ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen eli First-tier Tribunalin (Tax Chamber) (alioikeus (verojaosto), Yhdistynyt kuningaskunta) toimittamien tietojen mukaan useat kliiniset tutkimukset osoittavat, että terapeuttisella lämpökäsittelyllä on fysiologisia vaikutuksia, joista on lääkinnällistä hyötyä. Sen mukaan Maailman terveysjärjestön (WHO) julkaiseman kansainvälisen tautiluokituksen yhdeksännessä kliinisessä tarkistuksessa (ICD-9-CM) on vahvistettu lämmön terapeuttiset vaikutukset. Lisäksi lämpöterapia on tunnustettu ja sitä suositellaan hoidoksi tunnustettujen kansallisten elinten julkaisemissa useissa suuntaviivoissa. Se toteaa erityisesti kyseisten tavaroiden osalta, että ne on luokiteltu direktiivissä 93/42 tarkoitetuiksi aktiivisiksi lääkinnällisiksi laitteiksi ja ilmoitettu laitos on hyväksynyt ne ja antanut luvan käyttää niissä CE-merkintää.
2.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin valvonta – Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta – Valitusperuste, joka koskee selvitysaineiston ottamista huomioon vääristyneellä tavalla – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 69, 70, 87 ja 88 kohta)
Puitepäätöstä 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, on tulkittava siten, että tehokasta oikeussuojaa tuomioistuimissa koskevat vaatimukset, joiden on täytyttävä sellaisen henkilön osalta, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys syytetoimenpiteitä varten, täyttyvät, jos kyseisen pidätysmääräyksen antamisedellytyksiin ja erityisesti sen oikeasuhteisuuteen kohdistuu sen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tuomioistuinvalvonta kyseisessä jäsenvaltiossa.
73

Näistä tiedoista on todettava ilmenevän PM10-hiukkasille vahvistetun päivittäisen raja-arvon ylitysten määrästä erityisesti, että silloin kun 35 kyseisen raja-arvon ylityksen enimmäismäärää on tietyn vuoden aikana mahdollisesti noudatettu, kyseistä vuotta on edeltänyt järjestelmällisesti yksi tai useampi vuosi, jolloin mainittu raja-arvo on ylitetty huomattavasti, ja sitä on seurannut yksi tai useampi tällainen vuosi lähes kaikilla 27:llä nyt käsiteltävässä kanteessa tarkoitetulla alueella ja tarkoitetussa taajamassa. Yhden vuoden, jona PM10-hiukkasille vahvistettua raja-arvoa ei ole ylitetty yli 35 kertaa, jälkeen raja-arvojen ylitysten määrä voi tietyillä alueilla olla lähes kaksi kertaa suurempi kuin sen edellisen vuoden aikana todettujen raja-arvojen ylitysten määrä, jona ylityksiä oli huomattavasti. PM10-hiukkasille vahvistetun vuosittaisen raja-arvon ylityksistä on samoin todettava, että vuodet, joina raja-arvoa on mahdollisesti noudatettu, ovat keskeytyneet vuosilla, joina tämä raja-arvo on ylitetty, ja että vuoden, jona raja-arvoa on noudatettu, jälkeen PM10-hiukkaspitoisuus on useilla kyseessä olevilla alueilla ollut toisinaan jopa korkeampi kuin sinä edellisenä vuonna, jolloin tällainen ylittäminen on todettu.
4)

