ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
150.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Finanzgericht Düsseldorfin, High Court of Justicen (England & Wales) ja tribunal de grande instance de Nanterren esittämiin kysymyksiin seuraavasti: — asetusten (EY) N:o 1762/2003, (EY) N:o 1775/2004, (EY) N:o 1686/2005 ja (EY) N:o 164/2007 oikaisemisesta ja sokerialan tuotantomaksujen vahvistamisesta markkinointivuosiksi 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 ja 2005/2006 3.11.2009 annettu komission asetus (EY) N:o 1193/2009 on muodollisesti pätemätön siltä osin kuin siinä mainitaan sen oikeusperustana olevan sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 19.6.2001 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1260/2001, erityisesti sen 15 artiklan 8 kohdan ensimmäinen luetelmakohta ja 16 artiklan 5 kohta — asetus N:o 1193/2009 on aineellisesti pätemätön siltä osin kuin asianomaisten markkinointivuosien vahvistettujen maksujen laskentaan sisältyvät – asetuksen N:o 1260/2001 15 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetussa ”tukien kokonaismäärässä” – vientituet, joita olisi voitu hakea vientisitoumusten osalta mutta joita ei tosiasiallisesti koskaan haettu eikä maksettu — asetuksen N:o 1260/2001 15 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettu ilmaus ”tukien kokonaismäärä” käsittää ainoastaan tosiasiallisesti maksetut tuet — unionin lainsäädäntö ei estä taloudellisia toimijoita perimästä korkoa pätemättömän asetuksen perusteella aiheettomasti maksetuista määristä asianomaiselta kansalliselta elimeltä eikä kyseistä elintä perimästä vastaavaa korkoa Euroopan unionin talousarviosta; käyttäessään kansallisen lainsäädännön perusteella mahdollisesti olevaa harkintavaltaa olla myöntämättä minkäänlaista korkoa tällaisessa tilanteessa kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon se, että alkuperäisen maksun laittomuuden on katsottava aiheutuvan Euroopan unionista ja että unionin lainsäädännön mukaan kiellettyä on se, että osapuoli, joka jää unionin lainsäädännön vastaisen toimenpiteen vuoksi ilman mahdollisuutta nauttia rahamäärästä, kokee perusteettoman menetyksen — kun kansallinen tuomioistuin määrää kansallisen elimen palauttamaan määrät, jotka on pätemättömän asetuksen perusteella aiheettomasti maksettu kyseiselle elimelle muuna valuuttana kuin euroina ja sitten muunnettu euroiksi Euroopan unionin talousarvioon maksamisen yhteydessä, liitännäiset kysymykset – kuten valuutta, jossa palautus määrätään tehtäväksi, ja sovellettavan vaihtokurssin määrittämisen kannalta merkityksellinen ajankohta – on ratkaistava kansallisen lainsäädännön mukaisesti ottaen huomioon tämänkaltaisiin asioihin, kuten koron myöntämiseen, sovellettavat unionin oikeussäännöt.
1)

Portugalin tasavalta ei ole noudattanut yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 296–298 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on soveltanut maataloustuottajiin direktiivistä poikkeavaa erityisjärjestelmää, jonka mukaan heidät on vapautettu arvonlisäverosta ja heihin sovelletaan vakiokantahyvitystä, jonka prosentti on nolla.
286.

On todettava, että Niko Tube ja NTRP eivät arvostele tätä tulkintaa, joka sitä paitsi on mielestäni oikea. On nimittäin varmuuden vuoksi huomattava, että polkumyyntitoimenpiteiden alalla asian selvittämiselle on luonteenomaista, että tarkasteltavina olevat asiakirjat sisältävät usein liikesalaisuuksia tai muita tietoja, joita ei saa paljastaa tai joiden paljastaminen on sallittua vain merkittävin rajoituksin. Asiakirjoja, joihin sisältyy todisteita, ei tästä syystä pidä automaattisesti jättää todisteina huomioon ottamatta, kun tiettyjen tietojen on jäätävä salaisiksi, kuten käy ilmi perusasetuksen 6 artiklan 7 kohdasta ja 19 artiklasta. ( 40 )
50.

Täsmennettäköön kuitenkin, että jos yhteisöjen tuomioistuin arvioisi, että kansanterveyden turvaamisen tavoite on kuitenkin yksi SGB V:n 95 §:n 7 momentin kolmannen virkkeen tavoitteista, kyseisen pykälän mukaista ikärajaa ei mielestäni voitaisi pitää hankaluuksitta välttämättömänä tätä tarkoitusta varten, kun otetaan huomioon poikkeukset, joita Saksan oikeudessa asetetaan sen soveltamiselle. Nämä poikkeukset johtavat pohtimaan kyseisen pykälän sisäistä johdonmukaisuutta kokonaisuuden kannalta. Mikäli näet Saksan lainsäätäjä todellakin ajattelee, että koska olettamuksena on 68 vuotta täyttäneiden sopimushammaslääkäreiden toimintakyvyn heikkeneminen, heidän tämän iän jälkeen harjoittamansa toiminta on omiaan vaarantamaan lakisääteisen sairausvakuutusjärjestelmän piiriin kuuluvien potilaiden terveyden, on vaikeaa löytää pitäviä syitä selitykseksi sille, miksi nämä hammaslääkärit saavat kaikesta huolimatta jatkaa toimintaansa, mikäli jollain alueella on pulaa hammaslääkäreistä, toimia sijaisena tai harjoittaa sopimushammaslääkärin toimintaa, jos he ovat toimineet tässä tehtävässä lyhyemmän ajanjakson ajan kuin 20 vuotta. Saksan hallitus on myös myöntänyt istunnossa, että tästä näkökulmasta arvioituna SGB V:n 95 §:n 7 momentin kolmanteen virkkeeseen liittyy tiettyjä epäjohdonmukaisuuksia. Tällaisten epäjohdonmukaisuuksien toteaminen ei ole kovin yllättävää, koska Saksan lainsäätäjän tahto, sellaisena kuin se ilmenee kyseisen toimenpiteen yleisestä asiayhteydestä, ei ole selvästikään lakisääteiseen sairausvakuutusjärjestelmään kuuluvien potilaiden suojeleminen sen olettamuksen perusteella, että 68 vuotta täyttäneiden sopimushammaslääkäreiden toimintakyky on heikentynyt.
14.

Lopuksi todettakoon, että lähtökohtaisesti yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta; jos kysymykset koskevat yhteisön oikeussäännön tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuin on velvollinen ottamaan niihin kantaa. ( 6 ) Yhteisöjen tuomioistuin voi vain poikkeustapauksissa kieltäytyä ottamasta kantaa ja todeta, että ennakkoratkaisukysymystä ei voida ottaa tutkittavaksi; erityisesti jos on ilmeistä, että kysymys ei ole objektiivisesti arvioituna tarpeen pääasian ratkaisemiseksi. ( 7 ) Käsiteltävänä olevassa asiassa näin ei ole. Vaikka Tribunal Supremo voi muuttaa itse omaa oikeuskäytäntöään saattaakseen sen tarvittaessa yhteisön vaatimusten mukaiseksi, se on pitänyt tarpeellisena pyytää yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita voidakseen arvioida omaa oikeuskäytäntöään. Ei kuitenkaan ole ilmeistä, että nyt olisi kyseessä tilanne, jossa yhteisöjen tuomioistuimen on asetettava kyseenalaiseksi olettama, jonka mukaan kansallisen tuomioistuimen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä. ( 8 )
39.

Irtisanomisaika, jota työnantajan on noudatettava, on Belgian työlainsäädännön mukaan yhteydessä työntekijän työskentelyn kestoon. Mitä pidempi työskentelyn kesto, sitä pidempi on myös irtisanomisaika. Työntekijälle ”kertyneeseen” irtisanomisajan kestoon sovelletaan epäilyksettä 2 lausekkeen 6 kohdan mukaista suojaa. Mikäli työntekijä on irtisanomisen tapahtuessa vanhempainlomalla, on hänen työsuhteeseensa näin ollen sovellettava samaa irtisanomisaikaa, joka olisi ollut voimassa ennen vanhempainloman alkamista.
90.

Tämän oikeuskäytännön perusteella en näe, miten yhden vuoden pituisen kansallisen vanhentumisajan soveltaminen itsessään tekee käytännössä mahdottomaksi yhteisön oikeusjärjestyksessä vahvistettujen työsopimuksista tai työsuhteista johtuvien työntekijöiden maksamatta olevien saatavien suorittamisen. Pääasian kantajalla on ollut objektiivisesti katsottuna mahdollisuus saada tietoa määräajasta, sillä määräaika on vahvistettu kansallisessa laissa, ja se on siten helposti saatavilla – toisin kuin on yleensä tilanteissa, joissa direktiiviä ei ole vielä pantu täytäntöön tai sitä ei ole pantu täytäntöön täysimääräisesti. Lisäksi mikään seikka ei puhu sen puolesta, että kantajalle olisi tehty mahdottomaksi tai vaikeaksi noudattaa palkkaturvalaitokselta vaadittuja saatavia koskevien vaatimusten esittämiselle asetettua määräaikaa. Mielestäni on ilman muuta kohtuullista ja mahdollista, että saatavia koskeva vaatimus esitetään vuoden määräajan kuluessa. Se on riittävä määräaika työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa, joka edellyttää yrityksen nopeaa saneerausta tai selvitystä velkojien tyydyttämiseksi.
1)

Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/435/ETY 2 artiklan a alakohtaa, luettuna yhdessä direktiivin liitteen f kohdan kanssa, on tulkittava niin, että direktiivissä tarkoitettu ”jäsenvaltiossa sijaitseva yhtiö” voi olla vain sellainen yhtiö, joka on perustettu jossakin niistä muodoista, jotka on nimenomaisesti mainittu direktiivin liitteen f kohdassa.
49.

Perustelujen sisällön on oltava perusteluvelvollisuuden tavoitteiden mukaisia. Yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut tästä edellä mainitussa asiassa C-87/02 antamassaan tuomiossa, että päätöksen, jonka mukaan hankkeen ominaispiirteet eivät edellytä hankkeen ympäristövaikutusten arviointia, on sisällettävä tai siihen on liitettävä kaikki sellaiset seikat, joiden perusteella voidaan valvoa, että se perustuu asianmukaiseen YVA-direktiivin vaatimusten mukaiseen ennakkoselvitykseen. ( 28 ) Ratkaisevaa on siis se, osoittavatko esitetyt perustelut, että asianmukainen ennakkoselvitys on tehty.
1)

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperäisnimitysten suojasta 14.7.1992 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2081/92 3 artiklan 1 kohtaa ja 13 artiklan 3 kohtaa (nykyisin asetuksen (EY) N:o 510/06 3 artiklan 1 kohta ja 13 artiklan 2 kohta) on tulkittava siten, että elintarvikkeen nimitystä, joka sisältää maantieteellisen viittauksen ja jolle on haettu rekisteröintiä näissä asetuksissa tarkoitetuksi suojatuksi alkuperänimitykseksi tai suojatuksi maantieteelliseksi merkinnäksi, ei voida katsoa yleisnimeksi ennen kuin komissio on hylännyt hakemuksen sillä perusteella, että nimityksestä on tullut yleisnimi.
15.

Lain 50A §:n 3 momentissa säädetään kanteen edellytyksenä olevasta riittävästä oikeussuojan tarpeesta: ”3. Tuomioistuin ei myönnä 50 §:ssä tarkoitettua lupaa, paitsi jos a) merkittävät syyt tukevat sitä, että kyseinen päätös tai toimi on pätemätön tai on julistettava pätemättömäksi, ja b) (i) hakemuksen kohteena oleva asia koskee merkittävästi hakijan etua, tai (ii) hakija – kun kyseinen päätös tai toimi koskee hanketta, joka on asian kannalta merkityksellisenä ajankohtana tai sen aikaan voimassa olleiden, 176 §:n tai sen mukaisesti annettujen säännösten nojalla määritettävä hankkeeksi, jolla on mahdollisia merkittäviä ympäristövaikutuksia – (I) on yhteisö tai organisaatio (muu kuin valtion viranomainen, julkinen viranomainen tai hallituksen elin tai virasto), jonka tavoite tai tarkoitus liittyy ympäristönsuojelun edistämiseen, (II) on noudattanut tätä tavoitetta tai tarkoitusta 12 kuukauden aikana ennen hakemuksen esittämistä ja (III) täyttää (mahdolliset) vaatimukset, joita yhteisön tai organisaation on 37 §:n 4 momentin d kohdan iii alakohdan mukaan täytettävä voidakseen käyttää 37 §:n 4 momentin c kohdan mukaisia oikeussuojakeinoja (tämän määräyksen vuoksi viittaus oikeussuojakeinon kohteena olevan päätöksen alaan on 37 §:n 4 momentin e kohdan iv alakohdan kaikkia vaatimuksia sovellettaessa tulkittava viittaukseksi sen päätöksen tai toimen alaan, joka on 50 §:n mukaisen lupahakemuksen kohteena).”
2.

Tämä kysymys on tullut esille Incorporated Trustees of the National Council on Ageingin (Age Concern England) (jäljempänä Age Concern England) ja Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reformin välisessä asiassa, jossa Age Concern England riitauttaa kyseisen lainsäädännön lainmukaisuuden.
208.

Vakavan vaikeuden käsite on objektiivinen. Tällaisten vaikeuksien olemassaoloa on arvioitava ottamalla huomioon sekä valtion toimenpiteen toteuttamiseen liittyvät olosuhteet että sen sisältö. ( 113 ) Komission on siten ratkaistava asiaan liittyvien tosiseikkojen ja oikeudellisten olosuhteiden perusteella, edellyttävätkö valtion toimenpiteen tarkastelun yhteydessä esiin tulleet ongelmat muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista. ( 114 ) Vaikka komission harkintavalta on sidottua muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen osalta, sillä on kuitenkin tiettyä harkintavaltaa, kun se selvittää ja tutkii yksittäistapaukseen liittyviä seikkoja sen määrittämiseksi, aiheuttavatko nämä seikat vakavia vaikeuksia. ( 115 )
57.

Asiassa Gasser antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että muu tuomioistuin kuin se, jossa kanne on ensin nostettu, ei saa tutkia sen tuomioistuimen, jossa kanne on ensin nostettu samasta kohteesta, toimivaltaisuutta myöskään silloin, kun asianosaisten väitetään sopineen oikeuspaikkalausekkeesta, jonka perusteella toimivaltainen on muu tuomioistuin kuin se, jossa kanne on ensin nostettu. ( 40 ) Kuten komissio osuvasti huomauttaa, tästä voidaan johtaa yleinen periaate, jonka mukaan jokainen tuomioistuin on lähtökohtaisesti toimivaltainen tutkimaan oman toimivaltaisuutensa (toimivallan tutkimista koskeva toimivalta). Tätä asiaa käsittelevän tuomioistuimen toimivaltaa ei voi tehdä tyhjäksi väite, jonka mukaan asianosaiset ovat sopineet toisin, kuten asiassa Gasser oikeuspaikkalausekkeesta ja nyt esillä olevassa asiassa välityssopimuksesta.
83.

Siltä osin kuin on kysymys siitä, onko se, ettei Ranskan tasavalta ollut pannut direktiiviä 2001/18 täytäntöön kokonaisuudessaan, aiheuttanut haittaa julkisille ja yksityisille intresseille siinä määrin, että se oikeuttaa määräämään kiinteämääräisen hyvityksen, katson, että komissio on osoittanut, että kyseinen täytäntöönpanon laiminlyönti loi oikeudellista epävarmuutta alalle, jolle on jo ominaista huomattava tieteellinen epävarmuus. ( 49 ) Lukuun ottamatta kuitenkaan sitä komission väitettä, joka koskee Clermont-Ferrandin hallintotuomioistuimessa vireillä olevaa oikeudenkäyntiä, ( 50 ) en katso, että komissio on esittänyt riittävää näyttöä siitä, että se, että Ranskan tasavalta ei ole pannut direktiiviä 2001/18 täytäntöön kokonaisuudessan eikä noudattanut asiassa C-419/03 annettua tuomiota, olisi vaikuttanut julkisiin ja yksityisiin intresseihin siinä määrin, ettei sitä voida hyväksyä, minkä johdosta kiinteämääräisen hyvityksen määrääminen olisi oikeutettua. Ranskan tasavalta on käsiteltävänä olevassa asiassa väittänyt, eikä komissio ole sitä kiistänyt, että se, ettei se ollut pannut direktiiviä 2001/18 täytäntöön kokonaisuudessaan, ei ole estänyt GMO:eilla tehtävää bioteknologista tutkimusta. Lisäksi Ranskan tasavalta on huomauttanut, että se kirjasi kyseisen direktiivin B osan perusteella tehtyjä GMO:ien tarkoituksellista levittämistä koskevia lupahakemuksia vuosina 2003, 2005 ja 2006 enemmän kuin mikään muu jäsenvaltio Espanjaa lukuun ottamatta ja että vuosina 2004–2006 Ranska oli Euroopassa GMO:ien toiseksi tärkein tuottaja kaupallisessa tarkoituksessa. Ranskan tasavalta on väittänyt – ilman että sitä taaskaan olisi kiistetty –, että komission väitteistä poiketen se, ettei kyseinen jäsenvaltio ollut pannut direktiiviä 2001/18 täytäntöön, ei ole haitannut yhteisöä kansainvälisissä suhteissa GMO:ien alalla, koska kyseisen direktiivin puutteellista täytäntöönpanoa ei ole tuotu missään vaiheessa esiin kansainvälisissä neuvotteluissa.
121.

Sananvapaus sisältää ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 1 kappaleen mukaan vapauden vastaanottaa ja levittää tietoja ja ajatuksia viranomaisten siihen puuttumatta. Siltä osin kuin julkaistujen henkilötietojen käsittely on tämän kannalta välttämätöntä, se kuuluu siis sananvapauden soveltamisalaan. Tätä vapautta kuitenkin voidaan ja sitä on rajoitettava siltä osin kuin tietojen käsittely on ristiriidassa yksityisyyden kanssa. Tämän johdosta tällaisia käsittelytoimintoja koskeva kertakaikkinen erioikeus ei ole mahdollinen. Joka kerta on sitä vastoin arvioitava erikseen, kumpi perusoikeus on tärkeämpi.
7.

En ole vakuuttunut tästä päätelmästä. Tarkastelun lähtökohdaksi olisi otettava se, että Saksassa on kaksi tietojenkäsittelyjärjestelmää, joista toinen on saksalaisille ja toinen ulkomaisille unionin kansalaisille. On toki sinänsä totuudenmukaista sanoa, ettei Saksan kansalaisilla ja ulkomaalaisilla ole samoja oleskeluoikeuksia. Tämä on kuitenkin ilmiselvää; se ei kerro mitään siitä, miten erilaisen oleskeluoikeudellisen aseman tulisi liittyä Saksan kansalaisten ja muiden jäsenvaltioiden kansalaisten henkilötietojen keräämiseen ja käsittelyyn. Saksan, Tanskan ja Alankomaiden hallitusten käsityksen mukaan se seikka, että ulkomaisilla EU:n kansalaisilla on maan omiin kansalaisiin verrattuna rajoitetut oleskeluoikeudet, on siis tässä asiassa viimeinen sana, mutta oikeastaan tilanne on päinvastainen: se on vasta alkua. Ennen kuin todetaan, ettei kyse ole syrjinnästä, ei voida pelkästään sanoa, että Saksan kansalaiset ja ulkomaalaiset eivät ole samassa tilanteessa. On myös pystyttävä osoittamaan, että tapausten erilaisuudella voidaan perustella erilainen kohtelu. Erilaisen kohtelun on siis liityttävä ja oltava oikeassa suhteessa tapausten erilaisuuteen. Olen siten komission kanssa samaa mieltä siitä, että ennen kuin voimme päättää, onko Saksan kansalaisen tapaus rinnastettavissa EU:n kansalaisen tapaukseen sen osalta, miten Saksan viranomaiset keräävät ja käsittelevät henkilötietoja, meidän on tutkittava, mihin tarkoituksiin näitä tietoja kerätään ja miten niitä käsitellään. Saksan hallitus väittää, että henkilötietojen järjestelmällinen käsittely keskusrekisterissä on tarpeen maahanmuuttolainsäädännön ja oleskeluoikeudellisen aseman kannalta, tehokasta yleistä lainvalvontaa varten ja tilastotietojen keräämiseksi. Käsittelen kutakin seikkaa erikseen.
110.

En katso, että edellä mainittua asiassa Pearle ym. annettua tuomiota voidaan pitää esteenä sille, mitä edellä on esitetty. Kuten on todettu, yhteisöjen tuomioistuin on tämän tuomion yhteydessä todennut, että ne varat, jotka on hankittu jäsenten omalle toimialajärjestölleen maksamilla sellaisilla pakollisilla maksuilla, joiden perimisen on tähän järjestöön sovellettava lakisääteinen järjestelmä mahdollistanut ja joiden perimisen päämääränä on jäsenten yhteisen mainoskampanjan rahoittaminen, eivät ole valtion varoja. Kun tarkastellaan niitä eri seikkoja, joilla yhteisöjen tuomioistuin on perustellut tätä päätelmäänsä (sitä, että varat eivät ole järjestön käytettävissä, sitä, että järjestön tehtävänä on pelkkä maksujen kerääminen, ja sitä, että edun myöntämisestä ei aiheudu valtiolle tai kyseessä olevalle julkiselle järjestölle kustannuksia), katson, että yhteisöjen tuomioistuin on pitänyt ratkaisevana seikkana sitä, että aloitteen mainoskampanjan järjestämisestä ja ehdotuksen kampanjasta aiheutuvien kustannusten jakamisesta on tehnyt julkisten viranomaisten sijasta kyseessä oleva ala itse, sillä tämä seikka on omiaan sulkemaan pois sen, että valtion voitaisiin katsoa olevan vastuussa kyseessä olevasta toimenpiteestä. ( 84 )
114.

On kiistatonta, että asiassa Deutsche Shell kyseessä ollut tilanne eroaa esillä olevan asian tilanteesta. Mielestäni kuitenkin juuri yhteisöjen tuomioistuimen valitsema lähestymistapa on merkityksellisin; pyrkimyksenä on siis taata, että huolimatta tavasta, jolla verotusvallan jako on toteutettu, kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn kahdenvälisen sopimuksen soveltamisalaan kuuluvan verovelvollisen erityistilanne on otettava huomioon yhdessä kyseisen sopimuksen osapuolina olevista jäsenvaltioista.
29.

Direktiivin 2002/37 4 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on tarkasteltava kaikkien etofumesaattia sisältävien kasvinsuojeluaineiden lupia varmistuakseen siitä, että direktiivin 91/414/ETY liitteessä I vahvistettuja etofumesaattia koskevia edellytyksiä noudatetaan. Niiden on tarvittaessa muutettava tai peruutettava lupa direktiivin 91/414/ETY mukaisesti ennen 1 päivää syyskuuta 2003. 2. Jäsenvaltioiden on arvioitava tuote uudelleen direktiivin 91/414/ETY liitteessä VI säädettyjen yhtenäisten periaatteiden mukaisesti mainitun direktiivin liitteessä III vahvistetut vaatimukset täyttävän asiakirja-aineiston perusteella kaikkien sellaisten sallittujen kasvinsuojeluaineiden osalta, jotka sisältävät etofumesaattia joko ainoana tehoaineenaan tai yhtenä monista tehoaineistaan, jotka kaikki oli 1 päivään maaliskuuta 2003 mennessä lueteltu direktiivin 91/414/ETY liitteessä I. Jäsenvaltioiden on kyseisen arvion perusteella määriteltävä, täyttääkö tuote direktiivin 91/414/ETY 4 artiklan 1 kohdan b, c, d ja e alakohdassa vahvistetut edellytykset. Niiden on tarvittaessa muutettava tai peruutettava kunkin tällaisen kasvinsuojeluaineen lupa viimeistään 28 päivänä helmikuuta 2007.”
29.

Ranska on väittänyt muun muassa, että asiat FNCE ja van Calster, jotka koskivat lainvastaisen tuen rahoittamiseksi perittyjen maksujen palauttamiseksi esitettyjä vaatimuksia, eroavat olennaisesti kansallisessa tuomioistuimessa nyt esillä olevasta asiasta. Tässä asiassa se taho, joka vaatii kansallista tuomioistuinta määräämään lainvastaisen tuen palautettavaksi, on lainvastaista tukea saaneen yrityksen kilpailija. Tanska väittää, että nyt esillä oleva asia on erotettava asiassa Transalpine Ölleitung käsitellystä tilanteesta, koska jälkimmäinen asia koski lainvastaista tukea saaneen tuensaajajoukon laajentamista eikä ole siten merkityksellinen kansallisessa tuomioistuimessa nyt esillä olevassa asiasta. Saksa on väittänyt, että asiat FNCE, van Calster ja Transalpine Ölleitung on ymmärrettävä siten, että niissä kansallinen tuomioistuin velvoitetaan määräämään lainvastaiset tuet palautettavaksi, vaikka ne on myöhemmin todettu yhteismarkkinoille soveltuviksi. Tästä huolimatta Saksa kehotti yhteisöjen tuomioistuinta tarkastelemaan uudelleen tätä oikeuskäytäntöä siten, että se ottaa huomioon Ranskan ja Tanskan väitteet. Komissio on katsonut, että päätöksen, jonka se on tehnyt tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, tehokas vaikutus menetettäisiin esillä olevassa asiassa, jos kansalliset tuomioistuimet määräisivät lainvastaisen tuen perittäväksi takaisin. Komissio väittää, että esillä olevassa asiassa sillä, että kansallinen tuomioistuin määräisi myönnetyt tuet palautettaviksi, olisi sama vaikutus kuin sillä, että komissio tekisi päätöksen tuen soveltumattomuudesta yhteismarkkinoille ja määräisi tuen maksettavaksi takaisin.