Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön oikeus - Yksityisten oikeudet - Jäsenvaltio on loukannut yksityisten oikeuksia - Velvollisuus korvata yksityisille aiheutettu vahinko - Sillä, että rikkominen on luettava ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen syyksi, ei ole merkitystä - Tällaista korvausta koskevan oikeusriidan ratkaisemiseen toimivaltainen tuomioistuin - Kansallisen oikeuden soveltaminen

2. Yhteisön oikeus - Yksityisten oikeudet - Jäsenvaltio on loukannut yksityisten oikeuksia - Velvollisuus korvata yksityisille aiheutettu vahinko - Korvausvelvollisuuden edellytykset, kun rikkominen on luettava ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen syyksi - Rikkomisen selvyys - Arviointiperusteet

3. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijät - Yhdenvertainen kohtelu - Yliopiston professorien palkkaus - Välillinen syrjintä - Sellaista ikälisää ei voida hyväksyä, jossa otetaan huomioon vain kyseessä olevan jäsenvaltion yliopistoissa suoritetut palveluskaudet - Perusteluiden puuttuminen

(EY:n perustamissopimuksen 48 artikla (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla); neuvoston asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 1 kohta)

4. Yhteisön oikeus - Jäsenvaltio on rikkonut yhteisön oikeutta - Velvollisuus korvata yksityisille aiheutettu vahinko - Ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen syyksi luettava rikkominen - Erityistapaus - Rikkominen ei ole selvä

Tiivistelmä

$$1. Periaatetta, jonka mukaan jäsenvaltiot ovat velvollisia korvaamaan niiden syyksi luettavalla yhteisön oikeuden rikkomisella yksityisille aiheutetut vahingot, sovelletaan myös silloin, kun kyseinen rikkominen johtuu asiaa ylimpänä oikeusasteena käsittelevän tuomioistuimen päätöksestä.

Tätä periaatetta, joka on erottamaton osa perustamissopimuksella luotua järjestelmää, sovelletaan nimittäin kaikkiin tapauksiin, joissa jäsenvaltio on rikkonut yhteisön oikeutta, riippumatta siitä, mikä jäsenvaltion toimielin on toiminnallaan tai laiminlyönnillään jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteita.

Kukin jäsenvaltio päättää oikeusjärjestyksensä mukaisesti, mikä tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan kyseistä korvausta koskevia oikeusriitoja. Sillä varauksella, että jäsenvaltioiden on varmistettava kussakin yksittäistapauksessa yhteisön oikeusjärjestykseen perustuvien yksityisten oikeuksien tehokas suoja, yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei ole puuttua niiden toimivaltaongelmien ratkaisemiseen, jotka tiettyjen yhteisön oikeuteen perustuvien oikeudellisten tilanteiden luonnehdinta saattaa aiheuttaa kansallisessa lainkäyttöjärjestelmässä.

( ks. 30, 31, 33, 46, 47 ja 50 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta )

2. Jäsenvaltiot ovat velvollisia korvaamaan niiden syyksi luettavalla yhteisön oikeuden rikkomisella yksityisille aiheutetut vahingot silloin, kun yhteisön rikotun oikeusnormin tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, kun rikkominen on riittävän ilmeinen ja kun vahinko, joka on aiheutunut henkilöille, joiden oikeuksia on rikottu, on välittömässä syy-yhteydessä kyseiseen rikkomiseen. Sen ratkaisemiseksi, onko rikkominen riittävän ilmeinen, kun kyseinen rikkominen johtuu asiaa ylimpänä oikeusasteena käsittelevän tuomioistuimen päätöksestä, toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen on tuomioistuintoiminnan erityinen luonne ja oikeutetut oikeusvarmuuden vaatimukset huomioon ottaen tutkittava, onko kyseinen rikkominen luonteeltaan selvä.

Erityisesti kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon kaikki kysymyksessä olevalle tilanteelle ominaiset seikat. Näitä seikkoja ovat erityisesti rikotun oikeusnormin selkeys ja täsmällisyys, rikkomisen tahallisuus, oikeudellisen virheen anteeksiannettavuus tai anteeksiantamattomuus ja yhteisöjen toimielimen mahdollinen kanta sekä se, että kyseinen tuomioistuin ei ole täyttänyt EY 234 artiklan kolmannen kohdan mukaista ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevaa velvollisuuttaan.

Joka tapauksessa yhteisön oikeuden rikkominen on riittävän ilmeinen, jos kyseistä päätöstä tehtäessä on jätetty selvästi noudattamatta yhteisöjen tuomioistuimen asiaa koskevaa oikeuskäytäntöä.

( ks. 51-56 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta )

3. EY:n perustamissopimuksen 48 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että niissä kielletään, että jäsenvaltio myöntää työnantajan ominaisuudessa sellaisen erityisen ikälisän yliopiston professoreille, joka on rahallinen etu, joka tulee peruspalkan lisäksi, jonka määrä jo riippuu palvelussuhteen kestosta, ja jonka yliopiston professori saa, jos hän on harjoittanut tätä ammattia ainakin 15 vuoden ajan tässä jäsenvaltiossa sijaitsevassa yliopistossa ja jos hän on lisäksi saanut vähintään neljän vuoden ajan normaalia ikälisää.

Tällainen järjestelmä voi nimittäin rajoittaa työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, koska siinä suljetaan erityisen ikälisän myöntämisen osalta pois kaikki mahdollisuudet ottaa huomioon yliopiston professorin muissa jäsenvaltioissa suorittamia palveluskausia.

Vaikka ei voida sulkea pois sitä, että tavoite, joka koskee työntekijöiden saattamista uskollisiksi työnantajaa kohtaan yliopistojen tutkimus- ja opetuspolitiikan yhteydessä, olisi yleisen edun mukainen pakottava syy, tällaisen toimenpiteen sisältämä rajoitus ei voi olla perusteltu tällaiseen tavoitteeseen nähden.

( ks. 70-72 ja 83 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta )

4. Yhteisön oikeuden rikkominen ei ole luonteeltaan selvä, mikä on edellytyksenä sille, että jäsenvaltiolle syntyisi yhteisön oikeuden nojalla vahingonkorvausvastuu asiaa ylimpänä oikeusasteena käsitelleen tuomioistuimensa päätöksen johdosta, silloin, kun yhtäältä yhteisön oikeudessa ei nimenomaisesti säännellä kyseessä olevaa oikeudellista kysymystä, kun kysymykseen ei myöskään löydy vastausta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja kun tämä vastaus ei ole ilmeinen, ja kun toisaalta kyseinen rikkominen ei ole luonteeltaan tahallinen vaan johtuu yhteisöjen tuomioistuimen tuomion virheellisestä tulkinnasta.

( ks. 122, 123 ja 126 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta )