JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

3 päivänä kesäkuuta 2021 ( 1 )

Asia C‑938/19

Energieversorgungscenter Dresden-Wilschdorf GmbH & Co. KG

vastaan

Saksan liittotasavalta

(Ennakkoratkaisupyyntö – Verwaltungsgericht Berlin (Berliinin hallintotuomioistuin, Saksa))

Ennakkoratkaisupyyntö – Ympäristö – Direktiivi 2003/87/EY – Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä – 2 artiklan 1 kohta – Soveltamisala – 3 artiklan e alakohta – Laitoksen käsite – Sivulaitokset, joista ei aiheudu kasvihuonekaasupäästöjä – 10 a artikla – Maksutta tapahtuvaa päästöoikeuksien jakoa koskeva siirtymäjärjestelmä – Korjattu kelpoisuussuhde – Laskentamenetelmä – Päätös 2011/278/EU – 6 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta – Jäähdytysveden vienti merkittävälle hiilivuotoriskille alttiilla toimialalla toimivaan yksikköön

I Johdanto

1. Käsiteltävä Verwaltungsgericht Berlinin (Berliinin hallintotuomioistuin, Saksa) ennakkoratkaisupyyntö koskee kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmästä annetun direktiivin 2003/87/EY ( 2 ) 2 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan e alakohdan sekä päästöoikeuksien yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevista siirtymäsäännöksistä annetun päätöksen 2011/278/EU ( 3 ) 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan tulkintaa.

2. Pyyntö liittyy riita-asiaan, jossa asianosaisina ovat Energieversorgungscenter Dresden-Wilschdorf GmbH & Co. KG (jäljempänä EDW tai pääasian kantaja) ja Saksan liittotasavalta, jota edustaa Umweltbundesamt (liittovaltion ympäristövirasto, Saksa; jäljempänä virasto), ja jossa on kyse siitä, että EDW:n tehokkaalle yhteistuotantolaitokselle on kieltäydytty jakamasta osaa EDW:n kolmannelle päästökauppakaudelle (2013–2020) hakemista maksuttomista päästöoikeuksista. Asianosaiset ovat ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa erimielisiä siitä, mitkä ovat EDW:n laitoksen rajat ja onko tähän laitokseen sisällytettävä erityisesti sivulaitokset (tarkemmin sanottuna absorptiojäähdyttimet ( 4 )), joista ei aiheudu kasvihuonekaasupäästöjä, ja siitä, mitä seurauksia tällä on maksutta tapahtuvan päästöoikeuksien jakamisen kannalta.

3. Näiden teknisten yksityiskohtien ohella käsiteltävä asia tarjoaa unionin tuomioistuimelle tilaisuuden täsmentää direktiivin 2003/87 soveltamisalaa, sellaisena kuin se määritellään kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa, ja kyseisen direktiivin 3 artiklan e alakohdassa tarkoitetun laitoksen käsitteen tulkintaa erityisesti vaikutusta päästöihin ja pilaantumiseen koskevan perusteen osalta.

4. Tältä osin ehdotan, että unionin tuomioistuin toteaa, että nämä säännökset eivät ole esteenä sille, että jäsenvaltio hallinnollisen koordinoinnin varmistamiseksi säätää kansallisessa oikeudessaan, että laitoksen rajat on määriteltävä samalla tavalla kaikissa toiminnanharjoittajalle yhtäältä kasvihuonekaasupäästöjen ja toisaalta pilaantumisen osalta myönnettävissä luvissa. ( 5 ) Näistä samoista säännöksistä, luettuina yhdessä kyseisen direktiivin 3 artiklan b alakohdan kanssa, ilmenee kuitenkin, että sivulaitokset voidaan ottaa huomioon erityisesti maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavissa määrissä vain sillä edellytyksellä, että niiden toiminta sen lisäksi, että se liittyy suoranaisesti päälaitoksen toimintaan ja on teknisesti yhteydessä siihen, vaikuttaa mahdollisesti kasvihuonekaasupäästöihin.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

1. Direktiivi 2003/87

5. Direktiivin 2003/87 2 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Tätä direktiiviä sovelletaan liitteessä I luetelluista toiminnoista aiheutuviin päästöihin ja liitteessä II lueteltuihin kasvihuonekaasuihin.”

6. Kyseisen direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa: ”Tässä direktiivissä tarkoitetaan: – – b) ’päästöillä’ jonkin laitoksen lähteistä ilmaan päästettyjä kasvihuonekaasuja tai liitteessä I tarkoitettuun ilmailutoimintaan käytettävästä ilma-aluksesta ympäristöön päästettyjä tiettyjä tähän toimintaan liittyviä kaasuja; – – e) ’laitoksella’ kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti yhteydessä laitoksella suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen; – –”

7. Kyseisen direktiivin 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Yhteensovittaminen direktiivin [96/61] kanssa”, säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että jos laitokset harjoittavat direktiivin [96/61] liitteeseen I sisältyvää toimintaa, kasvihuonekaasujen päästöluvan myöntämisehdot ja ‑menettely yhteensovitetaan mainitussa direktiivissä säädettyjen lupaehtojen ja ‑menettelyn kanssa. Tämän direktiivin 5, 6 ja 7 artiklan vaatimukset voidaan sisällyttää direktiivissä [96/61] säädettyihin menettelyihin.”

8. Kyseisen direktiivin 10 a artiklan, jonka otsikko on ”Yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevat unionin laajuiset siirtymäsäännökset”, 12 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jollei 10 b artiklasta muuta johdu, sellaisilla toimialoilla tai toimialojen osilla toimiville laitoksille, jotka ovat alttiita merkittävälle hiilivuotoriskille, jaetaan vuonna 2013 ja jokaisena sitä seuraavana vuonna vuoteen 2020 asti 1 kohdan mukaisesti maksutta päästöoikeuksia 100 prosenttia 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden mukaisesti määritellystä määrästä.”

2. Päätös 2011/278

9. Päätöksen 2011/278 6 artiklan, jonka otsikko on ”Laitosten jakaminen osiin”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Tämän päätöksen soveltamista varten jäsenvaltioiden on jaettava vaatimusten mukaisesti kukin laitos, joka voi saada päästöoikeuksia maksutta direktiivin [2003/87] 10 a artiklan nojalla, yhteen tai useampaan seuraavaan osaan: a) tuotteen vertailuarvon piiriin kuuluva laitoksen osa; b) lämmön vertailuarvon piiriin kuuluva laitoksen osa; c) polttoaineen vertailuarvon piiriin kuuluva laitoksen osa; d) prosessipäästöjen piiriin kuuluva laitoksen osa. Laitosten osien täytyy vastata mahdollisimman pitkälti laitoksen fyysisiä osia. Lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvien laitosten osien, polttoaineen vertailuarvon piiriin kuuluvien laitosten osien ja prosessipäästöjen piiriin kuuluvien laitosten osien tapauksessa jäsenvaltioiden on määritettävä selvästi [NACE ( 6 )] ja Prodcom-koodien pohjalta, hyödyttääkö kyseinen prosessi toimialaa tai toimialan osaa, jonka katsotaan olevan alttiin merkittävälle hiilivuodon riskille, siten kuin tämä määritetään päätöksessä 2010/2/EU[ ( 7 )]. Jos unionin järjestelmään kuuluva laitos on tuottanut ja vienyt mittavissa olevaa lämpöä johonkin laitokseen tai johonkin muuhun yksikköön, joka ei kuulu unionin järjestelmään, jäsenvaltioiden on katsottava, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan kyseessä oleva prosessi tämän lämmön osalta ei hyödytä toimialaa tai toimialan osaa, jonka katsotaan olevan alttiin merkittävälle hiilivuodon riskille, siten kuin tämä määritetään päätöksessä 2010/2/EU, jollei toimivaltainen viranomainen katso, että mitattavissa olevan lämmön kuluttaja kuuluu toimialalle tai toimialan osalle, jonka katsotaan olevan alttiin merkittävälle hiilivuodon riskille, siten kuin se määritetään päätöksessä [2010/2].”

3. Päätös 2010/2 ja päätös 2014/746/EU

10. Päätöksen 2010/2 liitteessä olevassa 1.4 kohdassa lueteltujen merkittävälle hiilivuodon riskille alttiiden alojen joukossa mainitaan elektroniventtiilien, ‑putkien ja muiden elektronisten komponenttien valmistus, jonka NACE-koodi on 3210.

11. Päätöksen 2014/746/EU, ( 8 ) jolla päätös 2010/2 kumottiin, liitteessä olevassa 1.1 kohdassa kyseiselle riskille alttiiden alojen joukossa mainitaan niin ikään elektronisten komponenttien valmistus, jonka NACE-koodi on nykyään 2611.

4. Direktiivi 96/61

12. Direktiivin 96/61 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa: ”Tässä direktiivissä tarkoitetaan: – – 2) ’pilaamisella’ aineiden, tärinän, lämmön tai melun päästämistä ihmisen toimesta suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään siten, että seuraukset voivat aiheuttaa haittaa ihmisten terveydelle tai ympäristön laadulle, tai että se vahingoittaa aineellista omaisuutta tai heikentää tai estää ympäristön virkistyskäyttöä tai ympäristön muuta oikeutettua käyttöä; 3) ’laitoksella’ kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti sidoksissa paikalla suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen; – – 5) ‘päästöllä’ laitoksesta yhdestä tai useammasta lähteestä suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään päästettyjä aineita, tärinää, lämpöä tai melua; – –”

5. Direktiivi 2010/75

13. Direktiivin 2010/75 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa: ”Tässä direktiivissä tarkoitetaan: – – 2. ’pilaamisella’ aineiden, tärinän, lämmön tai melun päästämistä ihmisen toimesta suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään siten, että seuraukset voivat aiheuttaa haittaa ihmisten terveydelle tai ympäristön laadulle, tai että se vahingoittaa aineellista omaisuutta tai heikentää tai estää ympäristön virkistyskäyttöä tai ympäristön muuta oikeutettua käyttöä; 3. ’laitoksella’ kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I tai liitteessä VII olevassa osassa 1 mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää samassa paikassa tapahtuvaa toimintaa, joka on teknisesti sidoksissa mainituissa liitteissä lueteltuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen; 4. ’päästöllä’ laitoksesta yhdestä tai useammasta lähteestä suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään päästettyjä aineita, tärinää, lämpöä tai melua; – –”

B Saksan oikeus

14. Liittovaltion immissiosuojalain (Bundes-Immissionsschutzgesetz) (BGBl. 1974 I, s. 721; jäljempänä BImSchG), sellaisena kuin se oli voimassa 17.5.2013 (BGBl. 2013 I, s. 1274), 4 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Sellaisten laitosten rakentamiseen ja toimintaan, jotka erityisominaisuuksiensa tai toimintansa vuoksi ovat erityisesti omiaan vaikuttamaan haitallisesti ympäristöön taikka aiheuttamaan vaaraa, merkittävää vahinkoa tai erityistä häiriötä yhteisölle tai naapurustolle, – – vaaditaan lupa – –”

15. Kasvihuonekaasujen päästökaupasta 21.7.2011 annetun lain (Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz) (BGBl. 2011 I, s. 1475; jäljempänä TEHG) 2 §:ssä, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa: ”(1) Tätä lakia sovelletaan liitteessä 1 olevassa 2 osassa mainituista toiminnoista aiheutuviin, liitteessä 1 olevassa 2 osassa mainittujen kasvihuonekaasujen päästöihin. Tätä lakia sovelletaan liitteessä 1 olevassa 2 osassa mainittuihin laitoksiin myös silloin, kun ne ovat sellaisen laitoksen osia tai sivulaitoksia, jota ei mainita liitteessä 1 olevassa 2 osassa. (2) Liitteessä 1 olevan 2 osan 2–31 kohdassa tarkoitettujen laitosten osalta tätä lakia sovelletaan kaikkiin 1. toiminnan harjoittamisen kannalta välttämättömiin laitoksen osiin ja prosessivaiheisiin, ja 2. sivulaitoksiin, jotka ovat sijainnillisessa ja toiminnallisessa yhteydessä edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin laitoksen osiin ja prosessivaiheisiin ja jotka ovat omiaan myötävaikuttamaan liitteessä 1 olevassa 2 osassa tarkoitettujen kasvihuonekaasujen syntymiseen. Tämän momentin ensimmäistä virkettä sovelletaan mutadis mutandis liitteessä 1 olevan 2 osan 1 kohdassa tarkoitettuihin polttolaitoksiin. – – (4) Jos liitteessä 1 olevan 2 osan 2–31 kohdassa tarkoitetuilla laitoksilla on oltava BimSchG:n 4 §:n 1 momentin kolmannen virkkeen mukainen lupa, laitokselle BimSchG:n mukaisesti myönnetyssä luvassa annettuja määräyksiä pidetään ratkaisevina edellä 2 ja 3 momentissa tarkoitettujen laitosten rajojen määrittämisen kannalta. Tämän momentin ensimmäistä virkettä sovelletaan mutatis mutandis liitteessä 1 olevan 2 osan 1 kohdassa tarkoitettuihin polttolaitoksiin. Edellä 1 momentin toisessa virkkeessä tarkoitetuissa tapauksissa ensimmäistä virkettä sovelletaan mutatis mutandis niihin BimSchG:n mukaisesti myönnetyssä luvassa annettuihin määräyksiin, jotka koskevat laitosten osia tai sivulaitoksia.”

