Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Henkilöstökanne – Oikeussuojan tarve – Arviointikertomusta koskeva kumoamiskanne, jonka väliaikainen toimihenkilö on nostanut lopetettuaan tehtävissään – Oikeussuojan tarpeen säilyttäminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

2. Virkamiehet – Arviointi – Arviointikertomus – Perusteluvelvollisuuden laajuus

Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artikla; henkilöstösääntöjen 43 artikla)

3. Virkamiehet – Arviointi – Arviointikertomus – Arvioijien harkintavalta – Tuomioistuinvalvonnan rajat – Ilmeinen arviointivirhe – Todistustaakka

(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)

4. Virkamiehet – Arviointi – Arviointikertomus – Kuvailevien huomautusten ja numeerisen arvioinnin välttämätön yhdenmukaisuus – Kumoaminen vain ilmeisen epäyhdenmukaisuuden tapauksessa

(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)

1. Jotta kantaja voi pätevästi nostaa kanteen henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan nojalla, hänen on osoitettava, että hänellä on henkilökohtainen intressi riidanalaisen toimen kumoamiseen. Tällaista intressiä arvioidaan kanteen nostamisen ajankohtana ja sen on pysyttävä tuomioistuimen päätöksen lausumiseen asti lausunnon antamisen raukeamisen uhalla.

Arviointikertomus on keskeinen asiakirja toimielinten palveluksessa olevien henkilöiden arvioinnissa, koska sen avulla voidaan laatia arviointi virkamiehen tai toimihenkilön pätevyydestä, tuottavuudesta ja käytöksestä ja se on virkamiehen tai toimihenkilön esimiesten suorittama arvoarviointi siitä, millä tavalla virkamies tai toimihenkilö on suorittanut hänelle annetut tehtävät ja siitä, millä tavalla hän on käyttäytynyt yksikössä asianomaisen jakson aikana. Näin ollen jokaisella virkamiehellä on oikeus siihen, että hänen työtään arvioidaan oikeudenmukaisesti ja tasapuolisesti, ja tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden mukaisesti virkamiehelle on näin ollen joka tapauksessa myönnettävä oikeus riitauttaa hänestä laadittu urakehitystä koskeva kertomus sen sisällön perusteella tai siksi, ettei sitä ole laadittu henkilöstösäännöissä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti. Asian on oltava täten sellaisen toimihenkilön osalta, johon sovelletaan muuhun henkilöstöön sovellettavia palvelussuhteen ehtoja ja josta on laadittu arviointi.

Jotta arvioidaan entisen väliaikaisen toimihenkilön intressiä vaatia arviointikertomuksensa kumoamista, on otettava huomioon, onko hän virastossaan saavuttamansa työkokemus huomioon ottaen halukas palaamaan unionin palvelukseen. On otettava huomioon myös intressi, joka hänellä voi olla vedota tätä varten arviointikertomukseen, joka kattaa hänen viimeisen palvelusvuotensa väliaikaisena toimihenkilönä ja jossa ei ole sääntöjenvastaisuuksia. Lisäksi se seikka, että kyseisen henkilön palatessa unionin palvelukseen hänen urakehityksensä jatkuisi, on myös omiaan osoittamaan, että hänellä on tarve vaatia riidanalaisen arviointikertomuksen kumoamista.

(ks. 16, 17 ja 21 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: yhdistetyt asiat 81/74–88/74, Marenco ym. v. komissio, 29.10.1975, 6 kohta; asia C‑198/07 P, Gordon v. komissio, 22.12.2008, 42, 43 ja 45 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑49/91, Turner v. komissio, 18.6.1992, 24 kohta; asia T‑147/04, Ross v. komissio, 28.6.2005, 24 ja 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T‑80/09 P, komissio v. Q, 12.7.2011, 162 kohta; yhdistetyt asiat T‑118/11, T‑123/11 ja T‑124/11, Attey ym. v. neuvosto, 4.6.2012, 28 kohta

2. Unionin oikeusjärjestyksessä myönnettyihin takeisiin hallinnollisissa menettelyissä kuuluu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistettu hyvän hallinnon periaate ja muun muassa tämän 2 kohdan c alakohdassa oleva ilmaus ”hallinnon velvollisuus perustella päätöksensä”.

Asianomaiselle vastaisten päätösten perustelemista koskeva velvollisuus on unionin oikeuden keskeinen periaate, josta voidaan poiketa ainoastaan pakottavista syistä.

Arviointikertomuksen perusteluiden riittävyyden arvioimiseksi on otettava huomioon kaikki asianomaisen virkamiehen tai toimihenkilön tietoon saatetut tiedot eikä vain mainitussa kertomuksessa olevia tietoja.

(ks. 28–31 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑218/02, Napoli Buzzanca v. komissio, 29.9.2005, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; asia T‑404/06 P, ETF v. Landgren, 8.9.2009, 148 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T‑387/09, Applied Microengineering v. komissio, 27.9.2012, 76 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑4/10, Nastvogel v. neuvosto, 13.9.2011, 61 kohta; asia F‑46/11, Tzirani v. komissio, 11.7.2013, 136 kohta

3. Arvioijille on annettu laaja harkintavalta heidän arvioidessaan niiden henkilöiden työtä, joiden arviointi on heidän tehtävänään. Näin ollen unionin tuomioistuinten arviointikertomusten sisällön osalta harjoittamassa tuomioistuinvalvonnassa rajoitutaan tutkimaan menettelyn säännönmukaisuutta ja tosiseikkojen aineellista paikkansapitävyyttä sekä sitä, ettei asiassa ole tehty ilmeistä arviointivirhettä tai käytetty väärin harkintavaltaa. Virkamiestuomioistuimen tehtäviin ei kuulu sen tutkiminen, onko arvioijan arviointi virkamiehen tai toimihenkilön ammatillisista kyvyistä perusteltu silloin, kun se sisältää monitahoisia arvoarvostelmia, joita ei niiden luonteen vuoksi voida tarkistaa objektiivisesti.

Lisäksi valvonnan, jota unionin tuomioistuimet kohdistavat siihen, onko virkamiesten arvioinnissa tapahtunut ilmeinen arviointivirhe, on rajoituttava koskemaan sitä, onko hallintoviranomainen pitäytynyt sallituissa rajoissa kun otetaan huomioon ne keinot ja perusteet, joihin se on voinut perustaa arvionsa, ja ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisellä tavalla.

Näyttö, joka kantajan on esitettävä osoittaakseen, että hallinto on tehnyt tosiseikkojen arvioinnissa ilmeisen virheen, jonka perusteella arviointikertomus on kumottava, on oltava riittävää viemään uskottavuuden hallinnon tekemiltä arvioinneilta. Ilmeistä arviointivirhettä koskeva peruste on toisin sanoen hylättävä, jos kyseenalaistettua arviointia voidaan kantajan esittämistä seikoista huolimatta pitää totena tai pätevänä.

(ks. 39 ja 40 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 280/80, Bakke-d’Aloya v. neuvosto, 3.12.1981, 10 asia; asia C‑277/01 P, parlamentti v. Samper, 3.4.2003, 35 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑547/93, Lopes v. yhteisöjen tuomioistuin, 29.2.1996, 133 kohta; asia T‑380/94, AIUFFASS ja AKT v. komissio, 12.12.1996, 59 kohta; asia T‑289/03, BUPA ym. v. komissio, 12.2.2008, 221 kohta

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T‑175/09 P, neuvosto v. Stols, 16.12.2010, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; asia T‑281/11 P, Canga Fano v. neuvosto, 16.5.2013, 41 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑114/07, Wenning v. Europol, 29.9.2009, 111 kohta; asia F‑7/09, Faria v. SMHV, 23.2.2010, 44 kohta; asia F‑113/10, AT v. EACEA, 15.2.2012, 74 kohta; asia F‑109/11, Lebedef v. komissio, 12.12.2012, 61 kohta, josta on valitettu unionin yleiseen tuomioistuimeen asiassa T‑117/13 P

4. Arviointikertomukseen sisältyvien kuvailevien huomautusten tarkoitus on perustella kertomuksessa esitetyt analyyttiset arvioinnit. Nämä huomautukset ovat perustana arvioinnin laatimiselle, ja asianomainen virkamies tai toimihenkilö voi niiden avulla ymmärtää saamansa arvosanat. Koska huomautuksilla on ratkaiseva merkitys arviointikertomuksen laatimisessa, niiden on näin ollen oltava yhdenmukaisia annettujen arvosanojen kanssa, koska arviointia on pidettävä huomautusten numeerisena tai analyyttisenä ilmaisuna. Kun otetaan huomioon arvioijille annettu erittäin laaja harkintavalta, mahdollinen epäjohdonmukaisuus arviointikertomuksessa voi kuitenkin oikeuttaa kumoamaan kyseisen raportin vain, jos tämä epäjohdonmukaisuus on ilmeinen.

(ks. 41 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑28/06, Sequeira Wandschneider v. komissio, 13.12.2007, 109 ja 110 kohta; asia F‑68/10, Behnke v. komissio, 13.9.2011, 78 kohta