Tältä osin yhtäältä viittaus riisipaperiin (”rice paper”) tai ”kuivattuihin” tuotteisiin esiintyy nimenomaisesti yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeen 19059020 useiden eri kieliversioiden tekstissä, kun taas nimike 1901 on luonteeltaan ainoastaan toissijainen ja se koskee ainoastaan tuotteita, joita ei mainita muualla tai jotka eivät kuulu muualle yhdistetyssä nimikkeistössä. Toisaalta yhdistetyn nimikkeistön useiden eri kieliversioiden tekstien perusteella ja niiden komission selittävien huomautusten valossa, joissa viitataan harmonisoidusta tavarankuvaus- ja -koodausjärjestelmästä tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen selityksiin, käy ilmi, että se, että tuote on kypsennetty, ei ole välttämätön tunnusmerkki tavaran luokittelemiseksi alanimikkeeseen 19059020.

Levyt, jotka on valmistettu riisijauhosta, suolasta ja vedestä ja jotka on kuivattu mutta ei lämpökäsitelty, kuuluvat tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteen I soveltamisalaan, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1624/97, sisältyvän yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 19059020.

Silloin, kun jäsenvaltio on lähettänyt komission ratkaistavaksi hakemuksen tuontitullien peruuttamisesta yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 82/97, 239 artiklan nojalla ja kun komissio on jo tehnyt päätöksen, joka sisältää tuontitoimenpiteiden oikeudellisten seikkojen tai tosiseikkojen arvioinnin yksittäistapauksessa, tällaiset arvioinnit velvoittavat EY 249 artiklan mukaisesti kaikkia sen jäsenvaltion toimielimiä, joille päätös on osoitettu, mukaan luettuina tuomioistuimet, joiden on arvioitava samaa tapausta mainitun asetuksen 220 artiklan nojalla.

Vaatimus yhteisön oikeuden yhdenmukaisesta soveltamisesta, jonka takaamiseksi komissiolle on annettu tullien jälkikantoa koskeva päätösvalta, nimittäin edellyttää toimijan samojen tuontitoimenpiteiden osalta, että komission päätöstä, jossa on otettu kantaa toimijan syyllistymisestä ”ilmeiseen laiminlyöntiin”, ei voida tehdä tehottomaksi kansallisen tuomioistuimen myöhemmällä päätöksellä, jossa otetaan kantaa siihen, onko kansallisten tulliviranomaisten tekemä virhe ollut toimijan ”havaittavissa”. Kun kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltävänä on kanne tuontitullien maksuunpanopäätöksestä, saa tietää siinä vireillä olevan oikeudenkäynnin aikana komissiossa tullikoodeksin 220 tai 239 artiklan nojalla käsiteltävänä olevasta asiasta, sen on täten vältettävä sellaisten päätösten tekemistä, jotka saattavat olla ristiriidassa sellaisen päätöksen kanssa, jonka komissio on aikonut tehdä mainittujen artiklojen soveltamisesta.

Jos maahantuoja on nostanut EY 230 artiklan viidennessä kohdassa määrätyssä määräajassa kumoamiskanteen komission päätöksestä, jossa on otettu kantaa mainitun asetuksen 239 artiklassa tarkoitettuun tullien peruuttamishakemukseen, kansallisen tuomioistuimen on harkittava, onko sen lykättävä asian käsittelyä, kunnes tästä kumoamiskanteesta on annettu lopullinen ratkaisu, vai onko sen itse esitettävä yhteisöjen tuomioistuimelle pätevyyden arviointia koskeva ennakkoratkaisukysymys.

(ks. 62, 64–66 ja 68 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)