ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kanne 29.10.2021 – Euroopan parlamentti v. Euroopan komissio

(Asia C-657/21)

(2022/C 11/25)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan parlamentti (asiamiehet: R. Crowe, U. Rösslein ja C. Burgos)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

— on todettava, että Euroopan komissio on rikkonut perussopimuksia, koska se ei ole varmistanut yleisestä ehdollisuusjärjestelmästä unionin talousarvion suojaamiseksi 16.12.2020 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2020/2092 (1) täysimääräistä ja välitöntä soveltamista sen voimaantulopäivästä 1.1.2021 alkaen

— toissijaisesti on kumottava Euroopan komission lainvastainen päätös olla varmistamatta asetuksen 2020/2092 täysimääräistä ja välitöntä soveltamista sen voimaantulopäivästä 1.1.2021 alkaen

— Euroopan komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio on laiminlyönyt SEU 17 artiklan 1 kohdan mukaisen velvollisuutensa varmistaa, että perussopimuksia ja toimielinten niiden nojalla hyväksymiä toimenpiteitä sovelletaan.

Komissio laiminlyö asetuksen 2020/2092 täysimääräisen soveltamisen, koska se lainvastaisesti jättää soveltamatta asetuksen 6 artiklan keskeisiä säännöksiä, kunnes se on viimeistellyt asetuksen soveltamista koskevat suuntaviivat, minkä se aikoo tehdä vasta sitten, kun unionin tuomioistuin on antanut ratkaisunsa sellaisten kumoamiskanteiden osalta, jotka kaksi jäsenvaltiota on nostanut kyseisestä asetuksesta. Tämä laiminlyönti jättää asetusta täysimääräisesti soveltamatta, kunnes unionin tuomioistuin on ratkaissut kumoamiskanteet, merkitsee sellaisten velvollisuuksien laiminlyöntiä, jotka komissiolla on SEU 17 artiklan 1 kohdan nojalla. Komissio velvoitetaan SEU 17 artiklan 1 kohdassa, että perussopimuksia ja toimielinten niiden nojalla hyväksymiä toimenpiteitä sovelletaan.

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio on jättänyt noudattamatta SEU 17 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa, jonka mukaan komissio hoitaa tehtäväänsä täysin riippumattomana.

Se, ettei komissio Eurooppa-neuvostolta saamansa ohjeistuksen perusteella ole varmistanut asetuksen täysimääräistä ja välitöntä soveltamista sen voimaantulosta alkaen asettamatta itse tätä soveltamista koskevia rajoituksia, merkitsee sitä, että se on jättänyt täyttämättä SEU 17 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan mukaisen velvollisuutensa toimia riippumattomasti.

Kolmas kanneperuste, joka perustuu SEU 13 artiklan 2 kohdan rikkomiseen ja toimielinten välisen tasapainon ja vilpittömän yhteistyön periaatteiden loukkaamiseen.

Se, ettei komissio Eurooppa-neuvostolta saamansa ohjeistuksen perusteella ole varmistanut asetuksen täysimääräistä ja välitöntä soveltamista sen voimaantulosta alkaen asettamatta itse tätä soveltamista koskevia rajoituksia, merkitsee SEU 13 artiklan 2 kohdan – jonka mukaan kukin toimielin toimii sille perussopimuksissa annetun toimivallan rajoissa – rikkomista ja toimielinten välisen tasapainon ja vilpittömän yhteistyön periaatteiden loukkaamista.

