Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Geelhoed 22päivänä toukokuuta2003. - Hilde Schönheit vastaan Stadt Frankfurt am Main (C-4/02) ja Silvia Becker vastaan Land Hessen (C-5/02). - Ennakkoratkaisupyynnöt: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Saksa. - Sosiaalipolitiikka - Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät - Samapalkkaisuus - EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan (EY:n perustamissopimuksen 117-120 artikla on korvattu EY 136-EY 143 artiklalla) ja EY 141 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä direktiivin 86/378/ETY tai direktiivin 79/7/ETY sovellettavuus - Palkan käsite - Virkamiesten eläkejärjestelmä - Osa-aikaisesti työskennelleiden virkamiesten eläkkeen laskeminen - Erilainen kohtelu verrattuna kokoaikaisesti työskennelleisiin työntekijöihin - Sukupuoleen perustuva välillinen syrjintä - Edellytykset, joilla erilaista kohtelua voidaan mahdollisesti perustella syillä, joihin ei liity sukupuoleen perustuvaa syrjintää - EY:n perustamissopimuksen 119 artiklasta tehty pöytäkirja (josta on tullut EY 141 artiklasta tehty pöytäkirja) - Ajalliset vaikutukset. - Yhdistjayt asiat C-4/02 ja C-5/02.



Oikeustapauskokoelma 2003 sivu I-12575



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Johdanto

1. Nyt esillä olevassa asiassa Verwaltungsgericht Frankfurt am Main on esittänyt 11 ennakkoratkaisukysymystä saksalaisen virkamieseläkelainsäädännön ja erityisesti kyseisessä lainsäädännössä säädetyn, osa-aikaisesti työskennelleiden virkamiesten eläkkeiden leikkausten yhteensopivuudesta miesten ja naisten yhdenvertaista kohtelua työmarkkinoilla koskevan periaatteen kanssa, sellaisena kuin kyseinen periaate esitetään EY 141 artiklassa ja yhteisön sekundäärilainsäädännössä.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Yhteisön oikeus

Perustamissopimus

2. Perustamissopimuksen 119 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa määrätään seuraavaa:

"Jokainen jäsenvaltio huolehtii ensimmäisen vaiheen aikana miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamisesta ja pitää sen voimassa sen jälkeen.

Tätä artiklaa sovellettaessa palkalla tarkoitetaan tavallista perus- tai vähimmäispalkkaa ja muuta korvausta, jonka työntekijä suoraan tai välillisesti saa työnantajaltaan työstä tai tehtävästä rahana tai luontoisetuna."

3. Perustamissopimuksen 119 artiklan ensimmäinen ja toinen kohta on korvattu tällä välin Amsterdamin sopimuksen johdosta EY 141 artiklan 1 ja 2 kohdalla. EY 141 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätään seuraavaa:

"1. Jokainen jäsenvaltio huolehtii sen periaatteen noudattamisesta, jonka mukaan miehille ja naisille maksetaan samasta tai samanarvoisesta työstä sama palkka.

2. Tässä artiklassa palkalla tarkoitetaan tavallista perus- tai vähimmäispalkkaa ja muuta korvausta, jonka työntekijä suoraan tai välillisesti saa työnantajaltaan työstä tai tehtävästä rahana tai luontoisetuna.

- - "

4. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 119 artiklasta tehdyssä pöytäkirjassa (josta on tullut EY 141 artiklasta tehty pöytäkirja; jäljempänä Barber-pöytäkirja), todetaan seuraavaa:

"Sovellettaessa 119 artiklaa korvauksena ei pidetä ammatillisen sosiaaliturvajärjestelmän mukaisia etuuksia, jos ja sikäli kuin niiden voidaan osoittaa olevan 17 päivää toukokuuta 1990 edeltävältä työskentelykaudelta, paitsi kun on kyse työntekijöistä tai heidän jälkeensä etuuteen oikeutetuista, jotka ovat ennen tätä ajankohtaa panneet vireille oikeudenkäynnin tai esittäneet vastaavan vaatimuksen asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti."

Direktiivi 79/7/ETY

5. Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY (jäljempänä direktiivi 79/7/ETY) 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan tätä direktiiviä sovelletaan lakisääteisiin järjestelmiin, jotka antavat turvaa muun muassa vanhuuden varalle.

6. Direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä välittömästi eikä välillisesti etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella eikä varsinkaan, kun on kysymyksessä:

- järjestelmien soveltamisala ja niiden piiriin pääsemisen edellytykset;

- velvollisuus osallistua rahoitukseen ja maksuosuuksien laskentaperusteet;

- etuuksien, aviopuolisosta ja huollettavista johtuvat lisät mukaan lukien, laskentaperusteet sekä etuuksiin olevan oikeuden kestoa ja jatkumista koskevat edellytykset."

Direktiivi 86/378/ETY

7. Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta ammatillisissa sosiaaliturvajärjestelmissä 24 päivänä heinäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/378/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston 20.12.1996 antamalla direktiivillä 96/97/EY (jäljempänä direktiivi 86/378/ETY), 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Ammatillisilla sosiaaliturvajärjestelmillä tarkoitetaan järjestelmiä, joita direktiivi 79/7/ETY ei koske ja joiden tarkoituksena on antaa palkansaajille ja itsenäisille ammatinharjoittajille yrityksessä tai yritysryhmässä, taloudellisen toiminnan alueella tai ammattialalla tai ammattialojen ryhmässä etuudet, jotka täydentävät lakisääteisiin sosiaaliturvajärjestelmiin kuuluvia etuuksia tai korvaavat ne, riippumatta siitä, onko näiden järjestelmien piiriin kuuluminen pakollista tai vapaaehtoista."

8. Direktiivin 86/378/ETY 4 artiklassa säädetään seuraavaa:

"Tätä direktiiviä sovelletaan:

a) ammatillisiin järjestelmiin, jotka antavat turvaa seuraavien tapausten varalta:

- -

- vanhuus, varhaiseläkkeelle siirtyminen mukaan lukien,

- - "

9. Direktiivin 86/378/ETY 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

"1. Seuraavissa säännöksissä säädetyin edellytyksin tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella eikä varsinkaan, jos kysymyksessä on:

- järjestelmien soveltamisala tai niiden piiriin pääsemisen edellytykset;

- velvollisuus osallistua rahoitukseen tai maksuosuuksien laskentaperusteet;

- etuuksien laskentaperusteet, aviopuolisosta ja huollettavista johtuvat lisäetuudet mukaan lukien, taikka etuuksiin olevan oikeuden kestoa ja jatkumista koskevat edellytykset."

10. Direktiivin 86/378/ETY 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastaisiin säännöksiin kuuluvat ne, jotka välittömästi tai välillisesti perustuvat sukupuoleen, etenkin siviilisäätyyn tai perheasemaan, ja joilla:

- -

h) asetetaan erilaiset tasot etuuksille muissa kuin sellaisissa tapauksissa, joissa on tarpeen ottaa huomioon sukupuolen mukaan erilaiset vakuutusmatemaattiset tekijät maksuosuuksien mukaan määritellyissä järjestelmissä;

Etuuksien mukaan määritellyissä järjestelmissä tietyt osat (joista esimerkkejä liitteinä) voivat olla erisuuruisia, jolloin summien erot johtuvat sukupuolten mukaan erilaisten vakuutusmatemaattisten perusteiden käytöstä aikana, jolloin järjestelmän rahastointi on toteutettu;

- - "

Direktiivi 97/80/EY

11. Todistustaakasta sukupuoleen perustuvissa syrjintätapauksissa 15 päivänä joulukuuta 1997 annetun neuvoston direktiivin 97/80/EY (jäljempänä direktiivi 97/80/EY) 2 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tasa-arvoisen kohtelun periaatteen mukaisesti on kyse välillisestä syrjinnästä, jos jokin näennäisesti tasapuolinen käytäntö, säännös tai peruste vaikuttaa haitallisesti huomattavasti suurempaan osaan toista sukupuolta olevia henkilöitä, jollei kyseinen säännös, peruste tai käytäntö ole tarkoituksenmukainen ja tarpeellinen eikä sitä voida perustella asianosaisten sukupuoleen liittymättömillä puolueettomilla tekijöillä."

12. Direktiivin 97/80/EY 4 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Jäsenvaltioiden on kansallisten oikeudenkäyttöjärjestelmiensä mukaisesti toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kun henkilö, joka katsoo kärsineensä siitä, että häneen ei ole sovellettu tasa-arvoisen kohtelun periaatetta, esittää tuomioistuimessa tai muussa toimivaltaisessa elimessä tosiseikkoja, joiden perusteella voidaan olettaa, että kyseessä on välitön tai välillinen syrjintä, vastaajan on näytettävä toteen, ettei tasa-arvoisen kohtelun periaatetta ole rikottu.

2. Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita saattamasta voimaan kantajalle edullisempia todistusoikeudellisia säännöksiä.

3. Jäsenvaltiot voivat jättää soveltamatta 1 kohtaa menettelyihin, joissa tuomioistuimen tai muun toimivaltaisen elimen on selvitettävä tosiseikat."

B Kansallinen oikeus

13. 24.8.1976 annetun Beamtenversorgungsgesetzin (virkamiesten taloudellisia oikeuksia koskeva laki; jäljempänä BeamtVG), sellaisena kuin se on 16.3.1999 julkaistuna, 6 §:ssä, jonka otsikkona on "Säännönmukainen eläkkeeseen oikeuttava palvelusaika", säädetään seuraavaa:

"1) Eläkkeeseen oikeuttavana palvelusaikana pidetään aikaa, jonka virkamies on virkasuhteessa työskennellyt ensimmäisen virkasuhteen alkamisesta lähtien julkis-oikeudellisen työnantajan palveluksessa Saksan alueella. Tämä ei koske sitä aikaa, jonka

- -

5. virkamies on ollut palkattomalla virkavapaalla

- -

Osa-aikainen työskentely oikeuttaa eläkkeeseen vain lyhennetyn työajan ja säännöllisen työajan välisen suhdeluvun mukaisesti. - - "

14. 25.7.1984 annetulla Fünfte Gesetz zur Änderung dienstrechtlicher Vorschriften -nimisellä lailla (viides laki, jolla muutetaan virkamiehiä koskevia säännöksiä; jäljempää vuoden 1984 laki) otettiin BeamtVG:n 14 §:n, jonka otsikkona on "Eläkkeen suuruus", 1 momentin ensimmäisen virkkeen toiseen lauseeseen säännös, jonka nojalla eläkettä leikataan palkattoman virkavapaan ja perhesyistä tapahtuneen tai ylimääräisiä virkavapaita koskevan asetuksen nojalla tehdyn työajan lyhentämisen takia.

15. BeamtVG:n 14 §:n 1 momentin vuoden 1984 lailla muutetussa muodossa, joka oli voimassa 1.8.1984-31.12.1991 (jäljempänä BeamtVG:n 14 § (vanha versio)), säädettiin seuraavaa:

"1) Eläkettä kertyy eläkkeeseen oikeuttavan palvelusajan kymmeneltä ensimmäiseltä vuodelta 35 prosenttia, ja kultakin tämän ylittävältä palvelusvuodelta eläkettä kertyy

2 prosenttiyksikköä 25. palvelusvuoden loppuun saakka

ja tämän jälkeen 1 prosenttiyksikköä

siihen saakka, kunnes 75 prosentin suuruinen enimmäismäärä on saavutettu - - ; osa-aikaisen työskentelyn, lyhennetyn työajan tai virkavapaan osalta eläkeprosenttia, joka ilman näitä viranhoidosta myönnettäviä vapautuksia [Freistellung] lasketaan ensimmäisen virkkeen mukaisesti, pienennetään enimmäismäärää laskettaessa samassa suhteessa kuin eläkkeeseen oikeuttava palvelusaika on siihen aikaan nähden, joka ilman näitä vapautuksia olisi kertynyt - - ilman, että eläkeprosentti voi olla vähemmän kuin 35 tai enemmän kuin 75 - - ."

16. Vuoden 1984 lailla käyttöön otettu eläkkeen leikkaus, jota sovellettiin BeamtVG:n 14 §:n (vanhan version) degressiiviseen eläkekertymätaulukkoon, poistettiin Fünfte Gesetz zur Änderung besoldungsrechtlichter Vorschriften -nimisen 28.5.1990 annetun lain (palkkausta koskevien säännösten muuttamista koskeva viides laki; jäljempänä vuoden 1990 laki) 14 §:n 16 kohdalla.

17. Tämän lisäksi BeamtVG:n 14 §:n (vanhan version) degressiivinen eläkekertymätaulukko korvattiin lineaarisella järjestelmällä.

18. Niinpä BeamtVG:n 14 §:n 1 momentissa, jonka otsikkona on "Eläkkeen suuruus" ja joka tuli voimaan 1.1.1992 (jäljempänä myös BeamtVG:n 14 § (uusi versio)), säädetään seuraavaa:

"1) Eläkettä kertyy jokaiselta eläkkeeseen oikeuttavalta palvelusvuodelta 1,875 prosenttia eläkkeeseen oikeuttavasta palkasta - - kuitenkin enintään 75 prosenttia - - "

19. BeamtVG:n 85 §:ssä, jonka otsikkona on "31.12.1991 palveluksessa olleiden virkamiesten eläkeprosentti", säädetään seuraavaa:

"1) Jos virkasuhde oli voimassa jo 31.12.1991, oikeus tähän mennessä kertyneeseen eläkeprosenttiin säilyy. Eläkkeeseen oikeuttava palvelusaika ja eläkeprosentti lasketaan 31.12.1991 asti voimassa olleen lainsäädännön mukaisesti; 14 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen toista ja kolmatta lausetta ei sovelleta tältä osin. Edellä ensimmäisen ja toisen virkkeen mukaisesti laskettu eläkeprosentti nousee jokaiselta vuodelta, jota 1.1.1992 jälkeen pidetään siitä alkaen sovelletun lainsäädännön mukaisena eläkkeeseen oikeuttavana palvelusaikana, yhdellä prosenttiyksiköllä eläkkeen perustana olevasta palkasta, kuitenkin niin, että sen määräksi tulee enintään 75 prosenttia; - - .

- -

4) Eläkettä laskettaessa käytetään edellä 1, 2 tai 3 momentin mukaisesti laskettua eläkeprosenttia, jos se on korkeampi kuin se eläkeprosentti, joka saadaan tämän lain mukaan laskettuna koko eläkkeeseen oikeuttavalle palvelusajalle. Edellä 1 momentin mukaisesti saatu eläkeprosentti ei saa ylittää sitä eläkeprosenttia, joka saadaan soveltamalla 31.12.1991 asti voimassa ollutta lainsäädäntöä."

III Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet

Asia C-4/02

20. Hilde Schönheit, joka on syntynyt 12.7.1939, tuli Frankfurt am Mainin kaupungin palvelukseen sosiaalityöntekijänä 1966 ja hän työskenteli ensin työsuhteessa olevana toimihenkilönä ja sitten 1.1.1984 alkaen virkamiehenä.

21. Schönheit työskenteli 30.6.1992 asti kokoaikaisesti ja 1.7.1992 ja 31.12.1995 välisenä aikana puolipäiväisesti. Tämän jälkeen hän oli palkattomalla virkavapaalla puoli vuotta (1.1.1996-30.6.1996), minkä jälkeen hän työskenteli taas puolipäiväisesti.

22. Schönheit haki 8.3.1999 vaikean vammansa takia varhennettua vanhuuseläkettä. Frankfurt am Mainin kaupunki siirsi kantajan 12.7.1999 tekemällään päätöksellä työkyvyttömyyden takia varhennetulle eläkkeelle.

23. Frankfurt am Mainin kaupunki vahvisti 12.7.1999 tekemällään päätöksellä Schönheitin eläkkeen suuruudeksi 65,80 prosenttia hänen eläkkeeseen oikeuttavasta palkastaan.

24. Frankfurt am Mainin kaupunki toimi eläkkeen suuruutta vahvistaessaan seuraavasti.

25. Ensimmäinen vaihe: Eläkkeeseen oikeuttava palvelusaika laskettiin BeamtVG:n 6 §:n perusteella eli niin, että eläkkeeseen oikeuttavasta ajasta vähennettiin ajanjaksot, jolloin työskentely oli osa-aikaista (todellinen palvelusaika). Näin päädyttiin 30 vuoteen ja 142,5 päivään (30,39 vuotta). Tämä eläkkeeseen oikeuttava palvelusaika kerrottiin BeamtVG:n 14 §:ssä (uusi versio) säädetyllä prosenttiluvulla 1,875, mistä saatiin tulokseksi eläkeprosentti 30,39 x 1,875 = 56,98125, joka pyöristettiin lukuun 56,99 prosenttia.

26. Toinen vaihe: Koska Schönheit oli jo 31.12.1991 virkamies, tehtiin BeamtVG:n 85 §:n nojalla vaihtoehtoinen eläkelaskelma. Ajanjaksolta 1.4.1965-31.12.1992 eläkkeeseen oikeuttavaa aikaa kertyi BeamtVG:n 6 §:n nojalla 26 vuotta ja 219 päivää, mikä pyöristettiin 27 vuodeksi. BeamtVG:n 14 §:n (vanha versio) nojalla eläkeprosentiksi saatiin 67, jolloin ei kuitenkaan tehty siihen asti sovellettua eläkkeen leikkausta. Ajanjaksolta 1.1.1992-31.7.1999 eläkkeeseen oikeuttavaa palvelusaikaa kertyi BeamtVG:n 6 §:n nojalla 3 vuotta ja 228,5 päivää (3,79 vuotta), joka kerrytti eläkettä 3,79 prosentilla. Kokonaiseläkeprosentiksi tuli näin ollen 67 prosenttia + 3,79 prosenttia = 70,79 prosenttia.

27. Koska tämän vaihtoehtoisen eläkelaskelman mukainen eläke olisi ollut suurempi kuin tuolloin sovellettavien säännösten mukaisesti lineaarisesti laskettu eläke, Frankfurt am Mainin kaupunki vertasi BeamtVG:n 85 §:n 4 momentin nojalla tätä eläkettä yksinomaan BeamtVG:n 14 §:ää (vanha versio) soveltamalla laskettuun eläkkeeseen eli eläkkeeseen, jonka osalta tehtiin myös eläkkeen leikkaus.

