ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kanne 6.5.2022 – Indetec v. komissio ym.

(Asia T-250/22)

(2022/C 244/60)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Kantaja: Ingeniería para el Desarrollo Tecnológico, SL (Indetec) (Valencia, Espanja) (edustaja: asianajaja J. Navas Marqués)

Vastaajat: Euroopan komissio, Euroopan ilmasto-, infrastruktuuri- ja ympäristöasioiden toimeenpanovirasto (CINEA) ja Euroopan innovaationeuvoston ja pk-yritysasioiden toimeenpanovirasto (EISMEA)

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa SEUT 263 artiklan nojalla Euroopan ilmasto-, infrastruktuuri- ja ympäristöasioiden toimeenpanoviraston (CINEA) (nykyisin EASME), joka on Euroopan komission erillisvirasto, 10.3.2022 päivätyn päätöksen, jonka viitenumero on Ares (2022) 1775149

— toteaa SEUT 272 artiklan nojalla, että kantaja sovelsi asianmukaisesti LIFE-ohjelman (1) mukaisen avustussopimuksen yleisten ehtojen II.9.1 lauseketta; kyseinen sopimus allekirjoitettiin 10.6.2016 EASMEn ja muiden muassa kantajan välillä, ja tätä yritystä edusti asianmukaisesti INNOTECNO koordinoivana tuensaajana

— velvoittaa Euroopan komission EASME-virastonsa välityksellä maksamaan kantajalle yhteensä 335 900,00 euroa, jotta Euroopan komissio täyttää sopimusvelvoitteensa LIFE-ohjelman mukaisen sen avustussopimuksen mukaisesti, joka allekirjoitettiin 10.6.2016 EASMEn ja muiden muassa kantajan välillä, jota edusti asianmukaisesti INNOTECNO koordinoivana tuensaajana

— velvoittaa nimenomaisesti vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa viiteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan on rikottu Euroopan unionin toiminnasta tehtyä sopimusta ja konkreettisemmin sen 298 artiklaa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklaa, joka koskee hyvän hallinnon velvollisuutta.

2) Toinen kanneperuste, jonka mukaan on rikottu asetuksen (EU, Euratom) 2018/1046 (2) 202 artiklan 4 kohtaa.

3) Kolmas kanneperuste, jonka mukaan on loukattu suhteellisuusperiaatetta.

4) Neljäs kanneperuste, jonka mukaan on loukattu puolustautumisoikeuksia.

5) Viides kanneperuste, jonka mukaan on rikottu avustussopimuksen yleisten ehtojen II.9.1 lauseketta.

(1) Euroopan unionin ympäristöä ja ilmastotoimia koskeva ohjelma.

(2) Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1).
3)

Kolmannen kanneperusteen mukaan kantajan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 kohdassa suojattua omistusoikeutta on loukattu, koska rajoittavat toimenpiteet muun muassa merkitsevät tämän oikeuden perusteetonta, tarpeetonta ja suhteetonta rajoitusta, koska (i) mikään ei viittaa siihen, että katsottaisiin, että kantajan väitetysti väärinkäyttämät varat on siirretty Ukrainan ulkopuolelle; (ii) Ukrainan sisäiset toimenpiteet olisivat selvästi asianmukaisia ja riittäviä, ja (iii) rajoittavat toimenpiteet ovat nyt olleet käytössä kahdeksan vuotta, ja niistä on määrätty sellaisen oikeudenkäyntiä edeltävän tutkimuksen perusteella, joka on todellisuudessa päättynyt ja/tai ainakin täysin pysähdyksissä ja johon neuvosto ei ole nojautunut kahdesta edeltävästä vuodesta kummankaan kuluessa.
1.

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavia henkilöstösääntöjä (jäljempänä henkilöstösäännöt) on sovellettu teleologisesti ja komissiolle edullisella tavalla, hallinto on tehnyt oikeudellisen virheen, henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevaa 7 artiklan 4 kohtaa on rikottu ja lähtöpaikkakuntaa koskevilla täytäntöönpanosäännöksillä rikotaan henkilöstösääntöjä.
—

vaihtoehtoisesti toteamaan SEUT 277 artiklan nojalla, että neuvoston päätöksen 2014/512/YUTP (sellaisena kuin se on muutettuna) 4 b artiklan 3 ja 4 kohtaa ja asetuksen (EU) N:o 833/2014 (sellaisena kuin se on muutettuna) 2 e artiklan 3 ja 4 kohtaa ei sovelleta ja/tai ne ovat lainvastaisuutensa vuoksi pätemättömiä siltä osin kuin niissä nimetään kantaja, ne koskevat kantajaa tai niitä olisi sovellettava kantajaan, sekä kumoamaan riidanalaisen päätöksen ja riidanalaisen asetuksen siltä osin kuin niissä nimetään kantaja, ne koskevat kantajaa tai niitä sovelletaan kantajaan.
—

Asetuksen (EY) N:o 834/2007 (2) 33 artiklan 2 kohdan ja asetuksen (EY) N:o 1235/2008 (3) 7 artiklan mukaan vastaajalla on toimivalta laatia hyväksytyistä kolmansista maista luettelo, joka sisältyy astutuksen (EY) No 1235/2008 liitteeseen III. Kuitenkin vain kolmannen maan toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä tarkastuslaitoksia tai poistaa ne luettelosta. Kun vastaaja on poistanut kantajan hyväksyttyjen tarkastuslaitosten luettelosta, se on kantajan mukaan ylittänyt toimivaltansa ja rikkonut asetuksen (EY) N:o 834/2007 33 artiklan 2 kohtaa yhdessä asetuksen (EY) N:o 1235/2008 7 artiklan kanssa. Tämän lisäksi säännökset, joihin vastaaja on perustanut asetuksen (EU) 2021/2325 – eli 27.5.2021 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2021/1342 (4) 3 artiklan a kohta – tuli voimaan vasta 1.1.2022.
1)

Ensimmäinen kanneperuste: Päätös on asetuksen (EU) N:o 806/2014 (1) 81 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä 15.4.1958 annetun neuvoston asetuksen N:o 1 (2) 3 artiklan kanssa, ja yhdenvertaisuutta koskevan yleisen periaatteen vastainen, koska sitä ei ole laadittu kantajan kanssa käytettävällä virallisella kielellä eli saksaksi ja koska se poikkeaa muita saksalaisia laitoksia koskevissa päätöksissä käytetystä kielestä.
C 207/44

Kanne 23.3.2022 – Hyundai Heavy Industries Holdings v. komissio

(Asia T-156/22)

(2022/C 207/59)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Hyundai Heavy Industries Holdings Co. Ltd (Soul, Etelä-Korea) (edustajat: asianajajat S. Völcker, J. Ruiz Calzado, H. Armengod Suarez, J.-B. Douchy ja D. Little)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan komission 13.1.2022 asiassa M.9343 – Hyundai Heavy Industries Holdings / Daewoo Shipbuilding & Marine Engineering antaman päätöksen (jäljempänä päätös) kokonaisuudessaan ja

— velvoittamaan komission vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut tässä asiassa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste perustuu oikeudellisiin virheisiin komission yrityksessä osoittaa määräävän markkina-aseman muodostuminen sellaisen sisällöllisen analyysin perusteella, jolla ei ole yhteyttä päätöksen mukaan sovellettavaan sääntöjenmukaisuutta koskevaan testiin.

2) Toinen kanneperuste perustuu oikeudellisiin virheisiin ja arviointivirheisiin sekä siihen, ettei komissio perustellut riittävästi päätelmäänsä siitä, että riidanalainen oikeustoimi olisi synnyttänyt määräävän markkina-aseman, josta olisi aiheutunut huomattava rajoitus tehokkaalle kilpailulle sisämarkkinoilla, koska (a) komissio käytti markkinaosuuksia ensisijaisena osoituksena määräävästä asemasta, huolimatta pysyvästi alhaisista marginaaleista, rakenteellisesta ylikapasiteetista ja urakoiden epäsäännöllisyydestä, koska (b) se ei tunnistanut kilpailijoista johtuvia kilpailun rajoituksia ja arvioi määräävyyttä virheellisesti, koska (c) se ei ottanut huomioon asiakkaiden ilmeistä ostajan valtaa markkinoille, joille on ominaista ylikapasiteetti sekä urakoiden epäsäännöllisyys ja korkea arvo, koska (d) se ei perustellut, miten riidanalainen oikeustoimi johtaisi tehokkaan kilpailun merkittävään estymiseen sisämarkkinoilla ja koska (e) se arvioi virheellisesti ne vaihtoehdot, jotka olisivat voineet toteutua ilman riidanalaista oikeustointa.

3) Kolmas kanneperuste perustuu väitettyyn puolustautumisoikeuksien ja hyvää hallintoa koskevan oikeuden loukkaamiseen sillä perusteella, että komissio ei käyttänyt täydentävää väitetiedoksiantoa alkuperäisen väitetiedoksiannon ydinkohtien selkeyden puutteen ja alkuperäiseen väitetiedoksiantoon sisältymättömään selvitysaineistoon tukeutumisen korjaamiseksi.
Kanne 25.2.2022 – Unkari v. komissio

(Asia T-104/22)

(2022/C 158/15)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Asianosaiset

Kantaja: Unkari (asiamiehet: M.Z. Fehér ja G. Koós)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa 14.12.2021 tehdyn komission päätöksen, jossa oli kyse hakemuksesta GESTDEM 2021/2808, jolla pyrittiin vahvistamaan mahdollisuus tutustua Unkarista peräisin oleviin asiakirjoihin, ja jossa arvioitiin uudelleen väitteet, joilla Unkari vastusti näiden asiakirjojen luovuttamista.

— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio on riitautetulla päätöksellään osittain hyväksynyt oikeuden saada tutustua hakijan vaatimuksen kohteena olleisiin asiakirjoihin siitä huolimatta, että Unkarin viranomaiset olivat nimenomaisesti vedonneet asetuksen N:o 1409/2001 (1) 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun poikkeukseen päätöksentekomenettelyn suojaamiseksi, minkä komissio oli hyväksynyt tässä nimenomaisessa tapauksessa aina vahvistushakemukseen saakka.

Unkarin hallituksen näkemyksen mukaan tulkinta, jonka komissio on omaksunut riitautetussa päätöksessään, on ristiriidassa sekä sen tähänastisen käytännön että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa, minkä lisäksi sillä vahingoitetaan vakavasti komission ja asianomaisten jäsenvaltion viranomaisten välistä yhteistyötä. Unkarin hallitus väittää, että unionin toimielimen päätös toimintaohjelmia muutettaessa tehdään komission hyväksyntään tukeutuen ja että tämän vuoksi asetuksen N:o 1409/2001 4 artiklan 3 kohdassa säädettyä poikkeusta voidaan soveltaa, se korostaa, että nyt kyseessä olevalle menettelylle on ominaista se, että jäsenvaltioiden päätökset syntyvät hajautetussa mallissa tosiasiallisesti komission tiukassa valvonnassa. Muodollisesti kyse on jäsenvaltion viranomaisen päätöksestä, mutta komissiolla on tähän osoitettavissa oleva vaikutusvalta, minkä vuoksi on vielä vaikeampi hyväksyä sitä, että tällainen päätös ei saa kyseisen poikkeuksen mahdollistamaa suojaa. Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdassa säädetty poikkeus on tarkoitettu suojaamaan myös jäsenvaltioiden viranomaisten päätöksentekoa.

