Asia C-271/06

Netto Supermarkt GmbH & Co. OHG

vastaan

Finanzamt Malchin

(Bundesfinanzhofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kuudes arvonlisäverodirektiivi — 15 artiklan 2 kohta — Yhteisön ulkopuolelle vientiin luovutettujen tavaroiden verovapautus — Verovapautuksen edellytykset eivät täyty — Ostajan väärentämät vientiä koskevat todisteet — Luovuttaja, joka noudattaa kaupalliselta toimijalta edellytettyä asianmukaista huolellisuutta”

Julkisasiamies J. Mazákin ratkaisuehdotus 25.10.2007 I - 773

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 21.2.2008 I - 787

Tuomion tiivistelmä

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 15 artiklan 2 kohta)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 15 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio vapauttaa arvonlisäverosta luovutuksen vientiin Euroopan yhteisön ulkopuolelle, kun tällaisen verovapautuksen edellytykset eivät täyty mutta verovelvollinen ei voinut havaita sitä edes kaupalliselta toimijalta edellytettyä asianmukaista huolellisuutta noudattaen, koska ostaja oli väärentänyt esittämänsä todisteet viennistä.

Kuudennen direktiivin 15 artiklassa tarkoitetulla veropetosten estämisen tavoitteella voidaan joskus perustella tiukemmat vaatimukset luovuttajien arvonlisäveron maksamista koskevien velvoitteiden osalta. Kuitenkin sen, miten riskit jaetaan luovuttajan ja veroviranomaisten välillä sellaisen petoksen johdosta, johon kolmas osapuoli on syyllistynyt, on sovelluttava yhteen suhteellisuusperiaatteen kanssa. Näin ei voi olla, jos verotusjärjestelmässä asetetaan kaikki vastuu arvonlisäveron maksamisesta luovuttajalle riippumatta siitä, onko se osallisena ostajan tekemässä petoksessa. Olisi näet selvästi suhteetonta pitää verovelvollista vastuullisena verotulojen menetyksestä, joka aiheutuu kolmansien petollisesta menettelystä, johon verovelvollisella ei ole mitään vaikutusvaltaa.

Sitä vastoin ei ole yhteisön oikeuden vastaista edellyttää, että luovuttaja toteuttaa kaikki toimenpiteet, joita häneltä voidaan kohtuudella edellyttää sen varmistamiseksi, että hänen suorittamansa liiketoimi ei johda siihen, että hän osallistuu veropetokseen. Näin ollen se, että luovuttaja on toiminut vilpittömässä mielessä, että hän on toteuttanut kaikki toimenpiteet, jotka ovat kohtuudella hänen toteutettavissaan, ja että hänen osallistumisensa petokseen on suljettu pois, ovat tärkeitä seikkoja määritettäessä mahdollisuutta velvoittaa kyseinen luovuttaja suorittamaan arvonlisävero jälkeenpäin.

Olisi vastaavasti oikeusvarmuuden periaatteen vastaista, että jäsenvaltio, joka on säätänyt vientiin yhteisön ulkopuolelle tapahtuvaa luovutusta koskevan vapautuksen soveltamisen edellytyksistä vahvistamalla muun muassa luettelon toimivaltaisille viranomaisille esitettävistä asiakirjoista ja joka on aluksi hyväksynyt luovuttajan esittämät asiakirjat verovapautuksen saamiseen oikeuttavana näyttönä, voisi myöhemmin velvoittaa kyseisen luovuttajan suorittamaan tähän luovutukseen liittyvän arvonlisäveron silloin, kun ilmenee, että sellaisen petoksen johdosta, johon vastaanottaja on syyllistynyt ja josta luovuttajalla ei ollut eikä voinut olla tietoa, verovapautuksen edellytykset eivät tosiasiassa täyttyneet.

(ks. 21–26 ja 29 kohta sekä tuomiolauselma)