ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
103

On kyllä totta, että näiden seikkojen valossa – kuten valittaja on todennut – unionin yleinen tuomioistuin on esittänyt ristiriitaiset ja riittämättömät perustelut, kun se on katsonut yhtäältä valituksenalaisen tuomion 123 kohdassa, että olemassa olevien tukien todellisia vaikutuksia ei ole tarpeen osoittaa, ja tehnyt tämän unionin tuomioistuimen sellaisen oikeuskäytännön perusteella, joka ei ollut merkityksellinen, ja kun se on toisaalta todennut kyseisen tuomion 124 kohdassa, että ”lisäksi voidaan olettaa, että valtiontakauksen muodostamalla edulla on todellisia vaikutuksia”.
82

Nyt käsiteltävässä asiassa verotusvallan jakoa Ranskan tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan välillä säännellään Ranskan ja Ruotsin välisellä sopimuksella, jossa vahvistetaan kummankin valtion oikeus verottaa alueeltaan saaduista osingoista. Tässä asiayhteydessä Ranskan tasavalta on säilyttänyt oikeutensa verottaa Ruotsista saatuja pääomatuloja ja se on suostunut myöntämään veronhyvityksen, jonka tarkoituksena on vähentää tämän kaksinkertaisen verotuksen vaikutuksia Ranskassa asuvien verovelvollisten hyväksi. Tämä jäsenvaltio on siis vapaasti hyväksynyt verotusvallan jaon sellaisena kuin se ilmenee Ranskan ja Ruotsin välisen sopimuksen määräyksistä.
4

Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Navileme ja Nautizende ovat tehneet Tribunal Administrativo e Fiscal do Portossa hallintovalituksen IPTM:ää vastaan; tämä on elin, joka Portugalissa vastaa pätevyyskokeiden järjestämisestä ja pätevyyskirjojen myöntämisestä. Näiden kahden veneilykoulun kotipaikka on Portugalissa ja niiden toimialaan kuuluu muun muassa pakollisen koulutuksen järjestäminen henkilöille, jotka haluavat osallistua kokeeseen pätevyyskirjan saamiseksi. Näiden koulujen mukaan IPTM on joulukuusta 2004 lähtien evännyt pätevyyskokeeseen osallistumisen sellaisilta näiden koulujen opiskelijoilta, jotka eivät asu Portugalissa, sillä perusteella, että he eivät täytä RNR:n 29 §:n 1 momentissa säädettyjä edellytyksiä. On riidatonta, että ennen RNR:n voimaantuloa ulkomailla asuvat henkilöt ovat voineet osallistua tähän kokeeseen.
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – maan alueelle sijoittautumattomille verovelvollisille suoritettavaa arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt – 6.12.1979 annetun kahdeksannen neuvoston direktiivin 79/1072/ETY säännöksiä, luettuna yhdessä yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.12.2007 annetulla neuvoston direktiivillä 2007/75/EY, 38, 171 ja 195 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että jäsenvaltioon sijoittautunut verovelvollinen, joka on luovuttanut sähköä toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille verovelvollisille jälleenmyyjille, voi vedota kahdeksanteen direktiiviin 79/1072 jälkimmäisessä valtiossa saadakseen ostoihin sisältyvän arvonlisäveron palautuksen. Pelkästään se seikka, että verovelvollinen on nimennyt viimeksi mainitussa valtiossa arvonlisäverotusta varten veroedustajan, ei ole esteenä tähän oikeuteen vetoamiselle.
126

EnBW vetosi kanteensa tueksi neljään kanneperusteeseen, joista ensimmäisen mukaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäistä ja kolmatta luetelmakohtaa ja 4 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, jotka koskevat taloudellisten etujen, tutkintatoimien tavoitteiden ja sisäiseen käyttöön tarkoitettujen mielipiteiden suojaa, on rikottu, toisen mukaan kyseisen asetuksen 4 artiklan 2 kohdan viimeistä lausetta, joka koskee sellaisen ylivoimaisen yleisen edun olemassaoloa, joka oikeuttaisi hakemuksen kohteena olevien asiakirjojen ilmaisemisen, on rikottu, kolmannen mukaan saman asetuksen 4 artiklan 6 kohtaa, joka koskee osittaista tutustumisoikeutta asiakirjoihin, on rikottu ja neljännen mukaan tutustumishakemuksen laajuuden osalta on tehty ilmeinen arviointivirhe. Ruotsin kuningaskunta vetosi perusteeseen, jonka mukaan kyseessä olevia asiakirjoja ei ollut tutkittu konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (jäljempänä Commissioners) ja Bridport and West Dorset Golf Club Limited (jäljempänä Bridport) ja joka koskee pelaajien, jotka eivät ole tämän golfkerhon jäseniä, kerhon golfkentälle pääsystä suorittamien pääsymaksujen vapauttamista arvonlisäverosta.
19

Heti aluksi on muistutettava, että kansallisilla tuomioistuimilla ja unionin tuomioistuimella olevien tehtävien selkeään jakoon perustuvan SEUT 267 artiklan mukaan unionin tuomioistuin on toimivaltainen lausumaan ainoastaan unionin säädöksen tulkinnasta tai pätevyydestä niiden tosiseikkojen perusteella, jotka kansallinen tuomioistuin sille ilmoittaa (ks. vastaavasti mm. asia C-226/08, Stadt Papenburg, tuomio 14.1.2010, Kok., s. I-131, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Samoin on muistutettava, että yksinomaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tulkita kansallista lainsäädäntöä (ks. mm. asia C-416/10, Križan ym., tuomio 15.1.2013, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
3

Asetuksen N:o 207/2009 42 artiklassa säädetään väitemenettelystä SMHV:ssä. Sen sanamuoto on seuraava: ”– – 2. Väitteen tehneen aikaisemman yhteisön tavaramerkin haltijan on hakijan pyynnöstä toimitettava todisteet siitä, että yhteisön tavaramerkin [rekisteröintihakemuksen] julkaisemista edeltäneiden viiden vuoden aikana aikaisempaa yhteisön tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty yhteisössä niiden tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröity ja joihin väite perustuu, tai että on olemassa perustellut syyt käyttämättä jättämiseen, jos tähän päivään mennessä aikaisempi tavaramerkki on ollut rekisteröitynä vähintään viisi vuotta. Jos näitä todisteita ei esitetä, väite hylätään. Jos aikaisempaa yhteisön tavaramerkkiä on käytetty ainoastaan joidenkin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröity, sitä pidetään väitteen tutkimisessa rekisteröitynä ainoastaan näiden tavaroiden tai palvelujen osalta. 3. Edellä olevaa 2 kohtaa sovelletaan 8 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin aikaisempiin kansallisiin tavaramerkkeihin siten, että käyttö jäsenvaltiossa, jossa aikaisempi kansallinen tavaramerkki on suojattu, vastaa käyttöä yhteisössä. – –”
14

Neuvosto päätti komission ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan unionin virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta 1 päivästä heinäkuuta 201119.12.2011 tekemällään päätöksellä 2011/866/EU (EUVL L 341, s. 54) ”olla hyväksymättä [riidanalaista] ehdotusta” muun muassa seuraavista syistä: ”(8) Neuvosto on vakuuttunut siitä, että unionin tämänhetkinen finanssi- ja talouskriisi ja siitä seuranneet merkittävät julkisen talouden sopeuttamistoimet[, muun muassa kansallisten virkamiesten palkkojen mukautukset,] huomattavassa määrässä jäsenvaltioita ovat heikentäneet unionin taloudellista ja sosiaalista tilannetta vakavasti ja äkillisesti. – – (13) Edellä esitetyn perusteella neuvosto katsoo, että taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen vakavan ja äkillisen heikkenemisen olemassaoloa koskeva komission kanta ja sen kieltäytyminen antamasta henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevaan 10 artiklaan perustuvaa ehdotusta perustuu ilmeisen riittämättömiin ja virheellisiin perusteisiin. (14) Koska – – unionin tuomioistuin katsoi asiassa C-40/10, [komissio vastaan neuvosto, 24.11.2010 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-12043)] että henkilöstösääntöjen liittee[n XI] soveltamisajanjakson osalta sen 10 artiklassa säädetty menettely on ainoa keino ottaa taloudellinen kriisi huomioon palkkojen mukauttamisessa, neuvosto on riippuvainen komission ehdotuksesta soveltaakseen tuota artiklaa kriisiaikoina. (15) Neuvosto on vakuuttunut siitä, että kun otetaan huomioon henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 10 artiklan sanamuoto ja [SEU] 13 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitet[tu] toimielinten velvoite tehdä vilpitöntä yhteistyötä, komissiolla oli velvollisuus tehdä neuvostolle asianmukainen ehdotus. Komission esittämät päätelmät ja sen laiminlyönti tehdä tuollainen ehdotus merkitsevät sen vuoksi tuon velvoitteen loukkaamista. (16) Koska neuvosto voi toimia ainoastaan komission ehdotuksen pohjalta, komission laiminlyönti tehdä oikeat päätelmät käsillä olevasta aineistosta ja tehdä henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 10 artiklan mukainen ehdotus on estänyt neuvostoa vastaamaan asianmukaisesti taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen vakavaan ja äkilliseen heikkenemiseen hyväksymällä henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 10 artiklan mukaisen säädöksen.”
47

On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tältä osin on niin, että aina kun direktiivin säännökset ovat sisällöltään ehdottomia ja riittävän täsmällisiä ja kun toimenpiteitä direktiivin panemiseksi täytäntöön ei ole toteutettu määräajassa, näihin direktiivin säännöksiin voidaan vedota kaikkia arvonlisäverodirektiivin vastaisia kansallisia säännöksiä vastaan tai siltä osin kuin näissä direktiivin säännöksissä määritellään oikeuksia, joihin yksityiset voivat vedota suhteessa valtioon (ks. mm. asia C-363/05, JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust ja The Association of Investment Trust Companies, tuomio 28.6.2007, Kok., s. I-5517, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33

Samassa oikeuskäytännössä on myös tuotu esiin se, että direktiivin 77/799 2 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion veroviranomainen ”voi” pyytää toisen jäsenvaltion veroviranomaiselta tietoja, joita se ei voi itse saada. Oikeuskäytännössä on näin painotettu sitä, että käyttämällä ilmaisua ”voi” unionin lainsäätäjä on tarkoittanut, että kansallisilla veroviranomaisilla on mahdollisuus pyytää tietoja mutta niillä ei ole missään tapauksessa velvollisuutta siihen (ks. vastaavasti em. asia Twoh International, tuomion 32 kohta).
32

Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 44/2001 15 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, ettei siinä vaadita, että väline, jota on käytetty kaupallisen toiminnan tai ammattitoiminnan suuntaamiseen kuluttajan kotipaikan jäsenvaltioon, eli internetsivusto on syy-yhteydessä sopimuksen tekemiseen kyseisen kuluttajan kanssa. Tällaisen syy-yhteyden olemassaolo on kuitenkin viite siitä, että sopimus liittyy tällaiseen toimintaan.
15

On todettava yhtäältä, että asetus N:o 1408/71 on korvattu sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 883/2004 (EUVL L 166, s. 1), ja toisaalta, että asetus N:o 574/72 on korvattu asetuksen N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 987/2009 (EUVL L 284, s. 1), ja näitä uusia asetuksia on sovellettu 1.5.2010 alkaen asetuksen N:o 883/2004 91 artiklan ja asetuksen N:o 987/2009 97 artiklan mukaisesti. Kun pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aika otetaan huomioon, pääasian tosiseikkoihin sovelletaan kuitenkin edelleen asetuksia N:o 1408/71 ja N:o 574/72.
6

Kyseisen direktiivin 7 artiklan otsikko on ”Oikeus oleskella yli kolme kuukautta”, ja siinä säädetään seuraavaa: ”1. Unionin kansalaisilla on oikeus oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kolmen kuukauden ajan: a) jos he ovat työntekijöitä tai itsenäisiä ammatinharjoittajia vastaanottavassa jäsenvaltiossa; tai b) jos heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle, ja kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa; tai c) — jos he ovat kirjoittautuneet yksityiseen tai julkiseen laitokseen, jonka vastaanottava jäsenvaltio on hyväksynyt tai jota se rahoittaa lainsäädäntönsä tai hallinnollisen käytäntönsä mukaisesti, pääasiallisena tarkoituksenaan osallistua koulutukseen, ammattikoulutus mukaan lukien, ja — jos heillä on kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja he osoittavat asiaankuuluvalle kansalliselle viranomaiselle vakuutuksella tai muulla vastaavalla valitsemallaan tavalla, että heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle; tai d) jos he ovat a, b tai c alakohdassa tarkoitetut edellytykset täyttävän unionin kansalaisen mukana matkustavia tai häntä myöhemmin seuraavia perheenjäseniä. 2. Edellä 1 kohdassa säädetty oleskeluoikeus koskee myös perheenjäseniä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia ja jotka tulevat unionin kansalaisen mukana vastaanottavaan jäsenvaltioon tai seuraavat häntä sinne myöhemmin, edellyttäen, että kyseinen unionin kansalainen täyttää 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetut edellytykset. – –”
3)

Direktiiviä 2008/115 on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännökselle, jonka mukaan karkottamis- tai maastapoistamistoimenpidettä, joka on toteutettu vähintään viisi vuotta ennen päivän, johon mennessä kyseinen direktiivi olisi pitänyt panna täytäntöön, ja päivän, jona se on pantu täytäntöön, välistä ajanjaksoa, voidaan käyttää myöhemmin uudestaan rikosoikeudellisen menettelyn perusteena, kun mainittu toimenpide perustui kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun rikosoikeudelliseen seuraamukseen ja kun kyseinen jäsenvaltio on käyttänyt mainitussa säännöksessä säädettyä mahdollisuutta.
34

Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että Serebryannay vek hankki aineettoman käyttöomaisuushyödykkeen vastikkeena sille kyseessä olevien huoneistojen parantamisesta aiheutuneista kustannuksista, se pohtii, voidaanko tällaisen omaisuuden hankinta katsoa maksuksi parantamispalveluista. Jos näin on, kyseessä on sen mielestä vastikkeellinen liiketoimi, jolle ei ole vaikeaa määrittää verotettavan tapahtuman ajankohtaa tai veron perustetta. Jos näin ei ole, kyseessä on vastikkeeton palvelun suoritus, jota ei nyt käsiteltävän asian olosuhteissa voida rinnastaa vastikkeelliseen suoritukseen, koska kyseinen palvelu oli suoritettu Serebryannay vekin liiketoiminnan harjoittamiseksi. Ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on kuitenkin epäilyksiä siitä, ovatko kansalliset säännökset, jotka koskevat muun muassa tällaisten vastikkeettomien palvelujen verollisuutta, veron perustetta ja verotettavan tapahtuman toteutusajankohtaa, yhteensoveltuvia arvonlisäverodirektiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan sekä 26, 62 ja 63 artiklan kanssa.
13

Bulletin officiel des douanesin 29.5.2002 julkaistun numeron 6551 9 luvun III kohdassa todetaan seuraavaa: ”A) Tullin tai käyttäjän toteama tavaroiden puuttuminen [Tullikoodeksin] 203 ja 206 artikla sekä [tullikoodeksin soveltamisasetuksen] 520 artiklan 2 kohta 12. Jos tavarat ovat tuhoutuneet tai ne on menetetty lopullisesti (varkaus, tulipalo, tulva...), talouden toimijan on näytettävä toteen tuhoutuneiden tai menetettyjen tavaroiden määrä. – – 14. Tullia ja veroa kannetaan hävinneiden tavaroiden määrästä, ellei talouden toimija näytä toteen, että kyse on ennalta-arvaamattomasta tapahtumasta tai ylivoimaisesta esteestä. – – C) Vapautukset tulleista ja veroista – – Ennalta-arvaamaton tapahtuma tai ylivoimainen este [Tullikoodeksin] 203 ja 206 artikla sekä [tullikoodeksin soveltamisasetuksen] 862 artikla 1. Jos varastoonpanija katsoo joutuneensa tilanteeseen, jossa on kysymys ylivoimaisesta esteestä, hänen on osoitettava valvovalle tullitoimipaikalle kirjallinen hakemus tuhoutuneiden tai menetettyjen tavaroiden vapauttamiseksi tulleista ja veroista ja liitettävä hakemukseen kaikki asiaa koskevat asiakirjat ja todisteet – – – – 4. Kuitenkin on todettava, että oikeuskäytännössä (yhdistetyt asiat 186/82 ja 187/82, Esercizio Magazzini Generali ja Mellina Agosta, tuomio 5.10.1983, Kok., s. 2951) on todettu, että kun kolmas on siirtänyt tullien alaisen tavaran säännösten vastaisesti pois tullivalvonnasta, velallinen ei vapaudu tulleja koskevasta velvollisuudesta silloinkaan, kun hän ei ole syyllistynyt siirtämiseen. Näin ollen varkaus ei ole ylivoimainen este, eikä se johda tullivelan lakkaamiseen. – –”
29

Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että kuudennen direktiivin 17 artiklaa on tulkittava siten, että verovelvollisella, joka on perustanut nykyisten ja entisten työntekijöidensä eläkeoikeuksien turvaamiseksi pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen oikeudellisesti ja verotuksellisesti erillisen eläkerahaston, on oikeus vähentää arvonlisävero, jonka se on maksanut kyseisen eläkerahaston hallinnoimiseen ja toimintaan liittyvistä palveluista, edellyttäen, että suoran ja välittömän yhteyden olemassaolo käy ilmi kyseessä olevien liiketoimien kaikista olosuhteista.
30

Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhaltin mukaan tuki olisi katsottava myönnetyksi silloin, kun sitova investointipäätös tehdään. Kansallisella tukijärjestelmällä on näet ollut kannustava vaikutus, kun investoija on kerran sen johdosta tehnyt investointipäätöksen. Kyseinen tulkinta saa sen mielestä tukea päätöksen 1999/183 sanamuodosta, jonka mukaan päätöstä on noudatettava tietyn määräajan kuluessa. Päätöksen 1999/183 2 artiklaa on lisäksi tulkittava luottamuksensuojan periaatteen valossa.
8

Kuudennen direktiivin 22 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna 28 h artiklalla, säädetään seuraavaa: ”Sisäisen järjestelmän velvoitteet a) Verovelvollisen on ilmoitettava verovelvollisena harjoittamansa toiminnan alkamisesta, muuttumisesta ja loppumisesta. – – a) Verovelvollisen on pidettävä riittävän yksityiskohtaista kirjanpitoa arvonlisäveron soveltamisen ja veroviranomaisen suorittaman tarkastuksen mahdollistamiseksi. – – a) Verovelvollisen on toimitettava lasku tai laskuna toimiva asiakirja toiselle verovelvolliselle tai oikeushenkilölle, joka ei ole verovelvollinen, suorittamistaan tavaroiden luovutuksista ja palvelujen suorituksista. – – – – b) Laskussa on selkeästi mainittava veroton hinta ja kutakin verokantaa vastaava veron määrä sekä mahdollinen vapautus. – – c) Jäsenvaltioiden on vahvistettava perusteet, joiden mukaan asiakirjan voidaan katsoa toimivan laskuna. – – 8. Jäsenvaltiot voivat säätää muista veron kannon oikean toimittamisen varmistamiseksi ja veropetosten estämiseksi välttämättöminä pitämistään velvoitteista, jollei verovelvollisten suorittamien jäsenvaltioiden sisäisten ja jäsenvaltioiden välisten liiketoimien yhdenvertaisen kohtelun noudattamisesta muuta johdu, ja jos nämä velvoitteet eivät aiheuta rajanylitykseen liittyviä muodollisuuksia jäsenvaltioiden välisessä kaupassa. – –”
33

Ensinnäkään kyseisillä säännöksillä ei voida edistää eläkkeelle siirtymisen iän yhdenmukaistamisen tavoitetta, erityisesti, koska tuomareiden ja syyttäjien palvelussuhde päättyy heidän saavuttaessaan eläkeiän, kun taas muiden julkisen palvelun työntekijöiden työsuhde päättyy vasta, kun he saavuttavat tämän iän ja kun he ovat olleet palveluksessa täyden vanhuuseläkkeen saamiseksi tarvittavat vuodet. Tämän lisäksi on yhä olemassa poikkeuksia, kuten ne, jotka koskevat Kúrian presidenttiä, yleistä syyttäjää, perustuslakituomioistuimen tuomareita tai apulaissyyttäjiä ja harjoittelevia syyttäjiä. Lopuksi komissio toteaa, ettei tuomareilla, syyttäjillä ja notaareilla ole mahdollisuutta – toisin kuin muilla julkishallinnon ammattiryhmillä – pyytää saada jatkaa tehtävässään ”yksikön edun mukaisesti” sen jälkeen, kun he ovat saavuttaneet eläkeiän.
Ensimmäisellä verovelvollisella, jonka liiketoiminnan kotipaikka on yhdessä jäsenvaltiossa ja joka vastaanottaa toisessa jäsenvaltiossa asuvan toisen verovelvollisen suorittamia palveluja, on katsottava olevan tässä toisessa jäsenvaltiossa yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2008/8, 44 artiklassa tarkoitettu kiinteä toimipaikka näiden palvelujen verotuspaikan määrittämistä varten, jos tällä toimipaikalla on riittävä pysyvyysaste sekä henkilöstöresurssien ja teknisten resurssien osalta soveltuva rakenne, jonka avulla se pystyy vastaanottamaan palveluja ja käyttämään niitä liiketoiminnassaan, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tutkittava.

Verotuksellisen liittymäkohdan määrittämisestä on todettava, että direktiivin 2006/112 44 artiklan sanamuoto on samankaltainen kuin jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 9 artiklan 1 kohdan sanamuoto. Lisäksi direktiivin 2006/112 44 artikla ja kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohta ovat palvelujen verotuksellisen liittymäkohdan määrittäviä säännöksiä ja niillä tavoitellaan samaa päämäärää, joten edellä mainitun 9 artiklan 1 kohdan tulkintaa koskevaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä voidaan lähtökohtaisesti soveltaa soveltuvilta osin edellä mainitun 44 artiklan tulkintaan. Tälle päätelmälle löytyy tukea direktiivin 2006/112 täytäntöönpanotoimenpiteistä annetusta asetuksesta N:o 282/2011, jonka tavoitteena on sen johdanto-osan neljännen perustelukappaleen sanamuodon mukaisesti varmistaa arvonlisäverojärjestelmän soveltamisen suurempi yhdenmukaisuus säätämällä direktiivin 2006/112 täytäntöönpanosäännöksistä muun muassa verovelvollisten, tavaroiden luovutusten ja palvelujen suoritusten sekä verollisten liiketoimien paikan osalta.

Lisäksi käyttökelpoisin ja siten ensisijainen liittymäkohta palvelujen suorituspaikan määrittämiseksi verotuksen kannalta on paikka, jossa verovelvollisella on liiketoimintansa kotipaikka. Sillä ei ole merkitystä, että jäsenvaltiossa asuvan yhtiön harjoittaman kaltaista liiketoimintaa, joka muodostuu sähköisen huutokauppajärjestelmän hallinnoimisesta ja käsittää yhtäältä internetissä toimivan huutokauppasivuston käyttöön antamisen toisessa jäsenvaltiossa asuvalle yhtiölle ja toisaalta huutopakettien liikkeeseenlaskun ja myynnin viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa oleville asiakkaille, voidaan harjoittaa ilman viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa tarvittavaa tehokasta henkilöstörakennetta tai aineellista rakennetta. Tällaisen liiketoiminnan erityisestä luonteesta huolimatta se edellyttää vähintäänkin soveltuvaa rakennetta muun muassa henkilöstöresurssien ja teknisten resurssien osalta, kuten tietotekniikkaa, palvelimia ja soveltuvia ohjelmia.

Muu toimipaikka voidaan ottaa huomioon vain, jos tämä kotipaikka ei johda järkevään ratkaisuun tai jos sen perusteella syntyy ristiriita toisen jäsenvaltion kanssa.

(ks. 43, 44, 53, 58, 60 ja 65 kohta sekä tuomiolauselma)