28. Kolmas vaihe: Tällöin laskettiin ensin fiktiivinen eläke, joka laskettiin siten kuin Schönheit olisi työskennellyt koko palvelusaikansa kokoaikaisesti (fiktiivinen palvelusaika). Fiktiiviseksi palvelusajaksi saatiin 34 vuotta 66 päivää (34,18 vuotta). Näin saadun fiktiivisen palvelusajan perusteella eläkeprosentti olisi ollut 74. Tätä eläkeprosenttia pienennettiin tämän jälkeen todellisen palvelusajan ja fiktiivisen palvelusajan välisessä suhteessa seuraavan laskukaavan mukaisesti: 30,39 : 34,18 x 74 prosenttia = 65,80 prosenttia.

29. Schönheit vaati 3.8.1999 eläkkeen vahvistamisesta tehdyn päätöksen oikaisemista.

30. Frankfurt am Mainin kaupunki hylkäsi 4.1.2000 tekemällään päätöksellä oikaisuvaatimuksen.

31. Schönheit nosti Verwaltungsgericht Frankfurt am Mainissa 7.2.2000 kanteen. Kantaja vaatii 12.7.1999 tehdyn päätöksen sekä 4.1.2000 tehdyn päätöksen kumoamista. Lisäksi hän vaati Frankfurt am Mainin kaupunkia vahvistamaan hänen eläkeprosentikseen vähintään 70,79.

Asia C-5/02

32. Silvia Becker, joka on syntynyt 15.7.1951, työskenteli 23.8.1971 alkaen tiettyjen oppiaineiden opettajana Hessenin osavaltion palveluksessa. Becker työskenteli 1.8.1981-31.7.1989 osa-aikaisesti eripituisia ajanjaksoja. Becker oli palkattomalla virkavapaalla 1.8.1989-31.7.1995 ja työskenteli 1.8.1995 lähtien jälleen osa-aikaisesti. Työnantaja siirsi Beckerin 1.2.2000 tämän työkyvyttömyyden takia eläkkeelle.

33. Regierungspräsidium Darmstadt vahvisti 5.1.2000 tekemällään päätöksellä Beckerin eläkkeen suuruudeksi 52,18 prosenttia hänen eläkkeen perustavana olevasta palkastaan.

34. Regierungspräsidium Darmstadt toimi eläkkeen suuruutta vahvistaessaan seuraavasti.

35. Ensimmäinen vaihe: Ensin Beckerin eläkkeeseen oikeuttava palvelusaika laskettiin BeamtVG:n 6 §:n perusteella. Näin päädyttiin 25 vuoteen ja 83,58 päivään (25,23 vuotta). Tämä eläkkeeseen oikeuttava palvelusaika kerrottiin BeamtVG:n 14 §:ssä (uusi versio) säädetyllä prosenttiluvulla 1,875, mistä saatiin eläkeprosentiksi 25,23 x 1,875 = 47,30625, joka pyöristettiin lukuun 47,31 prosenttia.

36. Toinen vaihe: Koska Becker oli jo 31.12.1991 virkamies, tehtiin BeamtVG:n 85 §:n nojalla vaihtoehtoinen eläkelaskelma. Päivämäärää 31.12.1991 edeltävältä ajanjaksolta eläkkeeseen oikeuttavaa aikaa kertyi BeamtVG:n 6 §:n nojalla 18 vuotta ja 228,32 päivää, mikä pyöristettiin 19 vuodeksi. BeamtVG:n 14 §:n (vanha versio) nojalla eläkeprosentiksi saatiin 53, jolloin ei kuitenkaan tehty siihen asti sovellettua eläkkeen leikkausta. Ajanjaksolta 1.1.1992-31.7.1999 eläkkeeseen oikeuttavaa palvelusaikaa kertyi BeamtVG:n 6 §:n nojalla 4 vuotta ja 341,93 päivää (4,94 vuotta), joka kerrytti eläkettä 4,94 prosentilla. Kokonaiseläkeprosentiksi tuli näin ollen 53 prosenttia + 4,94 prosenttia = 57,94 prosenttia.

37. Kolmas vaihe: Lopuksi eläke laskettiin BeamtVG:n 85 §:n 4 momentin nojalla siten, että laskennassa sovellettiin eläkkeen leikkausta. Tätä varten laskettiin ensin fiktiivinen eläke. Beckerin fiktiiviseksi palvelusajaksi saatiin 32 vuotta 78,68 päivää (32,22 vuotta). Näin saadun fiktiivisen palvelusajan perusteella eläkeprosentti olisi ollut 72. Tämän jälkeen sovellettiin eläkkeen leikkausta: 25,23 (tosiasiallinen palvelusaika) : 32,22 (fiktiivinen palvelusaika) x 72 prosenttia (fiktiivinen eläkeprosentti), jolloin eläkeprosentiksi tuli loppujen lopuksi 52,18.

38. Becker vaati 8.2.2000 eläkkeen vahvistamisesta tehdyn päätöksen oikaisemista.

39. Regeriunspräsidium Darmstadt hylkäsi 30.11.2000 tekemällään päätöksellä oikaisuvaatimuksen.

40. Becker nosti asiasta 21.12.2000 kanteen. Becker vaati Regeriungspräsidium Darmstadtin 5.1.2000 tekemän päätöksen, sellaisena kuin se on oikaisuvaatimuksesta 30.11.2000 tehdyssä päätöksessä, kumoamista. Lisäksi hän vaati, että hänen eläkeprosentikseen vahvistetaan vähintään 57,94.

Ennakkoratkaisukysymykset

41. Verwaltungsgerichthof Frankfurt am Main on 12.11.2001 tekemällään päätöksellä esittänyt yhdeksän ennakkoratkaisukysymystä asiassa C-4/02 ja toisella myöskin 12.11.2001 tekemällään päätöksellä 11 ennakkoratkaisukysymystä asiassa C-5/02.

42. Ennakkoratkaisupyynnöt esittäneen tuomioistuimen mukaan molemmat kanteet ovat perusteltuja. BeamtVG:n 14 §:n (vanha versio) säännökset, jotka koskevat eläkkeen leikkausta osa-aikaisen työskentelyn osalta, ovat kyseisen tuomioistuimen mukaan ristiriidassa EY 141 artiklan kanssa, koska kyse lienee sukupuoleen perustuvasta välillisestä syrjinnästä.

43. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mukaan virallisista tilastoista ilmenee, että lähinnä naiset työskentelevät osa-aikaisesti. Eläkkeitä vahvistettaessa eläkkeiden leikkaus koskee siis lähinnä naisia.

44. Kansallisen tuomioistuimen mukaan ei ole olemassa mitään selviä objektiivisia seikkoja, joilla kohtelun erilaisuutta voitaisiin perustella. Viranomaisten tavoittelemalla päämäärällä eli eläkkeiden leikkausten käyttöönottamisella koituvilla säästöillä ei sellaisenaan voida perustella erilaista kohtelua.

45. Tämä käsitys on kuitenkin ristiriidassa Bundesverwaltungsgerichtin käsityksen kanssa. Bundesverwaltungsgericht katsoo, että eläkkeen pienentäminen

työajan mukaisessa suhteessa, kun kyse on osa-aikatyöstä ja palkattomasta virkavapaasta, ei merkitse naisten välillistä epäedullisempaan asemaan asettamista, jota ei voida hyväksyä, vaikka itse asiassa naiset käyttävät huomattavasti enemmän tällaisia vapautuksia työnteosta kuin miehet. Eläkkeen vahvistaminen pelkästään suhteessa palvelusaikaan on, samoin kuin palkan pienentäminen tai pidättäminen, seurausta vähäisemmästä työpanoksesta ja siten objektiivisesti perusteltua; näin ollen tällöin ei lähtökohtaisesti voi olla kyse yhteisön oikeudessa asetetun, sukupuoleen perustuvan välittömän tai välillisen syrjinnän kiellon rikkomisesta. Tämän oikeuskäytännön mukaan BeamtVG:n 14 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen toisella osalla (vanha versio) voitiin puuttua aiempaan degressiiviseen eläkekertymätaulukkoon perustuvaan muuten kuin kokoaikaisesti työskentelevien virkamiesten suhteellisesti edullisempaan tilanteeseen.

46. Koska yhteisön relevantin oikeuden tulkinnan osalta esiintyy erilaisia käsityksiä, ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on päättänyt esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

Asioissa C-4/02 ja C-5/02

"1) Kuuluuko Saksan Beamtenversorgungsgesetz-nimisen lain (virkamiesten eläkelaki) säännösten perusteella tapahtuva eläkkeen myöntäminen EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan, joka on korvattu EY 141 artiklan 1 ja 2 kohdalla, luettuna yhdessä direktiivin 86/378/ETY tai direktiivin 79/7/ETY säännösten kanssa, soveltamisalaan?

2) Onko Beamtenversorgungsgesetzin nojalla myönnettävien etuuksien osalta kysymyksessä direktiivin 86/378/ETY 6 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettu järjestelmä, mistä seuraa, että siitä huolimatta, että järjestelmä rahoitetaan valtion talousarviosta, etuuksien erilaisten tasojen vahvistamiseksi saadaan ottaa huomioon vakuutusmatemaattiset tekijät tai niiden kaltaiset seikat?

