YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

17 päivänä joulukuuta 1997

Asia T-159/95

Luigia Diicot ym.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Sisäinen kilpailu siirtymisestä ura-alueelta C ura-alueelle B — Valintalautakunnan päätös, jossa todetaan hakijoiden epäonnistuneen suullisessa kokeessa — Valituksen ja kanteen vastaavuus — Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaate — Syrjintäkiellon periaate — Perusteluvelvollisuuden ulottuvuus — Valintalautakunnan tekemä arviointi”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-1035

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan kumoamaan sisäisen kilpailun KOM/B/9/93 valintalautakunnan päätökset, joissa kantajille on annettu mainitun kilpailun suullisesta kokeesta kilpailuilmoituksessa edellytetyn vähimmäispistemäärän alittava arvosana, jolloin heitä ei ole otettu soveltuvien hakijoiden luetteloon.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantajat ovat komission virkamiehiä ura-alueella C, ja he ovat osallistuneet sisäiseen kilpailuun KOM/B/9/93, jonka avulla oli mahdollista siirtyä ura-alueelta C ura-alueelle B; kilpailun tarkoituksena oli laatia luettelo soveltuvista apulaishallintoavustajista hoitamaan esimiesten valvonnassa ura-alueen B palkkaluokkiin 5 ja 4 kuuluvia täytäntöönpanotehtäviä, joihin kuuluvat tavanomaiset toimistotyöt apulaishallintoavustajana, sihteeriasiain hallintoavustajana ja teknisenä hallintoavustajana.

Kantajat hyväksyttiin suullisiin kokeisiin, jotka pidettiin vuoden 1994 syyskuun ja marraskuun 17. päivän välisenä aikana.

Kujeella, joka oli päivätty 18.11.1994, kantajille ilmoitettiin, että he eivät ole saavuttaneet suullisessa kokeessa edellytettyä vähimmäispistemäärää, minkä vuoksi heitä ei voida ottaa soveltuvien hakijoiden luetteloon.

Kantajat tekivät 12. ja 17.2.1995 välisenä aikana valitukset Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösääntöjen) 90 artiklan 2 kohdan perusteella. Valitukset oli laadittu täysin samalla tavalla, ja kantajat täydensivät niitä myöhemmin eli 10.5.1995 lisäkirjelmillä, jotka niin ikään oli laadittu täysin samalla tavalla. Jatkossa näihin valituksiin ja lisäkirjelmiin viitataan ilmauksilla valitus ja lisäkirjelmä.

Valitukseen vastaamista koskevan määräajan päätyttyä komissio hylkäsi valituksen nimenomaisesti 25.7.1995 tekemällään päätöksellä, joka annettiin kantajille tiedoksi elokuun lopussa 1995.

Tutkittavaksi ottaminen

Kantajat eivät suoraan nostaneet kilpailun valintalautakunnan päätöksestä kannetta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, vaan he tekivät ensin hallinnollisen valituksen nimittävälle viranomaiselle. Näin toimiessaan heidän on noudatettava kaikkia menettelymääräyksiä, jotka liittyvät heidän valitsemaansa edeltävään valitustiehen (21 kohta).

Viittaukset: asia 52/85, Rilhouxym. v. komissio, 7.5.1986 (Kok. 1986, s. 1555, 11 kohta).

Kanneperusteeseen, johon vedotaan yhteisöjen tuomioistuimissa, on tutkimatta jättämisen uhalla täytynyt ensin vedota oikeudenkäyntiä edeltävässä hallinnollisessa menettelyssä, jotta nimittävä viranomainen voi tuntea riittävän täsmällisesti ne perusteet, joilla asianomainen arvostelee riidanalaista päätöstä. Lisäksi perusteeseen on täytynyt vedota myös itse valituksessa (22 ja 23 kohta).

Viittaukset: asia T-57/89, Alexandrakis v. komissio, 29.3.1990(Kok. 1990, s. II-143, 8 kohta); asiaT-58/91, Boossja Fischer v. komissio, 3.3.1993 (Kok. 1993, s. II-147, 83 kohta) ja asia T-262/94, Baiwirv. komissio, 6.6.1996 (Kok. H. 1996, s. II-739, 40 kohta).

Valituksessa selvitettyä perustetta voi kehitellä oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä lisäkirjelmin edellyttäen, että niistä ilmenevällä arvostelulla on sama syy kuin alun perin tehdyssä valituksessa esitetyillä riitauttamisperusteilla. Tämä on niin ikään edellytys sille, että perusteeseen on mahdollista vedota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa (24 kohta).

Viittaukset: em. asia Alexandrakis v. komissio, 9 kohta; em. asia Boossja Fischer v. komissio, 83 kohtaja em. asia Baiwir v. komissio, 41 kohta.

Asia on kuitenkin toisin, jos perusteeseen, jolla ei ole mitään yhteyttä valituksessa esitettyihin riitauttamisperusteisiin, vedotaan ensimmäisen kerran vasta henkilöstösääntöjen 90 artiklassa säädettyjen määräaikojen jo päätyttyä. Tässä artiklassa säädettyyn valitusmenettelyyn sovelletaan näet tiukkoja määräaikasäännöksiä, joiden perusteena ovat oikeusturvan vaatimukset ja tarve välttää syrjintää ja omavaltaista kohtelua oikeudenkäytössä.

Viittaukset: asia276/85, Cladakis v. komissio, tuomio 4.2.1987(Kok. 1987, s. 495, 11 kohta).

Se, että kantajan väitteet, joiden tutkimatta jättämistä on vaadittu, on esitetty kanneperusteen osina eikä itsenäisinä kanneperusteina, ei tarkoita, ettei niitä koskisi edellä mainittu oikeuskäytäntö (26 kohta).

Näin ollen on tarpeen tarkistaa kanneperusteen kustakin siitä osasta, jonka tutkimatta jättämistä on vaadittu, oliko komissiolle mahdollista valitusta väljästi tulkiten saada selville riittävän täsmällisesti se arvostelu, johon kantajat ovat vedonneet riidanalaista päätöstä vastaan (27 kohta).

Viittaukset: asia 133/88, Del Arno Martinez v. parlamentti, 14.3.1989 (Kok. 1989, s. 689, 11 kohta) ja em. asia Baiwir v. komissio, 42 kohta.

Valituksessa ei ollut mitään suoraa tai epäsuoraa mainintaa toisen kanneperusteen siitä osasta, jossa väitetään kilpailuilmoituksen määräyksiä rikotun sen vuoksi, että valintalautakunta esitti kysymyksiä muista kuin tässä kilpailuilmoituksessa mainituista asioista; valituksessa ei ollut myöskään mitään mainintaa perusteen siitä osasta, jossa väitetään kilpailunvalintalautakunnan työskentelyä määrittäviä sääntöjä rikotun sen vuoksi, että valintalautakunnan kaikki jäsenet eivät olleet läsnä kaikkien hakijoiden kaikissa suullisissa kokeissa. Näin ollen kanneperusteen nämä osat on jätettävä tutkimatta (28 kohta).

Vaikka komissio on tutkinut aineellisesti kanneperusteen nämä osat hylätessään nimenomaisesti valituksen ja vaikka komissio ei ole vedonnut niiden esittämiseen liian myöhään, niitä ei kuitenkaan voida tutkia, koska tämä olisi vastoin henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan pakottavia määräaikasäännöksiä ja tarkoittaisi lopullisesti menetetyn kanneoikeuden palauttamista (29 kohta).

Viittaukset: asia T-130/89, B. v. komissio, 6.12.1990 (Kok. 1990, s. II-761, julkaistu lyhennelmänä); asia T-6/90, Petrilli v. komissio (Kok. 1990, s. II-765, julkaistu lyhennelmänä) ja asia T-19/90, von Hoessle v. tilintarkastustuomioistuin, 11.7.1991 (Kok. 1991, s. II-615, 23 kohta).

Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja kilpailuun osallistuneiden hakijoiden välisen syrjintäkiellon periaatteen loukkaamisesta valituksessa väitetään erityisesti, että asiassa on syrjitty sukupuolen perusteella ja että valintalautakunta on rikkonut henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 5 artiklan viidettä kohtaa. Valituksessa viitataan myös yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen (30 kohta).

Tätä viimeksi mainittua periaatetta koskevaa väitettä kehiteltiin 10.5.1995 päivätyssä lisäkirjelmässä. Tämän väitteen voidaan katsoa liittyvän läheisesti niihin riitauttamisperusteisiin, joihin on vedottu valituksessa (31-33 kohta).

Niinpä perusteen sillä osalla, joka koskee väitettyä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja kilpailuun osallistuneiden hakijoiden syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista, on sama kohde kuin niillä vaatimuksilla, jotka on esitetty valituksessa ja joiden sisältämät riitauttamisperusteet perustuvat pelkästään valituksessa esitettyihin syihin. Näin ollen perusteen osaa ei ole jätettävä tutkimatta siksi, ettei se ole valituksen mukainen (34 kohta).

Pääasia

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden loukkaamista

Henkilöstösääntöjen 25 artiklassa määrättyä perusteluvelvollisuutta on arvioitava asian olosuhteiden perusteella, joita ovat erityisesti toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se intressi, joka sillä, jolle toimenpide on osoitettu, voi olla selitysten saamiseen (49 kohta).

Viittaukset: asia T-80/92, Turner v. komissio, 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1465, 62 kohta).

Riidanalaisilla päätöksillä kantajille ilmoitettiin, etteivät he ole saaneet puoltakaan suullisesta kokeesta edellytetyistä pisteistä, ja täsmennettiin heidän saamansa arvosana (51 kohta).

Tämä perustelu ei sinänsä ole tyhjentävä, koska siihen eivät kuulu valintalautakunnan arvioimiit eivätkä kilpailuilmoituksessa selvitettyä tarkemmat korjauskriteerit. Näitä seikkoja koskee kuitenkin valintalautakunnan päätöksenteon salaisuus, joten perusteluvelvollisuus on sovitettava yhteen valintalautakunnan työskentelyn salaisen luonteen kanssa, josta säädetään henkilöstösääntöjen liitteessä III olevassa 6 artiklassa. Näin ollen eri kokeista saatujen arvosanojen ilmoittaminen on riittävä perustelu valintalautakunnan päätöksille. Tämänkaltainen perustelu ei loukkaa hakijoiden oikeuksia. Sen avulla hakijoiden on mahdollista saada tieto suorituksiaan koskevasta arvoarvostelmasta, ja sen avulla he voivat tarvittaessa tarkastaa sen, etteivät he tosiasiallisesti ole saaneet sitä pistemäärää, jota kilpailuilmoituksessa on edellytetty tiettyihin tai kaikkiin kokeisiin hyväksymiseksi (52-54 kohta).

Viittaukset: asia C-254/95 P, parlamenttiv. Innamorati, 4.7.1996(Kok. 1996, s. I-3423, 24, 31 ja 32 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee useita lainvastaisuuksia suullisten kokeiden järjestämisessä

Toisen kanneperusteen osa, joka koskee henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 5 artiklan viidennen kohdan rikkomista

Kilpailuilmoituksessa määrätään, että ”valintalautakunta laatii soveltuvien hakijoiden luettelon, johon otetaan enintään ne 60 hakijaa, jotka ovat saaneet parhaimmat kokonaispisteet kilpailuista a, b ja c”. Näin ollen valintalautakunnalla, jota sitoo kilpailuilmoituksen teksti, ei ollut oikeutta laatia luetteloa, jossa olisi yli 60 hakijaa (66 kohta).

Viittaukset: asia T-158/89, van Hecken v. TSK, 28.11.1991 (Kok. 1991, s. II-1341, 23 kohta).

Vaikka henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 5 artiklan viidennessä kohdassa säädetään, että valintalautakunnan laatimassa soveltuvien hakijoiden luettelossa on mahdollisuuksien mukaan oltava kaksi kertaa niin paljon hakijoita kuin kilpailussa on avoimia virkoja, tämä on kuitenkin vain valintalautakunnalle osoitettu suositus, jonka tarkoituksena on helpottaa nimittävän viranomaisen päätöksiä, joten tämän säännöksen perusteella valintalautakunnalla ei ole oikeutta ylittää sille kilpailuilmoituksessa asetettuja puitteita (67 kohta).

Viittaukset: asia 122/77, Agneessens yra. v. komissio, 26.10.1978 (Kok. 1978, s. 2085, 22 kohta).

Toisen kanneperusteen osa, joka koskee valintalautakunnan tekemää ilmeistä arviointivirhettä kantajien soveltuvuudesta hoitaa ura-alueen B virkoja

Kilpailun valintalautakunnalla on laaja harkintavalta, ja sen arvoarvostelman sisältävien ratkaisujen oikeellisuutta voidaan tutkia yhteisöjen tuomioistuimissa ainoastaan, jos valintalautakunnan työtä ohjaavia oikeussääntöjä on rikottu (72 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-17/90, T-28/91 ja T-17/92, Cámara Alloisio ym. v. komissio, 15.7.1993 (Kok. 1993, s. II-841, 90 kohta); asiaT-6/93, Pérez Jiménez v. komissio, 15.6.1994 (Kok. H. 1994, s. II-497, 42 kohta) ja asia T-46/93, Michaël-Chiou v. komissio, 1.12.1994 (Kok. H. 1994, s. II-929, 48 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei näin ollen ole tutkia valintalautakunnan tekemää arviota siitä, mikä on kantajien soveltuvuus hoitaa ura-alueen B virkoja (73 kohta).

Toisen kanneperusteen osa, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatteiden loukkaamista

Vaikka virkamies ei voi valintalautakunnan päätöksestä nostamansa kanteen tueksi vedota perusteisiin, jotka koskevat kilpailuilmoituksen väitettyä lainvastaisuutta, jollei hän ole oikea-aikaisesti riitauttanut ilmoituksen niitä määräyksiä, joita pitää itselleen vastaisina, kilpailun hakija ei kuitenkaan menetä oikeuttaan riitauttaa joka suhteessa, kilpailuilmoituksessa määritellyt seikat mukaan lukien, hänen osaltaan tätä ilmoitusta soveltaen tehdyn yksittäispäätöksen oikeellisuutta, koska ainoastaan tämä soveltamispäätös yksilöi hänen oikeudellisen tilanteensa ja mahdollistaa sen selvittämisen varmasti, kuinka ja missä laajuudessa hänen etuihinsa on puututtu (80 kohta).

Viittaukset: asia T-132/89. Gallone v. neuvosto, 16.10.1990 (Kok. 1990, s. II-549, 20 kohta) jaasiaT-60/92, Noonanv. komissio, 16.9.1993 (Kok. 1993, s. II-911, 21 ja 23 kohta).

Esillä olevassa asiassa kantajat eivät juurikaan ole voineet saada selville sitä, miten heidän etuihinsa on puututtu, ennen kuin kävi selväksi, ettei yksikään asiakirjan laatimista koskevassa kokeessa valittavana ollut asia vastannut heidän kokemustaan. Kilpailuilmoituksen yleiset sanankäänteet eivät sulje pois sitä, että asia, kuten ”hallinnolliseksi” kutsuttu asia, sisältää seikkoja, jotka liittyvät toimistotyöhön. Näin ollen vasta sillä hetkellä, kun kantajien piti valita käsiteltävä asia, he ovat voineet varmasti huomata, kuinka ja missä laajuudessa heidän etuihinsa on puututtu. Näin ollen toisen kanneperusteen tämä osa on otettava tutkittavaksi (81 kohta).

Kantajien väitettä ei kuitenkaan voida hyväksyä (82 kohta).

Henkilöstösääntöjen 5 artiklan 3 kohdan mukaista yhdenvertaisuusperiaatetta on loukattu, jos kohdellaan eri tavalla kahta henkilöryhmää, joiden oikeudelliset ja tosiasialliset tilanteet eivät olennaisesti eroa toisistaan (83 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asia T-18/89 ja T-24/89, Tagaras v. yhteisöjen tuomioistuin, 7.2.1991 (Kok, 1991, s. II-53, 68 kohta).

Nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta, kun se määrittelee niitä edellytyksiä, jotka ovat tarpeen täytettävinä olevien virkojen hoitamisessa, ja kun se ottaen huomioon yksiköiden edun päättää näiden edellytysten perusteella kilpailun järjestämistavan yksityiskohdista, joten se, että kirjallisessa kokeessa ei ollut vaihtoehtoa, joka olisi koskenut toimistotyötä, ei osoita, että kantajia olisi kohdeltu syrjivästi suullisissa kokeissa (86 kohta).

Viittaukset: em. asia Gallone v. neuvosto, 27 kohta.

Toisen kanneperusteen osa, joka koskee miesten ja naisten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista

Jotta voidaan tutkia, onko kohtelussa ollut eroa, on verrattava sellaisten kahden henkilöryhmän kohtelua, joiden tosiasialliset ja oikeudelliset tilanteet eivät eroa olennaisesti toisistaan (98 kohta).

Viittaukset: em. asia Tagaras v. yhteisöjen tuomioistuin, 68 kohta.

Esillä olevassa asiassa kantajat katsovat, että heitä on kohdeltu epätasa-arvoisesti sen vuoksi, että ura-alueelta B ura-alueelle A siirtymistä koskevassa kilpailussa täytettävinä olleet virat täytetään aina toisin kuin ne, jotka täytetään kilpailussa siirtymisestä ura-alueelta C ura-alueelle B, kuten tilastoista ilmenee. Kantajat vaativat, että komission on perusteltava tämä ero (99 kohta).

Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Kyse on siitä, että vertaillaan kilpailuja, joilla on aina oma luonteensa ja itsenäiset tulokset. Lisäksi on kiistatonta, että kantajien tarkoittamat tilastot koskevat kilpailuja, joissa hakijoiden ja täytettävinä olevien virkojen määrä on vaihdellut ja joiden osalta kilpailuilmoituksen ja valintalautakunnan kokoonpanon yksityiskohdat ovat erilaiset. Tähän on vielä lisättävä se, että kyse on erillisistä ura-alueista (B ja C) eikä kahdesta samanarvoisesta tehtäväalueesta (100 kohta).

Tästä seuraa, että ne tosiasialliset ja oikeudelliset tilanteet, joihin kantajat ovat vedonneet osoittaakseen epätasa-arvoisen kohtelun, ovat olennaisesti erilaiset. Näin ollen esillä olevassa asiassa naispuolisia työntekijöitä ei ole syrjitty (101 ja 102 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.