YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

11 päivänä lokakuuta 1995

Yhdistetyt asiat T-39/93 ja T-553/93

Michael Baltsavias

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Henkilökansio — Huolenpitovelvollisuus — Aineeton vahinko”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-695

Aihe:

Komission 1.6.1992 ja 3.3.1993 tekemien, kantajaa koskevan asiakirjavihkon ylläpitoa ja tiettyjä häneen kohdistuneita avustavia toimenpiteitä koskevien päätösten kumoaminen ja komission velvoittaminen korvaamaan kantajalle se vallinko, joka tälle tämän arvion mukaan oli aiheutunut toisen, rinnakkaisen asiakirjavihkon olemassaolosta.

Lopputulos:

Komission 1.6.1992 ja 3.3.1993 tekemien päätösten kumoaminen niiltä osin, kuin niissä hylätään kantajan esittämä vaatimus siitä, että häntä koskevaan asiakirjavihkoon liitettäisiin tiettyjä hänen hallinnollista asemaansa koskevia asiakirjoja ja hänen ammatillista pätevyyttään, työtehoaan ja käyttäytymistään koskevia lausuntoja. Komission velvoittaminen korvaamaan kantajalle tälle aiheutunut aineeton vahinko 100000 Belgian frangilla (BEF). Kanteen hylkääminen muilta osin.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja havaitsi 7.11.1991, että komission käännöspalvelun hallussa oli melkein kymmenen vuoden ajan ollut häntä koskevan asiakirjavihkon ohella toinen, rinnakkainen asiakirjavihko, joka sisälsi hänen hallinnollista asemaansa koskevia asiakirjoja.

Kantaja tutustui 8.11.1991 tähän asiakirjavihkoon, johon sisältyi mm. 1.6.1988 päivätty kirjoitus, jossa häntä syytettiin siitä, että hän oli luvatta kopioinut tietokoneen tiedostoja, ja 1.7.1988 päivätty kirjoitus, jossa esitettiin tiettyjä kielteisiä arvioita hänen tietojenkäsittelytaidoistaan, hänen kyvystään noudattaa esimiestensä antamia ohjeita ja kantaa vastuuta viranhoitoon liittyvissä kysymyksissä.

Kantaja pyysi 15.11.1991 päivätyssä kirjeessään komissiota lähettämään jäljennökset tietyistä tässä rinnakkaisessa asiakirjavihkossa olevista asiakirjoista. Hän pyysi myöskin, että kaikki tähän asiakirjavihkoon sisältyvät, hänen hallinnollista asemaansa koskevat asiakirjat siirrettäisiin häntä koskevaan, varsinaiseen asiakirjavihkoon. Tämän pyynnön johdosta kantajalle lähetettiin rinnakkaisessa asiakirjavihkossa olleiden asiakirjojen jäljennöksiä.

Komission henkilöstö- ja hallinto-osasto tuhosi 13.12.1991 ja 15.1.1992 välisenä aikana 17 säkillistä sellaisia asiakirjoja, jotka koskivat käännösosastojen henkilöstöä, ja näihin asiakirjoihin kuului komission mukaan myös kantajaa koskeva, rinnakkainen asiakirjavihko.

Kantaja teki 7.2.1992 Euroopan yhteisöjen virkamiesten henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hakemuksen, joka koski hänen rinnakkaista asiakirjavihkoaan.

Käännöspalvelun pääjohtaja osoitti kantajalle 20.2.1992 kirjeen, jossa tämä vapautettiin kaikista esitetyistä syytöksistä.

Komissio ilmoitti kantajalle 1.6.1992 päivätyllä kirjeellä, että se arvioi, että kantajan 7.2.1992 tekemään hakemukseen oli suostuttu, ja että se katsoi, ettei asiassa ollut aihetta ryhtyä muihin toimenpiteisiin, koska rinnakkainen asiakirjavihko oli tuhottu.

