ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
104

Kantajat arvostelevat kolmannen kanneperusteensa yhteydessä EKP:tä yhtäältä harkintavallan väärinkäytöstä, koska EKP:llä ei ole harkintavaltaa – tai se on ainakin käyttänyt tätä harkintavaltaa väärin – jonka perusteella se voisi suojella budjettiaan tappioilta, joita yksityisten velkojien on kärsittävä, ja toisaalta suhteellisuusperiaatteen sekä ”johdonmukaisuus- ja rationaalisuusperiaatteiden” loukkaamisesta ”SEU 5 artiklan 4 kohdan perusteella, kun sitä luetaan yhdessä SEUT 296 artiklan kanssa”. Kun EKP on kohdellut oman etunsa ja kansallisten keskuspankkien edun mukaisesti itseään edullisemmin yksityisten velkojien vahingoksi samalla kun se on käyttänyt valtuuksia, joita kantajilla ei ole, se on käyttänyt harkintavaltaa väärin. Tällainen toimenpide ei näet kuulu rahapolitiikkaan, jolla pyritään takaamaan hintavakaus. Lisäksi EKP on suojannut 15.2.2012 tehdyllä vaihtosopimuksella rahoitusvarojaan välttämällä tappiot, joita on aiheutunut vain yksityisille velkojille ja säästäjille, ilman että sillä olisi tätä koskevaa harkintavaltaa, tai ainakin käyttänyt kyseistä harkintavaltaa väärin ”muun muassa määrittelemällä euroalueen valtion- ja hallitusten päämiesten 21.7.2011 päättämän erillistakauksen”. Kantajien mukaan tämä harkintavallan väärinkäyttö johtuu siitä, että EKP:n tekemillään toimenpiteillä tavoittelemaa konkreettista päämäärää ei ole perusteltu, joten ne ovat myös tältä kannalta mielivaltaisia. EKP:n menettelyn perusteena on näet ollut ratkaisevan tärkeä tai jopa yksinomainen tavoite luoda etuoikeutetun velkojan asema, jonka ansiosta se voi välttää Kreikan julkisen velan uudelleenjärjestelyn, toisin kuin yksityiset velkojat. Joka tapauksessa nämä EKP:n menettelytavat ja sen päätökset eivät ole suhteellisuus-, johdonmukaisuus- ja rationaalisuusperiaatteiden mukaisia. Kun EKP on lopuksi laiminlyönyt ottaa huomioon yksityisten sijoittajien erityisen tilanteen neuvotellessaan vaihtosopimuksesta Helleenien tasavallan kanssa, se on rikkonut unionin oikeuden ylemmäntasoisia sääntöjä ja ylittänyt valtuuksiensa käytölle asetetut rajat vakavalla ja ilmeisellä tavalla. Yksityiset velkojat joutuivat siten yksin kantamaan perusteettomasti ja ”seuraamuksen luonteisesti” Kreikan julkiselle velalle määrätyn uudelleenjärjestelyn haitalliset seuraukset, kun taas tärkein velkoja EKP välttyi siltä. Yksityisen sektorin osallistumisen kohteena olleiden Kreikan velkainstrumenttien nimellisarvon leikkaus olisi kuitenkin varmasti ollut maltillisempi, jos EKP olisi osallistunut asianmukaisesti tähän uudelleenjärjestelyyn samalla tavoin kuin yksityiset velkojat.
67

Kuten Alankomaiden kuningaskunta toteaa, jos komissio pitää tätä menettelyä soveltumattomana, sen on harkittava asetuksen N:o 2494/95 muuttamista. Se, että komissio on äskettäin tehnyt ehdotuksen tällaisesta muutoksesta, joka tuotiin esiin istunnossa, ei ole vaikutusta tässä asiassa. Ehdotuksen yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä ja asetuksen N:o 2494/95 kumoamisesta annetuksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi (COM 2014/724 lopullinen) 4 artiklan 4 kohta vaikuttaa selvältä. Tässä säännöksessä todetaan, että jotta voidaan varmistaa yhdenmukaiset edellytykset, asianmukainen menetelmä vertailukelpoisten yhdenmukaistettujen indeksien tuottamiseksi on määriteltävä täytäntöönpanosäädöksillä, jotka hyväksytään 11 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen, ja kyseisessä säännöksessä viitataan asetuksen N:o 182/2011 5 artiklaan. Tämä säännös on siten omiaan vahvistamaan, että menetelmäkehykset ovat täytäntöönpanotoimia, jotka on hyväksyttävä asiassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
88

