FI Euroopan unionin virallinen lehti C 197/10

Kanne 14.5.2008 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Itävallan tasavalta

(Asia C-198/08)

(2008/C 197/15)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamies: W. Mölls)

Vastaaja: Itävallan tasavalta

Vaatimukset

— Itävallan tasavalta ei ole noudattanut 27.11.1995 annetun neuvoston direktiivin 95/59/EY (1) 9 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut ja pitänyt voimassa säännöksiä, joissa määritetään valtiolliset vähimmäismyyntihinnat savukkeille ja savukkeiksi käärittävälle hienoksi leikatulle tupakalle.

— Itävallan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valmistettu tupakka on yksi niistä kolmesta tuoteryhmästä, joihin sovelletaan yhdenmukaista valmisteverosäännöstöä yhteisön tasolla. Direktiivi 95/59/EY sisältää joitain yleisiä, kaikkeen valmistettuun tupakkaan sovellettavia säännöksiä, ja siinä säädetään lisäksi savukkeiden valmisteveron rakenteesta. Direktiivin 9 artiklan 1 kohta sisältää perusperiaatteen, jonka mukaan sekä valmistajilla että maahantuojilla on oikeus vahvistaa vapaasti enimmäishinta valmistetulle tupakalle. Tällä säännöksellä varmistetaan se, että veron perusteeseen sovelletaan kaikissa jäsenvaltioissa samoja periaatteita, sekä estetään se, että direktiivin tarkoitus vaarannetaan valtiollisella hintasääntelyllä, joka vahingoittaa kilpailua ja sisämarkkinoita.

Itävallassa vuonna 2006 annetulla lainsäädännöllä, jonka mukaan valtion viranomaiset määrittävät savukkeille ja savukkeiksi käärittävälle hienoksi leikatulle tupakalle vähimmäishinnat, rikotaan edellä mainittua direktiivin 95/59/EY säännöstä. Vähimmäishintojen määrittämisen kautta poistetaan eri tuotteiden väliset hintaerot, joita voi syntyä erilaisten hinnanmuodostustekijöiden perusteella, koska tätä kautta alemman hintaluokan vähittäismyyntihinnat nostetaan suoraan tietylle vähimmäistasolle. Vaikka vähimmäishinnat määrittyisivät keskimääräisten markkinahintojen perusteella, kuten asia on Itävallassa, tällainen mekanismi johtaa väistämättä jäsenvaltioiden välisten kauppavirtojen vääristymiseen.

Niihin intresseihin, joita jäsenvaltiot pyrkivät toteuttamaan kauppa- ja veropolitiikkansa kautta, kuuluu luonnollisesti myös intressi kansanterveyden turvaamiseen. Tähän sisältyy myös tavoite säilyttää tupakkatuotteiden hintataso korkeana. Kun jäsenvaltiot voivat kuitenkin toteuttaa tämän tavoitteen täysimääräisesti verotuksen keinoin, ei ole mahdollista, että ne vetoavat tällaisiin intresseihin poiketakseen kyseessä olevasta direktiivin säännöksestä, koska ne vaarantavat siten sisämarkkinoiden toiminnan.

Komission käsityksen mukaan verotus on toimiva ja riittävä hinnoittelukeino. Esimerkit muista jäsenvaltioista osoittavat myös, että valmistettu tupakka voidaan saada kalliimmaksi pelkän verorasituksen kautta, kun verotasoa voidaan vapaasti muuttaa ylöspäin lopullisen hinnan nostamiseksi riippumatta siitä, mikä on kyseessä olevien valmistajien voittomarginaali, ja/tai siitä, kuinka valmiita ne ovat myymään tuotteita ilman voittoa tai jopa tappiolla. Tällaisella menettelyllä, jossa verotus toimii objektiivisena kustannustekijänä, vältetään vähimmäishinnoista seuraavat kielteiset vaikutukset kilpailuun ja sisämarkkinoihin sekä laajempi vähimmäishintoihin liittyvä haitta eli tupakkatuotteiden valmistajien voittomarginaalin varmistaminen. Tämä seuraus ei edesauta mitenkään terveyden suojelua vaan on pikemminkin kyseisen tavoitteen vastaista. Komissio on vakuuttunut myös siitä, että toivottu kansanterveyden suojelu voidaan turvata aktiivisella ja onnistuneella valtion veropolitiikalla ilman, että tarvitsee ottaa käyttöön direktiivin 95/59/EY 9 artiklan kanssa yhteensoveltumattomia vähimmäishintoja.

(1) EYVL L 291, s. 40.