ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Onko hankintadirektiivin 18 artiklan 1 kohdassa säädettyjä yhdenvertaisen kohtelun ja avoimuuden periaatteita ja kyseisen direktiivin 33 ja 49 artiklan säännöksiä, yhdessä liitteessä V olevan C osan 7 kohdan ja 10 kohdan a alakohdan kanssa, tulkittava siten, että kilpailutetun puitejärjestelyn perusteella toimitettavien tavaroiden enimmäismäärä ja/tai enimmäisarvo on vahvistettava joko hankintailmoituksessa tai tarjouspyyntöasiakirjoissa siten, että kyseisen puitejärjestelyn vaikutukset päättyvät, kun tämä raja on saavutettu? Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, unionin tuomioistuinta pyydetään selvittämään myös, onko mainittuja säännöksiä tulkittava siten, että edellä mainittu puitejärjestelyä koskeva enimmäismäärä on ilmoitettava a) kokonaisuutena ja/tai b) alkuperäisen hankintaviranomaisen, joka on ilmoittanut aikovansa tehdä sopimuksen tarjouspyynnön perusteella, osalta (tässä tapauksessa: Region Nordjylland) ja/tai c) alkuperäisen hankintaviranomaisen, joka on ainoastaan ilmoittanut osallistuvansa lisähankintamahdollisuuteen, osalta (tässä tapauksessa: Region Syddanmark). Jos kysymykseen 1 ja/tai kysymykseen 2 vastataan myöntävästi, unionin tuomioistuinta pyydetään myös vastaamaan seuraaviin kysymyksiin, siltä osin kuin se on edellä mainittujen vastausten sisällön perusteella tarpeen:
1)

Onko viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 479/2008 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tukiohjelmien, kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan, tuotantokyvyn ja viinialan tarkastusten osalta 27.6.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 555/2008 (1) nojalla myönnetty V I 1 -asiakirja, jossa on kolmannen maan hyväksytyn laitoksen todistus siitä, että tuote on tuotettu käyttäen OIV:n suosittelemia ja julkaisemia tai yhteisön sallimia viininvalmistusmenetelmiä, pelkkä hallinnollinen edellytys tuonnille Euroopan unionin alueella?
C 77/31

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 30.12.2019 – Les Chirurgiens-Dentistes de France, Confédération des Syndicats médicaux français, Fédération des Syndicats pharmaceutiques de France, Syndicat des Biologistes, Syndicat des Médecins libéraux, Conseil national de l’Ordre des Chirurgiens-Dentistes, Conseil national de l’Ordre des Masseurs-Kinésithérapeutes ja Conseil national de l’Ordre des Infirmiers v. Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation ja Premier ministre

(asia C-940/19)

(2020/C 77/42)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Les Chirurgiens-Dentistes de France, Confédération des Syndicats médicaux français, Fédération des Syndicats pharmaceutiques de France, Syndicat des Biologistes, Syndicat des Médecins libéraux, Conseil national de l’Ordre des Chirurgiens-Dentistes, Conseil national de l’Ordre des Masseurs-Kinésithérapeutes ja Conseil national de l’Ordre des Infirmiers

Vastaajat: Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation ja Premier ministre

Ennakkoratkaisukysymys

Suljetaanko 7.9.2005 annetun direktiivin 2005/36/EY (1) 4 f artiklan 6 kohdalla pois se, että jokin jäsenvaltio ottaa käyttöön mahdollisuuden osittaiseen oikeuteen harjoittaa jotakin niistä ammateista, joihin sovelletaan tämän saman direktiivin III osaston III luvun säännösten mukaista ammattipätevyyden automaattisen tunnustamisen mekanismia?

(1) Ammattipätevyyden tunnustamisesta 7.9.2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/36/EY (EUVL 2005, L 255, s. 22).
1)

Onko puitepäätöksen (1) 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännöstä tulkittava siten, että siinä esitetyt perusteet täyttyvät vain siinä tapauksessa, että tuomitulla on siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on, sellaiset perhesiteet tai sosiaaliset, ammatilliset tai muut siteet, jotka huomioon ottaen on hyvä syy olettaa, että rangaistuksen suorittaminen kyseisessä valtiossa edistäisi tuomitun sosiaalista kuntoutusta, ja että se on näin ollen esteenä lain nro 549/2011 (sellaisena kuin se oli voimassa 31.12.2019 asti) 4 §:n § momentin a kohdan kaltaisen kansallisen säännöksen soveltamiselle, kun se mahdollistaa tällaisissa tapauksissa tuomion tunnustamisen ja täytäntöönpanon täytäntöönpanovaltiossa pelkästään virallisesti kirjatun tavanomaisen oleskelun perusteella huolimatta siitä, onko tuomitulla henkilöllä tässä valtiossa todellisia siteitä, jotka voisivat edistää tuomitun sosiaalista kuntoutusta?
1)

Sovelletaanko tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 561/2006 (1) 19 artiklan 2 kohdan säännöksiä, joiden mukaan ”jäsenvaltion on annettava toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuus määrätä seuraamus yritykselle ja/tai kuljettajalle tämän asetuksen rikkomisesta, joka on todettu kyseisen jäsenvaltion alueella ja josta ei ole vielä määrätty seuraamusta, vaikka rikkominen olisi tapahtunut toisen jäsenvaltion tai kolmannen maan alueella”, ainoastaan kyseisen asetuksen säännösten rikkomiseen vai myös tieliikenteen valvontalaitteista 20.12.1985 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3821/85, (2) joka on korvattu tieliikenteessä käytettävistä ajopiirtureista 4.2.2014 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 165/2014, (3) säännösten rikkomiseen?
C 68/36

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Krajský soud v Ostravě (Tšekki) on esittänyt 27.12.2019 – Samohýl group a. s. v. Generální ředitelství cel

(asia C-941/19)

(2020/C 68/38)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Krajský soud v Ostravě

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Samohýl group a. s.

Vastaaja: Generální ředitelství cel

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tuote, jossa on merkintä ”Bob Martin Clear 50 mg, paikallisvaleluliuos – paikallisvalelu, kissa”, joka on pakattu pipetteihin (0,5 ml) ja jonka vaikuttavana aineena on fiproniili (50 mg yhdessä pipetissä) ja apuaineina butyylihydroksianisoli E 320, butyylihydroksitolueeni E 321, bentsyylialkoholi ja dietyleeniglykolimetyylieetteri, luokiteltava tullitariffin yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 3004 vai nimikkeeseen 3808?
—

valitus on otettava tutkittavaksi, unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-391/17 antama tuomio on kumottava kokonaisuudessaan ja asia T-391/17 on ratkaistava siten, että päätöksen (EU) 2017/652 kumoamista koskeva vaatimus hyväksytään
C 54/29

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Curtea de Apel Alba Iulia (Romania) on esittänyt 5.11.2019 – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov ja Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală a Vămilor – Direcția Regională Vamală Brașov – Biroul Vamal de Interior Sibiu v. Flavourstream SRL

(asia C-822/19)

(2020/C 54/31)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Curtea de Apel Alba Iulia

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov ja Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală a Vămilor – Direcția Regională Vamală Brașov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

Vastapuoli: Flavourstream SRL

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanoasetuksella 2016/1821, (1) olevaa nimikkeistöä tulkittava siten, että tämän riita-asian kohteena oleva Auric GMO Free -tuote on luokiteltava tariffin alanimikkeeseen 17 029 095, vai onko se luokiteltava alanimikkeeseen 29 124 900?

(1) Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 6.10.2016 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2016/1821 (EUVL 2016, L 294, s. 1).
Valitus, jonka Aeris Invest Sàrl on tehnyt 28.11.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-599/18, Aeris Invest v. SRB, 10.10.2019 antamasta määräyksestä

(asia C-874/19 P)

(2020/C 45/26)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Aeris Invest Sàrl (edustajat: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, abogados)

Muu osapuoli: Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (SRB)

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen määräyksen 10.10.2019, Aeris Invest v. SRB, T-599/18, EU:T:2019:740, siltä osin kuin siinä todetaan, että kanne otetaan tutkittavaksi

— palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ratkaistavaksi, jolloin unionin yleinen tuomioistuin on sidottu unionin tuomioistuimen asiassa ratkaisemiin oikeusseikkoihin, tämän asianosaisen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämien vaatimusten mukaisesti

— päättää oikeudenkäyntikuluista myöhemmin.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että valituksenalaisella määräyksellä rikotaan yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (EUVL 2010, L 331, s. 12) 20 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklaa. Valittajan mukaan unionin yleisessä tuomioistuimessa riitautetulla asiakirjalla on sitovia oikeusvaikutuksia, koska lopullinen arvostus on kokonaan osa kriisinratkaisumääräystä.

Toisessa valitusperusteessa valittaja katsoo, että riidanalaisella määräyksellä rikotaan perusoikeuskirjan 17 artiklaa. Valituksenalaisessa määräyksessä asetuksen 806/2014 20 artiklasta tehty tulkinta on ristiriidassa omistusoikeuden kanssa, koska se mahdollistaa puuttumisen tämän asianosaisen omistusoikeuteen ilman minkäänlaista korvausta.

Kolmannessa valitusperusteessa väitetään, että valituksenalaisella määräyksellä rikotaan asetuksen 806/2014 20 artiklan 11 kohdan b alakohtaa. Kriisinratkaisumääräyksen tekemisen ja osakkeiden alaskirjauksen jälkeen Banco Popularin osakkeenomistajista tuli sen velkojia. Entisiin osakkeenomistajiin sovelletaan täten asetuksen 806/2014 20 artiklan 11 kohdan b alakohtaa, koska tässä säännöksessä säädetään velvollisuudesta päättää velkojien saamisten palauttamisesta kirjanpitoon lopullisen arvostuksen valossa.

Lopuksi valittaja katsoo neljännessä valitusperusteessaan, että valituksenalaisella määräyksellä rikotaan asetuksen 806/2014 20 artiklan 11 ja 14 kohtaa sekä perusoikeuskirjan 41 artiklaa, koska siinä ei oteta huomioon, että riidanalaisella toimenpiteellä on sitovia oikeusvaikutuksia tähän asianosaiseen, koska siinä estetään AERIS:ta saamasta tuoreita ja täydellisiä tietoja sellaisen yksikön kirjanpidosta, jonka osakkeista 3,45 % oli AERIS:n omistuksessa.
6)

Direktiiviä 2003/88/EY [sen 2 artiklan 1 kohtaa] sovellettaessa, miten työntekijän työaika on laskettava tilanteessa, jossa kantajan ei edellytetä työskentelevän tiettynä työaikana vaan kantaja voi vapaasti päättää omasta työajastaan tiettyjen parametrien mukaisesti, esimerkiksi siten, että työ on tehtävä klo 7.30 ja 21.00 välisenä aikana? Erityisesti, miten työaika on laskettava, kun 6.1. yksilön ei edellytetä työskentelevän näin määritettynä työaikana yksinomaan väitetylle työnantajalle ja/tai tietyt tänä aikana suoritetut toiminnot (esim. ajaminen) voivat hyödyttää sekä väitettyä työnantajaa että kolmatta osapuolta, 6.2. työntekijälle annetaan paljon liikkumavaraa työn suorittamistavan suhteen siten, että hän voi räätälöidä ajankäyttönsä omien mieltymystensä eikä yksinomaan väitetyn työnantajan etujen mukaisesti.
1)

Jotta 12.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 (1) 11 artiklan mukainen rekisteröimättömän yhteisömallin antama suoja syntyisi sen takia, että malli on tullut julkiseksi asetuksen 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, onko 11 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun julkistamisen pitänyt tapahtua Euroopan yhteisön maantieteellisten rajojen sisällä, vai riittääkö, että riippumatta siitä, missä julkistaminen on tapahtunut, se on tehty siten, että se on voinut kohtuudella tulla yhteisössä kyseisellä alalla toimivien tahojen tietoon tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä (olettaen, että mallia ei ole julkistettu salassapitoa koskevin ehdoin 11 artiklan 2 kohdan viimeisen virkkeen mukaisesti)?
3)

Onko kansallinen lainsäädäntö julkisista ostotarjouksista 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/25/EY 5 artiklan 4 kohdan eli käyvän hinnan vahvistamista koskevan säännön mukainen, kun siinä säädetään, että on valittava korkein hinta näistä kolmesta mahdollisesta vaihtoehdosta: 1) hinta, jolla tarjouksen tekijä tai yhdessä hänen kanssaan toimivat henkilöt ostivat kohdeyhtiön osakkeet edellisten 12 kuukauden aikana. Jos osakkeet on ostettu eri hinnoilla, takaisinostohinta on osakkeiden korkein ostohinta 12 kuukauden aikana ennen takaisinostotarjouksen esittämistä koskevan lakisääteisen velvollisuuden syntymistä; 2) osakkeen painotettu keskihinta säännellyillä markkinoilla tai monenvälisessä kaupantekojärjestelmässä, jolla on kyseisillä osakkeilla on käyty eniten kauppaa viimeisten 12 kuukauden aikana. Osakkeen painotettu keskihinta lasketaan 12 kuukauden ajalta ennen takaisinostotarjouksen esittämistä koskevan lakisääteisen velvollisuuden syntymistä; 3) osakkeen arvo, joka lasketaan jakamalla kohdeyhtiön nettovarallisuus liikkeeseen laskettujen osakkeiden lukumäärällä. Nettovarallisuus lasketaan siten, että kohdeyhtiön yhteenlasketuista varoista vähennetään omien osakkeiden ja velkojen osuus. Jos kohdeyhtiöllä on osakkeita, joiden nimellisarvot poikkeavat toisistaan, osakkeen arvon laskemiseksi nettovarallisuus jaetaan sen prosenttiosuuden mukaan, joka vastaa osakkeen kutakin nimellisarvoa yhtiön osakepääomassa?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, a) jotta elinkeinon harjoittaja voidaan tunnustaa direktiivin 2006/112/EY 132 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetuksi sosiaalisia hyvinvointipalveluja tuottavaksi laitokseksi, riittääkö, että se tuottaa alihankkijana palveluja sellaisen laitoksen toimeksiannosta, joka on tunnustettu kansallisessa lainsäädännössä direktiivin 2006/112/EY 132 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetuksi sosiaalisia hyvinvointipalveluja tuottavaksi laitokseksi? b) Jos toisen kysymyksen a kohtaan vastataan kieltävästi, onko pääasian kaltaisissa olosuhteissa se, että sairaus- ja hoitokassat ottavat yleisesti vastatakseen direktiivin 2006/112/EY 132 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetun tunnustetun laitoksen kustannuksista, riittävää sen kannalta, että myös kyseisen laitoksen alihankkijaa voidaan pitää tunnustettuna laitoksena? c) Jos toisen kysymyksen a ja b kohtaan annetaan kieltävä vastaus, voiko jäsenvaltio asettaa sosiaalisia hyvinvointipalveluja tuottavan laitoksen tunnustamisen ehdoksi sen, että verovelvollinen on tosiasiassa tehnyt sopimuksen sosiaaliturva- tai sosiaalihuoltolaitoksen kanssa, vai onko tunnustamisen kannalta riittävää, että kansallisen lainsäädännön mukaan sopimus voitaisiin tehdä?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesgericht Korneuburg (Itävalta) on esittänyt 3.9.2019 – FP Passenger Service GmbH v. Austrian Airlines AG

(asia C-654/19)

(2019/C 406/18)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landesgericht Korneuburg

Pääasian asianosaiset

Valittaja: FP Passenger Service GmbH

Vastapuoli: Austrian Airlines AG

Ennakkoratkaisukysymys

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5, 6 ja 7 artiklaa tulkittava viivästymistä laskettaessa siten, että – kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen asiassa C-452/13 antama tuomio, jonka mukaan ratkaiseva on oven avaamishetki [alkup. s. 2] – on tarkasteltava eroa oven todellisen avaamishetken ja aikataulun mukaisen saapumisajan välillä vai siten, että on tarkasteltava eroa oven todellisen avaamishetken ja aikataulun mukaiseen saapumisaikaan perustuvan oletetun avaamishetken välillä?

(1) EUVL 2004, L 46, s. 1.
1)

Onko asetuksen (ETY) N:o 856/1984 (1) 1, 2 ja 3 artiklaa, asetuksen (ETY) N:o 3950/1992 (2) 1 artiklaa ja 2 artiklan 1 kohtaa, asetuksen (EY) N:o 1788/2003 (3) 1 artiklan 1 kohtaa ja 5 artiklaa ja asetuksen (EY) N:o 1234/07 (4) 55, 64 ja 65 artiklaa ja niihin liittyviä liitteitä sen vuoksi, että niillä pyritään suojaamaan maitotuotteiden kysynnän ja tarjonnan tasapainoa EU:n markkinoilla, tulkittava siten, että niiden mukaan tuotanto, joka on tarkoitettu SAN-juustojen vientiin EU:n ulkopuolisiin maihin, jätetään pois ”maitokiintiöitä” laskettaessa, niin että noudatetaan suojelutavoitteita, jotka on viimeksi mainittujen tuotteiden osalta vahvistettu asetuksen (ETY) N:o 2081/1992 (5) 13 artiklassa, sellaisena kuin tämä on vahvistettu asetuksen (EY) N:o 510/2006 (6) ja asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (7) 4 ja 13 artiklassa, niiden periaatteiden mukaisesti, jotka sisältyvät SEUT 32 artiklaan (aiempi EY-sopimuksen 27 artikla), SEUT 39 artiklaan (aiempi EY-sopimuksen 33 artikla), SEUT 40 artiklaan (aiempi EY-sopimuksen 34 artikla) ja SEUT 41 artiklaan (aiempi EY-sopimuksen 35 artikla)?
1.

Valituksenalaisessa tuomiossa on vääristelty tosiseikkoja ja tehty oikeudellinen virhe asetuksen N:o 2185/96 (1) 7 artiklan 1 kohdan rikkomisen osalta. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon sitä, että vahingonkorvauskanne koski todellisuudessa kysymystä siitä, oliko OLAF rikkonut asetuksen N:o 2185/96 7 artiklan 1 kohtaa pyytäessään valittajaa antamaan sille luvan kerätä tietoja, jotka eivät olleet millään tavalla merkityksellisiä sen tutkimuksen kannalta. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut myöskään huomioon sitä, että valittaja on itse asiassa antanut OLAF:lle luvan tutkia kaikkiin niihin tietoryhmiin kuuluvia tietoja, joihin tämä oli pyytänyt saada tutustua.
Valitus, jonka Fulmen on tehnyt 12.9.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-405/15, Fulmen v. neuvosto, 2.7.2019 antamasta tuomiosta

(asia C-680/19 P)

(2019/C 372/28)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Fulmen (edustajat: A. Bahrami ja N. Korogiannakis, avocats)

Muut osapuolet: Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio

Vaatimukset

Ensisijaisesti

— valituksenalainen tuomio on osittain kumottava

— asia on ratkaistava lopullisesti

— neuvosto on velvoitettava maksamaan valittajalle 6 456 507 euroa korvauksena aineellisesta vahingosta ja 100 000 euroa korvauksena aineettomasta vahingosta ja viivästyskorkoa kyseisille määrille

— neuvosto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

Toissijaisesti

— valituksenalainen tuomio on osittain kumottava

— asia on palautettava yleiseen tuomioistuimeen

— neuvosto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja toteaa aineellisen vahingon osalta, että yleinen tuomioistuin on ensinnäkin tehnyt oikeudellisen virheen, loukannut täyden korvauksen periaatetta ja estänyt SEUT 340 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 3 kohdan tehokkaan vaikutuksen. Yleisen tuomioistuimen vaatima näytön aste on tehnyt aiheutuneen vahingon korvaamisesta mahdotonta, huolimatta siitä, että kyse on riittävän vakavasta ja yksilöidystä unionin oikeuden rikkomisesta. Valituksenalaiseen tuomioon liittyy valittajan mukaan toiseksi oikeudellinen virhe, ja sen perustelut ovat ristiriitaiset. Kolmanneksi yleinen tuomioistuin on ottanut näytön ja tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla.

Siltä osin kuin on kyse aineettomasta vahingosta, valituksenalaista tuomiota ei ole lainkaan perusteltu niiden kriteerien osalta, jotka on otettu huomioon arvioitaessa korvauksen oikeaa määrää.
—

Espanjan kuningaskunta on velvoitettava SEUT 250 artiklan 3 kohdan mukaisesti maksamaan kiinteämääräistä hyvitystä, jonka määrä saadaan kertomalla 21 321,00 euron suuruinen päiväkohtainen määrä niiden päivien lukumäärällä, joiden ajan jäsenyysvelvoitteiden noudattaminen jatkuu. Tämän määrän on kuitenkin oltava ainakin 5 290 000 euroa, ja se on suoritettava komission ilmoittamalle tilille.
3)

Direktiivin 2000/60/EY 11 artiklan 1 kohdan 3 alakohdan a, c ja e alakohdan ja 4 alakohdan täytäntöönpanon laiminlyönti Direktiivin 2000/60/EY 11 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden ”on huolehdittava, että kullekin vesipiirille tai jäsenvaltion alueella olevalle kansainvälisen vesipiirin osalle laaditaan toimenpideohjelma, jossa otetaan huomioon 5 artiklassa edellytettyjen analyysien ja tarkastelujen tulokset ja jonka tarkoituksena on saavuttaa 4 artiklan mukaiset tavoitteet”. Sen 3 kohdan a, c ja e alakohdassa yksilöidään joitakin perustoimenpiteitä, joita toimenpideohjelmaan tulee kuulua. Saman säännöksen 4 kohdassa viitataan täydentäviin toimenpiteisiin, jotka suunnitellaan ja toteutetaan perustoimenpiteiden lisäksi. Komissio katsoo, ettei Espanjan kuningaskunta ole noudattanut direktiivin 2000/60/EY 11 artiklan 1 kohdan, 3 kohdan a, c ja e alakohdan ja 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei merkinnyt Guadalquivir-joen vesipiirin hoitosuunnitelmaan asianmukaisia perustoimenpiteitä ja täydentäviä toimenpiteitä.
2)

Jos kysymykseen vastataan myöntävästi ja jos kyse on olosuhteista, joissa täytäntöönpanojäsenvaltio on kansallisessa lainsäädännössään saattanut voimaan puitepäätöksen 4 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 7 kohdan b alakohdan mukaisia eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisia kieltäytymisperusteita, miten täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on arvioitava rikosta, joka on todettu tehdyn kolmannessa valtiossa mutta johon liittyvät olosuhteet osoittavat, että rikokseen liittyy valmistelevia toimia, jotka tehtiin pidätysmääräyksen antavassa valtiossa?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen on vastattava siten, että lakisääteisen monopolin perustamisen on katsottava vastaavan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun ominaispiirteitä, ovatko SEUT 106 artiklan 2 kohta (aiemmin perustamissopimuksen 90 artikla, sitten EY 86 artiklan 2 kohta) ja SEUT 107 artiklan 1 kohta (aiemmin perustamissopimuksen 92 artikla, sitten EY 87 artikla), sellaisina kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut kyseisiä määräyksiä niiden kriteerien yhteydessä, joilla lainmukainen toimenpide korvauksen suorittamiseksi julkisen palvelun velvoitteesta erotetaan sääntöjenvastaisesta valtiontuesta (unionin tuomioistuimen tuomio 24.7.2003, Altmark Trans GmbH ja Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00, EU:C:2003:415), esteenä asetuksen (decreto legislativo) nro 504/1992 10 §:n 3 momentin, luettuna yhdessä lain nro 662/1996 2 §:n 18–20 momentin ja tasavallan presidentin asetuksen (decreto del Presidente della Repubblica) nro 144/2001 3 §:n 1 momentin kanssa, kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jossa Poste Italiane spa -yhtiölle annetaan valtuudet määrittää yksipuolisesti sen komissiomaksun määrä, jonka kunnallisen kiinteistöveron kantamisesta vastaava konsessionsaaja (asiamies) on velvollinen maksamaan ja jota sovelletaan jokaiseen konsessionsaajan nimissä olevan postisiirtotilin hallinnointitapahtumaan, kun otetaan huomioon, että Poste Italiane spa on hallituksensa päätöksellä nro 57/1996 määrittänyt komissiomaksun määräksi 100 liiraa ajanjaksolle 1.4.1997–31.5.2001 ja 0,23 euroa 1.6.2001 alkaneelta ajanjaksolta?
1)

Vastaako lentoliikenteen harjoittaja, jonka on asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan tarjottava matkustajalle 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua apua, tämän asetuksen perusteella matkustajan loukkaantumisesta aiheutuneista vahingoista, joiden syynä on ollut lentoliikenteen harjoittajan tarjoaman hotellin työntekijöiden huolimaton toiminta?