ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

On huomautettava, että vaikka direktiivien 2001/83 ja 2002/98 tavoitteena onkin kansanterveyden suojelu, niitä ei ole annettu EUT-sopimuksen samojen artiklojen nojalla. Direktiivin 2001/83 perustana on siten SEUT 114 artikla, jonka tavoitteena on sisämarkkinoiden toteuttaminen ja toiminta, kun taas direktiivin 2002/98 perustana on SEUT 168 artikla, jossa määrätään ihmisten terveyden korkeatasoisesta suojelusta. SEUT 168 artiklan 4 kohdan a alakohdassa määrätään tosin, että jäsenvaltioita ei voida estää pitämästä voimassa tai toteuttamasta tiukempia suojatoimenpiteitä, ja kyseinen määräys on nimenomaisesti toistettu direktiivin 2002/98 4 artiklan 2 kohdassa.
27

Näissä olosuhteissa Employment Tribunal, Newcastle upon Tyne päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”Kussakin seuraavista kysymyksistä — ilmaus 'aiottu äiti, joka saa lapsen sijaissynnytystä koskevan sopimuksen perusteella' tarkoittaa tilannetta, jossa kyseessä oleva aiottu äiti on työntekijä, joka ei ole minään asiaan kannalta merkityksellisenä ajankohtana ollut raskaana eikä synnyttänyt kyseessä olevaa lasta — ilmaus 'sijaissynnyttäjä' tarkoittaa naista, joka on ollut raskaana ja synnyttänyt lapsen aiotun äidin puolesta. 1) Annetaanko [direktiivin 92/85] 1 artiklan 1 kohdassa ja/tai 2 artiklan c alakohdassa ja/tai 8 artiklan 1 kohdassa ja/tai 11 artiklan 2 kohdan b alakohdassa oikeus äitiyslomaan aiotulle äidille, joka saa lapsen sijaissynnytystä koskevan sopimuksen perusteella? 2) Annetaanko [direktiivissä 92/85] oikeus äitiyslomaan aiotulle äidille, joka saa lapsen sijaissynnytystä koskevan sopimuksen perusteella olosuhteissa, joissa hän a) saattaa imettää synnytyksen jälkeen ja/tai b) imettää synnytyksen jälkeen? 3) Onko se, että työnantaja kieltäytyy antamasta äitiyslomaa aiotulle äidille, joka saa lapsen sijaissynnytystä koskevan sopimuksen perusteella, vastoin [direktiivin 2006/54] 14 artiklaa, luettuna yhdessä 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja/tai b alakohdan ja/tai 2 artiklan 2 kohdan c alakohdan kanssa? 4) Onko työntekijän ja lapsen sijaissynnyttäjän välillä vallitsevan suhteen vuoksi mahdollisesti vastoin [direktiivin 2006/54] 14 artiklaa, luettuna yhdessä 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja/tai b alakohdan ja/tai 2 artiklan 2 kohdan c alakohdan kanssa, se, että aiotulle äidille, joka saa lapsen sijaissynnytystä koskevan sopimuksen perusteella, ei anneta äitiyslomaa? 5) Onko aiotun äidin ja lapsen sijaissynnyttäjän välillä vallitsevan suhteen vuoksi mahdollisesti vastoin [direktiivin 2006/54] 14 artiklaa, luettuna yhdessä 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja/tai b alakohdan ja/tai 2 artiklan 2 kohdan c alakohdan kanssa, se, että aiottua äitiä, joka saa lapsen sijaissynnytystä koskevan sopimuksen perusteella, kohdellaan epäedullisemmin? 6) Jos vastaus kysymykseen 4 on myöntävä, riittääkö aiotun äidin asema aiottuna äitinä oikeuttamaan hänet äitiyslomaan hänen ja lapsen sijaissynnyttäjän välillä vallitsevan suhteen perusteella? 7) Jos vastaus johonkin kysymyksistä 1, 2, 3 ja 4 on myöntävä, a) onko [direktiivillä 92/85] asian kannalta merkityksellisiltä osin välitön oikeusvaikutus? b) onko [direktiivillä 2006/54] asian kannalta merkityksellisiltä osin välitön oikeusvaikutus?”
3