Sitten on todettava, että jotta komissio – tai poikkeuksellisesti neuvosto – voisi ”katsoa tuen soveltuvan [sisämarkkinoille]”, kyseinen toimielin ”voi asettaa myönteiselle päätökselle ehtoja” ja velvoitteita, kuten asetuksen N:o 659/1999 7 artiklan 4 kohdan sanamuodosta ja kyseisen säädöksen antamista aikaisemmasta oikeuskäytännöstä ilmenee (edellä 61 kohdassa mainittu tuomio TWD v. komissio, EU:T:1995:160, 55 kohta ja edellä 61 kohdassa mainittu tuomio TWD v. komissio, EU:C:1997:241, 25 kohta). Nyt käsiteltävässä asiassa on todettu, että ”tuki, jota [Italian tasavalta] [aikoi] myöntää maidontuottajille””on [sisämarkkinoille] soveltuvaa, jos tässä [neuvoston päätöksessä] esitettyjä edellytyksiä noudatetaan” (neuvoston päätöksen kahdeksas perustelukappale ja riidanalaisen päätöksen 10 perustelukappale). Kun otetaan huomioon tällaisten ehtojen tavoite, komission on niiden myöhemmän noudattamatta jättämisen seurauksena käytettävä yhtä EUT-sopimuksen ja asetuksen N:o 659/1999 mukaisista menettelyvaihtoehdoista ja kyseenalaistettava kyseessä olevan toimenpiteen sisämarkkinoille soveltuvaksi toteaminen mutta ei sen luokittelua voimassaolevaksi tueksi, ellei edellä 85 kohdassa mainitusta poikkeuksesta muuta johdu.
23

Todisteesta, jonka väitetään olevan peräisin riippumattomista lähteistä ja joka on mainittu 27.1.2012 päivättyjen huomautusten liitteessä 2, on neljänneksi todettava, että kyseessä on muotilehti Ellen sivu. Sivulla on valokuva valokuvamallista, jolla on jalassaan kantajan valmistamat kengät, jotka on varustettu rekisteröitäväksi haetulla merkillä.
Kansalaisaloitteesta annetun asetuksen N:o 211/2011 4 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, jonka mukaan komissio ilmoittaa järjestäjille ehdotetun eurooppalaisen kansalaisaloitteen rekisteröinnin epäämisen perusteet, on pidettävä nimenomaisena ilmauksena SEUT 296 artiklan toisessa kohdassa määrätystä perusteluvelvollisuudesta eurooppalaista kansalaisaloitetta koskevissa asioissa. Koska se, ettei ehdotettua eurooppalaista kansalaisaloitetta rekisteröidä, on omiaan vaikuttamaan juuri sen oikeuden tehokkuuteen, joka kansalaisille on SEUT 24 artiklan ensimmäisessä kohdassa vahvistettu kansalaisaloitteen esittämiseksi, tällaisesta päätöksestä on selvästi käytävä ilmi mainitun kieltäytymisen oikeuttavat perusteet. Kansalaisen, joka on tehnyt ehdotuksen eurooppalaiseksi kansalaisaloitteeksi, on nimittäin kyettävä ymmärtämään perusteet, joiden vuoksi komissio ei ole rekisteröinyt aloitetta, joten komission, jolle ehdotus kansalaisaloitteeksi on jätetty, tehtävänä on arvioida ehdotus mutta myös täsmentää hylkäävän päätöksen eri perustelut, kun otetaan huomioon päätöksen merkitys perussopimuksessa taatun oikeuden tehokkaan käyttämisen kannalta. Tämä seuraa jo kyseisen oikeuden luonteesta, kuten asetuksen N:o 211/2011 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan, sillä tällä oikeudella vahvistetaan unionin kansalaisuuden merkitystä ja edistetään unionin demokraattista toimintaa antamalla kansalaisten osallistua demokratian toteuttamiseen unionissa.