K. Chrysostomides & Co. LLC, Agroton plc, Joanna ja Kyriaki Andreou, Bundeena Holding plc, Henrietta Jindra Burton, C & O Service & Investment Ltd, C. G. Christofides Industrial Ltd, Phidias Christodoulou, Georgia Phanou Christodoulou, Christakis Christofides, Theano Chrysafi, Andreas Chrysafis, Dionysios Chrysostomides, Eleni K. ja Eleni D. Chrysostomides, D & C Construction and Development Ltd, Chrystalla Dekatris, Constantinos Dekatris, Dr. K. Chrysostomides and Co., Emily Dragoumi, Parthenopi Dragoumi, James Droushiotis, Eastvale Finance Ltd, Nicos Eliades, Tereza Eliades, Goodway Alliance Ltd, Christos Hadjimarkos, Johnson Cyprus Employees Provident Fund, Kalia Georgiou LLC, Komposit Ltd, Platon M. Kyriakides, L.kcar Intermetal and Synthetic Ltd, Lois Builders Ltd, Athena Mavronicola-Droushiotis, Medialgeria Monitoring and Consultancy Ltd, Neita International, Inc., Sophia Nicolatos, Paris & Barcelona Ltd, Louiza Patsiou, Probus Mare Marine Ltd, Provident Fund of the Employees of Osel Limited, R.A.M. Oil Cyprus Ltd, Steelway Alliance Ltd, Tameio Pronoias Prosopikou Genikon, The Cyprus Phassouri Estates Ltd, The Prnses Ltd, Christos Tsimon, Nafsika Tsimon, Unienergy Holdings Ltd ja Julia Justine Jane Woods sekä Eleni Pavlikka Bourdouvali, Georgios Bourdouvalis, Nikolina Bourdouvali, Coal Energy Trading Ltd, Christos Christofi, Elisavet Christofi, Athanasia Chrysostomou, Sofoklis Chrysostomou, Clearlining Ltd, Alan Dimant, Dodoni Ependyseis Chartofylakou Dimosia Etaireia Ltd, Dtek Holding Ltd, Dtek Trading Ltd, Elma Holdings pcl, Elma Properties & Investments pcl, Agrippinoulla Fragkoudi, Dimitrios Fragkoudis, Frontal Investments Ltd, Costas Gavrielides, Eleni Harou, Theodora Hasapopoullou, Gladys Iasonos, Georgios Iasonos, Jupiter Portfolio Investments pcl, George Karkousi, Lend & Seaserve Ltd, Liberty Life Insurance pcl, Michail P. Michailidis Ltd, Michalakis Michaelides, Rena Michael Michaelidou, Akis Micromatis, Erginos Micromatis, Harinos Micromatis, Alvinos Micromatis, Plotinos Micromatis, Nertera Investments Ltd, Andros Nicolaides, Melina Nicolaides, Ero Nicolaidou, Aris Panagiotopoulos, Nikolitsa Panagiotopoulou, Lambros Panayiotides, Ersi Papaefthymiou, Kostas Papaefthymiou, Restful Time Co., Alexandros Rodopoulos, Seatec Marine Services Ltd, Sofoklis Chrisostomou & Yioí Ltd, Marinos C. Soteriou, Sparotin Ltd ja Miranda ja Myria Tanou vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja nämä velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan komission oikeudenkäyntikulut, jotka liittyvät sekä ensimmäisen oikeusasteen menettelyyn että valitusmenettelyyn asioissa C‑597/18 P ja C‑598/18 P.
71

Ilman, että tästä on tarpeen lausua, on todettava, että yhtäältä asetuksen N:o 1083/2006 70 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on perittävä aiheettomasti maksetut määrät ja tarvittaessa perittävä viivästyskorkoa, ja että toisaalta kyseisen asetuksen 70 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltio vastaa menetettyjen määrien korvaamisesta unionin yleiseen talousarvioon, jos tuensaajalle aiheettomasti maksettuja määriä ei saada perittyä takaisin ja jos voidaan todeta, että aiheutunut menetys on johtunut jäsenvaltion virheestä tai laiminlyönnistä.
25

Pääasian valittaja haki tämän jälkeen tuomioon muutosta ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta ja esitti, että kiinteistön, jonka yhteisomistaja hän on, vuokraus on verokoodeksin 152 §:n 2 momentissa tarkoitettu liitännäinen liiketoimi ja että siitä saatavia tuloja ei saada sisällyttää pienten yritysten erityisjärjestelmän soveltamista varten tehtävään liikevaihdon laskelmaan. Koska Curtea de Apel Timişoara (Timişoaran ylioikeus, Romania) katsoi, että sen käsiteltäväksi saatetun oikeusriidan ratkaiseminen edellytti arvonlisäverodirektiivin säännösten tulkintaan, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Edellytetäänkö pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa luonnollinen henkilö harjoittaa liiketoimintaa siten, että hän harjoittaa useita vapaita ammatteja ja vuokraa kiinteistöä ja saa tällä tavoin jatkuvaluonteisia tuloja, [arvonlisävero]direktiivin 288 artiklan ensimmäisen kohdan 4 alakohdan säännöksissä, että on yksilöitävä yksi tietty elinkeinotoiminta, joka on pääasiallista toimintaa, selvitettäessä, voidaanko vuokrauksen katsoa olevan pääasiallisen toiminnan suhteen liitännäinen liiketoimi, ja mikäli tähän on vastattava myöntävästi, minkä edellytysten perusteella mainittu pääasiallinen toiminta voidaan yksilöidä, vai onko edellä mainittuja säännöksiä tulkittava siten, että niiden mukaan luonnollisen henkilön liiketoimintaan kuuluva jokainen yksittäinen elinkeinotoiminta on ”pääasiallista toimintaa”? 2) Onko tapauksessa, jossa luonnollisen henkilön kolmannelle vuokraamaa kiinteistöä ei ole tarkoitettu eikä käytetty kyseisen henkilön muun liiketoiminnan harjoittamiseen, jolloin vuokratun kiinteistön ja kyseisen henkilön harjoittamien useiden ammattien välillä ei näin ollen voida katsoa olevan yhteyttä, [arvonlisävero]direktiivin 288 artiklan ensimmäisen kohdan 4 alakohdan säännösten nojalla sallittua katsoa, että vuokrausliiketoimi on liitännäinen liiketoimi, sillä seurauksella, että sitä ei oteta huomioon laskettaessa liikevaihtoa, jota käytetään viitearvona pienten yritysten vapautusta koskevan erityisjärjestelmän soveltamiselle? 3) Onko toisessa kysymyksessä kuvatussa tapauksessa luokiteltaessa vuokrausliiketoimea liitännäiseksi liiketoimeksi merkitystä sillä seikalla, että kyseinen vuokrausliiketoimi on toteutettu sellaisen kolmannen tahon – oikeushenkilö, jonka yhtiömies ja johtaja mainittu luonnollinen henkilö on – hyväksi, jonka kotipaikka on kyseisessä kiinteistössä ja joka harjoittaa samanluonteista elinkeinotoimintaa kuin kyseinen luonnollinen henkilö?”
5

Rikoslain (Strafgesetzbuch), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä StGB), 44 §:ssä, jonka otsikko on ”Ajokielto”, säädetään seuraavaa: ”(1) Jos henkilölle on määrätty vapausrangaistus tai sakkoa rikoksesta, johon hän syyllistyi ajaessaan moottoriajoneuvoa tai rikkomalla moottoriajoneuvon kuljettajan velvollisuuksia, tuomioistuin voi kieltää häntä kuljettamasta kaikkia moottoriajoneuvoja tai tietyn tyyppistä moottoriajoneuvoa tieliikenteessä yhdestä kolmeen kuukauden ajan. Ajokielto on määrättävä yleensä tapauksissa, joissa kuljettaja on tuomittu 315c §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdan tai 3 momentin taikka 316 §:n nojalla, jos ajolupaa ei ole peruutettu 69 §:n mukaisesti. (2) Ajokielto tulee voimaan, kun tuomiosta tulee lainvoimainen. Saksan viranomainen pitää hallussaan myöntämänsä kansalliset ja kansainväliset ajokortit sen voimassaoloaikana. Näin on myös silloin, kun ajokortin on myöntänyt Euroopan unionin jäsenvaltion tai muun Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimusvaltion viranomainen, jos ajokortin haltijan vakinainen asuinpaikka on Saksassa. Ajokielto merkitään muihin ulkomaisiin ajokortteihin. (3) Jos viranomaisen on pidettävä ajokortti hallussaan tai jos ajokielto on merkittävä ulkomaiseen ajokorttiin, kielto lasketaan vasta siitä päivästä lukien, jona se tapahtuu. Kielto ei kata ajanjaksoa, jonka kuluessa syytetty on ollut säilöön otettuna jossakin laitoksessa viranomaisten määräyksestä.”
86

Kaikkien edellä olevien seikkojen perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että SEUT 101 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että pankkien välistä sopimusta, jossa kyseisillä kansallisilla markkinoilla toimivien korttimaksupalveluyhtiöiden tarjoamia kortteja liikkeelle laskeville pankeille korttimaksutapahtuman yhteydessä maksettava siirtohinnan määrä vahvistetaan samansuuruiseksi, ei voida luokitella sopimukseksi, jonka tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua tässä määräyksessä tarkoitetulla tavalla, ellei sitä voida sen sanamuodon, tavoitteiden ja asiayhteyden takia katsoa siinä määrin riittävän vahingolliseksi kilpailulle, jotta se voidaan luokitella tällaiseksi sopimukseksi, minkä selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.
6

Asetuksen N:o 1484/95 3 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Lisätulli vahvistetaan kyseisen lähetyksen cif-tuontihinnan perusteella 4 artiklan säännösten mukaisesti. 2. Jos lähetyksen cif-tuontihinta 100 kilogrammalta on korkeampi kuin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sovellettava edustava hinta, tuojan on toimitettava tuontijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ainakin seuraavat todisteet: – ostosopimus tai mikä tahansa muu vastaava todiste, – vakuutussopimus, – lasku, – alkuperätodistus (tarvittaessa), – kuljetussopimus – ja merikuljetuksen osalta konossementti. 3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa tuojan on asetettava asetuksen (ETY) N:o 2454/93 248 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vakuus samansuuruisena kuin kyseiseen tuotteeseen sovellettavan edustavan hinnan perusteella lasketun lisätuontitullin ja kyseisen lähetyksen cif-tuontihinnan perusteella lasketun lisätuontitullin välinen erotus. 4. Tuojalla on käytettävissään kyseisten tuotteiden myynnistä kahden kuukauden määräaika, tosin enintään yhdeksän kuukautta vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan ilmoituksen vastaanottoajankohdasta alkaen, jonka kuluessa on todistettava, että lähetys on myyty 2 kohdassa tarkoitettujen hintojen todenmukaisuuden vahvistavin edellytyksin. Kumman tahansa edellä mainitun määräajan noudattamatta jättämisestä on seurauksena asetetun vakuuden menettäminen. Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin pidentää tuojan asianmukaisesti perustellusta hakemuksesta yhdeksän kuukauden määräaikaa enintään kolmella kuukaudella. Asetettu vakuus on vapautettava siltä osin kuin todisteet myyntiä koskevien edellytysten noudattamisesta esitetään tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla. Jollei kyseisiä todisteita esitetä, vakuus menetetään lisätullien maksuksi. 5. Jos toimivaltaiset viranomaiset toteavat tarkastuksen yhteydessä, että tässä artiklassa säädettyjä edellytyksiä ei ole noudatettu, niiden on perittävä maksettavat tullit [yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston] asetuksen (ETY) N:o 2913/92 [(EYVL 1992, L 302, s. 1)] 220 artiklan mukaisesti. Perittävien tai vielä perittäviksi jäävien tullien määrää vahvistettaessa on otettava huomioon niille tavaran vapaaseen liikkeeseen luovuttamispäivästä perinnän suorittamispäivään asti kasvanut korko. Sovellettava korkokanta on kansallisessa lainsäädännössä perintätoimien osalta voimassa oleva korkokanta.”
2)

Direktiivin 2013/32 46 artiklan 3 kohtaa, luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan tuomioistuimen, jolta on haettu muutosta päätökseen, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on hylätty, on annettava ratkaisunsa 60 päivän kuluessa, kunhan kyseinen tuomioistuin voi varmistaa tällaisessa määräajassa aineellisten sääntöjen ja hakijalle unionin oikeudessa tunnustettujen menettelyllisten takeiden tehokkuuden. Muussa tapauksessa mainitun tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta kansallista säännöstöä, jossa vahvistetaan määräaika tuomion antamiselle, ja annettava tuomionsa mahdollisimman ripeästi, jos kyseinen määräaika on ylitetty.
21

Toisaalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on tutkittava, onko mainitun vapauden kanssa sopusoinnussa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa yhtiön ei sallita vedota vastaanottavassa jäsenvaltiossa tappioon, joka on aiheutunut alkuperäjäsenvaltiossa ennen sen tosiasiallisen johdon sijaintipaikan siirtämistä vastaanottavaan jäsenvaltioon. Kyseinen tuomioistuin esittää, että välittömien verojen alaa ei lähtökohtaisesti ole yhdenmukaistettu ja että jäsenvaltioilla on kyseisellä alalla täysi itsemääräämisoikeus, mutta pohtii kuitenkin, merkitseekö sijoittautumisvapaus sitä, että verotuksellisen asuinpaikan jäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon siirtämisen on aina oltava verotuksellisesti neutraalia.
100

Sekaannusvaaran kokonaisarvioinnista on todettava, että asiassa ei ole kiistetty, että – kuten valituslautakunta huomautti riidanalaisen päätöksen 29 kohdassa – aikaisemman tavaramerkin erottamiskyky on keskimääräinen. On otettava myös huomioon, että kohdeyleisön tarkkaavaisuuden taso on keskimääräinen ja että kyseisten merkkien kattamat tavarat ovat samoja.
6

Direktiivin 2011/7 4 artiklan, jonka otsikko on ”Yritysten ja viranomaisten väliset kaupalliset toimet”, 1, 3, 4 ja 6 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaupallisissa toimissa, joissa velallinen on viranomainen, velkojalla on 3, 4 tai 6 kohdassa määritellyn ajan päätyttyä oikeus lakisääteiseen viivästyskorkoon ilman, että maksumuistutus on tarpeen, kun seuraavat edellytykset täyttyvät: a) velkoja on täyttänyt sopimukseen ja lakiin perustuvat velvoitteensa; ja b) velkoja ei ole saanut erääntynyttä määrää ajoissa, paitsi jos velallinen ei ole vastuussa viivästyksestä. – – 3. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että kaupallisissa toimissa, joissa velallinen on viranomainen a) maksuaika ei ylitä mitään seuraavassa mainituista määräajoista: i) 30:tä kalenteripäivää siitä päivästä, jona velallinen on vastaanottanut laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen; ii) mikäli laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen vastaanottamispäivästä ei ole varmuutta, 30:tä kalenteripäivää tavaran tai palvelun vastaanottamispäivästä; iii) mikäli velallinen vastaanottaa laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen aiemmin kuin tavaran tai palvelun, 30:tä kalenteripäivää tavaran tai palvelun vastaanottamispäivästä; iv) mikäli laissa tai sopimuksessa määrätään hyväksymis- tai tarkistusmenettelystä, jolla tavaran tai palvelun sopimuksenmukaisuus on varmistettava, ja mikäli velallinen vastaanottaa laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen ennen tällaista hyväksymistä tai tarkistusta tai hyväksymis- tai tarkistuspäivänä, 30:tä kalenteripäivää kyseisestä päivästä; b) laskun vastaanottamispäivästä ei voida sopia velallisen ja velkojan välillä. 4. Jäsenvaltiot voivat pidentää 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja määräaikoja enintään 60 kalenteripäivään, kun kyseessä ovat a) viranomaiset, jotka harjoittavat luonteeltaan teollista tai kaupallista taloudellista toimintaa tarjoamalla tavaroita tai palveluja markkinoilla ja joihin sovelletaan julkisina yrityksinä jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta sekä tiettyjen yritysten taloudellisen toiminnan avoimuudesta 16 päivänä marraskuuta 2006 annetussa komission direktiivissä 2006/111/EY [(EUVL 2006, L 318, s. 17)] säädettyjä avoimuusvaatimuksia; b) terveydenhuoltopalveluja tarjoavat julkiset tahot, jotka on asianmukaisesti hyväksytty tätä tarkoitusta varten. – – 6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sopimuksessa määrätty maksuaika ei ylitä 3 kohdassa säädettyjä määräaikoja, jollei sopimuksessa nimenomaisesti toisin sovita ja edellyttäen, että se on objektiivisesti perusteltua sopimuksen erityisluonteen tai ‑piirteiden vuoksi, ja että maksuaika ei missään tapauksessa ylitä 60:tä kalenteripäivää.”
34

On vielä täsmennettävä, että – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi – tässä tilanteessa unionin tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi kansallinen tuomioistuin on saattanut asian täysin jäsenvaltion sisäisessä tilanteessa, ei voi ilman kyseisen kansallisen tuomioistuimen muuta ilmoitusta kuin että pääasiassa kyseessä olevaa kansallista säännöstöä sovelletaan erotuksetta kyseessä olevan jäsenvaltion kansalaisiin ja muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin, katsoa, että perusvapauksien tulkintaa koskeva ennakkoratkaisupyyntö on tarpeen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan asian ratkaisemiseksi. Ennakkoratkaisupyynnöstä on nimittäin ilmettävä ne konkreettiset seikat, joiden perusteella voidaan todeta yhtäältä sellaisen oikeusriidan, jonka kaikki osatekijät rajoittuvat yhden ainoan jäsenvaltion sisälle, kohteen tai olosuhteiden ja toisaalta perussopimuksen määräysten välinen yhteys (tuomio 15.11.2016, Ullens de Schooten, C-268/15, EU:C:2016:874, 54 kohta).
Unionin oikeutta ja etenkin Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jolle on ominaista se, että kansallinen viranomainen kieltäytyy jatkuvasti noudattamasta tuomioistuinratkaisua, jossa se määrätään panemaan täytäntöön unionin oikeudesta ja etenkin ilmanlaadusta ja sen parantamisesta 21.5.2008 annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2008/50/EY johtuva selkeä, täsmällinen ja ehdoton velvoite, toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen on määrättävä julkisen vallan edustajille pakkokeinona käytettävä vankeusrangaistus, kun kansallisen oikeuden säännöksissä on sellainen oikeusperusta tällaisesta pakkokeinosta määräämiselle, joka on saatavuudeltaan, täsmällisyydeltään ja sen soveltamisen ennakoitavuudelta riittävä, ja kunhan perusoikeuskirjan 6 artiklassa taattuun vapautta koskevaan oikeuteen tällaisesta pakkokeinosta määräämisen johdosta kohdistuva rajoitus täyttää perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tältä osin asetetut muut edellytykset. Jos kansallisessa oikeudessa ei ole tällaista oikeusperustaa, unionin oikeudessa ei sitä vastoin anneta kyseiselle tuomioistuimelle toimivaltaa turvautua tällaiseen toimenpiteeseen.
17

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että vaikka unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä todetaan muun muassa, että jokaisella on oikeus vaatia korvausta vahingosta, joka hänelle on aiheutunut sopimuksesta tai menettelytavasta, joka voi rajoittaa tai vääristää kilpailua, vahingon ja kilpailunvastaisen käyttäytymisen välinen syy-yhteys on välttämätön. Sen mukaan yksittäisten jäsenvaltioiden on myös määritettävä yksityiskohtaisesti, miten tätä oikeutta käytetään, mukaan lukien säännökset käsitteen ”syy-yhteys” soveltamiselle, ja tässä yhteydessä on noudatettava vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta. Kansallisella lainsäädännöllä ei näin ollen saa tehdä unionin oikeusjärjestykseen perustuvien oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi taikka suhteettoman vaikeaksi.
7

Direktiivin 2004/18 45 artiklassa, jonka otsikko on ”Ehdokkaan tai tarjoajan henkilökohtainen asema”, säädetään seuraavaa: ”1. Julkisia hankintoja koskevista menettelyistä on suljettava pois kaikki ehdokkaat tai tarjoajat, joiden osalta on lainvoimaisella päätöksellä annettu hankintaviranomaisen tiedossa oleva tuomio yhdestä tai useammasta jäljempänä luetellusta syystä: a) osallistuminen [rikollisjärjestöön osallistumisen kriminalisoinnista Euroopan unionin jäsenvaltioissa 21.12.1998 hyväksytyn neuvoston yhteisen toiminnan 98/733/YOS, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella (EYVL 1998, L 351, s. 1)] 2 artiklan 1 kohdassa määritellyn rikollisjärjestön toimintaan; b) lahjominen [sellaisen lahjonnan, jossa on osallisina Euroopan yhteisöjen virkamiehiä tai Euroopan unionin jäsenvaltioiden virkamiehiä, torjumista koskevan yleissopimuksen tekemisestä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla 26.5.1997 annetun neuvoston säädöksen (EYVL 1997, C 195, s. 1)] 3 artiklassa ja [lahjonnasta yksityisellä sektorilla 22.12.1998 hyväksytyn neuvoston yhteisen toiminnan 98/742/YOS, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella (EYVL 1998, L 358, s. 2),] 3 artiklan 1 kohdassa määritellyllä tavalla; c) [Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella tehdyn Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen (EYVL 1995, C 316, s. 49), joka on 26.7.1995 annetun neuvoston säädöksen (EYVL 1995, C 316, s. 48)] liitteenä,] 1 artiklassa tarkoitetut petokset; – –”
34

Lisäksi yhtäältä on kiistatonta, että ilmaisu ”aceto” on yleisesti käytetty ilmaisu, kuten oikeuskäytännössä on jo todettu (ks. vastaavasti tuomio 9.12.1981, komissio v. Italia, 193/80, EU:C:1981:298, 25 ja 26 kohta). Toisaalta ilmaisu ”balsamico” on italian kielellä käännös sanasta ”balsami”, jolla ei ole mitään maantieteellistä mielleyhtymää ja jota käytetään viinietikan osalta yleisesti nimeämään viinietikka, jolle on ominaista hapanimelä maku. Kyseessä on siten myös tämän tuomion 26 kohdassa esiin tuodussa oikeuskäytännössä tarkoitettu yleinen ilmaisu.