Asetuksen N:o 1/2003 7 ja 9 artiklalla pyritään kahteen erilaiseen päämäärään; näistä yhtenä on lopettaa todettu rikkominen ja toisena poistaa komission huolenaiheet, jotka perustuvat sen tekemään ennakkoarviointiin. Kyseisissä säännöksissä säädettyjen järjestelyjen erityispiirteet ja kyseisessä asetuksessa näihin molempiin säännöksiin perustuvat toimintakeinot ovat erilaisia, mikä merkitsee sitä, että komissiolle kuuluva velvollisuus varmistaa suhteellisuusperiaatteen noudattaminen on ulottuvuudeltaan ja sisällöltään erilainen sen mukaan, kumman artiklan yhteydessä sitä tarkastellaan.

Asetuksen N:o 1/2003 7 artiklassa todetaan nimenomaisesti se, kuinka laajasti suhteellisuusperiaatetta sovelletaan sen soveltamisalan piiriin kuuluvissa tilanteissa. Asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan mukaan komissio voi näet määrätä asianomaiset yritykset toteuttamaan kaikki toimintaa koskevat tai rakenteelliset korjaustoimenpiteet, jotka ovat oikeasuhteisia tehtyyn rikkomiseen nähden ja välttämättömiä sen tosiasialliselle lopettamiselle.

Kuten asetuksen N:o 1/2003 johdanto-osan 13 perustelukappaleesta ilmenee, komissiolla ei ole saman asetuksen 9 artiklassa säädetyssä menettelyssä velvollisuutta luonnehtia ja todeta rikkomista, ja sen tehtävänä on ainoastaan tutkia ja mahdollisesti hyväksyä asianomaisten yritysten ehdottamat sitoumukset ottamalla huomioon ongelmat, jotka se on yksilöinyt ennakkoarvioinnissaan, sekä päämäärät, joita se tavoittelee.

Kun komissio soveltaa suhteellisuusperiaatetta asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan yhteydessä, se vain tarkastaa, että kysymyksessä olevilla sitoumuksilla poistetaan sen asianomaisille yrityksille esittämät huolenaiheet ja että kyseiset yritykset eivät ole esittäneet vähemmän pakottavia sitoumuksia, joilla huolenaiheet voidaan poistaa yhtä asianmukaisesti. Tarkastusta tehdessään komission on kuitenkin otettava huomioon kolmansien edut.

Tuomioistuinvalvonnassa puolestaan tutkitaan ainoastaan se, ettei komission arviointi ole ollut ilmeisen virheellinen.

Mikään ei näin ollen oikeuta sitä, että toimenpidettä, josta voitaisiin mahdollisesti määrätä asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan yhteydessä, olisi käytettävä vertailukohtana arvioitaessa kyseisen asetuksen 9 artiklan perusteella hyväksyttyjen sitoumusten ulottuvuutta ja että kaikkea mainittua toimenpidettä pidemmälle menevää olisi automaattisesti pidettävä suhteettomana. Vaikka mainittujen kahden säännöksen perusteella tehdyt päätökset kuuluvat suhteellisuusperiaatteen soveltamisalaan, periaatetta sovelletaan kuitenkin eri tavalla sovellettavan säännöksen mukaan.

Asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan perusteella sitoumuksia esittävät yritykset hyväksyvät tietoisesti sen, että niiden myönnytyksillä saatetaan ylittää se, mitä komissio itse voisi niiltä edellyttää päätöksessä, jonka se tekisi kyseisen asetuksen 7 artiklan perusteella yksityiskohtaisen tutkinnan jälkeen. Kyseisiä yrityksiä vastaan vireille pannun kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn päättämisen ansiosta yritykset voivat sitä vastoin välttää kilpailuoikeuden rikkomisen toteamisen ja sakon mahdollisen määräämisen.

Lisäksi on niin, ettei se, että komissio on määrännyt yrityksen yksin esittämät sitoumukset velvoittaviksi, merkitse sitä, ettei muilla yrityksillä olisi mahdollisuutta suojata mahdollisia oikeuksiaan suhteissaan kyseiseen yritykseen.

(ks. 38–42 ja 46–49 kohta)