Komissio laiminlyö perusteluvelvollisuutensa, kun se ei päätöksessä, jolla rekisteröinti evätään asetuksen N:o 211/2011 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn edellytyksen täyttymättä jäämisen vuoksi, täsmennä niitä ehdotetun eurooppalaisen kansalaisaloitteen liitteessä mainittuja toimenpiteitä, jotka eivät kuulu sen toimivaltaan, eikä perustele tätä päätelmäänsä. Näin meneteltäessä järjestäjät eivät pysty yksilöimään niitä ehdotetun eurooppalaisen kansalaisaloitteen liitteessä esitettyjä ehdotuksia, jotka komission mukaan eivät kuulu sen toimivaltaan asetuksen N:o 211/2011 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, eivätkä tämän päätelmän taustalla olleet syyt selviä heille, joten he eivät voi riitauttaa arvioinnin asianmukaisuutta, minkä lisäksi myöskään unionin yleinen tuomioistuin ei voi tutkia komission arvioinnin laillisuutta. Täydellisten perustelujen puuttuminen vaarantaa lisäksi uuden eurooppalaisen kansalaisaloitteen mahdollisen ehdottamisen, kun otetaan huomioon komission kieltäytyminen tiettyjen ehdotusten tutkittavaksi ottamisesta, minkä lisäksi se vaarantaa niiden asetuksen N:o 211/2011 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa mainittujen tavoitteiden saavuttamisen, joiden mukaan kansalaisten osallistumista demokratian toteutumiseen on lisättävä ja unionista on tehtävä helpommin lähestyttävä.

(ks. 15, 17, 18, 29 ja 34 kohta)
1.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka-Valko-Venäjään kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet-Varojen jäädyttäminen-Puolustautumisoikeudet-Asianomaiselle vastaisten seikkojen ilmoittaminen-Myöhempi päätös, jolla kantajan nimi on pysytetty luettelossa henkilöistä, joita nämä toimenpiteet koskevat-Uusia perusteita ei ole-Kuulluksi tulemista koskevaa oikeutta ei ole loukattu (Neuvoston päätös 2013/534/YUTP ja neuvoston päätös 2014/750/YUTP; neuvoston asetus N:o 1054/2013 ja neuvoston asetus N:o 1159/2014) (ks. 47–51, 59 ja 60 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on laajalti tunnettu — Laajalti tunnetun aikaisemman tavaramerkin suojan laajentaminen koskemaan tavaroita ja palveluja, jotka eivät ole samankaltaisia — Edellytykset — Tavaramerkkien välinen yhteys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 5 kohta) (ks. 29 ja 30 kohta)
Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95, sellaisena kuin se on muutettuna, 22 säännön 4 kohdasta ilmenee, ettei sen sisältämä luettelo todistuskeinoista (pakkaukset, luettelot, laskut jne.) ole tyhjentävä, koska siinä todetaan, että todistusaineisto ”on periaatteessa rajoitettava” mainittuun esimerkkiluetteloon. Lisäksi on jo todettu, että tavaramerkin tosiasialliseen käyttöön liittyviä todistelutapoja ja todistuskeinoja ei ole rajoitettu. Tältä osin on selvää, ettei ääni- ja videotallenteiden kaltaista todistusaineistoa, kuten radio- tai televisiomainoksia, ole suljettu pois. Nämä ovat tavallisesti saatavilla CD-ROM-levyn tai USB-tikun kaltaisella sähköisellä tallennusvälineellä eikä niitä voida esittää paperilla tai tällaisen asiakirjan digitaalisena tiedostona.

Asia on toisin laskujen tai luetteloiden kaltaisten sellaisten todistuskeinojen suhteen, jotka on voitu toimittaa paperilla tai skannattuja asiakirjoja sisältävänä tiedostona, mutta jotka on tallennettu CD-ROM-levylle toimitusta varten. Vaikka edellä mainitut periaatteet eivät ole esteenä CD-ROM-levyllä esitetyille todisteille, esille noussut kysymys koskee varsinkin siitä, miten todisteet on toimitettava sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit). Asetuksen N:o 2868/95 säännökset, jotka koskevat nimenomaisesti kirjallisten tiedonantojen toimittamista, eivät ole esteenä todisteiden toimittamiselle CD-ROM-levyllä.

Ei voida sulkea pois sitä, että todisteiden esittäminen useita sähköisiä tiedostoja sisältävällä CR-ROM-levyllä voi vaikeuttaa tällä tavalla esitettyjen todisteiden tutkimista verrattuna paperikappaleeseen tai asiakirjojen skannatun version sisältävään tiedostoon, jotka mahdollistavat niiden helpon jäljentämisen tulostamalla. Osapuolten, jotka toimittavat todisteita käytöstä CR-ROM-levyllä, on tältä osin varmistauduttava siitä, ettei todisteiden luettavuus ole tasoltaan sellainen, että niiden todistusarvo heikentyisi.

(ks. 23–29, 34 ja 35 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Ehdottomat mitättömyysperusteet — Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan vastainen rekisteröinti — Sanamerkki MovieStation (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 52 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 21, 34 ja 38–40 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 16.6.2015 –

H.P. Gauff Ingenieure vastaan SMHV – Gauff (Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW)

(asia T‑586/13)

”Yhteisön tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Aikaisemmat kansalliset ja yhteisön tavaramerkeiksi rekisteröidyt sanamerkit ja kuviomerkit GAUFF — Suhteelliset hylkäysperusteet — Rekisteröinnin osittainen epääminen — Menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 81 artikla”

1. Yhteisön tavaramerkki — Menettelysäännökset — Menetetyn määräajan palauttaminen — Edellytykset — Olosuhteiden edellyttämä tarkkaavaisuus — Poikkeukselliset ja siten ennakoimattomat tapahtumat (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 81 artiklan 1 kohta) (ks. 23–25 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki — Menettelysäännökset — Menetetyn määräajan palauttaminen — Soveltamisen edellytykset — Suppea tulkinta (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 81 artiklan 1 kohta) (ks. 26 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki — Viraston päätökset — Yhdenvertaisen kohtelun periaate — Hyvän hallinnon periaate — Viraston aikaisempi päätöskäytäntö — Laillisuusperiaate (ks. 33 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 5.9.2013 (asia R 118/2013-1) tekemästä päätöksestä, joka koskee menetetyn määräajan palauttamista koskevaa pyyntöä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) H.P. Gauff Ingenieure GmbH & Co. KG – JBG vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) oikeudenkäyntikulut.
Sekaannusvaaran arvioiminen tapahtuu lähtökohtaisesti vertailemalla haettua tavaramerkkiä, sellaisena kuin sitä on kuvailtu sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) rekisterissä, ja aikaisempaa tavaramerkkiä, sellaisena kuin se on rekisteröity. Tämä päätelmä on sen periaatteen mukainen, jonka mukaan siinä tapauksessa, että osapuoli, joka on tehnyt yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen, joka on ollut aikaisempaan tavaramerkkiin perustuvan väitemenettelyn kohteena, on sitä mieltä, että viimeksi mainittua tavaramerkkiä on käytetty ainoastaan muodossa, joka vaikuttaa sen erottamiskykyyn, se voi vaatia todisteita siitä, että kyseistä aikaisempaa tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty, yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Virasto voi arvioida tällaisen hakemuksen tutkimisen yhteydessä kyseisen asetuksen 15 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua kysymystä siitä, onko aikaisempaa tavaramerkkiä tosiasiallisesti käytetty ainoastaan muodossa, joka poikkeaa sen rekisteröidystä muodosta ja joka vaikuttaa sen erottamiskykyyn. Jos asia on näin, väite hylätään ilman, että virasto lausuu mahdollisesta sekaannusvaaran olemassaolosta.

(ks. 35 ja 36 kohta)
Henkilöstösääntöjen 90 artiklalla käyttöön otetun valitusmenettelyn osalta valittajan on voitava vaatia unionin tuomioistuimia valvomaan hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen lainmukaisuutta eikä pelkästään valituksen kohteena olevan alkuperäisen toimen lainmukaisuutta.

Valittajan intressiä siihen, että valitusmenettely on sääntöjenmukainen ja siis siihen, että valituksen hylkäämisestä tehty päätös kumotaan jos se on sääntöjenvastainen, on nimittäin arvioitava itsenäisesti eikä hallinnollisen valituksen kohteena olevasta alkuperäisestä toimesta mahdollisesti nostettuun kanteeseen liittyen. Jos näin ei olisi, asianomainen henkilö ei voisi koskaan vedota valitusmenettelyssä tapahtuneisiin sääntöjenvastaisuuksiin, jotka johtivat kuitenkin siihen, että hän menetti mahdollisuuden hallinnon tekemän päätöksen uudelleentarkasteluun sääntöjenmukaisessa oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, aina kun oikeudenkäynnissä vaaditaan hallinnollisen valituksen kohteena olleen alkuperäisen toimen kumoamista.

(ks. 144–146 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Mocová v. komissio (EU:T:2014:268, 38 kohta)
4.

Maatalous — Yhteinen maatalouspolitiikka — EMOTR:sta maksettava rahoitus — Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen — Päätösten laatiminen — Komission kirjallinen tiedonanto jäsenvaltioille sen tarkastusten tuloksista — Sisältö — Edellytykset — Noudattamatta jättäminen — Vaikutus (Neuvoston asetuksen N:o 1258/1999 7 artiklan 4 kohdan viides alakohta ja neuvoston asetuksen N:o 1290/2005 31 artikla; komission asetuksen N:o 1663/95 8 artiklan 1 kohta ja komission asetuksen N:o 885/2006 11 artikla) (ks. 98–100, 103–106 ja 109 kohta)
4.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkit bonus & more ja bonus net (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 22, 25, 43 ja 46 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Tavaramerkin rekisteröinnin hakijalla on kansallinen tavaramerkki, joka on samanlainen kuin haettu tavaramerkki ja aiempi kuin väitteessä mainittu kansallinen tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artikla) (ks. 45 kohta)
Asetuksen N:o 1/2003 13 artiklan 2 kohdan nojalla tehtyyn komission päätökseen kohdistuvan tuomioistuinvalvonnan tarkoituksena on selvittää, ettei komission päätös perustu asiallisesti virheellisiin tosiseikkoihin ja ettei komissio ole tehnyt oikeudellista virhettä, ilmeistä arviointivirhettä tai syyllistynyt harkintavallan väärinkäyttöön katsoessaan, että jäsenvaltion kilpailuviranomainen on jo käsitellyt kantelua. Jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten päätösten valvonta kuuluu sitä vastoin ainoastaan kansallisille tuomioistuimille, jotka hoitavat oleellista tehtävää unionin kilpailusääntöjä sovellettaessa. Unionin yleisen tuomioistuimen valvonta ei siten saa johtaa kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksen sisällön tai sen soveltaman menettelyn tai metodologian arviointiin, jonka tekeminen kuuluu kansallisille tuomioistuimille.

Asetuksen N:o 1/2003 13 artiklan 2 kohdassa oleva ilmaisu ”kantelu – –, jota toiset kilpailuviranomaiset ovat jo käsitelleet” on ulottuvuudeltaan laaja siltä osin kuin sen piiriin voivat kuulua kaikki kantelut, jotka jokin toinen kilpailuviranomainen on tutkinut, siitä riippumatta, miten asia on ratkaistu. Kyseinen sanamuodon mukainen tulkinta on tuon asetuksen – josta ilmenee, ettei merkitystä ole sillä, mihin lopputulokseen mainittu kilpailuviranomainen pääsee kantelun tutkittuaan, vaan se, että se on tutkinut sitä – yleisen rakenteen mukainen.

Kyseinen tulkinta on lisäksi yhteensopiva yhden asetuksen N:o 1/2003 päätavoitteen kanssa, jona on unionin kilpailusääntöjen soveltamista koskevan tehokkaan ja hajautetun järjestelmän käyttöön ottaminen. Kyseisessä asetuksessa on päätetty aikaisempi keskitetty järjestelmä ja siinä on mahdollistettu toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten laajempi osallistuminen ja annettu niille tässä tarkoituksessa toimivalta täytäntöönpanna unionin kilpailuoikeutta. Vastakkaisen tulkinnan johdosta komission olisi järjestelmällisesti tutkittava kantelu aina silloin, kun jäsenvaltion kilpailuviranomainen on tutkinut kantelua muttei ole tehnyt mitään asetuksen N:o 1/2003 5 artiklan ja 13 artiklan 2 kohdan säännöksissä säädettyä päätöstä. Tällaisella komissiolle kuuluvalla velvollisuudella komissiolle siirrettäisiin toimivalta valvoa mainittujen viranomaisten päätöksiä, mikä on yksinomaan kansallisten tuomioistuimien tehtävä.

Tästä seuraa, että komissio voi kantelun hylätäkseen nojautua oikeutetusti perusteluun, jonka mukaan jäsenvaltion kilpailuviranomainen on aikaisemmin hylännyt kyseisen kantelun tärkeysjärjestyksestä johtuen.

(ks. 26–28, 33, 36, 37, 39 ja 40 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 22 ja 23 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 19.11.2014 – Out of the blue vastaan SMHV – Dubois ym. (FUNNY BANDS)

(asia T‑344/13)

”Yhteisön tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin FUNNY BANDS rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Aikaisempi kansallinen kaupallinen nimi FUNNY BANDS — Aikaisempi kansallinen internetin verkkotunnus www.funny-bands.com — Suhteellinen hylkäysperuste — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta — Merkin, jonka vaikutusalue on laajempi kuin paikallinen, käyttö liike-elämässä — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohta — Väitteen hylkääminen”

1. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun elinkeinotoiminnassa käytetyn merkin haltijan väite — Edellytykset — Merkin paikallinen vaikutusalue (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta) (ks. 22–25 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun elinkeinotoiminnassa käytetyn merkin haltijan väite — Edellytykset — Arviointi kyseistä merkkiä koskevassa kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen kriteerien perusteella (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta) (ks. 36 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun elinkeinotoiminnassa käytetyn merkin haltijan väite — Sanamerkki FUNNY BANDS — Kaupallinen nimi FUNNY BANDS ja internetin verkkotunnus www.funny-bands.com (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta) (ks. 37 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n toisen valituslautakunnan 4.4.2013 tekemästä päätöksestä (asia R 542/2012-2), joka koskee Out of the blue KG:n ja Frédéric Dubois’n ym:iden välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19–22 ja 29 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arviointi — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 39, 40, 44 ja 83 kohta)
138

On vielä lisättävä, että neuvosto ei voi perustella menetelmän muuttamista katsomalla yksinkertaisesti, että riidanalaisessa asetuksessa käytetty menetelmä on soveliaampi. Oikeuskäytännön mukaan nimittäin se, että uusi menetelmä on aiempaa soveliaampi ei ole riittävää, jos aiempi menetelmä on kuitenkin perusasetuksen 2 artiklan mukainen (tuomio 8.7.2008, Huvis v. neuvostoT‑221/05, ei julkaistu, EU:T:2008:258, 50 kohta).