ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SEUT 45 artiklaa ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella annetun asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että rajatyöntekijän lapsella, joka voi saada välillisesti viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettuja sosiaalisia etuja, kuten esimerkiksi jäsenvaltion myöntämää opintotukea sellaisten työntekijöiden lapsille, jotka työskentelevät tai ovat työskennelleet kyseisessä valtiossa, on ymmärrettävä tarkoitettavan paitsi lasta, jolla on lapsi-vanhempisuhde kyseiseen työntekijään, myös mainitun työntekijän aviopuolison tai rekisteröidyn kumppanin lasta, kun mainittu työntekijä huolehtii kyseisen lapsen elatuksesta.

Viimeksi mainittu vaatimus ilmenee tosiasiallisesta tilanteesta, jota hallinnon ja tarvittaessa kansallisten tuomioistuimien on arvioitava, ilman, että niiden on tarpeen määrittää, minkä vuoksi rajatyöntekijä osallistuu opiskelijan elatukseen, tai esittää numeroin elatukseen osallistumisen täsmällistä laajuutta.

Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun asetuksen N:o 1612/68 10 artiklaa tulkittaessa on näet jo todettu, ettei kyseisessä säännöksessä tarkoitettu huollettavan perheenjäsenen asema edellytä oikeutta elatusapuun. Jos näin olisi, kyseisen säännöksen mukainen perheenyhdistäminen riippuisi kansallisista lainsäädännöistä, jotka ovat erilaisia joka maassa, mikä johtaisi siihen, ettei unionin oikeutta sovelleta yhdenmukaisesti. Asetuksen N:o 1612/68 10 artiklan 1 ja 2 kohtaa on siis tulkittu siten, että huollettavan perheenjäsenen asema ilmenee tosiasiallisesta tilanteesta. Kyse on perheenjäsenestä, jonka ylläpidosta työntekijä vastaa, eikä ole tarpeen määrittää, minkä vuoksi kyseiseen ylläpitoon on tarvetta, eikä pohtia sitä, kykeneekö asianomainen henkilö pitämään kyseisen perheenjäsenen tarpeista huolta tekemällä palkattua työtä. Tätä tulkintaa edellyttää periaate, jonka mukaan säännöksiä, joilla vahvistetaan työntekijöiden vapaa liikkuvuus, joka muodostaa yhden Euroopan unionin perusteista, on tulkittava laajasti.

Tällaista tulkintaa sovelletaan myös silloin, kun kyse on rajatyöntekijän osallistumisesta aviopuolisonsa tai tunnustetun kumppaninsa lasten elatukseen.

Rajatyöntekijän huollettavana olevan rajatyöntekijän perheenjäsenen asema voi siis ilmetä silloin, kun se koskee kyseisen työntekijän aviopuolison tai tunnustetun kumppanin lapsen tilannetta, sellaisista objektiivisista seikoista, kuten siitä, että kyseisellä työntekijällä ja opiskelijalla on yhteinen kotipaikka.

(ks. 58–60 ja 64 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-144/15

Staatssecretaris van Financiën

vastaan

Customs Support Holland BV

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteinen tullitariffi — Yhdistetty nimikkeistö — Nimikkeet 2304, 2308 ja 2309 — Soijavalkuaistiivisteen luokitteleminen”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 3.3.2016

Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Soijavalkuaistiiviste, jota käytetään ainesosana erittäin nuorille vasikoille tarkoitetuissa rehuseoksissa – Luokitteleminen yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2309

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 948/2009, liitteessä I oleva nimike 2309)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I esitettyä yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 948/2009, on tulkittava siten, että soijavalkuaistiiviste, jota käytetään ainesosana erittäin nuorille vasikoille tarkoitetuissa rehuseoksissa, kuuluu mainitun nimikkeistön nimikkeeseen 2309.

Yhdistetyn nimikkeistön nimikkeessä 2309 tarkoitetulla ”valmisteella” on katsottava tarkoitettavan joko tuotteen valmistamista tai sen sekoittamista muihin tuotteisiin. Jotta tuote voi kuulua yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2309, sen on vielä sovelluttava ainoastaan eläinten ruokintaan ja oltava lopullisesti käsiteltyä tai seurausta eri aineiden sekoittamisesta. Yhdistetyn nimikkeistön 23 ryhmän 1 huomautuksen mukaan yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2309 kuuluvat muualle kuulumattomat tuotteet, jollaisia käytetään eläinten ruokintaan ja jotka on saatu käsittelemällä kasvi- tai eläinaineita siinä määrin, että ne ovat menettäneet alkuperäisen aineen olennaiset ominaisuudet, lukuun ottamatta kasvijätteitä, kasviperäisiä jätetuotteita ja tällaisessa käsittelyssä syntyneitä sivutuotteita.

Jotta soijavalkuaistiiviste voi kuulua yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2309, sen on lisäksi oltava seurausta prosessista, jonka johdosta se on menettänyt sen alkuperäisen kasviaineen olennaiset ominaisuudet, josta se on valmistettu. Soijarouheen, josta kyseessä oleva tuote saadaan, valmistusmenetelmä noudattaa tiettyä eläintuotetta koskevia tavoitteita, koska menetelmällä pyritään luomaan valkuaistiiviste, jota erittäin nuoret vasikat voivat syödä, erotuksena soijarouheesta. Näin ollen tällaisen tuotteen objektiiviset ominaispiirteet ja ominaisuudet ja erityisesti soijarouheen eräiden ainesosien tarkoituksellinen poistaminen tai vähentäminen, jotta kyseinen tuote soveltuu sisällytettäväksi tietyn tyyppisten eläinten ruokintaan, mahdollistavat sen, että kyseisen tuotteen voidaan katsoa täyttävän edellytykset sen luokittelemiseksi yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2309.

(ks. 36, 38, 40, 41 ja 49 kohta sekä tuomiolauselma)
65

Todettakoon lopuksi, että unionin yleistä tuomioistuinta ei voida moittia siitä, että se olisi jättänyt selvittämättä sen, olivatko vuoden 2006 asetuksessa vahvistetut alennukset valikoivia siksi, että niillä olisi suosittu tiettyjä Lyypekin lentoasemaa käyttäviä yrityksiä muiden samaa lentoasemaa käyttävien lentoyhtiöiden kustannuksella. Näin on siksi, että vaikka riidanalaisessa päätöksessä on, kuten komissio on esittänyt, kuvattu kyseiset alennukset ja tehty niistä alustava oikeudellinen luonnehdinta, tämä koskee ainoastaan SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun edun olemassaoloa, ja tämän valikoivuutta koskevan päätöksen perustelut perustuvat ainoastaan siihen toteamukseen, että kyseessä olevista eduista pääsivät osallisiksi vain Lyypekin lentoasemaa käyttävät lentoyhtiöt. Unionin yleinen tuomioistuin on siis tutkiessaan Lyypekin kaupungin esittämää kanneperustetta, jonka mukaan komissio on valikoivuusedellytystä arvioidessaan rikkonut SEUT 107 artiklan 1 kohtaa, perustellusti lausunut päätöksen laillisuudesta vain niiden syiden osalta, joihin tämä arvio perustui.
68

Koska Ruotsin kuningaskunta on hävinnyt asian ja komissio on vaatinut sen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut, kyseinen jäsenvaltio on velvoitettava korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
60

