ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Onko näin ollen katsottava, ottaen huomioon oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY kumoamisesta annetun 26.6.2013 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (2) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) 53 artikla ja kansallisen lainsäädännön kyseisen säännöksen kanssa yhteensopivat säännökset, ettei kyseinen säännös ole sovitettavissa yhteen 1 kohdassa mainittujen muiden Euroopan unionin oikeuden säännösten ja periaatteiden kokonaisuuden kanssa siten, että tutustumisoikeus voidaan myöntää hakemuksesta sen jälkeen, kun pankkilaitoksen toiminnan hallinnollinen lopettamismenettely on aloitettu, myös siinä tapauksessa, ettei tutustumispyyntöä esitetä yksinomaan pankkilaitoksen toiminnan hallinnollisessa lopettamismenettelyssä vaarantuneiden taloudellisten etujen turvaamiseksi tosiasiallisesti vireille pannun siviili- tai kauppaoikeudellisen menettelyn puitteissa vaan myös siinä tapauksessa, että tällainen pyyntö esitetään oikeusviranomaiselle, jolle valtio on antanut tehtäväksi turvata tutustumisoikeutta ja avoimuutta nimenomaan puolustautumis- ja kanneoikeuden suojaamiseksi, jotta olisi mahdollista arvioida ennalta, voidaanko tällainen siviili- tai kauppaoikeudellinen menettely käytännössä panna vireille, erityisesti mikäli kyseessä on sellaisen tallettajan pyyntö, joka on jo kärsinyt taakanjaon vaikutuksista siksi, että luottolaitos, jonne asianomainen oli tallettanut varansa, on maksukyvyttömyysmenettelyssä?
1)

Ensimmäisessä valitusperusteessa, joka jakautuu neljään osaan, Scuola Elementare Maria Montessori väittää, että SEUT 108 artiklaa, asetuksen (EY) N:o 659/1999 (2) 14 artiklan 1 kohtaa ja SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettua lojaalin yhteistyön periaatetta on rikottu ja sovellettu virheellisesti ja täytäntöönpanon mahdottomuutta koskevaa käsitettä on tulkittu virheellisesti, tosiseikkojen oikeudellinen luonnehdinta on virheellinen, osa näytöstä on otettu huomioon vääristyneellä tavalla ja perustelut ovat ristiriitaisia, koska unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että komissio ei ole tehnyt virhettä, kun se ei ole määrännyt Italian tasavaltaa perimään takaisin niihin verovapautuksiin liittyviä määriä, joita ei-kaupallisille yhteisöille on myönnetty kunnallista kiinteistöveroa (ICI) koskevassa säännöstössä tarkoitettuja erityisiä tarkoituksia varten ja joiden komissio on katsonut olevan lainvastaisia ja soveltumattomia sisämarkkinoille.
2)

Jos ensimmäisen kysymyksen a kohtaan vastataan kieltävästi: a) Onko Euroopan komission selittäviin huomautuksiin Euroopan unionin yhdistettyyn nimikkeistöön (EUVL 2015, C 76, s. 1) sisältyviä alanimikettä 6212 20 00 koskevia huomautuksia tulkittava siten, että housuliivit ”joustavat – – vain vähän leveyssuunnassa” vasta silloin, jos leveyssuuntainen joustavuus on selvästi vähäisempää kuin pituussuuntainen joustavuus? b) Jos toisen kysymyksen a kohtaan vastataan myöntävästi, minkä objektiivisten perusteiden avulla pituus- ja leveyssuuntaisen joustavuuden vertailu on tehtävä ja mitä arviointiperustetta siinä on käytettävä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (Chancery Division) (Patents Court) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 10.11.2016 – Merck Sharp & Dohme Corporation v. Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

(Asia C-567/16)

(2017/C 022/20)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Chancery Division) (Patents Court)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Merck Sharp & Dohme Corporation

Vastapuoli: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko vertailujäsenvaltion ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY (1) 28 artiklan 4 kohdan nojalla ennen peruspatentin voimassaolon päättymistä antaman menettelyn päättymistä koskevan ilmoituksen katsottava vastaavan lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta 6.5.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 469/2009 (2) (kodifioitu toisinto) (lisäsuojatodistusasetus) 3 artiklan b alakohdassa tarkoitettua voimassa olevaa lupaa saattaa tuote lääkkeenä markkinoille, niin että kyseisessä jäsenvaltiossa lisäsuojatodistusta hakenut on oikeutettu hakemaan lisäsuojatodistusta ja saamaan sellaisen menettelyn päättymistä koskevan ilmoituksen perusteella?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: onko ensimmäisessä kysymyksessä kuvailluissa olosuhteissa kyseisessä jäsenvaltiossa myönnetyn myyntiluvan puuttuminen lisäsuojatodistuksen hakemuspäivänä puutteellisuus, joka voidaan korjata lisäsuojatodistusasetuksen 10 artiklan 3 kohdan nojalla sen jälkeen, kun myyntilupa on myönnetty?

(1) EYVL 2001, L 311, s. 67.

(2) EUVL 2009, L 152, s. 1.
1.

Ensimmäinen valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se päätteli, että neuvoston päätöksen 2014/119/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna toisella muuttamispäätöksellä, 1 artiklan 1 kohtaan sisältyvä luetteloon merkitsemisperuste on yhteensopiva yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoitteiden kanssa, sellaisina kuin ne vahvistetaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklassa. Unionin yleinen tuomioistuin ei huomioinut, että väitettyjen valtion varojen väärinkäytön on vähintäänkin oltava syytetoimien tai muiden tuomioistuinmenettelyjen kohteena asianomaisessa maassa olosuhteissa, joissa – kuten tässä asiassa – on luotettavia todisteita siitä, että asianomaisessa maassa ei ole johdonmukaista ja riittävää näyttöä ihmisoikeuksien perusperiaatteiden tai oikeusvaltioperiaatteen noudattamisesta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Naczelny Sąd Administracyjny (Puola) on esittänyt 16.9.2016 – Caterpillar Financial Services Poland sp. z o.o. ja Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

(Asia C-500/16)

(2017/C 022/04)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Naczelny Sąd Administracyjny

Pääasian asianosaiset

Caterpillar Financial Services Poland sp. z o.o. ja Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko SEU [– –] 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut tehokkuuden ja vilpittömän yhteistyön sekä vastaavuuden periaatteet tai jokin muu merkityksellinen unionin oikeudessa vahvistettu periaate, kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen 17.1.2013 antamassaan tuomiossa BGŻ Leasing (C-224/11) tekemä tulkinta, esteenä arvonlisäveron alalla kansallisille säännöksille tai kansalliselle käytännölle, jotka estävät sellaisen liikamaksun palauttamisen, joka on syntynyt siksi, että maksettava arvonlisävero on kannettu unionin oikeuden vastaisesti, kun kansallisten viranomaisten menettelyn vuoksi verovelvollinen on voinut käyttää oikeuksiaan vasta verovelan vanhentumisajan päättymisen jälkeen?
a)

jos tarjoaja (muutoksenhakija) on saanut tiedon siitä, että jommankumman keskenään sidoksissa olevan tarjoajan (tarjoaja A) jättämä hinnaltaan alin tarjous on hylätty, ja siitä, että toinen tarjoaja (tarjoaja B) on valittu sopimuspuoleksi, ja kun otetaan huomioon muutkin olosuhteet, jotka liittyvät näihin tarjoajiin ja niiden osallistumiseen tarjouspyyntömenettelyyn [se, että (tarjoajien A ja B) hallintoelinten kokoonpano on sama; se, että niillä on sama emoyhtiö, joka ei osallistunut tarjouspyyntömenettelyyn; se, että tarjoajat A ja B eivät kertoneet keskinäisistä sidoksistaan hankintaviranomaiselle eivätkä antaneet lisäselvitystä näistä sidoksista muun muassa siksi, että niistä ei ollut esitetty tiedusteluja; se, että tarjoaja A esitti tarjouksessaan epäjohdonmukaisia tietoja siitä, olivatko ehdotetut kuljetusajoneuvot (jätteidenkeruukuorma-autot) EURO V -standardin mukaisia; se, että tarjoaja, joka jätti hinnaltaan alimman tarjouksen, joka hylättiin siinä todettujen puutteiden vuoksi, ei aluksi riitauttanut hankintaviranomaisen kyseistä päätöstä ja toiseksi teki asiaa alimmassa oikeusasteessa käsitelleen tuomioistuimen tuomiosta valituksen, jossa väitettiin muun muassa, että sen tarjouksen hylkääminen oli lainvastaista, jne.], eikä hankintaviranomainen ole ryhtynyt toimenpiteisiin minkään näiden olosuhteiden osalta, ovatko nämä olosuhteet sellaisenaan riittäviä peruste sille, että muutoksenhakuelin hyväksyy vaatimukset, joiden mukaan sen olisi todettava hankintaviranomaisen toiminta, joka ei takaa menettelyn avoimuutta ja objektiivisuutta, lainvastaiseksi, ilman, että se lisäksi velvoittaisi muutoksenhakijan esittämään konkreettista näyttöä siitä, että tarjoajat A ja B toimivat vilpillisesti?
1)

a) Kuuluuko [direktiivin 2002/92] (1) piiriin toiminta, jossa vakuutusedustajan tarkoituksena ei ole ollut todellisen vakuutussopimuksen aikaansaaminen? Onko sillä merkitystä, onko tällainen tarkoitus puuttunut jo ennen toiminnan aloittamista vai vasta toiminnan aloittamisen jälkeen? b) Onko sillä, että edustaja on harjoittanut fiktiivisen toiminnan rinnalla myös todellista vakuutusedustustoimintaa, merkitystä 1 a -kysymyksessä tarkoitetussa tilanteessa? c) Onko sillä, että toiminta on päällisin puolin vaikuttanut asiakkaan näkökulmasta katsottuna vakuutussopimusten tekemiseen liittyvältä valmistelevalta toiminnalta, merkitystä yhä 1 a -kysymyksessä tarkoitetussa tilanteessa? Onko asiakkaan käsityksellä, joka on perusteltu tai ei ole perusteltu ja joka koskee sitä, oliko kyse vakuutusedustuksesta, merkitystä?
I

Ensimmäinen valitusperuste: Asetuksen N:o 207/2009 (1) 7 artiklan 1 kohdan rikkominen – virheellisten arviointiperusteiden soveltaminen 1. Unionin yleinen tuomioistuin edellyttää virheellisesti, että ollakseen erottamiskykyinen tavaramerkin on poikettava merkittävästi alan yleisestä käytännöstä tai tavoista. Se soveltaa itse tavaran muodosta ilman sanaosaa tai graafista osaa muodostuvien kolmiulotteisten tavaramerkkien erottamiskykyä koskevaa arviointiperustetta, joka on tiukempi kuin tavallisia tavaramerkkejä koskeva arviointiperuste. Tätä tiukempaa arviointiperustetta ei olisi pitänyt soveltaa, koska rekisteröitäväksi haettu tavaramerkki on kaksiulotteinen tavaramerkki, joka sisältää graafisen osan. 2. Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen, kun se on perustanut päätelmänsä asiassa Storck v. SMHV, C-25/05 P, annettuun tuomioon (EU:C:2006:422). Kyseinen asia ei mitenkään ole rinnastettavissa nyt käsiteltävään asiaan, koska se koskee (pakattua) tavaraa, jossa ei ole mitään graafista osaa tai sanaosaa. 3. Se, että sovelletaan tiukempia sääntöjä kuin sana- ja kuviomerkkeihin sovellettavia sääntöjä, ei ole perusteltua myöskään siksi, että rekisteröitäväksi haetun tavaramerkin kattavuus on suppeampi kuin pelkän graafisen elementin rekisteröinnin kattavuus olisi. Soveltaessaan tiukempia sääntöjä unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, jonka mukaan (vain) tavaramerkkejä, joilta puuttuu erottamiskyky, ei voida rekisteröidä.
1.

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, jossa on kyseessä tosiseikkojen ja selvitysaineiston vääristäminen, ja on jättänyt noudattamatta perusteluvelvollisuutta siltä osin kuin kyse on väitteestä, jonka mukaan TQ:n ja GSW:n välillä oli rakenteellisia siteitä ennen vuotta 1996, on soveltanut virheellisesti ja/tai ultra vires tuomioistuinvalvontaa koskevaa toimivaltaansa ja on joka tapauksessa tukeutunut ilmiselvästi merkityksettömiin tosiseikkoihin ja/tai on luonnehtinut virheellisesti kyseiset tosiseikat osoitukseksi rakenteellisista siteistä ja on joka tapauksessa käyttänyt virheellisesti kilpailusääntöjen rikkomisesta vastuussa olevan käsitettä viitatessaan siihen, että TQ kuuluu Grupo Celsaan.
3.

Kolmas valitusperuste, jonka mukaan SEUT 4 artiklan 2 kohdan c alakohtaa ja 174 artiklaa on rikottu, koska SEUT 174 artiklan kolmannessa kohdassa mainitaan esimerkkejä niistä seikoista, jotka voivat aiheuttaa vakavan ja pysyvän väestöön liittyvän haitan ja joiden perusteena sille, että tiettyyn alueeseen on unionin koheesiopolitiikassa ”kiinnitettävä erityistä huomiota”.
2.

Erityisesti pankki on yksilöinyt kolme valitusperustetta, jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen suorittamaan pankin kanteen arviointiin liittyviä oikeudellisia virheitä: 1) unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 215 artiklan mukaisen ”tarvittavuuden” vaatimuksen tulkinnassa ja soveltamisessa (1. valitusperuste) 2) unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen todetessaan, että taloudellinen kauppasulku oli oikeasuhteinen, mikä puolestaan johti joukkoon muita erityisiä oikeudellisia virheitä (2. valitusperuste) 3) unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen todetessaan, että taloudellinen kauppasulku oli muiden Euroopan unionin yleisten oikeusperiaatteiden mukainen (3. valitusperuste).
1)

Sovelletaanko 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY (1) 1 artiklaa ja erityisesti sen [1 kohdan] b alakohtaa esillä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa kunnan täytäntöönpanoelimen päätöksen mukaisesti kunnallinen yritys (jonka ainoana osakkeenomistajana on kunta) puretaan, minkä jälkeen sen hoitamista toiminnoista vastaavat osittain kunta ja osittain toinen kunnallinen yritys (jonka toimialaa on muutettu tässä tarkoituksessa ja joka on niin ikään kunnan kokonaan omistama), eli voidaanko katsoa, että tällaisissa olosuhteissa on tapahtunut mainitussa direktiivissä tarkoitettu liikkeen luovutus?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 343/33

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (ulkomaalaisasioita käsittelevä hallintotuomioistuin) (Belgia) on esittänyt 5.7.2016 – H. F. v. Belgian valtio

(Asia C-366/16)

(2016/C 343/44)

Oikeudenkäyntikieli:hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (ulkomaalaisasioita käsittelevä hallintotuomioistuin)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: H. F.

Vastaaja: Belgian valtio

Ennakkoratkaisukysymys

Onko unionin oikeutta, erityisesti kansalaisuusdirektiivin 27 (1) artiklan 2 kohtaa, tarvittaessa luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 7 artiklan kanssa, tulkittava siten, että oleskeluoikeutta koskeva hakemus, jonka kolmannen maan kansalaisuuden omaava perheenjäsen on tehnyt tullakseen perheenyhdistämisen puitteissa sellaisen unionin kansalaisen luo, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ja asettautumiseen, voidaan evätä jäsenvaltiossa sellaisen uhkan vuoksi, jonka väitetään aiheutuvan pelkästään kyseisen perheenjäsenen oleskelusta yhteiskunnassa, kun kyseiseltä perheenjäseneltä on toisessa jäsenvaltiossa evätty pakolaisasema Geneven yleissopimuksen 1 artiklan F kohdan ja määritelmädirektiivin 12 (2) artiklan 2 kohdan mukaisesti, koska hän on ollut alkuperämaassaan tietyssä historiallis-yhteiskunnallisessa kontekstissa osallisena rikoksiin, missä yhteydessä kyseisen perheenjäsenen käyttäytymisestä oleskelujäsenvaltiossa johtuvan uhkan välittömyys ja todellisuus nojautuvat ainoastaan epäämispäätöstä koskevaan viittaukseen, ilman että tässä yhteydessä arvioidaan riskiä siitä, että rikollista toimintaa jatketaan oleskelujäsenvaltiossa?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77).

(2) Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9).
2)

Ensimmäiseen kysymykseen nähden toissijaisesti: Mikäli unionin tuomioistuin ratkaisee SEUT 267 artiklan kolmannen kohdan tulkintaa koskevan kysymyksen siten, että ennakkoratkaisupyynnön esittäminen on pakollista: ovatko Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 26 artikla – sisämarkkinat –, 49 artikla – sijoittautumisoikeus –, 56 artikla – palvelujen tarjoamisen vapaus – ja 63 artikla – pääomien vapaa liikkuvuus ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 16 artikla – elinkeinovapaus – sekä luottamuksensuojan yleinen periaate (joka ”kuuluu unionin perusperiaatteisiin”, kuten unionin tuomioistuin on todennut asiassa C-545/11 14.3.2013 antamassaan tuomiossa) esteenä sellaisen kansallisen lainsäädännön hyväksymiselle ja soveltamiselle (lain nro 220/2010 1 §:n 78 momentin b kohdan 4, 8, 9, 17, 23 ja 25 alakohta), jossa jo olemassa olevaa sopimusta täydentävällä asiakirjalla asetetaan (ilman mitään vaiheittaista sopeutumisaikaa) uusia vaatimuksia ja velvoitteita myös niille konsessionhaltijoille, joilla jo on laillisen pelitoiminnan sähköistä hallintaa koskeva konsessio?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 335/30

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Puola) on esittänyt 19.4.2016 – Aleksandra Kubicka

(Asia C-218/16)

(2016/C 335/39)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

Pääasian asianosainen

Valittaja: Aleksandra Kubicka

Ennakkoratkaisukysymys

Onko toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 [– –] 1 artiklan 2 kohdan k alakohtaa, 1 artiklan 2 kohdan l alakohtaa tai 31 artiklaa tulkittava siten, että ne sallivat sovellettavan perintölainsäädännön mukaisen esineoikeudellisen erityisjälkisäädöksen (legatum per vindicationem) esineoikeudellisten vaikutusten tunnustamisen epäämisen, jos kyseinen testamenttisaanto koskee sellaisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän omaisuuden omistusoikeutta, jonka laki ei tunne sellaista testamenttisaannon järjestelmää, jolla on välitön esineoikeudellinen vaikutus?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 335/38

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hof van Cassatie (kassaatiotuomioistuin) (Belgia) on esittänyt 24.6.2016 – Ömer Altun, Abubekir Altun, Sedrettin Maksutogullari, Yunus Altun, Absa NV, M. Sedat BVBA ja Alnur BVBA v. Openbaar Ministerie

(Asia C-359/16)

(2016/C 335/52)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hof van Cassatie (kassaatiotuomioistuin)

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Ömer Altun, Abubekir Altun, Sedrettin Maksutogullari, Yunus Altun, Absa NV, M. Sedat BVBA ja Alnur BVBA

Vastapuoli: Openbaar Ministerie

Ennakkoratkaisukysymys

Voiko jokin muu tuomioistuin kuin lähettävän jäsenvaltion tuomioistuin mitätöidä tai jättää huomiotta E 101 todistuksen, joka on annettu sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72 (1) 11 artiklan 1 kohdan nojalla, sellaisena kuin sitä sovellettiin ennen kyseisen asetuksen kumoamista sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen (EY) N:o 987/2009 (2) 96 artiklan 1 kohdalla, jos tuomioistuimen arvioitavaksi esitettyjen seikkojen nojalla voidaan todeta, että todistus on hankittu tai siihen vedotaan vilpillisin keinoin?

(1) (EYVL 1972, L 74, s. 1).

(2) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 987/2009 (EUVL 2009, L 284, s. 1).
—

Unionin tuomioistuimen on todettava, ettei Helleenien tasavalta ole noudattanut 22.2.2012 tehdyn komission päätöksen SA.26534 (C 27/10 ex NN 6/09), joka koskee Kreikan United Textiles SA:lle myöntämää valtiontukea, 2, 3 ja 4 artiklan eikä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kyseisen päätöksen täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä tai koska se ei ainakaan ole pitänyt komissiota ajan tasalla mainitun päätöksen 4 artiklan perusteella toteuttamistaan toimenpiteistä;
5.

Asetuksen N:o 1290/2005 31 artiklan 2 kohdan tulkintaa ja suhteellisuusperiaatetta koskeva oikeudellinen virhe, koska tuomiossa pidettiin mahdollisena sekä kiinteämääräisen oikaisun että kertaluonteinen rahoituskorjauksen samanaikaista toteuttamista samaan vuoden 2008 talousarvion budjettikohtaan. Virhe johtuu siitä, että asiakirjan AGRI-2005-64043-ES mukaan oikaisuja ei voida tehdä määriin, joita on jo oikaistu samoista syistä, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä hyväksytään molempien toteuttaminen vain, jos rahastolle aiheutuvaa riskiä ei voida kattaa yksinomaan analyyttisillä korjauksilla, ja että lopputulos on kohtuuton ja epäoikeudenmukainen, koska jos vain kiinteämääräistä oikaisua olisi sovellettu, vähennettävä määrä olisi ollut pienempi kuin molempien rahoitusoikaisutapojen yhdistämisestä seurannut vähennys.
4)

Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: onko Euroopan unionin oikeutta ja etenkin kolmannen ajokorttidirektiivin 2 artiklaa tai SEUT 18, 21, 45, 49 ja 56 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaisessa jäsenvaltiossa, jossa lopullinen ajokortti luovutetaan ajokortin hakijalle yleensä heti käytännön ajokokeen läpäisemisen jälkeen, annetulle säännöstölle, jonka mukaan moottoriajoneuvon kuljettaminen on hallinnollinen rikkomus, josta on säädetty hallinnollinen seuraamus, jos ajoneuvon kuljettajalla, jolle on myönnetty ajo-oikeus toisessa jäsenvaltiossa kolmannen ajokorttidirektiivin säännösten mukaisesti, ei ole ajon aikana mukanaan lopullista ajokorttia todisteena ajo-oikeudestaan, koska hänelle ei vielä ole myönnetty tällaista ajokorttia kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavan lopullisen ajokortin myöntämistä koskevan menettelyn erityispiirteiden vuoksi, joihin kuljettaja ei voi vaikuttaa, mutta jonka sijasta kuljettajalla on ajon aikana mukanaan virallinen todistus ajo-oikeuden saamisen edellyttämien vaatimusten täyttymisestä?
2)

Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko edellä mainittujen periaatteiden kanssa yhteensopiva sellainen säännös – kuten tasavallan presidentin asetuksen nro 633/1972 26 §:n 2 momentti, sellaisena kuin se oli voimassa ennen 28.12.2005 annetun lain nro 208 1 §:n 126 ja 127 momentilla tehtyjä muutoksia – jonka mukaan oikeus veron palautukseen edellyttää näyttöä sitä, että ensin on ryhdytty tuloksettomiksi osoittautuneisiin maksukyvyttömyystoimenpiteisiin, ja se on unionin jäsenvaltion oikeuskäytännön ja sen veroviranomaisten käytännön mukaan mahdollinen ainoastaan sen jälkeen, kun velallisen omaisuus on lopullisesti jaettu tai kun maksukyvyttömyysmenettely on lopullisesti päätetty, vaikka tällaiset toimenpiteet olisivat selvästi epätaloudellisia saatavan määrän, perinnän onnistumismahdollisuuksien ja maksukyvyttömyysmenettelyistä aiheutuvien kustannusten vuoksi, ja kun huomioon otetaan, että mainitut edellytykset saattavat täyttyä vasta vuosia maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisen jälkeen?
1)

Onko kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja -menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 604/2013 (1) oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin koskevia säännöksiä ja erityisesti asetuksen 27 artiklan 1 kohtaa sen johdanto-osan 19 perustelukappaleen valossa tulkittava siten, että turvapaikanhakija voi vedota siihen, että vastuu hakemuksen käsittelystä on siirtynyt pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle sen vuoksi, että siirrolle asetettu kuuden kuukauden määräaika (asetuksen N:o 6034/2013 29 artiklan 2 kohta ja 29 artiklan 1 kohta) on päättynyt? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: