Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Komission päätös, joka on tehty aloittamatta EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua muodollista menettelyä – Mahdollisten valtiontukien olemassaolosta ilmoittaneen toimialaliiton oikeus nostaa kanne – Tutkittavaksi ottaminen

(EY 88 artiklan 2 kohta ja EY 230 artiklan toinen kohta)

2. Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Kanne, joka voidaan ottaa tutkittavaksi – Oikeus vedota kaikkiin EY 230 artiklassa lueteltuihin lainvastaisuusperusteisiin

(EY 230 artiklan toinen kohta)

3. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset – Oikeudenkäynnin kohteen yksilöinti – Yhteenveto kanneperusteista

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäinen kohta ja 53 artiklan ensimmäinen kohta; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta)

4. Valtiontuki – Käsite – Yrityksen henkilöstölle maksettu korvaus siitä, että se luopuu virkamiehen asemasta, ei ole valtiontukea

(EY 87 artiklan 1 kohta)

5. Liikenne – Liikennepalveluille maksetut tuet – Käsitteiden ”julkisten palvelujen velvoitteiden käsitteeseen olennaisesti kuuluvat velvoitteet” ja ”sopimukset julkisista palveluista” välinen ero – Tarjouskilpailun perusteella vapaaehtoisesti tehdyt palvelusopimukset

(Neuvoston asetuksen N:o 1191/69 1, 2 ja 14 artikla)

6. Liikenne – Julkisen palvelun velvoitteita koskevat jäsenvaltioiden toimenpiteet – Asetus N:o 1191/69 – EY 87 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa – Rajat – Julkisten liikennepalvelujen suorittamiselle välittömästi ja yksinomaan välttämättömät tuet

(EY 87 artiklan 1 kohta ja EY 88 artiklan 3 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1191/69 17 artiklan 2 kohta)

7. Liikenne – Liikennepalveluille maksetut tuet – EY 73 artiklan soveltaminen – Soveltamisen rajoittaminen johdetussa yhteisön oikeudessa tarkoitettuihin tapauksiin

(EY 73 artikla; neuvoston asetus N:o 1191/69; neuvoston asetus N:o 1107/70)

Tiivistelmä

1. Jos komissio on tehnyt toimialajärjestön valtiontukien paljastamiseksi tekemän kantelun seurauksena päätöksen ennakkotarkastelun puitteissa, toisin sanoen aloittamatta EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua muodollista menettelyä, tällä järjestöllä kantelijana, joka lisäksi on vaikuttanut hallinnollisen menettelyn kulkuun komissiossa ja jonka jäsenyrityksistä ainakin jotkin kilpailevat riidanalaista tukea saaneen yhtiön kanssa, on EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätyt menettelylliset takeet. Näiden takeiden noudattaminen voidaan kuitenkin varmistaa vain, jos sillä on mahdollisuus saattaa riidanalainen päätös yhteisöjen tuomioistuinten tutkittavaksi EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla.

(ks. 39 ja 40 kohta)

2. Toimialajärjestö voi sen omien ja sen jäsenten intressien mukaisen kumoamiskanteen puitteissa vapaasti vedota mihin tahansa EY 230 artiklan toisessa kohdassa lueteltuun lainvastaisuusperusteeseen siltä osin kuin niiden tarkoituksena on riidanalaisen päätöksen kumoaminen kokonaan tai osittain, eikä sen ole rajoituttava vetoamaan pelkästään EY 88 artiklan 2 kohdassa määrättyjen prosessioikeudellisten määräysten rikkomiseen.

(ks. 41 kohta)

3. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan, jota saman perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla sovelletaan myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja esitettävä yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Näiden mainintojen on oltava riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tarvittaessa ratkaista kanteen tukeutumatta muihin tietoihin. Oikeusvarmuuden ja hyvän lainkäytön takaamiseksi kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä on, että ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kantaja perustaa kanneperusteensa, käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmästä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi.

(ks. 45 kohta)

4. EY 87 artiklan 1 kohdan ainoana tavoitteena on estää edut, joilla suositaan tiettyjä yrityksiä, jolloin tukina pidetään sellaisia toimenpiteitä, joilla alennetaan yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia tai joita on pidettävä sellaisena taloudellisena etuna, jota edunsaajayritys ei olisi saanut tavanomaisten markkinoilla sovellettavien ehtojen mukaan. Siten se, että jäsenvaltio maksaa linja-autoliikennealan yrityksen työntekijöille rahasumman, jotta nämä luopuisivat virkamiehen asemastaan työsopimussuhteisen toimihenkilöaseman hyväksi, ei ole EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos kyseessä olevan toimenpiteen tarkoituksena on korvata näiden virkamiesten etuoikeutettu ja kallis asema sellaisella, joka on verrattavissa tämän yrityksen kanssa kilpailevien muiden linja-autoliikennealan yritysten työntekijöiden asemaan. Tällaisen toimenpiteen tarkoituksena on vapauttaa tämä yritys rakenteellisesta haitasta, joka sillä on verrattuna yksityisoikeudellisiin kilpailijoihinsa, eikä antaa sille etua; tähän olisi päästy myös ottamalla ne, joita asia koskee, takaisin julkishallinnon tehtäviin.

(ks. 57 kohta)

5. Julkisten palvelujen käsitteeseen rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä annetun asetuksen N:o 1191/69, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 1893/91, 1 artiklan sanamuodolla tehdään selvä ero sellaisten ”julkisten palvelujen velvoitteen käsitteeseen olennaisesti kuuluvien velvoitteiden”, jotka toimivaltaisten viranomaisten on lakkautettava (3 kohta), ja sellaisten ”liikennepalvelujen” välillä, joita koskevat ”sopimukset julkisista palveluista” toimivaltaiset viranomaiset voivat tehdä (4 kohta), ja siinä täsmennetään, että samat viranomaiset voivat ”kuitenkin pitää voimassa tai asettaa 2 artiklassa tarkoitettuja – – julkisen palvelun velvoitteita” (5 kohta). Vain tässä viimeksi mainitussa tapauksessa voidaan soveltaa yhteisiä hyvitysmenetelmiä, joista säädetään erityisesti asetuksen N:o 1191/69 IV jaksossa eli sen 10–13 artiklassa.

Asetuksen N:o 1191/69 14 artiklassa määritellään ”sopimus julkisista palveluista” toimivaltaisten viranomaisten ja kuljetusyrityksen välillä tehdyksi sopimukseksi riittävien liikennepalvelujen tarjoamisesta siten, että tässä sopimuksessa määritetään sen voimassaolon lisäksi kaikki liikennepalveluja koskevat yksityiskohdat, mukaan lukien ” – – palvelujen hinta, joka joko lisätään tariffituloihin tai johon sisältyvät tariffitulot, sekä tiedot näiden kahden osapuolen välisestä taloudellisesta suhteesta” (14 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan b alakohta). Tässä puhtaasti sopimusperusteisessa järjestelmässä ei tunneta määrätyn tehtävän suorittamisesta maksettavaa hyvitystä eikä mainitun asetuksen 2 artiklassa tarkoitettua julkisen palvelun velvoitetta.

Asetuksen N:o 1191/69 14 artiklan 4–6 kohdassa täsmennetään tältä osin, että jos yritys aikoo lopettaa tarjoamansa liikennepalvelun, jota ei koske sopimusjärjestelmä ”eikä” julkisen palvelun velvoite, toimivaltaiset viranomaiset voivat vaatia, että kyseinen palvelu säilytetään, jolloin kyseisistä velvoitteista aiheutuvat kulut ”on hyvitettävä II, III ja IV jaksossa vahvistettujen yhteisten menettelyjen mukaisesti”. Tästä seuraa välttämättä, että tarjouskilpailun perusteella kuljetusyrityksen ja toimivaltaisen viranomaisen välillä syntyvät sopimussuhteet sisältävät edellä mainitun asetuksen 14 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla erityisen rahoitusjärjestelmän, jonka puitteissa ei voida soveltaa tämän asetuksen II, III ja IV jaksossa vahvistettujen menetelmien mukaisia hyvityksiä.

Siten linja-autoalan yritys, jonka liikennöinti-, kuljetus- ja hintavelvoitteita ei ole asetettu yksipuolisesti, jolla ei ole velvollisuutta hoitaa kuljetustehtäviään kannattamattomissa olosuhteissa sen kaupallisten intressien vastaisesti, mutta joka on päinvastoin vapaaehtoisesti ottanut nämä velvoitteet osallistuttuaan tarjouskilpailuun, jossa ei sovittu mistään valtiontuesta ja johon sillä oli taloudellisten intressiensä mukaisesti vapaus osallistua tai jättää osallistumatta, ja jonka toimittamat liikennepalvelut on korvattu sen hinnan perusteella, jonka se itse esitti tarjouskilpailuun antamassaan vastauksessa ja joka otettiin tämän kilpailun seurauksena tehtyihin sopimuksiin, ei täytä asetuksen N:o 1191/69 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja julkisen palvelun velvoitteita; tällainen yritys ei siis saa tässä artiklassa tarkoitettuja hyvityksiä, vaan kyseisissä kuljetussopimuksissa sovitun palkkion.

(ks. 77–82 kohta)

6. Julkisten palvelujen käsitteeseen rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä annetulla asetuksella N:o 1191/69, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 1893/91, annetaan toimivaltaisille kansallisille viranomaisille lupa tiekuljetusten alalla toteuttaa kaikki tämän asetuksen kattamat toimenpiteet, mukaan lukien tarvittavat taloudelliset toimenpiteet. Lisäksi sen 17 artiklan 2 kohdassa vapautetaan ne jopa EY 88 artiklan 3 kohdassa määrätystä ilmoitusmenettelystä. Kyseisessä asetuksessa tehdään siis alakohtainen poikkeus valtiontukia koskevasta kiellosta, jonka periaate sisältyy EY 87 artiklan 1 kohtaan, eikä siinä jätetä komissiolle mitään harkintavaltaa tämän poikkeuksen kattamien tukien hyväksymisen osalta. Tästä seuraa, että tässä asetuksessa otetaan käyttöön erityisen edullinen lupajärjestelmä, jota on näin ollen tulkittava suppeasti.

Tämä lupajärjestelmä on siis rajoitettava tukiin, jotka ovat sellaisinaan välittömästi ja yksinomaan välttämättömiä julkisten liikennepalvelujen suorittamiselle, lukuun ottamatta tukea saaneelle yritykselle muista seikoista kuin sen kuljetustehtävistä aiheutuneiden tappioiden kattamiseksi tarkoitettuja tukia; tällaisia seikkoja ovat yleisesti huonon taloushallinnon seuraukset, jotka eivät ole erottamaton osa kuljetusalaa. Tällaisten tappioiden, jotka eivät ole erityisesti alakohtaisia, julkinen rahoittaminen voidaan sallia vain soveltamalla EY 87 artiklan 2 ja 3 kohdan yleisiä määräyksiä.

(ks. 85 ja 86 kohta)

7. Tuen myöntämisestä rautatie-, maatie- ja sisävesiliikenteeseen annetun asetuksen N:o 1107/70 johdosta jäsenvaltioilla ei ole oikeutta enää vedota suoraan EY 73 artiklaan, jossa määrätään, että tuet, jotka ovat tarpeen liikenteen yhteensovittamiseksi tai jotka ovat korvausta julkisten palvelujen käsitteeseen kuuluvien velvoitteiden täyttämisestä, ovat perustamissopimuksen mukaisia, lukuun ottamatta yhteisön johdetussa oikeudessa tarkoitettuja tapauksia.

Siten silloin, kun tuen myöntämisestä rautatie-, maatie- ja sisävesiliikenteeseen annettua asetusta N:o 1191/69, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1893/91, ei voida soveltaa tai kun kyseessä oleva tuki kuuluu EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, asetuksessa N:o 1107/70 luetellaan tyhjentävästi ne edellytykset, joilla jäsenvaltioiden viranomaiset voivat myöntää tukia EY 73 artiklan mukaisesti.

(ks. 100 kohta)