ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 102/5

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 5.3.2009 (VAT and Duties Tribunalin, London (Yhdistynyt kuningaskunta), esittämä ennakkoratkaisupyyntö) – J D Wetherspoon PLC v. The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(Asia C-302/07) (1)

(Ensimmäinen ja kuudes arvonlisäverodirektiivi - Verotuksen neutraalisuuden periaate ja suhteellisuusperiaate - Arvonlisäverosummien pyöristämistä koskevat säännöt - Pyöristämismenetelmät ja -tasot)

2009/C 102/06

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

VAT and Duties Tribunal, London

Pääasian asianosaiset

Valittaja: J D Wetherspoon PLC

Valittajan vastapuoli: The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö – VAT and Duties Tribunal, London – Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohdan, 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan ja 22 artiklan 3 kohdan b alakohdan sekä jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 11.4.1967 annetun ensimmäinen neuvoston direktiivin 67/227/ETY (EYVL 71, s. 1301) 2 artiklan ensimmäisen ja toisen kohdan tulkinta – Arvonlisäverosummien pyöristämistä koskevat säännöt

Tuomiolauselma

1) Yhteisön oikeuteen ei sen nykytilassa sisälly erityistä velvoitetta arvonlisäverosummien pyöristämismenetelmän osalta. Yhteisön erityislainsäädännön puuttuessa jäsenvaltioiden on määritettävä arvonlisäverosummien pyöristämistä koskevat säännöt ja menetelmät, kuitenkin siten, että niiden on tällöin noudatettava niitä periaatteita, joihin yhteinen arvonlisäverojärjestelmä perustuu, kuten verotuksen neutraalisuuden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta. Yhteisön oikeus ei etenkään yhtäältä estä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamista, jossa edellytetään arvonlisäverosummien pyöristämistä ylöspäin aina, kun kyseessä olevan pienimmän valuuttayksikön murto-osa on 0,50 tai enemmän, eikä se toisaalta edellytä, että verovelvolliset voivat pyöristää alaspäin arvonlisäverosumman, jos tähän summaan sisältyy pienimmän kansallisen valuuttayksikön murto-osa.

2) Koska yhteisön erityislainsäädäntöä ei ole, jäsenvaltioiden on arvonlisäverolliseen hintaan tapahtuvan myynnin osalta määritettävä oikeusjärjestyksissään yhteisön oikeuden asettamissa rajoissa ja erityisesti verotuksen neutraalisuuden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta noudattaen taso, jolla pienimmän kansallisen valuuttayksikön murto-osan sisältävä arvonlisäverosumma voidaan pyöristää tai on pyöristettävä.

3) Koska toimijat, jotka laskevat tavaroidensa ja palvelujensa myyntihinnat arvonlisäverollisina, ovat erilaisessa tilanteessa kuin toimijat, jotka tekevät samankaltaisia liiketoimia arvonlisäverottomaan hintaan, ensiksi mainitut eivät voi vedota verotuksen neutraalisuuden periaatteeseen sen vaatimiseksi, että ne saisivat myös pyöristää maksettavia arvonlisäverosummia alaspäin tuotelajin ja liiketoimen tasolla.

(1) EUVL C 211, 8.9.2007.
2)

Sitä seikkaa, että elintarvikkeen kaikki ainesosat erikseen tarkasteltuina täyttävät asetuksen N:o 258/97 1 artiklan 2 kohdassa säädetyn edellytyksen tai ovat vaarattomia, ei voida pitää riittävänä perusteena sille, että tätä asetusta jätetään soveltamatta jalostettuun elintarvikkeeseen. Sen ratkaisemiseksi, onko tämä luokiteltava asetuksessa N:o 258/97 tarkoitetuksi uuselintarvikkeeksi, toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on tehtävä päätös tapauskohtaisesti ja otettava huomioon kaikki elintarvikkeen ominaisuudet sekä tuotantomenetelmä.
1)

Portugalin tasavalta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 (EYVL L 155, s. 1) 2 artiklan, 6 artiklan 2 kohdan sekä 9, 10 ja 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltäytynyt maksamasta Euroopan yhteisöjen komissiolle viivästyskorkoa sillä perusteella, että omat varat on maksettu liian myöhään TIR-järjestelmässä.
1)

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että ilma-aluksessa ilmennyt tekninen vika, josta seuraa lennon peruuttaminen, ei kuulu tässä säännöksessä tarkoitettujen poikkeuksellisten olosuhteiden käsitteen alaan, jollei tämä vika johdu tapahtumista, jotka eivät luonteensa tai alkuperänsä perusteella liity asianomaisen lentoliikenteen harjoittajan tavanomaiseen toiminnan harjoittamiseen ja jotka eivät ole tämän tosiasiallisesti hallittavissa. Tiettyjen kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehty yleissopimus ei ole ratkaiseva asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen vastuuvapausperusteiden tulkinnassa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 301/10

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 2.10.2008 (Supreme Courtin (Irlanti) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Nicole Hassett v. South Eastern Health Board ja Cheryl Doherty v. North Western Health Board

(Asia C-372/07) (1)

(Tuomioistuimen toimivalta - Asetus (EY) N:o 44/2001 - 22 artiklan 2 alakohta - Yhtiön toimielinten päätösten pätevyyttä koskevat oikeusriidat - Sen jäsenvaltion tuomioistuinten yksinomainen toimivalta, jossa yhtiöllä on kotipaikka - Lääkäreiden ammatillinen etujärjestö)

(2008/C 301/19)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Nicole Hassett ja Cheryl Doherty

Vastaajat: South Eastern Health Board ja North Western Health Board

Muut osapuolet: Raymond Howard, Medical Defence Union Ltd, MDU Services Ltd, Brian Davidson

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisukysymys — Supreme Court — Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (EYVL L 12, s. 1) 22 artiklan 2 kohdan tulkinta — Lääkärien edunvalvontajärjestö, joka on jonkin jäsenvaltion oikeuden mukaisesti perustettu yhtiö ja joka antaa apua ja korvauksia kyseisessä jäsenvaltiossa ja jossakin toisessa jäsenvaltiossa toimiville jäsenilleen — Avun/korvausten antaminen, joka riippuu kyseisen yhtiön hallituksen täyden harkintavaltansa nojalla tekemästä päätöksestä — Sellaisen päätöksen riitauttaminen, jolla on evätty apu tai korvaus toisessa jäsenvaltiossa toimivalta lääkäriltä — Yhtiön kotipaikkana olevan jäsenvaltion tuomioistuinten yksinomainen toimivalta asetuksen 22 artiklan 2 kohdan nojalla

Tuomiolauselma

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kysymyksessä olevan kaltainen asia, jossa asianosainen väittää, että yhtiön toimielimen tekemä päätös loukkaa hänellä tämän yhtiön yhtiöjärjestyksen nojalla olevia oikeuksia, ei koske yhtiön toimielinten päätösten pätevyyttä kyseisessä säännöksessä tarkoitetuin tavoin.

(1) EUVL C 283, 24.11.2007.
1)

EY:n perustamissopimuksen 73 b ja 73 d artiklaa (joista on tullut EY 56 ja EY 58 artikla) on tulkittava niin, että niiden kanssa on ristiriidassa pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö, joka koskee jäsenvaltiossa sijaitsevasta kiinteästä omaisuudesta maksettavan perintö- ja varainsiirtoveron laskemista ja jossa ei säädetä näiden verojen laskemisen yhteydessä jäljelle jääneen puolison hyväksi suoritetusta testamentilla määrätystä perinnönjaosta johtuvaan perintöosuutta suurempaan perintöön liittyvien velkojen vähennyskelpoisuudesta silloin, kun perinnönjättäjä ei kuolinhetkellään asunut tässä jäsenvaltiossa vaan jossain toisessa jäsenvaltiossa, kun taas tällaiset velat ovat vähennyskelpoisia silloin, kun tämä henkilö asui kuolinhetkellään jäsenvaltiossa, jossa perinnön kohteena oleva kiinteä omaisuus sijaitsee, siltä osin kuin tällaisessa lainsäädännössä sovelletaan progressiivista verokantaa, ja koska mainittujen velkojen huomioon ottamatta jättäminen yhdistettynä tähän progressiiviseen verokantaan saattaa aiheuttaa suuremman verotaakan perillisille, jotka eivät voi vedota tällaiseen vähennyskelpoisuuteen.
1)

Kameranauhuri voidaan luokitella tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I esitetyn yhdistetyn nimikkeistön, sellaisena kuin se on muutettuna 26.10.1998 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2261/98, 12.10.1999 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2204/1999, 13.10.2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2388/2000 ja 6.8.2001 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2031/2001, alanimikkeeseen 8525 40 99 vain siinä tapauksessa, että muista lähteistä kuin integroitu kamera tai mikrofoni peräisin olevan kuvan ja äänen tallennustoiminto on käyttövalmiina tulliselvitystä tehtäessä tai että, vaikka valmistaja ei ole halunnut tuoda esiin mainittua ominaisuutta, mainittu toiminto voidaan ottaa käyttöön tulliselvityksen jälkeen sellaisen käyttäjän, jolla ei ole erityistaitoja, kameranauhurille tekemillä helpoilla toimenpiteillä sen koostumusta muuttamatta. Jos toiminto otetaan käyttöön tulliselvityksen jälkeen, edellytetään myös yhtäältä, että kun toiminto on otettu käyttöön, kameranauhurin toiminta vastaa sellaisen toisen kameranauhurin, jonka muista lähteistä kuin kamera tai integroitu mikrofoni peräisin olevan kuvan ja äänen tallennustoiminto on käyttövalmiina tulliselvitystä tehtäessä, toimintaa, ja toisaalta, että kameranauhuri toimii itsenäisesti. Näiden kahden edellytyksen täyttyminen on voitava varmistaa tulliselvitystä tehtäessä. Kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, täyttyvätkö nämä edellytykset. Jos edellytykset eivät täyty, kameranauhuri on luokiteltava kyseisen yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8525 40 91.
2)

EY 90 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle valmisteverolle sikäli kuin veron määrä, joka kannetaan toisesta jäsenvaltiosta tuotujen käytettyjen ajoneuvojen myymisestä ennen niiden ensimmäistä rekisteröintiä, ylittää aikaisemmin veron käyttöön ottaneessa jäsenvaltiossa rekisteröityjen samankaltaisten ajoneuvojen myyntiarvoon sisältyvän saman veron jäännöksen määrän. Kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia, onko pääasiassa kyseessä olevan lainsäädännön ja etenkin valmisteverokannan alentamisesta 22.4.2004 annetun valtiovarainministerin asetuksen (rozporządzenie Ministra Finansów w sprawie obniżenia stawek podatku akcyzowego) 7 §:n soveltamisella tällainen seuraus.
1)

Italian tasavalta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna 8.7.1996 annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan ja yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta 22.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan, koska se on ajanjaksona 1.1.1998–31.12.2002 vapauttanut puolustusmateriaalin tuonnin tulleista ja koska se on kieltäytynyt laskemasta, toteamasta ja asettamasta Euroopan yhteisöjen komission käyttöön sellaisia omia varoja, jotka ovat jääneet kyseisen vapautuksen perusteella kantamatta, ja maksamasta sellaisia viivästyskorkoja, jotka se on velvollinen maksamaan sen takia, ettei kyseisiä omia varoja ole määräajassa asetettu Euroopan yhteisöjen komission käyttöön.
1)

Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kaltainen tuomioistuin, joka käsittelee valitusta, joka on tehty kaupparekisterin pitämisestä vastaavan tuomioistuimen päätöksestä, jolla on hylätty tässä rekisterissä olevan maininnan muuttamista koskeva hakemus, on luokiteltava tuomioistuimeksi, jolla on toimivalta tehdä ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskeva päätös EY 234 artiklan nojalla, vaikka mainittu alioikeus ei ole antanut päätöstään eikä ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tutki tästä päätöksestä tehtyä valitusta kontradiktorisessa menettelyssä.
1)

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 ja sellaisena kuin se on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005, 13 artiklan 2 kohdan a alakohta ei ole esteenä sille, että siirtotyöläinen, joka kuuluu työskentelyjäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, saa asuinjäsenvaltion lainsäädännön nojalla perhe-etuuksia tässä viimeksi mainitussa valtiossa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 128/8

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 3.4.2008 (Rechtbank Amsterdamin (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — K. D. Chuck v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

(Asia C-331/06) (1)

(Vanhuuseläke - Työntekijä, joka on jäsenvaltion kansalainen - Sosiaaliturvamaksut - Eri kaudet - Eri jäsenvaltiot - Vakuutuskausien laskeminen - Eläkehakemus - Asuinpaikka kolmannessa valtiossa)

(2008/C 128/12)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rechtbank Amsterdam

Pääasian asianosaiset

Kantaja: K. D. Chuck

Vastaaja: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Rechtbank Amsterdam — Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2) 48 artiklan tulkinta — Vanhuusvakuutus — Kahdessa muussa jäsenvaltiossa työskennelleen jäsenvaltion kansalaisen vakuutuskausien laskeminen — Kotipaikka kolmannessa maassa päivänä, jona henkilö saavuttaa eläkkeeseen oikeuttavan iän

Tuomiolauselma

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 31.3.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 631/2004, 48 artiklan 2 kohdan mukaan sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jossa työntekijä, joka on jonkin jäsenvaltion kansalainen, viimeksi asui, on tämän työntekijän vanhuuseläkkeen laskennassa silloin, kun kyseinen työntekijä asuu eläkkeen maksamista koskevan hakemuksen jättämisajankohtana kolmannessa valtiossa, otettava huomioon jossakin muussa jäsenvaltiossa suoritetut työskentelykaudet samoin edellytyksin, kuin jos kyseinen työntekijä asuisi edelleen Euroopan yhteisön alueella.

(1) EUVL C 281, 18.11.2006.
1)

Se, että jäsenvaltio ei ota kotimaisen veron määräytymisperustetta vahvistaessaan huomioon valuuttakurssitappiota, jonka yhtiö, jonka yhtiöjärjestyksen mukainen kotipaikka on kyseisen valtion alueella, kärsii sellaiselle kiinteälle toimipaikalleen, joka sijaitsee jossain toisessa jäsenvaltiossa, antamansa alkupääoman kotiuttamisesta, on ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 52 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) kanssa, kun sitä luetaan yhdessä EY:n perustamissopimuksen 58 artiklan (josta on tullut EY 48 artikla) kanssa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 64/10

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 24.1.2008 (Court of Appealin (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Queen, Ezgi Payir, Burhan Akyuz ja Birol Ozturk v. Secretary of State for the Home Department

(Asia C-294/06) (1)

(ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus - Työntekijöiden vapaa liikkuvuus - Assosiaationeuvoston päätös N:o 1/80 - 6 artiklan 1 kohdan ensimmäinen luetelmakohta - Laillisille työmarkkinoille kuuluva työntekijä - Maahantulolupa opiskelijana tai au pairina - Vaikutus oleskeluoikeuteen)

(2008/C 64/13)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal

Pääasian asianosaiset

Kantajat: The Queen, Ezgi Payir, Burhan Akyuz ja Birol Ozturk

Vastaaja: Secretary of State for the Home Department

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Court of Appeal (Yhdistynyt kuningaskunta) — ETY-Turkki-assosiaatiosopimuksen nojalla perustetun assosiaationeuvoston tekemän päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan tulkinta — Käsite jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille kuuluva työntekijä — Au pairina työskentelevä Turkin kansalainen, joka on saanut oleskeluluvan kahdeksi vuodeksi tämän työn harjoittamista varten — Turkin kansalaisen, joilla on oleskelulupa oppikurssin suorittamista varten sekä työlupa, joka mahdollistaa enintään 20 tunnin työskentelyn viikossa lukukauden aikana

Tuomiolauselma

Se seikka, että Turkin kansalaiselle on myönnetty lupa saapua jäsenvaltion alueelle au pairina tai opiskelijana, ei johda siihen, ettei häntä voida pitää ”työntekijänä” eikä hän voi kuulua asianomaisen jäsenvaltion ”laillisille työmarkkinoille” assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehdyn assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Tämä seikka ei näin ollen estä asianomaista henkilöä vetoamasta kyseiseen määräykseen, jotta hän saisi työlupansa uusittua ja hänelle myönnettäisiin työlupaa vastaava oleskeluoikeus.

(1) EUVL C 237, 30.9.2006.
2)

Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18.6.1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/50/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.9.2001 annetulla komission direktiivillä 2001/78/EY, on tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion sellainen lainsäädäntö, jonka nojalla viranomaiset voivat antaa julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjä koskevia sääntöjä soveltamatta direktiivissä 97/67 tarkoitettujen sellaisten postipalvelujen, joita ei ole varattu, suorittamisen julkisyhteisön kokonaan omistaman sellaisen osakeyhtiön tehtäväksi, joka on kyseisessä valtiossa postin yleispalvelun tarjoaja, niiltä osin kuin ne sopimukset, joihin kyseistä lainsäädäntöä sovelletaan, — ylittävät direktiivin 92/50, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/78, 7 artiklan 1 kohdassa säädetyn relevantin kynnysarvon ja — ovat direktiivin 92/50, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/78, 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettuja rahallista vastiketta vastaan tehtyjä kirjallisia sopimuksia, minkä tarkistaminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.
1)

Suomen tasavalta ei ole noudattanut EY 26 artiklan, yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 20 artiklan ja näin ollen yhteisön tullitariffin mukaisia velvoitteitaan, koska se on vapauttanut puolustustarvikkeiden tuonnin tullista vuosina 1998–2002, eikä se ole myöskään noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna 8.7.1996 annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan ja yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta 22.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltäytynyt laskemasta, toteamasta ja asettamasta komission käyttöön tuontiin liittyviä omia varoja ja koska se on kieltäytynyt maksamasta viivästyskorkoa siitä, että mainittuja omia varoja ei ole asetettu Euroopan yhteisöjen komission käyttöön.
1)

Italian tasavalta ei ole noudattanut jätteistä 15.7.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY, mukaisia velvoitteitaan, koska ympäristösäännöksistä 23.3.2001 annetun lain N:o 93 10 §:ssä ja infrastruktuuria, strategisia tuotantolaitoksia sekä muita tuotantotoiminnan käynnistämistoimenpiteitä koskevasta hallitukselle annetusta valtuutuksesta 21.12.2001 annetun lain N:o 443 1 §:n 17 ja 19 momentissa kansallisen jätelainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle on jätetty louhittu maa- ja kiviaines, joka on tarkoitettu käytettäväksi uudelleen uudelleentäyttömaana, täyttömaana, pengerrykseen ja jauhamiseen, lukuun ottamatta saastuneilta alueilta ja uudisraivausmaalta peräisin olevia aineksia, joiden saastepitoisuudet ylittävät voimassa olevassa lainsäädännössä vahvistetut enimmäismäärät.
2)

Kansallisen oikeuden säännös, jonka mukaan asianosaisasema markkina-analyysimenettelyssä, joka ei ole oikeudenkäyntimenettely, tunnustetaan ainoastaan yrityksille, joilla on (aikaisemmin ollut) merkityksellisillä markkinoilla huomattava markkinavoima, joille on asetettu erityisiä sääntelyvelvollisuuksia tai joiden velvollisuuksia on muutettu tai ne on poistettu, ei lähtökohtaisesti ole ristiriidassa direktiivin 2002/21 4 artiklan kanssa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkastettava, että kansallisessa prosessioikeudessa turvataan käyttäjillä ja sellaisen yrityksen kilpailijoina olevilla yrityksillä, jolla on (aikaisemmin ollut) merkityksellisillä markkinoilla huomattava markkinavoima, yhteisön oikeusjärjestyksen perusteella olevat oikeudet tavalla, joka ei ole epäedullisempi kuin se tapa, jolla vastaavat kansalliset oikeudet turvataan, ja jolla ei haitata mainituille käyttäjille ja yrityksille direktiivin 2002/21 4 artiklassa taatun oikeussuojan tehokkuutta.
4)

Onko unionin oikeus, erityisesti toisen henkivakuutusdirektiivin 15 artiklan 1 kohta, kolmannen henkivakuutusdirektiivin 31 artikla ja direktiivin 2002/83 (3) 35 artiklan 1 kohta, luettuina mahdollisesti yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 38 artiklan kanssa, esteenä kansalliselle lainsäädännölle tai oikeuskäytännölle, jonka mukaan vakuutuksenottajalla – joka on käyttänyt oikeutetusti peruuttamisoikeuttaan – on väittämis- ja todistustaakka vakuutusyrityksen itse saamien hyötyjen arvioimisen osalta? Edellyttääkö unionin oikeus ja ennen kaikkea tehokkuusperiaate siinä tapauksessa, että näin asetettu väittämis- ja todistustaakka on sallittu, että vakuutuksenottajalla on sen vastapainona tiedonsaantioikeuksia vakuutuksenantajaan nähden tai käytettävissään muita helpotuksia, jotta hänen on mahdollista käyttää oikeuksiaan?