YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

24 päivänä huhtikuuta 1996

Asia T-6/94

A

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Luvaton poissaolo — Palkkaus — Henkilöstösääntöjen 60 artikla — Tutkimatta jättäminen”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-555

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan, että Euroopan parlamentti velvoitetaan Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen 88 artiklan neljännen kohdan perusteella maksamaan kantajalle laillisille korkoineen eräpäivästä maksupäivään ensinnäkin ne palkkasummat, joita Euroopan parlamentti ei ole maksanut hänelle vuoden 1990 joulukuulta, vuoden 1991 helmi-, maalis-, toukoja kesäkuulta sekä puolelta heinäkuuta, ja toiseksi ne palkkasummat, joita se ei ole maksanut hänelle 1.8.1991 ja 31.12.1992 väliseltä ajalta, vähennettynä niillä osittaisilla korvauksilla, joita kantaja on saanut viimeksi mainitulta ajalta, ja kolmanneksi korvaus, johon kantaja katsoo olevansa oikeutettu vuonna 1992 pitämättä jääneen loman vuoksi.

Lopputulos:

Tutkimatta jättäminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja, joka on entinen Euroopan parlamentin kreikan kielen käännösjaoston palkkaluokkaan C 3 kuuluva virkamies, on vuodesta 1988 alkaen ollut usein sairaana ja hän on näinä vuosina useasti oleskellut Kreikassa. Tällä kanteella hän pääasiallisesti vaatii maksettavaksi niitä palkan osia, joita ei ole maksettu hänelle. Kanne koskee ainoastaan vuoden 1990 joulukuun ja vuoden 1992 joulukuun välistä aikaa.

Tutkittavaksi ottaminen

23.10.1991 tehtyä valitusta edeltävä aika

Kantaja on 23.10.1991 päivätyllä ja parlamentin pääsihteerille osoitetulla valituksella vaatinut, että hänelle on maksettava palkka vuoden 1990 joulukuulta ja vuoden 1991 helmi-, maalis, toukoja kesäkuulta ja puolelta heinäkuuta sekä matkakulut kolmesta matkasta, joihin hän katsoi olevansa oikeutettu Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) määräysten nojalla. Pääsihteeri hylkäsi valituksen 10.2.1992 eikä kantaja vuoden 1992 kuluessa nostanut kannetta tästä hänelle vastaisesta päätöksestä. Ilman, että on tarpeellista tutkia tarkemmin toisaalta sitä, onko kyseessä henkilöstösääntöjen 90 artiklan mukainen hakemus vai valitus, ja toisaalta sitä, olisiko kyseisen ajan palkkalaskelmista pitänyt tehdä erilliset valitukset, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja ei ole missään tapauksessa noudattanut henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohdassa määrättyä kolmen kuukauden määräaikaa (45 ja 46 kohta).

Kantaja väittää virheellisesti, että kurinpitomenettelyn aloittaminen häntä kohtaan 5.12.1991 olisi pidentänyt määräaikaa. Yhteisöjen tuomioistuimet eivät nimittäin voi olla noudattamatta henkilöstösäännöissä määrättyä määräaikaa, joilla on yleistä järjestystä ylläpitävä luonne. Ei ole myöskään olemassa mitään säännösperustetta, jonka nojalla voitaisiin soveltaa henkilöstösääntöjen 88 artiklan neljättä kohtaa (47 kohta).

Seuraavaksi on tutkittava, onko kantajan 7.9.1993 päivätty kirje, jolla vaaditaan riidanalaisten palkkojen maksamista, uusi tosiseikka, josta alkaa kulua uusi määräaika. Kantaja tähdentää, että kun työkyvyttömyyttä käsittelevä lääketieteellinen komitea antoi lausunnon, joka annettiin kantajalle tiedoksi 29.6.1993, nimittävä viranomainen ei tehnyt sellaista päätöstä kuin olisi voitu odottaa, nimittäin erottamispäätöstä. Tämän vuoksi kantaja päätti riitauttaa ”nimittävän viranomaisen toimimattomuuden”. Mikäli päivämäärät 29.6.1993 ja 7.9.1993 otettaisiin huomioon, kantaja olisi noudattanut kolmen kuukauden määräaikaa, jonka kuluessa valitus on tehtävä. Näin ollen 7.9.1993 päivätty kirje olisi lähetetty tämän määräajan kuluessa. Joka tapauksessa kantajan erehdys määräajan laskemisessa olisi anteeksiannettava (48 ja 49 kohta).

Työkyvyttömyyttä käsittelevän lääketieteellisen komitean lausunnossa todettiin, että kantajalla on huomattavia terveydellisiä ongelmia. Tämän yleisen johtopäätöksen perusteella ei kuitenkaan voida päätellä, että nimittävän viranomaisen ja neuvottelevan lääkärin olisi pitänyt ottaa huomioon kiistanalaiset lääkärintodistukset, jotka koskivat 23.10.1991 edeltänyttä aikaa, jotta kantajan palkka olisi voitu maksaa hänen poissaolojensa ajalta. Vaikka työkyvyttömyyttä käsittelevän lääketieteellisen komitean mukaan työskentelyn jatkaminen vuonna 1993 ei ollut poissuljettua, tämä lausunto ei ole sellainen uusi seikka suhteessa lääkärintodistuksiin, jotka koskivat lähestulkoon kaksi vuotta aikaisemmin vallineita olosuhteita. Näin ollen sillä ei voida perustella kantajan poissaoloja, joita ei ollut selvitetty lääkärintodistuksella. Määräaika kanteen nostamiselle ei tämän vuoksi ole alkanut uudelleen kyseisestä lääketieteellisen komitean lausunnosta (50 kohta).

Viittaukset: asia 231/84, Valentini v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 26.9.1985 (Kok. 1985, s. 3027,14 kohta); asia T-58/89, Williams v. tilintarkastustuomioistuin.yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 7.2.1991 (Kok. 1991, s. II-77, 39 kohta).

Anteeksiannettavan erehdyksen olemassaolon osalta on todettava, että silloin kun on kysymys kanteiden määräajoista, jotka eivät ole tuomioistuimen tai asianosaisten päätettävissä ja joilla on yleistä järjestystä ylläpitävä luonne, anteeksiannettavan erehdyksen käsitettä on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tulkittava suppeasti ja sillä voidaan tarkoittaa ainoastaan poikkeuksellisia tilanteita, joissa erityisesti kyseinen toimielin on toiminut tavalla, joka joko yksinään tai ratkaisevassa määrin on saanut vilpittömässä mielessä olevan oikeussubjektin, joka toimii kaikin tavoin asemansa edellyttämän huolellisuusvelvoitteen mukaan, erehtymään ymmärrettävällä tavalla (52 kohta).

Viittaukset: asia C-255/90 P, Búrban v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 31.3.1992 (Kok. 1992, s. I-2253, 24 kohta); asiat T-33/89 ja T-74/89, Blackmann v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 16.3.1993 (Kok. 1993, s. II-249, 34 kohta); asia T-514/93, Cobrecaf ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 15.3.1995 (Kok. 1995, s. II-621, 40 kohta).

Vaikka oletettaisiinkin, että kantaja on erehtynyt, koska hän odotti häneen kohdistettujen kurinpitoja lääketieteellisten menettelyjen suorittamista siihen saakka kunnes nimittävä viranomainen selvästi ja lopullisesti päättäisi kannastaan, ennen kuin hän päätti, millä tavalla hän aikoo puolustaa etujaan, on kuitenkin todettava, että erehdys ei ollut anteeksiannettava. Kantaja ei nimittäin ole mitenkään voinut saada tällaista käsitystä parlamentin toiminnan perusteella. Lisäksi sitä, että kantaja on halunnut odottaa siihen saakka, kunnes nimittävä viranomainen selvästi ja lopullisesti päättää kannastaan, on pidettävä hänen itsenäisenä päätöksenään sen osalta, mihin toimenpiteisiin hän aikoi myöhemmin ryhtyä nimittävää viranomaista kohtaan, minkä vuoksi häntä ei voida pitää erehdyksen aiheuttaneen sekaannuksen uhrina. Kannetta ei siis voida ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin se koskee 23.10.1991 tehtyä valitusta edeltänyttä aikaa (53 ja 54 kohta).

Valituksen tekemisen jälkeinen aika

Tämä kanne on luonteeltaan yksinomaan vahingonkorvauskanne eikä sillä pyritä minkään hallinnollisen toimen kumoamiseen. Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaista, ennen kanteen nostamista tehtyä hakemusta ei siis tarvitse tehdä tässä määräyksessä asetetussa määräajassa. Virkamies, joka ei ole määräajassa riitauttanut nimittävän viranomaisen häntä koskevaa päätöstä, ei kuitenkaan voi vahingonkorvauskanteen yhteydessä vedota tämän päätöksen väitettyyn lainvastaisuuteen. Näin ollen on tutkittava, onko kantaja noudattanut nimittävän viranomaisen tekemien häntä koskevien päätösten riitauttamiselle asetettua määräaikaa (55 kohta).

Viittaukset: asia 106/80. Fournierv. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 19.11.1981 (Kok. 1981, s. 2759, 17 kohta); asia 401/85, Schinav. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 7.10.1987 (Kok. 1987, s. 3911. 3929); asia T-44/93, Saby v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 13.7.1995 (Kok. H. 1995, s. II-541, 22 ja 33 kohta).

a) Vuoden 1991 heinäkuun jälkimmäisen puoliskon ja 6.10.1991 välinen aika

Tältä ajalta ei ole maksettu palkkaa. Palkan maksaminen kantajalle on keskeytetty 2.4.1991 alkaen nimittävän viranomaisen 30.5.1991 tekemällä päätöksellä, joka on tehty henkilöstösääntöjen 60 artiklan nojalla kantajan luvattomien poissaolojen vuoksi. Tämä päätös, joka annettiin kantajalle tiedoksi sähkeellä samana päivänä, on henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu häntä koskeva toimenpide. Kantaja on 23.10.1991 tekemässä valituksessaan viitannut tähän ajanjaksoon ainoastaan epäsuorasti. Vaikka oletettaisiinkin, että valitus koskisi tätä ajanjaksoa, on kuitenkin todettava, että kantaja ei ole henkilöstösääntöjen 91 artiklassa mainituissa määräajoissa nostanut kannetta valituksen hylkäämisestä. Hän ei ole myöskään tehnyt erillistä valitusta häntä koskevasta, 30.5.1991 tehdystä päätöksestä. Hän ei myöskään ole säädetyissä määräajoissa tehnyt valitusta vuoden 1991 marraskuun palkkalaskelmasta, josta kuitenkin ilmenee, että hänelle ei ole maksettu palkkaa edellä mainitulta ajalta (56 ja 57 kohta).

Viittaukset: asia T-64/92, Chavane de Dalmassy ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-723, 20 kohta).

b) Vuoden 1991 loka-, marras- ja joulukuu ja vuoden 1992 tammi-, helmi- ja maaliskuu

Vastaaja on esittänyt tältä ajalta kuusi palkkalaskelmaa. Kantaja ei ole henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa asetettuna määräaikana tehnyt näistä palkkalaskelmista yhtä tai useampaa valitusta, joissa hän olisi väittänyt, että riidanalaiset vähennykset eivät olleet perusteltuja. Vaikka palkkalaskelmat ovat virkamiestä koskevia toimenpiteitä, näitä toimenpiteitä koskevaa oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä ei ole suoritettu (58 kohta).

Viittaukset: em. asia Chavane de Dalmassy ym. v. komissio.

c) Vuoden 1992 huhti- ja toukokuu

Vuoden 1992 huhti- ja toukokuun palkkalaskelmat puuttuvat. Sähkettä, joka on lähetetty 24.3.1992, ei voida pitää virkamiestä koskevana toimenpiteenä, koska siinä ilmoitetaan, että palkanmaksu keskeytetään tietyllä edellytyksellä. Se on pikemminkin valmisteleva toimenpide. Vastaaja on vasta myöhemmin tehnyt ja pannut täytäntöön varsinaisen päätöksen palkanmaksun keskeyttämisestä, joka on virkamiestä koskeva toimenpide, ilman että sitä olisi annettu kantajalle tiedoksi. Näin ollen on tutkittava, koska kolmen kuukauden määräaika valituksen tekemiselle uudesta palkanmaksun keskeyttämispäätöksestä on alkanut kulua. Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 artiklan mukaan määräaika alkaa kulua viimeistään siitä päivästä, jolloin se, jota asia koskee, ”on saanut tiedon” kyseisestä yksilöön kohdistuvasta toimenpiteestä. Kantaja on saanut vuoden 1992 elokuulta palkkalaskelman, joka kattaa vuoden 1992 kesäkuun (osittain) sekä heinä- ja elokuun. Kantaja on viimeistään tällöin saanut tietää, että hänelle ei ole maksettu lainkaan palkkaa vuoden 1992 huhti- ja toukokuulta. Hän olisi tuolloin voinut tehdä valituksen palkanmaksun keskeyttämispäätöksestä, mitä hän ei kuitenkaan ole tehnyt (59 ja 60 kohta).

d) Vuoden 1992 kesäkuun ja joulukuun välinen aika

Vuoden 1992 kesäkuusta joulukuuhun on olemassa palkkalaskelmat, joista kantaja ei ole säädetyssä määräajassa tehnyt valitusta. Näitä toimenpiteitä vastaan mahdollisesti nostettavaa kumoamiskannetta ei voitaisi ottaa tutkittavaksi, koska oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä ei ole suoritettu (61 kohta).

Asiaa on syytä tarkentaa seuraavasti: kantaja palasi työhönsä 10.6.1992. Vuoden 1992 huhti- ja toukokuulta vähennettiin neljä vuosilomapäivää. Kantaja ei tehnyt erillistä valitusta vuoden 1992 elokuun palkkalaskelmasta, josta ilmeni, että näistä päivistä ei maksettu palkkaa. Asiakirja-aineistosta ilmenee, että kantajalle maksettiin korvaus vuosittaisesta matkasta vuoden 1992 elokuun palkan yhteydessä. Kantajalle ei maksettu palkkaa päivältä 12.10.1992, koska hänen sairauslomansa oli päättynyt 9.10.1992 ja hän oli palannut työhön vasta 13.10.1992. Hän ei tehnyt erillistä valitusta säädetyssä määräajassa vuoden 1992 joulukuun palkkalaskelmasta, josta ilmeni, että tästä päivästä ei maksettu palkkaa. Kantajalle ei maksettu palkkaa 2.12. ja 3.12.1992 väliseltä ajalta, koska hän oli kyseisinä päivinä poissa työstä esittämättä lääkärintodistusta. Hän ei säädetyssä määräajassa tehnyt valitusta vuoden 1993 helmikuun palkkalaskelmasta, josta ilmeni, että näistä päivistä ei maksettu palkkaa (62-65 kohta).

e) Vuoden 1992 loma

Vuonna 1992 pitämättä jääneestä lomasta maksettavan korvauksen osalta nimittävän viranomaisen kantajalle osoittamista kirjeistä ilmenee, että kantajan poissaoloa on 1.2.1992 alkaen pidetty luvattomana ja että poissaolopäivät on vähennetty vuosilomasta. Koska vuosilomapäivät oli käytetty loppuun 1.4.1992, palkan maksaminen kantajalle keskeytettiin tästä päivästä alkaen. Hänen pyyntönsä saada vuosilomaa 15.12.1992ja 23.12.1992 väliselle ajalle hylättiin. Mikäli oletetaan, että kantaja on tehnyt valituksen pääsihteerille osoitetulla kirjeellä, joka mainittiin vastaajan 16.12.1992 päivätyssä kirjeessä, parlamentti on hylännyt sen. Oikeudenkäyntiä edeltävä kaksivaiheinen menettely olisi siis suoritettu. Kumoamiskanteen määräaikaa ei kuitenkaan ole noudatettu. Mikäli oletetaan, että kantaja ei ole tehnyt valitusta, kumoamiskannetta ei voitaisi ottaa tutkittavaksi oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn puuttumisen vuoksi (66 ja 67 kohta).

f) Yleiset huomautukset

On vielä kerran tutkittava, onko kantajan 7.9.1993 päivätystä kirjeestä alkanut kulua uusi määräaika. Työkyvyttömyyttä käsittelevän lääketieteellisen komitean lausunto, joka edelsi tätä kirjettä, sisältää kuitenkin ainoastaan vuonna 1993 tehdyn yleisen lääketieteellisen johtopäätöksen, jonka perusteella ei voida todeta, että nimittävän viranomaisen ja sen neuvoa-antavan lääkärin olisi pitänyt hyväksyä tietyt kiistanalaiset lääkärintodistukset, etenkin kun otetaan huomioon, että tämän lausunnon mukaan työskentelyn jatkaminen ei ollut poissuljettua. Kyseisellä lausunnolla ei voida perustella kantajan poissaoloja, joita ei ollut selvitetty lääkärintodistuksella. Kantaja ei näin ollen ole noudattanut määräaikaa, jota sovelletaan niihin hallinnollisiin menettelyihin, jotka olisi ollut suoritettava ennen kumoamiskannetta. Määräajan kulumista ei voida keskeyttää kohtuullisuussyistä tai henkilöstösääntöjä tulkitsemalla. Kantaja ei ole vedonnut myöskään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudenkäyntimenettelyyn sovellettavassa EY: n tuomioistuimen perussäännön 42 artiklassa tarkoitettuun ennalta-arvaamattomaan seikkaan tai ylivoimaiseen esteeseen (68-70 kohta).

Kyseessä ei myöskään ole anteeksiannettava erehdys, koska toimielin ei missään vaiheessa ole toiminut tavalla, jonka perusteella kantajalle olisi voinut syntyä käsitys, että lääketieteellisen komitean lausunto keskeyttää määräaikojen kulumisen. Kantajan halua riitauttaa nimittävän viranomaisen ”toimimattomuus” ei myöskään voida pitää anteeksiannettavana erehdyksenä (71 ja 72 kohta).

Näin ollen kantajan rahamääräiset vaatimukset eivät voi menestyä, koska häntä koskevat toimenpiteet olivat luonteeltaan lopullisia eikä hän ole riitauttanut niitä ajoissa. Koska häntä koskevia toimenpiteitä vastaan mahdollisesti nostettavaa kumoamiskannetta ei voida ottaa tutkittavaksi, myös vahingonkorvauskanne on oikeuskäytännön mukaan jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee 23.10.1991 tehdyn valituksen jälkeistä aikaa (73 kohta).

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta.