ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
89

Kaikkien edellä esitettyjen huomioiden perusteella pääasiassa esitettyihin kolmeen kysymykseen on vastattava, että asetusta N:o 1393/2007 on tulkittava siten, että annettaessa asiakirjaa tiedoksi vastaanottajalle, joka asuu jonkin toisen jäsenvaltion alueella, tilanteessa, jossa asiakirjaa ei ole laadittu tai sen mukana ei ole käännöstä kielellä, jota asianomainen henkilö ymmärtää, tai vastaanottavan jäsenvaltion virallisella kielellä tai, jos kyseisessä jäsenvaltiossa on useita virallisia kieliä, tiedoksiantopaikkakunnan virallisella kielellä tai jollakin niistä — lähettävässä jäsenvaltiossa asiaa käsittelevän tuomioistuimen on varmistettava, että vastaanottajalle on asianmukaisesti ilmoitettu asetuksen liitteessä II olevaa vakiolomaketta käyttäen hänelle kuuluvasta oikeudesta kieltäytyä asiakirjan vastaanottamisesta — ellei tätä menettelyllistä edellytystä ole noudatettu, kyseisen tuomioistuimen on oikaistava menettely asetuksen säännösten mukaisesti — asiaa käsittelevän tuomioistuimen ei pidä estää vastaanottajaa käyttämästä oikeuttaan kieltäytyä asiakirjan vastaanottamisesta — asiaa käsittelevä tuomioistuin voi selvittää sen, onko kieltäytyminen ollut perusteltu, vasta kun vastaanottaja on tosiasiallisesti käyttänyt oikeuttaan kieltäytyä asiakirjan vastaanottamisesta; tätä selvittäessään tuomioistuimen on otettava huomioon kaikki asiassa saatu merkityksellinen selvitys määrittääkseen sen, ymmärtääkö asianomainen henkilö kieltä, jolla asiakirja on laadittu, ja — jos tuomioistuin toteaa, ettei vastaanottajan päätös kieltäytyä asiakirjan vastaanottamisesta ole perusteltu, se voi lähtökohtaisesti soveltaa kansallisessa oikeudessaan tällaisten tilanteiden varalta säädettyjä seuraamuksia, kunhan asetuksen N:o 1393/2007 tehokas oikeusvaikutus turvataan.
Nimityksen kirjaamisesta suojattujen alkuperänimitysten ja suojattujen maantieteellisten merkintöjen rekisteriin [Edam Holland (SMM)] annetun asetuksen N:o 1121/2010 johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan viittaamalla nimenomaisesti maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun asetuksen N:o 510/2006 13 artiklan 1 kohdan toiseen alakohtaan, että nimitystä ”Edam” voidaan edelleen käyttää. Asetuksen N:o 510/2006 kyseisessä säännöksessä näet säädettiin, että jos maataloustuotteen tai elintarvikkeen nimi, joka kuuluu nimitykseen, joka on merkitty suojattujen alkuperänimitysten ja suojattujen maantieteellisten merkintöjen rekisteriin, on yleisnimi, kyseisen nimen kaupallinen käyttö ei loukkaa mainitun rekisteröidyn nimityksen suojaa. Tästä on kyse nimityksen ”edam” osalta.

Tästä seuraa, ettei ”edamin” valmistajien ja jakelijoiden ammatillisella yhteenliittymällä ole oikeussuojan tarvetta nostaa asetuksesta N:o 1121/2010 kumoamiskannetta siltä osin kuin kyseisen asetuksen mahdollinen kumoaminen ei tuottaisi yhteenliittymän jäsenille mitään hyötyä, koska mainitussa asetuksessa säädetään, että nimeä ”edam” voidaan edelleen käyttää muun muassa juustojen kaupan pitämiseen sillä edellytyksellä, että unionin oikeusjärjestyksen mukaisia periaatteita ja sääntöjä noudatetaan.

(ks. 21 ja 22 kohta)
Kun unionin tuomioistuimen käsiteltävänä on tariffiluokittelua koskeva ennakkoratkaisupyyntö, sen tehtävänä on pikemminkin selventää kansalliselle tuomioistuimelle niitä kriteereitä, joiden soveltaminen tekee tälle mahdolliseksi luokitella oikein asianomaiset tuotteet yhdistettyyn nimikkeistöön, eikä luokitella tuotteita itse, mikä johtuu varsinkin siitä, ettei sillä välttämättä ole kaikkia tähän tarvittavia tietoja. On ilmeistä, että kansallinen tuomioistuin on joka tapauksessa paremmassa asemassa tekemään tämän luokittelun. Antaakseen kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen ja mahdollistaakseen sen, että kansallinen tuomioistuin voi tehdä sen ratkaistavana olevan tariffiluokittelun, unionin tuomioistuin voi kuitenkin kansallisten tuomioistuinten kanssa harjoittamansa yhteistyön nimissä ja ennakkoratkaisupäätöksessä esitettyjen tietojen valossa esittää ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle kaikki tarpeellisiksi katsomansa ohjeet.

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I olevaa yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1719/2005, on tulkittava siten, että juoma, jonka ainesosia ovat muun muassa vesi, sokeri, appelsiini-, sitruuna-, rypäle-, ananas-, mandariini-, nektariini- ja passionhedelmämehutiiviste, aprikoosi- ja guavahedelmäliha, hapatusaine, vitamiiniseos sekä luontaisia ja luontaisen kaltaisia aromeita ja jonka hedelmämehupitoisuus on 12 prosenttia, on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 22021000.

(ks. 38 kohta ja tuomiolauselma)
65

Toisen valitusperusteen toisesta osasta on todettava, että valituksenalaisen tuomion 24 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että se seikka, että mitättömyysvaatimuksen esittäjän, ultra airin, johtaja oli riidanalaisen tavaramerkin haltijan, Donaldson Filtration Deutschlandin, johtaja silloin, kun tämän tavaramerkin rekisteröimistä koskeva hakemus tehtiin, ei millään tavoin vaikuta ultra airin oikeuteen esittää SMHV:lle asetuksen N:o 207/2009 56 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu mitättömyysvaatimus. Unionin yleinen tuomioistuin totesi tältä osin, että kun otetaan huomioon kyseisen menettelyn, jossa on kyse asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan taustalla olevien yleisten etujen suojaamisesta, luonne ja tarkoitus, sellaisen tavaramerkin haltijalla, joka on kuvaileva tai jolta puuttuu erottamiskyky, ei ole oikeutta tavaramerkkinsä rekisteröinnin pysyttämiseen pelkästään sillä perusteella, että mitättömyysvaatimuksen esittäjän johtajana toimii luonnollinen henkilö, joka on aiemmin pyrkinyt rekisteröimään kyseisen merkin.
Avainsanat

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset – Identtiset kysymykset kuin ne, jotka on jo ratkaistu oikeuskäytännössä – Työjärjestyksen 99 artiklan soveltaminen (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla) (ks. 18–20 kohta)

2. Sosiaaliturva – Siirtotyöläiset – Unionin säännöstö – Jäsenvaltioiden tekemien sosiaaliturvasopimusten korvaaminen – Pakottava soveltamisala – Kahdenvälinen sopimus, joka koskee toisen sopimusvaltion kansalaisten, jotka ovat olleet poliittisina pakolaisina toisessa sopimusvaltiossa, sosiaaliturvaetuuksia – Sopimus, jota ei mainita asetuksen N:o 1408/71 liitteessä III – Siirtyminen ennen sopimuksen tekemistä – Sopimuksen soveltumattomuus (Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 6 artikla ja 7 artiklan 2 kohdan c alakohta ja liite III) (ks. 21 kohta ja määräysosa)

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 ja sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1992/2006, 7 artiklan 2 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että toisen sopimusvaltion kansalaisten, jotka ovat olleet poliittisina pakolaisina toisessa sopimusvaltiossa, sosiaaliturvaetuuksia koskevaa kahdenvälistä sopimusta, joka oli tehty ennen kuin toinen sopimusvaltioista liittyi Euroopan unioniin ja jota ei mainita asetuksen liitteessä III, ei enää sovelleta sellaisten poliittisten pakolaisten tilanteeseen, jotka ovat palanneet kotimaahansa ennen kahdenvälisen sopimuksen tekemistä ja asetuksen voimaantuloa.
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 44 kohta)
Avainsanat

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen

–

Tavaramerkit

–

Asetuksen N:o 40/94 ja direktiivin 89/104 tulkinta

–

Tavaramerkkiin perustuvat oikeudet

–

Oikeus kieltää tavaramerkillä varustettujen alkuperäisten tavaroiden ensimmäinen liikkeelle laskeminen Euroopan talousalueella (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 9 ja 13 artikla; neuvoston direktiivin 89/104 5 ja 7 artikla) (ks. 21

–

24 ja 27 kohta sekä tuomiolauselma)

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyllä sopimuksella, 5 ja 7 artiklaa ja yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 9 ja 13 artiklaa on tulkittava siten, että tavaramerkin haltija voi estää ilman sen suostumusta tapahtuvan tällä tavaramerkillä varustettujen alkuperäisten tavaroiden ensimmäisen liikkeelle laskemisen Euroopan talousalueella tai Euroopan unionissa.
13

Unionin yleinen tuomioistuin muistutti aluksi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamiseen liittyvässä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetuista periaatteista. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 17 kohdassa muun muassa, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettua sekaannusvaaraa on arvioitava kokonaisuutena sen mukaan, kuinka kohdeyleisö mieltää kyseessä olevat merkit ja tavarat tai palvelut, ja ottamalla huomioon kaikki tekijät, joilla on merkitystä kyseisessä yksittäistapauksessa, erityisesti merkkien samankaltaisuuden ja merkkien kattamien tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuuden välinen keskinäinen riippuvuus. Se täsmensi seuraavaksi kyseisen tuomion 18 kohdassa, että mainitussa säännöksessä tarkoitettu sekaannusvaara edellyttää yhtä aikaa, että kyseiset tavaramerkit ovat samoja tai samankaltaisia sekä että niiden kattamat tavarat tai palvelut ovat samoja tai samankaltaisia. Unionin yleinen tuomioistuin muistutti vielä mainitun tuomion 19 ja 20 kohdassa, että sekaannusvaaran kokonaisarvioinnissa on otettava huomioon asianomaisen tavararyhmän tavanomaisesti valistunut sekä kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen – tässä tapauksessa kreikkalainen – keskivertokuluttaja, ja täsmensi, että keskivertokuluttajan tarkkaavaisuusaste voi vaihdella asianomaisen tavara- tai palveluryhmän mukaan.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa

Avainsanat Euroopan unionin omat varat – Tulliselvitysmuoto – Tavaroiden luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen – Tariffikiintiöiden hallinnointi – Tariffikiintiö, joka on avattu sunnuntaina, jolloin jäsenvaltion tulliviranomaisten toimipaikat ovat suljettuja, ja joka on käytetty loppuun samana päivänä – Kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen toimijan jättäminen näin loppuun käytetyn tariffikiintiön ulkopuolelle – Hyväksyttävyys – Yhdenvertaisuusperiaatetta ja syrjintäkiellon periaatetta ei ole loukattu (Neuvoston asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1791/2006, 239 artikla; komission asetuksen N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1427/97, 308 a – 308 c artikla) (ks. 36, 37, 41, 42 ja 49 kohta) Oikeudenkäynnin kohde Aihe Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-131/01, Saupiquet vastaan komissio, 24.11.2011 antamasta tuomiosta, jossa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kumoamiskanteen, joka koski 16.12.2009 tehtyä komission päätöstä K(2009) 10005 lopullinen, ja totesi, ettei Thaimaasta peräisin olevista tonnikalasäilykkeistä maksettujen tuontitullien palauttaminen valittajalle ole perusteltua – Tullitoimipaikkojen sulkeminen sunnuntaisin tietyissä jäsenvaltioissa – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen – Virheellinen tulkinta Päätöksen päätösosa Ratkaisu 1) Valitus hylätään. 2) Saupiquet SAS velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 21.2.2013 – Saupiquet vastaan komissio

(asia C-37/12 P)

”Muutoksenhaku — Yhteinen tullitariffi — Tariffikiintiöt — Tullitoimipaikkojen sulkeminen sunnuntaisin — Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen — Vastuuseen joutuminen”

Euroopan unionin omat varat — Tulliselvitysmuoto — Tavaroiden luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen — Tariffikiintiöiden hallinnointi — Tariffikiintiö, joka on avattu sunnuntaina, jolloin jäsenvaltion tulliviranomaisten toimipaikat ovat suljettuja, ja joka on käytetty loppuun samana päivänä — Kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen toimijan jättäminen näin loppuun käytetyn tariffikiintiön ulkopuolelle — Hyväksyttävyys — Yhdenvertaisuusperiaatetta ja syrjintäkiellon periaatetta ei ole loukattu (Neuvoston asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1791/2006, 239 artikla; komission asetuksen N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1427/97, 308 a–308 c artikla) (ks. 36, 37, 41, 42 ja 49 kohta)

Aihe

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-131/01, Saupiquet vastaan komissio, 24.11.2011 antamasta tuomiosta, jossa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kumoamiskanteen, joka koski 16.12.2009 tehtyä komission päätöstä K(2009) 10005 lopullinen, ja totesi, ettei Thaimaasta peräisin olevista tonnikalasäilykkeistä maksettujen tuontitullien palauttaminen valittajalle ole perusteltua – Tullitoimipaikkojen sulkeminen sunnuntaisin tietyissä jäsenvaltioissa – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen – Virheellinen tulkinta

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arviointi — Edellytykset (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 40 kohta)
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 1 alakohdan b alakohdan toista luetelmakohtaa on tulkittava siten, että tavaroiden varastointia koskeva sopimus on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu palvelujen suorittamista koskeva sopimus.

Tässä yhteydessä on todettava, että varastointia koskevan sopimuksen määräävä osatekijä on se, että varastoija huolehtii kyseisten tavaroiden varastoinnista toisen sopimuspuolen lukuun. Tämä sitoumus merkitsee näin ollen määrättyä toimintaa, joka muodostuu ainakin tavaroiden vastaanottamisesta, niiden säilyttämisestä turvallisessa paikassa ja niiden luovuttamisesta toiselle sopimuspuolelle asianmukaisessa kunnossa.

(ks. 27 ja 30 kohta sekä tuomiolauselma)
Unionin tuomioistuimen määräys (viides jaosto) 12.7.2012 – Tate & Lyle Investments

(asia C-384/11)

Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta – SEUT 63 artikla – Verolainsäädäntö – Osingonjako – Lähdevero – Ketjuverotuksen välttäminen tai vähentäminen – Kotimaisten osinkoa saavien yhtiöiden ja ulkomaisten osinkoa saavien yhtiöiden erilainen kohtelu

Pääomien ja maksujen vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Yhtiövero – Kansallinen säännöstö, jonka perusteella fuusion purkautumisen seurauksena kotimaisen yhtiön ulkomaiselle yhtiölle jakamia osinkoja verotetaan raskaammin kuin osinkoja, jotka on joka tapauksessa jaettu kyseisessä jäsenvaltiossa asuville yhtiöille, ei ole sallittu – Rajat – Rajoituksen vaikutusten neutralisointi siten, että kannettu lähdevero hyvitetään toisen jäsenvaltion kanssa tehdyn kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevan sopimuksen perusteella toisessa jäsenvaltiossa maksettavasta verosta – Kansallisen tuomioistuimen arviointi asiasta (SEUT 63 artikla) (ks. 18–46 kohta ja määräysosa)

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Rechtbank van eerste aanleg te Brussel – SEUT 63 artiklan tulkinta – Pääomien vapaaseen liikkuvuuteen kohdistuvat rajoitukset – Verolainsäädäntö – Yhtiövero – Osinkoverotus – Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään 10 prosentin lähdeverosta, joka kannetaan kyseisessä valtiossa asuvilta yhtiöiden jakamista osingoista ja niihin rinnastettavista tuloista – Kyseisen lähdeveron hyvittäminen yhtiöverosta, mikä on mahdollista ainoastaan kyseisessä valtiossa asuville yhtiöille

Ratkaisu

SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että sen vastaista on jäsenvaltion pääasiassa kyseessä olevan kaltainen lainsäädäntö, jossa kannetaan lähdeveroa kotimaisen yhtiön sellaisille kotimaisille yhtiöille ja ulkomaisille yhtiöille jakamista osingoista, jotka omistavat alle 10 prosenttia osinkoja jakavan yhtiön pääomasta, mutta jonka osuuden arvo on vähintään 1,2 miljoonaa euroa, mutta jossa ainoastaan kotimaisten osinkoa saavien yhtiöiden hyväksi on säädetty mekanismi, joka mahdollistaa ketjuverotuksen vähentämisen. Silloin, kun jäsenvaltio vetoaa toisen jäsenvaltion kanssa tehtyyn kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevaan sopimukseen, kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava, onko kyseinen sopimus otettava huomioon sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa, ja tarvittaessa tarkistettava, mahdollistaako se pääomien vapaaseen liikkuvuuteen kohdistuvien rajoitusten neutralisoinnin.
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 22.3.2012 – Emram vastaan SMHV

(asia C‑354/11 P)

Muutoksenhaku – Työjärjestyksen 119 artikla – Yhteisön tavaramerkki – Asetus (EY) N:o 40/94 – 8 artiklan 1 kohdan b alakohta – Hakemus kuviomerkin G rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisemmat kuviomerkistä G koostuvat tavaramerkit – Tavaramerkin haltijan esittämä kielto – Samankaltaisuuden aste – Sekaannusvaara

1. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Aikaisemman tavaramerkin vähäinen erottamiskyky – Vaikutus (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 44 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja näytön virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja näytön arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (SEUT 256 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 48 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki – Viraston päätökset – Laillisuus – Unionin tuomioistuinten suorittama tutkinta – Arviointiperusteet (Neuvoston asetus N:o 40/94) (ks. 92 kohta)

Aihe

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T‑187/10, Emram vastaan SMHV, 10.5.2011 antamasta tuomiosta, jolla hylättiin kanne SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 11.2.2010 tekemästä päätöksestä (asia R 1281/2008‑1), joka koski Guccio Gucci SpA:n ja M. Emramin välistä väitemenettelyä – Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohta – Hakemus kuviomerkin G rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Sekaannusvaara – Näytön ottaminen huomioon vääristyneellä tavalla – Erottamiskyvyn virheellinen arviointi – Yhdenvertaista kohtelua koskevan periaatteen loukkaaminen

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
Lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta 6.5.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 469/2009 4 ja 5 artiklaa on tulkittava siten, että silloin, kun yhdestä vaikuttavasta aineesta koostuvaa ”tuotetta” suojasi peruspatentti ja kun peruspatentin haltija saattoi nojautua peruspatentin kyseiselle ”tuotteelle” antamaan suojaan vastustaakseen kyseistä vaikuttavaa ainetta yhdistettynä yhteen tai useampaan muuhun vaikuttavaan aineeseen sisältävän lääkkeen markkinointia, tälle samalle ”tuotteelle” myönnetty lisäsuojatodistus voi peruspatentin voimassaoloajan päätyttyä antaa sen haltijalle oikeuden vastustaa sitä, että kolmas osapuoli markkinoi mainittua tuotetta sisältävää lääkettä ”tuotteen” sellaiseen käyttöön lääkkeenä, joka on hyväksytty ennen mainitun todistuksen voimassaolon päättymistä.
2)

SEUT 49 ja SEUT 54 artikla ovat esteenä pääasiassa kysymyksessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan toisessa jäsenvaltiossa asuvalla yhtiöllä, joka omistaa vähintään 20 prosentin osuuden Portugalissa asuvasta yhtiöstä, on oikeus saada takaisin Portugalissa asuvan yhtiön jakamista osingoista pidätetty lähdevero ainoastaan siinä tapauksessa, että se on omistanut tällaisen osuuden keskeytyksettä kahden vuoden ajan, ja jolla siten hidastetaan taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen poistamista verrattuna Portugalissa asuviin samanlaisia osuuksia omistaviin osakasyhtiöihin. Silloin kun jäsenvaltio vetoaa toisen jäsenvaltion kanssa tehtyyn sopimukseen, jonka tarkoituksena on kaksinkertaisen verotuksen välttäminen, kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, onko tämä sopimus otettava huomioon, ja tarvittaessa tarkastettava, voidaanko sillä poistaa sijoittautumisvapautta koskevan rajoituksen vaikutukset.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yhtenäinen lainsäädäntö – Teollisoikeudet ja kaupalliset oikeudet – Patenttioikeus – Lääkkeiden lisäsuojatodistus – Myöntämisedellytys – Tuote, jota suojaa voimassa oleva peruspatentti

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 469/2009 3 artiklan a alakohta)

Tiivistelmä

Lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta annetun asetuksen N:o 469/2009 3 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että se estää jäsenvaltion toimivaltaista patenttivirastoa myöntämästä lisäsuojatodistusta, joka koskee vaikuttavia aineita, joita ei ole mainittu peruspatentin, johon tällaisen todistuksen antamista koskevan hakemuksen tueksi on vedottu, vaatimuksissa.

(ks. 30 kohta ja tuomiolauselma)
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 19.1.2012 – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on Aldo Patriciello

(asia C‑496/10)

Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta – Euroopan parlamentin jäsen – Erioikeuksista ja vapauksista tehty pöytäkirja – 8 artikla – Solvausta koskeva rikosoikeudenkäynti – Muualla kuin parlamentissa esitetyt lausumat – Parlamentaaristen tehtävien hoidossa ilmaistun mielipiteen käsite – Koskemattomuus – Edellytykset

Euroopan unionin erioikeudet ja vapaudet – Euroopan parlamentin jäsenet – Koskemattomuus heidän tehtäviään hoitaessaan ilmaisemiensa mielipiteiden tai äänestystensä osalta – Tehtävien hoidossa ilmaistun mielipiteen käsite – Soveltaminen parlamentin jäsentä vastaan vireille pannussa oikeudenkäyntimenettelyssä – Kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on pantu vireille, toimivalta (Euroopan unionin erioikeuksista ja vapautuksista tehdyn pöytäkirjan 8 artikla) (ks. 15–17 ja 19 kohta sekä tuomiolauselma)

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Ufficio del Giudice di Pace di Venafro – Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan (EYVL 1967, 152, s. 13) 9 ja 10 artiklan tulkinta – Euroopan parlamentin jäsen, jota syytetään solvauksesta sen vuoksi, että hänen väitetään esittäneen virheellisen syytöksen järjestysvaltaa käyttävän viranomaisen edustajaa kohtaan – Parlamentaaristen tehtävien hoidossa ilmaistun mielipiteen käsite?

Ratkaisu

Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan, joka on liitetty unionisopimukseen, EUT-sopimukseen ja Euratomin perussopimukseen, 8 artiklaa on tulkittava siten, että Euroopan parlamentin jäsenen muualla kuin Euroopan parlamentissa esittämä lausuma, joka on johtanut solvauksesta nostettuun syytteeseen hänen kotijäsenvaltiossaan, on kyseisessä määräyksessä tarkoitetun koskemattomuuden piiriin kuuluva parlamentaaristen tehtävien hoidossa ilmaistu mielipide ainoastaan, jos lausuma on subjektiivinen arviointi, jolla on suora ja ilmeinen yhteys tällaisten tehtävien hoitamiseen. Kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää, täyttyvätkö kyseiset edellytykset pääasiassa.