Näin on myös kolmannessa maassa lyödyllä WaarborgHollandin leimalla varustettujen sellaisten jalometallien osalta, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen unionissa ja joita ennen niiden vientiä Tšekin tasavaltaan on pidetty laillisesti kaupan sellaisen jäsenvaltion alueella, joka Tšekin tasavallan tavoin on päättänyt hyväksyä vain sen, että sen oma tarkastuslaitos tai omat tarkastuslaitokset tai muut elimet, jotka se on akkreditoinut lyömään tämän jäsenvaltion tarkastusleimat jalometalleihin, lyövät kyseiset leimat kolmannen maan alueella. Tällaisessa tilanteessa on katsottava, että tällaisen jäsenvaltion suorittama tarkastus kyseisten jalometallien sen alueella kaupan pitämisen yhteydessä tyydyttää Tšekin tasavallan tarpeet, koska tässä tapauksessa molemmat jäsenvaltiot noudattavat toisiaan vastaavia kuluttajansuojan tasoja.
31

Komissio, joka viittaa 27.2.2007 annettuun tuomioon Segi ym. v. neuvosto (C‑355/04 P, EU:C:2007:116, 51–54 kohta) ja 24.6.2014 annettuun tuomioon parlamentti v. neuvosto (C-658/11, EU:C:2014:2025, 70 kohta), väittää, että SEU 24 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan viimeinen virke ja SEUT 275 artiklan ensimmäinen kohta eivät merkitse sitä, että kaikki YUTP:n yhteydessä toteutetut toimet jäävät automaattisesti unionin tuomioistuinten toimivallan ulkopuolelle. Koska unionin tuomioistuimen toimivallan rajoittaminen YUTP:n alalla on poikkeus SEU 19 artiklassa määrätystä yleisestä toimivaltasäännöstä, sitä on tulkittava suppeasti. Tulkinta, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole toimivaltainen ja jonka unionin yleinen tuomioistuin on omaksunut pelkästään sillä perusteella, että EU-sopimuksen V osaston 2 luvun nojalla toteutetulla toimella perustettu elin on tehnyt riidanalaiset päätökset, on mainittujen perussopimusten määräysten sanamuodon, systematiikan ja tavoitteiden vastainen.
99

Lopuksi on komission väitteen mukaisesti otettava huomioon tämän tuomion 93 kohdassa mainittujen tuomioiden, joissa on todettu, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut yhdyskuntajätevesien käsittelyä koskevia velvoitteitaan, suuri määrä. Jäsenvaltion säännöstenvastaisen menettelyn toistuvuus on erityisen sopimatonta, kun se tapahtuu sellaisella alalla, jolla vaikutukset ihmisten terveyteen ja ympäristöön ovat erityisen merkittäviä. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 89 kohdassa, jäsenvaltion säännöstenvastaisen toiminnan toistuminen tietyllä alalla voi viitata siihen, että vastaavien unionin oikeuden rikkomisten tulevan toistumisen tehokas estäminen voi edellyttää varoittavan toimenpiteen, kuten kiinteämääräisen hyvityksen määräämisen, toteuttamista (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2012, komissio v. Irlanti, C-279/11, EU:C:2012:834, 70 kohta).
17

