ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Koska todisteen käsitettä koskevaa unionin säännöstöä ei ole olemassa, kaikki todistuskeinot, jotka sallitaan jäsenvaltioiden prosessilainsäädännöissä samankaltaisissa menettelyissä, ovat lähtökohtaisesti hyväksyttäviä.

Tietyt todisteet voidaan kuitenkin poistaa asiakirja-aineistosta, jos on muun muassa epäilyjä sekä kyseessä olevan asiakirjan varsinaisesta luonteesta että siitä, onko siihen vedonnut saanut sen laillisin keinoin.

Todisteiden laillisuuden tutkiminen ei myöskään saa johtaa toimielimillä olevan sen velvollisuuden huomiotta jättämiseen, joka koskee asianomaisten osapuolien perusoikeuksien kunnioittamista. Unionin oikeudessa ei siten voida hyväksyä todisteita, jotka on hankittu jättäen kokonaan noudattamatta menettelyä, josta niiden hankkimisen osalta on säädetty ja jolla pyritään suojelemaan asianomaisten osapuolten perusoikeuksia. Tämän menettelyn noudattamista on siten pidettävä SEUT 263 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna olennaisena menettelymääräyksenä.

Tässä yhteydessä puhelinkeskustelujen äänitallenteet, jotka komissio yhtäältä sai suorittaessaan tarkastuksen unionin kilpailusääntöjen vastaisessa kartellissa mukana olleen yrityksen toimitiloissa ja joita ei näin ollen nauhoittanut komissio eikä jokin muu viranomainen vaan yksityinen osapuoli, joka osallistui kyseisiin keskusteluihin, ja jotka komissio toisaalta sai laillisesti, ovat todisteita, jotka komissio on saanut säännönmukaisesti ja jotka voidaan lähtökohtaisesti ottaa tutkittaviksi kilpailuoikeuden rikkomista koskevassa tutkimuksessa.

Siitä, voiko komissio käyttää säännönmukaisesti hankkimiaan todisteita, vaikka kolmas on ne mahdollisesti lainvastaisesti alun perin hankkinut esimerkiksi loukkaamalla sen henkilön yksityiselämän kunnioittamista koskevaa oikeutta, joka oli riidanalaisten äänitallenteiden kohteena, on todettava, että lainvastaisen äänitteen käyttäminen todisteena ei sellaisenaan ole ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa vahvistettujen kohtuusperiaatteiden ja siis Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan vastaista edes tilanteessa, jossa kyseinen todiste on saatu edellä mainitun yleissopimuksen 8 artiklan – joka vastaa perusoikeuskirjan 7 artiklaa – vaatimusten vastaisesti, kun kantajalta ei yhtäältä evätä oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin eikä sen puolustautumisoikeuksia ja kun toisaalta kyseinen seikka ei ollut ainoa hyväksytty todiste tuomion perustelemiseksi.

(ks. 43–45, 47, 57–60, 62, 73 ja 76 kohta)
5.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka–Iraniin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet–Sellaisten henkilöiden, yhteisöjen ja elinten varojen jäädyttäminen, jotka osallistuvat ydinaseiden levittämiseen tai tukevat sitä–Rajoitus, joka kohdistuu omistusoikeuteen ja oikeuteen harjoittaa vapaasti taloudellista toimintaa–Suhteellisuusperiaatetta ei ole loukattu (Neuvoston päätös 2010/413/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston päätöksellä 2013/661/YUTP; neuvoston asetus N:o 267/2012, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella N:o 1154/2013) (ks. 105, 106 ja 111–115 kohta)
2.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 43, 44 ja 79 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23, 24, 49, 65 ja 67 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki — Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin tuottaman suojan ulottaminen tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia — Edellytykset — Tavaramerkin maine jäsenvaltiossa tai unionissa — Käsite — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 15, 16 ja 23 kohta)
Se, onko päätöstä perusteltu riittävästi, on oikeuskysymys, joka muutoksenhaun yhteydessä kuuluu unionin yleisen tuomioistuimen valvontavallan alaisuuteen. Päätöksen laillisuusvalvonnassa, jota muutoksenhakutuomioistuin tässä yhteydessä harjoittaa, on nimittäin välttämättä otettava huomioon ne tosiseikat, joihin alemman oikeusasteen tuomioistuin on perustanut päätelmänsä siitä, ovatko perustelut riittävät vai puutteelliset.

(ks. 77 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 20.11.1997, komissio v. V (C‑188/96 P, Kok., EU:C:1997:554, 24 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17–21 kohta)
6.

Yhteisön tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Valitus, joka on tehty asian ensimmäisenä asteena ratkaisseen viraston elimen päätöksestä ja joka on siirretty valituslautakuntaan — Kyseisten kahden asteen välinen toiminnallinen jatkuvuus — Valituslautakunnan suorittama valituksen tutkiminen — Tutkinnan laajuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 64 artiklan 1 kohta) (ks. 49 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Ehdottomat hylkäysperusteet — Rekisteröinti vastoin neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa — Sanamerkki TRILOBULAR (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 52 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 20–22 ja 50 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Aikaisempi tavaramerkki, joka on yhteisön tavaramerkki — Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 35 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Aikaisempi tavaramerkki, joka on yhteisön tavaramerkki — Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 32 kohta)
Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarve – Tämän tarpeen arvioiminen kanteen nostamisajankohtana – Kanne toimesta, jolla kantajaan kohdistetaan rajoittavia toimenpiteitä – Riidanalaisen toimen kumoaminen oikeudenkäynnin aikana – Lausunnon antamisen raukeamisen toteamista ei voida hyväksyä – Kantajalla säilyy intressi saada riidanalaisen toimen lainvastaisuus todetuksi

(SEUT 263 ja SEUT 266 artikla; neuvoston asetus N:o 208/2014, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2015/357; neuvoston päätös 2014/119/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2015/364/YUTP)
Sanamerkkiin Lembergerland, jota haettiin rekisteröitäväksi yhteisön tavaramerkiksi Nizzan sopimuksen luokkaan 33 ”Alkoholijuomat (paitsi oluet)”, sovelletaan yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan j alakohdassa säädettyä ehdotonta rekisteröintiestettä suojatun maantieteellisen merkinnän Lemberg johdosta.

Ensinnäkin Lemberg on Etelä-Afrikasta peräisin olevien viinien maantieteellinen merkintä, joka on suojattu unionin alueella yhteisön ja Etelä-Afrikan tasavallan välisen sopimuksen määräysten nojalla. Sillä seikalla, että kyseinen nimitys viittaa tilaan (estate) eikä alueeseen, kuntaan tai piiriin, ei voida kyseenalaistaa sitä, että tämä nimitys on nimenomaisesti suojattu maantieteellisenä merkintänä kyseisen sopimuksen nojalla.

Toiseksi on niin, että rekisteröitäväksi haettu tavaramerkki Lembergerland muodostuu maantieteellisestä merkinnästä Lemberg tai koostuu tästä merkinnästä, joka on edellä mainitun sopimuksen nojalla tällaista alkuperää olevien viinien suojattu merkintä, ja rekisteröitäväksi haetun tavaramerkin kattamiin tavaroihin kuuluu viini, eikä kantaja ole väittänyt, että kyseinen viini olisi peräisin Lembergistä.

(ks. 16 ja 29 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 28 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 14–17 kohta)
156

Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että SEUT 340 artiklan toisen kohdan mukaan unioni on sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa toimielintensä tai elintensä lainvastaisesta menettelystä ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: unionin toimielimen tai elimen moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja väitetyn toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (tuomio 29.9.1982, Oleifici Mediterranei v. ETY, 26/81, EU:C:1982:318, 16 kohta ja tuomio 14.12.2005, Beamglow v. parlamentti ym., T‑383/00, EU:T:2005:453, 95 kohta).
110

Unionin tuomioistuin on vielä täsmentänyt, että komission on yksityinen velkoja -arviointiperustetta soveltaessaan tehtävä kokonaisarviointi, jossa se ottaa huomioon kaikki tilanteessa merkitykselliset seikat, joiden perusteella se voi määrittää, olisiko tuen saaneelta yritykseltä ilmeisestikin jäänyt saamatta vastaavat maksuhelpotukset yksityiseltä velkojalta. Tältä osin yhtäältä merkityksellisenä on pidettävä kaikkea tietoa, joka voi huomattavalla tavalla vaikuttaa sellaisen yksityisen velkojan päätösprosessiin, jota on pidettävä tavanomaisen varovaisena ja huolellisena, jonka tilanne on mahdollisimman lähellä julkisen velkojan tilannetta ja joka pyrkii saamaan maksun summista, jonka maksuvaikeuksissa oleva velallinen on sille velkaa. Toisaalta yksityinen velkoja -arviointiperustetta sovellettaessa merkityksellisiä ovat ainoastaan kyseisen päätöksen tekemishetkellä käytettävissä olleet seikat ja vallinneet kehitysnäkymät (ks. tuomio 20.9.2017, komissio v. Frucona Košice, C-300/16 P, EU:C:2017:706, 59–61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Komissiolla ei nimittäin ole velvollisuutta tutkia tietoja, jos esitetyt todisteet on näytetty toteen sen jälkeen, kun asianomaisen sijoituksen tekemistä koskeva päätös on tehty, eivätkä kyseiset todisteet vapauta asianomaista jäsenvaltiota laatimasta asianmukaista ennakkoarviointia sijoituksensa kannattavuudesta ennen sijoituksen tekemistä (ks. vastaavasti tuomio 23.11.2017, SACE ja Sace BT v. komissio, C-472/15 P, ei julkaistu, EU:C:2017:885, 107 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
187

On totta, että kun otetaan erityisesti huomioon liikesalaisuuksien erityinen suoja, joka palautettiin mieleen edellä 165 kohdassa, luonteeltaan luottamuksellisten tietojen luottamuksellisuus riippuu lähinnä objektiivisesta arvioinnista, jonka toimivaltainen viranomainen tästä seikasta tekee, joten ratkaisevaa ei voi olla se, että pyyntö kyseisten tietojen luottamuksellisesta käsittelystä on tehty. Tästä ei kuitenkaan voida kääntäen päätellä, ettei kyseiset tiedot toimittaneen henkilön luvalla olisi merkitystä toimivaltaisen viranomaisen päätökseen ilmaista tai olla ilmaisematta tietoja. Edellä 164–168 kohdasta nimittäin ilmenee, ettei tällaisten luonteeltaan luottamuksellisten tietojen ilmaisemista voida tietyissä tapauksissa sulkea pois. Tässä tilanteessa sillä, että kyseiset tiedot toimittanut henkilö on antanut luvan niiden ilmaisemiseen, on väistämättä merkitystä, koska – kuten edellä 178 kohdassa esitettiin – perusasetuksen 19 artiklan 5 kohdan sanamuodosta ilmenee, että toimielimillä on lupa välittää asianomainen tieto yksinomaan siinä tapauksessa, että tällainen lupa on annettu.
106

Lisäksi unionin tuomioistuin on jo katsonut, että siltä osin kuin toimivaltaiset viranomaiset eivät ole tietyn direktiivin antamishetkellä arvioineet jotain ainetta kyseisessä direktiivissä säädettyjen kriteerien perusteella ja siltä osin kuin jokaisella aineella on omat ominaisuutensa, sellainen aine, jota ei ole vielä arvioitu kyseisten kriteerien perusteella, ei ole samassa tilanteessa yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen nähden kuin aine, joka on ollut tällaisen arvioinnin kohteena (tuomio 12.7.2005, Alliance for Natural Health ym., C‑154/04 et C‑155/04, Kok., EU:C:2005:449, 116 ja 117 kohta). Vaikka asiayhteys, jossa riidanalainen päätös on tehty, eroaa kyseiseen tuomioon johtaneelle asialle ominaisesta asiayhteydestä, sen valossa voidaan katsoa, että koska Tanskan viranomaiset olivat arvioineet Multione S630 ‑koneen ja toteuttaneet direktiivin 2006/42 11 artiklan 1 kohtaan perustuvan toimenpiteen sen suhteen, se oli sen valvonnan osalta, joka komission oli suoritettava tämän artiklan 3 kohdan mukaisesti, eri tilanteessa kuin Tanskan markkinoilla olevat vastaavat monikäyttöiset koneet.
88

Asetuksen N:o 1049/2001 antamisen perustana olevien asiakirjojen tarkastelusta ilmenee lisäksi, että mahdollisuutta laajentaa kyseisen asetuksen kohdetta säätämällä sellaisten tiettyjen erityisten intressien huomioon ottamisesta, joihin jokin henkilö voisi vedota saadakseen mahdollisuuden tutustua tiettyyn asiakirjaan, on tutkittu. Tämän vuoksi etenkin Euroopan parlamentin kansalaisvapauksista sekä oikeus- ja sisäasioista vastaavan valiokunnan kertomukseen sisältyvässä lainsäädäntöä koskevassa ehdotuksessa olevassa 31. muutoksessa ehdotettiin lisättäväksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yleisön oikeudesta saada tietoja Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjoista 27.6.2000 annettuun ehdotukseen (EYVL C 177 E, s. 70) uusi 4 artiklan 1 a kohta, jonka mukaan on niin, että ”kun toimielin tutkii, onko asiakirjan sisältämien tietojen ilmaiseminen yleisön edun mukaista, se ottaa myös huomioon edun, johon vetoomuksen esittäjä, kantelija tai muu henkilö, jolla on oikeus, intressi tai velvoite asiassa, vetoaa”. Samoin samassa kertomuksessa olevassa Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnan esittämässä lausunnossa ehdotetulla seitsemännellä muutoksella oli tarkoitus lisätä mainitun komission ehdotuksen 1 artiklaan yksi kohta sen tarkentamiseksi, että ”myös vetoomuksen esittäjällä, kantelijalla tai muulla luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä, jonka oikeuksista, eduista tai velvoitteista asiassa (osassa tätä asiaa) on kyse, on oikeus saada tutustua asiakirjaan, joka ei ole yleisön saatavilla mutta jolla voi olla vaikutusta asian tutkintaan, sellaisena kuin siitä säädetään tässä asetuksessa ja toimielinten antamissa säännöksissä”. Tältä osin on kuitenkin todettava, ettei yhtäkään näin laadituista ehdotuksista ole otettu asetuksen N:o 1049/2001 säännöksiin (edellä 86 kohdassa mainittu tuomio Sison v. neuvosto, EU:C:2007:75, 45 kohta).
81

Tämän jälkeen on muistutettava, että oikeuskäytännön mukaan se, että yhteisön omistuksessa on 60 prosenttia yhteisöstä, ei yksinään merkitse sitä, että päätöksen 2010/413 20 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja asetuksen N:o 267/2012 23 artiklan 2 kohdan d alakohdassa säädetty luetteloon merkitsemistä koskeva kriteeri on täyttynyt (6.9.2013 annettu tuomio Persia International Bank v. neuvosto, T-493/10, Kok (Otteet), EU:T:2013:398, 106 kohta). Nyt käsiteltävässä asiassa sitäkin suuremmalla syyllä vastaavasti 48 prosentin ja 49 prosentin omistusosuus POMCista ja PREstä ei edellä 64 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella yksinään riitä oikeuttamaan näitä yhteisöjä koskevia rajoittavia toimenpiteitä.
96

Ensinnäkin perusteluista, joiden mukaan jäsenvaltioilla on toimivalta määrittää kaikki jakosäännöt, joita voidaan soveltaa komission päätöksessä 2011/278 määrittämien jakomenetelmien rinnalla, kantaja väittää, että direktiivin 2003/87 11 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että komission määrittämien jakomenetelmien rinnalla voi olla olemassa muita jakosääntöjä, sillä muuten kyseisessä säännöksessä tarkoitettu kieltäytyminen on merkityksetön. Kantajan mukaan direktiivin 2003/87 11 artiklan 3 kohdan soveltamisala ei voi kattaa yksittäisten päästöoikeuksien jakamista ja niiden laskentaa vaan yleisiä jakosääntöjä, sillä komission oikeudesta valvoa jäsenvaltioiden päästöoikeuksien jakamista yksittäistapauksissa on jo säädetty direktiivin 2003/87/EY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston päätösten N:o 280/2004/EY ja N:o 406/2009/EY mukaisen unionin rekisterin perustamisesta ja komission asetusten (EU) N:o 920/2010 ja (EU) N:o 1193/2011 kumoamisesta 2.5.2013 annetun komission asetuksen (EU) N:o 389/2013 (EUVL L 122, s. 1) 51 artiklassa.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21, 22, 50 ja 51 kohta)
8.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Iraniin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet — Sellaisten henkilöiden, yhteisöjen tai elinten varojen jäädyttäminen, jotka osallistuvat ydinaseiden levittämiseen tai tukevat tätä — Velvollisuus ulottaa toimenpide tällaisen yhteisön hallussa tai määräysvallassa oleviin yhteisöihin — Hallussa tai määräysvallassa olevan yhteisön määritelmä — Neuvoston suorittama tapauskohtainen arviointi — Merkityksellisten unionin oikeussääntöjen täytäntöönpano — Neuvoston harkintavallan puuttuminen (Neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP 20 artiklan 1 kohdan c alakohta ja neuvoston päätös 2012/829/YUTP; neuvoston asetuksen N:o 267/2012 23 artiklan 2 kohdan d alakohta ja neuvoston asetus N:o 1264/2012) (ks. 109–112 ja 114 kohta)
2.

Euroopan unionin talousarvio — Varainhoitoasetus — Saamisten periminen kolmansilta — Luopuminen — Edellytys — Sellaisen velallisen maksukyvyttömyys, joka saa velkojalaitoksen hallinnoimaa unionin rahoitusta — Maatalouden ja maaseudun kehittämisen erityisen liittymisohjelman (Sapard) puitteissa rahoitusta saavaa jäsenvaltiota koskeva luopuminen ei ole mahdollista — Yleistä periaatetta unionin toimielimen mahdollisuudesta luopua saamisistaan ei ole (Neuvoston asetus N:o 1258/1999; neuvoston asetuksen N:o 1266/1999 12 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1605/2002 73 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2342/2002 87 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 31, 32 ja 42 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arviointi — Yleisön tarkkaavaisuuden taso (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24 ja 25 kohta)
16.

Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen — Oikeus tutustua asiakirjoihin — Ulottuvuus — Asiakirjan luovuttamisesta kieltäytyminen — Seuraukset — Kyseessä olevalla yrityksellä olevan todistustaakan osalta on tehtävä ero todistustaakan piiriin kuuluvien ja siihen kuulumattomien asiakirjojen suhteen (SEUT 101 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 773/2004 15 kohta) (ks. 240–250 kohta)
Yhteisömallista annetun asetuksen N:o 6/2002 6 artiklan, joka liittyy yksilöllisen luonteen arviointiin, 1 kohdassa säädetään riidanalaisen mallin luoman yleisvaikutelman arviointiperusteesta ja sen 2 kohdassa todetaan, että sitä varten on otettava huomioon mallin luoneella ollut vapaus. Näistä säännöksistä ja erityisesti asetuksen N:o 6/2002 6 artiklan 1 kohdan b alakohdasta ilmenee, että yhteisömallin yksilöllisen luonteen arviointi tapahtuu neljässä vaiheessa. Tässä tarkastelussa määritellään ensiksi se sektori, johon kuuluviin tuotteisiin malli aiotaan sisällyttää tai sitä aiotaan soveltaa, toiseksi mainittujen tuotteiden käyttötarkoituksen mukainen asiantunteva käyttäjä ja tämän asiantuntevan käyttäjän tuntemus aikaisemmasta muotoilusta sekä tarkkaavaisuuden aste mallien – jos mahdollista suorassa – vertailussa, kolmanneksi mallin luojan vapaus mallin suunnittelussa ja neljänneksi kyseisten mallien vertailun tulos, kun otetaan huomioon kyseinen sektori, mallin luojan vapauden aste ja asiantuntevalle käyttäjälle riidanalaisesta mallista ja kaikista yleisön tuntemista aikaisemmista malleista syntyvä yleisvaikutelma.

Näin ollen mallin luojan vapauteen liittyvä tekijä voi ”vahvistaa” (tai päinvastoin heikentää) johtopäätöstä jokaisen kyseessä olevan mallin luomasta yleisvaikutelmasta. Mallin luojan vapauden arviointi ei ole jokaisen kyseessä olevan mallin luoman yleisvaikutelman vertailua edeltävä ja abstrakti vaihe.

Mallin luoneen vapaus määräytyy erityisesti tuotteen tai tuotteen osan teknisestä käyttötarkoituksesta johtuvien rajoitusten tai tuotteeseen sovellettavien lakisääteisten vaatimusten perusteella. Näistä rajoituksista seuraa se, että tietyistä ominaisuuksista tulee standardeja ja täten kyseiseen tuotteeseen sovellettavien mallien osalta yleisiä.

Mitä laajempi mallin luojan vapaus siis on sen kehittelyssä, sitä vähemmän pienet erot kyseisten mallien välillä riittävät siihen, että asiantunteva käyttäjä saa niistä erilaisen yleisvaikutelman. Käänteisesti on niin, että mitä rajoittuneempi mallin luojan vapaus on sen kehittelyssä, sitä enemmän pienet erot kyseisten mallien välillä riittävät siihen, että asiantunteva käyttäjä saa niistä erilaisen yleisvaikutelman. Näin ollen mallin luojan suuri vapaus mallin kehittelyssä tukee päätelmää, jonka mukaan asiantunteva käyttäjä saa malleista, joissa ei ole merkittäviä eroja, saman yleisvaikutelman.

(ks. 28, 29, 32 ja 33 kohta)