ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi väittää riidanalaisen säännöksen koskevan itseään erikseen ainoastaan, jos kyseisellä säännöksellä vaikutetaan kyseiseen henkilöön joidenkin tälle tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella kyseinen henkilö erottuu kaikista muista ja hänet voidaan yksilöidä tästä syystä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu. Kun riidanalainen toimi vaikuttaa sellaiseen henkilöryhmään, jonka jäsenet olivat tiedossa tai yksilöitävissä toimen tekoajankohtana tämän ryhmän jäsenille ominaisten kriteerien perusteella, kyseisen toimen voidaan katsoa koskevan niitä erikseen taloudellisten toimijoiden rajoitettuun ryhmään kuuluvina henkilöinä. Tämän perusteella niiden henkilöiden lukumäärä ja henkilöllisyys, joita komission päätös, jolla internetin verkkotunnuksen nimi varataan yhteisön toimielinten ja elinten käyttöön, mahdollisesti koskee, ei voi olla lopullisesti tiedossa eikä edes määritettävissä. Jokainen luetteloon kirjattu verkkotunnus on varattu aikaisempiin oikeudenhaltijoihin nähden ja tämän lisäksi myös suureen yleisöön nähden.eu-aluetunnuksen perustamista ja käyttöä koskevista yleisistä toimintasäännöistä ja rekisteröintiä koskevista periaatteista annetussa asetuksessa N:o 874/2004 säädetyn menettelyn päätyttyä.

Samoin kysymystä siitä, ovatko henkilöt, joita kyseinen päätös koskee, tiedossa tai ovatko he yksilöitävissä, on arvioitava riidanalaisen päätöksen tekoajankohdan perusteella.

Henkilö voidaan sen perusteella, että hän osallistuu yhteisön toimen antamismenettelyyn, yksilöidä kyseiseen toimeen nähden ainoastaan siinä tilanteessa, että yhteisön lainsäädännössä on säädetty menettelyllisistä takeista kyseisen henkilön hyväksi. Näin ollen kun yhteisön oikeuden säännöksen mukaan päätöstä tehtäessä on noudatettava menettelyä, jossa luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi vedota mahdollisiin oikeuksiin, kuten oikeuteen tulla kuulluksi, kyseisellä henkilöllä oleva erityinen oikeusasema johtaa siihen, että hänet voidaan yksilöidä EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Vaikka on totta, että asetuksessa N:o 874/2004 säädetään aikaisempien oikeuksien haltijoille varatusta verkkotunnusten ennakkorekisteröintiajanjaksosta, sillä ei kuitenkaan oteta käyttöön mitään menettelyllistä taetta, jota voitaisiin pitää vahvistettuna oikeutena. Valittaja ei näin ollen voi vedota mainitun asetuksen säännöksiin väittääkseen, että se voidaan niiden johdosta ”yksilöidä” EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.

(ks. 41–43, 50, 53 ja 54 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan toinen kohta, 24 artikla ja 53 artiklan ensimmäinen kohta; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 6 kohta ja 64 artikla)

2. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Yleistä velvollisuutta ilmoittaa adressaateille muutoksenhakukeinoista ja määräajoista ei ole

Tiivistelmä

1. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklassa tai yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 24 artiklassa, joista viimeksi mainittua sovelletaan myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen mainitun perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen ja yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön missään muissakaan määräyksissä ei velvoiteta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ilmoittamaan sille, joka nostaa kanteen, että hänen kanteensa tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat sen vuoksi, että sitä ei ole allekirjoittanut asianajaja, jolla on oikeus esiintyä yhteisöjen tuomioistuimissa.

Vaikka yhteisöjen tuomioistuimen perussäännössä ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksessä määrätään mahdollisuudesta täydentää kannetta, joka ei ole tiettyjen muotomääräysten mukainen, on kuitenkin niin, että velvollisuus, jota ei ole noudatettu ja jonka mukaan edustajana on oltava asianajaja, jolla on oikeus esiintyä jonkin jäsenvaltion tai jonkin muun Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevan valtion tuomioistuimessa, ei missään tapauksessa kuulu muotomääräyksiin, joiden osalta kannetta voitaisiin täydentää kanteen nostamisen määräajan päätyttyä yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan toisen kohdan ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 6 kohdan mukaisesti.

(ks. 25 ja 26 kohta)

2. Yhteisöjen toimielimillä ei ole yleistä velvollisuutta ilmoittaa päätöstensä adressaateille niiden käytettävissä olevista muutoksenhakukeinoista eikä velvollisuutta ilmaista sovellettavia määräaikoja, joiden kuluessa kyseisiä keinoja voidaan käyttää.

(ks. 41 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Sisäinen verotus – Autojen ensirekisteröinnistä perittävä maksu

(EY 23, EY 25 ja EY 90 artikla)

2. Verotus – Sisäinen verotus – Autojen ensirekisteröinnistä perittävä maksu

(EY 90 artikla)

Tiivistelmä

1. Siltä osin kuin autojen ensirekisteröinnistä perittävä maksu on selvästi veronluonteinen eikä sitä peritä sen vuoksi, että sen käyttöön ottaneen jäsenvaltion raja ylitetään, vaan siinä yhteydessä, kun auto rekisteröidään ensi kertaa tämän valtion alueella, on katsottava, että se kuuluu tavaroita koskevien sisäisten maksujen yleiseen järjestelmään, joten sitä on tutkittava EY 90 artiklan valossa.

(ks. 26 kohta)

2. EY 90 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että auton ensirekisteröinnin yhteydessä jäsenvaltiossa maksettava maksu on ristiriidassa kyseisen määräyksen kanssa, jos se peritään käytännössä toisesta jäsenvaltiosta käytettynä maahan tuodun auton ensirekisteröinnin yhteydessä mutta ei silloin, kun käytetty auto hankitaan maksua perivästä jäsenvaltiosta, mikäli se on jo rekisteröity siellä.

(ks. 37 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvät muutoksenhakumenettelyt – Direktiivi 89/665

(Neuvoston direktiivin 89/665 1 artikla)

Tiivistelmä

Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/665, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/50, 1 artiklaa on tulkittava siten, ettei sen vastainen ole kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan sellaisen oikeushenkilöllisyyttä vailla olevan tilapäisen yhteenliittymän, joka on tässä ominaisuudessaan osallistunut julkista hankintaa koskevien sopimusten tekomenettelyyn mutta jonka kanssa ei tehty sopimusta, yksittäinen jäsen voi yksin nostaa kanteen sopimuksen tekemistä koskevasta päätöksestä.

(ks. 31 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tavaramerkit – Asetuksen N:o 40/94 ja direktiivin 89/104 tulkinta – Tavaramerkin haltijan oikeus kieltää tavaramerkkinsä luvaton käyttäminen – Merkin käyttäminen elinkeinotoiminnassa – Käsite (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 9 artiklan 1 kohdan b alakohta; neuvoston direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 32 ja 33 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tarve esittää konkreettista kritiikkiä tietystä seikasta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättelyssä (EY 225 artiklan 1 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 36–39 kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (EY 225 artiklan 1 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 60, 70 ja 71 kohta)

4. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Lainmukainen toimi – Todellinen vahinko, syy-yhteys ja epätavallinen ja erityinen vahinko – Kumulatiivisuus (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 77 ja 78 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) asiassa T-279/03, Galileo International Technology ym. vastaan komissio, 10.5.2006 antamasta tuomiosta, jolla tämä hylkäsi vahingonkorvausvaatimuksen, jolla pyrittiin yhtäältä siihen, että komissio lakkaisi käyttämästä sanaa Galileo maailmanlaajuista satelliittinavigointijärjestelmää koskevan yhteisön hankkeen yhteydessä ja kannustamasta kolmansia käyttämään kyseistä sanaa, ja toisaalta saamaan korvausta vahingosta, joka kantajille väitettiin aiheutuneen komission käytettyä tätä sanaa, joka oli kantajien mukaan sama kuin niiden rekisteröimät tavaramerkit ja niiden liikenimet, ja edistettyä sen käyttöä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.

2) Galileo International Technology LLC, Galileo International LLC, Galileo Belgium SA, Galileo Danmark A/S, Galileo Deutschland GmbH, Galileo España, SA, Galileo France SARL, Galileo Nederland BV, Galileo Nordiska AB, Galileo Portugal Ltd, Galileo Sigma Srl, Galileo International Ltd, The Galileo Co. ja Timas Ltd velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Yhteisön ajokortista 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 2.6.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/26/EY, 1 artiklan 2 kohdan sekä 8 artiklan 2 ja 4 kohdan säännökset ovat esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy alueellaan tunnustamasta toisessa jäsenvaltiossa annettuun ajokorttiin perustuvaa ajo-oikeutta ja näin ollen tämän ajokortin pätevyyttä sillä perusteella, että kyseisen ajokortin haltija, jolta on ensimmäisen jäsenvaltion alueella peruutettu aiemmin myönnetty ajokortti, ei ole suostunut soveltuvuutta ajamiseen koskevaan tutkimukseen, joka on kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä asetettu edellytykseksi uuden ajokortin saamiselle kyseisen peruuttamisen jälkeen, kun tähän peruuttamiseen liittyvä väliaikainen kielto saada uusi ajokortti oli päättynyt, kun ajokortti myönnettiin toisessa jäsenvaltiossa.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus

–

Sijoittautumisvapaus

–

Palvelujen tarjoamisen vapaus

–

Rajoitukset (EY 43 ja EY 49 artikla) (ks. 7 kohta ja määräysosan 1

–

4 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunale di Lecce – EY 43 ja EY 49 artiklan tulkinta – Kansallinen laki, jonka mukaan vetojen keräämistoiminnan harjoittaminen on luvanvaraista

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään muun muassa urheilutapahtumiin liittyvien vetojen keräämis-, hyväksymis-, kirjaamis- ja välitystoiminnan harjoittaminen ilman asianomaisen jäsenvaltion myöntämää toimilupaa tai sen poliisin myöntämää lupaa, rajoittaa EY 43 artiklassa määrättyä sijoittautumisvapautta ja EY 49 artiklassa määrättyä palvelujen tarjoamisen vapautta.

2) Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on selvitettävä, vastaako kansallinen lainsäädäntö, sikäli kuin siinä rajoitetaan rahapelialan toimijoiden määrää, todella tavoitteeseen estää tämän alan toiminnan hyväksikäyttö rikollisiin tai vilpillisiin päämääriin.

3) EY 43 ja EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa suljettiin pois ja lisäksi suljetaan edelleen pois rahapelialalta sellaiset toimijat, jotka ovat pääomayhtiöitä, joiden osakkeet on noteerattu säännellyillä markkinoilla.

4) EY 43 ja EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasioissa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa asetetaan rangaistusseuraamus pääasian syytetyn kaltaiselle henkilölle sen vuoksi, että tämä on harjoittanut järjestynyttä vetojen keräämistoimintaa ilman kansallisessa lainsäädännössä edellytettyä toimilupaa tai poliisin lupaa, kun hänellä ei ole voinut olla kyseistä toimilupaa tai lupaa, koska kyseinen jäsenvaltio on yhteisön oikeuden vastaisesti kieltäytynyt myöntämästä sitä hänelle.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus

–

Sijoittautumisvapaus

–

Ajokortti

–

Direktiivi 91/439 (neuvoston direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohta ja 8 artiklan 2 ja 4 kohta) (ks. 29, 32 ja 39 kohta sekä määräysosan 1 ja 2 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Bayerisches Verwaltungsgericht München – Yhteisön ajokortista 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY (EYVL L 237, s. 1) 1 artiklan 2 kohdan sekä 8 artiklan 2 ja 4 kohdan tulkinta – Sellaisen ajokortin tunnustamatta tai vaihtamatta jättäminen, jonka toinen jäsenvaltio on väliaikaisen kiellon päättymisen jälkeen myöntänyt huumeiden käytön vuoksi peruutetun kansallisen ajokortin haltijalle – Velvollisuus alistua soveltuvuuden tutkintaan

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Yhteisön ajokortista 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 2.6.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/26/EY, 1 artiklan 2 kohdan sekä 8 artiklan 2 ja 4 kohdan säännökset ovat esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy alueellaan tunnustamasta toisessa jäsenvaltiossa annettuun ajokorttiin perustuvaa ajo-oikeutta ja näin ollen tämän ajokortin pätevyyttä sillä perusteella, että kyseisen ajokortin haltija, jolta on ensimmäisen jäsenvaltion alueella peruutettu aiemmin myönnetty ajokortti, ei ole suostunut soveltuvuutta ajamiseen koskevaan tutkimukseen, joka on kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä asetettu edellytykseksi uuden ajokortin saamiselle kyseisen peruuttamisen jälkeen, kun tähän peruuttamiseen liittyvä väliaikainen kielto saada uusi ajokortti oli päättynyt, kun ajokortti myönnettiin toisessa jäsenvaltiossa.

2) Direktiivin 91/439, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/26, 1 artiklan 2 kohdan sekä 8 artiklan 2 ja 4 kohdan säännökset ovat esteenä sille, että sellaisissa olosuhteissa, joista pääasiassa on kyse, jäsenvaltio, jolle on esitetty pyyntö vaihtaa toisessa jäsenvaltiossa annettu pätevä ajokortti kansalliseksi ajokortiksi, voisi asettaa tämän vaihdon edellytykseksi sen, että hakijan soveltuvuus ajamiseen tutkitaan uudelleen, mitä ensimmäisen jäsenvaltion lainsäädännössä edellytetään sen takia, että täten poistetaan tältä osin vallitsevat epäilykset, jotka johtuvat ajokortin saamiseen toisessa jäsenvaltiossa liittyneistä olosuhteista.
Yhdistetyt asiat C-261/03 ja C-262/03

Allevamenti Associati Srl

vastaan

Regione Emilia-Romagna

ja

Latteria Sociale Moderna Soc. coop. arl

vastaan

Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA) ym.

(Tribunale amministrativo regionale per l’Emilia-Romagnan esittämät ennakkoratkaisupyynnöt)

Ennakkoratkaisupyyntö – Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohta – Maito ja maitotuotteet – Lisämaksujärjestelmä – Meijerin suorittama käsittely ja jalostaminen valmistussopimusta täytäntöönpantaessa – ”Toimituksen” ja ”suoramyynnin” käsitteet

Määräyksen tiivistelmä

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksu – Tuottajan kolmansille jalostamista varten siirtämä maito täytäntöönpantaessa valmistussopimusta, jossa omistusoikeus ei siirry – Menettely, joka on toimitus

(Neuvoston asetuksen N:o 3950/92 1 ja 2 artikla ja 9 artiklan g alakohta; komission asetuksen N:o 536/93 1 artikla)

Maito- ja maitotuotealan lisämaksusta annetun asetuksen N:o 3950/92 1 ja 2 artiklaa ja 9 artiklan g alakohtaa sekä maito- ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 536/93 1 artiklaa on tulkittava siten, että maitokiintiöiden määrittämiseksi ja lisämaksun soveltamiseksi se, että maidontuottajayritys siirtää maitomäärät omistusoikeutta luovuttamatta kolmannelle täytäntöönpantaessa sellaista valmistussopimusta, joka koskee tuotetun maidon käsittelyä ja sen jalostamista juustoksi, voiksi ja maitoheraksi vastiketta vastaan, on määriteltävä toimitukseksi.

(ks. 28 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-320/03 R

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Itävallan tasavalta

”Väliaikainen oikeussuoja — Välitoimihakemus — Liikenne — Alakohtainen liikennöintikielto”

Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin määräys 2.10.2003 I-11667

Määräyksen tiivistelmä

Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Välitoimet – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Kaikkien kysymyksessä olevien intressien vertailu – Yhteisön yritysten toiminta sekä taloudellinen ja rahoituksellinen vakavaraisuus

(EY 242 ja EY 243 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan 2 kohta)

Välitoimista määräämisen tarpeellisuuden ja niiden laajuuden määrittelemiseksi on vertailtava mukana olevia intressejä, jolloin ensimmäinen vertailukohta tässä yhteydessä on vakava ja korjaamaton vahinko, joka on väitetyn kiireellisyyden peruste.

Tältä osin ympäristön ja terveyden suojelulle aiheutunut vahinko on periaatteessa korjaamaton, koska tällaisille eduille aiheutuneita haittoja ei useimmiten voida niiden luonteen vuoksi poistaa jälkikäteen.

Mitä tulee kansalliseen asetukseen, jolla ihmisen toiminnasta syntyvien päästöjen vähentämiseksi ja siten ilmanlaadun parantamiseksi otetaan käyttöön alakohtainen liikennöintikielto moottoritiellä, ilmanlaatua koskeva keskipitkän aikavälin rakenteellinen lähestymistapa ei kuitenkaan vaarannu mainitun asetuksen väliaikaisesta soveltamatta jättämisestä.

Tällainen liikennöintikielto voi sitä vastoin vaikuttaa tuntuvasti monien yhteisön yritysten toimintaan sekä taloudelliseen ja rahoitukselliseen vakavaraisuuteen. Kyseinen vahinko ei rajoitu eri yrityksille aiheutuvien negatiivisten rahallisten seurausten yhteismäärään. On nimittäin olemassa merkittävä riski siitä, että liikennöintikielto aiheuttaa useiden yritysten lopullisen häviämisen sekä rakenteellisen ja tietyiltä osin peruuttamattoman muutoksen liikenteen edellytyksiin ja tavarakaupan virtoihin kyseessä olevalla alueella ja sen lävitse, ja näin ollen vakavan ja korjaamattoman vahingon riski on näytetty riittävällä tavalla toteen.

(ks. 90—92, 97, 101 ja 102 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kansainväliset sopimukset - ETY-Marokko-yhteistyösopimus - Jäsenvaltiossa työskentelevät marokkolaiset - Sosiaaliturva - Yhdenvertainen kohtelu - Työskentelykausien perusteella vahvistettavan työttömyyskorvauksen lisäosan epääminen marokkolaiselta työttömältä työntekijältä sillä perusteella, että mikään kansainvälinen sopimus ei edellytä toisessa jäsenvaltiossa täyttyneiden työskentelykausien huomioon ottamista - Lainvastainen epääminen

(ETY:n ja Marokon kuningaskunnan välisen yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

$$ETY:n ja Marokon kuningaskunnan välisen yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohtaa on tulkittava niin, että se estää vastaanottavaa jäsenvaltiota epäämästä työskentelykausien perusteella vahvistettavaa työttömyyskorvauksen lisäosaa marokkolaiselle työntekijälle ainoastaan sillä perusteella, että mikään kansainvälinen sopimus ei edellytä toisessa jäsenvaltiossa täyttyneiden työskentelykausien huomioon ottamista, kun vastaavaa ehtoa ei sovelleta vastaanottavan valtion omiin kansalaisiin.

Kyseisellä säännöksellä on välitön oikeusvaikutus, joten ne oikeussubjektit, joihin sitä sovelletaan, voivat vedota siihen kansallisissa tuomioistuimissa, ja siinä vahvistetaan periaate, joka koskee kieltoa syrjiä sosiaaliturvan alalla kansalaisuuden perusteella marokkolaisia siirtotyöläisiä ja heidän kanssaan asuvia perheenjäseniä niiden jäsenvaltioiden omiin kansalaisiin nähden, joissa he työskentelevät tai ovat työskennelleet. Tämä periaate edellyttää, että mainitun sopimusmääräyksen soveltamisalaan kuuluvat henkilöt voivat hakea sosiaaliturvan alaan kuuluvia etuuksia samoilla edellytyksillä kuin vastaanottavan jäsenvaltion kansalaiset, eikä sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä voida asettaa tällaisille henkilöille muita tai ankarampia edellytyksiä kuin ne, joita sovelletaan jäsenvaltion omiin kansalaisiin. Tämän periaatteen vastaisena on siten pidettävä sitä, että sopimuksen 41 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin henkilöihin sovelletaan paitsi kyseisen jäsenvaltion kansalaisuutta koskevaa edellytystä, myös muita edellytyksiä, joita ei ole asetettu oman maan kansalaisille, kuten kansallisessa lainsäädännössä olevaa edellytystä, joka koskee työskentelykausien perusteella vahvistettavaa työttömyyskorvauksen lisäosaa ja jossa edellytetään kansainvälisen sopimuksen olemassaoloa ulkomailla työskenneltyjen kausien huomioon ottamiseksi ainoastaan ulkomaalaisilta tai valtiottomilta työntekijöiltä.

( ks. 22, 30-33 ja 41 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Oikeudenkäyntimenettely — Oikeudenkäyntikulut — Oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistaminen — Korvattavat oikeudenkäyntikulut — Huomioon otettavat seikat — (Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 74 artikla)

2. Oikeudenkäyntimenettely — Oikeudenkäyntikulut — Oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistaminen — Korvattavat oikeudenkäyntikulut — Käsite — Huomioon otettavat seikat — Oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevaan menettelyyn liittyvät välttämättömät kulut sisältyvät korvattaviin oikeudenkäyntikuluihin — (Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 1 kohta ja 74 artikla)

Tiivistelmä

1. Kun kyse on oikeudenkäyntikulujen vahvistamisesta, asianajopalkkioiden osalta on todettava, että yhteisön oikeudessa ei ole palkkioita tai työhön tarvittavaa aikaa koskevia säännöksiä. Yhteisöjen tuomioistuimen on siis arvioitava vapaasti kysymyksessä olevia seikkoja ottaen huomioon oikeudenkäynnin kohde ja luonne, sen merkitys yhteisön oikeuden kannalta sekä asian vaikeusaste, oikeudenkäynnistä asian hoitamiseen osallistuneille asiamiehille tai avustajille aiheutuneen työn määrä ja se taloudellinen intressi, joka riita-asialla on ollut asianosaisille.

(ks. 18 kohta)

2. Oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevaan menettelyyn liittyvistä kuluista, yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 1 kohdassa säädetään, että oikeudenkäyntikuluja koskeva ratkaisu annetaan tuomiossa tai määräyksessä, jolla asian käsittely päätetään, mutta tällaista säännöstä ei kuitenkaan sisälly työjärjestyksen 74 artiklaan. Tämä johtuu siitä, että yhteisöjen tuomioistuin ottaa korvattavia oikeudenkäyntikuluja vahvistaessaan huomioon kaikki asiaan liittyvät seikat ratkaisun antamispäivään saakka. Ei siis ole tarpeen antaa eri ratkaisua oikeudenkäyntikuluista, joita asianosaisille on aiheutunut kyseisestä oikeudenkäynnistä. Tämä merkitsee toisaalta sitä, että tähän menettelyyn liittyvät välttämättömät kulut ovat korvattavia kuluja.

(ks. 24 kohta)