JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

2 päivänä joulukuuta 2021 ( 1 )

Asia C-645/20

V A ja

Z A

vastaan

TP

(Ennakkoratkaisupyyntö – Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Ranska))

Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Toimivalta perintöasioissa – Toissijainen toimivalta – Perittävän asuinpaikka kuolinhetkellä on kolmannessa maassa – Perittävä on jäsenvaltion kansalainen ja hänellä on omaisuutta kyseisessä valtiossa – Tuomioistuimen velvollisuus todeta omasta aloitteestaan olevansa toimivaltainen

1. Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Ranska) tiedustelee unionin tuomioistuimelta, onko sen jäsenvaltion ( 2 ) viranomaisen, jossa perittävällä on omaisuutta, omasta aloitteestaan todettava olevansa toimivaltainen, jotta se voisi antaa ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan mukaisesti.

2. Ennakkoratkaisukysymys on esitetty perintöoikeuksia koskevassa asiassa, jossa vastakkain ovat kuolleen Ranskan kansalaisen, jonka viimeisimmästä asuinpaikasta Ranskassa käsiteltävässä asiassa on kyse, lapset ja hänen puolisonaan kuolinhetkellä ollut henkilö (joka ei ole lasten äiti).

3. Yksikään asianosaisista ei kiistä perittävän kansalaisuutta kuolinhetkellä eikä sitä, että hän omisti Ranskassa sijaitsevan kiinteistön. Riita koskee ainoastaan sitä, missä perittävän asuinpaikka oli hänen kuollessaan.

4. Asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitellyt ranskalainen tuomioistuin totesi olevansa toimivaltainen tutkimaan perittävän lasten tekemän hakemuksen, jossa vaadittiin pesänhoitajan nimeämistä.

5. Asiaa toisena oikeusasteena käsitellyt tuomioistuin kuitenkin totesi, että ranskalaiset tuomioistuimet eivät olleet toimivaltaisia antamaan ratkaisua perimyksestä kokonaisuudessaan, koska perittävän viimeisin asuinpaikka oli ollut Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

6. Kassaatiovalituksessaan valittajat väittävät, että ranskalaisten tuomioistuinten olisi joka tapauksessa pitänyt omasta aloitteestaan todeta, että ne ovat toimivaltaisia. Kansallisen tuomioistuimen esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee nimenomaan tätä kysymystä.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt: asetus N:o 650/2012

7. Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa olisi edistettävä poistamalla vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet niiden henkilöiden osalta, joille aiheutuu tällä hetkellä vaikeuksia, kun he valvovat oikeuksiaan perintöasiassa, jolla on rajat ylittäviä vaikutuksia. Kansalaisten on voitava järjestää perimyksensä ennakolta Euroopan oikeusalueella. Perillisten ja testamentinsaajien sekä muiden perittäville läheisten henkilöiden sekä perimykseen liittyvien velkojien oikeuksien toteutuminen on taattava tehokkaasti.”

8. Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 23 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Koska kansalaisten liikkuvuus lisääntyy, tässä asetuksessa olisi säädettävä, että yleisenä liittymäperusteena määritettäessä sekä toimivaltaa että sovellettavaa lakia on perittävän asuinpaikka kuolinhetkellä, jotta voidaan taata moitteeton oikeudenkäyttö unionissa ja varmistaa perintöasian todellinen liittymä jäsenvaltioon, jossa toimivaltaa käytetään.– –”

9. Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 27 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Tämän asetuksen sääntöjen tavoitteena on varmistaa, että perintöasiaa käsittelevä viranomainen soveltaa useimmissa tilanteissa omaa lainsäädäntöään. Sen vuoksi tässä asetuksessa säädetään mekanismeista, jotka otettaisiin käyttöön silloin, kun perittävä oli valinnut perimykseensä sovellettavaksi laiksi sen jäsenvaltion lain, jonka kansalainen hän oli.”

10. Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 30 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Jotta varmistettaisiin, että kaikkien jäsenvaltioiden tuomioistuimet voivat samoilla perusteilla käyttää toimivaltaa sellaisten henkilöiden perimyksen osalta, joilla ei kuollessaan ole asuinpaikkaa jäsenvaltiossa, tässä asetuksessa olisi lueteltava tyhjentävästi etusijajärjestyksessä perusteet, joilla tällaista toissijaista toimivaltaa voidaan käyttää.”

11. Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 43 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Tässä asetuksessa säädetyt toimivaltasäännöt voivat joissakin tapauksissa johtaa tilanteeseen, jossa ratkaisujen tekemiseen perintöasiassa toimivaltainen tuomioistuin ei sovella omaa lainsäädäntöään. – –”

12. Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 57 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Tässä asetuksessa säädetyt lainvalintasäännöt voivat johtaa jonkin kolmannen valtion lain soveltamiseen. Tällaisessa tilanteessa olisi otettava huomioon kyseisen valtion lain kansainvälistä yksityisoikeutta koskevat säännöt. Jos näissä säännöissä on takaisin- ja edelleenviittaus jonkin jäsenvaltion lakiin tai sellaisen kolmannen valtion lakiin, joka soveltaisi perimykseen omaa lakiaan, tällainen takaisin- ja edelleenviittaus olisi hyväksyttävä, jotta varmistetaan kansainvälinen johdonmukaisuus. – –”

13. Asetuksen N:o 650/2012 4 artiklassa (”Yleinen toimivalta”) säädetään seuraavaa: ”Sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä, ovat toimivaltaisia antamaan ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan.”

14. Asetuksen N:o 650/2012 10 artiklassa (”Toissijainen toimivalta”) säädetään seuraavaa: ”1. Kun perittävän asuinpaikka hänen kuollessaan ei sijaitse missään jäsenvaltiossa, sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa jäämistöomaisuutta sijaitsee, ovat kuitenkin toimivaltaisia tekemään ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan, jos a) perittävä oli kuollessaan kyseisen jäsenvaltion kansalainen; tai b) perittävän edellinen asuinpaikka oli tuossa jäsenvaltiossa edellyttäen, että ajankohtana, jona asia tuli tuomioistuimessa vireille, ei ole kulunut yli viittä vuotta siitä, kun tuo asuinpaikka muuttui. 2. Jollei minkään jäsenvaltion tuomioistuin ole toimivaltainen 1 kohdan nojalla, sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa jäämistöomaisuutta sijaitsee, ovat kuitenkin toimivaltaisia tekemään ratkaisun kyseisestä omaisuudesta.”

15. Asetuksen N:o 650/2012 15 artiklassa (”Toimivallan tutkiminen”) säädetään seuraavaa: ”Jos jäsenvaltion tuomioistuimessa vireille pantu perintöasia koske[ee] asiaa, jossa tuomioistuin ei tämän asetuksen mukaan ole toimivaltainen, sen on omasta aloitteestaan ilmoitettava, ettei sillä ole toimivaltaa.”

16. Asetuksen N:o 650/2012 20 artiklassa (”Universaalinen soveltaminen”) säädetään seuraavaa: ”Tämän asetuksen mukaisesti määräytyvää lakia sovelletaan riippumatta siitä, onko se jonkin jäsenvaltion laki.”

II Tosiseikat, riita-asia ja ennakkoratkaisukysymys

17. XA, joka oli Ranskan kansalainen, kuoli Ranskassa 3.9.2015 perillisinään puoliso TP sekä YA, ZA ja VA, jotka ovat hänen lapsiaan ensimmäisestä avioliitosta (jäljempänä valittajat A).

18. Valittajat A haastoivat TP:n tribunal de grande instancen (alioikeus, Ranska) puheenjohtajan turvaamistoimista päättävänä tuomarina pitämään turvaamistoimimenettelyyn pesänhoitajan nimeämiseksi.

19. Turvaamistoimihakemuksessaan he väittivät, että asetuksen N:o 650/2012 4 artiklan mukaan Ranskan tuomioistuimet ovat toimivaltaisia, koska heidän isänsä asuinpaikka kuolinhetkellä oli Ranskassa.

20. Ensimmäisen asteen tuomioistuin piti tätä seikkaa toteen näytettynä ja totesi olevansa toimivaltainen käsittelemään asian. TP riitautti tämän ratkaisun cour d’appel de Versailles’ssa (ylioikeus, Versailles, Ranska).

21. Koska toisen asteen tuomioistuin katsoi, että perittävän viimeinen asuinpaikka oli ollut Yhdistyneessä kuningaskunnassa, se totesi, etteivät Ranskan tuomioistuimet olleet asetuksen N:o 650/2012 4 artiklan mukaan toimivaltaisia käsittelemään asiaa.

22. Valittajat A väittävät Cour de cassationissa, että — toisen asteen tuomioistuimen olisi pitänyt omasta aloitteestaan tutkia, oliko se asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan mukaan toimivaltainen; ( 3 ) — perittävä oli Ranskan kansalainen ja hänellä oli omaisuutta Ranskassa; ( 4 ) — vaikka perittävän viimeinen asuinpaikka ei olisikaan ollut Ranskassa, Ranskan tuomioistuimilla olisi silti toissijainen toimivalta antaa ratkaisu perimyksestä kokonaisuudessaan, koska perittävällä oli jäämistöomaisuutta Ranskassa ja koska hän oli kuolinhetkellään kyseisen valtion kansalainen; — asetuksen N:o 650/2012 säännökset kuuluvat oikeusjärjestyksen perusteisiin ja tuomioistuimen on sovellettava niitä omasta aloitteestaan.

23. Tässä tilanteessa Cour de cassation on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko – – asetuksen (EU) N:o 650/2012 10 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännöksiä tulkittava siten, että silloin, kun perittävän asuinpaikka hänen kuollessaan ei sijainnut jäsenvaltiossa, jäsenvaltion, jonne perittävä ei ollut asettunut asumaan, tuomioistuimen, joka kuitenkin toteaa, että perittävä on kyseisen valtion kansalainen ja hänellä on siellä omaisuutta, on omasta aloitteestaan tutkittava, onko sillä kyseisessä asetuksessa säädetty toissijainen toimivalta?”

III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa

24. Ennakkoratkaisupyyntö kirjattiin saapuneeksi unionin tuomioistuimen kirjaamoon 1.12.2020.

25. Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet TP, Espanjan, Ranskan ja Tšekin tasavallan hallitukset sekä Euroopan komissio.

26. Asiassa ei katsottu tarpeelliseksi järjestää istuntoa.

IV Asia tarkastelu

A Alustavat huomautukset

1. Kassaatioperuste ja sen taustalla oleva olettama

27. Kassaatiovalituksessa arvostellaan toisen asteen tuomioistuinta siitä, että se ei omasta aloitteestaan tutkinut asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan kannalta, oliko se toimivaltainen, vaikka sen (väitetysti) olisi pitänyt tehdä niin.

28. Tämän kassaatioperusteen arvioiminen kuuluu tietenkin ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, jolla on parhaat edellytykset selvittää kaikki asian käsittelyyn alemmissa oikeusasteissa liittyvät seikat.

29. Kuten edellä jo totesin, toisen asteen tuomioistuimen ratkaisun sanamuodon perusteella voitaisiin ainakin pohtia, eikö kyseisessä tuomiossa kuitenkin tavalla tai toisella ole sovellettu asetuksen N:o 650/2012 10 artiklaa.

30. Kassaatiovalituksen kohteena olevan tuomion otsikon ”Sur la compétence” (”Toimivalta”) alla nimittäin toistetaan asetuksen N:o 650/2012 10 artikla, mikä tarkoittaa, että kyseisessä tuomiossa otetaan omasta aloitteesta esiin säännös, johon asianosaiset eivät olleet vedonneet.

31. Tosin tämän jälkeen toisen asteen tuomioistuin esittää päättelyn, joka liittyy asetuksen N:o 650/2012 4 artiklaan. Ei silti ole välttämättä täysin poissuljettua, että se on arvioinut oman toimivaltansa kyseisen asetuksen 10 artiklan kannalta ja katsonut (implisiittisesti), ettei kyseistä artiklaa ole syytä soveltaa.

32. Jos toisen asteen tuomioistuin suoritti tällaisen arvioinnin, sen on katsottava tutkineen asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan kannalta, oliko se kansainvälisesti toimivaltainen. Ainoa seikka, josta voitaisiin keskustella, on se, miten se on ymmärtänyt kyseisen säännöksen, ( 5 ) tai se, onko se tehnyt mahdollisesti virheen siltä osin kuin on kyse kyseisen säännöksen sovellettavuudesta nyt käsiteltävään asiaan.

2. Ennakkoratkaisukysymyksen rajaaminen

33. Tämän tarkennuksen tehtyäni tarkastelen jäljempänä ennakkoratkaisukysymystä sellaisena kuin se on esitetty eli keskittyen siihen, olisiko toisen asteen tuomioistuimen pitänyt oma-aloitteisesti tehdä päätelmät asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan seurauksista, minkä sen väitetään jättäneen tekemättä.

34. Tätä ennen on kuitenkin aiheellista esittää seuraavat kaksi täsmennystä.

a) ”Omasta aloitteesta”

35. Ensimmäinen niistä koskee unionin oikeuden säännöksen soveltamista ”omasta aloitteesta”.

36. Tämä käsite ei ole täysin yksiselitteinen ainakaan, kun kyse on tuomioistuimen ja asianosaisten välisestä tehtävänjaosta: kysymykseen siitä, mitkä tehtävät kuuluvat viran puolesta tai muuten tuomioistuimelle ja mitkä oikeudenkäynnin asianosaisille, ei ole yhtä ainoaa vastausta. Tämä tehtävänjako on kussakin oikeusjärjestyksessä erilainen, ja se määräytyy eri tekijöiden, kuten sen mukaan, minkälaisesta menettelystä on kyse, mikä on riidan kohde ja mihin oikeusasteeseen sen käsittely on edennyt. Se voi tietenkin ajan mittaan myös muuttua. ( 6 )

37. Käsiteltävässä asiassa voitaisiin katsoa, että ”soveltaminen omasta aloitteesta” tarkoittaa sitä, että tuomioistuimen on ratkaistava omaa toimivaltaisuuttaan koskeva kysymys soveltamalla säännöstä, joka on eri kuin se, johon asianosaiset ovat vedonneet, muuttamatta kuitenkaan riidan kohdetta ja tukeutumatta muihin tosiseikkoihin kuin niihin, joita kumpikin asianosainen pitää toteen näytettyinä.

38. Tällaisessa tilanteessa voitaisiin katsoa, että tuomioistuin — ainoastaan korvaa virheelliseksi katsomansa oikeusperustan toisella oikeusperustalla, jota se itse pitää asianmukaisempana, vaikka kantaja ei ole siihen vedonnut; — ei muuta kantajan vaatimusta eikä tuo itse esiin tosiseikkoja eikä myöskään selvitä, onko asiassa ilmennyt uusia tai poikkeavia tosiseikkoja; se ainoastaan tulkitsee sovellettavaa säännöstä, vaikka siihen ei ole vedottu, jolloin se ei luovu siviilioikeudellisia asioita käsitteleville tuomioistuimille tyypillisesti kuuluvasta passiivisesta asemasta; — ei loukkaa sitä periaatetta, jonka mukaan asianosaiset voivat vapaasti rajata riidan kohteen, ei lausu asiasta ultra petita eikä tee puolustautumista mahdottomaksi (vaikkakin sen on ennakolta ilmoitettava asianosaisille, että on olemassa toinen ratio decidendi, joka poikkeaa siitä, johon nämä ovat vedonneet, ja annettava näille tilaisuus esittää kantansa siitä). ( 7 )

39. Näin rajattuna tuomioistuimen lainkäyttötoiminta voisi kuitenkin herättää vastahakoisuutta, koska lopputuloksena on väistämättä se, että toiselle osapuolelle (tässä tapauksessa sille, joka on saattanut riidan ranskalaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi) koituu etua ja toiselle (sille, joka on riitauttanut kyseisen tuomioistuimen kansainvälisen toimivallan) haittaa.

40. On kuitenkin todettava, että silloin kun tuomioistuin omasta toimivallastaan päättäessään käyttää yksinomaan objektiivisia tietoja, joita kukaan asianosaisista ei kiistä, se ei suosi ketään asianosaista muiden vahingoksi ( 8 ) vaan täyttää hyvän oikeudenkäytön vaatimuksen ja soveltaa asianmukaisesti oikeusvälinettä, jolla on tarkoitus määrittää tuomioistuinten toimivallan jakautuminen jäsenvaltioiden välillä.

b) Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen perustelut

41. Toinen täsmennys liittyy ennakkoratkaisupyynnön ulottuvuuteen. Kyseisellä pyynnöllä halutaan lyhyesti sanottuna selvittää, — onko tuomioistuimen, jossa kantajat ovat esittäneet asetuksen N:o 650/2012 4 artiklaan perustuvan vaatimuksen, tutkittava omasta aloitteestaan, onko se saman asetuksen 10 artiklan mukaisesti toimivaltainen, vai — onko sitä vastoin kantajien asia vedota 10 artiklaan ja voiko tuomioistuin siinä tapauksessa, että kantajat eivät näin tee, jättää kanteen tutkimatta (koska se ei ole toimivaltainen).

42. Vaikka kysymys koskee asetuksen N:o 650/2012 10 artiklaa siltä osin kuin siinä säädetään toissijaisesta toimivallasta, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen perustelut eivät suinkaan rajoitu tähän artiklaan, vaan se esittää myös kyseisen asetuksen muihin artikloihin tai siinä käyttöön otettuun järjestelmään, kun sitä tarkastellaan kokonaisuutena, liittyviä argumentteja. ( 9 )

43. Näiden argumenttien perusteella en tarkastele arvioinnissani pelkästään asetuksen N:o 650/2012 10 artiklaa.

B Asetuksessa N:o 650/2012 tarkoitettu tuomioistuimen kansainvälinen toimivalta: 10 artikla

1. Järjestelmän rakenne

a) Toimivaltaperusteet ja niiden välinen suhde

44. Asetuksen N:o 650/2012 II luvussa otetaan käyttöön järjestelmä, joka koskee sen määrittämistä, mikä tuomioistuin on kansainvälisesti toimivaltainen antamaan ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan, ja joka perustuu sekä objektiivisiin (perittävän viimeinen asuinpaikka ja jäsenvaltio, jossa jäämistöomaisuutta sijaitsee) ( 10 ) että subjektiivisiin kriteereihin (asianosaiset tekevät oikeuspaikkasopimuksen ja asianosaiset hyväksyvät tuomioistuimen toimivallan). ( 11 )

45. Tämä järjestelmä on suljettu. ( 12 ) Asetuksen N:o 650/2012 asiallisella soveltamisalalla jäsenvaltioiden tuomioistuinten toimivalta perustuu yksinomaan kyseisessä asetuksessa vahvistettuihin yhtenäisiin sääntöihin, eivätkä mitkään muut säännöt tule kyseeseen. ( 13 )

46. Asetuksessa N:o 650/2012, joka perustuu ennen muuta tavoitteeseen ”taata moitteeton oikeudenkäyttö unionissa ja varmistaa perintöasian todellinen liittymä jäsenvaltioon, jossa toimivaltaa käytetään”, ( 14 ) — säädetään, että ensisijainen toimivalta on sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa perittävän viimeinen asuinpaikka oli. Nämä tuomioistuimet soveltavat pääsääntöisesti oman valtionsa lakia; ( 15 ) — säädetään ratkaisusta tilanteisiin, joissa perittävän viimeinen asuinpaikka oli kolmannessa maassa mutta joissa asialla on jäsenvaltioon riittävän läheinen liittymä, jotta toimivalta voidaan antaa jäsenvaltion viranomaisille. Nämä tuomioistuimet soveltavat pääsääntöisesti kolmannen maan lakia; ( 16 ) — säädetään järjestelyistä forumin ja iusin yhdistämiseksi tilanteessa, jossa a) perittävän tekemästä lainvalinnasta ( 17 ) seuraa, että sen jäsenvaltion viranomaisen, jossa perittävän viimeinen asuinpaikka oli, pitäisi soveltaa käsiteltäväkseen saatettuun asiaan muuta kuin oman valtionsa lakia; tai b) edellytykset perintöasian ratkaisemiseen jäsenvaltion tuomioistuimessa täyttyvät, ja perittävä, jonka viimeinen asuinpaikka oli kolmannessa maassa, valitsi sovellettavaksi laiksi sen jäsenvaltion lain, jonka kansalainen hän oli.

47. Asetuksessa N:o 650/2012 säädettyjen toimivaltaperusteiden suhde ei ole suoranaisesti hierarkkinen, vaikka siltä voikin vaikuttaa, ( 18 ) sillä kumpikin toimivaltaperuste liittyy eri tilanteeseen: perittävän viimeinen asuinpaikka joko oli (4 artiklassa tarkoitettu tilanne) tai ei ollut (10 artiklassa tarkoitettu tilanne) unionin jäsenvaltiossa.

48. Kummankin perusteella määräytynyt toimivalta voidaan ohittaa vain, jos perittävä on valinnut sovellettavaksi jonkin tietyn lain (asetuksen N:o 650/2012 5 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa tarkoitettu tilanne).

49. Tässä yhteydessä tahdonautonomialla, jonka käyttämiselle on asetettu tiukat edellytykset, ei ole tuomioistuimen toimivallan määräytymistä koskevassa järjestelmässä mitään periaatteellista tai ytimellistä merkitystä, mikä selittyy sillä, että tahdonautonomialla on tällä oikeudenalalla eri tehtävä kuin muilla oikeudenaloilla.

50. Asianosaisten välisen oikeuspaikkasopimuksen tekeminen – tapauksen mukaan sen tuomioistuimen toimivallan nimenomainen tai hiljainen hyväksyminen, jossa asia on vireillä – edellyttää ennen muuta sitä, että perittävä on ensin valinnut sovellettavan lain. Todellisuudessa mahdollisuus toimivaltaisen tuomioistuimen valitsemiseen syntyy, koska perittävä on tehnyt tämän valinnan.

51. Asetuksessa N:o 650/2012 tämä mahdollisuus mielletään välineeksi, jolla on hyvin pragmaattinen tarkoitus: sillä pyritään estämään forumin ja iusin erottaminen sen seurauksena, että perittävä on valinnut sovellettavaksi laiksi lain, joka ei määritelmänsä mukaan ole sen tuomioistuimen laki, jolle unionin lainsäätäjä on antanut ensisijaisen toimivallan. ( 19 )

52. Asianomaisten henkilöiden mahdollisuus valita toimivaltainen tuomioistuin ei siten perustu käsitykseen itsesääntelyn hyvyydestä tai siitä koituvista eduista. Tämä mahdollisuus on, kuten edellä jo mainitsin, hyvin rajallinen: vaikka perittävä ei suoranaisesti määrää oikeudenomistajilleen paikkaa, jossa hänen perimyksestään on annettava ratkaisu, ( 20 ) hänestä kuitenkin riippuu, voidaanko se antaa muualla kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa perittävän viimeinen asuinpaikka oli (tai, tietyin edellytyksin, siinä jäsenvaltiossa, jossa hänellä oli omaisuutta).

53. Poikkeaminen objektiivisesti toimivaltaisen tuomioistuimen toimivallasta edellyttää sitä, että perittävä on valinnut sovellettavan lain ja että jokin seuraavista edellytyksistä täyttyy: a) asianosaiset ovat tehneet oikeuspaikkasopimuksen; ( 21 ) b) ne, jotka eivät ole oikeuspaikkasopimuksen osapuolia, eivät kiistä tuomioistuimen toimivaltaa; ( 22 ) tai c) kaikki asian käsittelyyn tuomioistuimessa osallistuvat osapuolet hyväksyvät nimenomaisesti sen tuomioistuimen toimivallan, jossa asia on vireillä. ( 23 ) Se, että yksikin asianomainen henkilö on asiasta eri mieltä kuin muut, riittää perusteeksi poiketa sen jäsenvaltion toimivallasta, jonka kansalainen perittävä oli.

54. Mielestäni nämä näkökohdat ovat aiheellisia tarkennuksia ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen näkemykseen, jonka mukaan asetuksen N:o 650/2012 4 ja 10 artikla liittyvät oikeuksiin, joista asianosaiset voivat disponoida, ja päätelmään, jonka mukaan ”olisi epäjohdonmukaista, että tuomioistuimen olisi otettava huomioon toissijainen toimivaltaperuste, johon asianosaisten ei ole tarkoitus vedota”. ( 24 )

b) Toimivaltaperusteiden soveltamista koskevat yhteiset säännöt: asetuksen N:o 650/2012 15 artikla

55. Muiden yksityisoikeudellisia asioita koskevan oikeudellisen yhteistyön välineiden tapaan asetukseen N:o 650/2012 sisältyy toimivaltaperusteiden soveltamista koskevia säännöksiä. Yksi niistä on sen 15 artikla, jonka otsikko on ”Toimivallan tutkiminen”.

56. Kyseisessä artiklassa velvoitetaan tuomioistuin, jossa perintöasia on vireillä, omasta aloitteestaan ilmoittamaan, ettei sillä ole toimivaltaa, jos sen toimivalta ei johdu asetuksesta N:o 650/2012. ( 25 )

57. Kyseinen säännös sisällytettiin komission asetusehdotukseen sen enemmittä selityksittä, eikä siitä esitetty huomautuksia tai käyty myöhempää keskustelua. ( 26 )

58. Kun otetaan huomioon, että se on hyvin samankaltainen kuin muut sanamuodoltaan vastaavat säännöt, ( 27 ) on todettava, että kyseisellä velvoitteella — varmistetaan asetuksen N:o 650/2012 asianmukainen soveltaminen silloinkin, kun kukaan asianosaisista ei kiistä tuomioistuimen toimivaltaa, mitä – eri syistä – ei välttämättä tehdä; ( 28 ) — annetaan takeet vastaajalle, joka ei ole vastannut asiassa tai saapunut käsittelyyn; — varmistetaan, että tuomioistuinten, jotka eivät ole toimivaltaisia tai joiden toimivalta ei täytä asetuksessa N:o 650/2012 säädettyjä edellytyksiä, antamat päätökset eivät pääse kiertämään vapaasti Euroopan oikeusalueella. ( 29 )

59. Asetuksen N:o 650/2012 15 artiklalla pyritään siis osaltaan edistämään perintöasioissa tehtävää oikeudellista yhteistyötä unionissa.

60. Kyseinen säännös ei kuitenkaan automaattisesti päde käänteisesti ainakaan, jos tarkastellaan sen sanamuotoa, sillä siinä ei nimenomaisesti velvoiteta jäsenvaltioiden tuomioistuimia soveltamaan asetuksen N:o 650/2012 sääntöjä omasta aloitteestaan kyseiseen asetukseen perustuvan toimivaltansa vahvistamiseksi tai pysyttämiseksi.

2. Erityisesti asetuksen N:o 650/2012 10 artikla

61. Asetuksen N:o 650/2012 10 artiklassa annetaan toimivalta sille jäsenvaltiolle (tai niille jäsenvaltioille), jossa perittävällä on jäämistöomaisuutta, jos hänen viimeinen asuinpaikkansa oli kolmannessa maassa.

62. Tämä toimivalta — koskee perimystä kokonaisuudessaan, jos perittävä oli kuollessaan kyseisen jäsenvaltion kansalainen ( 30 ) tai jos hänen asuinpaikkansa oli tuossa jäsenvaltiossa asian vireillepanoa edeltäneiden viiden vuoden ajan; ( 31 ) — rajoittuu muissa tapauksissa kyseisen jäsenvaltiota alueella sijaitsevaan omaisuuteen. ( 32 )

63. Tässä järjestelmässä asetuksen N:o 650/2012 10 artiklalla pyritään seuraaviin kahteen tavoitteeseen: — varmistamaan tuomioistuimen kansainvälisen toimivallan määräytymistä koskevien sääntöjen yhtenäisyys, joka helpottaa päätösten vastavuoroista tunnustamista jäsenvaltioiden välillä. Unionin lainsäätäjä ei esitä ainuttakaan viittausta kansallisen oikeuden säännöksiin, ja se luettelee tyhjentävästi tilanteet, joissa jäsenvaltioiden tuomioistuimet voivat käyttää toissijaista toimivaltaa; ( 33 ) — varmistamaan, että perilliset ja velkojat saavat oikeussuojaa ”silloin, kun asialla on läheiset yhteydet johonkin jäsenvaltioon, koska omaisuus on siellä”. ( 34 )

64. Omaisuuden sijainti on (sellaisenaan taikka omaisuuteen itseensä tai perittävään liittyviin vaatimuksiin yhdistettynä) vertailevasta oikeustieteestä tuttu toimivaltaperuste. ( 35 ) Asetuksessa N:o 650/2012 se yhdistetään perittävän kansalaisuutta tai asuinpaikkaa koskeviin edellytyksiin. ( 36 ) Tämä tarkoittaa, että sillä on kiistatta läheinen liittymä siihen jäsenvaltioon, jonka tuomioistuimessa asia on vireillä, vaikka perittävän viimeinen asuinpaikka ei olisikaan ollut kyseisessä valtiossa.

65. Asetuksen N:o 650/2012 10 artiklassa tarkoitetun toimivallan luonnehtiminen ”toissijaiseksi” ei tarkoita, että kyseinen säännös on normatiivisesti heikompi kuin 4 artikla. Tästä syystä katson, että tuomioistuin, jossa asia on vireillä, ei voi sivuuttaa tätä säännöstä, vaikka asianosainen tai asianosaiset eivät olisi siihen vedonneet.

66. Molemmat säännöt ovat todellisuudessa yhdenvertaisia: 10 artiklassa säädetään toimivallan määräytymisestä tilanteessa, jossa 4 artiklassa mainitut edellytykset eivät täyty, mistä syystä jälkimmäistä ei yksinkertaisesti sovelleta.

67. Kyseisissä säännöksissä mainitut liittymäkohdat ilmaisevat, että asian ja tuomioistuimen välillä on oltava riittävä yhteys: 4 artiklassa se on melko vahva ja asetuksen N:o 650/2012 10 artiklassa hieman heikompi (ero ilmenee kummankin artiklan asemasta kyseisen asetuksen systematiikassa). Jos kuitenkaan 4 artiklassa säädetty edellytys ei täyty, mutta 10 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät, normatiiviset seuraukset on johdettava jälkimmäisestä.

68. Mielestäni tätä päätelmää tukevat seuraavat argumentit: — Asetuksen N:o 650/2012 4 ja 10 artiklaa sovelletaan samaan tapaan, jos perittävä on valinnut sovellettavan lain; ( 37 ) jos asianosaiset, jotka eivät olleet oikeuspaikkasopimukseen osapuolia, kiistävät tuomioistuimen toimivallan; ( 38 ) ja jos käytetään mahdollisuutta rajoittaa menettelyä jättämällä sen ulkopuolelle kolmansissa maissa sijaitseva omaisuus, jos on syytä katsoa, ettei tuomioistuimen päätöstä todennäköisesti tunnusteta tai panna täytäntöön näissä maissa. ( 39 ) — Asetuksen N:o 650/2012 10 artikla toimii sananmukaisesti kansalliselle tuomioistuimelle annettuna valtuutuksena, joka oikeuttaa sen antamaan ratkaisun perimysasiassa, mutta ei velvoita sitä tekemään näin, ja jota kyseisten asetuksen muissa säännöksissä, kuten sen 11 artiklassa, ei anneta. Toisin kuin viimeksi mainitussa säännöksessä, 10 artiklassa tarkoitetun toimivallan käyttäminen ei myöskään edellytä sitä, että toisen valtion tuomioistuin ei ole toimivaltainen tai että se on jättänyt toimimatta asiassa.

69. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin perustelee näkemystään, jonka mukaan asetuksen N:o 650/2012 10 artiklaa ei voida soveltaa omasta aloitteesta, sillä, että tämä merkitsisi ”poikkeamista toimivaltaisen tuomioistuimen ja sovellettavan lain yhtenäisyyden periaatteesta, jolle asetuksen koko rakenne perustuu”. ( 40 )

70. En ole samaa mieltä tästä päättelystä. Vaatimus forumin ja iusin yhdistämisestä ei ole ehdoton; unionin lainsäätäjäkin myöntää, että niiden erottaminen on mahdollista. ( 41 ) Unionin lainsäätäjän tämän vastaavuuden palauttamiseksi säätämät ratkaisut koskevat myös tilannetta, jossa tuomioistuin, jossa asia on vireillä, ratkaisee sen 10 artiklan mukaisesti.

71. Samalla on otettava huomioon, että jos perittävän viimeinen asuinpaikka ei ollut jäsenvaltiossa, asetuksessa N:o 650/2012 ei lähtökohtaisesti voida velvoittaa toteamaan eikä taata, että toimivaltaisia ovat sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa kyseinen asuinpaikka oli, ja vielä vähemmän forum-ius-liittymää.

72. Unionin lainsäätäjä valitsi kahdesta tarjolla olleesta vaihtoehdosta (viittaus kansallisissa oikeusjärjestyksissä säädettyihin oikeuspaikkoihin ja yhteisten sääntöjen antaminen jäsenvaltioille) jälkimmäisen. Näin se myös edisti asetuksen N:o 650/2012 tavoitetta taata tehokkaasti perillisten ja testamentinsaajien sekä muiden perittäville läheisten henkilöiden oikeuksien toteutuminen ja parantaa heidän oikeussuojaansa. ( 42 )

C Asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan soveltaminen omasta aloitteesta tai asianosaisen pyynnöstä

73. Tästä päästään kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen: onko tuomioistuimen todettava olevansa toimivaltainen sellaisen tuomioistuimen kansainvälisen toimivallan määräytymistä koskevan säännön perusteella, johon asianosaiset eivät ole vedonneet, mutta joka vastaa riita-asian tosiseikkoja, jotka ovat riidattomia, mutta joihin ei ole tukeuduttu toimivallan perustamiseksi?

74. Ensi näkemältä on todettava, että asetuksessa N:o 650/2012 ei nimenomaisesti säädetä 10 artiklan osalta noudatettavasta menettelystä. Tästä voitaisiin päätellä, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena ei ollut yhdenmukaistaa tätä näkökohtaa, vaan se on antanut kunkin jäsenvaltion säätää siitä kansallisessa prosessioikeudessaan.

75. Tämä päätelmä olisi kuitenkin mielestäni virheellinen. Nähdäkseni on olemassa seikkoja, jotka kumoavat muodollisen perustelun ja tukevat toisenlaista näkemystä silloin, kun tuomioistuin toimii omasta aloitteestaan käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa.

76. Esitän jäljempänä syyt, joihin näkemykseni perustuu. Ensin mainittuun päätelmään (jonka mukaan kunkin jäsenvaltion annetaan säätää ratkaisusta omassa lainsäädännössään) viittaan ainoastaan toissijaisesti siltä varalta, ettei unionin tuomioistuin yhdy näkemykseeni.

1. Oma-aloitteista soveltamista (käsiteltävän asian olosuhteissa) tukevat argumentit

77. Katson, että käsiteltävän asian olosuhteissa kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu asetuksen N:o 650/2012 4 artiklan perusteella, on omasta aloitteestaan ilmoitettava 10 artiklan mukaisesti, onko se toimivaltainen, vaikka kantajat eivät olisi vedonnut kyseiseen artiklaan.

78. Näkemykseni perustuu seuraaviin toisiinsa liittyviin näkökohtiin: a) yhtäältä tuomioistuimen velvollisuuteen itse tarkastaa, puuttuuko siltä toimivalta asetuksen N:o 650/2012 15 artiklassa tarkoitetulla tavalla; ja b) toisaalta ratkaisuihin, joita unionin tuomioistuin on antanut seikoista, jotka kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon arvioidessaan, onko se kansainvälisesti toimivaltainen, kun asianosainen on kiistänyt sen toimivallan.

79. Asetuksen N:o 650/2012 15 artiklassa, kuten edellä jo totesin, velvoitetaan tuomioistuin tutkimaan omasta aloitteestaan, puuttuuko siltä toimivalta.

80. Määrittääkseen, puuttuuko siltä ”[kyseisen] asetuksen mukaan” toimivalta, tuomioistuimen on tutkittava kaikki asetuksen II luvussa vahvistetut toimivaltakriteerit. Se voi ilmoittaa omasta aloitteestaan, ettei sillä ole toimivaltaa, vain, jos – ja siltä osin kuin – yhdessäkään asetuksen N:o 650/2012 säännöksessä ei anneta sille toimivaltaa. Arviointia ei siis rajoiteta ainoastaan kyseisen asetuksen tiettyihin säännöksiin tai ainoastaan siihen säännökseen, johon asianosainen vetoaa.

81. Tästä olettamasta käsin on pääteltävä, että vaikka tuomioistuin katsoo, että on olemassa säännös, jonka mukaan se on toimivaltainen, se ei silti voi tehdä tästä asetuksen N:o 650/2012 15 artiklassa tarkoitettua päätelmää, vaan se on velvollinen tutkimaan tämän. Vaikka säännös, johon tuomioistuimen toimivalta perustuu, ei ole se, johon kantaja on vedonnut, olisi liian formalistista sulkea silmät toiselta säännökseltä, joka, vaikka siihen ei ole vedottu, antaa tuomioistuimelle riittävän toimivallan jatkaa riidan käsittelyä. ( 43 )

82. Asetuksessa N:o 650/2012 ei täsmennetä, millä edellytyksillä toimivaltaisuus voidaan tutkia, tapahtuipa se tuomioistuimen omasta aloitteesta tai asianosaisen pyynnöstä. Kyseisessä asetuksessa ei etenkään säädetä mitään siitä, mitkä seikat tuomioistuimen on otettava tässä huomioon tai miten nämä seikat on määritettävä.

83. Tähän on kuitenkin joitakin tulkintaohjeita tuomioissa, joita unionin tuomioistuin on antanut tuomioistuimen toimivallan tutkimisesta asetuksen (EY) N:o 44/2001 ( 44 ) yhteydessä.

84. Kyseisten tuomioiden mukaan tuomioistuimen tehtävänä ei ole arvioida toimivaltaisuuttaan pelkästään sen perusteella, mitä kantaja väittää, vaan kaikkien tiedossaan olevien seikkojen perusteella, mutta se ei ole velvollinen tutkimaan näitä seikkoja (eikä sitä, onko olemassa muita seikkoja ja pitävätkö nämä seikat paikkansa). ( 45 )

85. Unionin tuomioistuin tukeutuu kannassaan sekä asetuksen N:o 44/2001 taustalla olevaan hyvän lainkäytön tavoitteeseen että sen riippumattomuuden kunnioittamiseen, joka tuomioistuimella on tuomiovaltaansa käyttäessään. ( 46 )

86. En ymmärrä, miksi tämä oikeuskäytäntö pitäisi rajoittaa koskemaan ainoastaan sitä yksittäistä säännöstä, jota tuomioistuin kulloinkin tulkitsee, tai tapausta, jossa toimivalta tutkitaan asianosaisen pyynnöstä eikä tuomioistuimen omasta aloitteesta. ( 47 )

87. Vaikuttaa siten perustellulta tulkita asetuksen N:o 650/2012 10 artiklaa sen 15 artiklan valossa siten, että siinä ei velvoiteta tuomioistuinta selvittämään aktiivisesti tosiseikkoja voidakseen määrittää, onko se toimivaltainen ratkaisemaan tietyn riita-asian, mutta siinä velvoitetaan se määrittämään riidattomien tosiseikkojen perusteella toimivallalleen perusta, joka saattaapoiketa siitä, johon kantaja on vedonnut. Katson, että käsiteltävässä asiassa tuomioistuimen on omasta aloitteestaan todettava olevansa toimivaltainen.

2. Nimenomaisen ratkaisun puuttuminen asetuksesta N:o 650/2012: menettelyllinen itsemääräämisoikeus ja sen rajoitukset

88. Siltä varalta, että nämä perustelut eivät ole unionin tuomioistuimen mielestä vakuuttavia, tutkin toissijaisesti vastauksen, joka, kuten edellä jo totesin, ( 48 ) perustuu siihen, että asetuksen N:o 650/2012 10 artiklasta puuttuvat nimenomaiset menettelysäännöt, joten käsiteltävässä asiassa esitetty kysymys on ratkaistava kunkin jäsenvaltion oman prosessioikeuden perusteella.

89. Tämän lähestymistavan, jota voitaisiin luonnehtia perinteiseksi, ( 49 ) nojalla olisi riittävää soveltaa unionin tuomioistuimen vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jonka mukaan — unionin oikeuden sääntöjä sovelletaan jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä; — silloin, kun asiaa koskevia unionin säännöksiä ei ole annettu, ”menettelysäännöt, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, annetaan jäsenvaltioiden menettelyllistä autonomiaa koskevan periaatteen nojalla kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä, edellyttäen kuitenkin, että nämä menettelysäännöt eivät [ole] epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäisiä tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne [ole] sellaisia, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate)”; ( 50 ) — tehokkuusperiaatteen mukaan kansallisen tuomioistuimen on sovellettava kansallisessa oikeusjärjestyksessä säädettyjä menettelysääntöjä ”vain siltä osin kuin ne eivät vaaranna” kyseessä olevan unionin oikeuden säännön ”tarkoitusta, tavoitetta ja täyttä tehokkuutta”. ( 51 )

90. Asetuksessa N:o 650/2012 ei anneta erityisiä menettelysääntöjä sen 10 artiklan osalta. Siinä annetaan niitä sitä vastoin sen muiden säännösten osalta, joissa edellytetään nimenomaisesti joko asianosaisen pyyntöä tai sen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä, omaa aloitetta toteuttamia toimia. ( 52 )

91. Sen, että asetuksen N:o 650/2012 10 artiklassa ei mainita tästä mitään, tulkitseminen implisiittiseksi viittaukseksi kansallisen oikeuden säännöksiin vaikuttaa olevan yhtä lailla puolustettavissa (siltä osin kuin se vastaa periaatteellista ratkaisua) kuin sen puoltaminen, että kyseessä on harkittu poisjättö eikä pelkkä unohdus. Jos kerran muualla samassa asetuksessa on nimenomaisia viittauksia kansalliseen prosessioikeuteen (66 tai 71 artikla), tällaisen viittauksen puuttumista 10 artiklasta voitaisiin hyvin tulkita siten, että tästä kysymyksestä ei ole tarkoitus säätää kansallisissa oikeusjärjestyksissä. ( 53 )

92. Jos hypoteettisesti katsottaisiin, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykseen, joka koskee tuomioistuimen ja asianosaisten välistä tehtävänjakoa asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan nojalla, olisi vastattava siten kuin siihen vastataan Ranskan oikeusjärjestyksessä, seuraukset käsiteltävässä asiassa olisivat seuraavat: — Tuomioistuimen toimivalta, johon asetuksen N:o 650/2012 10 artiklassa viitataan, tutkitaan tuomioistuimen omasta aloitteesta, ( 54 ) jos kansallisessa oikeudessa edellytetään tätä siihen perustuvien vastaavien vaatimusten osalta. ( 55 ) — Kyseistä artiklaa sovelletaan sitä vastoin vain, jos asianosainen on siihen vedonnut, edellyttäen, että kansallisessa oikeudessa säädetään tällaisesta ratkaisusta vastaavien vaatimusten osalta, paitsi jos tämän johdosta unionin oikeusjärjestykseen perustuvien oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa tai estää tarkasteltavan oikeussäännön tehokkaan vaikutuksen.

93. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei anna riittävästi tietoja kansallisesta prosessioikeudestaan. ( 56 ) Näin ollen sen tarkasteleminen, onko asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan soveltaminen yksinomaan asianosaisen pyynnöstä vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteiden mukaista ja toteutuuko siinä kyseisen säännöksen tehokas vaikutus, olisi minun puoleltani pelkkää spekulaatiota.

V Ratkaisuehdotus

94. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Cour de cassationin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 10 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että silloin kun perittävän viimeinen asuinpaikka ei ollut missään Euroopan unionin jäsenvaltiossa, sen jäsenvaltion tuomioistuimen, jossa perintöasia on pantu vireille, on omasta aloitteestaan todettava olevansa toimivaltainen antamaan ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan, jos asianosaisten esittämien riidattomien tosiseikkojen perusteella voidaan todeta, että perittävä oli kuollessaan kyseisen valtion kansalainen ja hänellä oli omaisuutta kyseisessä valtiossa.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: espanja.

( 2 ) Käytän jäljempänä ilmausta ”jäsenvaltio” viitatessani valtioihin, joita toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 650/2012 (EUVL 2012, L 201, s. 107) sitoo. Kyseinen asetus ei sido Tanskaa eikä Irlantia; se ei myöskään ole koskaan sitonut Yhdistynyttä kuningaskuntaa, joka perittävän kuolinhetkellä kuului Euroopan unioniin.

( 3 ) Ennakkoratkaisupyynnön mukaan asianosaiset eivät vedonneet tähän artiklaan ensimmäisessä eivätkä toisessa oikeusasteessa. Toisen asteen tuomioistuimen ratkaisun sanamuodon perusteella voitaisiin ainakin pohtia, onko niin, että 10 artiklaa ei ole sovellettu (ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 4 ) Käytettävissä olevien tietojen mukaan XA näyttää asuneen Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1980-luvun alusta elokuuhun 2012 asti, minkä jälkeen hän muutti Ranskaan, jossa hän kuoli kolme vuotta myöhemmin. Hän omisti määräosuudet kahdesta Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevasta kiinteistöstä sekä 10 prosentin osakeosuuden ranskalaisesta yhtiöstä, joka oli perustettu tietyn kiinteistön hankkimiseksi Ranskasta ja joka rahoitti tämän kiinteistön ostamisen kokonaisuudessaan. XA asui kyseisessä kiinteistössä kuolinhetkellään.

( 5 ) Asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan espanjan- ja portugalinkielisissä versioissa viitataan tekstuaalisesti jäsenvaltioon, jossa ”jäämistöomaisuus” sijaitsee (kursivointi tässä), mistä voitaisiin päätellä, että jäämistöomaisuuden on kokonaisuudessaan sijaittava kyseisessä valtiossa, jotta sen tuomioistuimet olisivat toimivaltaisia. Näin ei sitä vastoin tehdä kyseisen asetuksen ranskankielisessä versiossa eikä muissakaan tarkastelemissani kieliversioissa. Viimeksi mainitut ovat epäilemättä sen asianmukaisia versioita. Tämä ilmenee jo valmisteluasiakirjoista: ks. ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten ja virallisten asiakirjojen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta, KOM(2009) 154 lopullinen (jäljempänä komission ehdotus), artiklakohtaiset huomautukset, 6 artikla. Tämä on myös loogisin tulkinta: muuten olisi vaikea perustella, miksi 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu toimivalta on nimenomaisesti säädetty koskemaan perimystä kokonaisuudessaan. Lisäksi olisi vaikea perustella, miksi toimivalta saman artiklan 2 kohdassa rajoitetaan koskemaan jäämistöomaisuutta, joka sijaitsee kyseisen jäsenvaltion alueella.

( 6 ) Ks. tästä L’office du juge – Études de droit comparé, toim. Chanais, C., Hess, B., Saletti, A. ja van Drooghenbroeck, J.F., Bruylant, 2018. Samaa epäyhtenäisyyttä on nähtävissä unionin oikeusjärjestyksen soveltamisessa viran puolesta: näin on esim. kuluttajasuoja-asioissa. Ks. tästä Hess, B. ja Taelman, S., ”Consumer Actions before National Courts”, teoksessa Hess, B. ja Law, S., Implementing EU Consumer Rights by National Procedural Law, Hart/Beck/Nomos, 2019, s. 95–.

( 7 ) Asetus N:o 650/2012 ei suinkaan estä tuomioistuinta antamasta kummallekin asianosaiselle mahdollisuutta esittää kantansa 10 artiklan soveltamisesta. Tällaisen mahdollisuuden antaminen voi sitä vastoin olla pakollista, kuten ilmenee oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen liittyvien vaatimusten noudattamisesta annetusta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä. Asianosaisilla on oltava oikeus tutustua oikeudellisiin perusteisiin, jotka tuomioistuin on ottanut huomioon viran puolesta ja joihin se aikoo perustaa ratkaisunsa, sekä keskustella niistä. Ks. mm. tuomio 21.2.2013, Banif Plus Bank (C-472/11, EU:C:2013:88, 29 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 8 ) Lisättäköön, että asetuksen N:o 650/2012 toimivaltaperusteissa ei anneta kantajalle vaihtoehtoja, kuten esim. tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1) 4 ja 7 artiklassa. Tämä tarkoittaa, että se, että tuomioistuin toimii omasta aloitteestaan, ei oikeuta sitä ”korjaamaan” asianosaisen virhettä, joka on aiheutunut siitä, että tämä on valinnanvapauttaan käyttäessään soveltanut toimivaltaperustetta, joka on oikeudellisesti virheellinen, ja valinnut ”väärän” tuomioistuimen.

( 9 ) Tuomioistuimen kansainvälisen toimivallan määrittämistä koskevan järjestelmän suljetusta luonteesta ks. ennakkoratkaisupyynnön 10 kohta; forumin ja iusin vastaavuudesta asetuksessa N:o 650/2012 vahvistettuna periaatteena, mahdollisuudesta disponoida oikeuspaikasta sekä tuomioistuimelle kuuluvan oman toimivaltansa tutkimista koskevan velvoitteen ulottuvuudesta ks. ennakkoratkaisupyynnön 11 kohta.

( 10 ) Kyseisen asetuksen 4 artikla ja 10 artiklan 1 kohta (näissä säännöksissä määritellyin edellytyksin).

( 11 ) Kyseisen asetuksen 5, 7 ja 9 artikla.

( 12 ) Lisäksi on todettava, että se soveltuu minkä tahansa perimykseen liittyvän kysymyksen ratkaisemiseen riippumatta siitä, missä jäämistöomaisuus sijaitsee. Unionin lainsäätäjä on ainoastaan poikkeuksellisesti säätänyt, että toimivaltaisen viranomaisen toimivalta rajoitetaan siihen omaisuuteen, joka sijaitsee sen omassa jäsenvaltiossa: ks. asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan 2 kohta. Kyseisen asetuksen 12 artiklan 1 kohdassa säädetään mahdollisuudesta jättää tietty omaisuus menettelyn ulkopuolelle, mutta tähän ei ole syynä se, ettei tuomioistuimella ole kansainvälistä toimivaltaa antaa ratkaisua kyseisestä omaisuudesta.

( 13 ) Unionin lainsäätäjä on säätänyt 11 artiklassa varatoimivallasta (forum necessitatis), jotta voidaan estää tilanteet, joissa oikeussuoja on evätty.

( 14 ) Johdanto-osan 23 perustelukappale. Unionin lainsäätäjän mukaan näiden tavoitteiden toteutuminen taataan ennen muuta säätämällä, että yleisenä liittymäperusteena määritettäessä sekä kansainvälistä toimivaltaa että sovellettavaa lakia on perittävän asuinpaikka kuolinhetkellä.

( 15 ) Asetuksen N:o 650/2012 4 artikla luettuna yhdessä sen 21 artiklan 1 kohdan kanssa.

( 16 ) Asetuksen N:o 650/2012 10 artikla luettuna yhdessä sen 21 artiklan 1 kohdan kanssa.

( 17 ) Hän voi valita, että hänen perimykseensä sovelletaan sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jonka kansalainen hän oli kuollessaan tai valinnan tehdessään: ks. 22 artiklan 1 kohta.

( 18 ) Konseptuaalisesti parhaana vaihtoehtona pidetään selvästikin perittävän viimeisen asuinpaikan tuomioistuinta edellyttäen, että se sijaitsee jäsenvaltiossa, koska katsotaan, että asuinpaikka muodostaa (perintöasian ja tuomioistuimen välille) vahvemman liittymän kuin muut liittymäperusteet.

( 19 ) Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 27 ja 28 perustelukappale. Asianosaisille annettu valinnanmahdollisuus on yksi, mutta ei suinkaan ainoa, mekanismi, jolla pyritään mahdollistamaan se, että viranomainen, jossa perintöasia on vireillä, voi käsitellä tai ratkaista sen oman valtionsa lain mukaisesti.

( 20 ) Lisäksi vaaditaan tiettyjen edellytysten täyttymistä: ks. seuraava kohta.

( 21 ) Asetuksen N:o 650/2012 5 artikla luettuna yhdessä sen 6 artiklan b alakohdan ja 7 artiklan b alakohdan kanssa.

( 22 ) Asetuksen N:o 650/2012 9 artikla.

( 23 ) Asetuksen N:o 650/2012 7 artiklan c alakohta.

( 24 ) Ennakkoratkaisupyynnön 11 kohta.

( 25 ) Siinä ei sitä vastoin säädetä seuraamuksen määräämisestä tilanteessa, jossa tätä velvoitetta jätetään noudattamatta.

( 26 ) Komission ehdotus, 11 artikla. Siinä täsmennettiin Euroopan parlamentin ehdotuksesta, että asian, johon säännöksessä viitataan, on oltava ”perintöasia”: ks. Euroopan parlamentin 6.3.2012 antaman lainsäädäntöpäätöslauselman, asiakirja A7-0045/2012, 11 artikla.

( 27 ) Tuomioistuimen velvollisuus tutkia omasta aloitteestaan, onko se toimivaltainen, perustuu tuomioistuimen toimivallasta ja tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehtyyn yleissopimukseen (EYVL 1972, L 299, s. 32; konsolidoitu teksti, EYVL 1998, C 27, s. 1). Se sisältyy kaikkiin myöhempiin tuomioistuimen kansainvälisen toimivallan määräytymistä koskeviin säädöksiin aiheesta riippumatta. Tämän säännön soveltamisala voi vaihdella, mutta sen oikeudellinen seuraus on aina sama: tuomioistuimen, joka ei ole toimivaltainen, on omasta aloitteestaan ilmoitettava, ettei sillä ole toimivaltaa.

( 28 ) Jo siksikään, että menettely ei ole kontradiktorinen.

( 29 ) Toimivallan puuttumisen oma-aloitteinen toteaminen on välttämätön lisä, jolla ”kompensoidaan” sitä, ettei päätöksen antaneen tuomioistuimen toimivaltaa valvota tilanteessa, jossa toisen jäsenvaltion tuomioistuin on velvollinen tunnustamaan sen antaman päätöksen ja julistamaan sen täytäntöönpanokelpoiseksi. Ks. asetuksen N:o 650/2012 40 artikla, jossa luetellaan tyhjentävästi syyt, joiden vuoksi tällaista päätöstä ei tunnusteta, ja sen 52 artikla, jossa näihin syihin lisätään tuomion täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisen epääminen tai täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisesta tehdyn päätöksen kumoaminen.

( 30 ) Asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan 1 kohdan a alakohta.

( 31 ) Asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan 1 kohdan b alakohta.

( 32 ) Asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan 2 kohta.

( 33 ) Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 30 perustelukappale. Ks. myös komission ehdotuksen johdanto-osan 13 perustelukappale.

( 34 ) Komissio käyttää tällaista muotoilua ehdotuksensa perusteluissa, 4.2 kohta. Asetuksen N:o 650/2012 lopullinen versio on lyhytsanaisempi: ks. johdanto-osan seitsemäs perustelukappale.

( 35 ) Ks. esim. perhe- ja hakemuslainkäyttöasioissa noudatettavasta menettelystä annetun Saksan lain (Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit vom. 17. Dezember 2008) lain 105 § luettuna yhdessä sen 343 §:n kanssa; tuomioistuimen toimivallasta 1.7.1985 annetun Espanjan lain 6/1985 (Ley Orgánica 6/1985, de 1 de julio, del Poder Judicial) 22 quater §:n g kohta ja kansainvälistä yksityisoikeutta koskevan Italian järjestelmän uudistamisesta 31.5.1995 annetun Italian lain (Legge 31 maggio 1995, n. 218. Riforma del sistema italiano di diritto internazionale privato) 50 §.

( 36 ) Muistutan, että jos yksikin näistä edellytyksistä jää täyttymättä, toimivalta rajoittuu sen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, jäsenvaltion alueella sijaitsevaan omaisuuteen asetuksen N:o 650/2012 10 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

( 37 ) Asetuksen N:o 650/2012 6 artiklasta ilmenee, että sen mukaan, onko kyse a vai b alakohdassa tarkoitetusta tilanteessa, tuomioistuimen, jossa asia on vireillä, oikeus pidättäytyä 4 ja 10 artiklan soveltamisesta ja velvollisuus soveltaa niitä on sama riippumatta siitä, perustuuko sen toimivalta 4 artiklaan vai 10 artiklaan. Saman asetuksen 8 artiklasta ilmenee, että tuomioistuimen, joka on pannut perintöasian vireille omasta aloitteestaan 4 tai 10 artiklan nojalla, on päätettävä asian käsittely, jos asianosaiset ovat sopineet perintöasian sovinnollisesta ratkaisemisesta tuomioistuimen ulkopuolella siinä jäsenvaltiossa, jonka lain perittävä oli valinnut.

( 38 ) Asetuksen N:o 650/2012 9 artiklan 2 kohta.

( 39 ) Asetuksen N:o 650/2012 12 artiklan 1 kohta. Käytännössä on todennäköistä, että 10 artiklan mukaisen toimivallan perusteella tehdyn päätöksen tunnustaminen herättää kolmansissa maissa enemmän vastahakoisuutta kuin 4 artiklaan perusteella tehdyn päätöksen tunnustaminen. Tämä 12 artiklassa säädetty mahdollisuus ei kuitenkaan rajoitu vain ensin mainittuun tapaukseen.

( 40 ) Ennakkoratkaisupyynnön 11 kohta.

( 41 ) Jo suoraan asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 43 perustelukappaleessa ja välillisesti sen johdanto-osan 57 perustelukappaleessa.

( 42 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 63 kohta.

( 43 ) Ratkaisuehdotuksen Mercredi (C-497/10 PPU, EU:C:2010:738), joka koski tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 2201/2003 (EYVL 2003, L 338, s. 1), 103 kohdassa julkisasiamies Cruz Villalón totesi, että asetuksen N:o 2201/2003 systematiikasta voidaan päätellä, että tässä asetuksessa tuomioistuimet velvoitetaan viran puolesta perustamaan oma toimivaltansa kyseiseen asetukseen. Hän katsoi, että tämä tuomioistuimen velvollisuus ei pääty asetuksen N:o 2201/2003 17 artiklassa, joka vastaa asetuksen N:o 650/2012 15 artiklaa, tarkoitetun toimivallan tutkimiseen. Hän ei esittänyt vastaukselleen muuta perustetta, sillä hänen ehdottamansa vastaus oli hänen mielestään selvästi (”varmasti”) pääteltävissä itse asetuksen systematiikasta; hän ei etenkään rajoittanut vastaustaan koskemaan ainoastaan sitä, mikä kyseisessä asiassa liittyi lapsen etuun.

( 44 ) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EUVL 2001, L 12, s. 1).

( 45 ) Ks. tuomio 28.1.2015, Kolassa (C-375/13, EU:C:2015:37, 64 kohta) ja tuomio 16.6.2016, Universal Music International Holding (C-12/15, EU:C:2016:449, 45 kohta). Näissä tuomioissa oli kyse asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 kohdasta.

( 46 ) Edellä olevassa alaviitteessä mainitut tuomiot.

( 47 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 7, jossa viitataan tuomioistuimen velvollisuuteen antaa asianosaisille tilaisuus esittää kantansa seikoista, joilla se aikoo perustella päätöksensä, jos kontradiktorisen periaatteen noudattaminen tätä edellyttää.

( 48 ) Tämän ratkaisuehdotuksen 74 kohta.

( 49 ) Tästä on runsaasti esimerkkejä. Yksityisoikeudellisia asioita koskevan oikeudellisen yhteistyön välineiden alalla ks. esim. tuomio 8.11.2005, Leffler (C-443/03, EU:C:2005:665, 49–51 kohta); tuomio 15.10.2015, Nike European Operations Netherlands (C-310/14, EU:C:2015:690, 28 kohta); tuomio 9.11.2016, ENEFI (C-212/15, EU:C:2016:841, 30 kohta) ja tuomio 8.6.2017, Vinyls Italia (C-54/16, EU:C:2017:433, 25–27 kohta) tai määräys 28.4.2016, Alta Realitat (C-384/14, EU:C:2016:316, 80–85 kohta).

( 50 ) Mm. tuomio 20.5.2021, X (LPG-säiliöajoneuvot) (C-120/19, EU:C:2021:398, 69 kohta).

( 51 ) Ks. määräys 28.4.2016, Alta Realitat (C-384/14, EU:C:2016:316, 85 kohta). Edellä toistettu ilmaus liitetään toisinaan tehokkuusperiaatteeseen. Mielestäni kyse on pikemminkin sovellettavan oikeusvälineen tehokkaan oikeusvaikutuksen suojaamisesta: ks. vastaavasti Szpunar, M., ”L’effet utile dans la jurisprudence de la Cour de justice en matière de droit international privé”, Travaux du Comité Français de Droit International Privé, 2018–2020, 153 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 52 ) Esimerkkeinä ensin mainitusta ks. asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohta tai 12 artiklan 1 kohta ja jälkimmäisestä 15 artikla.

( 53 ) K. myös tämän ratkaisuehdotuksen 77 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 54 ) Kuten edellä jo totesin, ilmauksen ”omasta aloitteestaan” merkitys ei ole yksiselitteinen. Se, kuinka laaja tuomioistuimen velvollisuus soveltaa unionin säännöstä omasta aloitteesta on (onko tuomioistuin esimerkiksi velvollinen selvittämään tosiseikat, joiden perusteella sen toimivalta määräytyy, vai voiko se vaatia tai onko sen vaadittava asianosaista esittämään niistä näyttöä), määritetään Ranskan oikeusjärjestyksessä.

( 55 ) Määritettäessä sitä kansallista säännöstä, johon sovellettavia menettelysääntöjä verrataan asetuksen N:o 650/2012 10 artiklaan sovellettaviin menettelysääntöihin, on otettava huomioon edellä kyseisestä artiklasta esittämäni näkemykset sekä kyseisessä artiklassa annetun toimivallan ”toissijainen” luonne.

( 56 ) Ymmärtääkseni on olemassa joitakin Cour de cassation ratkaisuja, joissa tarkastellaan kansainvälistä yksityisoikeutta koskevien unionin sääntöjen soveltamista riippumatta siitä, onko asianosainen vedonnut näihin sääntöihin. Cour de cassationin siviiliasioita käsittelevän ensimmäisen jaoston tuomiolla 22.2.2005, nro 02-20.409, jota on kommentoitu laajasti oikeuskirjallisuudessa, kumottiin toisessa asteessa annettu ratkaisu, jonka antanut tuomioistuin ei ollut omasta aloitteestaan soveltanut tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja yhteisten lasten huoltoa koskevissa asioissa 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1347/2000 (EUVL 2000, L 160, s. 19) 2 artiklan 1 kohdan b alakohtaa. Kyseisessä tuomiossa ei mainita ratkaisun kumoamisen menettelyllistä perustaa. Sama tuomioistuin on äskettäin antanut ratkaisun, jossa unionin oikeuden lainvalintasäännön eli sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista 11.7.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 864/2007 (EUVL 2007, L 199, s. 40) 6 artiklan soveltamista omasta aloitteesta pidettiin hyväksyttävänä. Ratkaisussa tukeuduttiin Ranskan siviiliprosessilain 12 §:ään, jonka mukaan ”le juge tranche le litige conformément aux règles de droit qui lui sont applicables” (”tuomioistuin ratkaisee oikeusriidan siihen sovellettavien oikeussääntöjen mukaan”), sekä unionin oikeuden ensisijaisuus- ja tehokkuusperiaatteisiin: ks. Cour de cassationin siviiliasioita käsittelevän ensimmäisen jaoston tuomio 26.5.2021, nro 19-15.102. Käytettävissäni ei kuitenkaan ole tietoja, jotka vahvistaisivat, että kyseessä on vakiintunut oikeuskäytäntö.