YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

22 päivänä tammikuuta 1998

Asia T-98/96

Mario Costacurta

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Siirtopäätös — Henkilöstösääntöjen 7 artikla — Henkilöstösääntöjen liite X”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-49

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan ensinnäkin kumoamaan ulkomaanedustustoista vastaavan johtokunnan ”päätös”, joka sisältyy 30.4.1996 päivättyyn kirjeeseen, ja toiseksi kumoamaan 31.5.1996 tehty komission päätös, jolla kantaja siirrettiin Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimistoon.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja on komission virkamies, ja hänet oli siirretty 16.2.1993 lukien kehitysyhteistyöstä vastaavan pääosaston (PO VIII) palvelukseen komission Kinshasan edustustoon.

Kantaja pyysi 4.7.1995 yhteisön ulkopuolisissa maissa toimivien virkamiesten asemapaikan siirroista vuonna 1996 20.6.1995 tehdyn komission tiedotteen nojalla, että hänen asemapaikkaansa siirrettäisiin ennenaikaisesti.

Kantajalle annettiin 12.1.1996 tiedoksi 14.12.1995 päivätty, pääosaston IA ”Poliittiset ulkosuhteet: Eurooppa ja uudet itsenäiset valtiot, yhteinen uiko- ja turvallisuuspolitiikka, ulkomaanedustustot” osaston E ”ulkomaanedustustojen hallinto” yksikön 2 ”henkilöstö” päällikön kirje. Tässä kirjeessä ilmoitettiin, että pääosaston IA ulkomaanedustustoista vastaava johtokunta (jäljempänä johtokunta) oli ”vahvistanut yksikön edun huomioon ottaen [kantajan] uudeksi asemapaikaksi” Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimiston (jäljempänä julkaisutoimisto), jossa kantaja oli työskennellyt siihen asti kunnes hänet siirrettiin Kinshasaan. Kirjeessä ilmoitettiin lisäksi mahdollisuudesta valittaa asiasta kahden viikon kuluessa, ja siinä todettiin, että ”siirto vahvistetaan [kantajalle] nimittävän viranomaisen päätöksellä, joka tehdään vasta valitusajan päätyttyä”.

Kantaja teki valituksen 19.1.1996.

Kantaja vaati lisäksi 8.3.1996 henkilöstökomitealta perusteluja.

Hänelle ilmoitettiin 20.5.1996 yksikön IA.E.2 päällikön 30.4.1996 päivätyllä kirjeellä, että johtokunta oli ”päättänyt siirtää [kantajan] keskuspalveluihin (OPOCE)”.

Kantaja teki 30.5.1996 Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan nojalla valituksen.

Hänelle annettiin 10.6.1996 tiedoksi 31.5.1996 tehty nimittävän viranomaisen päätös, jolla hänet siirrettiin virkoineen julkaisutoimistoon 1.7.1996 lukien (jäljempänä päätös).

Kantaja täydensi 14.6.1996 tekemällään valituksella henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla 30.5.1996 tekemäänsä aikaisempaa valitusta päätöksestä.

Tutkittavaksi ottaminen

Päätöksen valmistelevat toimet eivät ole henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla asianosaiselle vastaisia, eikä niitä voi tästä syystä riitauttaa kuin toissijaisesti, kumoamiskelpoisista toimista nostetun kanteen yhteydessä. Näin on tapauksessa, jossa johtokunta on antanut lausunnon, jossa ehdotetaan, että nimittävä viranomainen siirtää kantajan asemapaikan yhteisön ulkopuolisen henkilöstön asemapaikan siirtoa koskevan järjestelmän puitteissa (21-24 kohta).

Viittaukset: Asia 346/87, Bossi v. komissio, 14.2.1989 (Kok. 1989, s. 303,23 kohta);yhdistetyt asiat T-32/89 ja T-39/89, Marcopoulos v. yhteisöjen tuomioistuin, 22.6.1990 (Kok. 1990, s. II-281, 21 kohta).

Pääasia

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 7 artiklan rikkomista

Toimielimillä on laaja harkintavalta, kun ne järjestävät toimintaansa niille uskottujen tehtävien mukaisesti ja kun ne nämä tehtävät huomioon ottaen määräävät niiden käytettävissä olevaa henkilöstöä virkoihin, edellyttäen, että tämä määrääminen tapahtuu yksikön edun mukaisesti ja virkojen vastaavuutta noudattaen (36 kohta).

Viittaukset: asia T-73/96, Forçat leardo v. komissio, 19.6.1997 (Kok. H. 1997, s. II-485, 26 kohta).

Esillä olevassa asiassa on todettava ensiksikin, että koska kantaja on siirretty virkoineen, virkojen vastaavuutta on oletettavasti noudatettu. Toiseksi on todettava, että yksikön edun käsite ei tarkoita pelkästään tietyn yksikön eli pääosaston IA ulkomaanedustustojen etua (37 ja 38 kohta).

Kantaja on itse pyytänyt siirtoa pois Kinshasan edustustosta, ja hän on vedonnut erityisesti ”huonoihin väleihin edustuston päällikön kanssa”; lisäksi virkamiehen siirtoa hankalan hallinnollisen tilanteen korjaamiseksi on pidettävä yksikön edun mukaisena. Näissä olosuhteissa päätöksen ei voida katsoa olevan peitelty rangaistus (39 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat C-116/88 ja C-149/88, Hecq v. komissio, 7.3.1990 (Kok. 1990, s. I-599, 22 kohta).

Virkamiehen siirtäminen ei myöskään edellytä tämän suostumusta. Muussa tapauksessa tämä rajoittaisi kohtuuttomasti toimielinten päätösvapautta niiden järjestäessä yksikköjensä toimintaa ja mukauttaessa näitä järjestelyjä taipeiden mukaan; se seikka, että kantaja ei ole pyytänyt siirtoa julkaisutoimistoon, ei siis voi tarkoittaa, että hänen siirtämisensä tähän yksikköön olisi peitelty rangaistus (40 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat 161/80 ja 162/80, Carbognani ja Coda Zabetta, 24.2.1981 (Kok. 1981, s. 543, 28 kohta).

Kolmanneksi komission käytäntöä siirtää yhteisön ulkopuolisessa maassa toiminut virkamies takaisin alkuperäiseen asemapaikkaansa ei voida pitää syrjintäkiellon periaatteen loukkaamisena. Virkamieheltä, joka on siirretty muualle kuin pääosastoon VIII tai IA, ei ole riistetty mahdollisuutta saada henkilöstösääntöjen 7 artiklan nojalla uudestaan siirtoa ulkomaanedustustoon (41 kohta).

Lopuksi on todettava, että sillä seikalla, että kantajalla on ollut vähän töitä siitä lähtien kun hänet siirrettiin julkaisutoimistoon, mitä ei ole esillä olevassa asiassa näytetty toteen, ei ole vaikutusta päätöksen lainmukaisuuteen, jota arvioidaan päätöksen tekohetken perusteella (43 kohta).

Viittaukset: asia T-77/95, SFEI ym. v. komissio, 15.1.1997 (Kok. 1997, s. II-1, 74 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee unionin ulkopuolella toimessa olevia virkamiehiä koskevien sääntöjen rikkomista

Virkamiehellä ei ole oikeutta saada kahta peräkkäistä siirtoa ulkomaanedustustoon eikä siirtoa sellaiseen ulkomaanedustustoon, jonka hän on ilmoittanut asemapaikan siirtoa koskevassa hakemuksessaan. Tästä syystä komissiolla ei ollut velvollisuutta käyttää kaikkia asemapaikan siirtoa koskevia mahdollisuuksia ennen kuin se päätti kantajan siirrosta henkilöstösääntöjen 7 artiklan nojalla. Näissä olosuhteissa sillä, olivatko ne syyt perusteltuja, joiden perusteella päätettiin, ettei kantajaa siirretä muihin hänen pyytämiinsä ulkomaanedustustoihin, ei ole vaikutusta henkilöstösääntöjen 7 artiklan nojalla tehdyn päätöksen lainmukaisuuteen (54 kohta).

Yhteisön ulkopuolisissa maissa toimessa olevien virkamiesten asemapaikan siirroista 26.7.1988 annetuissa komission ohjeissa määrättyä kahden viikon määräaikaa, joka alkaa kulua siitä, kun kantajan häntä koskevasta siirtopäätöksestä tekemä valitus on vastaanotettu, ei voida pitää sellaisena ehdottomana määräaikana, jonka noudattamatta jättämisestä seuraa menettelyn päättyessä tehdyn päätöksen pätemättömyys, vaan se on hyvää hallintoa koskeva sääntö, jonka tarkoituksena on sekä hallinnon että virkamiesten edun mukaisesti estää se, että nimittävä viranomainen viivytelisi perusteitta lopullisen päätöksen tekemistä (56-60 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee nimittävän viranomaisen toimivallan puuttumista

Päätöksen ovat allekirjoittaneet komission pääosaston IA osaston E ja henkilöstöstä ja hallinnosta vastaavan pääosaston henkilöstöosaston päälliköt. Kantajan suullisessa käsittelyssä antamasta vastauksesta käy ilmi, ettei hän ole tosiasiassa asettanut kyseenalaiseksi päätöksen allekirjoittaneen nimittävän viranomaisen toimivaltaa. Sillä, voidaanko virkamies siirtää komission palveluksesta julkaisutoimistoon ilman avoimeksi julistettua virkaa, ei ole esillä olevan asian kannalta merkitystä, koska kantaja on siirretty uudelleen eli hänet on siirretty virkoineen julkaisutoimistoon (66-68 kohta).

Neljäs kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista

Kaikilla niillä, joille on toimielimen selvien vakuutuksien vuoksi syntynyt perusteltuja odotuksia, on oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen. Esillä olevassa asiassa ei ole kuitenkaan väitetty, että tällaisia vakuutuksia olisi annettu. Virkamiehen siirtäminen henkilöstösääntöjen 7 artiklan nojalla ei ole epätavallinen eikä odottamaton tapahtuma virkamiehen virkauralla. Tästä syystä siirrolla julkaisutoimistoon ei ole voitu loukata luottamuksensuojan periaatetta (72 ja 73 kohta).

Viittaukset: asia 61/76. Geist v. komissio, 14.7.1977 (Kok. 1977. s. 1419, 34 kohta); asia 289/81, Mavridis v. parlamentti. 19.5.1983 (Kok. 1983. s. 1731, 21 kohta); yhdistetyt asiat 23/87 ja 24/87, Aldinger ja Virgili v. parlamentti. 14.7.1988 (Kok. 1988, s. 4395, 17 kohta); asia T-123/89, Chomel v. komissio, 27.3.1990 (Kok. 1990, II-131, 25 ja 26 kohta) ja asia T-46/89, Pitronev. komissio. 23.10.1990 (Kok. 1990. s. II-577,41 kohta).

Viides kanneperuste, joka koskee huolenpitovelvoitteen rikkomista

Päätös, jolla virkamies siirretään uuteen asemapaikkaan vastoin tahtoaan, on tehtävä riittävän joutuisasti ja erityisellä huolella, ottaen huomioon erityisesti kyseisen virkamiehen henkilökohtainen etu. Virkamiehen henkilökohtaisen edun huomioon ottaminen ei voi kuitenkaan tarkoittaa, että se estäisi nimittävää viranomaista siirtämästä virkamiestä vastoin tahtoaan (78 kohta).

Viittaukset: em. asia Carbognani ja Coda Zabetta v. komissio, 28 kohta; em. asia Hecq v. komissio, 23 kohta; asia T-36/93, Ojha v. komissio, 6.7.1995 (Kok. H. 1995, s. II-497, 83 kohta); asia C-294/95 P, Ojha v. komissio, 12.11.1996 (Kok. 1996, s. I-5863, 47 kohta).

Esillä olevassa asiassa kantaja ei ole, paitsi periaatteellista vastustustaan palata julkaisutoimistoon, vedonnut mihinkään sellaiseen henkilökohtaiseen seikkaan, joka komission olisi pitänyt ottaa huomioon (79 kohta).

Kuudes kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 25 ja 101 a artiklan rikkomista

Päätös, jolla virkamies siirretään vastoin tahtoaan, on henkilöstösääntöjen 25 artiklassa tarkoitettu virkamiehelle vastainen päätös, ja se on tästä syystä perusteltava. Päätös on silloin riittävästi perusteltu, kun se on tehty kyseisen virkamiehen tuntemassa asiayhteydessä, jonka perusteella virkamies voi ymmärtää häntä koskevan toimenpiteen vaikutuksen. Näin on silloin, kun päätöksessä viitataan nimenomaisesti henkilöstösääntöjen 7 artiklaan, kun se on yksikön edun mukainen ja kun virkamies tuntee asiayhteyden, jossa kyseinen päätös on tehty (86-90 kohta).

Viittaukset: Asia 791/79, Démont v. komissio, 17.12.1981 (Kok. 1981, s. 3105, 12 kohta); em. asia Hecq v. komissio, 26 kohtaja em. asia Ojha v. komissio, 35 kohta.

Ratkaisu:

Kanne hylätään.