16. TEHG:n 4 §:ssä, jonka otsikko on ”Päästölupa”, säädetään seuraavaa: ”(1) Laitoksen toiminnanharjoittaja tarvitsee luvan liitteessä 1 olevan 2 osan 1–32 kohdassa tarkoitetusta toiminnasta aiheutuviin kasvihuonekaasupäästöihin. Toimivaltainen viranomainen myöntää luvan laitoksen toiminnanharjoittajan hakemuksesta, jos se voi hakemukseen liitettyjen asiakirjojen perusteella todeta, että siinä on annettu jäljempänä 3 momentissa edellytetyt tiedot. – – (4) Jos laitokselle on ennen 1.1.2013 myönnetty BimSchG:n säännösten mukainen lupa, immissiosuojaoikeudellisena lupana pidetään edellä 1 momentin mukaisesti myönnettyä lupaa. Tämän momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetussa tapauksessa laitoksen toiminnanharjoittaja voi kuitenkin hakea myös erillistä lupaa 1 momentin mukaisesti. Siinä tapauksessa ensimmäistä virkettä sovelletaan ainoastaan siihen saakka, kunnes erillinen lupa on myönnetty.”

17. TEHG:n 9 §:n, jonka otsikko on ”Maksuttomien päästöoikeuksien jakaminen laitosten toiminnanharjoittajille”, 2 momentissa säädetään seuraavaa: ”Maksuttomien päästöoikeuksien jakaminen edellyttää hakemuksen tekemistä toimivaltaiselle viranomaiselle. – –”

III Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa

18. Pääasian kantajalla EDW:llä on Dresdenissä (Saksa) kaasumoottoreilla toimiva teollinen yhteistuotantolaitos (jäljempänä EDW:n yhteistuotantolaitos tai päälaitos). Laitokselle myönnetty kasvihuonekaasujen päästölupa koskee sivulaitoksina jäähdyttimiä, erityisesti absorptiojäähdyttimiä, jotka muuntavat lämpöä jäähdytykseksi. Niistä ei aiheudu kasvihuonekaasupäästöjä. ( 9 )

19. EDW:n yhteistuotantolaitos toimittaa jäähdytystä yksinomaan kolmannen osapuolen eli Global Foundriesin omistamalle puolijohdetehtaalle, joka ei kuulu päästökauppajärjestelmään (jäljempänä Global Foundriesin tehdas). Asianosaisten kesken on riidatonta, että Global Foundriesin tehdas toimii päätöksissä 2010/2 ja 2014/746 tarkoitetulla merkittävälle hiilivuotoriskille ( 10 ) alttiilla toimialalla.

20. Käytännössä EDW:n laitoksen toiminta (absorptiojäähdyttimet mukaan luettuina) muodostuu seuraavista kolmesta prosessivaiheesta, joiden tarkoituksena mahdollistaa on kuuman, kylmän ja lämpimän veden vienti Global Foundriesin tehtaaseen: – Vaihe 1: EDW:n yhteistuotantolaitoksessa tuotetaan muun muassa 80‑celsiusasteista kuumaa vettä. Sitä toimitetaan yhtäältä suoraan Global Foundriesin tehtaaseen ja toisaalta absorptiojäähdyttimiin; – Vaihe 2: absorptiojäähdyttimissä tuotetaan kyseisestä laitoksesta peräisin olevasta kuumasta vedestä ja vesihöyrystä jäähdytysprosessin avulla (5‑celsiusasteista tai 11‑celsiusasteista) kylmää vettä, joka toimitetaan Global Foundriesin tehtaaseen; – Vaihe 3: absorptiojäähdyttimissä tuotetaan myös 32‑celsiusasteista lämmintä vettä yhtäältä Global Foundriesin tehtaasta takaisin näihin jäähdyttimiin virtaavasta (11‑celsiusasteisesta tai 17‑celsiusasteisesta) vedestä ja toisaalta jäähdytysprosessissa vapautuvasta jätelämmöstä. Tämä lämmin vesi toimitetaan niin ikään Global Foundriesin tehtaaseen. ( 11 )

21. Pääasian kantaja teki 19.1.2012 Deutsche Emissionshandelsstellelle (Saksan päästökauppaviranomainen, jäljempänä DEHSt) päästöoikeuksien maksutonta jakamista koskevan hakemuksen. ( 12 ) DEHSt kieltäytyi 17.2.2014 tekemällään päätöksellä myöntämästä EDW:lle kaikkia sen hakemia päästöoikeuksia. EDW vaati sitten DEHSt:tä myöntämään sille lisää päästöoikeuksia. DEHSt hyväksyi tämän vaatimuksen osittain 28.4.2017.

22. Tältä osin DEHSt totesi, että EDW:n absorptiojäähdyttimet ja päälaitos muodostivat yhden ja saman päästökauppajärjestelmään kuuluvan laitoksen, johon oli sovellettava lämmön vertailuarvoa. ( 13 ) Tämän arvion perusteella se vähensi niistä mitattavissa olevan lämmön määristä, ( 14 ) jotka pääasian kantaja oli ilmoittanut maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavan vuotuisen määrän laskentaa varten, päästökauppajärjestelmään kuulumattomasta Global Foundriesin tehtaasta tuodut lämpömäärät (eli tehtaasta takaisin absorptiojäähdyttimiin virtaavaa ja lämpimän veden tuotantoon vaiheessa 3 tarkoitettua 11‑celsiusasteista tai 17‑celsiusasteista vettä vastaavat lämpömäärät). Lisäksi se kieltäytyi soveltamasta EDW:hen hiilivuodon riskille alttiita toimialoja tai toimialojen osia koskevaa järjestelmää niiden lämpömäärien osalta, jotka toimitettiin EDW:n yhteistuotantolaitoksesta absorptiojäähdyttimiin vaiheessa 1. Tältä osin se katsoi, että näillä jäähdyttimillä (vaiheessa 2) tuotettu kylmä vesi ei kuulunut sellaiselle toimialalle tai toimialan osalle, jonka katsottiin olevan altis merkittävälle hiilivuodon riskille päätöksen 2010/2 mukaisesti.

23. EDW nosti 1.6.2017 ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa kanteen päätöksestä, jolla sen vaatimus oli hylätty osittain.

24. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sen käsiteltäväksi saatetun riita-asian ratkaisu riippuu ensinnäkin siitä, voidaanko direktiivin 2003/87 ja erityisesti sen 2 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan e alakohdan mukaisena pitää sellaista kansallista säännöstä, jonka mukaan sivulaitokset, joista – kuten pääasiassa kyseessä olevista jäähdyttimistä – ei aiheudu kasvihuonekaasupäästöjä, ovat päästökauppajärjestelmään kuuluvien laitosten rajojen sisällä. Kyseinen tuomioistuin nimittäin toteaa, että se, sijaitsevatko nämä jäähdyttimet EDW:n laitoksen rajojen sisällä, vaikuttaa EDW:lle maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavaan määrään. ( 15 )

25. Kyseinen tuomioistuin myös pohtii, onko tiedonkeruumallissa (”Data Collection Template”) ( 16 ) tarkoitettua korjattua kelpoisuussuhdetta (”corrected eligibility ratio”), jota soveltamalla pääasian olosuhteissa voidaan ottaa huomioon se, että Global Foundriesin tehtaasta tuotu lämpö ei täytä kelpoisuuskriteerejä maksutta jaettavien päästöoikeuksien saamiseksi, sovellettava kyseisessä tehtaassa tuotetun lämmön kokonaismäärään vai voidaanko sitä päinvastoin soveltaa pelkästään siihen lämpövirtaan, johon kuuluvaksi tämä tuotu lämpö voidaan yksiselitteisesti luokitella. ( 17 )

26. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettuihin toimialoihin tai toimialojen osiin, joiden katsotaan olevan alttiita ”merkittävälle hiilivuodon riskille”, sovellettavan järjestelmän täytäntöönpanoedellytyksiä. Se haluaa erityisesti selvittää, voidaanko jäähdytyksen toimittamiselle Global Foundriesin laitokseen (vaiheessa 2) siinä tapauksessa, että absorptiojäähdyttimien on katsottava kuuluvan EDW:n laitokseen, myöntää hiilivuotoasema (”carbon leakage status”), vaikka tämän aseman saaminen edellyttää lähtökohtaisesti lämmön vientiä.

27. Tässä tilanteessa Verwaltungsgericht Berlin päätti 16.12.2019 tekemällään päätöksellä, joka saapui unionin tuomioistuimeen 24.12.2019, lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko direktiivin [2003/87] 2 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sen kanssa on sopusoinnussa [TEHG:n] 2 §:n 4 momentin ensimmäisen virkkeen kaltainen säännös, jonka mukaan [BImSchg:n] mukaisesti hyväksytty laitos kuuluu päästökauppajärjestelmään myös siltä osin kuin kyseinen lupa kattaa myös sivulaitokset, joissa ei synny kasvihuonekaasupäästöjä? 2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Ilmeneekö Euroopan komission laatimassa [tiedonkeruumallissa] jäsenvaltioille asetetuista päästökauppajärjestelmään kuulumattomista laitoksista tuotavan lämmön korjatun kelpoisuussuhteen (”corrected eligibility ratio”) laskentaa koskevista ehdoista, että tätä suhdelukua on sovellettava päästökauppajärjestelmään kuuluvassa laitoksessa tuotettavaan kokonaislämpöön myös silloin, kun tuotava lämpö voidaan yksiselitteisesti luokitella kuuluvaksi johonkin useista tunnistettavissa olevista ja erikseen määritetyistä lämpövirroista ja/tai laitoksen sisäiseen lämmönkulutukseen? 3) Onko komission päätöksen [2011/278] 6 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan kyseessä oleva lämpöprosessi koskee toimialaa tai toimialan osaa, jonka katsotaan olevan altis merkittävälle hiilivuodon riskille, siten kuin tämä määritetään päätöksessä [2010/2], jos kyseistä lämpöä käytetään jäähdytyksen tuottamiseen ja jäähdytystä käyttää päästökauppajärjestelmään kuulumaton laitos toimialalla tai toimialan osalla, joka on altis merkittävälle hiilivuodon riskille? Onko komission päätöksen [2011/278] 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan sovellettavuuden kannalta merkityksellistä, tuotetaanko jäähdytystä päästökauppajärjestelmään kuuluvan laitoksen rajojen sisällä?”

28. Unionin tuomioistuimelle kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet EDW, virasto, Saksan hallitus ja Euroopan komissio.

IV Asian tarkastelu

29. Direktiivillä 2003/87 otettiin käyttöön kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kauppaa koskeva sellainen järjestelmä, jolla pyritään ilmakehän kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen sellaiselle tasolle, että estetään ihmisen toiminnan vaaralliset vaikutukset ilmastolle, ja jonka perimmäinen tavoite on ympäristönsuojelu. ( 18 ) Direktiivin 2003/87 10 a artiklassa säädetään, että päästöoikeuksia jaetaan siirtymäkauden ajan maksutta. ( 19 )

30. Pääasiassa on kyse nimenomaan tästä maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavasta määrästä. Pääasian kantaja nimittäin vaatii ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa, että sille myönnetään DEHSt:n myöntämää alustavaa määrää enemmän maksuttomia päästöoikeuksia. Se riitauttaa yhtäältä vähennyksen, joka tehtiin sen huomioon ottamiseksi, että Global Foundriesin tehtaalta tuotu lämpö ei täytä kelpoisuuskriteerejä (edellä tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohdassa kuvatussa vaiheessa 3), ja toisaalta sen, että lämmölle, jota ei toimiteta Global Foundriesin tehtaaseen vaan joka viedään EDW:n yhteistuotantolaitoksesta absorptiojäähdyttimiin (vaiheessa 1) jäähdytyksen tuottamista varten (vaiheessa 2), ei voida antaa merkittävälle hiilivuodon riskille alttiille toimialoille ja toimialojen osille kuuluvaa etuuskohtelua.

31. Tässä yhteydessä kansallisen tuomioistuimen esittämässä ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä tiedustellaan, onko direktiivin 2003/87 soveltamisala, sellaisena kuin se on määritelty kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa, esteenä sellaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan laitos on rajattava samalla tavalla kaikissa laitoksen toiminnanharjoittajalle yhtäältä kasvihuonekaasupäästöjen ja toisaalta pilaantumisen osalta myönnettävissä luvissa.

32. Tällä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, onko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa katsottava direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdan nojalla, että absorptiojäähdyttimet kuuluvat EDW:n laitokseen. ( 20 )

33. Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys koskevat kahta EDW:lle maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavan määrän laskentaan vaikuttavaa tekijää eli yhtäältä lämpömäärien, jotka ”alkuperänsä perusteella eivät täytä kelpoisuuskriteerejä”, ja lämpömäärien, jotka ”alkuperänsä perusteella täyttävät kelpoisuuskriteerit”, välistä erottelua, jolla on merkitystä korjatun kelpoisuussuhteen määrittämisessä, ( 21 ) ja toisaalta ”vuotoriskikerrointa”.

34. Hiilivuotoriskin käsitteestä on muistutettava, että se viittaa riskiin, joka koskee paljon kasvihuonekaasupäästöjä aiheuttavan toiminnan siirtämistä päästökauppajärjestelmään liittyvien kustannusten vuoksi kolmansiin maihin, joissa tällaisia velvoitteita ei ole, jolloin koko maailman päästöt lisääntyisivät päästökauppajärjestelmän ilmastonsuojelutavoitteiden vastaisesti. ( 22 ) Direktiivin 2003/87 10 a artiklan 12 kohdan mukaan laitoksen kuuluminen sellaiseen toimialaan tai toimialan osaan, joka on altis merkittävälle hiilivuodon riskille, tarkoittaa kyseisessä artiklassa tarkoitetun jaon kannalta sitä, että sille maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavan määrän laskennassa huomioon otettaviin historiatietoihin sovelletaan vuotoriskikerrointa, jolloin alustava määrä on suurempi. ( 23 )

35. Näin ollen silloin, kun laitokseen sovelletaan vuotoriskikerrointa, sille maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavaan määrään ei tehdä kyseisen direktiivin 10 a artiklan 11 kohdassa tarkoitettua vuosittaista vähennystä. Lopputuloksena on siten se, että maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustava määrä kasvaa.

36. Myös kysymys siitä, voidaanko Global Foundriesin kaltaisesta tehtaasta tuotu lämpö ( 24 ) pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa vähentää pääasian kantajan ilmoittamista lämpömääristä sillä perusteella, että kyseinen lämpö ei täytä kelpoisuuskriteerejä, koska se on peräisin päästökauppajärjestelmään kuulumattomasta laitoksesta, vaikuttaa suoraan tällaiselle laitokselle maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavaan määrään.

37. Kansallisen tuomioistuimen esittämässä toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä mainittu korjattu kelpoisuussuhde, joka vastaa ”alkuperänsä perusteella kelpoisuuskriteerit täyttävien lämpömäärien” suhdetta ”mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärään”, ( 25 ) on toiminnanharjoittajan kannalta sitä edullisempi, mitä suurempi kelpoisuuskriteerit täyttävien lämpömäärien (jotka eivät sisällä päästökauppajärjestelmään kuulumattomista laitoksista tuotuja määriä) osuus on laitoksen mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärästä (”total measurable heat”).

38. Käsiteltävässä asiassa virasto mainitsee, että viiteajanjaksolla 2005–2008 Global Foundriesin tehtaasta tuotu lämpömäärä oli noin puolet EDW:n laitoksen (absorptiojäähdyttimet mukaan luettuina) mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärästä. Jos oletetaan, että kyseiset jäähdyttimet tosiasiallisesti kuuluvat EDW:n laitokseen, tämä tuotu lämpömäärä olisi sisällytettävä laitoksen mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärään, mutta sitä ei voitaisi sisällyttää kelpoisuuskriteerit täyttäviin lämpömääriin. Laitokseen sovellettava korjattu kelpoisuussuhde olisi silloin selvästi pienempi kuin se olisi tilanteessa, jossa tätä lämpöä ei tarvitsisi ottaa laisinkaan huomioon (eli tilanteessa, jossa absorptiojäähdyttimet eivät kuuluisi EDW:n laitokseen). EDW:n saama maksuttomien päästöoikeuksien alustava kokonaismäärä jäisi silloin pienemmäksi.

39. Jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessa tarkastelen vuorollaan kutakin kansallisen tuomioistuimen esittämää ennakkoratkaisukysymystä. Totean aluksi ensimmäisestä ennakkoratkaisukysymyksestä, että direktiivin 2003/87 soveltamisala, sellaisena kuin se on määritelty kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa, ei mielestäni ole esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan laitosten rajat ovat samat kaikissa toiminnanharjoittajalle yhtäältä kasvihuonekaasupäästöjen ja toisaalta pilaantumisen osalta myönnettävissä luvissa. Selitän, että tämä mahdollisuus edellyttää kuitenkin sitä, että päästökauppajärjestelmän mukaisten oikeuksien ja velvollisuuksien määrittämiseksi otetaan huomioon (päälaitoksen ohella) ainoastaan ne sivulaitokset, joiden toiminta mahdollisesti vaikuttaa tällaisiin päästöihin. Lisäksi täsmennän kyseisen direktiivin 3 artiklan e alakohdan mukaisessa laitoksen määritelmässä mainittuja eri perusteita ja korostan, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on arvioida, kuuluvatko absorptiojäähdyttimet pääasian olosuhteissa EDW:n laitokseen vai eivät.

40. Kansallisen tuomioistuimen esittämästä toisesta ennakkoratkaisukysymyksestä, joka koskee korjatun kelpoisuussuhteen soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä, totean, että mielestäni tätä suhdelukua on sovellettava kaikkeen laitoksessa kulutettuun mitattavissa olevaan lämpöön, joka täyttää kelpoisuuskriteerit maksutta jaettavien päästöoikeuksien saamiseksi, ja kaikkeen päästökauppajärjestelmään kuulumattomiin laitoksiin tai yksiköihin vietyyn mitattavissa olevaan lämpöön, jota ei siten ole mahdollista luokitella mihinkään kyseisen laitoksen yksittäiseen lämpövirtaan kuuluvaksi.

41. Kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen vastaan siten, että EDW:n laitoksen kaltaisen laitoksen tapauksessa vuotoriskikerrointa ei mielestäni voida soveltaa niihin lämpömääriin, jotka käytetään kylmän veden tuotantoon merkittävälle hiilivuodon riskille alttiilla toimialalla toimivalle päästökauppajärjestelmään kuulumattomalle laitokselle (käsiteltävässä tapauksessa Global Foundriesin tehtaalle).

A Mahdollisuus sisällyttää päästökauppajärjestelmään kuuluvaan laitokseen sivulaitoksia, joista ei aiheudu kasvihuonekaasupäästöjä (ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys)

42. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 31 kohdassa totesin, ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellä halutaan lähinnä selvittää, onko direktiivin 2003/87 2 artiklan 1 kohta esteenä sille, että kasvihuonekaasujen päästölupa kattaa kansallisen oikeuden mukaan myös sivulaitokset, joista, kuten EDW:n absorptiojäähdyttimistä, ei aiheudu tällaisia päästöjä.

43. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamien tietojen mukaan DEHSt katsoi, että kyseisellä toiminnanharjoittajalla olevassa kasvihuonekaasujen päästöluvassa EDW:n yhteistuotantolaitos ja absorptiojäähdyttimet muodostavat jälkimmäisistä aiheutuvien melupäästöjen vuoksi yhden ja saman laitoksen. Tähän oli syynä se, että Saksan oikeudessa ( 26 ) edellytetään kokonaisvaltaista lähestymistapaa yhtäältä ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä koskevien direktiivien 96/61 ja 2010/75 (jotka BimSchG:llä saatettiin osaksi Saksan lainsäädäntöä) ja toisaalta direktiivin 2003/87, joissa kaikissa on samanlainen laitoksen käsitteen määritelmä, täytäntöönpanoon. ( 27 )

44. Saksan hallitus väittää viraston tukemana, että tästä yhtenäisestä laitoksen määritelmästä seuraa, että jotta sivulaitoksen voitaisiin katsoa olevan päästökauppajärjestelmään kuuluvan laitoksen rajojen sisällä, on riittävää, että siitä aiheutuu mitä tahansa päästöjä tai pilaantumista. Se, että EDW:n käsiteltävän asian olosuhteissa käyttämän kaltaisen laitoksen rajat määritetään siten, että laitokseen sisältyy myös toimintoja, jotka mahdollisesti vaikuttavat ainoastaan muunlaisiin päästöihin tai muunlaiseen pilaantumiseen tai joilla voi yksinkertaisesti olla ympäristövaikutuksia sanan laajassa merkityksessä, ei ole millään tavoin ristiriidassa direktiivin 2003/87 2 artiklan 1 kohdan tavoitteiden kanssa.

45. Tätä tulkintaa ei kuitenkaan voida mielestäni hyväksyä.

46. Ensinnäkin tältä osin on todettava, että vaikka direktiivin 2010/75 3 artiklan 4 alakohdassa päästöjen käsitteestä annettu tulkinta on suhteellisen laaja, ( 28 ) tämä käsite rajoittuu päästökauppajärjestelmän yhteydessä pelkästään kasvihuonekaasupäästöihin. ( 29 ) Lisäksi on todettava, että vaikka direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa viitataan myös pilaantumiseen, siinä ei anneta tälle käsitteelle minkäänlaista määritelmää. ( 30 )

47. Tästä seuraa, että vaikka laitoksen käsitteen määritelmä on kaikissa kolmessa direktiivissä (eli yhtäältä direktiivissä 2003/87 ja toisaalta direktiiveissä 96/61 ja 2010/75) samanlainen, ei vaikuta siltä, että kyseisessä määritelmässä mainituilla päästöjen ja pilaantumisen käsitteillä pitäisi kaikissa näissä säädöksissä olla sama merkitys.

48. Toiseksi on huomautettava, että direktiivin 2003/87 soveltamisalaan, sellaisena kuin se on määritelty kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa, sisältyvät yksinomaan kyseisen direktiivin liitteessä I tarkoitetut päästöt ja sen liitteessä II luetellut kasvihuonekaasut. Mielestäni on selvää, että tätä soveltamisalaa on arvioitava suhteessa päästöjen käsitteeseen, sellaisena kuin se on määritelty kyseisen direktiivin 3 artiklan b alakohdassa, ja ettei siihen siten voida sisällyttää mitään muita päästöjä kuin kasvihuonekaasupäästöt (kuten melupäästöjä).

49. Kolmanneksi on mielestäni paikallaan korostaa, että vaikka laitoksen määritelmällä on direktiivissä 2003/87 sama sanamuoto kuin direktiiveissä 96/61 ja 2010/75, näillä kolmella direktiivillä on hyvin erilaiset tavoitteet. Direktiivin 2003/87 tarkoituksena on erityisesti vähentää kasvihuonekaasupäästöjä, ( 31 ) kun taas direktiivillä 2010/75 pyritään direktiivin 96/61 tavoitteiden mukaisesti vähentämään ilmaan, veteen ja maaperään kulkeutuvia päästöjä. ( 32 ) Tämä direktiivin 2003/87 suppea ja erityinen tavoite oikeuttaa sen, että päästökauppajärjestelmän mukaisia oikeuksia ja velvollisuuksia määritettäessä ja erityisesti maksuttomia päästöoikeuksia jaettaessa otetaan huomioon ainoastaan kasvihuonekaasupäästöt.

50. Tästä on muistutettava, että päästökauppajärjestelmä perustuu taloudelliseen logiikkaan, jolla kannustetaan kaikkia järjestelmän osallistujia siihen, että niiden kasvihuonekaasupäästöt alittaisivat niille alun perin myönnetyt päästöoikeudet, jotta ylijäämä voitaisiin siirtää toiselle, jaetut päästöoikeudet ylittävän päästömäärän tuottaneelle osallistujalle. ( 33 ) Tämä päästöoikeuksien huutokauppaa koskeva periaate, joka on riippuvainen järjestelmän osallistujien valmiuksista valvoa kasvihuonekaasupäästöjään, ei millään tavoin edellytä muiden päästöjen tai muunlaisen pilaantumisen huomioon ottamista. ( 34 )

51. Neljänneksi korostan, että jos yhtäältä direktiivejä 96/61 ja 2010/75 ja toisaalta direktiiviä 2003/87 sovellettaessa jouduttaisiin käyttämään yhtä ainoaa laitoksen määritelmää, voisi syntyä tilanne, jossa laitoksen katsottaisiin kuuluvan päästökauppajärjestelmään, vaikka siitä ei aiheudu minkäänlaisia kasvihuonekaasupäästöjä.

52. Tällainen lopputulos on nähdäkseni ristiriidassa unionin tuomioistuimen tuomion Trinseo Deutschland ( 35 ) kanssa, jossa unionin tuomioistuin totesi, että direktiivin 2003/87 2 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan kyseisen direktiivin liitteessä I mainitut toiminnot kuuluvat kyseisen direktiivin ja näin ollen sillä käyttöön otetun päästökauppajärjestelmän soveltamisalaan vain siinä tapauksessa, että niistä aiheutuu direktiivin liitteessä II lueteltuja kasvihuonekaasupäästöjä.

53. Muistutan, että kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin totesi, että jos hiilidioksidipäästöjä ei ole, tietty toiminta, vaikka se mainittaisiinkin direktiivin 2003/87 liitteessä I, ei voi kuulua mainitun direktiivin soveltamisalaan eikä näin ollen sillä käyttöön otettuun päästökauppajärjestelmään. ( 36 ) Jos nimittäin laitokset eivät sellaisenaan aiheuta minkäänlaisia suoria hiilidioksidipäästöjä, päästöoikeuksien myöntämisellä ei voitaisi kannustaa tällaisten laitosten toiminnanharjoittajia alentamaan kasvihuonekaasupäästöjään. Tällaisen laitoksen sisällyttäminen päästökauppajärjestelmään olisi ristiriidassa sen tällä direktiivillä tavoitellun päämäärän kanssa, jonka sisällöstä muistutin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 50 kohdassa. ( 37 )

54. Edellä esitetyn perusteella katson, että kuten komissio olennaisin osin väittää, direktiivin 2003/87 2 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että päästökauppajärjestelmän mukaisten oikeuksien ja velvollisuuksien ulottuvuus voidaan määrittää yksinomaan tämän direktiivin 3 artiklan b alakohdassa tarkoitettujen kasvihuonekaasupäästöjen kannalta.

55. Mielestäni näistä säännöksistä on pääteltävä, että kyseisen direktiivin 3 artiklan e alakohdassa (johon laitoksen käsitteen määritelmä sisältyy) käytetty ilmaus ”vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen” on ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan yksinomaan vaikutusta kasvihuonekaasujen päästöihin. Tästä seuraa, että päästökauppajärjestelmää sovellettaessa sivulaitokset voidaan ottaa huomioon vain, jos ne täyttävät muut kyseisessä säännöksessä asetetut edellytykset ja jos niiden toiminta mahdollisesti vaikuttaa näihin päästöihin.

56. Pitää kuitenkin paikkansa yhtäältä, että riidanalaisella Saksan säännöksellä (TEHG:n 2 §:n 4 momentin ensimmäinen virke) ei, kuten komission perustellusti toteaa, missään tapauksessa suljeta päästökauppajärjestelmän ulkopuolelle niitä laitoksen osia, jotka edellä mainittujen säännösten mukaan kuuluvat päästökauppajärjestelmään. Sillä päinvastoin pyritään sisällyttämään kasvihuonekaasujen päästölupaan muita sivulaitoksia niiden sivulaitosten lisäksi, jotka mahdollisesti vaikuttavat kyseisiin päästöihin. Sillä pyritään siis rajaamaan laitoksen käsite laajemmin eikä suppeammin kuin päästökauppajärjestelmässä.

57. Toisaalta tämän säännöksen ainoana seurauksena on ymmärtääkseni se, että laitos rajataan kasvihuonekaasujen päästöluvassa fyysisesti samalla tavalla kuin se on rajattu pilaamisluvassa. Siinä ei sinänsä edellytetä, että kaikki näin rajatut laitoksen osat on otettava huomioon määritettäessä niitä oikeuksia ja velvollisuuksia, joita toiminnanharjoittajalla voi olla päästökauppajärjestelmässä. ( 38 ) Tässä yhteydessä TEHG:n 2 §:n 2 momentissa (jonka tarkoituksena oli saattaa direktiivi 2003/87 osaksi Saksan lainsäädäntöä) ( 39 ) säädetään myös, että sen soveltamisalaan kuuluvat ainoastaan sellaiset sivulaitokset, jotka ovat sijainnillisessa ja toiminnallisessa yhteydessä näihin laitoksen osiin ja jotka ovat omiaan myötävaikuttamaan kasvihuonekaasujen syntymiseen. ( 40 )

58. Yhdessä luettuina nämä säännökset eivät siis mielestäni ole mitenkään esteenä sille, että päästökauppajärjestelmän mukaisia oikeuksia ja velvollisuuksia määritettäessä otetaan (päälaitoksen ohella) huomioon ainoastaan ne sivulaitokset, joiden toiminta mahdollisesti vaikuttaa kasvihuonekaasujen päästöihin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 55 kohdassa mainitun perusteen mukaisesti.

59. Näin ollen katson, että direktiivin 2003/87 2 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 3 artiklan b alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä TEHG:n 2 §:n 4 momentin ensimmäisen virkkeen kaltaiselle kansalliselle säännökselle, josta seuraa, että päästökauppajärjestelmään kuuluvalle laitokselle myönnettävään lupaan sisällytetään myös sen sivulaitokset, joista itsestään ei aiheudu kasvihuonekaasupäästöjä. Tällaisia sivulaitoksia ei sitä vastoin voida ottaa huomioon määritettäessä päästökauppajärjestelmän mukaisia oikeuksia ja velvollisuuksia ja etenkään maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavaa määrää muutoin kuin sillä edellytyksellä, että ne täyttävät kyseisen direktiivin 3 artiklan e alakohdassa säädetyt muut edellytykset ja että niiden toiminta mahdollisesti vaikuttaa kasvihuonekaasupäästöihin.

60. Tämän ratkaisuehdotuksen seuraavassa jaksossa esitän joitakin huomioita siitä, voidaanko viimeksi mainitun edellytyksen katsoa täyttyvän pääasian olosuhteissa. Täsmennän myös muita kyseisessä säännöksessä mainittuja perusteita auttaakseni ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta ratkaisemaan, voidaanko EDW:n absorptiojäähdyttimien katsoa muodostavan sen yhteistuotantolaitoksen kanssa yhden ja saman laitoksen.

B Direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa vahvistetut laitoksen rajojen määritysperusteet

61. Muistutan, että pääasian olosuhteissa on niin, että vaikka kyseiset absorptiojäähdyttimet eivät itse aiheuta kasvihuonekaasupäästöjä, vaan ne ainoastaan vaikuttavat EDW:n yhteistuotantolaitoksen hiilidioksidipäästöihin, siitä, että nämä laitteet kuuluvat päälaitokseen, seuraa, että EDW:lle jaettavien maksuttomien päästöoikeuksien alustava määrä on pienempi kuin se, jonka EDW olisi saanut, jos kyseiset jäähdyttimet olisi jätetty sen laitoksen rajojen ulkopuolelle. ( 41 )

62. Sivulaitosten sisällyttämiselle asetetaan direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa lähinnä seuraavat kolme edellytystä: – sivulaitoksen toiminta liittyy suoranaisesti päälaitoksen saman direktiivin liitteessä I mainittuun toimintaan ( 42 ) (ensimmäinen edellytys); – se on teknisesti yhteydessä päälaitoksella suoritettuun toimintaan (toinen edellytys), ja – se mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen (kolmas edellytys).

63. Kolmannesta edellytyksestä on täsmennettävä, että edellä tämän ratkaisuehdotuksen 59 kohdan mukaan kyseinen edellytys on ymmärrettävä siten, että sivulaitoksen toiminnalla on oltava mahdollinen vaikutus nimenomaan kasvihuonekaasupäästöihin.

64. Pääasian kantaja väittää, että pääasian olosuhteissa absorptiojäähdyttimien toiminta ei vaikuta sen yhteistuotantolaitoksen kasvihuonekaasupäästöihin. Saksan hallitus, virasto ja komissio päinvastoin väittävät, että näiden jäähdyttimien käyttäminen on omiaan vaikuttamaan yhteistuotantolaitoksen päästöihin. Kyseisestä laitoksesta pääsee ilmaan sitä enemmän kasvihuonekaasuja, mitä suurempi määrä lämpöä näiden jäähdyttimien toimintaan ja kylmän veden tuotantoon Global Foundriesin tehtaan tarpeisiin (vaiheessa 2) vaaditaan.

65. Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on arvioida, onko tilanne käsiteltävän asian olosuhteissa todellakin näin. Mielestäni myöntävän vastauksen antamiseksi tähän kysymykseen voi riittää se, että kyseinen tuomioistuin toteaa, että näiden absorptiojäähdyttimien lämmöntarpeen kasvaessa tai vähentyessä myös EDW:n yhteistuotantolaitoksessa suoritettu ”polttoaineiden polttotoiminta” ja siten myös hiilidioksidipäästöjen määrä kasvavat tai vähenevät. Mitä enemmän absorptiojäähdyttimet tuottavat kylmää vettä, sitä enemmän ne tarvitsevat lämpöä ja sitä suurempi määrä polttoainetta yhteistuotantolaitoksessa joudutaan käyttämään tämän lämmön tuottamiseksi.

66. Suoranaista yhteyttä koskevasta edellytyksestä (ensimmäinen edellytys) ja teknistä yhteyttä koskevasta edellytyksestä (toinen edellytys) on todettava, että tuomiossa Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ ( 43 ) unionin tuomioistuin muun muassa katsoi, että polttoaineiden polttotoiminnan ja kivihiilen varastointitoiminnan välinen suoranainen yhteys konkretisoitui näiden kahden toiminnan välisellä teknisellä yhteydellä. Tästä on pääteltävä, että unionin tuomioistuin pitää näitä kahta edellytystä osittain päällekkäisinä.

67. Tältä osin on täsmennettävä, että mielestäni toinen edellytys viittaa yksinomaan pää- ja sivulaitoksen välisiin teknisiin yhteyksiin eli siihen, kuuluuko jokin sivulaitoksessa suoritettavista toiminnoista päälaitoksen toiminnan tekniseen kokonaisprosessiin, ( 44 ) kun otetaan huomioon erityisesti se, millä tapaa pää- ja sivulaitos on kytketty teknisesti yhteen ja järjestetty, ( 45 ) ja niiden tekninen toiminta. Ensimmäistä (suoranaista yhteyttä koskevaa) edellytystä arvioitaessa voidaan mielestäni ottaa huomioon pää- ja sivulaitoksen välinen laajempi yhteys. Sikäli kuin oikein ymmärrän, sitä, onko tämä ensimmäinen edellytys täyttynyt, ei arvioida pelkästään tekniseltä kannalta, ( 46 ) vaan huomioon voidaan ottaa myös se, että kyseisillä toiminnoilla on yhteinen tarkoitus, jonka toteuttamiseen kukin niistä osallistuu ja jonka toteutuminen edellyttää sitä, että ne kuuluvat yhteen ja samaan laitokseen. ( 47 )

68. Pääasian kantaja katsoo, että unionin tuomioistuin päätteli tuomiossa Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ, ( 48 ) että suoranainen yhteys oli olemassa, koska lupaan sisällytettävä laitoksen osa (hiilivarasto) oli päälaitoksen (kivihiilivoimala) toiminnalle välttämätön. Pääasiassa kyseessä olevista absorptiojäähdyttimistä on sen mukaan todettava, ettei näiden laitteiden toiminta liity suoranaisesti EDW:n yhteistuotantolaitoksen toimintaan, koska kylmän veden tuotanto kyseisillä jäähdyttimillä ei ole välttämätöntä eikä aiheellista kyseisen laitoksen polttoaineiden polttotoiminnan toteuttamisen kannalta.

69. Tältä osin on korostettava, että tuomiosta Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ ei ilmene, että suoranaisen yhteyden olemassaolo voidaan todeta vain tilanteessa, jossa sivulaitoksen toiminta on päälaitoksen toiminnalle välttämätöntä tai päinvastoin (eli tilanteessa, jossa jälkimmäisen toiminta on sivulaitoksen toiminnalle välttämätöntä). Unionin tuomioistuin ei myöskään näytä kyseisessä tuomiossa todenneen, että ainoastaan jonkin toiselle toiminnalle ”välttämättömän” toiminnan voidaan katsoa täyttävän suoranaista yhteyttä koskevan edellytyksen. ( 49 )

70. Käsiteltävässä asiassa olen sitä mieltä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi hyvin tukeutua EDW:n yhteistuotantolaitoksen toiminnan ja sen jäähdyttimien toiminnan välisen suoranaisen yhteyden osoittamiseksi useisiin eri seikkoihin, joista yksi on se, että kyseisessä laitoksessa tuotettu lämpö edistää osaltaan näiden jäähdyttimien toimintaa (tai on sille välttämätöntä). Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voisi myös todeta, kuten komissio väittää, että nämä jäähdyttimet ”ovat osa EDW:n tuotantoprosessia”, tai ottaa huomioon sen viraston esiin tuoman seikan, että EDW:n laitoksen tarkoituksena on toimittaa Global Foundriesin tehtaaseen sen tarvitsemaa kuumaa, kylmää ja lämmintä vettä, ja todeta, että tämä tarkoitus voi toteutua vain, jos kyseisen laitoksen kaikki osat, jäähdyttimet mukaan luettuina, ovat toiminnassa.

71. Edellä esitetyn perusteella vaikuttaa siltä, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäväksi kuuluvasta arvioinnista muuta johdu, kyseisten absorptiojäähdytinten toiminta liittyy suoranaisesti EDW:n yhteistuotantolaitoksen toimintaan. Jos nämä toiminnot ovat myös teknisesti yhteydessä toisiinsa ( 50 ) ja jos kyseiset jäähdyttimet mahdollisesti vaikuttavat hiilidioksidipäästöihin, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi nähdäkseni todeta, että ne muodostavat kyseisen yhteistuotantolaitoksen kanssa yhden ja saman laitoksen direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

72. Kyseiset jäähdyttimet olisi tarvittaessa otettava huomioon muun muassa maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavassa määrässä. Tästä lähestymistavasta seuraisi, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 61 kohdassa jo totesin, että EDW:lle maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustava määrä olisi pienempi kuin EDW vaatima määrä, mikä vastaisi päästökauppajärjestelmän yleistä tavoitetta vähentää kasvihuonekaasujen kokonaispäästöjä. ( 51 )

73. Tämän ratkaisuehdotuksen seuraavassa jaksossa, jossa aion vastata toiseen ennakkoratkaisukysymykseen, lähden siitä olettamuksesta, että EDW käyttää yhtä ainoaa laitosta, joka muodostuu sen yhteistuotantolaitoksesta ja pääasiassa kyseessä olevista absorptiojäähdyttimistä. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että siinä tapauksessa, että nämä jäähdyttimet eivät kuulu EDW:n laitokseen, tähän kysymykseen ei tarvitse vastata.

C Tiedonkeruumallissa käytetty korjattu kelpoisuussuhde (toinen ennakkoratkaisukysymys)

74. Toisella ennakkoratkaisukysymyksellä halutaan lähinnä selvittää, voidaanko korjattua kelpoisuussuhdetta, jota soveltamalla voidaan pääasian olosuhteissa ottaa huomioon se, että lämpömäärät, jotka tuodaan Global Foundriesin tehtaasta EDW:n absorptiojäähdyttimiin lämpimän veden tuotantoa varten (edellä tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohdassa kuvatussa) vaiheessa 3, on ”tuotu päästökauppajärjestelmään kuulumattomasta laitoksesta”, ja että ne eivät siten täytä kelpoisuuskriteerejä, ( 52 ) soveltaa, kuten pääasian kantaja väittää, pelkästään 32‑celsiusasteisen lämpimän veden virtaan.

75. Tästä on ensinnäkin todettava, että siinä tapauksessa, että absorptiojäähdyttimet kuuluvat EDW:n laitokseen, ei ole epäilystäkään siitä, että tämä laitos tuo lämpöä laitoksesta, joka ei kuulu päästökauppajärjestelmään, koska kyseiset jäähdyttimet käyttävät lämpimän veden tuotantoon Global Foundriesin tehtaalta peräisin olevaa lämpöä. Asianosaiset eivät kiistä tätä arviota. ( 53 )

76. Toiseksi muistutan, että komission tiedonkeruumalli sen paremmin kuin komission kyseisen mallin yhteydessä laatima ohjeasiakirjakaan, ( 54 ) joissa molemmissa viitataan korjattuun kelpoisuussuhteeseen, eivät ole oikeudellisesti sitovia. ( 55 )

77. Jäsenvaltioilla on kuitenkin täysi oikeus käyttää kyseistä mallia maksutta tapahtuvassa kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien jaossa. Tältä osin on täsmennettävä, että päätöksen 2011/278 7 artiklan 5 kohdan toisesta alakohdasta ilmenee, että vaikka jäsenvaltio voi vaatia toiminnanharjoittajaa käyttämään sähköistä lomaketta tai määrittää, missä tiedostomuodossa tiedot on toimitettava, sen on silti yleensä ( 56 ) hyväksyttävä se, että toiminnanharjoittaja käyttää edellä mainittua mallia. Komission tiedonkeruumalli on siis selvästi omiaan tuottamaan oikeusvaikutuksia.

78. Kolmanneksi on huomautettava, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvalle laitokselle maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavaa vuotuista määrää määritettäessä tämä vertailuarvo on kerrottava ”lämpöön liittyvällä historiallisella tuotantotasolla”. ( 57 ) Lämpöön liittyvä historiallinen tuotantotaso viittaa mitattavan lämmön historialliseen mediaanituontiin päästökauppajärjestelmään kuuluvasta laitoksesta tai sen tuotantoon taikka molempiin viiteajanjaksona. ( 58 ) Se siis määritetään ottamalla lähtöarvoiksi päästökauppajärjestelmään kuuluvista muista laitoksista tuodut ja/tai kyseisissä laitoksissa tuotetut lämpömäärät viiteajanjaksona. ( 59 )

79. Tästä on pääteltävä, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvalle laitokselle maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavan vuotuisen määrän määrittämisessä päästökauppajärjestelmään kuulumattomista laitoksista tuoduilla lämpömäärillä ei yksinkertaisesti ole mitään merkitystä.

80. Käsiteltävässä asiassa DEHSt on siten aivan oikeassa väittäessään, että Global Foundriesin tehtaasta tuodut lämpömäärät on jätettävä pois EDW:n laitoksen kelpoisuuskriteerit täyttävien lämpömäärien laskennasta. Muu tulkinta voisi, kuten virasto korostaa, johtaa maksuttomien päästöoikeuksien alustavaan jakoon oikeuttavan lämpömäärän yliarviointiin.

81. Tähän on lisättävä, että tiedonkeruumallissa käytetyn korjatun kelpoisuussuhteen tarkoituksena on nimenomaan välttää tämä ongelma: kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 37 kohdassa jo selitin, korjattu kelpoisuussuhde vastaa alkuperänsä perusteella kelpoisuuskriteerit täyttävien lämpömäärien suhdetta mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärään. Lämpömäärät, jotta alkuperänsä perusteella eivät täytä kelpoisuuskriteerejä, on Global Foundriesin tehtaasta peräisin olevan lämmön tapaan tuotu laitoksista, jotka eivät kuulu päästökauppajärjestelmään.

82. Siitä kysymyksestä, voidaanko tätä suhdelukua soveltaa vain yhteen kyseisen laitoksen lämpövirroista, on todettava, että tiedonkeruumallista ilmenee yksiselitteisesti, että mainittua suhdelukua on sovellettava arvoon ”total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub-installations”, joka vastaa yhtäältä sellaisen laitoksessa kulutetun mitattavissa olevan lämmön, joka täyttää kelpoisuuskriteerit maksutta jaettavien päästöoikeuksien saamiseksi, ja toisaalta päästökauppajärjestelmään kuulumattomiin laitoksiin tai yksiköihin viedyn mitattavissa olevan lämmön summaa. ( 60 ) Toisin kuin pääasian kantaja esittää, kyse ei siis ole siitä, että kyseistä suhdelukua sovellettaisiin vain yhteen laitoksen lämpövirroista (käsiteltävässä tapauksessa vain 32‑celsiusasteisen lämpimän veden virtaan).

83. Täsmennän, että tiedonkeruumallista ilmenee myös, että korjatun kelpoisuussuhteen laskenta edellyttää jo sinänsä kokonaisvaltaista lähestymistapaa, jossa otetaan huomioon kaikki lämpövirrat. ( 61 )

84. Lisäksi on mielestäni paikallaan korostaa, kuten virasto perustellusti väittää, että korjatun kelpoisuussuhteen soveltamisesta kaikkiin lämpövirtoihin on se etu, että se takaa, että kaikissa jäsenvaltioissa otetaan laitostasolla (eikä vain joidenkin laitoksen osien tasolla) huomioon se, miltä osin lämpö on tuotettu laitoksen rajojen sisällä (jolloin se oikeuttaa maksutta jaettaviin päästöoikeuksiin) ja miltä osin se on tuotu päästökauppajärjestelmään kuulumattomasta laitoksesta (jolloin se ei oikeuta näihin oikeuksiin).

85. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa toiseen ennakkoratkaisukysymykseen siten, että korjattua kelpoisuussuhdetta on sovellettava sellaisen kyseisessä laitoksessa kulutetun mitattavissa olevan lämmön, joka täyttää kelpoisuuskriteerit maksutta jaettavien päästöoikeuksien saamiseksi, ja toisaalta päästökauppajärjestelmään kuulumattomiin laitoksiin tai yksiköihin viedyn mitattavissa olevan lämmön summaan ilman, että tässä on mahdollista tehdä eroa eri lämpövirtojen välillä.

D Vuotoriskitekijän soveltaminen (kolmas ennakkoratkaisukysymys)

86. Kolmannella ennakkoratkaisukysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, voidaanko EDW:n laitoksen kaltaiselle laitokselle myöntää hiilivuotoasema sellaisten lämpömäärien osalta, joita se ei vie suoraan merkittävälle hiilivuodon riskille alttiilla alalla toimivaan laitokseen vaan jotka muunnetaan jäähdytykseksi (tarkemmin sanottuna kylmäksi vedeksi) absorptiojäähdyttimissä ennen niiden siirtämistä kyseiseen laitokseen.

