Asia T-330/18: Kanne 23.5.2018 – Carvalho ym. v. parlamentti ja neuvosto

Kanne 23.5.2018 – Carvalho ym. v. parlamentti ja neuvosto

(Asia T-330/18)

Asianosaiset

Kantajat: Armando Carvalho (Santa Comba Dão, Portugali) ja 36 muuta (edustajat: professori G. Winter, asianajaja R. Verheyen ja H. Leith, Barrister)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto, Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— toteamaan, että kasvihuonekaasupäästöjä koskevat toimet ( 1 ) ovat lainvastaisia siltä osin kuin niissä sallitaan vuosina 2021–2030 kasvihuonekaasupäästöjen määrä, joka vastaa 80 prosenttia vuoden 1990 päästöistä vuonna 2021 ja niissä vähennetään niiden määrää 60 prosenttiin vuoden 1990 päästöistä vuonna 2030

— kumoamaan kasvihuonekaasupäästöjä koskevat toimet siltä osin kuin niiden tavoitteena on vähentää kasvihuonekaasupäästöjä vuoteen 2030 mennessä 40 prosentilla vuoden 1990 tasoista, ja erityisesti direktiivin 2003/87/EY 9 artiklan 2 kohta, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivin 2018/410 4 artiklan 2 kohdalla, sekä asetuksen 2018/842 liitteen I ja asetuksen 2018/841 4 artiklan

— velvoittaa vastaajat toteuttamaan kasvihuonekaasupäästöjä koskevien toimien mukaiset toimenpiteet, joilla vähennetään kasvihuonekaasupäästöjä vuoteen 2030 mennessä 50–60 prosenttia vuoden 1990 tasoista taikka joilla toteutetaan korkeampi vähennystaso, jonka unionin yleinen tuomioistuin katsoo sopivaksi

— vaihtoehtoisesti, jos unionin yleinen tuomioistuin ei halua antaa tällaista määräystä ja sen päätös kumota vähennystavoitteet tulee liian myöhään, jotta asiaa koskevat säännökset voidaan muuttaa ennen vuotta 2021, kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta määräämään, että kasvihuonekaasupäästöjä koskevien toimien riidanalaiset säännökset pysyvät voimassa tiettyyn päivään asti, johon menneessä niitä on muutettava ylemmäntasoisten oikeudellisten vaatimusten mukaisesti

— velvoittamaan vastaajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat vetoavat kanteensa tueksi kymmeneen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, joka liittyy kumoamisvaatimukseen ja jossa väitetään, että unionilla on velvollisuus ylemmäntasoisten lain sääntöjen perusteella välttää ilmastonmuutoksen aiheuttamia haittoja, kansainvälisen tapaoikeuden nojalla kieltää valtioita aiheuttamasta haittoja ja estää vahinkoa SEUT 191 artiklan nojalla. Unionilla on myös velvollisuus estää ilmastonmuutoksen aiheuttama Euroopan unionin perusoikeuskirjan suojelemien perusoikeuksien loukkaaminen. Nämä oikeudet sisältävät oikeuden elämään ja fyysiseen koskemattomuuteen, oikeuden työskentelyyn, omaisuudensuojan, lasten oikeudet ja oikeuden yhdenvertaiseen kohteluun.

2) Toinen kanneperuste, joka liittyy kumoamisvaatimukseen ja jossa väitetään, että kun otetaan huomioon kasvihuonekaasupäästöjen ja vaarallisen ilmastonmuutoksen välinen syy-yhteys, unionilla on velvollisuus toteuttaa toimenpiteitä kasvihuonekaasupäästöjen sääntelemiseksi unionissa tällaisen haitan välttämiseksi ja perusoikeuksien loukkaamisen estämiseksi.

3) Kolmas kanneperuste, joka liittyy kumoamisvaatimukseen ja jossa väitetään, että ilmastonmuutos aiheuttaa jo haittaa ja perusoikeuksien loukkaamista ja se tulee aiheuttamaan niitä jatkossakin. Näitä vaikutuksia edistävät kasvihuonekaasupäästöt ovat siksi lainvastaisia, ellei päästöjä voida oikeuttaa objektiivisin perustein ja ellei unioni ole pyrkinyt teknisten ja taloudellisten kykyjensä mukaisesti vähentämään päästöjä.

4) Neljäs kanneperuste, joka liittyy kumoamisvaatimukseen ja jossa väitetään, että tällaista objektiivista perustetta ei ole olemassa sille, että unioni hyväksyy kasvihuonekaasupäästöjä koskevien toimien mukaiset tavoitteet seuraavista syistä: — Näillä tavoitteilla sallitaan sellaiset päästöjen määrät, jotka ylittävät merkittävästi EU:n oikeudenmukaisen osuuden päästöbudjetista, sellaisena kuin se asetettiin Pariisin sopimuksen sen tavoitteen mukaisesti, että maapallon keskilämpötilan enimmäisnousu on 1,5 oC:a taikka huomattavasti alle 2 oC:a; — Tavoitteet asetettiin ilman, että vastaajat olisivat tutkineet päästöjen vähentämistä koskevan unionin teknisen ja taloudellisen kyvyn laajuutta. Tavoitteet valittiin lähinnä sen perusteella, miten kustannustehokkaimmin keinoin saavutettaisiin ensisijainen pitkän aikavälin päästötavoite, joka tämän jälkeen syrjäytettiin Pariisin sopimuksella — Vastaajien saatavilla oleva näyttö osoittaa, että unioni kykeni tosiasiassa toteuttamaan toimenpiteitä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi vähintään 50–60 prosenttia vuoden 1990 tasosta vuoteen 2030 mennessä.

5) Viides kanneperuste, joka liittyy määräyksen antamiseen ja jossa väitetään jälleen, että unionilla on velvollisuus ylemmäntasoisten lain sääntöjen perusteella välttää ilmastonmuutoksen aiheuttamia haittoja, kansainvälisen tapaoikeuden nojalla kieltää valtioita aiheuttamasta haittoja ja estää vahinkoa SEUT 191 artiklan nojalla. Unionilla on myös velvollisuus estää ilmastonmuutoksen aiheuttama Euroopan unionin perusoikeuskirjan suojelemien perusoikeuksien loukkaaminen.

6) Kuudes kanneperuste, joka liittyy määräyksen antamiseen ja jossa väitetään, että unioni on sillä kasvihuonekaasupäästöjä koskevan vastuun perusteella laiminlyönyt näitä velvoitteitaan aikaisemmin: — se laiminlöi velvoitteensa välttää haitan aiheuttamista vuodesta 1992 lähtien, jolloin Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimus ilmastonmuutoksesta hyväksyttiin ja tietoisuus ilmastonmuutoksesta yleistyi; — Unionin velvoitteiden laiminlyönti kulminoitui vuonna 2009, kun sekä SEUT 191 artikla että Euroopan unionin perusoikeuskirja tulivat voimaan; — Näinä ajankohtina kasvihuonekaasujen jatkuva päästö kiellettiin, ellei menettely ollut objektiivisesti oikeutettua. Unioni ei ole väittänyt eikä se voi väittää, että se päästöjen taso, jonka se edelleen salli näinä ajanjaksoina, oli päästöjen vähentämiseksi sen teknisen ja taloudellisen kyvyn mukainen.

7) Seitsemäs kanneperuste, joka liittyy määräyksen antamiseen ja jossa väitetään, että unioni laiminlyö edelleen velvoitteitaan hyväksyessään päästövähennystavoitteet kasvihuonekaasupäästöjä koskevilla toimilla. Kuten on todettu kumoamisvaatimukseen liittyvissä kanneperusteissa, kasvihuonekaasupäästöjä koskevilla toimilla ei vähennetä päästöjä ja niissä sallitaan päästöjen jatkaminen tasoilla, jotka ovat lainvastaisia ja joita ei voida perustella.

8) Kahdeksas kanneperuste, joka liittyy määräyksen antamiseen ja jossa väitetään, että unionin velvoitteiden laiminlyönti on sellaisen säännöksen, jolla annetaan oikeuksia yksityisille oikeussubjekteille, riittävän vakava rikkominen. Unionilla ei ole harkintavaltaa kieltäytyä harkitsemasta tai toteuttamasta sen teknisen ja taloudellisen kyvyn mukaisia toimenpiteitä päästöjen vähentämiseksi.

9) Yhdeksäs kanneperuste, joka liittyy määräyksen antamiseen ja jossa väitetään, että velvoitteiden laiminlyönti on aiheuttanut vaarallisen ilmastonmuutoksen, joka on aiheuttanut aineellista vahinkoa tietyille kantajille ja aiheuttaa sitä sekä muunlaista vahinkoa kantajille edelleen tulevaisuudessa.

10) Kymmenes kanneperuste, joka liittyy määräyksen antamiseen ja jossa väitetään, että unionilla on velvollisuus varmistaa, että sen menettely on yhdenmukainen sen lainmukaisen velvoitteen kanssa tehdä päästövähennykset oikeassa suhteessa sen teknisen ja taloudellisen kyvyn kanssa; näyttö osoittaa, että tämä kyky vastaa ainakin 50–60 prosentin vähennystä vuoden 1990 päästötasosta vuoteen 2030 mennessä. Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta antamaan tätä koskevan määräyksen.

( 1 ) Direktiivin 2003/87/EY muuttamisesta kustannustehokkaiden päästövähennysten ja vähähiilisyyttä edistävien investointien edistämiseksi sekä päätöksen (EU) 2015/1814 muuttamisesta 14.3.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2018/410 (EUVL 2018, L 76, s. 3); sitovista vuotuisista kasvihuonekaasupäästöjen vähennyksistä jäsenvaltioissa vuosina 2021–2030, joilla edistetään ilmastotoimia Pariisin sopimuksen sitoumusten täyttämiseksi, sekä asetuksen (EU) N:o 525/2013 muuttamisesta 30.5.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2018/842 (EUVL 2018, L 156, s. 26) ja maankäytöstä, maankäytön muutoksesta ja metsätaloudesta aiheutuvien kasvihuonekaasujen päästöjen ja poistumien sisällyttämisestä vuoteen 2030 ulottuviin ilmasto- ja energiapolitiikan puitteisiin sekä asetuksen (EU) N:o 525/2013 ja päätöksen N:o 529/2013/EU muuttamisesta 30.5.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2018/841 (EUVL 2018, L 156, s. 1). (Kantajat viittaavat kannekirjelmissään asetusten 2018/842 ja 2018/841 versioihin, jotka neuvosto hyväksyi 14.5.2018 ennen niiden allekirjoittamista ja julkaisemista Euroopan unionin virallisessa lehdessä.)