FI Euroopan unionin virallinen lehti C 301/16

Kanne 25.8.2008 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Italian tasavalta

(Asia C-383/08)

(2008/C 301/30)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamies: L. Pignataro)

Vastaaja: Italian tasavalta

Vaatimukset

— on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 200/13/EY (1) 3 artiklan 1 kohdan 8 alakohdan ja 18 artiklan 2 kohdan, kun ne luetaan yhdessä tietyistä siipikarjan kaupan pitämisen vaatimuksista annetun asetuksen (ETY) N:o 1906/90 (2) 5 artiklan 3 kohdan e alakohdan kanssa 30.6.2008 saakka ja komission asetuksen (EY) N:o 543/2008 (3) 5 artiklan 4 kohdan e alakohdan ja 5 artiklan 5 kohdan kanssa 1.7.2008 lukien, koska se on antanut 26.8.2005 ministerin päätöksen, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 17.12.2007 tehdyllä päätöksellä, jonka mukaan kyseisen päätöksen 3 §:n 1 momentissa mainitun siipikarjalihan alkuperämaan ilmoittaminen on pakollista

— Italian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio katsoo, että 26.8.2005 tehdyssä päätöksessä, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 17.12.2007 tehdyllä päätöksellä, asetettu velvollisuus ilmoittaa muista jäsenvaltiosta peräisin olevan siipikarjanlihan alkuperä on vastoin direktiivin 200/13/EY 3 artiklan 1 kohdan 8 alakohtaa ja 18 artiklan 2 kohtaa, kun ne luetaan yhdessä asetuksen N:o 1906/90 kanssa 30.6.2008 saakka ja 1.7.2008 lukien asetuksen N:o 543/2008 5 artiklan 4 kohdan 3 alakohdan ja 5 artiklan 5 kohdan kanssa. Italian hallitus väittää, että tämä velvollisuus luotiin lihan jäljitettävyyden takaamiseksi sen jälkeen, kun kolmansissa maissa esiintyi lintuinfluenssan taudinpurkauksia.

Komission mukaan tämä velvollisuus on direktiivin 2000/13/EY 3 artiklan 1 kohdan 8 alakohdan vastainen. Tässä säännöksessä todetaan hyvin selvästi elintarvikkeiden osalta yleensä, että etiketissä on mainittava alkuperästä tai lähtöpaikka vain, jos sen ilmoittamatta jättäminen saattaisi johtaa kuluttajaa olennaisesti harhaan elintarvikkeen todellisesta alkuperästä tai lähtöpaikasta. Yhteisön lainsäätäjä ei siis pidä alkuperän ilmoittamista kuluttajalle yleisesti ja ehdottomasti välttämättömänä tietona vaan tarpeellisena ainoastaan silloin, kun sen puuttuminen saattaa johtaa kuluttajan harhaan.

Italian hallituksen on osoitettava, että kysymyksessä olevassa päätöksessä säädetty velvollisuus ilmoittaa muista jäsenvaltioista peräisin olevan siipikarjan alkuperä on tosiasiallisesti tärkeä ja että sen puuttuminen saattaa johtaa kuluttajan harhaan. Komissio toteaa, että Italian hallitus ei tosiasiassa ole esittänyt ainuttakaan seikkaa, joka osoittaisi, että alkuperämerkinnän puuttuminen johtaisi italialaisen kuluttajan harhaan siipikarjalihan alkuperän tai lähtöpaikan osalta.

Lintuinfluenssakriisiin liittyvä tilanne ei selitä niitä syitä, joiden vuoksi alkuperämerkinnän puuttuminen voisi johtaa kuluttajan harhaan ja saada hänet uskomaan, että siipikarjanlihalla on jokin tietty alkuperä. Pelkästään se, että keskivertokuluttaja panee painoa tuotteen alkuperälle, ei merkitse, että tiedon puuttuminen johtaisi hänet harhaan todellisen alkuperän osalta. Tällöin oletettaisiin, että kuluttaja olettaa automaattisesti siipikarjanlihalla olevan tietty alkuperä, mitä Italian hallitus ei missään tapauksessa ole näyttänyt toteen. Komissio katsoo lisäksi, että kuluttaja, jolla ei ole tarpeellisia tietoja arvioida riskejä alkuperämerkinnän perusteella, ei voi arvioida eläinten terveyttä koskevia kysymyksiä.

Päätöksen edellä mainittuja säännöksiä ei myöskään voida perustella kansanterveyden suojelemisella direktiivin 2000/13/EY 18 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, vaikka Italian hallitus vetoaa siihen tämän merkintöjä koskevan lisävelvollisuuden oikeuttamiseksi. Yhteisö on näet lintuinfluenssan vastaisessa taistelussa toteuttanut lukuisia eläinlääkintätoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on sen takaaminen, että yhteisön alueelle voi tulla ja siellä voidaan pitää kaupan vain terveen siipikarjan lihaa.

Italian hallituksen väite, jonka mukaan toteutetuilla yhteisön toimenpiteillä ei taata jäljitettävyyttä, on komission mukaan tehoton, koska näiden toimenpiteiden nimenomaisena tarkoituksena on estää se, että yhteisön alueelle tulee sellaisista kolmansista maista peräisin olevaa lihaa, jossa on ollut lintuinfluenssan taudinpurkauksia. Nämä toimenpiteet vaikuttavat siis ennen kaupan pitämisen vaihetta, jota Italian toimenpide koskee, nimenomaan sen estämiseksi, että sellaisista kolmansista maista, joissa on ollut lintuinfluenssan taudinpurkauksia, peräisin olevaa lihaa tuotaisiin yhteisöön. Yhteisön on lisäksi toteuttanut toimenpiteitä niiden lintuinfluenssan taudinpurkausten eristämiseksi, joita sen alueella voi esiintyä, poistaakseen mahdollisen tartuntariskin. Euroopan yhteisössä on toteutettu myös joukko eläinlääkintätoimenpiteitä sen estämiseksi, että virus siirtyy luonnonvaraisista linnuista siipikarjaan alueilla, joissa on todettu sairastuneita yksilöitä, ja mahdollisten lintuja koskevien epidemioiden hillitsemiseksi.

Italian hallitus vetoaa tämän jälkeen nautaeläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän käyttöönottamisesta sekä naudanlihan ja naudanlihatuotteiden pakollisesta merkitsemisestä annettuun asetukseen N:o 1760/2000 (4) riidanalaisella päätöksellä asetetun velvollisuuden oikeuttamiseksi.

Komissio toteaa kuitenkin, että tämä asetus — toisin kuin kysymyksessä oleva päätös — on annettu yhteisön tasolla ja että kysymys ei ole kansallisesta ja siis yksipuolisesta toimenpiteestä, joka voi luoda kaupan esteitä. Lisäksi asetuksella N:o 1760/2000 käyttöön otetun järjestelmän tehokkuus ei perustu ainoastaan järjestelmään, jossa yksinkertaisesti ilmoitetaan tuotteen alkuperä, kuten tilanne on siipikarjaa koskevan Italian päätöksen osalta, vaan siinä yhdistyy joukko elementtejä, joihin kuuluu eläinten tunnistamis- ja rekisteröintijärjestelmä.

Italian hallituksen väitteestä, jonka mukaan toimenpide on oikeutettu varovaisuuden periaatteen nojalla sen vuoksi, että komissio ei ole osoittanut, että ei olisi tieteellistä epävarmuutta siitä, millä tavoin virus tarttuu ihmiseen, komissio toteaa, että yhteisön tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan ne tieteelliset tiedot, joihin Italian hallitus vetoaa perusteltuun lausuntoon antamassaan vastauksessa, eivät todista siitä, että alalla vallitsisi tosiasiallisesti tieteellinen epävarmuus. Yhteisön tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan Italian viranomaisten tehtävänä on näyttää toteen sellainen tieteellinen epävarmuus, jonka perusteella varovaisuuden periaatteen mukaisten kansallisten toimenpiteiden toteuttaminen on oikeutettua, eikä komission tehtävänä ole näyttää toteen, että tieteellistä epävarmuutta ei ole, kuten Italian tasavalta näyttää esittävän perusteltuun lausuntoon antamassaan vastauksessa.

Vaikka myönnettäisiinkin, että siltä osin kuin kyse on siitä rajoitetusta olettamasta, että virus voi tarttua tartunnan saaneesta siipikarjasta kotieläimiin yleisesti ja kissoihin erityisesti, Italian hallitus olisi WHO:n ja Euroopan elintarvikeviranomaisen asiakirjojen perusteella näyttänyt toteen, että asiassa vallitsee tosiasiallinen tieteellinen epävarmuus, komissio katsoo kuitenkin, että päätöksen perustana olevaa varovaisuuden periaatetta on sovellettu liioitellen ja siis suhteettomasti eläinten terveyden suojelun tavoitteeseen nähden, koska yhteisön tasolla on toteutettu joukko toimenpiteitä, joilla on sama tavoite.

Lopuksi tietyistä siipikarjan kaupan pitämisen vaatimuksista annetun asetuksen (ETY) N:o 1906/90 5 artiklan 3 kohdan 3 alakohdassa ja 5 artiklan 4 kohdassa 30.6.2008 saakka ja sen jälkeen 1.7.2008 lukien komission asetuksen N:o 543/2008 5 artiklan 4 kohdan 3 alakohdassa säädetään velvollisuudesta ilmiottaa vain kolmansista maista peräisin olevan siipikarjanlihan alkuperä. Italian hallitus ei ole kiistänyt tätä.

(1) EYVL L 109, s. 29.

(2) EYVL L 173, s. 1.

(3) EYVL L 157, s. 46.

(4) Nautaeläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän käyttöönottamisesta sekä naudanlihan ja naudanlihatuotteiden pakollisesta merkitsemisestä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 820/97 kumoamisesta 17.7.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1760/2000 (EYVL L 204, s. 10).