FI Euroopan unionin virallinen lehti C 301/23

Sviluppo Italia Basilicata Spa:n 23.9.2008 tekemä valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-176/06, Sviluppo Italia Basilicata SpA v. Euroopan yhteisöjen komissio, 8.7.2008 antamasta tuomiosta

(Asia C-414/08 P)

(2008/C 301/37)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Sviluppo Italia Basilicata SpA (edustajat: asianajajat F. Sciaudone, R. Sciaudone ja A. Neri)

Vastapuoli: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

Sviluppo Italia Basilicata SpA vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

— kumoaa ensimmäisen oikeusasteen 8.7.2008 asiassa T-176/06 antaman tuomion (jäljempänä valituksenalainen tuomio) ja palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen käsiteltäväksi, jotta se ratkaisisi pääasian yhteisöjen tuomioistuimen ohjeiden mukaisesti

— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut asian käsittelystä yhteisöjen tuomioistuimessa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa asiassa T-176/06

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisella tuomiollaan hylännyt kanteen, jossa vaadittiin Italiassa Basilicatan alueella toimivien pienten ja keskisuurten yritysten aloitteiden toteuttamiseksi Euroopan aluekehitysrahastosta myönnettyyn yleiskattavaan tukeen myönnetyn rahoitustuen alentamisesta 20.4.2006 tehdyn komission päätöksen K(2006) 1706 (jäljempänä valituksenalainen päätös) kumoamista ja tästä päätöksestä kantajalle aiheutuneen vahingon korvaamista.

Valituksessaan valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut väärin kyseessä olevia oikeussääntöjä.

Kantaja väittää, että muuttamalla ensimmäisessä asteessa esitettyjen kanneperusteiden käsittelyjärjestystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vääristänyt ilmeisellä tavalla kanteen sisältöä ja sen laajuutta.

Toiseksi kantaja vetoaa väärään lainsoveltamiseen ja väärään tulkintaan, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sen mukaan syyllistynyt yleiskattavan tuen, rahoitustukisopimuksen ja päätöksen 97/322/EY (1) tulkinnassa ja soveltamisessa. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ymmärtänyt oikein, mitä on pidettävä näiden säännösten ja määräysten mukaan yleiskattavan tuen toimenpiteen 2 sisältönä ja päämäärinä. Tämän vakavan taustavirheen johdosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut väärin keskeisiä käsitteitä (sitoumus, menot, toteutusaika).

Kolmanneksi valittaja esittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt vahvistaa riidanalaisen päätöksen lainvastaisuus, koska päätös perustui sellaisen edellytyksen väitettyyn rikkomiseen (hyötyedellytys), jota ei ole tuen myöntämispäätöksessä eikä yleiskattavassa tukiohjelmassa, ja joka on ongelmallinen sekä oikeusvarmuuden että edellytystä sovellettaessa käytetyn laajan harkintavallan vuoksi.

Neljänneksi valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut väärin ja tämän johdosta jättänyt soveltamatta asiassa C-462/98 P, Mediocurso v. komissio, 21.9.2000 annetussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa (2) vahvistettuja periaatteita.

Viidenneksi kantaja väittää, että asetuksen N:o 4253/88 (3) 25 ja 26 artiklassa tarkoitettua komission seuranta- ja valvontavelvollisuutta ei ole noudatettu. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisu johtaisi näissä säännöksissä vahvistetun seuranta- ja arviointijärjestelmän laiminlyöntiin.

Kuudenneksi kantaja väittää luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatetta loukatun sillä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kantajan väitteet virheellisestä perusasetelmasta, jonka komission (muun muassa valvontakomitean toimien perusteella) osoittama luottamus oli luonut ja joka oli ristiriidassa sovellettavien säännösten kanssa ja jota ei näin voida suojata.

Seitsemänneksi kantaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut väärin todisteet ja että torjumalla sellaisten riidattomien tosiseikkojen aseman näytettyinä seikkoina sekä valittajan esittämät todisteet, se on toiminut todistustaakkaa koskevien yleisten periaatteiden vastaisesti.

Kahdeksanneksi kantaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole noudattanut oikeuskäytäntöä, joka koskee suhteellisuusperusteen soveltamista yhteisön tuen vähentämistapauksissa, koska se ole ottanut huomioon seikkoja, jotka olisivat voineet johtaa rahoitusta korjaavien toimien lieventämiseen.

Valittaja vetoaa aiheutuneen vahingon korvaamisvaatimusta koskevien kanneperusteiden osalta erityisesti siihen, että valituksenalaisessa tuomiossa on perusteltu väärin ja riittämättömästi se, miksi vaatimus saada korvaus sellaisesta vahingosta oli hylätty, joka oli aiheutunut lainvastaisesta teosta, josta yhteisö vastaa.

Lopuksi valittaja vetoaa siihen, että valituksenalaisessa tuomiossa on perusteltu väärin ja riittämättömästi se, miksi vaatimus saada korvaus sellaisesta vahingosta oli hylätty, josta yhteisö vastaa nk. ankaran vastuun perusteella.

(1) Yhteisön tukikehyksen, yhtenäisten suunnitteluasiakirjojen ja Italiaa koskevien yhteisöaloitteiden hyväksymistä koskevien päätösten muuttamisesta 23.4.1997 tehty komission päätös (EYVL L 146, s. 11).

(2) Kok. 2000, s. I-7183.

(3) Asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta rakennerahastojen toiminnan yhteensovittamisen osalta toisaalta keskenään ja toisaalta Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa 19.12.1988 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 4253/88 (EYVL L 374, s. 1).