ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8.

Luontodirektiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on toteutettava erityisten suojelutoimien alueilla tarvittavat suojelutoimenpiteet ja laadittava tarvittaessa tarkoituksenmukaisia käyttösuunnitelmia, jotka koskevat erityisesti näitä alueita tai jotka sisältyvät muihin kehityssuunnitelmiin, sekä tarpeellisia lainsäädännöllisiä, hallinnollisia tai sopimusoikeudellisia toimenpiteitä, jotka vastaavat liitteen I luontotyyppien ja liitteessä II esitettyjen lajien ekologisia vaatimuksia alueilla. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava erityisten suojelutoimien alueilla tarpeellisia toimenpiteitä luontotyyppien ja lajien elinympäristöjen heikentymisen sekä niitä lajeja koskevien häiriöiden estämiseksi, joita varten alueet on osoitettu, siinä määrin kuin nämä häiriöt saattaisivat vaikuttaa merkittävästi tämän direktiivin tavoitteisiin. 3. Kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, mutta ovat omiaan vaikuttamaan tähän alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin. Alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnista tehtyjen johtopäätösten perusteella ja jollei 4 kohdan säännöksistä muuta johdu, toimivaltaiset kansalliset viranomaiset antavat hyväksyntänsä tälle suunnitelmalle tai hankkeelle vasta varmistuttuaan siitä, että suunnitelma tai hanke ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen, ja kuultuaan tarvittaessa kansalaisia. 4. Jos suunnitelma tai hanke on alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnin kielteisestä tuloksesta huolimatta ja vaihtoehtoisten ratkaisujen puuttuessa kuitenkin toteutettava erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä, mukaan lukien sosiaaliset tai taloudelliset syyt, jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarvittavat korvaavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että Natura 2000:n yleinen kokonaisuus säilyy yhtenäisenä. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle toteutetut korvaavat toimenpiteet. Jos kyseisellä alueella on ensisijaisesti suojeltava luontotyyppi ja/tai laji, ainoat kysymykseen tulevat näkökohdat ovat sellaisia, jotka liittyvät ihmisen terveyteen tai yleiseen turvallisuuteen tai ensisijaisen tärkeisiin suotuisiin vaikutuksiin ympäristöön taikka, komission lausunnon mukaan, muihin erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottaviin syihin.”
19.

Emoyhtiön sijoittautumisvapautta rajoitetaan, jos lähtöjäsenvaltio kohtelee kotimaista emoyhtiötä, jolla on ulkomainen tytäryhtiö, epäedullisemmin kuin sellaista kotimaista emoyhtiötä, jolla on kotimainen tytäryhtiö. ( 7 ) Sama pätee, kun kyse on ainoastaan välillisestä tytäryhtiöstä (tyttären tytäryhtiö). ( 8 ) Kuten tuomiossa Papillon on jo todettu, sijoittautumisvapauden rajoittamisena on pidettävä erityisesti haittoja, joita emoyhtiöille aiheutuu Ranskan konserniverotuksen yhteydessä siitä, että niiden tytäryhtiöt ovat sijoittautuneet toiseen jäsenvaltioon. ( 9 )
—

se on esteenä sellaiselle kansalliselle oikeustilalle, jossa vaatimus julkisia hankintoja koskevien oikeussääntöjen rikkomisen vahvistamisesta on esitettävä kuuden kuukauden preklusiivisen määräajan kuluessa hankintasopimuksen tekemisestä, kun julkisia hankintoja koskevien oikeussääntöjen rikkomisen vahvistaminen on vain edellytys vahingonkorvausvaatimuksen esittämiselle, ja että
32.

Vaikka kansalliselle lainsäätäjälle haluttaisiinkin tuomareiden tapauksessa antaa laaja harkintavalta sen arvioimisessa, ( 13 )onko heitä pidettävä vanhempainlomadirektiivin soveltamisalaan kuuluvina työntekijöinä ja jos on, missä määrin, direktiivin täytäntöönpano unionin oikeuden mukaisesti kuitenkin edellyttäisi – kuten unionin tuomioistuin on todennut osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen yhteydessä tuomiossa O’Brien ( 14 ) – sen varmistamista, että tuomareita ”ei suljeta mielivaltaisesti – – direktiivin – – ja puitesopimuksen tarjoaman suojan ulkopuolelle. Suojan pois sulkeminen voidaan hyväksyä vain, jos – – [tuomarin ammattikuvalle leimallinen] suhde on luonteeltaan olennaisesti erilainen kuin työnantajien ja kansallisen oikeuden mukaan työntekijöihin kuuluvien henkilöiden välinen suhde”. ( 15 ) Tällaisia tuomarin ammattikuvan luonteeseen perustuvia erityispiirteitä ei ole havaittavissa kreikkalaisten tuomareiden ja heidän vanhempainlomaa koskevien oikeuksiensa yhteydessä, etenkin, kun näihin oikeuksiin oli asian ratkaisun kannalta merkityksellisenä ajanjaksona sovellettava vastaavasti Kreikan virkamieslakia ja tilanteiden vertailukelpoisuus on siten ilmeinen myös kansallisen oikeuden näkökulmasta.
66.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunale di Milanon (Italia) esittämään ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti: Kansallinen säännös, jossa velvoitetaan liittämään alkuperämaan osoittava merkintä nahkatuotteisiin, joita on jalostettu muissa maissa kuin kyseisessä jäsenvaltiossa, jos niistä käytetään kyseisen jäsenvaltion kielellä tai kielillä sellaisia nimityksiä kuin ”nahka” tai ”turkis” (tai niiden johdannaisia tai synonyymeja), on teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22.6.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY 1 artiklan 11 alakohdassa tarkoitettu tekninen määräys. Teknisen määräyksen antaminen kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetyn lykkäämistä koskevan ajanjakson vastaisesti merkitsee olennaista menettelymääräysten rikkomista, joka aiheuttaa sen, ettei kyseistä teknistä määräystä voida soveltaa. Tällainen säännös on joka tapauksessa syrjivä toimenpide, joka vastaa vaikutukseltaan tuonnin määrällistä rajoitusta, joka on kielletty SEUT 34 artiklassa ja joka ei kuulu yhdenkään SEUT 36 artiklassa määrätyn poikkeuksen soveltamisalaan. Sitä ei näin ollen voida soveltaa yksityisten oikeussubjektien välisissä siviilioikeudenkäynneissä. Sikäli kuin tällaista säännöstä sovelletaan jalkineisiin, jotka täyttävät kuluttajalle myytäväksi tarkoitettujen jalkineiden pääasiallisissa ainesosissa käytettäviä materiaaleja koskevia merkintöjä koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 23.3.1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/11/EY merkintöjä koskevat vaatimukset, säännös on erityisesti kyseisen direktiivin 3 ja 5 artiklan vastainen. Direktiivin 94/11/EY liite I
17.

Lopuksi on todettava, että unionin tuomioistuin on antanut hiljattain tuomion, josta voidaan päätellä, että verokannan, määräytymisperusteen ja laskentamenetelmän tarkastelu saattaa eräissä tapauksissa osoittautua riittämättömäksi. ( 18 ) Saattaa nimittäin olla tarpeen etsiä kotimarkkinoilta auto, joka piirteiltään on mahdollisimman samanlainen kuin kyseessä oleva auto, ja verrata tästä toisesta autosta maksettavan veron määrää tämän ensimmäisen auton arvoon sisältyvän veron jäljellä olevaan määrään. Kyseisessä tuomiossa oli kuitenkin kyse Alankomaiden veron erityistapauksesta, jossa määräytymisperuste lasketaan auton luettelohinnan perusteella alennettuna suhteessa käytettyjä autoja koskevan auton arvonalentumisen osuuteen. ( 19 ) Mielestäni tässä tuomiossa esitettyjä toteamuksia ei voida soveltaa yleisemmin, erityisesti siinä tarkastellun Alankomaiden veron mekanismista poikkeaviin veroihin. Sitä paitsi viime kädessä unionin tuomioistuin on katsonut, että Alankomaiden vero on SEUT 110 artiklan vastainen sen laskentatavan muutoksen vuoksi – auton arvoon perustuvaan osaan lisättiin hiilidioksidipäästöihin perustuva osa, minkä johdosta muista jäsenvaltioista tuoduista autoista kannettu vero oli tämän muutoksen jälkeen vääjäämättä suurempi kuin jäljellä olevan veron määrä, joka sisältyy Alankomaissa ennen muutosta rekisteröityjen samanlaisten autojen arvoon. ( 20 ) Mainittu tuomio koskee siten tilannetta, jossa jäsenvaltio korottaa jo voimassa olevaa veroa ja aiheuttaa muista jäsenvaltioista tuotujen käytettyjen autojen syrjintää.
6.

Hallintolainkäyttökoodeksin 99 §:n 3 momentin mukaan on niin, että ”jos jaosto, jonka käsiteltäväksi muutoksenhaku on osoitettu, ei ole samaa mieltä täysistunnon vahvistamasta oikeusperiaatteesta, sen on siirrettävä muutoksenhaun ratkaiseminen perustellulla määräyksellä täysistunnolle”.
111.

Ehdotan, että nyt tarkasteltavassa tapauksessa toistetaan sakon laskemisen eri vaiheet ottamalla huomioon, että se ajanjakso, jonka kuluessa valittaja osallistui kartelliin parafiinivahamarkkinoilla ja raakaparafiinimarkkinoilla, on määritetty lainvastaisesti. Koska valittajan osallistumisen onkin katsottava kestäneen vain 11 vuotta 7 kuukautta ja 15 päivää, kyseisillä markkinoilla tapahtuneesta rikkomisesta määrättävän sakon (toisin sanoen sakon, jossa on otettu huomioon sekä rikkomisen kesto että ”osallistumismaksu”) osalta on sovellettava korotuskerrointa 12,62 13,64:n sijaan, minkä johdosta välisumma on noin 66194974 euroa. Sen jälkeen, kun on sovellettu varoittavan vaikutuksen aikaansaamiseksi korotuskerrointa 1,7, sakon määrä on laskelmieni mukaan alennettava noin 112531456 euroon parafiinivahan osalta. Kun siihen lisätään raakaparafiinin osalta vahvistetun sakon määrä, toisin sanoen 3833132 euroa, valittajalle määrätyn sakon kokonaismääräksi on vahvistettava noin 116364588 euroa.
25.

Jokaisessa niistä on nimittäin kaikki vakuutustoiminnalle tunnusomaiset osat. On vakuutettu, joka on auton ostaja, sekä vakuutuksenantaja, joka kyseisessä tapauksessa on Mapfre Warranty. On riski siitä, että jos takuun piiriin kuuluvia vikoja ilmenee, auton ostajalle aiheutuu kustannuksia, joista vakuutuksenantaja sitoutuu vastaamaan. Lopulta on vakuutusmaksu, josta auton ostaja vastaa joko auton ostohinnassa tai lisämaksulla. Mielestäni tämä on riittävää, jotta voidaan todeta vakuutuksenantajan ja vakuutetun välillä olevan sellainen oikeussuhde, joka unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella on tarpeen, jotta toimintaa voidaan pitää kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan a alakohdassa tarkoitettuna vakuutustoimintana.
13.

Lisäksi lain nro 1/2013 toisen siirtymäsäännöksen sanamuoto on seuraava: ”Sellaisten kiinnitysluottojen, joissa kiinteistöpanttioikeus on perustettu 3 §:n 2 momentissa tarkoitettuun vakituiseen asuntoon, viivästyskorkoja koskevia rajoituksia sovelletaan tämän lain voimaantulon jälkeen perustettuihin kiinteistöpanttioikeuksiin. Tätä rajoitusta sovelletaan myös sellaisiin viivästyskorkoihin, joista on sovittu kiinnitysluottosopimuksissa, joiden vakuutena on kiinteistöpanttioikeus vakituiseen asuntoon ja jotka on tehty ennen lain voimaantuloa ja jotka erääntyvät maksettaviksi lain voimaantulon jälkeen, sekä kertyneisiin korkoihin, joita ei ole maksettu siitä huolimatta, että mainittuna päivänä ne ovat jo erääntyneet maksettaviksi. Vireille pannussa ulosmittausmenettelyssä tai tuomioistuimen ulkopuolisessa realisointimenettelyssä, jota ei ole saatettu päätökseen tämän lain voimaan tullessa tai jossa on jo vahvistettu määrä, josta ulosmittausmääräyksen antamista tai tuomioistuimen ulkopuolista realisointia koskevaa määräystä on vaadittu, Secretario judicial tai notaari vahvistaa ulosmittausvelkojalle kymmenen päivän määräajan, jossa mainittu määrä on laskettava uudelleen edellisen momentin mukaisesti.”
59.

Työnantajan edustaja ilmaisi istunnossa huolensa siitä, että minkälaisen tahansa lihavuuden hyväksyminen vammaksi johtaisi kestämättömiin tuloksiin, koska kyseinen käsite saattaisi tällöin kattaa alkoholismin ja huumeriippuvuuden, jos niitä pidettäisiin vakavina sairauksina. Mielestäni tällainen huoli on aiheeton. On totta, että lääketieteellisesti alkoholismi ja riippuvuus psykotrooppisista aineista ovat sairauksia. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että työnantajan olisi siedettävä sitä, että työntekijä laiminlyö sopimusvelvoitteitaan kyseisten sairauksien varjolla. Esimerkiksi irtisanominen sillä perusteella, että työntekijä saapuu työpaikalle päihtyneenä, ei perustu alkoholismi- tai huumeriippuvuussairauteen sellaisenaan vaan työsopimuksen rikkomiseen, jonka työntekijä olisi voinut välttää alkoholin tai muun aineen käyttämättä jättämisellä. Työnantajalla on lupa odottaa, että tällainen työntekijä hankkiutuu tarpeelliseen lääketieteelliseen hoitoon voidakseen suorittaa työsopimukseen perustuvat velvoitteensa asianmukaisesti. On syytä huomauttaa, että direktiivin 2000/78 5 artiklassa edellytetään ainoastaan, että työnantajat tekevät ”kohtuullisia mukautuksia” vammaisia henkilöitä varten.
148.

Toissijaisesti ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Teleklagenævnetin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Pääasiassa tarkoitetun kaltaisessa tilanteessa se, että yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/136/EY, 32 artiklassa tarkoitetun pakollisen lisäpalvelun tarjoamisesta vastaava yritys tarjoaa kyseistä palvelua jäsenvaltion alueen lisäksi myös merentakaisen maan tai alueen alueella, ei vaikuta siihen tulkintaan, joka kyseisen direktiivin säännöksistä on tehtävä, eikä valtiontukisääntöjen soveltamiseen. 2) Yleispalveludirektiivin, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136, 12 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohtaa on tulkittava siten, ettei sen kanssa ole ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jolla jäsenvaltio ottaa yleispalveluvelvollisuuksien nettokustannusten laskennassa huomioon kyseisen palvelun tarjoamiseen liittyvät kokonaistulot ja -kustannukset, erityisesti ne, jotka yritys olisi kirjannut, jos se ei olisi ollut kyseisen palvelun tarjoaja. 3) Yleispalveludirektiivin, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136, 32 artiklaa on tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka nojalla jäsenvaltio voi hylätä pakollisen lisäpalvelun tarjoavan yrityksen esittämän korvausvaatimuksen sen perusteella, että kyseisen palvelun kustannukset katetaan voitoilla, jotka yritys on saanut yleispalveluvelvollisuuksiensa yhteydessä. 4) Yleispalveludirektiivin, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136, 32 artiklalla on, siltä osin kuin pakollisen lisäpalvelun tarjoavalla yrityksellä on sen nojalla oikeus saada korvaus kyseisen palvelun tarjoamisen kustannuksista, välitön oikeusvaikutus. 5) Yleispalveludirektiivin, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136, kanssa ei ole ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa asetetaan pakollisen lisäpalvelun tarjoamisesta maksettavan korvauksen myöntämisen edellytykseksi se, että kyseisen palvelun tarjoavalle yritykselle aiheutuu kohtuuton rasite. Tässä yhteydessä jäsenvaltio voi ottaa kyseisen rasitteen kohtuuttomuuden arvioinnissa huomioon voitot, jotka yritys on saanut yleispalveluvelvollisuuksiensa yhteydessä.
7.

Ulkomaalaisten maahantulosta ja maassa oleskelusta sekä turvapaikkaoikeudesta annetun lain (code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile, jäljempänä ulkomaalaislaki) L.313-11 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Jollei hänen oleskelunsa muodosta uhkaa yleiselle järjestykselle, tilapäinen oleskelukortti, jossa on maininta ”yksityis- ja perhe-elämä”, myönnetään suoraan lain nojalla: – – 7° Ulkomaalaiselle, joka ei elä moniavioisuudessa, joka ei kuulu johonkin edellä mainituista luokista tai luokkaan, johon kuuluvalla on oikeus perheenyhdistämiseen, ja jonka henkilökohtaiset suhteet ja perhesiteet Ranskassa, arvioituina ottamalla erityisesti huomioon niiden intensiteetin, keston ja vakauden, asianomaisen elinolosuhteet, hänen integroitumisensa ranskalaiseen yhteiskuntaan sekä niiden siteiden luonteen, jotka hänellä on alkuperämaahan jääneeseen sukuunsa, ovat sellaiset, että hänen oleskelunsa epääminen – kun otetaan huomioon epäämisperusteet – loukkaisi suhteettomasti hänen oikeuttaan yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamiseen, ilman, että L.311-7 §:ssä säädettyä edellytystä sovelletaan. Ulkomaalaisen integroitumista ranskalaiseen yhteiskuntaan arvioidaan ottamalla huomioon erityisesti hänen maan arvoja koskeva tuntemuksensa; – – 11° Ulkomaalaiselle, jolla on vakituinen asuinpaikka Ranskassa ja jonka terveydentila edellyttää sairaanhoitoa, jota ilman jääminen voisi aiheuttaa hänelle poikkeuksellisen vakavia seurauksia, edellyttäen, ettei asianmukaista hoitoa ole saatavilla hänen alkuperämaassaan, lukuun ottamatta poikkeuksellista humanitaarista tilannetta, jonka hallintoviranomainen arvioi alueellisen terveysviraston pääjohtajan annettua lausunnon, ilman, että L.311-7 §:ssä säädettyä edellytystä sovelletaan. Päätöksen oleskelukortin antamisesta tekee hallintoviranomainen asianomaisen asuinalueen alueellisen terveysviraston lääkärin, joka on viraston pääjohtajan nimeämä, tai – Pariisissa – poliisin terveydenhuoltoyksikön asiantuntijalääkärin annettua lausunnon. Alueellisen terveysviraston lääkäri tai Pariisissa poliisin terveydenhuoltoyksikön asiantuntijalääkäri voi kutsua hakijan neuvotteluun, joka käydään lääkärin kanssa alueellisessa lääketieteellisessä lautakunnassa, jonka kokoonpanosta on säädetty Conseil d’État’n asetuksella.”
38.

Julkisasiamies Keusin mukaan se, että tukitoimenpide voidaan katsoa valtiosta johtuvaksi, edellyttää valtion viranomaisten todellista ja tosiasiallista osallistumista kyseessä oleviin toimenpiteisiin. Commerzin mukaan kyseisestä tuomiosta ilmenee, että se, että julkisen yrityksen toteuttaman toimenpiteen voidaan päätellä johtuvan valtiosta, edellyttää, että valtio on ”konkreettisessa tapauksessa” osallistunut siihen, ”että [kyseisestä toimenpiteestä] päätettiin” ja että se on tosiasiallisesti käyttänyt määräysvaltaa kyseiseen yritykseen (52 kohta). Siltä osin kuin yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt kyseisen tuomion 55–57 kohdassa, että julkisen yrityksen toteuttaman tukitoimenpiteen voidaan päätellä johtuvan valtiosta ”kaikkien” sellaisten ”seikkojen” perusteella, jotka ilmenevät käsiteltävänä olevan asian olosuhteista ja asiayhteydestä, jossa kyseinen toimenpide toteutettiin, julkisasiamies Keus on väittänyt, että vaikka yhteisöjen tuomioistuin oli määritellyt todistuskynnyksen ja tavan, jolla kyseiset todisteet voidaan toimittaa, se ei ollut kuitenkaan muuttanut todistelun kohdetta, toisin sanoen viranomaisten konkreettista osallistumista kyseiseen toimenpiteeseen.
45.

Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa on näin ollen katsottava kyproslaisella yhtiöllä olevan kiinteä toimipaikka Puolassa vain, jos sillä on Puolassa toimipaikka, jolla on riittävä pysyvyysaste sekä henkilöstöresurssien ja teknisten resurssien osalta soveltuva rakenne, jonka avulla se pystyy vastaanottamaan ja käyttämään sen omia tarpeita varten suoritettavia palveluja. Epäselvässä tapauksessa lähtökohdaksi ei pidä ottaa kiinteän toimipaikan olemassaoloa, joten arvonlisäverodirektiivin 44 artiklan ensimmäisen virkkeen mukaisesti palvelujen suorituspaikkana on pidettävä kyproslaisen yhtiön liiketoiminnan kotipaikkaa.
46.

Ranskankielisessä toisinnossa sen sijaan todetaan ”percevoir une contrepartie provenant essentiellement de l’entrée d’autres consommateurs dans le système plutôt que de la vente ou de la consommation de produits” ja espanjankielisessä ”la oportunidad de recibir una compensación derivada fundamentalmente de la entrada de otros consumidores en el plan, y no de la venta o el consumo de productos”. Englanninkielinen toisinto mukailee näitä versioita, sillä siinä lukee ”opportunity to receive compensation that is derived primarily from the introduction of other consumers into the scheme rather than from the sale or consumption of products” (mahdollisuus saada korvaus, joka perustuu etupäässä muiden kuluttajien värväämiseen järjestelmään eikä tuotteiden myyntiin tai kulutukseen). Nimitän näitä kielitoisintoja versioiksi, jotka sisältävät korvauksen alkuperää koskevan ehdon. ( 21 )
7.

Voimassa oleviin tukiohjelmiin sovellettavasta menettelystä säädetään asetuksen N:o 659/1999 17–19 artiklassa, ja se eroaa huomattavasti uusiin tukiin sovellettavasta menettelystä. Kyseisessä menettelyssä ei edellytetä ennakkoilmoitusta, eikä siihen sovelleta täytäntöönpanokieltoa. Voimassa olevien tukien valvonnassa aloitteentekijänä toimii yksinomaisesti komissio, jonka on jäsenvaltioiden kanssa jatkuvasti valvottava niitä. ( 8 ) Jos komissio katsoo, että voimassa oleva tukiohjelma ei sovellu tai ei enää sovellu yhteismarkkinoille, sen on ilmoitettava asianomaiselle jäsenvaltiolle asiasta ja annettava tälle mahdollisuus vastata. ( 9 ) Jos komissio kyseisen jäsenvaltion toimittamien tietojen perusteella katsoo, että voimassa oleva tukiohjelma ei sovellu yhteismarkkinoille, sen on annettava suositus, jossa se ehdottaa aiheellisia toimenpiteitä. Näihin toimenpiteisiin voi kuulua muun muassa kyseisen tukiohjelman lakkauttaminen. ( 10 ) Komission on aloitettava SEUT 108 artiklan 2 kohdan mukainen menettely vasta, jos jäsenvaltio ei hyväksy ehdotettuja toimenpiteitä, ja noudatettava soveltuvin osin asetuksen N:o 659/1999 6 ja 7 artiklassa säädettyä yksityiskohtaista menettelyä. ( 11 )
75.

Sitä, missä määrin kyseisillä naisilla on oikeus lomaan ja erityisesti jaetaanko äitiysloma tasapuolisesti heidän kesken sekä miten on meneteltävä, jos heidän välillään ei tehdä sopimusta, ei voida päätellä yksityiskohtaisesti direktiivin 92/85 tavoitteista ja rakenteesta, mutta se voidaan johtaa niiden yhteydessä huomioon otettavista perusteista. Äitiysloman jakamisessa on nimittäin joka tapauksessa otettava huomioon direktiivillä suojellut edut. Ennen syntymää merkityksellisenä on siten pidettävä raskaana olevan suojaa ja syntymän jälkeen synnyttäneen suojaa ja lapsen etua. Näiden suojeltavien kohteiden yhteydessä on otettava huomioon mahdollinen sopimukseen perustuva äitiysloman jako, minkä ei pidä tapahtua lapsen edun kustannuksella. Koska direktiivin 92/85 8 artiklassa viitataan äitiysloman yksityiskohtaisen sääntelyn osalta yleisesti kansalliseen lainsäädäntöön, vaikuttaa perustellulta soveltaa muilta osin kansallisessa lainsäädännössä esitettyjä arviointeja. Tässä yhteydessä voi olla mahdollisesta soveltaa yhteisvelkasuhdetta koskevaa sääntelyä.