(1) EUVL 2020, L 433I, s. 1.
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 4 artiklan 1 kohtaa ja 20 artiklan 1 kohtaa tulkittava niin, että tilanteessa, jossa sellaisen yhtiön osalta, jonka kotipaikka on jäsenvaltiossa ja jota vastaan työntekijä on nostanut kanteen tämän jäsenvaltion tuomioistuimissa, väitetään, että asianomainen yhtiö on yhdessä kyseisen työntekijän palvelukseen ottaneen toisen yhtiön kanssa työntekijän työnantaja, kyseisellä tuomioistuimella ei ole velvoitetta arvioida ennalta, ovatko molemmat yhtiöt todella yhdessä työntekijän työnantajia, ratkaistakseen, onko sillä toimivaltaa käsitellä näitä kahta yhtiötä vastaan esitettyjä vaatimuksia?
C 452/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Curtea de Apel Pitești (Romania) on esittänyt 19.7.2021 – SC Avicarvil Farms SRL v. Ministerul Agriculturii și Dezvoltării Rurale, Agenția pentru Finanțarea Investițiilor Rurale, Agenția de Plăti și Intervenție în Agricultură ja Agenția de Plăți și Intervenție în Agricultură – Centrul Județean Vâlcea

(Asia C-443/21)

(2021/C 452/07)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Curtea de Apel Pitești

Pääasian asianosaiset

Valittaja: SC Avicarvil Farms SRL

Vastapuolet: Ministerul Agriculturii și Dezvoltării Rurale, Agenția pentru Finanțarea Investițiilor Rurale, Agenția de Plăti și Intervenție în Agricultură ja Agenția de Plăți și Intervenție în Agricultură – Centrul Județean Vâlcea

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen N:o 1303/2013 (1) 143 artikla, luettuna yhdessä SEUT 310 artiklan (moitteettoman varainhoidon periaate) ja asetuksen (EY) N:o 1698/2005 (2) 40 artiklan 3 kohdan [joka on toistettu asetuksen (EU) 1305/2013 (3) 33 artiklan 3 kohdassa] kanssa, suhteessa luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteisiin, esteenä hallintokäytännölle, jota noudattavat rahoitustukea, jota ei makseta takaisin, koskevan toimenpiteen täytäntöönpanoon osallistuvat kansalliset viranomaiset, jotka toteuttivat Euroopan tilintarkastustuomioistuimen toteaman laskuvirheen johdosta toimia, joissa määrättiin 25.5.2012 tehdyllä Euroopan komission päätöksellä C(2012) 3529 hyväksytyssä RMKO:ssa vahvistetun rahoitustuen määrään alentamisesta, ennen kuin Euroopan komissio teki uuden päätöksen, jolla laskuvirheistä johtuneet, sitoumuksista aiheutuneet lisäkustannukset ja tulonmenetykset ylittävät määrät jätettiin rahoituksen ulkopuolelle?

(1) Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1303/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 320).

(2) Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20.9.2005 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1698/2005 (EUVL 2005, L 277, s. 1).

(3) Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1305/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 487).
C 431/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Raad van State (Alankomaat) on esittänyt 31.5.2021 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. S.S., N.Z. ja S.S.

(Asia C-338/21)

(2021/C 431/04)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Raad van State

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Vastapuolet: S.S., N.Z. ja S.S.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja -menettelyjen vahvistamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 (EUVL 2013, L 180) (jäljempänä Dublin-asetus) 27 artiklan 3 kohtaa ja 29 artiklaa tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä käsiteltävässä asiassa esillä olevan kaltaiselle kansalliselle sääntelylle, jossa jäsenvaltio on valinnut saattaa 27 artiklan 3 kohdan c alakohdan osaksi kansallista lainsäädäntöä mutta antanut myös ihmiskaupan uhrin oleskelupahakemusta koskevassa menettelyssä tehtyyn muuhun päätökseen kuin siirtopäätökseen kohdistuvalle muutoksenhaulle tai uudelleen käsittelylle siirtopäätöksen täytäntöönpanoa lykkäävän vaikutuksen, joka estää väliaikaisesti tosiasiallisen siirron? (1)

(1) [s. 31]
1)

Voivatko Turkin kansalaiset, joilla on päätöksen N:o 1/80 (1) 6 tai 7 artiklassa tarkoitetut oikeudet, vedota vielä päätöksen N:o 1/80 13 artiklaan?
—

Viides kanneperuste: Unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut SEUT 264 artiklan 2 kohtaa, koska se on kumonnut riidanalaisen päätöksen täsmentämättä niitä vaikutuksia, joiden on määrä olla pysyviä. Lisäksi se on loukannut perusteluvelvollisuuttaan, koska se ei perustellut päätöstä ajallisen vaikutuksen osalta.
2)

Edellytetäänkö unionin oikeudessa, erityisesti tehokkuusperiaatteen ja unionin perusoikeuksien sekä luonnon omien oikeuksien nojalla, että ajoneuvonostajalla on siviilioikeudellinen oikeus vaatia vahingonkorvausta ajoneuvonvalmistajalta, kun kyseessä on ajoneuvonvalmistajan syyksi luettava – tuottamuksellinen tai tahallinen – toiminta saatettaessa markkinoille ajoneuvo, jossa on asetuksen (EY) N:o 715/2007 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu kielletty estolaite?
5)

Onko 23 artiklaa alkuperäisessä muodossaan – siinäkin tapauksessa, ettei sitä voitaisi tulkita kilpailuoikeuteen kuuluvaksi säännökseksi – pidettävä joka tapauksessa ohjaavana säännöksenä, jossa kuvataan sellaisen mainonnan erityispiirteitä, joka on pelkästään tiedottavaa, jolla ei pyritä taivuttamaan ketään ostamaan muita tavaroita tai palveluja kuin mainostettuja ohjelmia ja jonka on katsottava jäävän mainonnan enimmäislähetysajan sääntelyn soveltamisalan ulkopuolelle, jolloin sitä on samaan konserniin kuuluvien yritysten piirissä sovellettava kaikkeen mediapalveluja yhdistävään (cross-media) mainontaan, vai onko sitä pidettävä mainonnan enimmäislähetysajan laskentaa koskevana poikkeussäännöksenä, jota on sen vuoksi tulkittava suppeasti?
2)

Onko asetuksen N:o 987/2009 44 artiklan 2 kohtaa – sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuimen 23.11.2000 antamassa tuomiossa C-135/99 (3) ja 19.7.2012 antamassa tuomiossa C-522/10 (4) – tulkittava laajentavasti siten, että toimivaltaisen jäsenvaltion on otettava lastenhoitokausi huomioon myös silloin, kun lapsia hoitaneelle henkilölle on ennen lastenhoitoa ja sen jälkeen täyttynyt koulutuksen tai työskentelyn perusteella eläkeoikeuden perustavia kausia ainoastaan kyseisen valtion järjestelmässä, mutta hän ei ole välittömästi ennen lastenhoitoa tai sen jälkeen maksanut vakuutusmaksuja tähän järjestelmään?
2.

Jos ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava myöntävästi, onko asetuksen (EU) N:o 604/2013 27 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen johdanto-osan 19 perustelukappaleen kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että kansainvälisen suojelun hakija vastustaa siirtopäätöstä koskevan oikeussuojakeinon yhteydessä siirtoa menestyksekkäästi sillä perusteella, ettei siirtoa voida toteuttaa, koska määräaika kahden jäsenvaltion (käsiteltävässä tapauksessa Saksa ja Italia) aiemmin sopimalle siirrolle on päättynyt?
C 297/26

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Administratīvā apgabaltiesa (Latvia) on esittänyt 21.5.2021 – SIA STOCKHOLM SCHOOL OF ECONOMICS IN RIGA v. Latvijas Zinātnes padome

(Asia C-318/21)

(2021/C 297/30)

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Administratīvā apgabaltiesa

Pääasian asianosaiset

Kantaja: SIA STOCKHOLM SCHOOL OF ECONOMICS IN RIGA

Vastaaja: Latvijas Zinātnes padome

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko tiettyjen tukimuotojen toteamisesta sisämarkkinoille soveltuviksi perussopimuksen 107 ja 108 artiklan mukaisesti 17.6.2014 annetun komission asetuksen N:o 651/2014 (1) 2 artiklan 83 alakohtaa tulkittava siten, että yhteisöä (kuten korkeakoulut tai tutkimuslaitokset, teknologiansiirtoelimet, innovaatioiden välittäjät, tutkimussuuntautuneet fyysiset tai virtuaaliset yhteistyöyhteisöt), jonka toiminnan tavoitteisiin kuuluu harjoittaa riippumattomasti perustutkimusta, teollista tutkimusta tai kokeellista kehittämistä tai levittää tällaisen toiminnan tuloksia koulutuksen, julkaisujen tai tiedonsiirron kautta mutta jonka rahoitus koostuu suureksi osaksi tuloista, jotka ovat peräisin taloudellisesta toiminnasta, voidaan pitää tutkimus- ja tiedonlevittämisorganisaationa?

2) Onko perusteltua soveltaa taloudellisen toiminnan ja muun kuin taloudellisen toiminnan rahoituksen (tulot ja menot) suhdetta koskevaa edellytystä sen määrittämiseksi, täyttääkö yhteisö tiettyjen tukimuotojen toteamisesta sisämarkkinoille soveltuviksi perussopimuksen 107 ja 108 artiklan mukaisesti 17.6.2014 annetun komission asetuksen (EU) N:o 651/2014 2 artiklan 83 alakohdassa säädetyn vaatimuksen, jonka mukaan yhteisön toiminnan pääasiallisena tavoitteena on harjoittaa riippumattomasti perustutkimusta, teollista tutkimusta tai kokeellista kehittämistä tai levittää tällaisen toiminnan tuloksia koulutuksen, julkaisujen tai tiedonsiirron kautta?

3) Jos toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava myöntävästi, minkä pitäisi olla taloudellisen toiminnan ja muun kuin taloudellisen toiminnan rahoituksen prosenttiosuus määritettäessä sitä, onko yhteisön toiminnan pääasiallisena tavoitteena harjoittaa riippumattomasti perustutkimusta, teollista tutkimusta tai kokeellista kehittämistä tai levittää tällaisen toiminnan tuloksia koulutuksen, julkaisujen tai tiedonsiirron kautta?

4) Onko tiettyjen tukimuotojen toteamisesta sisämarkkinoille soveltuviksi perussopimuksen 107 ja 108 artiklan mukaisesti 17.6.2014 annetun komission asetuksen N:o 651/2014 2 artiklan 83 alakohtaan sisältyvää sääntöä, jonka mukaan yritykset, jotka voivat käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa hanketta ehdottavassa yhteisössä esimerkiksi osakkaana tai jäsenenä, eivät voi saada etuoikeutta tämän yhteisön saavuttamiin tuloksiin, tulkittava siten, että tämän yhteisön jäsenet tai osakkeenomistajat voivat olla joko voittoa tavoittelevia luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä (mukaan lukien vastikkeellisten koulutuspalvelujen tarjoaminen) tai voittoa tavoittelemattomia henkilöitä (esimerkiksi yhdistys tai säätiö)?

(1) EUVL 2014, L 187, s. 1.
2)

Onko tuomioistuimen ratkaisua, jolla osapuoli velvoitetaan maksamaan uhkasakkoa ja joka on täytäntöönpanokelpoinen alkuperävaltiossa, pidettävä eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräysmenettelyn käyttöön ottamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 655/2014 4 artiklassa tarkoitettuna ”tuomiona”, vaikka uhkasakon määrää ei ole vahvistettu tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1215/12 (2) 55 artiklassa tarkoitetulla tavalla?
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1), sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU (2), 42 artiklan a alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 197 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa, tulkittava siten, että luovutuksen vastaanottaja on määrätty veronmaksuvelvolliseksi myös silloin, kun laskussa, jossa ei eritellä arvonlisäveron määrää, on maininta ”Verovapaa yhteisön sisäinen kolmikantakauppa”?
C 252/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona (Espanja) on esittänyt 11.3.2021 – AD ym. v. PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV ja DAF Trucks Deutschland GmbH

(Asia C-163/21)

(2021/C 252/13)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona

Pääasian asianosaiset

Kantaja: AD ym.

Vastaaja: PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV ja DAF Trucks Deutschland GmbH

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin, 26.11.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/104/EU (1) 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että olennaisten todisteiden esittämisellä viitataan vain vastaajan tai kolmannen osapuolen hallinnassa oleviin asiakirjoihin, jotka ovat jo olemassa, vai sisältyykö 5 artiklan 1 kohtaan päinvastoin myös mahdollisuus saada esitetyksi uusia asiakirjoja, jotka osapuolen, jolle todisteiden esittämistä koskeva pyyntö on esitetty, on laadittava kasaamalla tai luokittelemalla sen hallussa olevia tietoja tai dataa?

(1) EUVL 2014, L 349, s. 1
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 23.3.2021 – absoluts -bikes and more- GmbH & Co. KG v. the-trading-company GmbH

(Asia C-179/21)

(2021/C 242/10)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Revision-menettelyn valittaja: absoluts -bikes and more- GmbH & Co. KG

Revision-menettelyn vastapuoli: the-trading-company GmbH

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Seuraako jo pelkästä tuottajan takuun saatavuudesta direktiivin 2011/83/EU (1) 6 artiklan 1 kohdan m alakohdassa tarkoitettu tiedonantovaatimus?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Seuraako direktiivin 2011/83/EU 6 artiklan 1 kohdan m alakohdassa tarkoitettu tiedonantovaatimus jo pelkästä tuottajan takuun maininnasta elinkeinonharjoittajan tarjouksessa vai seuraako se, jos maininta on helposti kuluttajan havaittavissa? Onko tiedonantovaatimus olemassa myös, jos on helposti kuluttajan havaittavissa, että elinkeinonharjoittaja asettaa saataville ainoastaan tuottajan antamia tietoja takuusta?

3) Onko direktiivin 2011/83/EU 6 artiklan 1 kohdan m alakohdassa edellytettyjen tietojen tuottajan takuun saatavuudesta ja ehdoista sisällettävä samat tiedot kuin takuun kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista 25.5.1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY (2) 6 artiklan 2 kohdan mukaan, vai riittävätkö tätä suppeammat tiedot?

(1) Kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.10.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/83/EU (EUVL 2011, L 304, s. 64).

(2) EYVL 1999, L 171, s. 12.
3)

Edellytetäänkö perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohdassa, että täytäntöönpanojäsenvaltion oikeusviranomaisen on kieltäydyttävä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, jos yhtäältä se on annettu yhtenä kokonaisuutena pidettävän rangaistuksen, joka on annettu seuraamuksena yhtenä kokonaisuutena pidettävästä rikoksesta, täytäntöönpanoa varten, ja kun toisaalta luovuttaminen voidaan sallia vain osan niistä teoista perusteella, joista kyseinen rangaistus on määrätty, koska tietyt näistä teoista eivät ole täytäntöönpanojäsenvaltion oikeuden mukaan rikoksia?
2)

Jos tähän kysymykseen vastataan kieltävästi, onko vastaanottodirektiivi II:n 8 artiklan 3 kohdan d alakohtaa tulkittava siten, että kuvatuissa olosuhteissa säilöönotto voidaan hyväksyä ainoastaan ennalta määritettyjen objektiivisten kriteerien ja sen ennalta tehdyn toteamuksen perusteella, että hakijalla on jo ollut mahdollisuus tehdä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus, minkä perusteella voitaisiin katsoa, että on perusteltua uskoa, että kyseinen hakemus on tehty lähinnä palauttamispäätöksen täytäntöönpanon viivyttämiseksi tai häiritsemiseksi?
2)

Direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut luottosopimuksissa mainittavat tiedot a) Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan p alakohtaa tulkittava siten, että luottosopimuksessa mainittavan koron määrän päivää kohti on oltava laskettavissa sopimuksessa mainitusta sopimuksen mukaisesta lainakorosta? b) Direktiivin 20008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan r alakohta: aa) Onko tätä säännöstä tulkittava siten, että luottosopimuksessa mainittujen tietojen lainan ennenaikaisen takaisinmaksun yhteydessä maksettavasta korvauksesta on oltava niin täsmällisiä, että kuluttaja voi laskea ainakin likimain maksettavan korvauksen suuruuden? (jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi) bb) Onko kansallinen säännös ristiriidassa direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 10 artiklan 2 kohdan r alakohdan ja 14 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen kanssa, jos sen mukaan silloin, jos direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan r alakohdassa tarkoitetut tiedot ovat epätäydellisiä, peruuttamisen määräaika alkaa tästä huolimatta kulua sopimuksen tekemisestä ja ainoastaan luotonantajan oikeus saada korvaus ennenaikaisesta takaisinmaksusta lakkaa? c) Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan l alakohtaa tulkittava siten, että luottosopimuksen tekohetkellä sovellettava viivästyskorko on ilmoitettava absoluuttisena lukuna ja että ainakin sovellettava viitekorko (käsiteltävässä asiassa BGB:n 247 §:n mukainen peruskorko), jonka perusteella sovellettava viivästyskorko määräytyy lisäämällä siihen tietty prosenttimäärä (käsiteltävässä asiassa BGB:n 288 §:n 1 momentin toisen virkkeen mukaisesti viisi prosenttiyksikköä), on ilmoitettava absoluuttisena lukuna, ja onko kuluttajalle selvitettävä viitekorko (peruskorko) ja sen vaihtelu? d) Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan t alakohtaa tulkittava siten, että luottosopimuksen tekstissä on mainittava olennaiset muodolliset edellytykset tuomioistuimen ulkopuolisten valitus- ja oikeussuojamenettelyjen käyttämiselle? Jos vähintään yhteen edellä olevista kysymyksistä II. 2. a)–d) vastataan myöntävästi: e) Onko direktiivin 2008/48/EY 14 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen b alakohtaa tulkittava siten, että peruuttamisen määräaika alkaa vasta sitten, kun direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tiedot on annettu täysimääräisesti ja oikein? Jos niihin vastataan kieltävästi: f) Mitkä ovat merkitykselliset edellytykset sille, että peruuttamisen määräaika alkaa, vaikka annetut tiedot ovat olleet epätäydellisiä tai virheellisiä? Jos edellä oleviin kysymyksiin II. 1. a) ja/tai ainakin yhteen kysymyksistä II. 2. a)–d)vastataan myöntävästi:
—

Toinen valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin jätti huomiotta sen, että erikseen koskemisen edellytystä ei sovelleta SEUT 263 artiklan neljännen kohdan kolmannessa osassa tarkoitetuissa tapauksissa. Näin ollen valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen määräys on virheellinen siltä osin kuin suoraan koskemisen edellytyksen arvioinnissa 103 kohdassa viitataan 71–77 kohdassa esitettyihin seikkoihin, jotka koskevat erikseen koskemisen edellytystä. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa nimenomaisesti 63 kohdassa, joka on määräyksen kyseisen osan ensimmäinen kohta, ja 82 kohdassa, joka on kyseisen osan viimeinen kohta, että 71–77 kohta koskevat ainoastaan erikseen koskemisen edellytystä.
3)

Onko kansallinen säännöstö, sellaisena kuin se on tässä kuvailtuna ja sellaisena kuin Vallonian alue on sen pannut täytäntöön, perusteltu yleiseen turvallisuuteen tai muihin suojatoimenpiteisiin liittyvien vaatimusten perusteella, ja onko kansallinen säännöstö, jota tulkitaan siten, että siinä säädetään pakottavasti, että ajoneuvossa on pidettävä mukana osoitus toimeksiannosta sekä todistus ajoneuvon käyttöön saamisesta, tarpeen tavoitellun tavoitteen saavuttamiseksi, vai olisiko tämä tavoite voitu saavuttaa myös muilla lievemmillä ja vähemmän muodollisilla keinoilla?