ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-384/07

Wienstrom GmbH

vastaan

Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit

(Verwaltungsgerichtshofin (Itävalta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Valtiontuet — EY 88 artiklan 3 kohta — Yhteismarkkinoille soveltuviksi todetut tuet — Tuensaajan ja kansallisten viranomaisten riita sääntöjenvastaisesti toteutettujen tukitoimenpiteiden määrästä — Kansallisen tuomioistuimen rooli”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.12.2008 I ‐ 10395

Tuomion tiivistelmä

Valtiontuki – Tukisuunnitelmat – Tuen myöntäminen EY 88 artiklan 3 kohdassa määrätyn kiellon vastaisesti – Komission myöhempi päätös, jolla todetaan tuki yhteismarkkinoille soveltuvaksi

(EY 88 artiklan 3 kohta)

Kun valtiontukihanke on säännönmukaisesti ilmoitettu komissiolle eikä sitä ole toteutettu ennen komission päätöstä, se voidaan toteuttaa tämän päätöksen tekemisestä lähtien, tarvittaessa myös aikaisemman ajanjakson osalta, jonka yhteismarkkinoille soveltuvaksi todettu toimenpide kattaa.

Jos tuki on myönnetty saajalle ottamatta huomioon EY 88 artiklan 3 kohdan viimeistä virkettä, toinen talouden toimija voi pyytää kansallista tuomioistuinta lausumaan toteuttamistoimien pätevyydestä ja myönnettyjen rahoitustukien takaisin perimisestä myös sen jälkeen, kun komissio on tehnyt myönteisen päätöksen. Vaikka tällaisessa tapauksessa kansallisen tuomioistuimen on yhteisön oikeuden mukaan määrättävä asianmukaisista toimenpiteistä, joilla sääntöjenvastaisuuden vaikutukset voidaan tehokkaasti korjata, yhteisöjen oikeudessa ei aseteta sille edes silloin, kun kyse ei ole poikkeuksellisista olosuhteista, velvollisuutta periä sääntöjenvastainen tuki takaisin kokonaisuudessaan. Kansallisen tuomioistuimen on yhteisön oikeuden perusteella määrättävä tuensaaja maksamaan korkoa sääntöjenvastaisuuden ajalta. Se voi kansallisen oikeutensa yhteydessä tarvittaessa määrätä lisäksi sääntöjenvastaisen tuen takaisin perimisestä, tämän kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltion oikeutta toteuttaa kyseinen tuki uudestaan myöhemmin. Se saattaa samoin joutua hyväksymään vaatimuksia, jotka koskevat tuen sääntöjenvastaisuudesta aiheutuneiden vahinkojen korvaamista.

Jos näin ollen tuen sääntöjenvastaista toteuttamista seuraa komission myönteinen päätös, yhteisön oikeus ei estä sitä, että tuensaaja voi yhtäältä vaatia maksettavan tuen maksamista tulevaisuudessa ja toisaalta pitää ennen myönteistä päätöstä myönnetyn tuen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta niitä johtopäätöksiä, jotka on tehtävä liian aikaisin maksetun tuen sääntöjenvastaisuudesta. Ratkaiseva kriteeri tuensaajan mahdollisuudelle saada myönteistä päätöstä edeltäneelle ajanjaksolle myönnetty tuki maksetuksi tai pitää jo maksettu tuki, on siis komission toteamus tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.

EY 88 artiklan 3 kohdan viimeisessä virkkeessä määrätty valtiontukien toteuttamiskielto ei siis velvoita kansallista tuomioistuinta hylkäämään valtiontuen saajan vaatimusta, joka liittyy tukimäärään, joka olisi maksettava ajanjaksolta, joka edeltää komission päätöstä, jolla todetaan mainitut tuet yhteismarkkinoille soveltuviksi.

(ks. 26–31 ja 39 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-407/07

Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing

vastaan

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kuudes arvonlisäverodirektiivi — 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan f alakohta — Vapautukset — Edellytykset — Riippumattomien yhteenliittymien suorittamat palvelut — Yhdelle tai useammalle yhteenliittymän jäsenelle suoritetut palvelut”

Julkisasiamies E. Sharpstonin ratkaisuehdotus 9.10.2008 I ‐ 9617

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 11.12.2008 I ‐ 9625

Tuomion tiivistelmä

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan f alakohta)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan f alakohtaa on tulkittava siten, että mikäli muut tässä säännöksessä säädetyt edellytykset täyttyvät, tässä säännöksessä säädettyä vapautusta sovelletaan riippumattomien yhteenliittymien jäsenilleen suorittamiin palveluihin myös silloin, kun palvelut suoritetaan ainoastaan yhdelle tai muutamalle jäsenelle.

Kyseisen säännöksen soveltamisalan rajoitusta siten, että arvonlisäverovapautuksen ulkopuolelle jätettäisiin riippumattomien yhteenliittymien jäsenilleen suorittamat palvelut muun muassa silloin, kun kyseisten jäsenten tarpeet poikkeavat toisistaan, ei voida perustella sen tavoitteella, jona on perustaa arvonlisäverovapautus, jotta vältettäisiin se, että tiettyjä palveluja suorittava henkilö olisi velvollinen suorittamaan kyseistä veroa, jos se on päätynyt toimimaan yhteistyössä muiden toimijoiden kanssa sellaisen yhteisen rakenteen kautta, joka on ottanut hoidettavakseen kyseisten palvelujen toteuttamiselle tarvittavia toimintoja.

Tarve tulkita kyseistä säännöstä suppeasti ei voi johtaa siihen, että riippumattoman yhteenliittymän kullakin jäsenellä tunnustettaisiin olevan oikeus viedä kyseisen yhteenliittymän muilta jäseniltä mahdollisuus arvonlisäverovapautukseen siten, että ne voisivat päättää milloin tahansa, etteivät ne käytä yhteenliittymän suorittamaa tiettyä palvelua, vaikka ne kuitenkin alun perin olivat päättäneet osallistua tähän yhteenliittymään. Tällainen riippumattoman yhteenliittymän kullekin jäsenelle kuuluva oikeus ei käy ilmi kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan f alakohdan sanamuodosta eikä tavoitteesta.

(ks. 36, 37, ja 41 kohta sekä tuomiolauselma)
EY 43 ja EY 49 artikla, yhdenvertaisen kohtelun ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteet ja niistä seuraava avoimuusvelvollisuus eivät ole esteenä sille, että viranomainen luovuttaa julkisia palveluja koskevan käyttöoikeuden sitä kilpailuttamatta kuntienväliselle osuuskunnalle, jonka jäsenet ovat kaikki viranomaisia, jos näillä viranomaisilla on tässä osuuskunnassa vastaava määräysvalta kuin niillä on omissa yksiköissään ja jos kyseinen osuuskunta toteuttaa pääosan toiminnastaan näiden viranomaisten kanssa.

Selvitettäessä sitä, onko käyttöoikeuden luovuttavalla viranomaisella vastaava määräysvalta konsession saajana olevassa yksikössä kuin sillä on omissa yksiköissään, on otettava huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset lainsäännökset ja olosuhteet. Niitä koskevasta tarkastelusta on seurattava, että konsession saajana olevassa yksikössä käytetään sellaista määräysvaltaa, että käyttöoikeuden luovuttava viranomainen voi vaikuttaa mainitun yksikön päätöksiin. Kyseessä on oltava mahdollisuus vaikuttaa ratkaisevasti sekä kyseisen yksikön strategisiin tavoitteisiin että sen tärkeisiin päätöksiin.

Tilanteessa, jossa kuntienvälisen osuuskunnan, jonka kaikki jäsenet ovat viranomaisia, sääntömääräiset elimet, jotka koostuvat jäseninä olevien viranomaisten edustajista, tekevät tämän osuuskunnan toimintaa koskevat päätökset, määräysvallan, jota nämä viranomaiset käyttävät näiden päätösten osalta, voidaan katsoa antavan näille viranomaisille vastaavan määräysvallan osuuskunnassa kuin niillä on omissa yksiköissään.

(ks. 28 ja 42 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Asia C-304/07

Directmedia Publishing GmbH

vastaan

Albert-Ludwigs-Universität Freiburg

(Bundesgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Direktiivi 96/9/EY — Tietokantojen oikeudellinen suoja — Sui generis -oikeus — Tietokannan sisällön kopioinnin käsite”

Julkisasiamies E. Sharpstonin ratkaisuehdotus 10.7.2008 I ‐ 7567

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 9.10.2008 I ‐ 7587

Tuomion tiivistelmä

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tietokantojen oikeudellinen suoja – Direktiivi 96/9

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/9 7 artikla)

Suojatun tietokannan aineiston toisintaminen toisessa tietokannassa sillä tavoin, että ensimmäisestä tietokannasta on etsitty tietoja näytöllä ja siihen sisältyviä aineistoja on arvioitu yksittäin, voi olla tietokantojen oikeudellisesta suojasta annetun direktiivin 96/9 7 artiklassa tarkoitettua ”kopiointia”, edellyttäen, että tämä toimi vastaa suojatun tietokannan sisällön laadullisesti tai määrällisesti olennaisen osan siirtämistä tai sellaisten epäolennaisten osien siirtämisiä, jotka jatkuvuutensa ja järjestelmällisyytensä vuoksi ovat johtaneet tämän sisällön olennaisen osan uudelleen muodostamiseen.

Mainitun direktiivin 7 artiklan mukaisen kopioinnin käsitteen on nimittäin katsottava tarkoittavan tietokannan koko sisällön tai sen osan kaikkea luvatonta käyttöön ottamista. Ratkaiseva peruste tältä osin on kyseisen tietokannan koko sisällön tai sen osan ”siirto” toiselle tallennusalustalle, joka on samanlainen tai erilainen kuin mainitun tietokannan tallennusalusta. Tällainen siirto edellyttää, että tietokannan koko sisältö tai sen osa sijaitsee muulla tallennusalustalla kuin alkuperäisen tietokannan tallennusalustalla, riippumatta suoritetun toimen luonteesta ja muodosta.

(ks. 34–36 ja 60 kohta sekä tuomiolauselma)
1)

Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut EY 43 ja EY 56 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut Comisión Nacional de Energían 14. tehtävän, josta on säädetty hiilivetyalasta 7.10.1998 annetun lain 34/1998 (Ley 34/1998, del Sector de Hidrocarburos) 3 §:n 1 momentin 11 lisäsäännöksessä, sellaisena kuin se on muutettuna 24.2.2006 annetulla kuninkaan lakiasetuksella 4/2006 (Real Decreto-Ley 4/2006), 1 §:n 2 momentin, jonka mukaan tiettyjen osuuksien hankkiminen yrityksistä, jotka harjoittavat tiettyjä energia-alan säänneltyjä toimintoja, ja tällaisten toimintojen harjoittamiseksi tarpeellisten varojen hankinta edellyttää etukäteen hankittavaa Comisión Nacional de Energían lupaa.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 35–37 kohta)
EY 43 ja EY 48 artikla ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan korot, joita jäsenvaltiossa asuva yhtiö maksaa hallituksensa jäsenelle, joka on toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö, luokitellaan osingoiksi ja ne ovat tästä syystä verollisia silloin, kun korollisten lainojen kokonaismäärä ylittää verotuskauden alussa yhtiön maksetun osakepääoman määrän korotettuna verollisilla rahastoilla, kun taas samassa tilanteessa näitä korkoja ei luokitella osingoiksi eivätkä ne täten ole verollisia, mikäli ne maksetaan hallituksen jäsenelle, joka on yhtiö, joka on sijoittautunut niitä maksavan yhtiön kanssa samaan jäsenvaltioon.

Tällainen maassa asuvien yhtiöiden erilainen kohtelu niille lainan myöntäneen hallituksen jäsenenä olevan yhtiön sijoittautumispaikan mukaan muodostaa sijoittautumisvapauden rajoituksen, koska sillä tehdään tämän vapauden käyttäminen vähemmän houkuttelevaksi muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille yhtiöille, jotka saattavat tämän johdosta luopua tytäryhtiön hallinnoinnista tai jopa sen hankinnasta, perustamisesta tai pitämisestä jäsenvaltiossa, joka säätää tällaisesta toimenpiteestä.

Vaikka edellä mainitussa lainsäädännössä säädetyn rajoituksen kaltaisen rajoituksen soveltamisella pyritään väärinkäytösten estämiseen, sillä ylitetään joka tapauksessa se, mikä on tarpeen mainitun tavoitteen saavuttamiseksi, koska tällä rajoituksella vaikutetaan myös tilanteisiin, joissa kyseessä olevaa toimenpidettä ei voida pitää puhtaasti keinotekoisena järjestelynä. Jos ulkomailla asuville yhtiöille maksetut korot luokitellaan osingoiksi välittömästi, mikäli ne ylittävät edellä mainitun rajan, ei ole mahdotonta, että tällaista uudelleen luokittelua sovelletaan myös korkoihin, jotka on maksettu korvauksena lainoista, jotka on myönnetty markkinaehtoisesti.

(ks. 23 ja 32–34 kohta sekä tuomiolauselma)
3

Luontodirektiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jokaisen jäsenvaltion on laadittava liitteessä III (1 vaihe) vahvistettujen perusteiden ja asianmukaisen tieteellisen tietämyksen perusteella luettelo alueista, josta ilmenee, mitä liitteen I luontotyyppejä ja liitteen II luontaisia lajeja sen kansallisella alueella olevilla alueilla on. Laajoilla alueilla elävien eläinlajien osalta nämä alueet vastaavat näiden lajien luontaisella levinneisyysalueella paikkoja, joissa on niiden elämälle ja lisääntymiselle välttämättömät fyysiset tai biologiset tekijät. – – Luettelo on toimitettava komissiolle kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksiantamisesta yhdessä kutakin aluetta koskevien tietojen kanssa. Näihin tietoihin kuuluu alueen kartta, nimi, sijainti ja laajuus sekä liitteessä III (1 vaihe) eriteltyjen perusteiden soveltamisesta saadut tiedot, ja ne on toimitettava lomakkeella, jonka komissio on valmistellut 21 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. 2. Komissio laatii yhteisymmärryksessä kunkin jäsenvaltion kanssa ja niiden esittämien luetteloiden pohjalta liitteessä III (2 vaihe) vahvistettujen perusteiden mukaan kaikkien 1 artiklan c alakohdan iii alakohdassa mainittujen niiden luonnonmaantieteellisen alueen osalta ja 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun aluekokonaisuuden osalta luonnoksen yhteisön tärkeinä pitämien alueiden luetteloksi, josta ilmenevät alueet, joilla on yksi tai useampia ensisijaisesti suojeltavia luontotyyppejä tai yksi tai useampia ensisijaisesti suojeltavia lajeja. – – Komissio hyväksyy 21 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen luettelon valituista yhteisön tärkeänä pitämistä alueista ja osoittaa alueista ne, joilla on yksi tai useampia ensisijaisesti suojeltavia luontotyyppejä taikka yksi tai useampia ensisijaisesti suojeltavia alueita. 3. Edellä 2 kohdassa mainittu luettelo laaditaan kuuden vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksiantamisesta. 4. Kun yhteisön tärkeänä pitämä alue on hyväksytty 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen, kyseisen jäsenvaltion on muodostettava tämä alue erityisten suojelutoimien alueeksi mahdollisimman nopeasti ja viimeistään kuuden vuoden kuluessa määrittäen toteamisjärjestyksen sen perusteella, miten merkittäviä alueet ovat liitteessä I olevan luontotyypin tai liitteessä II olevan lajin suotuisan suojelun tason säilyttämisen tai ennalleen saattamisen ja Natura 2000:n yhtenäisyyden kannalta sekä alueita uhkaavan huononemisen tai häviämisen perusteella. 5. Kun alue on merkitty 2 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettuun luetteloon, sitä koskevat 6 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan säännökset.”
75

Kaikkien edellä todettujen näkökohtien perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että päätöksen N:o 1/80 13 artiklaa on tulkittava niin, että se estää siitä lähtien, kun tämä päätös on tullut voimaan kyseisen jäsenvaltion osalta, sellaisen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen lainsäädännön käyttöön ottamisen, jossa oleskeluluvan myöntämisen tai sen voimassaoloajan pidentämisen edellytykseksi asetetaan maksujen suorittaminen, kun Turkin kansalaisille asetettujen maksujen määrä on suhteeton yhteisön kansalaisilta vaadittuun määrään verrattuna.
15

Tunnustamisasetuksen 1 §:n a kohdan tarkoituksena on saattaa direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohta osaksi Espanjan kansallista oikeusjärjestystä määrittelemällä ilmaisun ”tutkintotodistus” tarkoittavan seuraavaa: ”Tutkintotodistuksella tarkoitetaan yksittäistä tutkintotodistusta, todistusta tai muuta muodollista kelpoisuutta osoittavaa asiakirjaa tai tällaisten tutkintotodistusten, todistusten tai asiakirjojen yhdistelmää, jonka toimivaltainen viranomainen on antanut jäsenvaltiossa, jolla osoitetaan, että sen haltija on suorittanut vähintään kolmivuotisen tai vastaavan pituisen osa-aikaisen keskiasteen jälkeisen koulutuksen yliopistossa tai korkeakoulussa tai muussa vastaavan tasoisessa oppilaitoksessa ja tarvittaessa suorittanut keskiasteen jälkeisten opintojen lisäksi vaadittavan ammatillisen harjoittelun, ja jolla osoitetaan, että sen haltijalla on ammattipätevyys ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia tuossa jäsenvaltiossa, edellyttäen, että koulutus, joka todistetaan tutkintotodistuksella, on suoritettu pääosin yhteisössä tai että sen haltijalla on kolmen vuoden ammattikokemus, jonka se jäsenvaltio todistaa, joka on tunnustanut tämän tutkintotodistuksen. – –”
7

Direktiivin 2006/24 johdanto-osan 5–11 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(5) Useissa jäsenvaltioissa on annettu lainsäädäntöä, jonka mukaan palvelujen tarjoajien on säilytettävä tietoja rikosten torjuntaa, tutkintaa, selvittämistä ja syyteharkintaa varten. Kansallisissa säännöksissä on huomattavia eroja. (6) Tietojen säilyttämistä rikosten torjuntaa, tutkintaa, selvittämistä ja syyteharkintaa varten koskevien kansallisten lakien ja teknisten määräysten keskinäiset erot aiheuttavat esteitä sähköisen viestinnän sisämarkkinoille, koska palvelujen tarjoajille asetetaan eri maissa erilaisia vaatimuksia, jotka koskevat sekä säilytettäviä liikenne- ja paikkatietotyyppejä että säilyttämisen edellytyksiä ja säilytysaikoja. (7) Joulukuun 19 päivänä 2002 kokoontuneen oikeus- ja sisäasioiden neuvoston päätelmissä korostetaan, että sähköisen viestinnän tarjoamien mahdollisuuksien huomattavan lisääntymisen johdosta sähköisen viestinnän käyttöön liittyvät tiedot ovat erityisen tärkeä ja näin myös hyödyllinen väline rikosten ja varsinkin järjestäytyneen rikollisuuden, torjunnassa, tutkinnassa, selvittämisessä ja syyteharkinnassa. (8) Eurooppa-neuvoston 25 päivänä maaliskuuta 2004 antamassa julkilausumassa terrorismin torjunnasta neuvostoa kehotettiin tarkastelemaan toimenpiteitä, joiden avulla palvelujen tarjoajille laaditaan viestintäliikennetietojen säilyttämistä koskevat säännöt. (9) Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan mukaan jokaisella on oikeus nauttia yksityiselämäänsä ja kirjeenvaihtoonsa kohdistuvaa kunnioitusta. Viranomaiset saavat puuttua tämän oikeuden käyttämiseen ainoastaan silloin kun laki sen sallii ja se on demokraattisessa yhteiskunnassa välttämätöntä esimerkiksi kansallisen tai yleisen turvallisuuden vuoksi, epäjärjestyksen ja rikollisuuden estämiseksi tai muiden henkilöiden oikeuksien ja vapauksien turvaamiseksi. Koska tietojen säilyttäminen on osoittautunut niin tarpeelliseksi ja tehokkaaksi tutkintakeinoksi lainvalvonnassa monissa jäsenvaltioissa ja erityisesti vakavissa asioissa, kuten järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin tutkinnassa, on tarpeen taata, että säilytetyt tiedot saatetaan lainvalvontaviranomaisten saataville tietyn ajanjakson ajaksi tässä direktiivissä säädetyin edellytyksin. Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan vaatimusten mukaisen tietojen säilyttämistä koskevan välineen käyttöönotto on näin ollen välttämätön toimi. (10) Neuvosto vahvisti uudelleen 13 päivänä heinäkuuta 2005 julkilausumassaan Lontoon terrori-iskujen tuomitsemisesta, että teletietojen liikennetietojen säilyttämistä koskevia yhteisiä toimenpiteitä on toteutettava mahdollisimman pian. (11) Kun otetaan huomioon liikenne- ja paikkatietojen merkitys rikosten tutkinnassa, selvittämisessä ja syyteharkinnassa, minkä eri tutkimukset ja useiden jäsenvaltioiden käytännön kokemus ovat osoittaneet, on syytä varmistaa Euroopan tasolla, että yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tai yleisten viestintäverkkojen tarjoajien viestintäpalvelujen tarjoamisen yhteydessä tuottamia tai käsittelemiä tietoja on säilytettävä tietty aika tässä direktiivissä säädetyin edellytyksin.”
31

On todettava, että Athinaïki Techniki ei voi väittää, että se, ettei kantelun hylkäämistä koskeva kirje voi olla kanteen kohteena, johtaisi siihen, että kansalaisilta riistetään oikeus saattaa asiansa yhteisöjen tuomioistuinten käsiteltäväksi, kun kantelija voi toimittaa kantelunsa tueksi lisätietoja. Jos nämä tiedot ovat riittävät, komission on nimittäin otettava kantaa kyseessä olevaan jäsenvaltion toteuttamaan toimenpiteeseen tekemällä asetuksen N:o 659/1999 4 artiklassa tarkoitettu päätös, mikä siis tarjoaa kantelijalle mahdollisuuden nostaa EY 230 artiklan neljännen kohdan mukainen kumoamiskanne. Lisäksi, kuten komissio huomauttaa, kantelijalla on myös mahdollisuus nostaa EY 232 artiklan kolmannen kohdan mukainen laiminlyöntikanne.”
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 18.9.2008 – Armacell vastaan SMHV

(asia C‑514/06 P)

Muutoksenhaku – Yhteisön tavaramerkki – Hakemus sanamerkin ARMAFOAM rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisempi yhteisön tavaramerkki NOMAFOAM – Suhteellinen hylkäysperuste – Merkkien samankaltaisuus – Suhteellinen hylkäysperuste osassa Euroopan yhteisön aluetta

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Aikaisempi tavaramerkki on yhteisön tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 108 artiklan 2 kohdan b alakohta) (ks. 58 ja 62 kohta)

Aihe

Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-172/05, Armacell vastaan SMHV, 10.10.2006 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kumoamiskanteen, jonka oli nostanut taho, joka oli hakenut sanamerkin ARMAFOAM rekisteröimistä luokkaan 20 kuuluvia tavaroita varten, sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan 23.2.2005 tekemästä päätöksestä R 552/2004-1, jolla kumottiin väiteosaston päätös, jolla hylättiin luokkiin 11,19, 20, 27 ja 28 kuuluvia tavaroita varten rekisteröidyn yhteisön sanamerkin ”NOMAFOAM” haltijan esittämä väite

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
52

Direktiivin 90/435 5 artiklassa säädetystä kiellosta, jonka mukaan jäsenvaltiot eivät saa pidättää lähdeveroa maassa asuvan tytäryhtiön toisessa jäsenvaltiossa asuvalle emoyhtiölleen jakamasta voitosta, yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että mikä tahansa vero, joka kannetaan siitä jäsenvaltiosta saadusta tulosta, josta osingot jaetaan, ja jonka osalta verotettavana tapahtumana on osingon tai muun arvopapereista koituvan tuoton maksaminen, on lähdevero, kun kyseisen veron määräytymisperuste on näistä arvopapereista koituva tuotto ja kun verovelvollisena on näiden arvopapereiden haltija (em. asia Epson Europe, tuomion 23 kohta; em. asia Athinaïki Zythopoiïa, tuomion 28 ja 29 kohta; em. asia Océ van der Grinten, tuomion 47 kohta ja em. asia Test Claimants in the FII Group Litigation, tuomion 108 kohta).