ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Direktiivin 89/48, sellaisena, kuin se on muutettuna 14.5.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/19, 1 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Tässä direktiivissä tarkoitetaan: a) ’tutkintotodistuksella’ yksittäistä tutkintotodistusta, todistusta tai muuta muodollista kelpoisuutta osoittavaa asiakirjaa tai tällaisten tutkintotodistusten, todistusten tai asiakirjojen yhdistelmää: — jonka jäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti asetettu toimivaltainen viranomainen on antanut, — jolla osoitetaan, että sen haltija on suorittanut vähintään kolmivuotisen tai vastaavan pituisen osa-aikaisen keskiasteen jälkeisen koulutuksen yliopistossa tai korkeakoulussa tai muussa vastaavan tasoisessa oppilaitoksessa ja tarvittaessa suorittanut keskiasteen jälkeisten opintojen lisäksi vaadittavan ammatillisen harjoittelun, ja — jolla osoitetaan, että sen haltijalla on ammattipätevyys ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia tai harjoittaa sitä tuossa jäsenvaltiossa, edellyttäen, että koulutus, joka todistetaan tutkintotodistuksella, todistuksella tai muulla muodollista kelpoisuutta osoittavalla asiakirjalla, on suoritettu pääosin yhteisössä tai että sen haltijalla on kolmen vuoden ammattikokemus, jonka se jäsenvaltio todistaa, joka on tunnustanut kolmannen maan antaman tutkintotodistuksen, todistuksen tai muun muodollista kelpoisuutta osoittavan asiakirjan. – – c) ’säännellyllä ammatilla’ säänneltyä ammattitoimintaa tai niiden toiminnan lajien yhdistelmää, jotka muodostavat tämän ammatin jäsenvaltiossa; d) ’säännellyllä ammattitoiminnalla’ ammattitoimintaa, johon ryhtymiseksi tai harjoittamiseksi tai jonka jotakin harjoittamisen muotoa varten jäsenvaltiossa edellytetään suoraan tai välillisesti lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti tutkinnon suorittamista. Säännellyn ammattitoiminnan harjoittamisen muotoja ovat erityisesti seuraavat: — toiminnan harjoittaminen ammattinimikkeellä sikäli kuin tällaisen nimikkeen käyttö on sallittu vain niille, joilla on lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukainen tutkintotodistus, – –”
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Velvoite toimia vilpittömästi yhteistyössä yhteisön toimielinten kanssa

(EY 10 artikla)

Tiivistelmä

EY 10 artiklassa määrättyä lojaalin yhteistyön velvoitetta sovelletaan yleisesti, eikä se ole riippuvainen siitä, onko kyseessä oleva yhteisön toimivalta yksinomaista, eikä siitä, onko jäsenvaltioilla mahdollisesti oikeus tehdä sitoumuksia kolmansiin valtioihin nähden. Silloin, kun sopimuksessa pyritään sopimaan asiasta, joka osittain kuuluu yhteisön ja osittain sen jäsenvaltioiden toimivaltaan, on tärkeää taata tiivis yhteistyö viimeksi mainittujen ja yhteisön toimielinten välillä niin sopimusneuvottelujen aikana ja sopimusta tehtäessä kuin pantaessa sopimuksella asetettuja velvoitteita täytäntöön. Tämä yhteistyövelvoite perustuu vaatimukseen siitä, että yhteisön edustamisen on kansainvälisissä yhteyksissä oltava yhtenäistä.

Jäsenvaltioilla on erityisiä velvollisuuksia toteuttaa toimenpiteitä ja pidättäytyä niistä tilanteessa, jossa komissio on toimittanut neuvostolle ehdotuksia, joista muodostuu yhteisön yhteisen toiminnan lähtökohta, vaikka neuvosto ei niitä olekaan hyväksynyt. Tällaisissa olosuhteissa sillä, että jäsenvaltio tekee yksipuolisen ehdotuksen jonkin aineen sisällyttämiseksi pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevaan Tukholman yleissopimukseen, jolloin kyseinen jäsenvaltio siis irtautuu neuvostossa sovitusta yhteisestä strategiasta, vaikka – kun otetaan huomioon mainitulla yleissopimuksella perustetut elimet ja siinä määrätyt menettelyt – tällaisesta ehdotuksesta aiheutuu seurauksia unionille muun muassa oikeuksien käyttämisen osalta, loukataan lojaalin yhteistyön velvoitetta. Kyseisen yleissopimuksen määräysten mukaan näet unionin kaltaiset alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestöt eivät käytä äänioikeuttaan, jos jokin niiden jäsenvaltioista käyttää äänioikeuttaan, ja päinvastoin. Lisäksi silloin, kun tällaisen järjestön jäsenvaltioista yksi tai useampi on samoin kuin kyseinen järjestö tämän yleissopimuksen osapuoli, mainittu järjestö ja sen jäsenvaltiot eivät saa käyttää yleissopimukseen perustuvia oikeuksiaan päällekkäisesti.

Tällainen tilanne on omiaan vaarantamaan unionin ja sen jäsenvaltioiden kansainvälisen edustuksen yhtenäisyyden periaatteen sekä heikentämään niiden neuvotteluasemaa muihin kyseisen yleissopimuksen osapuoliin nähden.

Jäsenvaltio, joka tekee yksipuolisesti tällaisen ehdotuksen, ei noudata EY 10 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

(ks. 71, 73, 74, 91–93, 103 ja 104 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen toiselle henkilölle osoitetusta päätöksestä vain silloin, kun kyseinen päätös koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen. Päätös voi koskea erikseen muita kuin niitä, joille se on osoitettu, ainoastaan silloin, kun tämä päätös vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan näin ollen yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu.

Kun kyse on komission valtiontukiasiassa tekemästä päätöksestä, EY 88 artiklassa tarkoitetussa valtiontukien valvontamenettelyssä on erotettava toisistaan ensinnäkin kyseisen artiklan 3 kohdan mukainen tukien alustava tutkintavaihe, jonka tavoitteena on ainoastaan se, että komissio voi tehdä ensimmäiset päätelmänsä kyseisen tuen täydellisestä tai osittaisesta soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, ja toiseksi tämän saman artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tutkintavaihe. Perustamissopimuksen mukaan komissio on vasta viimeksi mainitussa vaiheessa, jolla tähdätään siihen, että komissio saa käyttöönsä kattavat tiedot kaikista asiaan liittyvistä seikoista, velvollinen kehottamaan niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa.

Silloin kun komissio toteaa EY 88 artiklan 2 kohdassa määrättyä muodollista tutkintamenettelyä aloittamatta tämän artiklan 3 kohdan perusteella tekemällään päätöksellä, että tuki soveltuu yhteismarkkinoille, niillä, joiden hyväksi kyseisen menettelyn tarjoamat menettelylliset takeet on annettu, on mahdollisuus saada aikaan se, että näitä takeita noudatetaan, vain, jos ne voivat saattaa tämän päätöksen yhteisöjen tuomioistuinten tutkittavaksi. Tämän perusteella kyseiset tuomioistuimet ottavat tutkittavaksi kanteen, jonka on nostanut EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu osapuoli, jota asia koskee, tällaisen päätöksen kumoamiseksi, jos kyseinen kantaja pyrkii kanteen nostamisella turvaamaan viimeksi mainittuun määräykseen perustuvat menettelylliset oikeutensa. Tällaisilla osapuolilla, joita asia koskee, tarkoitetaan henkilöitä, yrityksiä ja yhteenliittymiä, joiden etuihin tuen myöntäminen saattaa vaikuttaa, eli erityisesti tämän tuen saajan kanssa kilpailevia yrityksiä ja toimialajärjestöjä.

Ei ole poissuljettua, että työntekijöiden ammattijärjestö katsotaan EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi osapuoleksi, jota asia koskee, jos se osoittaa, että tuen myöntäminen saattaa vaikuttaa sen itsensä tai sen jäsenten intresseihin. Tämän ammattijärjestön on kuitenkin osoitettava oikeudellisesti riittävällä tavalla, että tuella saattaa olla konkreettinen vaikutus sen asemaan tai niiden jäsenten asemaan, joita se edustaa.

(ks. 28–33 kohta)
Asia C-415/07

Lodato Gennaro & C. SpA

vastaan

Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) ja SCCI

(Tribunale ordinario di Nocera Inferioren esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Valtion työllisyystuet — Työllisyystukien suuntaviivat — Alueellisia valtiontukia koskevat suuntaviivat — Asetus (EY) N:o 2204/2002 — Työpaikkojen luomisen käsite — Työpaikkojen määrän lisäyksen laskeminen”

Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 27.11.2008 I ‐ 2601

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 2.4.2009 I ‐ 2616

Tuomion tiivistelmä

Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille

(EY 87 artiklan 3 kohta; komission tiedonanto 95/C 334/04; komission tiedonanto 98/C 74/06)

Työllisyystukien suuntaviivoja, joiden nojalla työllisyystuet, jotka on tarkoitettu uusien työntekijöiden palkkaamiseen yrityksessä, voidaan todeta yhteismarkkinoille soveltuviksi, on tulkittava siten, että työpaikkojen määrän lisäyksen toteutumista selvitettäessä on verrattava palvelukseen ottamista edeltävän vuoden vuosityöyksikköjen keskiarvoa palvelukseen ottamista seuraavan vuoden vuosityöyksikköjen keskiarvoon.

Näitä tukia on tulkittava kiinteässä yhteydessä alueellisia valtiontukia koskeviin suuntaviivoihin, koska työpaikan luomisen käsite on yhteinen näille suuntaviivoille, joissa käsite määritellään niiden 17 tai 4.12 kohdassa viittauksin työpaikkojen nettolisäykseen suhteessa keskiarvoon tietyllä aikavälillä.

Alueellisia valtiontukia koskevissa suuntaviivoissa määritellään sitä vastoin yksityiskohtaisemmin toinen yrityksen työntekijämäärien vertailussa käytettävistä suureista sitä selvitettäessä, onko yritys todella toteuttanut työpaikkojen nettolisäyksen suhteessa keskiarvoon tietyllä aikavälillä. Ensin näiden suuntaviivojen 4.12 kohdassa arvioidaan nimittäin, että työpaikkojen luomisella tarkoitetaan tietyn yrityksen työpaikkojen määrän nettolisäystä suhteessa viiteaikavälin keskiarvoon, minkä vuoksi luotujen työpaikkojen lukumäärästä on siten vähennettävä samana aikana mahdollisesti vähentyneet työpaikat. Lisäksi näissä suuntaviivoissa olevassa alaviitteessä 33 todetaan, että työpaikkojen määrä vastaa vuosityöyksikköjen määrää, millä tarkoitetaan vuoden aikana kokopäivätoimisesti työllistettyjen henkilöiden määrää niin, että osa-aikaisesti tai kausiluonteisesti työskentelevät ”ovat vuosityöyksikön murto-osia”.

Tästä seuraa, että näiden suuntaviivojen mukaan työpaikkojen luomisella tarkoitetaan tietyn yrityksen kokoaikaisesti palvelukseen otettujen työntekijöiden nettolisäystä vuoden aikana (osa-aikainen työ ja kausiluonteinen työ lasketaan vuosityöyksikköjen murto-osina) suhteessa viiteaikavälin keskiarvoon. Näin ollen näiden suuntaviivojen mukaan työntekijämäärien ajallisessa vertailussa käytettävä toinen suure ei perustu yrityksen työntekijämäärään palvelukseen ottamishetkellä vaan työntekijöiden määrään vuosityöyksikköinä, eli yhden vuoden aikana.

(ks. 23, 25–27 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-140/07

Hecht-Pharma GmbH

vastaan

Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Lüneburg

(Bundesverwaltungsgerichtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Direktiivi 2001/83/EY — 1 artiklan 2 kohta ja 2 artiklan 2 kohta — Vaikutuksensa perusteella lääkkeenä pidettävän tuotteen käsite — Tuote, jonka vaikutukseen perustuvaa lääkeominaisuutta ei ole todettu — Vaikuttavan aineen annostuksen huomioon ottaminen”

Julkisasiamies V. Trstenjakin ratkaisuehdotus 19.6.2008 I ‐ 44

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 15.1.2009 I ‐ 72

Tuomion tiivistelmä

Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27, 2 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, ettei direktiiviä 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna, sovelleta tuotteeseen, jonka mahdollista lääkeominaisuutta sen vaikutuksen perusteella ei ole tieteellisesti todettu, vaikka sitä ei voida sulkea pois. (ks. 29 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27, 1 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että direktiivillä 2004/27 lääkkeen määritelmään tehdyistä muutoksista huolimatta kriteerit, jotka koskevat tuotteen käyttötapoja, sen levityksen laajuutta, tietoa, joka kuluttajilla on kyseistä tuotteesta, ja vaaroja, joita sen käytöllä voi olla, ovat edelleen merkityksellisiä ratkaistaessa sitä, kuuluuko tuote lääkkeen määritelmän alaan vaikutuksensa perusteella. (ks. 35 ja 37 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Vaikka vakiintuneen ratkaisukäytännön mukaisen komission päätöksen perustelut voidaan esittää tiivistäen, esimerkiksi viittaamalla tähän käytäntöön, komission on sitä vastoin nimenomaisesti selostettava päättelyään, jos sen päätös menee huomattavasti pidemmälle kuin aikaisemmat päätökset. Tilanne on näin valtiontuen takaisinperintää koskevan päätöksen osalta, jos komissio soveltaa korkoa korolle -menetelmää ja jos päätöksen tekohetkellä missään yhteisön oikeuden säännöksessä tai määräyksessä taikka yhteisöjen tuomioistuimen tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännössä ei ole täsmennetty, että takaisin perittävään tukeen sisältyvät korot on laskettava korkoa korolle -menetelmän mukaisesti, vaan kun päinvastoin tällainen koronlaskutapa oli ensimmäinen osoitus komission uudesta ja merkittävästä menettelytavasta.

Jos yhteisöjen tuomioistuin on muutoksenhaun yhteydessä toimivaltainen arvioimaan oikeudellista ratkaisua, joka on tehty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsitellyistä perusteista, sen on – sillä uhalla, että muutoksenhakumenettely muuten menettäisi huomattavan osan merkityksestään – oltava toimivaltainen myös arvioimaan niitä oikeudellisia seurauksia, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on päätynyt tällaisen ratkaisun johdosta ja jotka muodostavat niin ikään oikeudellisen kysymyksen ja joita asianosaiset eivät lisäksi välttämättä voi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käytävän menettelyn kuluessa ennakoida. Tästä seuraa, että muutoksenhakuvaiheessa esitetyllä valitusperusteella, joka kohdistuu oikeudelliseen seuraukseen, johon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on päätynyt siinä käsitellystä kanneperusteesta tekemänsä oikeudellisen ratkaisun johdosta, ei voida katsoa muutettavan oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

Tilanne on näin sellaisen komission esittämän valitusperusteen osalta, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on suhteellisuusperiaatteen vastaisesti kumonnut kokonaisuudessaan päätöksen, jolla valtiontuki määrätään takaisin perittäväksi, ainoastaan koron laskemista koskevien vaatimusten perusteella. Tällainen valitusperuste ei ole myöskään uusi vaatimus, joka olisi samaisen työjärjestyksen 113 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan nojalla jätettävä tutkimatta, koska komission ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämään vaatimukseen hylätä kanne sisältyy myös suppeampi vaatimus mahdollisesta osittaisesta hylkäämisestä.

(ks. 96–101 kohta)
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 17 artiklan 6 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa se, että jäsenvaltio soveltaa tämän direktiivin voimaantulon jälkeen yritysten ruokaloiden yritysten liikekumppaneille ja henkilökunnalle kokousten yhteydessä maksutta tarjoamiin aterioihin liittyviin kustannuksiin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoitusta, vaikka kyseistä rajoitusta ei direktiivin voimaantulon hetkellä tosiasiallisesti sovellettu mainittuihin kustannuksiin sellaisen hallinnollisen käytännön vuoksi, jonka mukaan kyseisten ruokaloiden tarjoamien palvelujen verotus perustui niiden omakustannushintaan, joka on raaka-aineiden hinta lisättynä näiden ruokien ja juomien valmistuksesta ja myynnistä sekä ruokaloiden hallinnosta aiheutuvilla palkkakuluilla, vastineena ostojen yhteydessä maksetun arvonlisäveron täydestä vähennysoikeudesta.

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 6 artiklan 2 kohtaa, jossa rinnastetaan arvonlisäverotuksen osalta vastikkeellisiin tavaraluovutuksiin tai palvelusuorituksiin eräät toimet, joista verovelvollinen ei saa mitään tosiasiallista vastiketta, on tulkittava siten, että tämä säännös ei kata vastikkeetonta ateriatarjoilua liikekumppaneille yritysten ruokaloissa näiden yritysten tiloissa pidettävien kokousten yhteydessä, silloin kun objektiivisen näytön perusteella käy ilmi – minkä tarkastaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä –, että nämä ateriat on tarjottu pelkästään liiketoimintaan liittyvässä tarkoituksessa. Toisaalta mainittua säännöstä sovelletaan lähtökohtaisesti siihen, että yritys tarjoaa tiloissaan vastikkeettoman aterian henkilökunnalleen, elleivät – minkä arvioiminen kuuluu myös ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle – yrityksen tarpeet, kuten kokousten yhtäjaksoisuuden ja sujuvuuden takaaminen, vaadi sitä, että työnantaja huolehtii aterioiden tarjoamisesta. Tältä osin on todettava, että aterioiden tarjoaminen työntekijöille tapahtuu lähtökohtaisesti henkilökohtaista käyttöä varten ja se perustuu heidän henkilökohtaiseen valintaansa, johon työnantaja ei osallistu, sen sijaan tietyissä erityisissä olosuhteissa aterioiden tarjoaminen työntekijöille ei tapahdu näiden henkilökohtaista käyttöä varten ja se suoritetaan tarkoituksessa, joka ei ole yritykselle kuulumaton. Työntekijöiden niistä saama henkilökohtainen hyöty vaikuttaa toissijaiselta yrityksen tarpeisiin nähden.

(ks. 57, 62 ja 65 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Yhdistetyt asiat C-200/07 ja C-201/07

Alfonso Luigi Marra

vastaan

Eduardo De Gregorio ja Antonio Clemente

(Corte suprema di cassazionen esittämät ennakkoratkaisupyynnöt)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Euroopan parlamentti — Lentolehtinen, joka sisältää Euroopan parlamentin jäsenen esittämiä herjauksia — Vaatimus saada korvaus henkisestä kärsimyksestä — Euroopan parlamentin jäsenten koskemattomuus”

Julkisasiamies M. Poiares Maduron ratkaisuehdotus 26.6.2008 I ‐ 7932

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 21.10.2008 I ‐ 7949

Tuomion tiivistelmä

Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa määrätään Euroopan parlamentin oikeudesta esittää huomautuksensa ennakkoratkaisupyynnöistä, jotka koskevat sen ja Euroopan unionin neuvoston ”yhteisesti” hyväksymiä säädöksiä. Kyseisessä määräyksessä ei siis nimenomaisesti anneta parlamentille oikeutta esittää huomautuksia sellaisissa asioissa, jotka koskevat Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehtyä pöytäkirjaa ja parlamentin työjärjestystä. On kuitenkin todettava, että koska kyseisessä 23 artiklassa annetaan parlamentille oikeus esittää kirjallisia huomautuksia asioissa, jotka koskevat säädöksen, jonka se on säätänyt yhdessä neuvoston kanssa, pätevyyttä tai tulkintaa, tällaisen oikeuden on sitäkin suuremmalla syyllä katsottava olevan sillä silloin, kun kyse on ennakkoratkaisupyynnöstä, joka koskee kyseisen toimielimen yksin antaman toimen, kuten työjärjestyksen, tulkintaa. (ks. 21 ja 22 kohta)

Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 9 artiklassa määrätään Euroopan parlamentin jäsenten tehtäviään hoitaessaan ilmaisemia mielipiteitä ja suorittamia äänestyksiä koskevan koskemattomuuden periaatteesta. Koska artiklassa ei viitata mitenkään kansalliseen oikeuteen, tämän koskemattomuuden laajuus on määritettävä pelkästään yhteisön oikeuden perusteella. Tällaista koskemattomuutta on pidettävä, koska sen tarkoituksena on suojata Euroopan parlamentin jäsenten ilmaisunvapautta ja riippumattomuutta, absoluuttisena koskemattomuutena, joka on esteenä oikeudenkäynneille, jotka koskevat parlamentaaristen tehtävien hoidossa ilmaistua mielipidettä tai suoritettua äänestystä. Näin ollen asiassa, joka on pantu vireille Euroopan parlamentin jäsentä vastaan tämän ilmaisemien mielipiteiden perusteella, kansallinen tuomioistuin on velvollinen hylkäämään kyseessä olevaa jäsentä vastaan esitetyn vaatimuksen, kun se katsoo, että jäsenellä on kyseisen pöytäkirjan 9 artiklassa määrätty koskemattomuus. Kansallisen tuomioistuimen ja Euroopan parlamentin nimittäin on noudatettava mainittua määräystä. Koska Euroopan parlamentti ei voi pidättää kyseistä koskemattomuutta, kansallisen tuomioistuimen on hylättävä kyseessä oleva vaatimus. (ks. 26, 27, 44 ja 46 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-253/07

Canterbury Hockey Club

ja

Canterbury Ladies Hockey Club

vastaan

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kuudes arvonlisäverodirektiivi — Vapautukset — Urheiluun osallistumiseen liittyvät palvelujen suoritukset — Urheiluun osallistuville henkilöille tarjottavat palvelujen suoritukset — Edellytykset, joiden täyttyessä palvelujen suoritukset, joita tarjotaan rekisteröimättömille yhdistyksille ja oikeushenkilöille, kuuluvat vapautuksen piiriin”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 16.10.2008 I ‐ 7824

Tuomion tiivistelmä

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset (Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan m alakohta) Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset (Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan m alakohta)
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/680, 33 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä valmisteverolle, joka kannetaan kaikista autojen myynneistä ennen niiden ensimmäistä rekisteröintiä kansallisella alueella.

EY 90 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä valmisteverolle, joka kannetaan kaikista autojen myynneistä ennen niiden ensimmäistä rekisteröintiä kansallisella alueella, sikäli kuin veron määrä, joka kannetaan jäsenvaltiosta tuotujen käytettyjen ajoneuvojen myymisestä, ylittää aikaisemmin veron käyttöön ottaneessa jäsenvaltiossa rekisteröityjen samankaltaisten ajoneuvojen myyntiarvoon sisältyvän saman veron jäännöksen määrän. Kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia, aiheutuuko kansallisesta lainsäädännöstä tällainen seuraus.

(ks. 39 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 4 artiklan 4 kohdan toinen alakohta on säännös, jonka soveltamisen edellytyksenä on, että jäsenvaltio kuulee etukäteen neuvoa-antavaa arvonlisäverokomiteaa ja antaa kansallista lainsäädäntöä, jossa mahdollistetaan se, että sellaisia maan alueelle sijoittautuneita henkilöitä ja erityisesti yhtiöitä, jotka ovat oikeudellisesti itsenäisiä mutta joilla on läheiset rahoitukselliset, taloudelliset ja hallinnolliset suhteet toisiinsa, voidaan lakata käsittelemästä arvonlisäveron osalta erillisinä verovelvollisina, jolloin niitä käsitellään yhtenä verovelvollisena, jolle yksin voidaan myöntää erillinen arvonlisäverotunniste ja jolla on tämän seurauksena yksin oikeus antaa arvonlisäveroilmoitukset. Jos neuvoa-antavaa arvonlisäverokomiteaa ei ole kuultu, kansallisella lainsäädännöllä, joka täyttää nämä edellytykset, olisi toteutettu täytäntöönpano kuudennen direktiivin 77/388 4 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa asetetun menettelyä koskevan edellytyksen vastaisesti.

(ks. 23 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)