ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisömalli – Suojan edellytykset – Malli, joka on moniosaisen tuotteen osa – Osan on pysyttävä näkyvissä tuotteen tavanomaisen käytön aikana, jotta sitä voitaisiin pitää uutena ja luonteeltaan yksilöllisenä

(Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 12 perustelukappale ja 4 artiklan 2 kohdan a alakohta)

2. Yhteisömalli – Suojan edellytykset – Malli, joka on moniosaisen tuotteen osa – Osan on pysyttävä näkyvissä tuotteen tavanomaisen käytön aikana, jotta sitä voitaisiin pitää uutena ja luonteeltaan yksilöllisenä – Edellytysten täyttymistä ei voida arvioida vertaamalla mallia aikaisempaan malliin, joka moniosaisen tuotteen osana ei ole näkyvissä

(Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 4 artiklan 2 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisömallista annetun asetuksen N:o 6/2002 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan sellaista mallia, joka sisältyy moniosaisen tuotteen osana olevaan tuotteeseen, pidetään uutena ja luonteeltaan yksilöllisenä vain, jos osa, sen jälkeen, kun se on sisällytetty moniosaiseen tuotteeseen, pysyy näkyvissä tuotteen tavanomaisen käytön aikana.

Näkyvyys on yhteisömallien suojan olennainen tekijä. Asetuksen N:o 6/2002 12 perustelukappaleesta ilmenee, että suojaa ei olisi ulotettava tuotteen osiin, jotka eivät sen tavanomaisen käytön aikana ole näkyvissä, eikä osien sellaisiin piirteisiin, jotka eivät ole näkyvissä asennuksen jälkeen.

(ks. 36 ja 40 kohta)

2. Koska mallia, joka on moniosaisen tuotteen osa, joka ei ole näkyvissä tämän tuotteen tavanomaisessa käytössä, ei voida suojata yhteisömallista annetun asetuksen N:o 6/2002 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla, analogisesti on todettava, että yhteisömallin uutuutta tai yksilöllistä luonnetta ei voida arvioida vertaamalla sitä aikaisempaan malliin, joka moniosaisen tuotteen osana ei ole näkyvissä tuotteen tavanomaisessa käytössä. Näkyvyyttä koskevaa arviointiperustetta, sellaisena kuin se esitetään asetuksen N:o 6/2002 12 perustelukappaleessa, sovelletaan täten aikaisempaan malliin.

(ks. 51 ja 52 kohta)
8.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Aikaisempien tavaramerkkien samanaikainen esiintyminen markkinoilla — Vaikutus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 78 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 1.7.2014 – You‑View.tv vastaan SMHV – YouView TV (YouView+)

(asia T‑480/13)

”Yhteisön tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin YouView+ rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Benelux-tavaramerkiksi rekisteröity aikaisempi kuviomerkki You View You-View.tv — Asiakirjojen esittäminen liian myöhään — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohtaan perustuva harkintavalta — Käsite ”jollei toisin säädetä” — Asetuksen (EY) N:o 2868/95 20 säännön 1 kohta”

1. Yhteisön tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Kanne unionin tuomioistuimissa — Unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta — Vahvistustuomiot eivät kuulu unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 3 kohta) (ks. 15 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Kanne unionin tuomioistuimissa — Unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta — Määräyksen antaminen virastolle ei kuulu unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 6 kohta) (ks. 17 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Viraston väiteosaston päätöksestä tehty valitus — Valituslautakunnan suorittama tutkinta — Ulottuvuus — Tosiseikat ja todisteet, joita ei ole esitetty väitteen tueksi tätä varten asetetussa määräajassa — Huomioon ottaminen — Valituslautakunnan harkintavalta (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 20 säännön 1 kohta) (ks. 24 ja 25 kohta)

4. Yhteisön tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Kanne unionin tuomioistuimissa — Oikeussuojan tarve — Viraston sidottu toimivalta — Oikeussuojan tarpeen puuttuminen (ks. 32 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 18.6.2013 tekemästä päätöksestä (asia R 2112/2012-4), joka koskee You-View.tv:n ja YouView TV Ltd:n välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) neljännen valituslautakunnan 18.6.2013 tekemä päätös (asia R 2112/2012‑4), joka koskee You-View.tv:n ja YouView TV Ltd:n välistä väitemenettelyä, kumotaan.

2) Muut kannevaatimukset hylätään.
6.

Yhteisön tavaramerkki — Menettelysäännökset — Päätösten perusteleminen — Asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäinen virke — Soveltamisala, joka on sama kuin SEUT 296 artiklan soveltamisala (SEUT 296 artikla; neuvoston asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäinen virke) (ks. 72 ja 73 kohta)
45

Riidanalaisten toimien perustelut ovat toki hyvin suppeat siltä osin, kuin kyse on kyseessä olevien tulojen laadusta, sillä niissä täsmennetään ainoastaan, että tulot ovat peräisin energia-alalta. On kuitenkin niin, että kantaja on kyennyt sekä neuvostolle osoittamissaan kirjeissä että kannekirjelmässä riitauttamaan nimensä luetteloon merkitsemisen perusteltavuuden vetoamalla erityisesti siihen, ettei sen toiminta energia-alalla ole Iranin hallitukselle tulonlähde, vaan toiminta päinvastoin edellyttää julkista rahoitusta tukien muodossa. Vaikka on myönnettävä, että yksityiskohtaisemmat perustelut olisivat olleet toivottavia, on näin ollen katsottava, että kantaja on voinut saada esitettyjen perustelujen avulla tietoonsa siihen kohdistettujen rajoittavien toimenpiteiden perustelut riittävän täsmällisesti ja että se on voinut riitauttaa ne. Mainittujen perustelujen pohjalta myös unionin yleinen tuomioistuin voi harjoittaa riidanalaisiin toimiin kohdistuvaa laillisuusvalvontaa.
78

Tarkemmin ottaen tarjoajien yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää oikeuskäytännön mukaan sitä, että kaikilla tarjoajilla on samat mahdollisuudet tarjoustensa ehtojen laatimisessa, ja näin ollen sitä, että tarjouksille on asetettu samat ehdot kaikkien tarjoajien osalta. Mainitusta periaatteesta seuraavasta avoimuuden periaatteesta on todettava, että sen pääasiallisena tarkoituksena on taata, ettei hankintaviranomainen suosi ketään tai käytä mielivaltaa. Se edellyttää, että kaikki sopimuspuolen valintamenettelyn ehdot ja yksityiskohtaiset säännöt esitetään selvästi, täsmällisesti ja yksiselitteisesti hankintailmoituksessa tai tarjouseritelmässä (tuomio 9.9.2009, Brink’s Security Luxembourg v. komissio, T-437/05, Kok., EU:T:2009:318, 114 ja 115 kohta). Avoimuusperiaate edellyttää lisäksi, että kaikki hankintailmoituksen tai tarjouseritelmän hyvän ymmärtämisen kannalta keskeiset tekniset tiedot annetaan mahdollisimman pian kaikkien julkiseen hankintaan osallistuvien yritysten käyttöön niin, että yhtäältä kaikki kohtuullisen informoidut ja tavanomaisen huolelliset tarjoajat voivat ymmärtää sen täsmällisen ulottuvuuden ja tulkita sitä samalla tavoin, ja toisaalta niin, että hankintaviranomainen voi tarkistaa, vastaavatko tarjoajien tarjoukset todellakin kyseistä hankintaa sääteleviä kriteerejä (ks. tuomio 29.1.2014, European Dynamics Belgium ym., v. Euroopan lääkevirasto, T-158/12, EU:T:2014:36, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
151

On komission tavoin todettava, että niiden väitteiden tieteellistä näyttöä koskevaa kysymystä, joita asetuksen N:o 1924/2006 13 ja 14 artikla koskevat, käsitellään komission 14.12.2007 julkaisemassa asiakirjassa, joka on saatavilla komission internetsivustolla otsikon ”Guidance on the implementation of regulation no 1924/2006 on nutrition and health claims made on foods – Conclusions of the standing committee on the food chain and animal health” (Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä annetun asetuksen N:o 1924/2006 täytäntöönpanoa koskevat suuntaviivat – Elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean päätelmät) alla. Mainitun asiakirjan III.2.3 kohdasta, jonka otsikkona on ”Väitteiden 13 artiklan tai 14 artiklan alaan luokittelemisen vaikutukset”, käy ilmi, että se, kumman säännöksen alaan väitteet luokitellaan, ei vaikuta väitteiden hyväksymiseksi edellytetyn tieteellisen näytön tasoon.
149

Tästä on ensinnäkin todettava, että koska yrityksen, jolle komissio on määrännyt sakon kilpailusääntöjen rikkomisesta, intressi siihen, ettei kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevän käyttäytymisen, josta sitä moititaan, yksityiskohtia paljasteta yleisölle, ei lähtökohtaisesti ansaitse mitään erityistä suojaa (ks. 107 kohta edellä), kantaja ei voi vaatia tällaista suojaa sillä perusteella, että sille olisi annettava kansallisessa tuomioistuimessa erityinen asema verrattuna yrityksiin, jotka eivät ole osoittaneet samassa määrin yhteistyöhalukkuutta komission kanssa. Seuraavaksi on todettava, että koska julkaistu päätös liittyy tosiseikkoihin, joihin kunkin päätöksen adressaatin vastuu SEUT 101 artiklan rikkomisesta perustuu, kantajaa ei aseteta tältä osin epäedulliseen asemaan muihin rikkomiseen osallistujiin nähden. Lopuksi on muistutettava, että sen yhteistyön, jota kantaja on edellä 2 kohdassa kuvatun mukaisesti tehnyt komission kanssa, perusteella kantaja vapautettiin sakoista kokonaan, mikä on vuoden 2002 yhteistyötiedonannon mukainen tavanomainen seuraus. Kantaja ei missään tapauksessa ole esittänyt mitään sellaista seikkaa, joka osoittaisi, että niiden tietojen julkaisemisella, joille se nyt esillä olevassa asiassa pyytää luottamuksellista käsittelyä ja jotka liittyvät koko kartellin toimintaan, se asetettaisiin vahingonkorvauskanteiden yhteydessä epäedulliseen asemaan suhteessa muihin VP-päätöksen adressaatteihin. Tästä seuraa, ettei tämän kannanoton – joka heijastuu myös edellä 144 kohdassa mainituista High Court of Justicessa marraskuussa 2011 esitetyistä huomautuksista – ja komission nyt käsiteltävässä asiassa puolustaman näkemyksen välillä ole ristiriitaa.
20

Toisaalta asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaan perustuvan väitemenettelyn tarkoituksena on se, että SMHV voi arvioida sekaannusvaaran olemassaoloa, mikä merkitsee kyseisten tavaramerkkien ollessa samankaltaisia, että tutkitaan näiden tavaramerkkien kattamien tavaroiden ja palvelujen samankaltaisuus. Tässä yhteydessä on niin, että jos aikaisempaa yhteisön tavaramerkkiä on käytetty ainoastaan joidenkin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröity, sitä pidetään väitteen tutkimisessa rekisteröitynä ainoastaan näiden tavaroiden tai palvelujen osalta asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 kohdan nojalla. Samassa yhteydessä valituslautakunnan on siinä tapauksessa, että käyttöä koskeva näyttö esitetään ainoastaan joidenkin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat ryhmään, jota varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity ja johon väite perustuu, arvioitava, sisältääkö tämä ryhmä itsenäisiä alaryhmiä, joihin tavarat ja palvelut, joiden osalta käyttö on osoitettu, kuuluvat, niin, että olisi katsottava, että mainittu näyttö on esitetty ainoastaan tästä tavaroiden tai palvelujen alaryhmästä, tai eivätkö tällaiset alaryhmät ole mahdollisia (ks. vastaavasti asia T-483/04, Armour Pharmaceutical v. SMHV - Teva Pharmaceutical Industries (GALZIN), tuomio 17.10.2006, Kok., s. II-4109, 26 ja 27 kohta).
2

Kantaja haki 30.10.2009 ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön lupa- ja valvontamenettelyistä ja Euroopan lääkeviraston perustamisesta 31.3.2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 726/2004 (EUVL L 136, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna lastenlääkkeistä sekä asetuksen (ETY) N:o 1768/92, direktiivin 2001/20/EY ja direktiivin 2001/83/EY muuttamisesta 12.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1901/2006 (EUVL L 378, s. 1), säädetyn menettelyn mukaisesti kyseisen lääkkeen markkinoille saattamista koskeva lupa (jäljempänä myyntilupa).
67

Tässä yhteydessä on täsmennettävä, että tuottajan, joka itse on väitetyn polkumyynnin alaisen tuotteen tuoja, sisällyttäminen yhteisön tuotannonalan määritelmään ei merkitse automaattisesti, ettei tällaisen tuottajan tuontia ole enää pidettävä perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa tarkoitettuna ”muuna tekijänä”. Edellä 64 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että komissiolla ja neuvostolla on edellä mainitun säännöksen perusteella velvollisuus ottaa huomioon kaikki muut kuin polkumyynnillä tapahtuvaan tuontiin liittyvät tekijät, jotka voivat olla esteenä sille, että polkumyynti ja yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko todetaan olevan syy-yhteydessä keskenään. Vahingon luonne itse aiheutettuna, mikä voisi mahdollisesti johtua siitä, että unionin tuottaja ostaa polkumyyntitutkimuksessa tarkoitetuista maista peräisin olevia polkumyynnin alaisia tuotteita, on sellainen ”muu tekijä”, jota komission ja neuvoston on tarkasteltava vahinkoanalyysin yhteydessä. Perusasetuksesta ja oikeuskäytännöstä ei kuitenkaan ilmene, toisin kuin kantajat väittävät, että sitä, että unionin tuottaja tuo tutkimuksessa tarkoitetuista maista peräisin olevia polkumyynnin alaisia tuotteita, ei voida koskaan ottaa huomioon vahinkoanalyysin yhteydessä.
2.

Kilpailu — Liikenne — Kilpailusäännöt — Lentoliikenne — Asetus N:o 17 — Soveltamisala — Toiminnat, jotka koskevat välittömästi lentoliikennepalvelujen suorittamista, eivät kuulu soveltamisalaan — Toiminnat, jotka eivät liity itse lentoliikenteeseen vaan alkupään tai loppupään markkinoihin, kuuluvat soveltamisalaan (SEUT 101 artikla; neuvoston asetus N:o 17; neuvoston asetuksen N:o 141 johdanto-osan kolmas perustelukappale ja 1 artikla) (ks. 33, 34, 39–43 ja 64 kohta)
7.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Valko-Venäjään kohdistetut rajoittavat toimenpiteet — Tiettyjen henkilöiden ja yhteisöjen varojen jäädyttäminen Valko-Venäjän tilanteen johdosta — Velvollisuus ulottaa tämä toimi tällaisen yhteisön omistuksessa tai määräysvallassa oleviin yhteisöihin — Edellytykset — Toimet, joilla määrätään rajoittavista toimenpiteistä, joiden mukaan niitä on sovellettava kyseisiin omistuksessa tai määräysvallassa oleviin yhteisöihin — Niiden henkilöiden ja yhteisöjen nimet, joiden omistuksessa tai määräysvallassa asianomaiset yhteisöt ovat, on pätevästi merkittävä rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloon (Neuvoston päätökset 2010/639/YUTP, 2012/642/YUTP, 2012/171/YUTP ja 2014/750/YUTP; neuvoston asetukset N:o 765/2006, N:o 265/2012, N:o 1017/2012 ja N:o 1159/2014) (ks. 133–137, 147, 148, 184, 185 ja 188 kohta)
Jos kumoamiskanne koskee sellaista komission päätöstä, jolla määrätään sakko kilpailusääntöjen rikkomisesta ja jossa mainitaan nimenomaisesti, että sillä muutetaan alkuperäistä päätöstä, jolla määrättiin erisuuruinen sakko ja jonka jokin unionin tuomioistuimista on kumonnut, muuttamispäätöksen tekemistä edeltänyt menettely on jatketta mainitun alkuperäisen päätöksen tekemistä edeltäneelle menettelylle.

Kun kyse on puolustautumisoikeuksien noudattamisesta kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa asiassa, komissiolla on silloin, kun se tekee sakon määräämistä koskevan päätöksen osittaisen kumoamisen jälkeen uuden päätöksen sakon määrän muuttamisesta, velvollisuus toimittaa kyseessä olevalle yritykselle lisätietoja siitä, millä tavalla se aikoo toteuttaa aikomuksensa varmistaa sakon ehkäisevä vaikutus, jotta yritys voisi esittää tehokkaasti näkemyksensä tästä, myös lisäsakon määräämisen osalta. Tässä tilanteessa on niin, että vaikka komissio lähettäisi ennen muuttamispäätöksen tekemistä mainitulle yritykselle tosiseikkoja koskevan kirjeen, sen ei kuitenkaan tarvitse selvittää kyseessä olevia seikkoja nimenomaisesti juuri kyseisessä asiakirjassa, jolla ei ole erityistä menettelyllistä asemaa. On pikemminkin tutkittava, oliko kilpailusääntöjä rikkoneella yrityksellä muuttamispäätöksen tekemiseen johtaneen koko menettelyn aikana mahdollisuus asianmukaisella tavalla ymmärtää tällainen aikomus ja vastata siihen.

Tästä seuraa, että koska kyseinen yritys tiesi alkuperäisestä väitetiedoksiannosta lähtien, että komissio aikoi varmistaa määrättävän sakon ehkäisevän vaikutuksen, ja koska se saattoi viimeistään alkuperäisestä päätöksestä lähtien ymmärtää, että kyseinen aikomus merkitsi lisäsakon määräämistä tietyn toiminta-ajan osalta, eikä kyseistä aikomusta kyseenalaistettu alkuperäisen päätöksen osittaisesta kumoamisesta annetussa tuomiossa ja se vahvistettiin sekä asiaseikkoja koskevassa kirjeessä että komission ja kyseisen yrityksen välisessä kokouksessa, kyseisen yrityksen puolustautumisoikeuksien loukkaamista ei ole osoitettu siltä osin kuin kyse on komission aikeesta määrätä sille lisäsakko.

(ks. 71, 74, 75, 87 ja 88 kohta)
Lääkkeiden harvinaislääkkeiksi määrittelemistä koskevien arviointiperusteiden soveltamista koskevista säännöksistä sekä ”vastaavanlaisen lääkkeen” ja ”kliinisen paremmuuden” käsitteiden määrittelemisestä annetussa asetuksessa N:o 847/2000 tarkoitetusta vastaavanlaisten lääkkeiden markkinoille saattamisesta on todettava, että harvinaislääkkeistä annetun asetuksen N:o 141/2000 8 artiklan 3 kohta ei vaikuta edellytyksiin, joiden nojalla markkinoille saattamista koskeva lupa voidaan myöntää tällaiselle lääkkeelle, vaan siinä säädetään, että poiketen siitä, mitä saman asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa säädetään, kyseinen lupa voidaan myöntää tällaiselle lääkkeelle kolmessa tilanteessa. Säännöksessä ei mainita mitään siitä, annetaanko tällaisella luvalla vastaavanlaiselle lääkkeelle kaupallinen yksinoikeus vai ei.

Vastaavanlainen lääke voi nimittäin tarkoittaa harvinaislääkettä tai tavanomaista lääkettä. Mikäli lääke ei ole harvinaislääke, sen markkinoille saattamista koskeva lupa ei merkitse minkäänlaista asetuksen N:o 141/2000 8 artiklan 1 kohdan mukaista kaupallista yksinoikeutta. Mikäli lääke sitä vastoin on harvinaislääke, sille asetuksen kyseisen 8 artiklan 1 kohdan nojalla myönnettyä kymmenen vuoden pituista kaupallista yksinoikeutta ei voida lyhentää sillä perusteella, että on olemassa harvinaislääke, jolle on myönnetty samoja terapeuttisia käyttöaiheita varten markkinoille saattamista koskeva lupa ja jolla on näitä terapeuttisia käyttöaiheita koskeva kaupallinen yksinoikeus.

Niinpä markkinoille saattamista koskevan luvan myöntäminen harvinaislääkkeelle niitä samoja terapeuttisia käyttöaiheita varten, joiden osalta alkuperäiselle harvinaislääkkeelle on myönnetty markkinoille saattamista koskeva lupa, mukaan lukien asetuksen N:o 141/2000 8 artiklan 3 kohdassa säädetyt perusteet, johtaa automaattisesti saman asetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaiseen kymmenen vuoden pituiseen kaupalliseen yksinoikeuteen. Kaupallinen yksinoikeus on näet myönnettävä aina, kun harvinaislääkkeelle myönnetään markkinoille saattamista koskeva lupa, nimenomaan kyseisen asetuksen tavoitteen eli harvinaislääkkeiden tutkimusta, kehittämistä ja markkinoille saattamista koskevan rahoituksen kannustamisen takaamiseksi. Tästä on todettava, että asetuksen N:o 141/2000 mukaista kymmenen vuoden pituista kaupallista yksinoikeusajanjaksoa harvinaislääkkeiden kehittämistä ja markkinoille saattamista koskevana kannustimena ei voida pitää sellaisia tietosuoja-aikoja vastaavana, joita sovelletaan kaikkiin lääkkeisiin, joille on myönnetty markkinoille saattamista koskeva lupa, sillä näiden mekanismien vaikutukset ja soveltamisala ovat erilaiset.

(ks. 73, 74, 78, 80 ja 81 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19, 20 ja 65 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Menettelysäännökset – Tosiseikkojen tutkiminen viran puolesta – Väitemenettely – Tutkinnan rajaaminen seikkoihin, joihin on vedottu – Notoristen seikkojen huomioon ottaminen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohta) (ks. 29 ja 30 kohta)

3. Oikeudenkäyntimenettely – Uusien perusteiden esittäminen käsittelyn kuluessa – Edellytykset – Uusi peruste – Käsite (Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta) (ks. 51 kohta)

4. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sanamerkit LINEX ja LINES PERLA (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 62–64 ja 70 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 6.8.2012 tekemästä päätöksestä (asia R 414/2011-4), joka koskee Tenimenti Angelini SpA:n ja Novartis AG:n välistä väitemenettelyä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) neljännen valituslautakunnan 6.8.2012 tekemä päätös (asia R 414/2011-4) kumotaan.

2) SMHV vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

3) Väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
6.

Euroopan unionin toimielimet — Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus N:o 1049/2001 — Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin — Päätöksentekomenettelyn suojaaminen — Edellytykset — Kyseisen menettelyn konkreettinen, tosiasiallinen ja vakava vaarantuminen — Kieltäytyminen, joka perustuu tarpeeseen suojata menettelyä ulkoisilta paineilta — Vireillä oleva hallinnollinen menettely, joka koskee kasvihuonekaasujen päästökiintiöiden jakamista ilmaiseksi — Hyväksyttävyys — Tutkittavaksi antamista ei voida perustella asetuksen N:o 1367/2006 perusteella (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1367/2006 toinen perustelukappale ja 9 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87 10 a artikla; komission päätöksen 2011/278 15 artiklan 1 kohta) (ks. 51, 70, 71, 80–83, 87, 88, 91 ja 92 kohta)
Kuten asetuksen 1/2003 23 artiklan 1 kohdan c alakohdan sanamuodosta ilmenee, kilpailuasiassa komissio voi määrätä sakon, jos tahallisesti tai tuottamuksellisesti yritykset kieltäytyvät suostumasta tarkastukseen. Kyseessä on toinen niistä kahdesta tapauksesta, joissa sakko voidaan määrätä tämän säännöksen nojalla. Komission on näytettävä tällainen kieltäytyminen toteen. Tämän säännöksen mukaan komission on siis todistettava käyttöluvan antaminen jäädytetyn sähköpostitilin sisältämiin tietoihin, mutta sen tehtävänä ei ole osoittaa, että näitä tietoja on käsitelty tai poistettu.

(ks. 37 ja 39 kohta)
10.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Syyriaan kohdistettavat rajoittavat toimenpiteet — Varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen — Syyrian hallituksen entisen päämiehen, johon kohdistuu varojen jäädyttämistä koskeva päätös, kumoamiskanne — Todistustaakan jako — Päätös, joka perustuu oletukseen siitä, että hänellä on yhteyksiä Syyrian hallintoon — Hyväksyttävyys — Edellytykset — Velvollisuus esittää riittävän todistusvoimaisia aihetodisteita tällaisten yhteyksien jatkumisesta — Velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki asianomaisen esittämät syyttömyyttä tukevat seikat (SEUT 296 artiklan toinen kohta; neuvoston asetukset N:o 36/2012, N:o 410/2012, N:o 509/2012, 2012/544/YUTP, N:o 545/2012 ja N:o 363/2013) (ks. 144–156 ja 161–170 kohta)