Kantaja teki 31.8.1992 valituksen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan perusteella hänen 7.2.1992 tekemäänsä hakemukseen annetusta vastauksesta. Tässä valituksessa kantaja esitti useita rinnakkaista asiakirjavihkoa koskevia vaatimuksia.

Komissio teki tämän valituksen perusteella päätöksen 3.3.1993. Komissio hylkäsi päätöksellään suurimman osan kantajan 31.8.1992 tekemässä valituksessa esittämistä vaatimuksista.

Pääasia

Kumoamisvaatimuksen perusteet

Kantaja esittää vaatimustensa tueksi pääasiallisesti kolme perustetta, joista ensimmäinen ja toinen koskivat henkilöstösääntöjen 26 ja 24 artiklan rikkomista ja kolmas arkistoiduista asiakirjoista ja niihin sovellettavista turvallisuusmääräyksistä 7 päivänä heinäkuuta 1986 tehdyn komission päätöksen rikkomista.

Ensimmäinen peruste, joka koskee henkilöstösääntöjen 26 artiklan rikkomista

Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että henkilöstösääntöjen 26 artiklan tavoitteena on taata virkamiehen puolustautumisoikeus ja estää se, että nimittävän viranomaisen tekemät, virkamiehen hallinnollista asemaa ja uraa koskevat päätökset perustuisivat sellaisiin virkamiehen pätevyyttä, työtehoa tai käyttäytymistä koskeviin seikkoihin, jotka eivät käy ilmi häntä koskevasta asiakirjavihkosta (37 kohta).

Viittaukset: asia 233/85, Bonino v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 12.2.1987 (Kok. 1987, s. 739, 11 kohta); asia T-109/92, Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-105, 68 kohta).

Tästä syystä henkilöä koskeva asiakirjavihko on luonteeltaan siten ainutlaatuinen, että sen lisäksi ei saa olla olemassa mainitun kaltaisia asiakirjavihkoja missään muodossa (38 kohta).

Henkilöstösääntöjen 26 artiklasta ilmenevä velvoite, jonka mukaan virkamiestä koskevaan asiakirjavihkoon on sisällytettävä kaikki hänen hallinnollista asemaansa koskevat asiakirjat ja kaikki hänen ammatillisesta pätevyydestään, työtehostaan tai käyttäytymisestään annetut lausunnot, on luonteeltaan selkeä ja ehdoton (39 kohta).

Muutamat niistä asiakirjoista, jotka sisältyivät kantajaa koskevaan rinnakkaiseen asiakirjavihkoon, sisälsivät arvioita hänen käyttäytymisestään, siitä tavasta, jolla hän suoritti tehtävänsä, hänen suhteistaan esimiehiinsä ja hänen vastuuntunnostaan viranhoidossa (40 kohta).

Kaikki nämä arviot kuuluvat henkilöstösääntöjen 26 artiklan soveltamisalaan. Komission olisi siksi pitänyt sisällyttää nämä asiakirjat kantajaa koskevaan asiakirjavihkoon ja antaa hänelle mahdollisuus esittää huomautuksia niiden suhteen (41 kohta).

Tässä tapauksessa komission olisi pitänyt sitäkin suuremmalla syyllä noudattaa tätä velvollisuutta, koska kantaja oli pyytänyt riidanalaisten asiakirjojen liittämistä häntä koskevaan asiakirjavihkoon ja koska tietyt asiakirjat sisälsivät sellaisia viittauksia, jotka olivat omiaan asettamaan kyseenalaiseksi hänen henkilökohtaisen ja ammattiin liittyvän maineensa (42 kohta).

Virkamiehen ja yhteisön hallinnon välisille suhteille asetettujen avoimuutta ja oikeusvarmuutta koskevien vaatimusten vastaista on se, että viimeksi mainittu hävittää henkilöstösääntöjen 26 artiklassa mainitut asiakirjat. Mikäli näin ei olisi, hallinto voisi vapaasti pitää yllä rinnakkaisia asiakirjavihkoja ja välttyä tästä mahdollisesti aiheutuvilta oikeudellisilta seurauksilta yksinkertaisesti hävittämällä asiakirjat (43 kohta).

Sellaisen rinnakkaisen asiakirjavihkon olemassaolo, johon sisältyy sen kaltaisia asiakirjoja kuin edellä on kuvattu, loukkasi henkilöstösääntöjen 26 artiklaa, eikä komissiolla ollut valtuuksia hävittää näitä asiakirjoja (44 kohta).

Sen komission esittämän perustelun osalta, jonka mukaan kantajalla ei ollut enää oikeussuojan tarvetta sen vuoksi, että häntä koskeva rinnakkainen asiakirjavihko oli tuhottu ja kantaja oli vapautettu siinä häntä kohtaan esitetyistä syytöksistä, on todettava, ettei tällaisen asiakirjavihkon pelkällä tuhoamisella tai kantajalle tästä syystä lähetetyllä kirjeellä voida poistaa mennyttä, todettua rikkomusta (45 kohta).

Kantajan pyyntö, joka koski 17:n asiakirjoja sisältävän säkin tuhomisesta tehdyn pöytäkirjan liittämistä häntä koskevaan asiakirjavihkoon, ei ole perusteltu. Tässä riidanalaisessa pöytäkirjassa ei mainita millään tavoin kantajaa, häntä koskevaa rinnakkaista asiakirjavihkoa tai tämän tuhoamista. Tästä syystä tämä pöytäkirja ei kuulu henkilöstösääntöjen 26 artiklan soveltamisalaan (46 ja 47 kohta).

Kantajan pyyntö, joka koski sitä, että komissio olisi liittänyt häntä koskevaan asiakirjavihkoon sellaisten 26 artiklan soveltamisalaan kuuluvien asiakirjojen jäljennöksiä, jotka sisältyivät rinnakkaiseen asiakirjavihkoon ja joista kantaja oli säilyttänyt jäljennökset, on perusteltu (50 kohta).

Toinen henkilöstösääntöjen 24 artiklan loukkaamisesta esitetty peruste

Vaikka henkilöstösääntöjen 24 artiklalla on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tarkoitus ensisijaisesti suojella yhteisön virkamiehiä ulkopuolisten hyökkäyksiltä ja asiattomalta kohtelulta, tässä säännöksessä tarkoitettu huolenpitovelvollisuus on olemassa myös silloin, kun tässä säännöksessä tarkoitettujen tekojen tekijä on toinen yhteisöjen virkamies (58 kohta).

Viittaukset: asia 18/78, V. v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 14.6.1979 (Kok. 1979, s. 2093, 15 kohta); asia T-5/92, Tallarico v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 21.4.1993 (Kok. 1993, s. II-477, 30 kohta).

Mitä tulee 24 artiklan soveltamisalaan kuuluvassa tilanteessa käytettäviin toimenpiteisiin, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan hallinnolla on harkintavaltaa — jota yhteisöjen tuomioistuin valvoo — silloin, kun se valitsee toimenpiteitä ja keinoja henkilöstösääntöjen 24 artiklan soveltamiseksi, ja sen on tämän saman 24 artiklan perusteella ryhdyttävä kaikkiin sellaisiin toimenpiteisiin, jotka ovat tarpeen sellaisen virkamiehen kunnian palauttamiseksi, jonka ammattiin liittyvä hyvä maine on asetettu kyseenalaiseksi (59 kohta).

Viittaukset: asia C-137/88, Schneemann ym. v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 14.2.1990 (Kok. 1990, s. I-369,9 kohta); asia 128/75, N. v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 18.10.1976 (Kok. 1976, s. 1567, 10 kohta).

Kysymys on siis siitä, olivatko komission toimenpiteet sellaisia, että niiden avulla kantajan henkilökohtainen ja ammattiin liittyvä hyvä maine oli mahdollista palauttaa, vai olisiko komission ollut ryhdyttävä sellaisiin muihin toimenpiteisiin, joita kantaja vaati (60 kohta).

Kantajasta laaditulla, 1.6.1988 päivätyllä kirjoituksella ei ole ollut mitään hallinnollisia seuraamuksia. Käännösosastojen pääjohtaja on 20.2.1992 peruuttanut riidanalaiset syytökset ja vapauttanut kantajan niistä. Nämä kaksi ilmoitusta olivat sekä sellaisia soveliaita toimenpiteitä, joiden avulla kantajan maine voitiin palauttaa, että oikeassa suhteessa riidanalaisten kirjoitusten sisältöön ja jakeluun nähden ottaen huomioon, ettei näitä kirjoituksia ollut levitetty julkisesti toimielimen sisä- tai ulkopuolella (61 kohta).

Ne kantajan esittämät vaatimukset, joiden mukaan henkilöstösääntöjen 24 artiklan perusteella oli ryhdyttävä tiettyihin toimenpiteisiin, eivät ole perusteltuja (62 kohta).

Kolmas, käytöstä poistetuista asiakirjoista ja näihin asiakirjoihin sovellettavista turvallisuusmääräyksistä 7.7.1986 tehdyn komission päätöksen rikkomista koskeva peruste

Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön (EY) 19 artiklan ensimmäisen alakohdan mukaan, jota sovelletaan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen tämän perussäännön 46 artiklan ensimmäisen alakohdan perusteella, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan mukaan kanteessa on oltava yhteenveto niistä perusteista, joihin vedotaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdasta käy ilmi, että asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudelliseen perusteeseen. Kantaja ei esittänyt nyt esillä olevaa perustetta kanteessaan, vaan vasta antamassaan kantajan vastauksessa, eikä tällä perusteella ole mitään yhteyttä kahteen edelliseen perusteeseen. Tämän vuoksi se on liian myöhään esitettynä jätettävä tutkimatta (72 kohta).

Viittaukset: asia C-330/88, Grifoni v. Euratom, yhteisöjen tuomioistuin 5.3.1991 (Kok. 1991, s. I-1045, 18 kohta); asia T-16/91, Rendo ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 18.11.1992 (Kok. 1992, s. II-2417, 130 ja 131 kohta).

Tätä perustetta ei ole esitetty myöskään tämän riita-asian käsittelyä edeltävien vaiheiden aikana. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan henkilöstökanteita kehiteltäessä voidaan yhteisöjen tuomioistuimelle esittää vain sellaisia perusteluja, jotka jo on esitetty valituksessa (73 kohta).

Viittaukset: asia 242/85, Geist v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 20.5.1987 (Kok. 1987, s 2181, 9 kohta); yhdistetyt asiat 23/87 ja 24/87, AIdinger ja Virgili v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 14.7.1988 (Kok. 1988, s. 4395, 15 kohta); asia T-1/90, Casariego v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 20.3.1991 (Kok. 1991, s. II-143, 47 kohta).

Vahingonkorvausvaatimukset

Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisö on vastuussa vahingosta ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on yhteisön oikeuden vastaista, vahinko on syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (80 kohta).

Viittaukset: asia T-82/91, Latham v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-61, 72 kohta); asia T-3/92, Latham v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-83, 63 kohta).

Kantaja tuo vastineissaan esille aineellisen vahingon korvaamisesta esittämänsä vaatimuksen perusteeksi vain sen seikan, että hänet on useaan otteeseen siirretty uuteen toimipaikkaan, täsmentämättä, miten tämä työskentely uudessa toimipaikassa on aiheuttanut rahallisesti epäedullisia seurauksia. Tämän vuoksi kantaja ei ole näyttänyt toteen sellaisia seikkoja, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että aineellista vahinkoa on syntynyt (82 kohta).

Aineettoman vahingon korvaamisesta esitettyjen vaatimusten osalta on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sellaiselle virkamiehelle, jota koskeva asiakirjavihko on sääntöjenvastainen ja epätäydellinen, aiheutuu tästä aineetonta vahinkoa sen epävarmuuden ja huolen vuoksi, joka hänellä on ammatillisen tulevaisuutensa suhteen (83 kohta).

Viittaukset: asia 61/76, Geist v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 14.7.1977 (Kok. 1977, s. 1419, 49 kohta); asia 140/87, Bevan v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 15.3.1989 (Kok. 1989, s. 701), asia T-73/89, Barbi v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 8.11.1990 (Kok. 1990, s. II-619, 41 kohta), asia T-20/89 RV, Moritz v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1423, 46 kohta).

Rinnakkaisessa asiakirjavihkossa olleet asiakirjat, joihin sisältyi sellaisia kielteisiä lausuntoja kantajan rehellisyydestä, ammattitaidosta, vastuuntunnosta ja hänen käytöksestään esimiehiään kohtaan, joita vastaan hän ei voinut puolustautua, ovat omiaan aiheuttamaan kantajalle vielä tulevaisuudessakin varteenotettavia psykologisia vaikeuksia. Kantaja voi perustellusti ajatella — vaikka todisteita ei olekaan olemassa — , että kysymyksessä olevat asiakirjat, joiden olemassaolosta hän ei tiennyt, olivat saattaneet vaikuttaa haitallisesti erityisesti niihin hallinnollisiin päätöksiin, joilla hänet oli ilman hänen omaa suostumustaan siirretty uuteen toimipaikkaan, ja hänestä tehtyihin arviolausuntoihin. Samalla tavalla kantaja voi perustellusti ajatella, että ne muut virkamiehet, joilla on ollut mahdollisuus saada tietoja näistä asiakirjoista, ovat saaneet kielteisen käsityksen hänestä. Nämä epäilykset ovat omiaan herättämään kantajassa sellaisen epävarmuuden ja epäoikeudenmukaisuuden tunteen, joka voi säilyä tulevaisuudessakin ja jota syyttömyyttä koskevat julistukset eivät poista. Ne seikat, joihin edellä viitattiin, aiheuttavat kantajalle aineetonta vahinkoa (84 ja 85 kohta).

Vaikka virkamiehen riitauttaman, hallinnon tekemän toimenpiteen kumoaminen sinänsä on sovelias ja periaatteessa riittävä korvaus kaikesta siitä aineettomasta vahingosta, joka virkamiehelle on voinut aiheutua kumottavasta toimenpiteestä, komission riidanalaisten toimenpiteiden kumoaminen ei tässä tapauksessa poista edellä mainittua aineetonta vahinkoa. Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo aiheelliseksi määrätä suoritettavaksi korvaukseksi aiheutuneesta aineettomasta vahingosta 100000 Belgian frangia ottaen huomioon yhtäältä esille tulleiden seikkojen vakavuuden ja toisaalta rikkomisen keston (86 kohta).

Viittaukset: asia T-37/89, Hanning v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 20.9.1990 (Kok. 1990, s. II-463, 83 kohta).

Ratkaisu:

1) Komission 1.6.1992ja 3.3.1993 tekemät päätökset kumotaan niiltä osin, kuin niissä hylätään kantajan esittämä vaatimus siitä, että kantajaa koskevaan asiakirjavihkoon liitettäisiin tiettyjä hänen hallinnolliseen asemaansa liittyviä asiakirjoja ja hänen ammatillista pätevyyttään, työtehoaan ja käyttäytymistään koskevia lausuntoja.

2) Komissio velvoitetaan korvaamaan kantajalle korvauksena tälle aiheutuneesta aineettomasta vahingosta 100000 BEF.