Direktiivin 2014/40 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Poltettavaksi tarkoitettuja tupakkatuotteita koskevat yleisvaroitukset ja tiedotusviesti”, säädetään seuraavaa: ”1. Kussakin poltettavaksi tarkoitettujen tupakkatuotteiden vähittäismyyntipakkauksessa ja mahdollisessa myyntipäällyksessä on oltava jompikumpi seuraavista yleisvaroituksista: ’Tupakointi tappaa – lopeta nyt’ tai ’Tupakointi tappaa’. Jäsenvaltioiden on säädettävä, kumpaa ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua yleisvaroitusta on käytettävä. 2. Kussakin poltettavaksi tarkoitetun tupakkatuotteen vähittäismyyntipakkauksessa ja mahdollisessa myyntipäällyksessä on oltava seuraava tiedotusviesti: ’Tupakansavussa on yli 70 tunnetusti syöpää aiheuttavaa ainetta’. 3. Savukepakkauksissa ja kääretupakan suorakulmaisissa pakkauksissa yleisvaroituksen on näyttävä vähittäismyyntipakkauksen jonkin sivupinnan alaosassa ja tiedotusviestin on näyttävä toisen lateraalipinnan alaosassa. Näiden terveysvaroitusten on oltava vähintään 20 mm leveitä. Saranoidulla läppäkannella varustetuissa kovissa savukerasioissa, joita avatessa rasian sivupinta jakautuu kahtia, yleisvaroituksen ja tiedotusviestin on kokonaisuudessaan näyttävä jakautuvan pinnan tilavammassa osassa. Yleisvaroituksen on näyttävä myös yläosan pinnan sisäpuolella, joka on näkyvissä pakkauksen ollessa avattuna. Tämän tyyppisen rasian sivupintojen korkeuden on oltava vähintään 16 mm. Pussimaisissa pakkauksissa markkinoidun kääretupakan yleisvaroituksen ja tiedotusviestin on näyttävä niillä pinnoilla, joilla nämä terveysvaroitukset varmasti näkyvät kokonaan. Kääretupakan lieriömäisissä pakkauksissa yleisvaroituksen on näyttävä kannen ulkopinnassa ja tiedotusviestin kannen sisäpinnassa. Sekä yleisvaroituksen että tiedotusviestin on katettava 50 prosenttia siitä pinnasta, jolle ne painetaan. – –”
26

Kansallinen tuomioistuin pyrkii kysymyksellään selvittämään, onko SEUT 63 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan kotimaisesta yhtiöstä saatuja osinkoja verotetaan lähdeverolla silloin, kun osingot on maksettu ulkomaiselle eläkerahastolle, kun taas tilanteessa, jossa osingot on maksettu kotimaiselle eläkerahastolle, osinkoihin kohdistuu kiinteämääräisesti määritettävä fiktiivisen tuoton perusteella laskettu vero, jonka tarkoituksena on ajan kuluessa vastata kaikkien pääomatulojen tavanomaista verotusta.
26

Niinpä on todettava, että kun otetaan huomioon se, että unionin tuomioistuin on jo katsonut, että direktiivin 2000/78 2 artiklaa ja 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä nyt käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössä tarkoitetun kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan yksin sen vuoksi, että työntekijöillä on oikeus vanhuuseläkkeeseen, jota heidän työnantajansa maksaa sen eläkejärjestelmän nojalla, johon työntekijät ovat liittyneet ennen kuin he ovat täyttäneet 50 vuotta, he eivät voi saada irtisanomiskorvausta, jonka tarkoituksena on tukea yli 12 vuotta yrityksen palveluksessa olleiden työntekijöiden työhön paluuta (tuomio Ingeniørforeningen i Danmark, C‑499/08, EU:C:2010:600, 49 kohta), sama pätee yhdenvertaisen kohtelun perusperiaatteeseen, josta ikään perustuvan syrjinnän kiellon yleinen periaate on vain erityinen ilmaus.
71

Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 80/987 on tulkittava siten – tämän rajoittamatta kyseisen direktiivin 1 artiklan 2 kohdan mahdollista soveltamista –, että jäsenvaltiossa asuvien merimiesten, jotka yhtiö, jonka sääntömääräinen kotipaikka on kolmannessa valtiossa mutta jonka tosiasiallinen kotipaikka on edellä mainitussa jäsenvaltiossa, on ottanut palvelukseen kyseisessä jäsenvaltiossa sellaisen työsopimuksen mukaisesti, jonka mukaan sopimukseen sovelletaan kyseisen kolmannen valtion oikeutta, jotta nämä työskentelisivät työntekijöinä kyseisen yhtiön omistamalla risteilyaluksella, joka käyttää kyseisen kolmannen valtion lippua, on voitava sen jälkeen, kun kyseinen yhtiö on asetettu konkurssiin asianomaisen jäsenvaltion tuomioistuimessa kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavan oikeuden mukaisesti, saada direktiivissä säädettyä suojaa heillä kyseiseltä yhtiöltä olevien maksamattomien palkkasaatavien osalta.
Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna 8.1.1999 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 46/1999, 143 artiklan 1 kohdan h alakohtaa on tulkittava siten, että ostajana olevan luonnollisen henkilön ja myyjänä olevan oikeushenkilön, jonka sisällä ostajan sukulaisella on todellista valtaa vaikuttaa mainittujen tavaroiden kauppahintaan ostajan eduksi, on katsottava olevan keskenään yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 19.12.1996 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 82/97, 29 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetussa etuyhteydessä.
5

Direktiivin 76/207 6 artiklaa on muutettu direktiivillä 2002/73 seuraavasti: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän direktiivin mukaisten velvoitteiden täytäntöönpanoon tarkoitetut oikeudelliset ja/tai hallinnolliset menettelyt, mukaan lukien jäsenvaltioiden aiheellisina pitämät sovittelumenettelyt, ovat – myös sen työsuhteen päätyttyä, jossa syrjinnän väitetään tapahtuneen – kaikkien niiden henkilöiden käytettävissä, jotka katsovat tulleensa kohdelluiksi väärin sen vuoksi, että heihin ei ole sovellettu tasa-arvoisen kohtelun periaatetta. 2. Jäsenvaltioiden on otettava kansallisessa oikeusjärjestyksessään käyttöön tarvittavat toimenpiteet, joilla varmistetaan tosiasiallinen ja tehokas korvaus tai, jos jäsenvaltiot niin päättävät, hyvitys 3 artiklan vastaisen syrjinnän kohteeksi joutuneelle henkilölle aiheutuneista menetyksistä ja vahingoista tavalla, joka on varoittava ja oikeasuhteinen kärsittyyn vahinkoon nähden. Tällaiselle korvaukselle tai hyvitykselle ei voida ennalta vahvistaa enimmäismäärää, paitsi tapauksissa, joissa työnantaja pystyy näyttämään, että hakija on kärsinyt tässä direktiivissä tarkoitetun syrjinnän johdosta vahinkoa ainoastaan siitä, että hänen työhakemustaan ei ole otettu huomioon. – –”
33

Kolmanneksi pääasioiden kantajat eivät voi myöskään nojautua unionin tuomioistuimen käsirahana maksettujen rahamäärien arvonlisäverottomuudesta antamaan oikeuskäytäntöön. Pääasioiden tapauksessa ensinnäkin lennolle saapumattoman matkustajan maksama hinta vastaa maksettavana olevan hinnan kokonaismäärää. Toiseksi myynti on saatettu päätökseen ja se on lopullinen silloin, kun matkustaja on maksanut lipun hinnan ja lentoyhtiö on vahvistanut, että matkustajalle on varattu paikka lennolle. Lisäksi on huomattava, että lentoyhtiöt varaavat itselleen oikeuden myydä käyttämättömän palvelun uudelleen toiselle matkustajalle ilman, että niillä olisi velvollisuutta palauttaa hintaa ensimmäiselle asiakkaalle. Näin ollen vahingonkorvauksen myöntämiselle ei olisi perusteita, koska vahinkoa ei ole syntynyt.
6

Kyseisen direktiivin 2 c artiklassa, jonka otsikkona on ”Muutoksenhakua koskevat määräajat”, säädetään seuraavaa: ”Jos jäsenvaltio säätää, että direktiivin [2004/18] soveltamisalaan kuuluvien sopimuksentekomenettelyjen yhteydessä tehtyihin tai niitä koskeviin hankintaviranomaisten päätöksiin on haettava muutosta tietyn määräajan kuluessa, kyseisen määräajan on oltava vähintään 10 kalenteripäivää sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintaviranomaisen päätös on lähetetty tarjoajalle tai ehdokkaalle, kun käytetään telekopiota tai sähköistä muotoa, tai, kun käytetään muita viestintätapoja, kyseisen määräajan on oltava joko vähintään 15 kalenteripäivää sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintaviranomaisen päätös on lähetetty tarjoajalle tai ehdokkaalle tai vähintään 10 kalenteripäivää sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintaviranomaisen päätös on vastaanotettu. Kullekin tarjoajalle tai ehdokkaalle lähetettävässä ilmoituksessa hankintaviranomaisen päätöksestä on oltava liitteenä yhteenveto asiaa koskevista perusteluista. Haettaessa muutosta tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin päätöksiin, joista ei ole tarpeen lähettää erityistä ilmoitusta, määräaika on vähintään 10 kalenteripäivää kulloinkin kyseessä olevan päätöksen julkaisemisesta.”
18

Tältä osin on lisättävä, että GmbHG:n 64 §:n 2 momentin ensimmäistä virkettä on luettava yhdessä sen 1 momentin kanssa, jossa säädetään lähinnä, että jos yhtiö on maksukyvytön tai ylivelkaantunut, sen edustuselimen jäsenten on ilman tuottamuksellista viivyttelyä, kuitenkin viimeistään kolmen viikon kuluessa maksukyvyttömyyden tai ylivelkaantumisen alkamisesta, tehtävä hakemus maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamiseksi. GmbHG:n 64 §:n 2 momentin ensimmäisen virkkeen nojalla on siten mahdollista muun muassa asettaa maksukyvyttömän tai ylivelkaantuneen yhtiön toimitusjohtaja, joka ei ole hakenut maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista GmbHG:n 64 §:n 1 momentin vastaisesti, henkilökohtaiseen vastuuseen. Kun tällainen menettely on aloitettu, maksukyvyttömän yhtiön pesänhoitajan tehtävänä – eikä yleensä enää yhtiön toimitusjohtajan tehtävänä – on nimittäin suorittaa taikka sallia maksut kyseisen yhtiön puolesta. Tästä seuraa, ettei GmbHG:n 64 §:n 2 momentin ensimmäisestä virkkeestä lähinnä seuraavaa seuraamusta voida soveltaa, jos maksukyvyttömän yhtiön toimitusjohtaja on noudattanut GmbHG:n 64 §:n 1 momentissa säädettyä velvollisuutta.
75

On kuitenkin muistutettava, että SEUT 261 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 31 artiklassa tarkoitettu täyden harkintavallan käyttö ei vastaa viran puolesta suoritettavaa valvontaa, ja korostettava, että menettely unionin tuomioistuimissa on kontradiktorista. Lukuun ottamatta oikeusjärjestyksen perusteisiin pohjautuvia perusteita, jotka unionin yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen on tutkittava viran puolesta, kantajan on esitettävä riidanalaista päätöstä koskevat kanneperusteet ja todisteet niiden tueksi (ks. tuomio Telefónica ja Telefónica de España v. komissio, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 213 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69

Kaiken edellä esitetyn perusteella neljänteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1393/2007 16 artiklaa on tulkittava siten, että kun tämän artiklan soveltamisedellytykset täyttyvät, ei ole selvitettävä tapauskohtaisesti, että muun kuin oikeudenkäyntiin liittyvän asiakirjan tiedoksiannon vaikutukset ulottuvat rajojen yli ja se on tarpeen sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi.
20

Sø- og Handelsretten päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Mitä suuntaviivoja on sovellettava ratkaistaessa, rikkooko määräävässä asemassa olevan yrityksen soveltama alennusjärjestelmä, johon kuuluu vakioitu volyymiraja ja jolla on ennakkoratkaisupyynnön 10 ja 11 kohdassa mainitut ominaispiirteet, EY 82 artiklassa määrättyä määräävän markkina-aseman väärinkäytön kieltoa? Unionin tuomioistuinta pyydetään vastauksessaan selventämään, mikä merkitys arvioinnissa on sillä, onko alennusjärjestelmän volyymirajat vahvistettu siten, että alennusjärjestelmää sovelletaan valtaosaan markkinoilla olevista asiakkaista. Unionin tuomioistuinta pyydetään vastauksessaan selventämään lisäksi, mikä merkitys – jos mitään – määräävässä asemassa olevan yrityksen hinnoilla ja kustannuksilla (ns. yhtä tehokkaan kilpailijan kriteeri (as efficient competitor test)) on arvioitaessa tällaista alennusjärjestelmää EY 82 artiklan perusteella. Samalla unionin tuomioistuinta pyydetään selventämään, mikä merkitys tässä yhteydessä on markkinoiden ominaispiirteillä ja siis voiko esimerkiksi markkinoiden ominaispiirteiden perusteella olla perusteltua, että markkinat sulkeva vaikutus osoitetaan muilla tutkimuksilla ja analyyseillä kuin ns. yhtä tehokkaan kilpailijan kriteerillä [(ks. ohjeista komission ensisijaisista täytäntöönpanotavoitteista sovellettaessa EY:n perustamissopimuksen 82 artiklaa yritysten määräävän aseman väärinkäyttöön perustuvaan markkinoiden sulkemiseen annetun komission tiedonannon (EUVL 2009, C 45, s. 7) 24 kohta)]. 2) Kuinka todennäköinen ja vakava alennusjärjestelmän, jolla on ennakkoratkaisupyynnön 10 ja 11 kohdassa mainitun kaltaiset ominaispiirteet, kilpailua rajoittavan vaikutuksen on oltava, jotta EY 82 artikla tulee sovellettavaksi? 3) Kun otetaan huomioon ensimmäiseen ja toiseen ennakkoratkaisukysymykseen annetut vastaukset: Mitä erityisiä olosuhteita kansallisen tuomioistuimen on ennakkoratkaisupyynnössä kuvattujen kaltaisissa olosuhteissa (markkinoiden ja alennusjärjestelmän ominaispiirteet) otettava huomioon arvioidessaan, onko alennusjärjestelmällä konkreettisesti sellainen markkinat sulkeva vaikutus, joka merkitsee EY 82 artiklan soveltamisalaan kuuluvaa väärinkäyttöä, tai voiko sillä olla tällainen vaikutus? Edellytetäänkö tässä yhteydessä, että markkinat sulkeva vaikutus on merkittävä?”
(i)

– – noudattaa palkkojen ja korvausten alalla voimassa olevaa lainsäädäntöä, etenkin luottolaitoksiin sovellettavia palkkarajoituksia koskevia säännöksiä samoin kuin rajoituksia, joita voi seurata siitä, että yksikkö tai konserni on hallituksen määräysvallassa – – Hallitus sitoutuu myös takaamaan julkisten varojen mahdollisimman tehokkaan käytön korvauksiin ja palkkoihin liittyvissä kysymyksissä kuninkaan asetuksen 24/2012 taustalla olevien periaatteiden mukaisesti. Hallituksen on siis valvottava, että rakenneuudistusprosessi on hyvin tiukka niin, että irtisanomiskorvaukset ovat lähellä lakisääteistä vähimmäismäärää, mutta että joustovaraa jää jonkin verran, jotta vältytään prosessin viivästymiseltä; hallituksen on myös harkittava tarvittaessa ehdottavansa yleisten kulujen ja henkilöstökulujen karsimista, jos tuloslaskelma ei kehity tyydyttävästi.
31

On kuitenkin niin, että siltä osin kuin asianomaisen kolmannen maan kansalaisen tilanne, joka on johtanut maastapoistamiseen ennen uutta laitonta tuloa jäsenvaltion alueelle, kuului direktiivin 2008/115 soveltamisalaan, pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen rikosoikeudellisen seuraamuksen määrääminen on sallittua vain sillä edellytyksellä, että kyseiselle kansalaiselle asetettu maahantulokielto on mainitun direktiivin 11 artiklan mukainen, minkä selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana.