Lisäksi vaikka asetuksen N:o 1/2003 9 artiklassa ei mainita suhteellisuusperiaatetta, suhteellisuusperiaate on yksi yhteisön oikeuden yleisistä periaatteista, jota komissiolla on velvollisuus noudattaa tehdessään kyseisen säännöksen perusteella päätöksiä, joilla yritysten esittämien sitoumusten noudattaminen määrätään velvoittavaksi.

Silloin kun asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan nojalla tehdyllä päätöksellä määrätään velvoittavaksi tietty kolmansiin osapuoliin kohdistuva yrityksen menettely, sillä voi epäsuorasti olla sellaisia oikeusvaikutuksia erga omnes, joiden luomiseen asianomaisilla yrityksillä ei yksinään olisi ollut toimivaltaa. Komissio on näin ollen päätöksen ainoa tekijä, koska se määrää asianomaisen yrityksen antamat sitoumukset velvoittaviksi, ja on siten yksin vastuussa päätöksestä. Komissio ei nimittäin ole velvollinen ottamaan huomioon asianomaisten yritysten sille antamia sitoumuksia millään tavoin eikä etenkään siinä muodossa kuin asianomaiset yritykset ovat ne esittäneet. Asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 1 kohta ei sitä paitsi ole esteenä sille, että tällainen päätös määrätään olemaan toistaiseksi voimassa.

Komission päätöksen, jolla yritysten esittämien sitoumusten noudattaminen määrätään asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan mukaisesti velvoittavaksi, vaikutuksena on kilpailusääntöjen rikkomisen toteamista ja seuraamusten määräämistä koskevan menettelyn päättyminen. Näin ollen sitä ei voida pitää ainoastaan neuvottelukumppanin vapaamuotoisesti esittämää ehdotusta koskevana komission hyväksyntänä, vaan se on sitova toimenpide, jolla lopetetaan rikkomista tai mahdollista rikkomista merkitsevä tilanne ja jonka toteuttaessaan komissio käyttää kaikkea sille EY 81 ja EY 82 artiklassa myönnettyä toimivaltaa, sanotun vaikuttamatta siihen ainoaan erityispiirteeseen, että asianomaisten yritysten esittämät sitoumukset vapauttavat komission velvollisuudesta noudattaa EY 85 artiklassa määrättyä menettelyä ja velvollisuudesta näyttää toteen, että rikkominen on tapahtunut.

Huolimatta komissiolle kuuluvasta harkintavallasta, joka koskee päätöksen tekemistä asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan tai sen 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja niiden sitoumusten vapaaehtoisesta luonteesta, joita yritykset viimeksi mainittuun säännöksen soveltamisen yhteydessä esittävät, komissio on velvollinen noudattamaan suhteellisuusperiaatetta silloin, kun se päätöksellään määrää sanotut sitoumukset velvoittaviksi.

Koska suhteellisuusperiaatteen mukaisuuden valvonta on objektiivista valvontaa, komission päätöksen tarkoituksenmukaisuus ja tarpeellisuus on arvioitava suhteessa kyseisen toimielimen tavoittelemaan päämäärään, joka asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan nojalla tehtävien päätösten osalta on todetun rikkomisen lopettaminen ja saman asetuksen 9 artiklan nojalla tehtävien päätösten osalta vastaaminen komission ennakkoarvioinnissaan esittämiin huolenaiheisiin. Vaikka toisin kuin tehdessään päätöksen mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan nojalla komissiolla ei saman asetuksen 9 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa ole velvollisuutta näyttää muodollisesti toteen, että rikkominen on tapahtunut, sen on kuitenkin osoitettava sellaisten kilpailuun liittyvien huolenaiheiden olemassaolo, jotka oikeuttavat sen harkitsemaan päätöksen tekemistä EY 81 ja EY 82 artiklan nojalla ja joiden perusteella se voi määrätä asianomaisen yrityksen noudattamaan tiettyjä sitoumuksia, mikä edellyttää markkina-analyysia ja mahdollisen rikkomisen arviointia, jonka on oltava riittävän perusteellinen, jotta sitoumuksen tarkoituksenmukaisuus on arvioitavissa, vaikkakaan ei yhtä lopullisessa määrin kuin sovellettaessa asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohtaa. Tästä seuraa, että komissio voi sille perustamissopimuksen kilpailusäännöissä ja asetuksessa N:o 1/2003 myönnettyä toimivaltaa ylittämättä tehdä mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan tai 9 artiklan 1 kohdan nojalla päätöksen, jolla kielletään ehdottomasti kahden yrityksen väliset liikesuhteet vastaisuudessa, ainoastaan siinä tapauksessa, että mainitunlainen päätös on tarpeen rikkomista edeltäneenä aikana vallinneen asiaintilan palauttamiseksi.

Lisäksi komission perustamissopimuksen kilpailusääntöjen nojalla tekemiä arvioita koskevan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvonnan aste riippuu tutkittavan päätöksen perustana olevasta harkintavallasta, joka on perusteltua täytäntöönpantavan taloudellisen lainsäädännön monitahoisuuden vuoksi. Tältä osin vaikka arviointi, joka komission on suoritettava niin asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohtaa kuin saman asetuksen 9 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa, voi vaatia monitahoisia taloudellisia arviointeja, tällaisten arviointien puuttuminen ei voi missään tapauksessa merkitä sitä, että komission päätöksiin kohdistuva ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvonta rajattaisiin koskemaan ilmeistä arviointivirhettä.

(ks. 95–97, 99, 100, 103–105 ja 107–110 kohta)