3) Pätevätkö EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan ja EY 141 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä direktiivin 86/378/ETY soveltamiseksi direktiivin 97/80/EY 2 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset, joiden täyttyessä ilmeinen sukupuoleen perustuva välillinen syrjintä voi olla oikeutettua, siitä riippumatta, tuleeko oikeudenkäynnissä esiin näyttötaakan helpottamista koskeva kysymys tai että tällä kysymyksellä ei ole merkitystä oikeudenkäynneissä sovellettavan virallisperiaatteen vuoksi?

4) Onko näennäisesti tasapuolisen perusteen käytön tarpeellisuutta oikeusnormeissa arvioitava yksinomaan lainsäätämismenettelystä ilmenevien tarkoitusten ja normin antamisen perusteena olevien perusteiden nojalla, erityisesti siltä osin kuin tällaiset tarkoitukset ja perusteet on kirjattu asiakirjoihin lainvalmisteluprosessin kuluessa ja kun niiden voidaan katsoa olleen tuolloin ratkaiseva syy norminantamiselle?

5) Siltä osin kuin direktiivin 97/80/EY 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina eli sukupuoleen perustuvan välillisen syrjinnän toteamista koskevassa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettujen perusteiden mukaisina oikeuttamisperusteluina saadaan käyttää sen (ks. neljäs kysymys) ohella tai niitä täydentäen vielä muita lainsäädännön lainmukaisia päämääriä, voiko kansallinen tuomioistuin selvittää itse oikeusnormin lainmukaiset päämäärät ja mahdollisesti perustella niillä erilaista kohtelua erityisesti silloin, kun se on päätynyt niihin oikeussystemaattisen päättelyn perusteella? Päteekö tähän kysymykseen annettava vastaus myös siinä tapauksessa, että tällainen päättely ei käy millään tavoin ilmi lainsäätämismenettelyn aikana asiakirjoihin kirjatuista norminantamisen tarkoituksista?

6) Voidaanko ilmeisen iäkkäämpien osa-aikaisesti työskennelleiden naispuolisten virkamiesten huonompaan asemaan asettamisen silloin, kun heidän eläkeprosenttinsa vahvistetaan heidän viimeisen palkkansa perusteella, katsoa olevan tarpeellista lainmukaisen päämäärän saavuttamiseksi, kun sen tarkoituksena on sellaisen vähimmäiseläkkeen korjaaminen, jossa ei kymmenen ensimmäisen palvelusvuoden osalta oteta huomioon työajan lyhentämistä, vaikka virkamiesten eläke-etuudet rahoitetaan yksinomaan yleisestä talousarviosta ilman, että naispuoliset virkamiehet itse maksaisivat sitä varten maksuosuuksia? Voidaanko tämän tarpeellisuus perustella - mahdollisesti täydentävästi - eläke-etuuksien avustusluonteisuudella ja sillä, että ne kuuluvat perustuslain 33 §:n 5 momentin mukaisiin virkamieskuntaa koskeviin perinteisiin periaatteisiin?

7) Jos kuudennessa kysymyksessä tarkoitetun tarpeellisuuden on katsottava olevan olemassa, voidaanko se, että sellaisten iäkkäämpien mies- ja naispuolisten virkamiesten, joilla on oikeus huomattavasti suurempiin etuuksiin kuin eläkkeeseen oikeuttavan vähintään kymmenen palvelusvuoden perusteella maksettavaan vähimmäiseläkkeeseen, eläkeprosentin pienennys heidän aikaisemman osa-aikaisen työskentelynsä osalta, katsoa vielä tarkoituksenmukaiseksi (oikeassa suhteessa olevaksi), jos pienennystä ei oteta huomioon ainoastaan lyhentyneen työajan määrällä lineaarisesti, vaan sen lisäksi otetaan asianomaisten kannalta epäedullisella tavalla huomioon kokoaikaisen työskentelyn keston ja osa-aikaisen työskentelyn keston välinen suhde, vaikka iäkkäämpien nais- ja miespuolisten virkamiesten osalta ei enää myönnetä mahdollisesti kohtuuttoman edullista vähimmäiseläkettä, jonka osalta ei oteta huomioon heidän työaikansa lyhentymistä? Eikö tällaisessa yhteydessä olisi tarkoituksenmukaista (tarkoituksenmukaisempaa) luopua eläkeprosentin suhteettomasta pienentämisestä elin- ja virkavuosiltaan iäkkäämpien nais- ja miespuolisten virkamiesten osalta ja tyytyä sen sijasta pelkästään pienentämään vähimmäiseläkettä suhteellisesti?

8) Voidaanko henkilöstöhallinnon lisäkustannuksilla, jotka aiheutuivat siitä, että töihin pyrittiin ottamaan lisää henkilöitä lisäämällä osa-aikaista työskentelyä siihen asti vallinneeseen tilanteeseen verrattuna, joka perustui pääasiassa kokoaikaiseen työskentelyyn, talousarvion mukaisten virkojen ja työpaikkojen lukumäärän säilyessä lähtökohtaisesti samana, perustella tarvetta saattaa nämä kustannukset osa-aikaisesti työskennelleiden henkilöiden kannettavaksi pienentämällä heidän eläkeprosenttiaan suhteettomasti, kuten BeamtVG:n 14 §:n 1 momentin 1 virkkeen toisessa ja kolmannessa lauseessa, sellaisena kuin se oli voimassa 31.12.1991 asti, on tehty?

9) Onko tällaisten kustannusten huomioon ottamisen tarve (kahdeksas kysymys) tarkoituksenmukaista, jos henkilöstöhallinnon lisäkustannukset saatetaan yksinomaan aikaisempien osa-aikaisesti työskennelleiden työntekijöiden ja siten lähes kokonaan naisten kannettavaksi, vaikka lain säätämisajankohtana osa-aikatyöskentelymahdollisuuksien laajentamisen ensisijaisena tarkoituksena oli yleisen työttömyyden vähentäminen pienentämällä osittain julkishallinnon mies- ja naispuolisten työnhakijoiden hyvin suurta määrää?

Asia C-5/02

10) Sulkeeko Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 119 artiklasta tehty pöytäkirja Euroopan unionista vuonna 1992 tehdyn sopimuksen osana (EYVL C 191, s. 3) täysin pois sen, että päivämäärää 17.5.1990 edeltävien työskentelykausien huomioon ottamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä tutkitaan EY 141 artiklan (aiemmin EY:n perustamissopimuksen 119 artikla) 1 ja 2 kohdan perusteella? Onko tällainen tutkiminen kiellettyä myös silloin, kun päivämäärän 17.5.1990 jälkeen muutettiin ennen päivämäärää 17.5.1990 kertyneiden työskentelykausien huomioon ottamista (koskevia säännöksiä), mutta että sitä mukautettiin näillä muutoksilla ainoastaan osittain EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan vaatimusten mukaiseksi ja jätettiin säätämättä tiettyjen ryhmien osalta vastaavanlaisesta edullisesta mukautuksesta?

11) Onko lakien antamista koskevan viimeisen päivämäärän eli päivämäärän 17.5.1990 suhteen ratkaiseva se päivä, jona lait on julkaistu virallisessa julkaisussa, vai päivä, jona lakien käsittely lainsäädäntöelimissä päättyi, ja onko näin myös silloin, kun lakiin vaaditaan liittohallituksen suostumus?"

Menettely yhteisöjen tuomioistuimessa

47. Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti yhdisti nämä molemmat asiat 8.2.2002 tekemällään päätöksellä. Pääasioiden kantajat eli Schönheit (asia C-4/02) ja Becker (asia C-5/02), Saksan hallitus ja komissio ovat esittäneet kirjalliset huomautukset yhteisöjen tuomioistuimelle. Istunto, jossa Becker ja komissio ovat tarkentaneet kantojaan, pidettiin 6.3.2003.

IV Asian arviointi

Alustavat huomautukset

48. Kysymykset koskevat saksalaista virkamieseläkelainsäädäntöä ja tarkemmin ottaen tässä lainsäädännössä säädettyä osa-aikaisesti työskennelleiden virkamiesten eläkkeiden leikkausta.

49. Ennen näiden kysymysten tarkastelua on hyödyllistä selvittää, mitä tosiasiallisia vaikutuksia Saksan järjestelmällä on, sellaisena kuin se oli ja sitä sovellettiin, kun leikkauksia tehtiin, ja sellaisena kuin sitä nyt sovelletaan. Vaikka saksalaisen tuomioistuimen tehtävänä on tosiseikkoja käsittelevänä tuomioistuimena tulkita ja soveltaa tätä lainsäädäntöä, haluan kuitenkin jatkossa esitettävän luettavuuden ja ymmärrettävyyden vuoksi pysähtyä lyhyesti tarkastelemaan tätä lainsäädäntöä.

50. Alun perin aina vuoden 1991 loppuun saakka tälle järjestelmälle oli tyypillistä eläkkeen degressiivinen kertyminen siten, että kymmeneltä ensimmäiseltä vuodelta eläkettä kertyi vähintään 35 prosenttia, minkä jälkeen eläkettä kertyi seuraavilta 15 vuodelta 2 prosenttiyksikköä palvelusvuotta kohden ja sitä seuraavalta kultakin palvelusvuodelta vielä 1 prosenttiyksikkö siten, että eläkeprosentiksi tuli enintään 75 prosenttia.

51. Tällainen degressiinen eläkekertymätaulukko korvattiin vuodesta 1992 lähtien 40 palvelusvuodelle jakautuvalla lineaarisella järjestelmällä, jossa eläkettä kertyi kunakin eläkkeeseen oikeuttavana vuonna 1,875 prosenttia ja jossa eläkeprosentiksi tuli enintään 75.

52. Jos palvelusaikana oli työskennelty jonkin aikaa osa-aikaisesti, tämä otettiin ja otetaan edelleen huomioon BeamtVG:n 6 §:n nojalla. Virkamiehellä, joka esimerkiksi on työskennellyt 30 vuotta puolipäiväisesti, on näin ollen kertynyt 15 eläkkeeseen oikeuttavaa vuotta.

53. Riidanalainen eläkkeiden leikkaus on peräisin 80-luvun alusta. Sen käyttöönotto liittyi siihen, että osa-aikatyöskentelyn mahdollisuus ulotettiin koskemaan virkamiehiä työvoimapoliittisista syistä. Eläkkeen pienentäminen osa-aikatyöskentelyn johdosta tehtiin alun perin siten, että jokaista osa-aikaista palvelusvuotta kohden eläkettä pienennettiin kiinteämääräisesti 0,5 prosenttiyksiköllä. Vuonna 1984 eläkkeiden leikkaus otettiin käyttöön myös palkattoman virkavapaan ja perhesyistä johtuvan ja ylimääräisiä virkavapaita koskevan asetuksen perusteella myönnettävien työajan lyhennysten osalta. Tässä yhteydessä myös kiinteämääräinen pienennys korvattiin eläkkeiden suhteellisesti määräytyvällä pienennyksellä. Tällöin käytetään seuraavaa laskukaavaa: (tosiasiallinen palvelusaika : fiktiivinen palvelusaika) x fiktiivinen eläkeprosentti. Eläkkeen leikkaus koostuu fiktiivisen eläkeprosentin ja tämän laskukaavan mukaan suoritetun eläkelaskelman välisestä erosta. Eläkeprosentti ei kuitenkaan voi leikkauksen jälkeen olla pienempi kuin 35.

54. Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä mainituista lähteistä ilmenee, että eläkkeiden leikkauksen käyttöönotolla pyrittiin lähinnä kompensoimaan suurempiin osa-aikatyöskentelymahdollisuuksiin ja niihin yhteydessä olevaan henkilöstöhallintoon liittyviä kuluja.

55. Kuten edellä jo on esitetty, vuoden 1990 viidennellä lailla BeamtVG:n 14 §:n degressiivinen eläkekertymätaulukko korvattiin 1.1.1992 alkaen lineaarisesti rakennetulla eläkekertymätaulukolla. Samanaikaisesti luovuttiin eläkkeiden leikkauksesta, jota oli voimakkaasti arvosteltu. Degressiivisestä järjestelmästä lineaariseen järjestelmään siirtymisen johdosta oli tarpeen antaa sellaisia virkamiehiä koskeva siirtymäsäännös, jotka jo olivat virassa ennen päivämäärää 31.12.1991. Siirtymäsäännös on BeamtVG:n 85 §:ssä.

56. Tämän säännöksen mukaan tähän päivämäärään mennessä saavutettu eläkeprosentti säilyy virkamiehillä, jotka jo 31.12.1991 olivat virassa. Virassa ennen päivämäärää 31.12.1991 olleiden virkamiesten eläkkeiden lopullisen suuruuden määrittämiseksi on tehtävä joukko vertailulaskelmia.

57. Ensin tehdään laskelma uuden lainsäädännön perusteella. Tällöin tosiasiallisesti osa-aikaisesti työskennelty palvelusaika otetaan lähtökohdaksi ja se kerrotaan prosenttiluvulla 1,875.

58. Tämän jälkeen tehdään toinen laskelma, joka osittain perustuu 31.12.1991 saakka voimassa olleeseen degressiiviseen taulukkoon, sellaisena kuin se on 14 §:ssä (vanha versio), ja jossa ei kuitenkaan tehdä eläkkeiden leikkausta, ja osittain uuteen lainsäädäntöön, joka koskee tämän päivämäärän jälkeistä eläkkeeseen oikeuttavaa palvelusaikaa. Jos tämän laskelman tulos on suurempi, vahvistetaan eläkeprosentti tämän laskelman mukaiseksi. Näin saadun eläkeprosentin suuruutta kuitenkin rajoittaa - osa-aikaisesti työskennelleiden virkamiesten osalta - kolmas vertailulaskelma (BeamtVG:n 85 §:n 4 momentin toinen virke).

59. Tässä kolmannessa vertailulaskelmassa tehdään eläkkeen leikkaus, sellaisena kuin se on vanhan version mukaan tehtävä. Tällöin lasketaan ensin fiktiivinen eläkeprosentti, joka lasketaan siten kuin asianomainen virkamies olisi työskennellyt koko palvelusaikansa kokoaikaisesti. Tämän jälkeen eläkeprosentti lasketaan tosiasiallisen ja fiktiivisen palvelusajan välistä suhdetta apuna käyttäen.

60. Seuraava esimerkki selventää asiaa. Oletetaan, että virkamies on työskennellyt 30 vuotta osa-aikaisesti. Hänen fiktiivinen eläkeprosenttinsa (eli jos hän olisi työskennellyt 30 vuotta kokoaikaisesti) muodostuu seuraavasti: ensimmäisiltä 10 vuodelta 35 prosenttiyksikköä: 11.-25. palvelusvuodelta (15 x 2 prosenttiyksikköä) 30 prosenttiyksikköä ja 26.-30. palvelusvuodelta (5 x 1 prosenttiyksikköä) 5 prosenttiyksikköä. Tämä tekee yhteensä 70 prosenttiyksikköä.

61. Jos eläkkeen leikkausta sovelletaan, saadaan eläkeprosentiksi (70 prosenttia x 15/30) 35.

62. Jos eläkkeen leikkausta ei sovelleta ja jos eläke laskettaisiin yksinomaan BeamtVG:n 6 §:n mukaisesti, katsottaisiin, että virkamies on työskennellyt 15 vuotta kokoaikaisesti, minkä perusteella eläkeprosentiksi tulisi 45 (35 prosenttiyksikköä 10 ensimmäiseltä vuodelta ja 2 prosenttiyksikköä muilta vuosilta).

63. Myös työntekijällä, joka olisi työskennellyt 15 vuotta kokoaikaisesti, olisi oikeus eläkeprosenttiin, jonka suuruus on 45.

64. Lyhyesti todettuna eläkettä vahvistettaessa otetaan osa-aikainen työskentely huomioon kahdella tavalla. Ensinnäkin se otetaan huomioon vahvistettaessa eläkkeeseen oikeuttava palvelusaika. Lisäksi sovelletaan nyt riidanalaista eläkkeen leikkausta.

65. Kysymykset 3-9 koskevat ennen kaikkea vaatimuksia, jotka asetetaan tästä eläkkeen leikkauksesta seuraavaksi väitetyn välillisen syrjinnän oikeuttamisperusteille. Näitä kysymyksiä tarkastellaan jäljempänä yhdessä.

66. Ensimmäiset kaksi kysymystä koskevat erityisesti sovellettavaa yhteisön oikeutta. Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa välipäätöksessä kansallinen tuomioistuin on huomauttanut, että sen käsityksen mukaan saksalainen virkamiesten eläkejärjestelmä kuuluu EY 141 artiklan soveltamisalaan. Kansallinen tuomioistuin on lisäksi esittänyt, että eläkkeen leikkauksesta aiheutuvan naisten epäedullisemman kohtelun arvioimisen kannalta ei ole merkitystä sillä, jos eläkejärjestelmää ei ole pidettävä EY:n perustamissopimuksen 119 artiklassa (nykyisin EY 141 artikla) tarkoitettuna palkkana vaan direktiivin 79/7/ETY 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna vanhuuden varalle turvaa antavana lakisääteisenä järjestelmänä. Kyse on nimittäin direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta kielletystä syrjinnästä. Jos osoittautuisi, että direktiiviä 86/378/ETY sovellettaisiin eläkejärjestelmään, tämä sama pätisi edelleen, sillä tämän direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa kielletään sukupuoleen perustuva suora ja välillinen syrjintä muun muassa etuuksien laskentaperusteiden osalta.

67. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on lopuksi esittänyt asiassa C-5/02 vielä kaksi kysymystä niin sanotun Barber-pöytäkirjan tulkinnasta.

Kaksi ensimmäistä ennakkoratkaisukysymystä asioissa C-4/02 ja C-5/02

68. Kummankin pääasian kantajan, Saksan hallituksen ja komission mukaan Beamtenversorgungsgesetzin mukaisen vanhuuseläkkeen myöntäminen kuuluu EY 141 artiklan soveltamisalaan. Tältä osin viitataan asiassa Gerster 2.10.1997 annettuun tuomioon, asiassa Beune 28.9.1994 annettuun tuomioon, asiassa Griesmar 29.11.2001 annettuun tuomioon ja asiassa Evrenopoulus 17.4.1997 annettuun tuomioon.

69. Komissio ja Saksan hallitus huomauttavat lisäksi, että direktiivi 79/7/ETY ei sovellu nyt esillä olevaan asiaan. Ne esittävät, että Beamtenversorgungsgesetziin perustuva eläke ei ole direktiivin 3 artiklassa tarkoitetusta lakisääteisestä järjestelmästä myönnettävä eläke-etuus.

70. Direktiivin 86/378/ETY osalta komissio huomauttaa, että tällä direktiivillä ei voida rajoittaa EY 141 artiklan soveltamisalaa. Saksan hallituksen mukaan tämä direktiivi soveltuu saksalaiseen virkamiesten eläkejärjestelmään, koska saksalainen järjestelmä täyttää direktiivin 2 artiklassa esitetyn ammatillisen sosiaaliturvajärjestelmän määritelmän. Direktiivin muutamien säännösten soveltaminen voi julkisoikeudellisen palvelussuhteen erityispiirteiden johdosta olla poissuljettua, mutta direktiivin 5 artiklassa säädetty syrjintäkielto ei Saksan hallituksen mukaan kuulu näihin säännöksiin.

71. Saksan hallitus ja komissio katsovat, että direktiivin 86/378/ETY 6 artiklan 1 kohdan h alakohdassa säädetty poikkeus ei sovellu nyt esillä oleviin asioihin. Tässä yhteydessä Saksan hallitus huomauttaa, että aiemmin osa-aikaisesti työskennelleiden virkamiesten osalta tehtävä eläkkeen leikkaus ei perustu tässä artiklassa tarkoitettuun vakuutusmatemaattiseen tekijään vaan saksalaiseen virkamiesten eläkejärjestelmään.

Asian arviointi

72. Olen samaa mieltä pääasioiden kantajien, komission ja Saksan hallituksen suurelta osin yhteneväisten kantojen kanssa. Mielestäni ei ole epäilystäkään siitä, että saksalainen virkamiesten eläkejärjestelmä kuuluu EY 141 artiklan soveltamisalaan. Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän jo edellä mainituissa tuomioissa Alankomaiden, Ranskan ja Kreikan virkamiesten eläkejärjestelmien osalta ja äskettäin asiassa Niemi 12.9.2002 annetussa tuomiossa suomalaisten virkamiesten eläkejärjestelmän osalta. Tästä oikeuskäytännöstä ilmenee, että eläkejärjestelmän luokittelussa ratkaisevaa on, myönnetäänkö eläke työntekijälle hänen ja hänen aiemman työnantajansa välisen työsuhteen perusteella eli EY 141 artiklassa käytetystä sanamuodosta johdetun työtä tai tehtävää koskevan kriteerin perusteella. Nyt esillä oleva saksalainen eläkejärjestelmä täyttää tämän kriteerin. Kyseistä järjestelmää sovelletaan erityiseen työntekijäryhmään, etuudet määräytyvät asianomaisen työntekijän palvelusajan perusteella ja ne perustuvat viimeiseen palkkaan. Niinpä eläke-etuuden ja työsuhteen välillä on yhteys. Koska nyt esillä olevat eläke-etuudet eivät ole lakisääteisestä sosiaaliturvajärjestelmästä myönnettäviä etuuksia, ei direktiivi 97/7/ETY näin ollen sovellu niihin.

73. Olen komission kanssa samaa mieltä siitä, että ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä tehdyllä viittauksella on vain vähän merkitystä, koska tällä direktiivillä ei voida rajoittaa EY 141 artiklan soveltamisalaa, kuten yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Beune antamansa tuomion 64 kohdassa itse asiassa varmuuden vuoksi nimenomaisesti todennut.

74. Vastaus toiseen kysymykseen voi olla hyvin lyhyt. Kuten Saksan hallitus itse on jo todennut, on pääasioissa kyseessä oleva riidanalainen leikkaussäännös täysin irrallaan direktiivin 86/378/ETY 6 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetuista vakuutusmatemaattisista tekijöistä. Niinpä tästä säännöksestä ei voida johtaa argumentteja, joilla voitaisiin perustella etuuksien erilaisia tasoja.

Ennakkoratkaisukysymykset 3-5

75. Saksan hallitus huomauttaa, että vaikka naiset joutuisivatkin eläkkeiden leikkauksen takia epäedullisempaan asemaan, kuten ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin toteaa, tämä ei automaattisesti merkitse sitä, että entisten osa-aikaisten virkamiesten eläkkeiden leikkaus olisi syrjivää, koska leikkaus on perusteltu objektiivisista syistä, jotka eivät mitenkään liity sukupuoleen.

76. Saksan hallituksen mukaan direktiivin 97/80/ETY 2 artiklan 2 kohdassa määritellyn välillisen syrjinnän oikeuttamisperusteille asetettavat vaatimukset pätevät todistustaakan jaosta riippumatta ja siitä huolimatta, onko tuomioistuimen noudatettava kansallisessa oikeudenkäynnissä virallisperiaatetta vai onko sillä siinä passiivisempi rooli. Direktiivin 97/80/ETY 2 artiklan 2 kohta nimittäin ilmentää välitöntä syrjintää koskevaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, joka pätee huolimatta siitä, kuinka todistustaakka on jaettu tai millaista kansallinen menettely on luonteeltaan.

77. Toiseksi voidaan Saksan hallituksen mukaan ottaa myös muita kuin lain perusteluissa esitettyjä seikkoja huomioon perusteltaessa välillistä syrjintää. Saksan hallitus päättelee tämän yhdistetyissä asioissa Finalarte 25.10.2001 annetusta tuomiosta. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on tämän johdosta selvitettävä, onko tapauksessa olemassa jotain muita oikeuttamisperusteita.

78. Tässä yhteydessä Saksan hallitus esittää, että kansallisista säännöksistä voidaan päätellä, että eläkkeiden leikkaus muodostaa järjestelmään kuuluvan korjausmekanismin, jolla pyritään estämään se, että osa-aikaisesti työskennelleet virkamiehet saisivat suuremman eläkkeen aiemman degressiivisen järjestelmän perusteella.

79. Lisäksi eläkkeiden leikkaus on objektiivisesti perusteltu sen takia, että kansallinen lainsäätäjä on sen käyttöön ottaessaan valinnut jäykän vähennysjärjestelmän asemesta yksilöllisen laskentatavan, joka heijastaa eläkkeeseen oikeuttavan tosiasiallisen palvelusajan ja sen ajan suhdetta, jonka pituinen eläkkeeseen oikeuttava palvelusaika olisi ollut, jos työskentely ei olisi ollut osa-aikaista. Tämän laskentatavan mukaan eläkkeiden leikkaus (osa-aikaisen työskentelyn tai palkattoman virkavapaan tapauksessa) on sitä pienempi mitä pidempään virkamies kaiken kaikkiaan on työskennellyt kokoaikaisesti.

80. Eläkkeiden leikkauksen käyttöönoton yhteydessä ei myöskään niiden henkilöstöhallintokustannusten, joita kertyy lisää osa-aikatyöskentelymahdollisuuden laajentamisesta, rahoittamisella ole Saksan hallituksen mukaan ollut ratkaisevaa merkitystä, vaan leikkausta on pikemminkin käytetty saksalaisen virkamiesten eläkejärjestelmän sisäisen tasapainon varmistamiseen.

81. Pääasian kantajat viittaavat siihen, että eläkkeiden leikkaus johtaa pienempään eläkkeeseen, heidän tapauksessaan noin 5 prosenttia pienempään, verrattuna kokoaikaisesti työskennelleeseen virkamieheen, jolle on kertynyt yhtä monta eläkkeeseen oikeuttavaa palvelusvuotta. Leikkaus on epäedullinen erityisesti naisille, koska lähinnä naiset työskentelevät Saksan julkishallinnossa osa-aikaisesti. Tämä tosiseikka on riidaton: niinpä ratkaisevassa asemassa ovat objektiiviset oikeuttamisperusteet.

82. Kantajien mukaan objektiivisia oikeuttamisperusteita ei ole. Kantajat eivät ole samaa mieltä Saksan hallituksen esittämästä suosimista koskevasta perusteesta. Vain tietyissä hyvin rajatuissa tapauksissa kyse voi olla edusta. Käytännöllisesti katsoen tämä voidaan kuitenkin sivuuttaa. On sellaisenaan totta, että vanhan degressiivisen eläkekertymätaulukon mukaista 35 prosentin sääntöä sovellettaessa sekä osa-aikaisesti työskennelleelle virkamiehelle että kokoaikaisesti työskennelleelle virkamiehelle on kertynyt ensimmäisen 10 vuoden aikana saman verran eläkeprosentteja ja että tätä voidaan pitää edullisena osa-aikaisesti työskennelleen virkamiehen osalta. Jos tämä sama osa-aikaisesti työskennellyt virkamies vielä työskentelisi 10 vuotta osa-aikaisesti, tämä etu pienenisi huomattavasti, koska ainoastaan hänen osa-aikainen työskentelynsä otettaisiin laskelmissa huomioon. Niinpä hänellä olisi 20 vuoden palvelusajan jälkeen edelleenkin 35 eläkeprosenttiaan, kun taas kokoaikaisesti työskennelleelle virkamiehelle niitä olisi kertynyt 55. Jos tämä kokoaikaisesti työskennellyt virkamies eroaisi virasta viiden vuoden kuluttua, hän lisäksi hyötyisi 35 prosentin säännöstä.

83. Komissio katsoo, että BeamtVG:n 85 § yhdessä BeamtVG:n 14 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen toisen lauseen (vanha versio) kanssa merkitsee sukupuoleen perustuvaa välillistä syrjintää, jos näiden säännösten nojalla leikkaussäännös koskee useampia naisia kuin miehiä vahvistettaessa heidän eläkkeitään ja jos se merkitsee osa-aikaisesti työskennelleiden virkamiesten eläkkeiden leikkaamista enemmän kuin niitä olisi leikattu pro rata temporis -sääntöä soveltaen.

84. Komissio viittaa lisäksi siihen, että eläkkeiden leikkaus otettiin käyttöön kustannussyistä. Asiassa Roks 24.2.1994 annettuun tuomioon viitaten komissio huomauttaa, että jäsenvaltiot voivat budjettisyistä supistaa sosiaalietuuksiaan mutta että ne eivät voi tehdä tätä yhteisön oikeuden vastaisella tavalla. Kansallinen säännös, joka on annettu vain budjettisyistä ja joka johtaa miesten ja naisten eripalkkaisuuteen, on ristiriidassa EY 141 artiklan kanssa.

85. Komissio viittaa vielä Saksan hallituksen lausumaan, jonka mukaan eläkkeiden leikkauksen käyttöönottaminen oli tarpeellinen korjaus 35 prosentin sääntöön. Komission mukaan ei kuitenkaan ole perusteltua soveltaa tätä leikkausta ainoastaan osa-aikaisesti työskennelleisiin virkamiehiin.

86. Tämän lisäksi komissio huomauttaa, että osa-aikaisten työntekijöiden eläkkeen määräytyminen aikaan pro rata temporis -perusteella ei ole ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa. Sen sijaan yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa on eläkkeiden leikkauksen kaltainen toimi, jonka seurauksena eläke pienenee suhteettomasti ja joka näin ollen merkitsee sukupuoleen perustuvaa välillistä syrjintää.

Asian arviointi

87. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 141 artiklassa määrätyn kiellon piiriin kuuluu sukupuoleen perustuvan välittömän syrjinnän lisäksi myös välillinen syrjintä. Kyse on välillisestä syrjinnästä, kun (kansallinen) säännös tai järjestelmä, vaikka se olisi laadittu neutraalein samamuodoin, tosiasiallisesti asettaa epäedullisempaan asemaan enemmän naisia kuin miehiä, jollei tätä erilaista kohtelua perustella objektiivisilla seikoilla, joihin ei liity sukupuoleen perustuvaa syrjintää.

88. Nyt esillä olevassa tapauksessa BeamtVG:n 85 §:n 4 momentti yhdessä 14 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen toisen lauseen (vanha versio) kanssa on muotoiltu sukupuolen kannalta neutraalisti. Kyse voi kuitenkin olla syrjinnästä, jos ilmenee, että tämä säännös koskee huomattavasti useampaa naista kuin miestä.

89. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on tässä yhteydessä huomauttanut, että tilastojen mukaan huomattavasti useampi nainen kuin mies työskentelee osa-aikaisesti, joten eläkkeiden leikkaus koskee lähinnä naispuolisia virkamiehiä. Niinpä vaikuttaa ensi näkemältä uskottavalta, että kyse on välillisestä syrjinnästä.

90. Jos kyse on syrjinnästä, on vielä selvitettävä, onko olemassa oikeuttamisperusteita, jotka perustuvat sellaisiin objektiivisiin seikkoihin, joihin ei liity sukupuoleen perustuvaa syrjintää.

91. Tällaisten seikkojen olemassaolon toteaminen kuuluu viime kädessä ennakkoratkaisua pyytäneelle kansalliselle tuomioistuimelle sen käsiteltävänä olevassa konkreettisessa tapauksessa. Yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin kansallisen tuomioistuimen ratkaisua helpottaakseen antaa ohjeita pääasian asiakirjojen ja asianosaisten esittämien kirjallisten ja suullisten huomautusten perusteella.

92. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltion, joka on antanut syrjiväksi väitetyn säännöksen, on osoitettava, että säännös vastaa perusteltua päämäärää ja että päämäärän saavuttamiseksi valitut keinot ovat tarpeellisia ja oikeasuhteisia. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä jätetään jäsenvaltioille laaja harkintavalta sosiaali- ja työllisyyspoliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeellisten toimenpiteiden suhteen. Tätä harkintavaltaa on kuitenkin rajoitettu, koska se ei saa johtaa siihen, että yhteisön oikeuden joltain perustavanlaatuiselta periaatteelta, kuten mies- ja naispuolisten työntekijöiden samapalkkaisuuden periaatteelta, poistettaisiin sen sisältö.

93. Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa välipäätöksessä mainittujen virallisten lähteiden perusteella on pääteltävä, että eläkkeiden leikkaus on otettu käyttöön talousarvioon liittyvistä syistä. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että vaikka talousarvioon liittyvät näkökohdat voivat olla jäsenvaltion sosiaalipoliittisten ratkaisujen perustana, ne eivät kuitenkaan sellaisinaan voi olla tällä politiikalla tavoiteltuja päämääriä eikä niillä näin ollen voida perustella jompaankumpaan sukupuoleen kohdistuvaa syrjintää.

94. Jos siis osoittautuu, että eläkkeiden leikkaus on otettu käyttöön yksinomaan säästösyistä, katson, että sitä ei voida perustella näillä syillä.

95. Saksan hallitus on kuitenkin viitannut Bundesverwaltungsgerichtin oikeuskäytäntöön ja korostanut, että eläkkeiden leikkauksella pyrittiin oikaisemaan aikaisemman degressiivisen eläkekertymätaulukon mukaista muuten kuin kokoaikaisesti työskennelleiden virkamiesten suhteellisen edullista kohtelua. Tällaista edullista asemaa ei voitaisi sen mukaan estää sillä, että osa-aikainen työskentely otettaisiin huomioon yksinomaan BeamtVG:n 6 §:n 1 momentin nojalla. Niinpä toimenpide on Saksan hallituksen mukaan perusteltu.

96. Vaikka nämä syyt eivät nimenomaisesti käykään ilmi eläkkeiden leikkausta koskevan säännöksen lainsäädäntöhistoriasta, voi tällaisen oikaisumekanismin käyttöönotto olla perusteltua. Kyse on kuitenkin siitä, onko tämä säännös tarpeellinen ja oikeasuhteinen.

97. Ensiksi on huomautettava, että pelkkä yleinen toteamus siitä, että pääasiassa kyseessä olevalla eläkkeiden leikkauksella pyritään oikaisemaan tilannetta, ei riitä osoittamaan, että eläkkeiden leikkauksella ei ole mitään tekemistä sukupuoleen perustuvan syrjinnän kanssa, eikä se tarjoa mitään tietoja, joiden perusteella voitaisiin kohtuudella päätellä, että valitut keinot olivat sopivat tämän päämäärän saavuttamiseksi.

98. Lisäksi huomautan, että vaikka tietyissä olosuhteissa 35 prosentin suuruinen vähimmäiseläkeprosentti, sellaisena kuin se oli voimassa degressiivisessä järjestelmässä, saattoi olla edullinen osa-aikaisesti työskennelleille virkamiehille, tämä pätee kuitenkin myös virkamiehiin, jotka ovat aina työskennelleet kokoaikaisesti. Eläkkeiden leikkaus on kuitenkin otettu käyttöön vain osa-aikatyöskentelyn osalta.

99. Se, että leikkaus voi olla suhteeton, voidaan selvittää yksinkertaisella laskutoimituksella, mikä muun muassa ilmenee edellä kohdissa 58-63 annetusta esimerkistä.

100. Eläkkeiden leikkauksen käyttöönotto osa-aikatyöskentelyn osalta merkitsee tosiasiassa nyt voimassa olevan, 40 palvelusvuoden perusteella laskettavan järjestelmän aikaistettua käyttöönottoa. Kuitenkin osa-aikaisesti ja aina kokoaikaisesti työskennelleiden virkamiesten kohtelu on tällöin erilaista. Heidän eläkkeensä ovat nimittäin palvelusvuosien yhtä suuren määrän jälkeen erilaiset.

101. Tämä eläkkeiden leikkaus on lineaarisen laskentajärjestelmän vuonna 1992 tapahtuneen voimaantulon jälkeen tosin poistunut, mutta sitä sovelletaan siirtymäsäännösten nojalla kuitenkin edelleenkin virkamiehiin, jotka ovat työskennelleet osan palvelusvuosistaan osa-aikaisesti. Kyseisten virkamiesten eläkkeitä leikataan edelleen, joten he joutuvat epäedullisempaan asemaan verrattuna virkamiehiin, jotka myös olivat ennen päivämäärää 31.12.1991 virassa mutta kokoaikaisesti ja joille on kertynyt yhtä paljon palvelusvuosia.

102. Kuten myös komissio on huomauttanut, yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa ei ole se, että eläke-etuuksia myönnetään osa-aikaisesta työskentelystä pro rata temporis -perusteella. Tällaisesta pro rata temporis -perusteisesta eläkkeiden pienentämisestä säädetään BeamtVG:n 6 §:ssä. BeamtVG:n 14 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen toinen lause (vanha versio) johtaa kuitenkin (yhä edelleen) eläkkeiden ylimääräiseen leikkaukseen. Jos palvelusvuosien lukumäärää vahvistettaessa osa-aikaisen työskentelyn huomioon ottamisen lisäksi sovelletaan myös ylimääräistä - vääräsuhteista - eläkkeiden leikkausta, kyse on sukupuoleen perustuvasta välillisestä syrjinnästä, jota ei voida perustella lyhennetyn työajan tai osa-aikaisesti työskentelevien työntekijöiden väitetyn edullisempaan asemaan asettamisen poistamista koskevan tarpeen kaltaisilla perusteilla.

Ennakkoratkaisukysymykset 10 ja 11 asiassa C-5/02

103. Nämä kysymykset koskevat Barber-pöytäkirjaa. Näillä kysymyksillä kansallinen tuomioistuin haluaa selvittää, voidaanko - tämän pöytäkirjan vastaisesti - palvelusaika, joka edeltää asiassa Barber annetun tuomion päivämäärää eli päivämäärää 17.5.1990, ottaa huomioon, jos 17.5.1990 jälkeen säännöksiä, joita sovellettiin tätä päivämäärää edeltävään palvelusaikaan, on muutettu mutta muutoksilla ei kuitenkaan poisteta tietyn ryhmän osalta epätasa-arvoista kohtelua.

104. Tässä yhteydessä kansallinen tuomioistuin huomauttaa, että pöytäkirja perustuu asiassa Barber annettuun tuomioon, jossa yhteisöjen tuomioistuin rajoitti kyseisen tuomion vaikutusta ajallisesti. Tästä rajoituksesta määrätessään yhteisöjen tuomioistuin toimi lähinnä luottamuksensuojan periaatteen perusteella. Kansallinen tuomioistuin epäröi sen suhteen, voidaanko nyt esillä olevassa asiassa vedota luottamuksensuojan periaatteeseen, sillä lainsäätäjä oli tietoinen eläkkeiden leikkauksen syrjivästä vaikutuksesta mutta toteutti kuitenkin muutoksen, joka tietyissä tilanteissa säilytti tämän vaikutuksen.

105. Kirjallisissa huomautuksissaan komissio on esittänyt, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole arvioinut ajallista rajoitusta yksinomaan luottamuksensuojan periaatteen ja oikeusvarmuuden takia, vaan myös sen takia, että takautuvan vaikutuksen omaavat vaatimukset voivat horjuttaa joidenkin eläkejärjestelmien taloudellista tasapainoa. Niinpä komissio esittää kirjallisissa huomautuksissaan, että tämän tuomion mukaisesti tasa-arvoista kohtelua koskevat vaatimukset eivät voi kohdistua päivämäärää 17.5.1990 edeltäviin ajanjaksoihin.

106. Suullisessa käsittelyssä komissio sekä myös Beckerin edustaja ovat kuitenkin viitanneet siihen, että nyt käsiteltävänä oleva asia ja asia Barber eroavat toisistaan. Komissio viittaa siihen, että asiassa Barber oli kyse jo vuosikymmeniä olemassa olleesta järjestelmästä, kun taas nyt esillä olevassa asiassa eläkkeiden leikkaus toteutettiin vuoden 1990 lailla sellaisten eläkeoikeuksien osalta, jotka oli hankittu kyseisen lain voimaantuloa edeltävänä ajanjaksona. Mikäli jäsenvaltiot saattoivat ennen asiassa Barber annettua tuomiota vielä kohtuudella olettaa, että EY 141 artiklaa ei sovellettu eläkejärjestelmiin, näin ei voida sanoa tuomiota seuraavan ajanjakson osalta eli päivämäärän 17.5.1990 jälkeen. Tässä yhteydessä komissio huomauttaa, että muutoslaki julkaistiin 28.5.1990 eli muutama päivä kyseisen tuomion antamisen jälkeen. Komissio katsoo myös, että tarkkaan ottaen Saksa ei Beckerin eläkkeen leikkauksen yhteydessä voi vedota Barber-pöytäkirjaan. Luottamuksensuojan periaatteella ei nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa ole merkitystä, eikä oikeusvarmuuskaan edellytä, että leikkaus pidetään voimassa aiempien ajanjaksojen osalta.

107. Myös Becker katsoo, että Saksan hallitus ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen, koska, kuten myös kansallinen tuomioistuin on huomauttanut, lainsäätäjä oli tietoinen välillisestä syrjinnästä. Lisäksi taloudelliset seuraukset EY 141 artiklan kanssa ristiriidassa olevan eläkkeiden leikkauksen soveltamatta jättämisestä ovat Beckerin mukaan vähäiset. Lopuksi hän viittaa siihen, ettei hän voinut aiemmin puuttua siirtymäsäännöksissä voimassa pysytettyyn eläkkeiden leikkaukseen. Siihen on mahdollista puuttua vain lopullisen eläkepäätöksen yhteydessä, sillä Saksan oikeuden mukaan preventiivistä kannetta ei oteta tutkittavaksi.

Asian arviointi

108. Komission ja Beckerin väitteille ei voida löytää tukea pöytäkirjan tekstistä, sen syntyhistoriasta eikä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä.

109. Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Barber antamassaan tuomiossa esittänyt, että korvaavat ammatilliset eläkejärjestelmät kuuluvat EY 141 artiklassa tarkoitetun palkan käsitteeseen, joten tällaisia eläkkeitä myönnettäessä ei saa tehdä eroja sukupuolen perusteella. Koska tuona ajankohtana jäsenvaltioiden ja asianomaisten piirien ei pitänyt olla tietoisia tällaisesta tulkinnasta ja koska haluttiin estää se, että taloudellisia etuja koskevista vaatimuksista aiheutuisi eläkerahastoille raskaita seurauksia, yhteisöjen tuomioistuin rajoitti tätä tulkintaa ajallisesti. Myöhemmin yhteisöjen tuomioistuin on selventänyt, että tämä oikeuskäytäntö pätee myös täydentäviin eläkkeisiin, jälkeenjääneiden eläkkeisiin, eläkeoikeuksien siirtoon ja virkamiesten eläkkeisiin.

110. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on myöhemmässä oikeuskäytännössä myös täsmentänyt, että näiden eläkkeiden osalta tasa-arvoiseen kohteluun voidaan vedota ainoastaan sellaisten etuuksien ollessa kysymyksessä, jotka maksetaan asiassa Barber annetun tuomion antamisajankohdan eli 17.5.1990 jälkeen kertyneiden työskentelykausien perusteella. Tältä osin on olemassa yksi poikkeus, eli jos kyse on sellaisista työntekijöistä tai heidän jälkeensä etuuteen oikeutetuista, jotka ovat ennen tätä päivämäärää panneet vireille oikeudenkäynnin tai esittäneet vastaavan vaatimuksen asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuin on pidättäytynyt tarkasti edellä mainittuun päivämäärään ja siitä tehtyyn poikkeukseen. Myös Barber-pöytäkirjan sanamuoto on tältä osin selvä. Pöytäkirjassa viitataan Barber-tuomion päivämäärään. Jos sopimusosapuolet olisivat tätä päivämäärää edeltäneiden työskentelykausien osalta halunneet tehdä tiettyjä poikkeuksia myös muiden osalta kuin niiden, jotka jo olivat panneet vireille oikeudenkäynnin, olisivat ne voineet tehdä näin. Beckerin suhteen ei näin ollen ole syytä tehdä ennen päivämäärää 17.5.1990 kertyneiden työskentelykausien osalta poikkeusta.

V Ratkaisuehdotus

111. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Verwaltungsgericht Frankfurt am Mainin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

- Beamtenversorgunsgesetzin nojalla myönnettävä vanhuuseläke kuuluu EY 141 artiklan soveltamisalaan.

- Beamtenversorgungsgesetzin 85 §:n 4 momentin, kun sitä luetaan yhdessä kyseisen lain (vanha versio) 14 §:n 1 momentin toisen osan kanssa, kaltainen kansallinen lainsäädäntö on ristiriidassa EY 141 artiklan kanssa, kun tällainen kansallinen lainsäädäntö, joka johtaa osa-aikaisesti työskennelleiden virkamiesten osalta suurempaan eläkkeiden leikkaukseen kuin pro rata temporis -perusteella tehty leikkaus, koskee useampaa naista kuin miestä näiden eläkkeitä vahvistettaessa.

- Kansallisen tuomioistuimen, jonka yksinomaiseen toimivaltaan tosiseikkojen arviointi ja kansallisen lainsäädännön tulkinta kuuluvat, on päätettävä, onko lain säännös, jota sovelletaan työntekijän sukupuoleen katsomatta mutta joka tosiasiallisesti koskee huomattavasti suurempaa prosenttiosuutta naisista kuin miehistä, perusteltu objektiivisista ja sukupuoleen perustuvaan syrjintään liittymättömistä syistä, ja miltä osin se on perusteltu.

- EY 141 artiklaa koskevan pöytäkirjan mukaan EY 141 artiklan välittömään oikeusvaikutukseen voidaan vedota ja sen perusteella vaatia tasa-arvoista kohtelua eläkkeen osalta ainoastaan sellaisten etuuksien ollessa kysymyksessä, jotka maksetaan päivämäärän 17.5.1990 jälkeen kertyneiden työskentelykausien perusteella, paitsi jos on kyse työntekijöistä tai heidän jälkeensä etuuteen oikeutetuista, jotka ovat ennen tätä ajankohtaa panneet vireille oikeudenkäynnin tai esittäneet vastaavan vaatimuksen asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti.