11

Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tutki siinä vireillä olevan kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset. Se arvioi tässä yhteydessä aluksi SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettua käsitettä ”sääntelytoimi”. Se tulkitsi tältä osin kyseistä määräystä sanamuodon mukaisesti, historiallisesti ja teleologisesti ja totesi valituksenalaisen määräyksen 41–51 kohdassa seuraavaa: ”41 Ensinnäkin on muistettava, että EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt voivat nostaa kanteen päätöksestä yksittäistapausta koskevana toimena sekä sellaisesta yleisesti sovellettavasta toimesta kuin asetus, joka koskee niitä suoraan ja jolla vaikutetaan niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu (ks. vastaavasti asia 25/62, Plaumann v. komissio, tuomio 15.7.1963, Kok., s. 197, Kok. Ep. I, s. 181, 223 kohta ja asia C-50/00 P, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomio 25.7.2002, Kok., s. I-6677, 36 kohta). 42 SEUT 263 artiklan neljännestä kohdasta on tosin jätetty pois päätös-termi, mutta siinä on säilytetty nämä kaksi mahdollisuutta ja lisätty niihin kolmas. Siinä sallitaan kanteen nostaminen yksittäistapausta koskevista toimista, luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä suoraan ja erikseen koskevista yleisesti sovellettavista toimista sekä sääntelytoimista, jotka koskevat sitä suoraan ja jotka eivät edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä. Sääntely-sanan yleisen merkityksen perusteella kolmannessa mahdollisuudessa tarkoitetut toimet ovat nekin yleisesti sovellettavia. 43 Tässä yhteydessä on todettava, että tällä mahdollisuudella ei tarkoiteta kaikkia yleisesti sovellettavia toimia vaan niiden suppeampaa ryhmää eli sääntelytoimia. 44 SEUT 263 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään näet useista unionin eri toimien tyypeistä, joiden laillisuus voidaan tutkia; näitä ovat yhtäältä lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyt toimet ja toisaalta muut sitovat toimet, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin, ja nämä jälkimmäiset voivat olla yksittäistapausta koskevia toimia tai yleisesti sovellettavia toimia. 45 Tästä on pääteltävä, että SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, luettuna yhdessä saman artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, määrätään, että luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen toimista, jotka on osoitettu sille, sekä yhtäältä yleisesti sovellettavista toimista, jotka ovat lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyjä toimia tai sääntelytoimia ja koskevat sitä suoraan ja erikseen, ja toisaalta tietyistä yleisesti sovellettavista toimista eli sääntelytoimista, jotka koskevat sitä suoraan ja jotka eivät edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä. 46 Lisäksi tällainen tulkinta ilmaisusta ’sääntely’ ja EUT-sopimuksen eri kieliversioiden vastaavista ilmaisuista, erotuksena ilmaisusta ’lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytty’, perustuu myös useisiin muihin EUT-sopimuksen määräyksiin ja erityisesti SEUT 114 artiklaan, joka koskee ’jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten’ lähentämistä. 47 Tältä osin on hylättävä [valittajien ja Agathosin] perustelu, jonka mukaan parlamentin ja neuvoston esittämässä, lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyjen toimien ja sääntelytoimien välisessä erottelussa, joka on vahvistettu edellä 42–45 kohdassa, on kyse määreen ’lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytty’ lisäämisestä ilmaisuun ’säädös’, jolla viitataan kahteen ensimmäiseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuun mahdollisuuteen. Kuten edellä 45 kohdassa tehdystä päätelmästä ilmenee, ilmaisulla ’säädös’ tarkoitetaan näiden kahden ensimmäisen mahdollisuuden yhteydessä paitsi toimia, jotka on osoitettu kyseiselle luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle, myös kaikkia lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyjä toimia tai sääntelytoimia, jotka koskevat sitä suoraan ja erikseen. Jälkimmäisen mahdollisuuden soveltamisalaan kuuluvat erityisesti lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyt toimet ja sääntelytoimet, jotka edellyttävät täytäntöönpanotoimenpiteitä. 48 Lisäksi on tarkennettava, että – toisin kuin [valittajat ja Agathos] esittävät – SEUT 263 artiklan neljännen kohdan viimeisen osan sanamuodosta ilmenee, että jäsenvaltioiden tarkoituksena ei ollut rajata määräyksen soveltamisalaa pelkästään SEUT 290 artiklassa tarkoitettuihin, säädösvallan siirron nojalla annettuihin oikeudellisiin toimiin vaan yleisemmin sääntelytoimiin. 49 Toiseksi edellä 42–45 kohdassa esitetty SEUT 263 artiklan neljännen kohdan tulkinta saa vahvistusta tämän määräyksen antamiseen johtaneen prosessin synnystä, sillä määräystä ehdotettiin alun perin sopimukseksi Euroopan perustuslaista tehdyn ehdotuksen III-365 artiklan [4] kohdaksi. Eurooppa-valmistelukunnan puheenjohtajiston 12.5.2003 päivätystä muistiosta (valmistelukunnan sihteeristö, CONV 734/03) ilmeneekin erityisesti, että huolimatta ehdotuksesta EY 230 artiklan neljännen kohdan muuttamiseksi edellä tarkoitetulla tavalla siten, että siinä mainittaisiin ’yleisesti sovellettavat säädökset’, puheenjohtajisto hyväksyi toisen vaihtoehdon, jossa mainitaan ’sääntelytoimet’. Kuten edellä mainitusta muistiosta ilmenee, tämän muotoilun avulla voitiin ’tehdä ero lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyjen säädösten ja muiden säädösten (actes réglementaires) välillä ja rajoittaa yksityishenkilöiden mahdollisuutta nostaa kanteita, jotka koskevat lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviä säädöksiä (joihin sovellettaisiin edelleen ’suoraan ja erikseen’ -edellytystä)’. 50 Koska samanlaista sanamuotoa päätettiin käyttää myös SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, on syytä kolmanneksi ottaa huomioon, että kyseisen määräyksen tavoitteena on mahdollistaa se, että luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen yleisesti sovellettavista toimista, jotka eivät ole lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyjä toimia ja jotka koskevat sitä suoraan eivätkä edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, ja ehkäistä siten tapaukset, joissa tällainen henkilö joutuisi rikkomaan oikeutta saadakseen asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi (ks. edellä mainittu valmistelukunnan puheenjohtajiston muistio). Kuten edellisissä kohdissa esitetystä analyysistä ilmenee, SEUT 263 artiklan neljännen kohdan sanamuodon perusteella ei voida nostaa kannetta kaikista toimista, jotka täyttävät suoraa vaikuttamista ja täytäntöönpanotoimenpiteiden puutetta koskevat edellytykset, eikä myöskään kaikista nämä edellytykset täyttävistä yleisesti sovellettavista toimista vaan ainoastaan jälkimmäisten erityisestä ryhmästä eli sääntelytoimista. Näin ollen lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytystä toimesta nostetun kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset ovat rajoittavammat kuin sääntelytoimesta nostetun kanteen ollessa kyseessä. 51 Tätä päätelmää ei voi kyseenalaistaa [valittajien ja Agathosin] esittämillä, tehokasta oikeussuojaa koskevilla perusteluilla etenkään, kun otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla (EUVL 2007, C 303, s. 1 [jäljempänä perusoikeuskirja]). Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimet eivät näet voi toimivaltaansa ylittämättä tulkita edellytyksiä, joiden mukaan yksityinen voi nostaa asetuksesta kanteen, tavalla, joka johtaa näiden EUT-sopimuksessa nimenomaisesti määrättyjen edellytysten sivuuttamiseen, ja näin on myös tehokasta oikeussuojaa koskevan periaatteen valossa (ks. vastaavasti asia C-263/02 P, komissio v. Jégo-Quéré, tuomio 1.4.2004, Kok., s. I-3425, 36 kohta ja asia T-127/05, Lootus Teine Osaühing v. neuvosto, määräys 9.1.2007, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa, 50 kohta).”