(1) Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43).
1)

Kanneperuste koskee sitä, että kantajien toimittamia tietoja ei ole arvioitu asianmukaisesti ja että ei ole tutkittu olosuhteita, jotka kantajat ovat kuvailleet komissiolle 21.6.2020 tekemässään kantelussa, joka koski sääntöjenvastaista valtiontukea julkisen palvelun radioyhtiölle VšĮ ”Lietuvos Nacionalinis Radijas ir Televizija”, asianmukaista huolellisuutta noudattaen, minkä johdosta tosiasiallista tilannetta ei ole otettu laisinkaan huomioon ja komission kirjeessä on tehty oikeudellisia virheitä. Tällainen laiminlyönti merkitsee olennaisen menettelymääräyksen rikkomista ja SEUT 107 artiklan 1 kohdassa ja 108 artiklan 3 kohdassa vahvistettua valtiontukien valvontaa koskevaa järjestelmää sääntelevien aineellisten säännösten rikkomista. Komission epäasianmukaisen arvioinnin osoittavat erityisesti seuraavat kirjeestä ilmenevät virheet: (i) Komissio ei ole tutkinut eikä vertaillut asianmukaista huolellisuutta noudattaen ja oikeudellisesti riittävällä tavalla ennen 10.12.1994 voimassa olleen järjestelmän yhteensopivuutta sen järjestelmän kanssa, joka oli voimassa Liettuan kansallisesta radio- ja televisiotoiminnasta annettuun Liettuan tasavallan lakiin (jäljempänä Liettuan radio- ja televisiolaki) vuosina 2015 ja 2020 tehtyjen muutosten jälkeen, ja on näin rikkonut olennaista menettelymääräystä; (ii) Komissio on rikkonut SEUT 107 artiklan 1 kohtaa ja 108 artiklan 3 kohtaa, kun se ei katsonut, että Liettuan radio- ja televisiolakiin vuosina 2015 ja 2020 tehdyt muutokset merkitsevät tukitoimenpiteeseen tehtyjä muutoksia, jotka olisi koordinoitava komission kanssa (iii) Komissio on rikkonut SEUT 107 artiklan 1 kohtaa ja 108 artiklan 3 kohtaa, kun se ei katsonut, että vuonna 2020 Liettuan radio- ja televisiolakiin tehdyt muutokset merkitsevät tukitoimenpiteeseen tehtyjä muutoksia, jotka olisi koordinoitava komission kanssa.
—

Tältä osin kantaja vetoaa siihen, että on loukattu hyvän hallinnon periaatetta ja huolellisuusperiaatetta hallintotoiminnassa Ernst & Youngin (EY) suorittaman tilintarkastuksen osalta; on loukattu puolustautumisoikeuksia EY:n suorittaman tilintarkastuksen osalta; on loukattu hyvän hallinnon periaatetta sen johdosta, ettei ole noudatettu puolueettomuusvelvollisuutta hallintotoiminnassa; ja sopimusta on tulkittu EY:n laatimassa raportissa virheellisesti.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu oikeudellisille virheille ja tosiseikkoja koskeville virheille, joita komissio väitetysti teki EY:n sulautuma-asetuksen 8 artiklan 5 kohdan a alakohdan mukaisen päätöksen tekemisen oikeudellisten vaatimusten tulkitsemisessa, soveltamisessa ja perustelemisessa. — Päätöksessä jätetään virheellisesti ottamatta huomioon Illuminan tekemät erilliset sitoumukset, jotka se ilmoitti komissiolle sen jälkeen, kun se, että Illumina oli hankkinut GRAIL Inc:n osakepääoman esti asianosaisia panemasta keskittymää täytäntöön EY:n sulautuma-asetuksen 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla — Päätöksessä ei arvioida merkityksellisellä tavalla sen tekemisen ajankohtana vallinneita kilpailuolosuhteita eikä siinä osoiteta, miten tehokas kilpailu oli heikentynyt tai tulisi heikentymään sen vuoksi, että Illumina oli hankkinut GRAIL Inc:n osakepääoman ennen kuin komissio kykenee tekemään asiakysymyksestä lopullisen päätöksen — Päätöksessä jätetään yksilöimättä kiireellisyys, jolla välitoimista määräämistä voitaisiin perustella, koska mitään olennaista vaikutusta kyseisillä markkinoilla vallitsevaan kilpailuun ei voi tapahtua niiden muutaman kuukauden aikana, jotka kuluvat kyseessä olevan päätöksen tekemisen ja sen ajankohdan välillä, jona komissio tekee keskittymän sisältöä koskevan päätöksen — Päätöksessä on oikeudellinen virhe siltä osin kuin siinä oletetaan, että EY:n sulautuma-asetuksen 8 artiklan 5 kohdan a alakohdan mukaisesti komissio voi toteuttaa välitoimia varmistaakseen EY:n sulautuma-asetuksen 8 artiklan 4 kohdan mukaisen mahdollisen tulevan päätöksen tehokkuuden — Erityisen velvoitteen määrääminen GRAILille on ristiriidassa EY:n sulautuma-asetuksen 8 artiklan 5 kohdan a alakohdan kanssa; se on tarpeeton ja suhteeton.
2.

Toinen kanneperuste, joka perustuu pätemättömyyteen siltä osin kuin EMA on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että tutkimus C4591001 ei ole vielä päättynyt lapsia koskevan käyttöaiheen muutoksen osalta ja että se on yhteensopiva kliinisten tietojen julkaisua koskevien toimintaohjeiden kanssa (EMA Policy(0070) on Clinical Data Publication) (EMA/144064/2019).
5)

Kanneperusteen viides osa, jonka mukaan luottamuksensuojan periaatetta on loukattu, koska päätös 2019/441 on vastoin unionin julistuksia, joissa on toistuvasti korostettu tarvetta noudattaa itsemääräämisoikeuden periaatetta ja kansainvälisten sopimusten suhteellista vaikutusta koskevaa periaatetta.
4)

Neljäs kanneperuste, jonka mukaan EDPB on loukannut Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklassa vahvistettua syyttömyysolettamaa siirtäessään WhatsAppille epäasianmukaisesti todistustaakan näyttää toteen, että tämän käsittely-ympäristö on sellainen, että rekisteröityjen jälleentunnistamisen vaara on pelkästään spekulatiivinen.
Kanne 16.7.2021 – Veen v. Europol

(Asia T-436/21)

(2021/C 431/50)

Oikeudenkäyntikieli: slovakki

Asianosaiset

Kantaja: Leon Leonard Johan Veen (Oss, Alankomaat) (edustaja: asianajaja T. Lysina)

Vastaaja: Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirasto (Europol)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— määräämään Euroopan unionin, jota Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirasto (Europol) edustaa, suorittamaan kantajalle 50 000 euron määrän

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja on nostanut sopimussuhteen ulkopuolista vahingonkorvausvastuuta koskevan kanteensa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 268 ja 340 artiklan ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/794 (1) 50 artiklan 1 kohdan nojalla, ja sen osalta hän vetoaa yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka koskee sitä, että vastaaja on käsitellyt hänen henkilötietojaan lainvastaisesti.

Kanneperusteensa osalta kantaja väittää, että vastaaja on lisännyt tutkinta-aineistoon todisteena häntä vastaan Slovakiassa aloitetun rikosoikeudenkäynnin osalta vastaajan kertomuksen, joka sisältää kantajaa koskevia kielteisiä ja virheellisiä tietoja, joita ei ole tuettu todisteilla, mikä on aiheuttanut vahinkoa. Hän väittää, että kyseinen toiminta on vahingoittanut hänen kunniaansa ja mainettaan sekä hänen oikeuttaan perhe-elämään. Kantaja esittää näin ollen, että hän on kärsinyt aineettoman vahingon, jonka määräksi hän arvioi 50 000 euroa, ja että kyseisen vahingon ja vahinkotapahtuman välillä on syy-seuraussuhde.

(1) Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirastosta (Europol) sekä neuvoston päätösten 2009/371/YOS, 2009/934/YOS, 2009/935/YOS, 2009/936/YOS ja 2009/968/YOS korvaamisesta ja kumoamisesta 11.5.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2016/794 (EUVL 2016, L 135, s. 53).
—

kumoamaan EUH:n nimittävän viranomaisen 26.8.2020 tekemän päätöksen ja tarpeen mukaan kaikki toimet ja päätökset, joilla valmisteltiin ensin mainittua päätöstä, jolla EUH päätti, että ”[luottamuksellinen]:lle, (1) joka on Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH) virkamies, määrätään seuraamukseksi henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 9 artiklan 1 kohdan h alakohdan mukaisesti viraltapano ilman eläkkeen alentamista. Tämä päätös tulee voimaan sen allekirjoittamista seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä”, päätöksen viitenumero on [luottamuksellinen], ja [luottamuksellinen] on samana päivänä toimittanut sen tiedoksiannon sähköpostitse
1.

Ensimmäinen kanneperuste perustuu ensisijaisesti siihen, että Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 71 artikla on lainvastainen, ja toissijaisesti siihen, että nimittävän viranomaisen 5.5.2021 tekemä päätös on mitätön, koska se on ristiriidassa henkilöstösääntöjen 71 artiklaa koskevan oikeuskäytännön kanssa. Kantaja vetoaa tämän kanneperusteen tueksi myös siihen, että huolenpitovelvollisuutta ja hyvän hallinnon periaatetta ei ole noudatettu, sekä siihen, että nimittävän viranomaisen päätös on syrjivä.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan sellaisten henkilöiden perusoikeuksia on loukattu, joilla on edelleen kiinteät perhe- ja varallisuussiteet Euroopan unionissa. Tämä kanneperuste jakautuu kolmeen osaan. — Ensimmäinen osa, jonka mukaan kantajien oikeutta oikeusvarmuuteen on loukattu, koska se vakaa tilanne, josta he olivat nauttineet rauhassa ja rajoituksetta vuosikymmenten ajan, on vaihtunut epävakaaseen tilanteeseen. — Toinen osa, jonka mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu, koska sopimuksessa hyvin erilaiset tilanteet rinnastetaan toisiinsa, mikä johtaa kansalaisuuteen perustuvaan syrjintään. — Kolmas osa, jonka mukaan suhteellisuusperiaatetta on loukattu, koska sopimuksessa jätettiin huomiotta se, miten pitkäaikaisen viisumin vaatiminen vaikuttaa kantajien asemaan ja erityisesti heidän yksityis- ja perhe-elämään.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan 2 056 473,43 euron suuruinen kiinteämääräinen rahoitusoikaisu on ristiriidassa delegoidun asetuksen N:o 640/2014 (2) 5 artiklan sekä täytäntöönpanoasetuksen N:o 809/2014 (3) 28 ja 29 artiklan kanssa. Komissio on syyllistynyt ilmeiseen virheeseen katsoessaan, että ristiintarkastusten tehokkuuteen ja viljelylohkojen tunnistusjärjestelmän (LPIS) laatuun kohdistetussa olennaisessa valvonnassa oli puutteita. Komissio on sekoittanut toisiinsa satunnaiset eroavuudet, jotka on todettu LPIS:ssä seurantalaitteella suoritettavan kuvatulkinnan ja paikan päällä neljällä satunnaisesti valitulla viljelylohkolla jälkikäteen suoritettavissa tarkastuksissa saatujen, sellaiseen alueiden suunniteltuun valvontaan perustuvien tulosten välillä, jotka on saatu LPIS:n päivittämisen kehittämiseen tähtäävän toimenpidesuunnitelman puitteissa vuosien 2016, 2017 ja 2018 suhteellisia tukikelpoisuuskertoimia soveltamalla. Vaikka kyseessä ovat toisistaan erilliset toimenpiteet, komissio tekee niiden perusteella yhteispäätelmän yleistämällä eri menettelytavoin saadut tulokset tehdäkseen nyt riitautetun rahoitusoikaisun, jota kantaja pitää virheellisenä ja suhteettomana.
7)

Seitsemäs kanneperuste: MREL:n (Minimum Requirements for own funds and Eligible Liabilities) huomioon ottamatta jättämisellä riskipilarin ”riskialttius” yhteydessä rikotaan delegoitua asetusta (EU) 2015/63 — Vastaajan olisi pitänyt delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 6 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 2 kohdan a alakohdan mukaisesti ottaa huomioon kantajan keskimääräistä suurempi 67,7 prosentin MREL-suhde, joka ylitti reilusti yhteisen kriisinratkaisuneuvoston vahvistaman 8 prosentin vähimmäissuhteen.
Ensimmäisen kanneperusteen mukaan ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn ja vastakaupan vahvistetun kustannusjakomenetelmän soveltamisala on lainvastainen. Tällainen soveltamisala merkitsee lähtökohtaisesti, että ”kaikkiin” verkkoelementteihin, jotka ovat tasoltaan vähintään 220 kilovolttia, voidaan saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti soveltaa kustannustenjakoa sähkön sisämarkkinoista 5.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/943 16 artiklan 13 kohdan nojalla. Tämä on lainvastaista. Kustannustenjakomenetelmän soveltamisalan on oltava yhteensopiva kapasiteetin laskentamenettelyn kanssa, jonka mukaan vain verkkoelementeillä, joiden tehonjakautumiskerroin on vähintään 5 %, on teknisesti mahdollista rajoittaa rajatylittävää kauppaa, mikä merkitsee, että ne voivat edellyttää ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä ja vastakauppaa koskevia toimenpiteitä, joilla on rajatylittävää merkitystä.

Riidanalainen päätös on kumottava, koska sillä rikotaan erityisesti asetuksen 2019/943 16 artiklan 3 kohtaa ja kapasiteetin jakamista ja ylikuormituksen hallintaa koskevien suuntaviivojen vahvistamisesta 24.7.2015 annetun komission asetuksen (EU) 2015/1222 74 artiklan 2 ja 4 kohtaa. Valituslautakunta katsoo virheellisesti, että tarvitaan oikeusperusta, jotta saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti kustannustenjako voidaan ulottaa myös verkkoelementteihin, joiden tehonjakautumiskerroin on alle 5 %. Tällaista oikeusperustaa ei kuteinkaan ole. Lisäksi se, että lähes kaikki verkkoelementit sisällytetään kyseessä olevan menetelmän soveltamisalaan, on asetuksen 2015/1222 74 artiklan vastaista, koska se johtaa vääränlaisiin kannustimiin ja on yhteensopimaton kyseessä olevien siirtoverkonhaltijoiden lakisääteiden vastuiden ja velvollisuuksien kanssa.
2)

Toinen kanneperuste: riidanalainen täytäntöönpanopäätös on asetuksen (EY) N:o 507/2006 4 artiklan vastainen, koska — edellytys, jonka mukaan direktiivin 2001/83/EY (2) 1 artiklan 28 a alakohdassa määritelty riski-hyötysuhde on positiivinen, ei toteudu — asetuksen (EY) N:o 507/2006 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukainen edellytys ei toteudu, koska hakija ei pysty toimittamaan täydellisiä kliinisiä tietoja — asetuksen (EY) N:o 507/2006 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukainen edellytys ei toteudu, koska ei ole olemassa sellaista puutteellisen lääketieteellisen hoidon tarvetta, joka voitaisiin täyttää lääkkeellä, jota varten myyntilupa on myönnetty — asetuksen (EY) N:o 507/2006 4 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukainen edellytys ei toteudu.
—

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkominen sillä perusteella, että haetulle tavaramerkille on annettu virheellinen merkitys ja ettei tavaramerkkiä ole arvioitu sellaisena kuin sitä on haettu.