Kanne 4.10.2020 – Malacalza Investimenti v. EKP

(Asia T-612/20)

(2020/C 390/64)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Malacalza Investimenti Srl (Genova, Italia) (edustajat: asianajajat M. Condinanzi ja L. Boggio)

Vastaaja: Euroopan keskuspankki (EKP)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan ja toteamaan pätemättömäksi riidanalaiset päätökset todettuaan ne lainvastaisiksi

— velvoittamaan vastaaja korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Käsiteltävänä oleva kanne on nostettu Euroopan keskuspankin neuvoston 1.1.2019 tekemästä päätöksestä ECB-SSM-2019-ITCAR-11, joka on osoitettu Banca Carige S.p.A:n hallitukselle ja hallintoneuvostolle ja joka on annettu EKP:n valvontaelimen sellaisen päätösluonnoksen perusteella, joka laadittiin neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 26 artiklan 8 kohdan ja 1.9.1993 annetun asetuksen nro 385 (TUB) 69 q, 70 ja 98 §:n, joilla saatetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU 29 artikla osaksi Italian oikeusjärjestystä, mukaisesti yhdessä asetuksen (EU) 1024/2013 9 artiklan 2 kohdan kanssa, ja jolla purettiin Banca Carigen S.p.A:n, jonka sääntömääräinen kotipaikka on Genovassa, hallinto- ja valvontaelimet ja korvattiin ne kolmella hallinnonhoitajalla ja kolmesta jäsenestä koostuvalla valvontakomitealla, ja tätä seuranneista päätöksistä jatkaa väliaikaista hallintoa.

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kuuteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista, luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (EUVL 2014, L 173, s. 190) 28 ja 29 artiklan rikkomista sekä 1.9.1993 annetun asetuksen nro 385 (TUB) 69 q §:n ja sitä seuraavien pykälien rikkomista. — Kantaja väittää tämän osalta, että väliaikaista hallintoa koskeva toimi vaikuttaa ilmeisen kohtuuttomalta ja epäsuhteiselta.

2) Toinen kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä (SEUT 296 artikla ja kehyksen perustamisesta YVM:n puitteissa tehtävälle yhteistyölle EKP:n ja kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välillä sekä kansallisten nimettyjen viranomaisten kanssa (YVM-kehysasetus) 16.4.2014 annetun Euroopan keskuspankin asetuksen (EU) N:o 468/2014 (EUVL 2014, L 141, s. 1) 33 artikla) sekä tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamista. — Kantaja väittää tämän osalta, että väliaikaista hallintoa koskevan toimen valintaa ei ole perusteltu mahdollisesti toteutettavien toimenpiteiden vaiheittaisuuden noudattamisella.

3) Kolmas kanneperuste, joka koskee direktiivin 2014/59/EU 29 artiklan viimeisen virkkeen rikkomista ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista. Joka tapauksessa: perustelujen puuttuminen tältä osin. — Kantaja väittää tämän osalta, että vaikuttaa siltä, että toteutettu nimitys ei noudata vaatimusta eturistiriidattomuudesta tai potentiaalisesta eturistiriidattomuudesta, koska sillä asetetaan väliaikaiseen hallintoon kaksi hallituksen aikaisempaa jäsentä, jotka ovat lisäksi puretun hallintoelimen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja.

4) Neljäs kanneperuste, joka koskee TUB 70 §:n rikkomista, koska yhtiöelinten purkamisesta voidaan päättää kyseisessä säännöksessä nimenomaisesti säädetyissä tapauksissa.

5) Viides kanneperuste, joka koskee pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin 29 artiklan ja TUB 71 §:n rikkomista. — Kantaja vetoaa tämän osalta perustelujen puuttumiseen tai laiminlyötiin eturistiriidan olemassaolon osalta.