ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Direktiivin 2004/8 1, 5, 24, 26, 31 ja 32 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(1) Sähkön ja lämmön yhteistuotannon mahdollisuuksia energiansäästökeinona ei tällä hetkellä täysin hyödynnetä yhteisössä. Hyötylämmön tarpeeseen perustuva tehokas yhteistuotanto on yhteisön painopiste, kun otetaan huomioon yhteistuotannon mahdolliset edut primäärienergian säästössä, verkkohävikin välttämisessä ja päästöjen, etenkin kasvihuonekaasupäästöjen, vähentämisessä. Lisäksi yhteistuotannolla saatavan energian tehokas käyttö voi edistää energiansaannin varmuutta ja Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden kilpailukykyä. Sen vuoksi on tarpeen varmistaa, että näitä mahdollisuuksia hyödynnetään entistä paremmin energian sisämarkkinoilla. – – (5) Primäärienergian säästämiseksi tarkoitetun sähkön ja lämmön yhteistuotannon lisääntynyt käyttö voisi olla tärkeä osa sitä toimenpidepakettia, joka on tarpeen ilmastomuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan [jäljempänä Kioton pöytäkirja] noudattamiseksi – – – – (24) Julkisen tuen olisi oltava sopusoinnussa ympäristönsuojelun valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen [EYVL 2001, C 37, s. 3, jäljempänä yhteisön suuntaviivat] kanssa, myös tukien päällekkäisyyden kieltämisen osalta. Nämä suuntaviivat sallivat tällä hetkellä tietyntyyppisen julkisen tuen, jos voidaan osoittaa, että tukitoimenpiteet edistävät ympäristönsuojelua, koska energian muuntamisen hyötysuhde on poikkeuksellisen korkea, koska ne mahdollistavat energiankulutuksen vähentämisen tai koska tuotantoprosessi on vähemmän vahingollinen ympäristölle. Tällainen tuki on joissain tapauksissa välttämätöntä, jotta yhteistuotannon mahdollisuuksia voitaisiin hyödyntää pidemmälle ja erityisesti ottaa huomioon tarve sisällyttää ulkoiset kustannukset hintoihin. – – (26) Jäsenvaltiot tukevat yhteistuotantoa kansallisesti erilaisin tukijärjestelmin, kuten investointituilla, verohelpotuksilla tai veronalennuksilla, vihreillä todistuksilla sekä suoran hintatuen järjestelmillä. Yksi tärkeä keino tämän direktiivin tavoitteen saavuttamiseksi on taata kyseisten järjestelmien moitteeton toiminta siihen asti, kunnes yhdenmukaistetut yhteisön puitteet on otettu käyttöön, jotta investoijien luottamus säilyisi. Komissio aikoo seurata tilannetta ja raportoida kokemuksista, joita kansallisten tukijärjestelmien soveltamisesta saadaan. – – (31) Yhteistuotannon yleinen tehokkuus ja kestävyys riippuvat useista tekijöistä, kuten käytetystä teknologiasta, polttoainetyypistä, kuormituskäyristä, yksikön koosta ja myös lämmön ominaisuuksista. – – (32) [EY] 5 artiklassa esitettyjen toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti yleiset periaatteet, jotka muodostavat puitteet sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämiselle energian sisämarkkinoilla, olisi laadittava yhteisön tasolla, mutta niiden yksityiskohtainen täytäntöönpano olisi jätettävä jäsenvaltioille, jotta kukin jäsenvaltio voisi valita sille parhaiten sopivan järjestelmän. Tässä direktiivissä säädetään ainoastaan niistä vähimmäisvaatimuksista, jotka ovat tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.”
44

Tässä yhteydessä on todettava, että – kuten tämän tuomion 34 ja 39 kohdassa on muistutettu – sekä asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua sekaannusvaaraa että saman asetuksen 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua epäoikeutettua hyväksikäyttöä on arvioitava kokonaisvaltaisesti ja huomioon on otettava kaikki tekijät, jotka ovat merkityksellisiä kyseisessä yksittäistapauksessa.
61

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että unionin oikeus, erityisesti vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet sekä perusoikeuskirjan 47 artikla, ei ole esteenä APK:n 133 §:n 1 momentissa säädetyn kaltaiselle tuomioistuinten toimivaltaa koskevalle kansalliselle säännölle, jonka seurauksena yhdellä ainoalla tuomioistuimella on toimivalta käsitellä kaikki oikeudenkäyntiasiat, jotka koskevat unionin yhteisen maatalouspolitiikan mukaisten maataloustukien maksamisesta vastuussa olevan kansallisen viranomaisen päätöksiä, jos oikeussuojakeinoihin, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, ei sovelleta edellytyksiä, jotka ovat epäedullisempia kuin ne, joista on säädetty sisäisessä oikeudessa mahdollisesti säädettyihin viljelijöiden tukijärjestelmiin perustuvien oikeuksien suojaamiseksi tarkoitettuja oikeussuojakeinoja varten, ja jos tällaisesta toimivaltasäännöstä ei aiheudu yksityisille menettelyllisiä hankaluuksia, jotka liittyvät muun muassa oikeudenkäynnin kestoon ja jotka ovat omiaan tekemään unionin oikeuteen perustuvien oikeuksien käyttämisestä suhteettoman vaikeaa, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä tutkia.
29

On palautettava mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (yhdistetyt asiat C-188/10 ja C-189/10, Melki ja Abdeli, tuomio 22.6.2010, Kok., s. I-5667, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Periaatetta, jonka mukaan jäsenvaltion on palautettava unionin oikeuden vastaisesti kantamansa verot, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että kyseinen jäsenvaltio kieltäytyy palauttamasta sellaista arvonlisäveron osaa, jonka vähentäminen oli estetty unionin oikeuden vastaisella kansallisella toimenpiteellä, sillä perusteella, että tätä veron osaa on tuettu verovelvolliselle myönnetyllä tuella, joka oli Euroopan unionin ja kyseisen valtion rahoittama, edellyttäen, että arvonlisäveron vähennysoikeuden epäämisestä aiheutunut taloudellinen rasitus on kokonaisuudessaan poistettu, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava.
Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 23 artiklan 1 kohtaa on tulkittava niin, että se, että henkilö, jolle tai jolta maatalousmaa on siirtynyt, ei ole noudattanut täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä, mistä seuraa suorien tukien kokonaismäärän vähentäminen tai niiden epääminen, on katsottava kokonaisuudessaan johtuvaksi siitä viljelijästä, joka on jättänyt tukihakemuksen.
Jotta unionin tuomioistuin voisi antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen tulkinnan unionin oikeudesta, unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdassa määrätään, että ennakkoratkaisupyynnön on sisällettävä selostus niistä syistä, joiden vuoksi kansallinen tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä kansallisen tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä. Kun ennakkoratkaisupyynnön perusteella ei voida ymmärtää, miksi kansallisella tuomioistuimella on epäilyksiä pääasiassa kyseessä olevan lainsäädännön yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa, eikä ennakkoratkaisupyyntö myöskään sisällä tarpeellisia tietoja, joiden perusteella unionin tuomioistuin kykenisi osoittamaan kansalliselle tuomioistuimelle ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden perusteella viimeksi mainittu voisi ratkaista sen käsiteltävänä olevan oikeudellisen ongelman, kysymys on jätettävä tutkimatta, koska unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen.

(ks. 17 ja 19–21 kohta)
Työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevat säännöt voitaisiin nimittäin helposti sivuuttaa, jos jäsenvaltiot voisivat niissä asetettujen kieltojen välttämiseksi pelkästään säätää työnantajille työntekijän palkkaamista koskevia sellaisia ehtoja, jotka työntekijän on täytettävä ja jotka – mikäli ne koskisivat työntekijää suoraan – rajoittaisivat vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden käyttämistä, johon työntekijä voi tukeutua SEUT 45 artiklan nojalla. Samaan toteamukseen on päädyttävä myös silloin, kun työnantaja haluaa teettää työn palkatun työntekijän sijasta itsenäisellä ammatinharjoittajalla, jonka tilanne kuuluu SEUT 49 artiklan soveltamisalaan.

SEUT 45 ja SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa yhtiöille, jotka haluavat harjoittaa sota-aseiden ja -ammusten kauppaa sekä välittäjänä toimimista niiden ostoa ja myyntiä varten, asetetaan edellytys, jonka mukaan niiden lakisääteisten edustuselinten jäsenten tai johtajana toimivan yhtiömiehen on oltava kyseisen jäsenvaltion kansalaisia.

Tällä säännöstöllä on nimittäin otettu käyttöön sekä SEUT 49 artiklassa että SEUT 45 artiklan 2 kohdassa lähtökohtaisesti kielletty kansalaisuuteen perustuva erilainen kohtelu.

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin tutkia, kykeneekö jäsenvaltio, joka vetoaa edukseen SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdan määräykseen, osoittamaan tarpeen turvautua kyseisen määräyksen mukaiseen poikkeukseen keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi.

Tässä yhteydessä on yhtäältä muistettava, että SEUT 346 artiklassa määrättyä poikkeusta on tulkittava suppeasti. Toisaalta on todettava, että vaikka kyseisen artiklan 1 kohdan b alakohdassa mainitaan toimenpiteet, jotka jäsenvaltio voi katsoa tarpeellisiksi keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi, mainittua artiklaa ei kuitenkaan voida tulkita siten, että siinä annettaisiin jäsenvaltioille valta poiketa perussopimuksen määräyksistä ainoastaan viittaamalla kyseisiin etuihin. Jäsenvaltion, joka vetoaa edukseen SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdan määräykseen, on nimittäin osoitettava tarve turvautua kyseisen määräyksen mukaiseen poikkeukseen keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi.

Siinäkin tapauksessa, että sota-aseiden ja ‑ampumatarvikkeiden kauppaan ja välittäjänä toimimiseen näiden ostoa tai myyntiä varten oikeutettujen henkilöiden luotettavuuden varmistamista, puolustustarvikkeiden huoltovarmuuden turvaamista sekä strategisten tietojen paljastamisen estämistä koskevien tavoitteiden osoitettaisiin olevan SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja jäsenvaltion keskeisiä turvallisuusetuja, kansalaisuusedellytys ei suhteellisuusperiaatteen mukaisesti saa kuitenkaan ylittää sitä, mikä on tarkoituksenmukaista ja tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.

(ks. 29, 33–35, 37 ja 39 kohta sekä tuomiolauselma)
Julkisten palvelujen käsitteeseen rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä annetun asetuksen N:o 1191/69, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1893/91, 4 artiklaa ja asetuksen 6 artiklaa voidaan soveltaa vain, jos tarjotut julkisen paikallisliikenteen palvelut perustuvat asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun julkisen palvelun velvoitteeseen. Nämä artiklat eivät sitä vastoin olisi sovellettavissa, jos tarjotut julkisen paikallisliikenteen palvelut perustuisivat asetuksen N:o 1191/69 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun julkista palvelua koskevaan sopimukseen, minkä selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana.

Julkisten palvelujen käsitteeseen rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä annetun asetuksen N:o 1191/69, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1893/91, 4 ja 6 artiklaa on tulkittava siten, että ennen asetuksen N:o 1191/69 voimaantuloa syntyneiden julkisen palvelun velvoitteiden osalta oikeus hyvitykseen tällaisten velvoitteiden täyttämisestä aiheutuvista taloudellisista rasituksista voi syntyä vain, jos asianomainen yritys on hakenut näiden velvoitteiden lakkauttamista ja jos toimivaltaiset viranomaiset ovat päättäneet pitää kyseiset velvoitteet voimassa tai lakkauttaa ne tietyn määräajan kuluessa. Mainitun päivämäärän jälkeen syntyneiden julkisen palvelun velvoitteiden osalta sitä vastoin näiden samojen edellytysten täyttyminen ei ole tällaisen hyvitysoikeuden syntymisen edellytyksenä.

(ks. 34 kohta ja tuomiolauselma)
Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella annetun direktiivin 2004/38 säännöksiä on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että jäsenvaltio epää oleskeluoikeuden kolmannen valtion kansalaiselta, joka on unionin kansalaisen perheenjäsen, kun unionin kansalainen on kyseisen jäsenvaltion kansalainen ja asuu tässä samassa valtiossa mutta käy säännöllisesti toisessa jäsenvaltiossa työskentelynsä yhteydessä.

SEUT 45 artiklaa on tulkittava siten, että siinä annetaan unionin kansalaisen perheenjäsenelle, joka on kolmannen valtion kansalainen, johdettu oleskeluoikeus jäsenvaltiossa, jonka kansalainen unionin kansalainen on, kun unionin kansalainen asuu viimeksi mainitussa valtiossa mutta käy säännöllisesti toisessa jäsenvaltiossa kyseisessä määräyksessä tarkoitettuna työntekijänä ja kun oleskeluoikeuden epääminen kyseiseltä kolmannen valtion kansalaiselta tekisi työntekijällä SEUT 45 artiklan nojalla olevien oikeuksien tosiasiallisesta käytöstä vähemmän houkuttelevaa, minkä selvittäminen on kansallisen tuomioistuimen asiana.

Tässä yhteydessä se seikka, että asianomainen kolmannen valtion kansalainen hoitaa unionin kansalaisen lasta, voi olla merkityksellinen seikka, joka kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon. On kuitenkin niin, että pelkästään se, että voisi näyttää toivottavalta, että lapsi olisi kolmannen valtion kansalaisen, joka on unionin kansalaisen aviopuolison sukulainen suoraan takenevassa polvessa, hoidettavana, ei sinällään riitä toteamukseen, että kyseisten oikeuksien tosiasiallisesta käytöstä voisi tulla vähemmän houkuttelevaa.

(ks. 43, 44 ja 46 kohta sekä tuomiolauselma)
Vahingonkorvauskanteiden, jotka perustuvat kansallisen oikeuden mukaan deliktiin, on katsottava koskevan tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun neuvoston asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 1 alakohdan a alakohdassa tarkoitettuja sopimusta koskevia asioita, mikäli moitittua menettelyä voidaan pitää sopimusvelvoitteiden rikkomisena, sellaisena kuin sopimusvelvoitteet voidaan määritellä sopimuksen kohteen perusteella.

On nimittäin niin, että ainoastaan se seikka, että yksi sopimuspuoli nostaa vahingonkorvauskanteen toista vastaan, ei riitä siihen, että kanteen katsottaisiin koskevan tässä artiklassa tarkoitettua sopimusta koskevaa asiaa. Tästä on todettava, että moitittu menettely voidaan katsoa tällaiseksi sopimusvelvoitteiden rikkomiseksi, jos vastaajan ja kantajan välisen sopimuksen tulkitseminen näyttää välttämättömältä sen toteamiseksi, onko toiminta, johon kantaja väittää vastaajan syyllistyneen, sääntöjenmukaista vai päinvastoin sääntöjenvastaista. Mikäli ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei voi määritellä, että vaatimuksen kohteena olevan vahingonkorvauksen perusteen voidaan asianmukaisesti katsoa olevan pääasian asianosaisten välisestä sopimuksesta johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien rikkominen, on kantajan vaatimusten katsottava koskevan asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohdassa tarkoitettua sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta.

(ks. 23–27 ja 29 kohta sekä tuomiolauselma)
1)

Italian tasavalta ole noudattanut SEUT 288 artiklan neljännen kohdan eikä valtiontuesta C 59/07 (ex N 127/06 ja NN 13/06), jonka Italia on toteuttanut yrityksen Ixfin SpA hyväksi, 28.10.2009 tehdyn komission päätöksen 2010/359/EY 2, 3 ja 4 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut säädetyssä määräajassa kyseisen päätöksen 1 artiklassa lainvastaiseksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun valtiontuen Ixfin SpA:lta takaisin perimisen edellyttämiä toimia eikä ilmoittanut päätöksen 4 artiklassa tarkoitettuja tietoja Euroopan komissiolle.
SEUT 101 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion sisäisen oikeuden sellaiselle tulkinnalle ja soveltamiselle, jossa oikeudellisista syistä suljetaan kategorisesti pois se, että kartelliin osallistuneet yritykset ovat siviilioikeudellisesti vastuussa vahingoista, jotka ovat aiheutuneet siitä, että kartelliin osallistumaton yritys on vahvistanut hintansa mainitun kartellin varjossa korkeammiksi kuin ne hinnat, joita olisi sovellettu ilman kartellia.

SEUT 101 artiklan täysi tehokkuus asetettaisiin näet kyseenalaiseksi, jos jokaisella oleva oikeus vaatia aiheutuneen vahingon korvaamista edellyttäisi kansallisen oikeuden mukaan kategorisesti ja käsiteltävään asiaan liittyvistä erityisistä olosuhteista riippumatta välittömän syy-yhteyden olemassaoloa samalla kun siinä suljettaisiin kyseinen oikeus pois siitä syystä, että asianomainen henkilö ei ole ollut sopimussuhteessa kartellin jäseneen vaan kartelliin osallistumattomaan yritykseen, jonka hintapolitiikka on kuitenkin sellainen kartellin seuraus, joka on omalta osaltaan vääristänyt kilpailuun perustuvia markkinoita sääteleviä hinnanmuodostusmekanismeja.

Näin ollen kartellin varjossa toteutetun ylihinnoittelun (umbrella pricing) uhri voi saada korvausta aiheutuneesta vahingosta kartellin jäseniltä, vaikka se ei olisikaan ollut sopimussuhteessa kartellin jäseniin, jos osoitetaan, että kyseinen kartelli saattoi käsiteltävän asian olosuhteiden ja erityisesti kyseessä oleviin markkinoihin liittyvien erityispiirteiden perusteella johtaa siihen, että itsenäisesti toimivat kolmannet osapuolet sovelsivat ylihintaa, ja että mainitun kartellin jäsenet eivät voineet olla tietämättä näistä olosuhteista ja erityispiirteistä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, ovatko nämä edellytykset täyttyneet.

(ks. 33, 34 ja 37 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C‑574/12

Centro Hospitalar de Setúbal EPE

ja

Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)

vastaan

Eurest (Portugal) – Sociedade Europeia de Restaurantes Lda

(Supremo Tribunal Administrativon esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Julkiset palveluhankinnat — Direktiivi 2004/18/EY — Hankintasopimuksen tekeminen tarjouspyyntömenettelyä järjestämättä (ns. in house ‑hankinta) — Sopimuspuoleksi valittu, joka on oikeudellisesti erillinen hankintaviranomaisesta — Sairaalan apu- ja tukipalvelukeskus — Yleishyödyllinen ja voittoa tavoittelematon yhdistys — Jäsenten enemmistö, joka koostuu hankintaviranomaisista — Jäsenten vähemmistö, joka koostuu yksityisoikeudellisista yksiköistä, jotka ovat hyväntekeväisyystavoitteita ajavia ja voittoa tavoittelemattomia yhdistyksiä — Vähintään 80 prosenttia vuosittaisella liikevaihdolla mitatusta toiminnasta suoritetaan jäsenten hyväksi”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 19.6.2014

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt — Direktiivi 2004/18 — Soveltamisala — Hankintasopimus, joka on annettu voittoa tavoittelemattomalle yhdistykselle, jonka jäsenten joukossa on voittoa tavoittelematonta toimintaa harjoittavia sosiaalista yhteisvastuuta edistäviä yksityisiä laitoksia, kuuluu soveltamisalaan

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18)

Kun julkisen hankintasopimuksen sopimuspuoleksi valittu yksikkö on yleishyödyllinen voittoa tavoittelematon yhdistys, jonka jäseninä on kyseisen hankintasopimuksen antamisen hetkenä paitsi julkisen sektorin yksiköitä myös voittoa tavoittelematonta toimintaa harjoittavia sosiaalista yhteisvastuuta edistäviä yksityisiä laitoksia, vastaavaan määräysvaltaan liittyvä edellytys sille, että julkisen hankintasopimuksen antaminen voidaan katsoa in house -liiketoimeksi, ei täyty, joten julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettua direktiiviä 2004/18 on sovellettava. Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa sen vuoksi, että yksityisten jäsenten osuus sopimuspuoleksi valitusta yksiköstä on vain vähemmistöosuus.

Lisäksi se seikka, että sopimuspuoleksi valittu on perustettu yksityisoikeudellisen yhdistyksen muodossa eikä tavoittele voittoa, on merkityksetön julkisia hankintoja koskevien unionin oikeussääntöjen soveltamisen kannalta ja siten in house ‑liiketoimia koskevan poikkeuksen kannalta. Tällainen seikka ei nimittäin sulje pois sitä, että kyseinen sopimuspuoleksi valittu yksikkö voi harjoittaa taloudellista toimintaa.

(ks. 33, 42 ja 44 kohta sekä tuomiolauselma)
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa annetun direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan tekijöillä ei ole oikeutta sallia tai kieltää sitä, että terveyskylpylälaitos, joka toimii liikeyrityksenä, välittää heidän teoksiaan lähettämällä tarkoituksellisesti televisio- tai radiovastaanottimien avulla signaalin kyseisessä laitoksessa oleviin potilaiden huoneisiin. Kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan e alakohdalla, 3 kohdan b alakohdalla ja 5 kohdalla ei ole vaikutusta tähän tulkintaan.

Käsite ”välittäminen” on näet ensinnäkin ymmärrettävä niin, että sillä tarkoitetaan kaikenlaista suojattujen teosten siirtämistä käytetyistä välineistä tai teknisistä prosesseista riippumatta.

Tämän jälkeen on huomautettava, että käsitteellä ”yleisö”, johon mainitussa säännöksessä viitataan, tarkoitetaan määrittämätöntä määrää potentiaalisia vastaanottajia, ja se edellyttää lisäksi sitä, että henkilöitä on oltava varsin huomattava määrä. Tästä jälkimmäisestä kriteeristä on täsmällisemmin todettava, että on otettava huomioon kumulatiivinen vaikutus, joka teosten saattamisella potentiaalisten vastaanottajien saataviin on. Tässä yhteydessä on muun muassa merkityksellistä tietää, kuinka moni henkilö voi tutustua samaan teokseen samanaikaisesti ja peräkkäin. Terveyskylpylälaitokseen voidaan majoittaa sekä samana ajankohtana että peräkkäin määrittämätön mutta varsin huomattava määrä henkilöitä, jotka voivat vastaanottaa yleisradiolähetyksiä huoneissaan.

Lopuksi se, että yleisradioitu teos kuuluu direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”välittäminen yleisölle” piiriin, edellyttää vielä sitä, että kyseinen teos lähetetään uudelle yleisölle eli yleisölle, jota suojattujen teosten tekijät eivät ottaneet huomioon, kun he antoivat luvan teosten käyttämiseen alkuperäiselle yleisölle välittämistä varten. Hotellin asiakkaiden tavoin terveyskylpylälaitoksen potilaat muodostavat tällaisen uuden yleisön. Terveyskylpylälaitos on näet organisaatio, joka täysin tietoisena menettelynsä seurauksista pyrkii toiminnallaan saattamaan suojatun teoksen potilaidensa saataviin. Ilman tätä väliintuloa nämä potilaat eivät lähtökohtaisesti voisi nauttia lähetetystä teoksesta.

(ks. 25, 27–29, 31, 32 ja 41 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)