Julkisten autoliikennepalvelujen säännöllisen liikenteen ulkopuolella toteuttamasta henkilöliikenteestä 15.1.1992 annetun puitelain nro 21 (legge recante quadro per il trasporto di persone mediante autoservizi pubblici non di linea; GURI nro 18, 23.1.1992), sellaisena kuin se on muutettuna 30.12.2008 annetulla asetuksella (decreto legge) nro 207 (GURI nro 304, 31.12.2008), joka on muutettuna muunnettu laiksi 27.2.2009 annetuilla lailla nro 14 (GURI nro 49, Supplemento ordinario, 28.2.2009; jäljempänä laki nro 21/1992), 1 §:ssä määritellään, että ”säännöllisen liikenteen ulkopuolisilla julkisilla liikennepalveluilla” tarkoitetaan ”liikennepalveluja, joiden kohteena on henkilöiden ryhmä- tai yksittäiskuljetukset ja jolla täydennetään tai vahvistetaan julkisia linjaliikennepalveluja”.
2°

Työntekijät, joilla on määräaikainen työsopimus, työntekijät, joilla on jaksoittaista työtä koskeva sopimus, ja työntekijät, jotka ulkopuolinen yritys on asettanut yrityksen käyttöön ja jotka ovat heitä käyttävän yrityksen toimitiloissa ja ovat työskennelleet siellä vähintään vuoden ajan, sekä tilapäiset työntekijät otetaan huomioon yrityksen henkilöstön määrässä suhteessa heidän läsnäoloaikaansa 12 edellisen kuukauden aikana. Työntekijöitä, joilla on määräaikainen työsopimus, ja työntekijöitä, jotka ulkopuolinen yritys on asettanut käyttöön, mukaan lukien tilapäiset työntekijät, ei kuitenkaan oteta huomioon yrityksen työntekijöiden määrässä, kun nämä toimivat sijaisena työntekijälle, joka on poissa tai jonka työsopimus on keskeytyneenä esimerkiksi äitiysloman, adoptiovapaan tai vanhempainvapaan vuoksi.
28

Kun pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä kieltäydytään ottamasta huomioon siirtotyöläisen muuhun jäsenvaltioon kuin Itävallan tasavaltaan sijoittautuneen työnantajan palveluksessa kertyneitä merkityksellisiä palvelusaikoja täysimääräisesti, sen vaikutukset voivat käsiteltävässä asiassa yhtäältä kohdistua enemmän siirtotyöläisiin kuin kotimaisiin työntekijöihin siten, että siinä kohdellaan erityisesti ensiksi mainittuja huonommin, sillä he ovat hyvin todennäköisesti hankkineet työkokemusta muussa jäsenvaltiossa kuin Itävallan tasavallassa ennen Land Salzburgin palvelukseen tuloa. Näin ollen siirtotyöläinen, joka on hankkinut merkityksellisen ja yhtä pitkän työkokemuksen muuhun jäsenvaltioon kuin Itävallan tasavaltaan sijoittautuneiden työnantajien palveluksessa kuin työntekijä, joka on ollut koko työuransa Land Salzburgin palveluksessa, luokitellaan palkkatasolle, joka on alempi kuin se palkkataso, johon viimeksi mainittu työntekijä luokitellaan.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Filippiinien kansalainen Flora May Reyes ja Migrationsverket (maahanmuuttovirasto) ja jossa on kyse hylkäävästä päätöksestä, joka on tehty ensin mainitun hakemuksesta saada oleskelulupa Ruotsissa.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation (jäljempänä Test Claimants) ja toisaalta Commissioners of Inland Revenue (jäljempänä Commissioners) ja Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs ja joka koskee perusteettomien maksujen palauttamisessa sovellettavia oikeussuojakeinoja, joita verovelvolliset voivat käyttää sellaisten verojen suhteen, joiden on todettu olevan sijoittautumisvapauden ja pääomien vapaan liikkuvuuden vastaisia.
1)

Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 205/214/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitettu käsite ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”, on unionin oikeuden itsenäinen käsite, ja sitä on tulkittava siten, että se kattaa kaikki tuomioistuimet, joissa noudatettavalla menettelyllä on rikosprosessin olennaiset ominaisuudet. Unabhängiger Verwaltungssenat in den Ländern (Itävalta) täyttää nämä kriteerit, ja sen on näin ollen katsottava kuuluvan kyseisen käsitteen alaan.
37

Näin ollen on todettava, että vaikka hankintaviranomaisella on neuvottelumenettelyn osalta neuvotteluvaltaa, se on aina velvollinen huolehtimaan siitä, että sellaisia hankintaan liittyviä vaatimuksia, jotka se on määrittänyt pakollisiksi, noudatetaan. Jos näin ei olisi, periaatetta, jonka mukaan hankintaviranomaisten on toimittava avoimesti, loukattaisiin eikä tämän tuomion edellisessä kohdassa mainittua tavoitetta saavutettaisi.
1)

Assosiaation kehittämisestä Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisestä assosiaatiosta tehdyllä sopimuksella, jonka ovat allekirjoittaneet Ankarassa 12.9.1963 yhtäältä Turkin tasavalta ja toisaalta Euroopan talousyhteisön jäsenvaltiot sekä yhteisö ja joka on tehty, hyväksytty ja vahvistettu yhteisön puolesta 23.12.1963 tehdyllä neuvoston päätöksellä 64/732/ETY, perustetun assosiaationeuvoston 19.9.1980 tekemän päätöksen N:o 1/80 13 artiklaa on tulkittava siten, että kun vastaanottavan jäsenvaltion toimenpiteellä pyritään määrittelemään Turkin kansalaisten aseman säännönmukaisuuden arviointiperusteet vahvistamalla tai muuttamalla niitä aineellisia ja/tai muodollisia edellytyksiä, jotka koskevat kyseisten kansalaisten tuloa sen alueelle, siellä oleskelua ja tarvittaessa siellä työskentelyä, ja kun nuo edellytykset merkitsevät uutta rajoitusta turkkilaisten työntekijöiden vapaan liikkuvuuden käyttämiselle kyseisessä artiklassa ilmaistussa standstill-lausekkeessa tarkoitetulla tavalla, tuota lauseketta ei voida jättää soveltamatta pelkästään sen perusteella, että toimenpiteellä on tarkoituksena ehkäistä laitonta maahantuloa ja oleskelua ennen oleskeluluvan hakemista.
40

On totta, että oikeusvarmuuden periaate, joka on unionin oikeuden yleinen periaate, on omiaan oikeuttamaan sen, että sopimuksen oikeusvaikutuksia kunnioitetaan, myös – sikäli kuin kyseinen periaate tätä edellyttää – tapauksessa, jossa sopimus on tehty ennen kuin unionin tuomioistuin on lausunut primaarioikeuden seurauksista tämäntyyppisiin sopimuksiin, jotka osoittautuvat myöhemmin tiettyjen tällaisten seurausten vastaisiksi (ks. vastaavasti em. asia ASM Brescia, tuomion 69 ja 70 kohta). Mainittuun periaatteeseen ei voida kuitenkaan vedota, jotta sopimusta voitaisiin laajentaa yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatteiden sekä niihin perustuvan avoimuusvelvoitteen vastaisesti. Tässä yhteydessä on merkityksetöntä, voiko tällainen laajentaminen olla perusteltu ratkaisu sen riidan ratkaisemiseksi, joka kyseisten osapuolten välillä on syntynyt niitä sitovan sopimuksen ulottuvuudesta täysin niiden tahdosta riippumattomista syistä.
51

Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että SEUT 20 ja SEUT 21 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa lähtökohtaisesti asetetaan ainoaksi edellytykseksi opintotuen myöntämiselle toisessa jäsenvaltiossa suoritettavia opintoja varten se, että tässä lainsäädännössä tarkoitettu vakinainen asuinpaikka on kotimaassa, ja jonka mukaan siinä tapauksessa, että tuenhakija on kotimaan kansalainen, jonka vakinainen asuinpaikka on ulkomailla, maksetaan opintotukea ulkomaille vain valtiossa, jossa on tuen hakijan vakinainen asuinpaikka, tai sen naapurivaltiossa ja ainoastaan silloin, kun erityiset olosuhteet oikeuttavat tukeen.
47

Ensinnäkin on todettava, että komission tulkinta edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Saksa annetun tuomion 48 ja 50 kohdasta perustuu mainitun tuomion osittaiseen tarkasteluun siten, ettei huomioon oteta kyseisen tuomion eri kohtien välisiä erottamattomia kytköksiä eikä tuomion perustelujen kokonaisuutta ja johdonmukaisuutta. Kun yhteisöjen tuomioistuin on todennut kyseisen tuomion 50 kohdassa, että VW-lain 4 §:n 3 momentilla ”on – – luotu väline, jonka avulla julkisilla toimijoilla on mahdollisuus yleisesti sovellettavan yhtiöoikeuden edellyttämää pienemmällä sijoituksella hankkia määrävähemmistö, jonka avulla niiden on mahdollista [estää] tärkeitä päätöksiä”, se ei ole lainkaan ottanut kantaa siihen, rikotaanko kyseisellä säännöksellä yksinään SEUT 63 artiklan 1 kohtaa, toisin kuin komissio ilmeisesti esittää. Tuomion kyseinen kohta on sitä paitsi jatkoa edeltävissä kohdissa esitetyille perusteluille, joiden osalta yhteisöjen tuomioistuin on 30 ja 43 kohdassa täsmentänyt, että VW-lain 2 §:n 1 momenttia oli tarkasteltava ”yhdessä” kyseisen lain 4 §:n 3 momentin kanssa muun muassa niiden ”kumulatiivisten vaikutusten”takia. Komissio on viitannut myös mainitun tuomion 48 kohtaan, ja siitä on todettava, että se sisältää ainoastaan puhtaasti tosiseikastoa koskevan toteamuksen, jonka mukaan ”VW-lakia annettaessa vuonna 1960 liittovaltio ja Niedersachsenin osavaltio olivat kaksi suurinta osakkeenomistajaa Volkswagenissa, joka oli hiljattain yksityistetty ja jonka pääomasta niillä kummallakin oli 20 prosenttia”.
21

Ei ole kuitenkaan selvää, että sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevaa direktiiviä on tulkittava siten, että BKK:n kaltainen toimija, joka julkisoikeudellisena laitoksena hoitaa lakisääteiseen sairausvakuutukseen liittyviä tehtäviä, on toiminut ”yrityksenä”, kun se on levittänyt riidanalaisia tietoja. Voidaan nimittäin väittää, että tällainen laitos ei harjoita taloudellista toimintaa vaan sillä on yksinomaan sosiaalinen päämäärä.
68

Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että EY 56 ja EY 58 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle perintöveron laskemista koskevalle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään, että kyseisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan kiinteistön perimisen yhteydessä veron perusteesta tehtävä vähennys on silloin, kun – kuten pääasian olosuhteissa – perinnönjättäjä ja perinnönsaaja asuivat kuolinhetkellä Sveitsin valaliiton kaltaisessa kolmannessa maassa, pienempi kuin vähennys, jota olisi sovellettu, jos ainakin toinen heistä olisi tuolloin asunut edellä mainitussa jäsenvaltiossa.
29

Asetuksen N:o 1346/2000 johdanto-osan 30 perustelukappaleessa ja erityisesti sen saksankielisessä kieliversiossa (”zum Schutz solcher Personen, die – – eine Zahlung an den Schuldner leisten”), englanninkielisessä kieliversiossa (”in order to protect such persons who make a payment to the debtor”) ja ruotsinkielisessä kieliversiossa (”för att skydda sådana personer som infriar en skuld hos gäldenären”) sitä paitsi todetaan, että asetuksen 24 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti tarkoitetaan tilannetta, jossa ”maksusuoritus” tehdään konkurssissa olevalle velalliselle.
3