87. Muistutan, että kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohdassa jo totesin, unionin lainsäätäjä on säätänyt direktiivin 2003/87 10 a artiklan 12 kohdassa erityissäännön päästöoikeuksien jakamisesta maksutta sellaisilla toimialoilla tai toimialojen osilla toimiville laitoksille, joihin kohdistuu huomattava hiilivuotoriski. ( 62 ) Kyseinen sääntö otettiin käyttöön, jotta vältettäisiin taloudelliset haitat unionin energiavaltaisen teollisuuden tietyille toimialoille ja toimialojen osille, jotka ovat alttiita kansainväliselle kilpailulle, jossa teollisuudella ei ole samanlaisia hiilidioksidipäästöjen rajoituksia.

88. Päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetään, että hiilivuotoaseman voivat saada myös laitokset, jotka tosin eivät itse toimi alalla, jonka katsotaan olevan altis merkittävälle hiilivuodon riskille, mutta jotka vievät mitattavissa olevaa lämpöä tällaisella alalla toimivaan päästökauppajärjestelmään kuulumattomaan laitokseen.

89. Käsiteltävässä asiassa asianosaisten kesken on riidatonta, että EDW:n laitos ei itse toimi alalla, jonka katsotaan olevan altis merkittävälle hiilivuodon riskille. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohdassa kuvatussa vaiheessa 2 EDW kuitenkin vie Global Foundriesin tehtaaseen kylmää vettä, joka on tuotettu EDW:n yhteistuotantolaitoksesta toimitetusta kuumasta vedestä ja vesihöyrystä. Tämä tehdas, joka ei kuulu päästökauppajärjestelmään, toimii kuitenkin merkittävälle hiilivuodon riskille alttiilla alalla.

90. Komissio ja virasto väittävät lähinnä, että päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan sanamuodon mukaan hiilivuotoasemaa ei missään tapauksessa voida myöntää EDW:n laitoksen kaltaisessa laitoksessa tuotettujen lämpömäärien osalta, joita käytetään (absorptiojäähdyttimissä tapahtuvan) vaiheen 2 toteuttamiseen. Tätä lämpöä ei nimittäin kuluteta päästökauppajärjestelmään kuulumattomassa laitoksessa, joka toimii alalla, jonka katsotaan olevan altis merkittävälle hiilivuodon riskille (käsiteltävässä tapauksessa Global Foundriesin tehtaassa), vaan kyseisissä jäähdyttimissä.

91. Pääasian kantaja puolestaan katsoo, että absorptiojäähdyttimet eivät suinkaan katkaise EDW:n yhteistuotantolaitoksen (jossa lämpö tuotetaan) ja Global Foundriesin tehtaan (jossa se kulutetaan jäähdytyksenä) välistä yhteyttä. Kyseiseen laitokseen toimitettu jäähdytys vastaa joka tapauksessa sen tuottamiseen käytettyä lämpöä.

92. Mielestäni tällaista tulkintaa ei voida hyväksyä.

93. Tästä on todettava, että päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa ”mitattavissa olevan lämmön kuluttaja” määritellään selvästi laitokseksi, joka yhtäältä toimii sellaisella toimialalla tai toimialan osalla, jonka katsotaan olevan altis merkittävälle hiilivuodon riskille, ja joka toisaalta ei kuulu päästökauppajärjestelmään.

94. Tästä seuraa, kuten komissio ja viraston perustellusti väittävät, että jotta EDW:n laitoksen kaltaiselle laitokselle voitaisiin myöntää hiilivuotoasema, sen on ensinnäkin vietävä lämpöä, ja toiseksi tämä lämpö on kulutettava sellaisessa laitoksessa, joka täyttää edellisessä kohdassa mainitut kaksi edellytystä. Kyseistä asemaa ei voida laajentaa sellaiseksi, että se koskee tällaiseen laitokseen toimitettavaa kylmää vettä, koska tämä edellyttää sitä, että lämpö on jo kulutettu.

95. Otteella komission asiakirjasta nimeltä ”Frequently Asked Questions on Free Allocation Rules for the EU ETS post 2020” (Usein kysyttyjä kysymyksiä päästöoikeuksien maksutonta jakamista koskevista säännöistä EU:n päästökauppajärjestelmässä vuoden 2020 jälkeen), ( 63 ) johon pääasian kantaja viittaa huomautuksissaan, ei voida perustella toisenlaista tulkintaa.

96. Yhtäältä komissio nimittäin laati tämän asiakirjan, joka ei ole millään tavoin sitova, neljännen päästökauppakauden (eli vuodesta 2021 alkavan kauden) yhteydessä, kun taas pääasia koskee päästöoikeuksien maksutonta jakamista kolmannella päästökauppakaudella (2013–2020).

97. Toisaalta siinä kyseisen asiakirjan otteessa, johon pääasian kantaja vetoaa, viitataan komission delegoidun asetuksen (EU) 2019/331 ( 64 ) liitteessä VII olevan 7 osan, jonka otsikko on ”Säännöt mitattavissa olevan lämmön määrittämiseksi”, 7.1 kohtaan. Kyseisen kohdan viimeisestä virkkeestä ilmenee, että jos lämpöä käytetään jäähdytykseen (EDW:n laitoksen absorptiojäähdyttimissä suoritettavan kaltaisen) absorptiojäähdytysprosessin kautta, kyseinen jäähdytysprosessi on katsottava lämpöä kuluttavaksi prosessiksi. Päättelen tästä, että kyseisen asiakirjan mukaan lämpö on joka tapauksessa katsottava kulutetuksi siinä laitoksessa tai laitoksen osassa, jossa tämä jäähdytysprosessi tapahtuu (käsiteltävässä tapauksessa EDW:n absorptiojäähdyttimissä), eikä siinä laitoksessa, johon kyseisessä prosessissa tuotettu jäähdytys johdetaan (käsiteltävässä tapauksessa Global Foundriesin tehtaassa).

98. Näillä perusteilla katson, että Global Foundriesin tehdasta ei pääasian olosuhteissa voida pitää laitoksena, jossa EDW:n yhteistuotantolaitoksesta peräisin oleva ja absorptiojäähdyttimissä kylmän veden tuotantoon (vaiheessa 2) käytetty lämpö kulutetaan. Koska tämä edellytys (vaikka se käy selvästi ilmi päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan sanamuodosta) ei täyty, EDW:lle ei voida myöntää hiilivuotoasemaa tämän lämmön osalta.

99. Täsmennän lopuksi, että direktiivin 2003/87 10 a artiklan 12 kohta on poikkeus kyseisen direktiivin 10 a artiklan 11 kohdassa vahvistettuun pääsääntöön, jonka mukaan maksutta jaettavien päästöoikeuksien määrää on vähennettävä asteittain vuosina 2013–2020, jotta maksutta jakaminen pystytään lopettamaan kokonaan 2027 vuoteen mennessä. Tässä yhteydessä vaikuttaa ilmeiseltä, että vuotoriskikertoimen soveltamisedellytyksiä on tulkittava suppeasti, jottei vaaranneta päästökauppajärjestelmän tavoitetta vähentää kasvihuonekaasupäästöjä. ( 65 )

100. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen siten, että EDW:n laitoksen kaltaiseen laitokseen ei voida soveltaa vuotoriskitekijää niiden lämpömäärien osalta, jotka se tuottaa kylmän veden viemiseksi laitokseen, joka ei kuulu päästökauppajärjestelmään mutta toimii alalla, jonka katsotaan olevan altis merkittävälle hiilivuodon riskille. Selvyyden vuoksi todettakoon, että mielestäni tähän kysymykseen annettava vastaus ei muutu sen mukaan, kuuluvatko pääasiassa kyseessä olevat absorptiojäähdyttimet tällaiseen laitokseen vai eivät. Global Foundriesin tehdas ei nimittäin kummassakaan tapauksessa ole kyseisen lämmön kulutuspaikka.

V Ratkaisuehdotus

101. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Verwaltungsgericht Berlinin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin vastataan seuraavasti: 1) Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta unionissa ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 22.4.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/29/EY, 2 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sellaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan laitoksen rajat ovat samat kaikissa toiminnanharjoittajalle yhtäältä kasvihuonekaasupäästöjen ja toisaalta pilaantumisen osalta myönnettävissä luvissa. Kyseisestä säännöksestä, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan b ja e alakohdan kanssa, kuitenkin seuraa, että sivulaitokset voidaan ottaa huomioon etenkin määritettäessä maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavaa määrää vain, jos niiden toiminta sen lisäksi, että se liittyy suoranaisesti päälaitoksen toimintaan ja on teknisesti yhteydessä siihen, mahdollisesti vaikuttaa kasvihuonekaasupäästöihin. 2) Euroopan komission tiedonkeruumallissa (”Data Collection Template”) tarkoitettua korjattua kelpoisuussuhdetta (”corrected eligibility ratio”) on sovellettava yhtäältä sellaisen kyseisessä laitoksessa kulutetun mitattavissa olevan lämmön, joka täyttää kelpoisuuskriteerit maksutta jaettavien päästöoikeuksien saamiseksi, ja toisaalta päästökauppajärjestelmään kuulumattomiin laitoksiin tai yksiköihin viedyn mitattavissa olevan lämmön summaan. Vaikka laitoksen eri lämpövirrat voidaankin erottaa toisistaan, tämän suhdeluvun soveltamista ei ole mahdollista rajoittaa vain yhteen näistä lämpövirroista. 3) Päästöoikeuksien yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevien unionin laajuisten siirtymäsäännösten vahvistamisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY 10 a artiklan mukaisesti 27.4.2011 annetun komission päätöksen 2011/278/EU 6 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että laitokseen, joka ei toimi alalla, jonka katsotaan olevan altis merkittävälle hiilivuodon riskille, ei voida soveltaa vuotoriskikerrointa niiden lämpömäärien osalta, jotka se tuottaa kylmän veden viemiseksi laitokseen, joka ei kuulu kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmään mutta toimii tällaisella alalla.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta unionissa ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2003, L 275, s. 32), sellaisena kuin se on muutettuna 23.4.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/29/EY (EUVL 2009, L 140, s. 63) (jäljempänä direktiivi 2003/87). Kyseisellä direktiivillä perustetusta kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmästä käytetään jäljempänä lyhennettä ”päästökauppajärjestelmä”.

( 3 ) Päästöoikeuksien yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevien unionin laajuisten siirtymäsäännösten vahvistamisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY 10 a artiklan mukaisesti 27.4.2011 annettu komission päätös (EUVL 2011, L 130, s. 1).

( 4 ) Absorptiojäähdyttimillä voidaan tuottaa jäähdytystä pelkästä lämmöstä hyödyntämällä lämpötilaeroja. Niiden toiminta perustuu tiettyjen nesteiden kykyyn absorboida ja desorboida höyryä, eli niissä käytetään binääristä seosta, jonka toinen ainesosa (kylmäaine, esim. kylmä vesi) höyrystyy helpommin kuin toinen (absorbentti).

( 5 ) Ks. teollisuuden päästöistä (yhtenäistetty ympäristön pilaantumisen ehkäiseminen ja vähentäminen) 24.11.2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/75/EU (EUVL 2010, L 334, s. 17). Sillä kumottiin ja korvattiin ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24.9.1996 annettu neuvoston direktiivi 96/61/EY (EUVL 1996, L 257, s. 26).

( 6 ) Euroopan yhteisön tilastollinen toimialaluokitus.

( 7 ) Luettelon laatimisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin [2003/87] nojalla niistä toimialoista ja toimialojen osista, joiden katsotaan olevan alttiita merkittävälle hiilivuodon riskille, 24.9.2009 annettu komission päätös (EUVL 2010, L 1, s. 10).

( 8 ) Luettelon laatimisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin [2003/87] nojalla niistä toimialoista ja toimialojen osista, joiden katsotaan olevan alttiita merkittävälle hiilivuodon riskille, vuosiksi 2015–2019 27.10.2014 annettu komission päätös (EUVL 2014, L 308, s. 114).

( 9 ) Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että EDW:n päälaitoksessa harjoitettava direktiivin 2003/87 liitteen I mukainen toiminta, jonka perusteella laitos kuuluu päästökauppajärjestelmään (kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan e alakohdan nojalla), on polttoaineiden polttotoimintaa erityisesti lämmön tuotantoa varten. Tästä toiminnasta syntyy hiilidioksidia.

( 10 ) Hiilivuotoriskin käsitteen osalta viittaan jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohtaan.

( 11 ) Täsmennän, että käsitykseni mukaan EDW:n absorptiojäähdyttimet ja yhteistuotantolaitos toimivat siten, että Global Foundriesien laitoksen toimintaan tarvittavaa kylmää, kuumaa ja lämmintä vettä tuotetaan jatkuvana virtana eli vaiheet 1, 2 ja 3 tapahtuvat tosiasiassa samanaikaisesti.

( 12 ) Direktiivin 2003/87 10 a artiklan 4 kohdan mukaan ”tehokkaalla yhteistuotannolla taloudellisesti perusteltavissa olevaan kysyntään vastaamiseksi tapahtuvaa lämmön tai jäähdytyksen tuotantoa varten jaetaan päästöoikeuksia maksutta”.

( 13 ) Muistutan, että maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavan vuotuisen määrän laskemiseksi jäsenvaltioiden on erotettava päätöksen 2011/278 6 artiklan mukaisesti laitokset tai laitoksen osat toisistaan niiden toiminnan perusteella, jotta voidaan määrittää, onko sovellettava ”tuotteen vertailuarvoa”, ”lämmön vertailuarvoa” vai ”polttoaineen vertailuarvoa” taikka erityistä tekijää, joka koskee ”prosessipäästöjen piiriin kuuluvia laitoksen osia” (ks. vastaavasti tuomio 8.9.2016, Borealis ym., C‑180/15, EU:C:2016:647, 61 kohta ja tuomio 18.1.2018, INEOS, C‑58/17, EU:C:2018:19, 28 kohta).

( 14 ) Päätöksen 2011/278 10 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdasta ilmenee, että kunkin lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen tai laitoksen osan kohdalla tiettynä vuotena maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavan vuotuisen määrän on vastattava mitattavissa olevan lämmön osalta vahvistettua lämmön vertailuarvoa kerrottuna lämpöön liittyvällä historiallisella tuotantotasolla mitattavissa olevan lämmön kulutuksen osalta. Kyseisen päätöksen 7 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä sen liitteen IV kanssa, ilmenee, että toiminnanharjoittajan on toimitettava muun muassa kaikki olennaiset tiedot sen laitokseen (tai laitoksen osaan) tuodusta ja sieltä viedystä mitattavissa olevasta lämmöstä.

( 15 ) Havainnollistaakseni, minkälaisista panoksista pääasiassa on konkreettisesti kyse, tarkennan, että vaatimuksen perusteella DEHSt myönsi EDW:lle yhteensä 78267 maksutonta päästöoikeutta, kun taas EDW vaatii saada 199280 päästöoikeutta (eli 121013 päästöoikeutta yli myönnetyn määrän) sillä oletuksella, että absorptiojäähdyttimet eivät kuulu sen päälaitokseen. Tämä tarkoittaa, että EDW:lle myönnettävien päästöoikeuksien määrä voi vaihdella merkittävästi sen mukaan, katsotaanko absorptiojäähdyttimien kuuluvan sen laitokseen vai ei.

( 16 ) Tämä tiedonkeruumalli, jota päivitettiin viimeksi 25.5.2011, on saatavana komission internetsivustolla seuraavassa osoitteessa: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/allowances_en#tab-0-1 (ainoastaan englanniksi).

( 17 ) Pääasian asianosaiset ovat esittäneet ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa eriäviä mielipiteitä tästä kysymyksestä. Pääasian kantaja väittää, että Global Foundriesien laitokselta tuotu lämpömäärä olisi pitänyt jättää kokonaan vähentämättä (koska jäähdyttimet eivät kuulu EDW:n laitokseen) ja että siinä tapauksessa, että tämä lämpö oli kaikesta huolimatta vähennettävä, se olisi pitänyt luokitella kuuluvaksi ainoastaan 32‑celsiusasteisen lämpimän veden virtaan. DEHSt puolestaan katsoo, ettei tiedonkeruumallissa voida tehdä eroa eri lämpövirtojen välillä.

( 18 ) Ks. direktiivin 2003/87 1 artikla ja tuomio 22.2.2018, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, 26 kohta).

( 19 ) Jako suoritetaan kahdessa vaiheessa: ensin jäsenvaltiot laskevat kullekin niiden alueella sijaitsevalle laitokselle maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavan vuotuisen määrän, ja komissio vahvistaa lopullisen määrän myöhemmässä vaiheessa.

( 20 ) Totean, että kansallinen tuomioistuin ei ennakkoratkaisupyynnössään esitä unionin tuomioistuimelle nimenomaan direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohtaan liittyviä kysymyksiä. Se kuitenkin mainitsee, että toinen ennakkoratkaisukysymys esitetään ainoastaan siinä tapauksessa, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan siten, että jäähdyttimet kuuluvat EDW:n laitokseen. Katson siis, että ennen kuin toiseen ennakkoratkaisukysymykseen voidaan vastata, on täsmennettävä kyseisessä säännöksessä vahvistettuja perusteita. Tästä on muistutettava, että vaikka kansallinen tuomioistuin on muodollisesti rajannut ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksensä koskemaan vain kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdan tulkintaa, tämä seikka ei estä unionin tuomioistuinta esittämästä sille kaikkia unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, jotka saattavat olla hyödyllisiä kansallisen tuomioistuimen arvioidessa käsiteltävänään olevaa asiaa, riippumatta siitä, onko kansallinen tuomioistuin viitannut niihin kysymyksissään (ks. tuomio 9.7.2020, Santen, C‑673/18, EU:C:2020:531, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 21 ) Tarkastelen korjatun kelpoisuussuhteen merkityksellisyyttä lähemmin jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen C jaksossa.

( 22 ) Ks. tältä osin direktiivin 2009/29 johdanto-osan 24 ja 25 perustelukappale. Viittaan myös ratkaisuehdotukseni ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167) 49 kohtaan ja ratkaisuehdotukseni INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2017:896) 60 kohtaan.

( 23 ) Muun muassa ratkaisuehdotukseni ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167) alaviitteessä 53 selitetään, miten vuotoriskikerrointa sovelletaan asianmukaisesti kyseisessä laskelmassa.

( 24 ) Muistutan, että tätä lämpöä käytetään lämpimän veden tuotantoon edellä tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohdassa kuvatussa vaiheessa 3.

( 25 ) Ks. tiedonkeruumallin lomakkeen E, jonka otsikko on ”EnergyFlows – Data on energy input, measurable heat and electricity”, II.2 jakson i ja j kohta. Päätöksen 2011/278 3 artiklan e alakohdan mukaan ”mitattavissa olevalla lämmöllä” tarkoitetaan ”nettolämpövirtaa, joka kuljetetaan pitkin määritettävissä olevia putkia tai putkistoja käyttäen – – esimerkiksi höyryä, kuumaa ilmaa, vettä – –, niin että putkiin tai putkistoihin on asennettu tai voitaisiin asentaa lämpömittari”.

( 26 ) Saksan oikeudessa tämä kokonaisvaltainen lähestymistapa näkyy siten, että TEHG:n 4 §:n 4 momentin mukaan silloin, kun laitokselle on myönnetty lupa ennen vuotta 2013, BimSchG:n mukaisesti myönnetty lupa koskee myös direktiivissä 2003/87 tarkoitettuja kasvihuonekaasupäästöjä (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 16 kohta).

( 27 ) Ks. direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohta, direktiivin 96/61 2 artiklan 1 kohta ja direktiivin 2010/75 3 artiklan 3 kohta. Lisäksi jäsenvaltioiden on direktiivin 2003/87 8 artiklan mukaan toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kasvihuonekaasujen päästöluvan myöntämisehdot ja ‑menettely yhteensovitetaan direktiivissä 96/61 säädettyjen lupaehtojen ja ‑menettelyn kanssa.

( 28 ) Tämän säännöksen nojalla päästöllä tarkoitetaan laitoksesta yhdestä tai useammasta lähteestä suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään päästettyjä aineita, tärinää, lämpöä tai melua.

( 29 ) Ks. direktiivin 2003/87 3 artiklan b alakohta. Ks. myös tuomio 19.1.2017, Schaefer Kalk (C‑460/15, EU:C:2017:29, 32 kohta) ja tuomio 28.2.2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 45 kohta), joissa unionin tuomioistuin korosti, että tämän säännöksen sanamuodosta johtuu, että siinä tarkoitettujen päästöjen edellytyksenä on kasvihuonekaasujen päästäminen ilmaan.

( 30 ) Direktiivin 96/61 2 artiklan 2 kohdan ja direktiivi 2010/75 3 artiklan 2 kohdan tapauksessa on toisin, koska niiden mukaan pilaantumisella tarkoitetaan muun muassa tärinää ja melua.

( 31 ) Ks. direktiivin 2003/87 1 artikla ja tuomio 22.2.2018, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, 26 kohta).

( 32 ) Ks. direktiivin 96/61 1 artikla.

( 33 ) Ks. vastaavasti tuomio 20.6.2019, ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:518, 62 ja 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 34 ) Kuten pääasian kantaja muuten perustellusti korostaa, direktiivin 2003/87 yhteydessä pilaantumisella tarkoitetaan joka tapauksessa yksinomaan kasvihuonekaasujen päästämistä ilmakehään ja siitä aiheutuvaa ilmastonmuutosta.

( 35 ) Ks. tuomio 28.2.2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 45 kohta). Viittaan myös kyseisessä asiassa esittämääni ratkaisuehdotukseen (EU:C:2017:975).

( 36 ) Ks. tuomio 28.2.2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 51 kohta).

( 37 ) Ks. vastaavasti tuomio 28.2.2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 52 kohta).

( 38 ) Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäväksi kuuluvasta arvioinnista muuta johdu, näin mielestäni on ymmärrettävä TEHG:n 2 §:n 4 momentin ensimmäinen virke, jossa säädetään, että ”laitokselle BimSchG:n mukaisesti myönnetyssä luvassa annettuja määräyksiä pidetään ratkaisevina [saman pykälän] 2 ja 3 momentissa tarkoitettujen laitosten rajojen määrittämisen kannalta”. Täsmennän, että kyseinen säännös vaikuttaa mielestäni täysin direktiivin 2003/87 hengen mukaiselta. Tästä on muistutettava, että ehdotuksessaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kasvihuonekaasujen päästöjen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin [96/61] muuttamisesta (KOM(2001) 581 lopullinen) komissio korosti (perustelujensa 9 kohdassa), että jäsenvaltiot voisivat ehdotuksen mukaan ”jatkaa luvanantomenettelyjen kehittämistä direktiivin [96/61] luomalta pohjalta” ja että järjestelmä tosin ”edellyttää erilaisen luvan – luvan kasvihuonekaasujen päästämisestä – myöntämistä, ja sitä varten on annettava enemmän tietoja kuin mitä direktiivissä [96/61] tällä hetkellä vaaditaan” (kursivointi tässä).

( 39 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohta.

( 40 ) Huomautan, että unionin tuomioistuimen esittämään kysymykseen antamassaan vastauksessa virasto mainitsi, että kasvihuonekaasujen päästöluvassa määritetyt laitoksen rajat (jotka ovat samat kuin pilaamisluvassa määritetyt rajat) ovat sitovia maksuttomien kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien jaossa. Jos tämä on TEHG:n 2 §:n 4 momentissa säädetty lähestymistapa, herää kysymys, miten se voidaan sovittaa yhteen saman pykälän 2 momentissa määritellyn soveltamisalan kanssa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia on ottaa kantaa tähän kysymykseen.

( 41 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 36 ja 37 kohta.

( 42 ) Huomautan, että direktiivin 2003/87 saksan-, englannin-, ranskan- ja italiankielisistä versioista ei ilmene täsmällisesti, mihin toimintaan sivulaitoksen toiminnalla on osoitettava olevan tällainen ”suoranainen yhteys”. Esim. ranskankielisessä versiossa mainitaan ”toute autre activité s’y rapportant directement” (kursivointi tässä), kun taas saksan-, englannin- ja italiankielisissä versioissa käytetään ilmaisuja ”andere unmittelbar damit verbundene Tätigkeiten”, ”directly associated activities” ja ”attività direttamente associate” ilman muita täsmennyksiä. Espanjankielisestä versiosta kuitenkin ilmenee, että tämä suoranainen yhteys on osoitettava sivulaitoksen toiminnan ja niiden kyseisen direktiivin liitteessä I mainittujen toimintojen välillä, jotka suoritetaan päälaitoksessa (viimeksi mainitussa kieliversiossa laitoksen käsite määritellään seuraavasti: ”una unidad técnica fija donde se lleven a cabo una o varias actividades de las enumeradas en el anexo I, así como cualesquiera otras actividades directamente relacionadas con aquéllas” (kursivointi tässä)). Näin unionin tuomioistuin näyttää tulkinneen myös 9.6.2016 antamassaan tuomiossa Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ (C‑158/15, jäljempänä, EU:C:2016:422, 29 kohta) (tuomio Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ) ja 29.4.2021 antamassaan tuomiossa Granarolo ((C‑617/19, EU:C:2021:338, 39 kohta).

( 43 ) Ks. tuomion 30 kohta.

( 44 ) Tästä on muistutettava, että ratkaisuehdotuksessani Granarolo (C‑617/19, EU:C:2020:1016, 63 kohta) totesin, että unionin tuomioistuimen tuomiossa Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ (29 kohta) vahvistaman arviointiperusteen mukaan pelkästään sen perusteella, että toimintojen välillä on jonkinlainen yhteys, ei voida katsoa, että ne ovat teknisesti yhteydessä toisiinsa, vaan on osoitettava, että yksi toiminnoista kuuluu muiden toimintojen tekniseen kokonaisprosessiin. Unionin tuomioistuin täsmensi 29.4.2021 antamassaan tuomiossa Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, 46 kohta), että tämän edellytyksen täyttyminen edellyttää, että kyseessä on erityinen ja erottamiskykyinen integraatio toiseen toimintaan liittyvässä teknisessä prosessissa.

( 45 ) Kaikilla näillä seikoilla näyttää nimittäin olleen merkitystä tuomiossa Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ. Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin totesi (31 kohdassa), että alueen järjestämistapa sekä kivihiilivaraston ja voimalan välinen kuljetushihna voivat riittää teknisen yhteyden osoittamiseen kivihiilen varastointitoiminnan ja polttoaineiden polttotoiminnan välillä.

( 46 ) Teknisellä arvioinnilla on tietenkin merkitystä tämän suoraan yhteyden osoittamisessa, ja tietyissä tapauksissa sillä voi olla ratkaiseva merkitys. Tuomiossa Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ (30 kohta) unionin tuomioistuin totesi, että jo pelkästään sen perusteella, että (hiilivarastoon) varastoitu kivihiili oli voimalan toiminnalle välttämätön, voitiin katsoa, että varastointi liittyi suoranaisesti voimalan toimintaan.

( 47 ) Lisäksi unionin tuomioistuin totesi 29.4.2021 antamassaan tuomiossa Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, 43 kohta), että kyseessä olevien toimintojen välistä suoranaista yhteyttä koskeva edellytys täyttyy myös silloin, kun kyseistä toimintaa on harjoitettava, jotta toisen toiminnan toteuttaminen voidaan suorittaa.

( 48 ) Ks. tuomion 30 kohta.

( 49 ) Ratkaisuehdotuksessani Granarolo (C‑617/19, EU:C:2020:1016, 57 kohta) päättelin tästä, että kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin ei myöskään antanut ymmärtää, että ainoastaan sellaisen toiminnan, joka on jollekin toiselle toiminnalle välttämätöntä, voidaan katsoa täyttävän teknistä yhteyttä koskevan edellytyksen.

( 50 ) Tästä on muistutettava, että unionin tuomioistuin totesi tuomiossa Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, 47 kohta), ettei yhteistuotantolaitos ollut teknisesti yhteydessä maitotuotteiden tuotantoyksikköön, vaikka niillä oli yhteys toisiinsa energian jakeluverkon kautta. Vaikka toiminnanharjoittajien välisissä sopimusehdoissa taattiin maitotuotteiden tuotantoyksikölle etuoikeus yhteistuotantolaitoksen tuottamaan sähköön, kyseinen tuotantoyksikkö olisi hyvin pystynyt jatkamaan toimintaansa, vaikka energiantoimitukset olisivat keskeytyneet. Mielestäni pääasia poikkeaa kyseisestä asiasta, koska, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohdasta ilmenee, absorptiojäähdyttimet tuottavat jäähdytysprosessin avulla Global Foundriesien laitokselle kylmää vettä nimenomaan EDW:n yhteistuotantolaitoksesta kyseisiin jäähdyttimiin toimitetusta kuumasta vedestä ja vesihöyrystä. Jos tilanne todella on tällainen, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi nähdäkseni katsoa, että yhteistuotantolaitoksen kuuman veden tuotantotoiminta on integroitu näillä jäähdyttimillä tapahtuvaan kylmän veden tuotantotoiminnan tekniseen kokonaisprosessiin ja että niiden toiminnot ovat siten teknisesti yhteydessä toisiinsa.

( 51 ) Täsmennän, että siinäkin tapauksessa, että absorptiojäähdyttimet eivät kuuluisi EDW:n laitokseen, kyseisen laitoksen mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärään olisi sisällytettävä se yhteistuotantolaitoksessa tuotettu lämpö, jota näissä jäähdyttimissä käytetään (koska se päätöksen 2011/278 9 artiklan 3 kohdan mukaan vastaa lämpöä, joka viedään ”laitokseen tai muuhun yksikköön, joka ei kuulu [päästökauppajärjestelmään]”). Näissä olosuhteissa kyseisten jäähdyttimien kuuluminen laitoksen rajojen sisälle ei mielestäni missään tapauksessa voi johtaa siihen, että otetaan huomioon suurempi lämpömäärä ja jaetaan sen perusteella enemmän päästöoikeuksia, vaan se voi johtaa ainoastaan siihen, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 36 ja 37 kohdassa selitin, että maksuttomien päästöoikeuksien alustavaa määrää mahdollisesti vähennetään, koska Global Foundriesin laitokselta tuotu lämpö ei täytä kelpoisuuskriteerejä.

( 52 ) Ks. selitykseni edellä tämän ratkaisuehdotuksen 36 ja 37 kohdassa.

( 53 ) Pääasian kantaja kiistää sen, että kyseiset absorptiojäähdyttimet kuuluvat samaan laitokseen yhteistuotantolaitoksen kanssa. Se ei sitä vastoin millään tavoin kyseenalaista sitä, että nämä jäähdyttimet tuovat lämpöä Global Foundriesien laitoksesta.

( 54 ) Guidance Document no 3 on the harmonised free allocation methodology for the EU-ETS post 2012 (Data collection guidance) (Ohjeasiakirja nro 3 – maksutta jaettavien päästöoikeuksien yhdenmukaistetusta jakomenetelmästä EU:n päästökauppajärjestelmässä vuoden 2012 jälkeen (Tiedonkeruuohjeet)), 14.4.2011 ja 29.6.2011, saatavana komission internetsivustolla osoitteessa: https://ec.europa.eu/clima/sites/default/files/ets/allowances/docs/gd3_data_collection_en.pdf (s. 46).

( 55 ) Komission ohjeasiakirjassa (s. 4) on nimenomainen maininta siitä, että ohjeet eivät ole oikeudellisesti sitovia eivätkä edusta komission virallista kantaa:

”this guidance document – – does not represent an official position of the Commission and is not legally binding”. Korostan kuitenkin, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että unionin oikeuden toimella ei ole sitovaa vaikutusta (eli se on soft law ‑toimi), ei estä unionin tuomioistuinta antamasta ratkaisua sen tulkinnasta SEUT 267 artiklan mukaisessa ennakkoratkaisumenettelyssä (ks. tuomio 13.12.1989, Grimaldi (C‑322/88, EU:C:1989:646, 9 kohta) ja tuomio 21.1.1993, Deutsche Shell (C‑188/91, EU:C:1993:24, 18 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)).

( 56 ) Ilmaisulla ”yleensä” tarkoitan kyseisen säännöksen sanamuodon mukaisesti ”paitsi jos jäsenvaltion lomake tai määrittelemä tiedostomuoto edellyttää vähintään samojen tietojen toimittamista”.

( 57 ) Ks. päätöksen 2011/278 10 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohta.

( 58 ) Ks. päätöksen 2011/278 9 artiklan 3 kohta.

( 59 ) Ks. tältä osin myös päätöksen 2011/278 3 artiklan c alakohdassa annettu lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan määritelmä.

( 60 ) Tiedonkeruumallin mukaan korjattua kelpoisuussuhdetta on sovellettava arvoon ”total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub-installations” eli se on kerrottava arvon ”net amount measurable heat consumed in the installation and eligible under the heat benchmark” ja arvon ”heat exported to installations or entities not covered by the EU-ETS” summalla (ks. kyseisen mallin lomakkeen E, jonka otsikko on ”EnergyFlows – Data on energy input, measurable heat and electricity ”, II.2 jakson o, n, l ja k kohta).

( 61 ) Kunkin laitoksen mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärän laskemiseksi on ensin määritettävä mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärä, joka laitoksella on käytettävissä, ja vähennettävä siitä laitoksen rajojen sisällä tuotteen vertailuarvon piiriin kuuluvissa sivulaitoksissa sähkön tuotantoon tai tuotteiden valmistukseen kulutetun mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärä sekä päästökauppajärjestelmään kuuluviin laitoksiin viedyn lämmön mitattavissa oleva kokonaismäärä (ks. kyseisen mallin lomakkeen E, jonka otsikko on ”EnergyFlows – Data on energy input, measurable heat and electricity ”, II.2 jakson i, d, f, g ja h kohta). Koska tiedonkeruumallin lomakkeessa E olevan II.2 jakson (jossa muun muassa määritetään tämän korjatun kelpoisuussuhteen laskentakaava) otsikko on ”Complete balance of measurable heat at the installation” (Laitoksen mitattavissa olevan lämmön kokonaistase), vaikuttaa selvältä, että siinä edellytetään lämpövirtojen tarkastelua kokonaisuutena.

( 62 ) Tämän säännön mukaan laitoksille, joihin sovelletaan vuotoriskitekijää, oli jaettava vuonna 2013 ja jokaisena sitä seuraavana vuonna vuoteen 2020 asti maksutta päästöoikeuksia 100 prosenttia direktiivin 2003/87 10 a artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden mukaisesti määritellystä määrästä.

( 63 ) Tämä asiakirja on saatavana seuraavassa internetosoitteessa: https://ec.europa.eu/clima/sites/clima/files/events/docs/0134/far_faq_2_en.pdf. Pääasian kantaja viittaa sen 2.4 kohtaan, jonka otsikko on ”How should the production of cooling be treated?” (asiakirjan s. 5).

( 64 ) Päästöoikeuksien yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevien unionin laajuisten siirtymäsäännösten määrittämisestä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY 10 a artiklan mukaisesti 19.12.2018 annettu komission delegoitu asetus (EUVL 2019, L 59, s. 8). Täsmennän, että tätä asetusta sovelletaan ainoastaan neljänteen päästökauppakauteen (2021–2030) ja ettei sitä näin ollen sovelleta käsiteltävän asian yhteydessä.

( 65 ) Ks. 3.12.2020 esittämäni ratkaisuehdotus Ingredion Germany (C‑320/19, EU:C:2020:983, 73 kohta).