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta annetun direktiivin 96/82 11 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu ulkoisten pelastussuunnitelmien laatiminen on osa monivaiheista prosessia, jossa ensimmäiseksi tuotantolaitosten, joissa on huomattavia määriä vaarallisia aineita, toiminnanharjoittajat laativat sisäiset pelastussuunnitelmat ja toimittavat tarvittavat tiedot toimivaltaisille viranomaisille, toiseksi toimivaltaiset viranomaiset laativat mainitut ulkoiset pelastussuunnitelmat ja kolmanneksi kyseiset toiminnanharjoittajat ja viranomaiset tarkastavat ja tarpeen vaatiessa korjaavat ja ajanmukaistavat sisäiset ja ulkoiset pelastussuunnitelmat.

Mainitun direktiivin 11 artiklan 1 ja 4 kohdassa asetetaan tosin määräaika ainoastaan ensimmäisen ja kolmannen vaiheen osalta. Se, ettei kyseisessä säännöksessä ole nimenomaista määräaikaa ulkoisten pelastussuunnitelmien laatimiselle, ei kuitenkaan sinänsä merkitse sitä, ettei jäsenvaltioille olisi asetettu mitään määräaikaa kyseisten suunnitelmien laatimista koskevan velvollisuuden noudattamiselle.

Sisäisten ja ulkoisten pelastussuunnitelmien, joiden yhteensovittamisella varmistetaan direktiivin 11 artiklassa säädetyn menetelmän tehokkuus, välillä olevasta keskinäisestä riippuvuudesta seuraa, että toimivaltaisten viranomaisten on laadittava ulkoiset pelastussuunnitelmat sellaisen määräajan kuluessa, jolla yhtäältä ei voida vaarantaa kyseisen artiklan säännösten tehokasta vaikutusta mutta jolla toisaalta otetaan huomioon mainittujen suunnitelmien viimeistelemiseen tarvittava aika, eli kohtuullisen ajan kuluessa siitä, kun toiminnanharjoittajat ovat toimittaneet tarvittavat tiedot.

Vaikka lisäksi on totta, että mainitun direktiivin 11 artiklan 1 kohdan mukaan velvollisuus laatia ulkoiset pelastussuunnitelmat liittyy asianomaisten tuotantolaitosten toiminnanharjoittajille asetettuun velvollisuuteen toimittaa toimivaltaisille viranomaisille kyseisten suunnitelmien laatimista varten tarvittavat tiedot, samassa säännöksessä asetetaan kuitenkin jäsenvaltioille velvollisuus huolehtia siitä, että mainitut toiminnanharjoittajat toimittavat tarvittavat tiedot säädetyissä määräajoissa. Näin ollen sillä, että toimivaltaisilla viranomaisilla ei ole näiden määräaikojen kuluessa käytettävänään tarvittavia tietoja, ei voida perustella ulkoisten pelastussuunnitelmien puuttumista.

(ks. 13, 14, 17, 21 ja 25 kohta)
Se, että ehdokas tai tarjoaja saa tiedon ehdokkuutensa tai tarjouksensa hylkäämisestä, ei anna hänelle mahdollisuutta tehokkaaseen muutoksenhakuun. Vasta sen jälkeen, kun asianomainen ehdokas tai tarjoaja on saanut tiedon syistä, joiden vuoksi se on jätetty hankintamenettelyn ulkopuolelle, sille voi muodostua selkeä käsitys siitä, onko sovellettavia säännöksiä rikottu ja onko muutoksenhakuun aihetta ryhtyä.

Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/665, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/50, 1 artiklan 1 kohta on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka nojalla kansallinen tuomioistuin voi hylätä määräajan menettämisen vuoksi muutoksenhaun, jossa vaaditaan toteamaan julkisten hankintasopimusten tekemistä koskevien sääntöjen rikkominen ja määräämään siitä vahingonkorvausta, sellaisen kriteerin perusteella, jonka arviointi on vapaan harkintavallan varassa ja jonka mukaan muutosta on näissä asioissa haettava viipymättä.

Tältä kannalta katsottuna kansallinen säännös, jonka mukaan kanne voidaan nostaa vain, ”jos se on nostettu viipymättä ja viimeistään kolmen kuukauden kuluessa”, sisältää epävarmuustekijän. Ei ole mahdotonta, että säännös oikeuttaisi kansalliset tuomioistuimet hylkäämään muutoksenhaun vanhentuneena jo ennen kolmen kuukauden määräajan päättymistä, jos ne katsovat, ettei muutosta ole haettu säännöksessä tarkoitetulla tavalla viipymättä. Preklusiivisen määräajan pituutta, joka on jätetty toimivaltaisen tuomioistuimen vapaan harkintavallan varaan, ei voida ennakoida. Kansallisella säännöksellä, jossa säädetään tällaisesta määräajasta, ei siten varmisteta direktiivin 89/665 tehokasta täytäntöönpanoa.

(ks. 41–43 kohta ja tuomiolauselma)