Oikeushenkilöiden tuloverosta annetun lain (Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas), sellaisena kuin se seuraa 3.7.2001 annetusta asetuksesta (Decreto-Lei) nro 198/2001, sellaisena kuin se on muutettuna 30.12.2005 annetulla lailla nro 60-A/2005 (jäljempänä CIRC) 61 §:ssä, jonka otsikko on ”Alikapitalisointi”, säädetään seuraavaa: ”1. Kun verovelvollisen velka yksikölle, joka ei asu Portugalin alueella tai toisessa unionin jäsenvaltiossa ja johon sillä on 58 §:n 4 momentissa tarpeellisin muutoksin tarkoitettu erityissuhde, merkitsee ylivelkaantumista, sellaiseen velan osaan, jota pidetään ylivelkaantumisena, liittyviä korkoja ei voida vähentää määritettäessä verotettavaa voittoa. 2. Erityissuhteeseen rinnastetaan verovelvollisen velka kolmannelle, joka ei asu Portugalin alueella tai toisessa unionin jäsenvaltiossa, tilanteessa, jossa yksi 58 §:n 4 momentissa mainituista yksiköistä on antanut avaalin tai takauksen. 3. Kyseessä on ylivelkaantuminen, kun velkojen määrä kullekin 1 ja 2 momentissa mainitulle yksikölle verovuoden millä tahansa hetkellä on yli kaksinkertainen siihen määrään nähden, jonka yksikkö omistaa verovelvollisen omasta pääomasta. 4. Velkaa laskettaessa huomioon otetaan kaikenlaiset yksikön, johon verovelvollisella on erityissuhde, kanssa sovitut rahamääräiset tai luontoissuorituksena myönnettävät luotot riippumatta sovitusta vastikkeesta, mukaan lukien liiketoiminnasta johtuvat luotot, kun yli kuusi kuukautta on kulunut päivästä, jolloin ne tulivat perimiskelpoisiksi. 5. Oman pääoman laskentaa varten merkitty ja maksettu yhtiöpääoma lisätään voimassa olevassa kirjanpitolainsäädännössä määritettyihin muihin eriin lukuun ottamatta niitä eriä, jotka koskevat mahdollisia tai piileviä arvonlisiä tai arvonalennuksia ja erityisesti sellaisia arvonnousuja tai arvonalentumisia, jotka johtuvat uudelleenarvostuksesta, jota ei sallita verolainsäädännössä, tai pääomaosuusmenetelmän soveltamisesta. 6. Lukuun ottamatta tilannetta, jossa luotto on otettu yksiköltä, joka asuu sellaisessa maassa tai sellaisella alueella, jonka verojärjestelmä on selvästi edullisempi ja joka kuuluu valtiovarainministerin asetuksella hyväksyttyyn luetteloon, 1 momentin säännöksiä ei sovelleta, jos verovelvollinen tilanteessa, jossa 3 momentissa tarkoitettu velkasuhde ylittyy, osoittaa, että kun otetaan huomioon toiminnan luonne, toimiala, toiminnan laajuus ja muut merkitykselliset arviointiperusteet ja liiketoimen, joka ei edellytä sellaisten yksikköjen osallistumista, johon sillä on erityissuhde, riskiprofiili, se olisi voinut saada samansuuruisen luoton vastaavin ehdoin riippumattomalta yksiköltä. 7. Edellä 6 momentissa mainittuihin todisteisiin on sisällyttävä 121 §:ssä tarkoitettu verokansio.”
Se, etteivät toimivaltaiset tulliviranomaiset anna viejälle tietoja sen sopimuskumppanin petosepäilystä, ei muodosta maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2945/94, ja erityisesti sen 11 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua ylivoimaista estettä. Vaikka tällainen tietojen antamatta jättäminen voi muodostaa asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2945/94, 11 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun erityistilanteen, se ei voi kuitenkaan vapauttaa tätä viejää velvollisuudestaan palauttaa perusteettomasti saadut vientituet, ja tämä viejä vapautetaan yksinomaan samaan 11 artiklaan perustuvien seuraamusten maksamisesta.
22

Administrativen sad – Plovdiv on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [ZDDS:n] 70 §:n 1 momentin 2 kohdan kaltainen säännös, jonka mukaan verovelvolliselle ei myönnetä oikeutta vähentää arvonlisäveroa vastaanotetuista kuljetuspalveluista, työvaatteista ja suojavarusteista sekä työmatkoista maksetuista kustannuksista, koska kyseiset tavarat ja palvelut on asetettu verovelvolliselle työskentelevien luonnollisten henkilöiden käyttöön vastikkeetta, – – direktiivin 2006/112 – – 168 artiklan a alakohdan ja 176 artiklan mukainen, kun otetaan huomioon seuraavat seikat: a) verovelvollinen ei ole tehnyt työntekijöiden kanssa työsopimusta vaan ottaa heidät palvelukseensa toisen verovelvollisen, joka on työntekijöiden työnantaja, kanssa tehdyn 'henkilöstön palvelukseen asettamista' koskevan sopimuksen nojalla b) vastaanotetut kuljetuspalvelut muodostuvat työntekijöiden kuljettamisesta eri paikkakuntien yksittäisistä kokoontumispaikoista työpaikalle ja takaisin, eikä työntekijöiden käytettävissä ole julkisia liikennepalveluja työpaikalle tai sen lähelle c) [työkoodeksissa] ja [työterveyshuoltoa ja työturvallisuutta koskevassa laissa] edellytetään työvaatteiden ja suojavarusteiden antamista työntekijöiden käyttöön d) oikeus vähentää arvonlisävero kuljetuspalveluista, työvaatteista ja suojavarusteista sekä työmatkakustannuksista olisi kiistaton, jos työntekijöiden työnantaja olisi asettanut kyseiset tavarat ja palvelut työntekijöiden käyttöön tai tarjonnut ne, mutta nyt käsiteltävässä asiassa hankinnat on tehnyt verovelvollinen, joka ei ole työnantaja mutta joka hyötyy työstä ja vastaa siitä aiheutuvista kustannuksista henkilöstön palvelukseen asettamista koskevan sopimuksen nojalla? 2) Sallitaanko direktiivin 2006/112 176 artiklassa, että jäsenvaltion liittyessä – – unioniin se voi ottaa käyttöön [ZDDS:n] 70 §:n 1 momentin 2 kohdan kaltaisen vähennysoikeuden käyttöä rajoittavan ehdon, joka edellyttää, että 'tavarat tai palvelut on tarkoitettu vastikkeettomiin luovutuksiin tai suorituksiin', jos liittymispäivään asti voimassa olleessa laissa ei ollut säädetty nimenomaisesti tällaisesta rajoituksesta? 3) Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, seuraako tästä, että vastaanotetut tavarat tai palvelut on tarkoitettu 'vastikkeettomiin luovutuksiin tai suorituksiin', jos ne on ostettu liiketoimintaa varten mutta jos niiden käyttö edellyttää luonteensa vuoksi, että ne asetetaan verovelvollisen yrityksen palveluksessa olevien työntekijöiden käyttöön?”
31

Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että luonnollista henkilöä, joka on jo arvonlisäverovelvollinen yksityisenä ulosottomiehenä toimiessaan, on pidettävä ”verovelvollisena” kaikesta muusta, satunnaisesti harjoittamastaan liiketoiminnasta sillä edellytyksellä, että kyseinen toiminta on arvonlisäverodirektiivin 9 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua toimintaa.
3

Arvonlisäverodirektiivin 44 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Verovelvolliselle, joka toimii tässä ominaisuudessaan, suoritettavien palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa tällä verovelvollisella on liiketoimintansa kotipaikka. Jos nämä palvelut kuitenkin suoritetaan verovelvollisen kiinteään toimipaikkaan, joka sijaitsee muualla kuin verovelvollisen liiketoiminnan kotipaikka, palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa kyseinen kiinteä toimipaikka sijaitsee. Jos tällaista liiketoiminnan kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa kyseiset palvelut vastaanottavan verovelvollisen kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka on.”
36

Esitettyihin kysymyksiin on edellä todetun perusteella vastattava, että asetuksen N:o 40/94 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tavaramerkin tosiasiallista käyttöä koskeva edellytys voi täyttyä silloin, kun rekisteröityä tavaramerkkiä, joka on tullut erottamiskykyiseksi käytettäessä toista moniosaista tavaramerkkiä, jonka osa se on, käytetään vain tämän toisen moniosaisen tavaramerkin kautta, tai silloin, kun sitä käytetään vain yhdessä toisen tavaramerkin kanssa ja myös nämä molemmat tavaramerkit yhdessä on rekisteröity tavaramerkiksi.
45

Edellä esitetyn perusteella toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 95/46 6 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa sekä 7 artiklan c ja e alakohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasian kohteena olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään työnantajan velvollisuudesta asettaa työaikarekisteri toimivaltaisen kansallisen työsuojeluviranomaisen saataville siten, että siihen on mahdollista tutustua heti, kunhan tämä velvollisuus on tarpeen, jotta kyseinen viranomainen voi harjoittaa työoloja koskevan lainsäädännön soveltamista koskevia valvontatehtäviään erityisesti työajan osalta.
3)

Voidaanko SEUT 101 artiklan 1 kohtaa – – tulkita siten, että jotta voidaan todeta, että on tehty kilpailua rajoittava sopimus, on voitava esittää näyttö siitä, että yrityksen sääntömääräinen edustaja on henkilökohtaisesti syyllistynyt kyseiseen menettelyyn tai on henkilökohtaisesti hyväksynyt valtuutuksen muodossa yrityksen palveluksessa olevan sellaisen henkilön menettelyn, joka on tai on voinut osallistua kilpailua rajoittavaan sopimukseen, tilanteessa, jossa yritys ei ole irrottautunut ja pysyttäytynyt erillään alaisensa menettelystä ja sopimus on myös pantu täytäntöön?