Asia T-318/00

Freistaat Thüringen

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Valtiontuet – Tukien väärinkäyttö – Takaisinperimismääräyksen kiertämiseen liittyvä riski – Tukien takaisinperiminen yhtiöiltä, jotka ovat ostaneet käyttöomaisuutta alkuperäiseltä tuensaajalta

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kolmas jaosto) 19.10.2005

Tuomion tiivistelmä

1. Valtiontuki – Hallinnollinen menettely – Komission mahdollisuus perustaa päätöksensä saatavilla oleviin tietoihin – Edellytys – Asianomaista jäsenvaltiota on ensiksi määrättävä toimittamaan tarvittavat tiedot – Tosiseikkojen toteamista koskevan tuomioistuinvalvonnan laajuus

(EY 88 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 5 artiklan 2 kohta, 6 artiklan 1 kohta, 10 artiklan 3 kohta ja 13 artiklan 1 kohta)

2. Valtiontuki – Komission hyväksymät tuet – Tuen väärinkäyttö tuensaajan toimesta – Arviointiperusteet

(EY 87 artikla ja EY 88 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan g alakohta)

3. Valtiontuki – Käsite – Julkisyhteisön myöntämän takauksen lankeaminen maksettavaksi – Luokittelu takaukseen nähden erilliseksi tueksi – Edellytys – Takaajan luopuminen oikeuksistaan, mikä vähentää tuensaajan velkaa

(EY 87 artikla)

4. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Valtiontukia koskeva komission päätös

(EY 87 artikla ja EY 253 artikla)

5. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Poikkeuksen ulottuvuus – Suppea tulkinta – Treuhandanstaltin toiminta – Yksityistämisen käsite

(EY 87 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan c alakohta)

6. Valtiontuki – Komission päätös, jossa yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetaan yksittäinen tuki, joka on myönnetty aikaisemmin hyväksytyn yleisen tukijärjestelmän nojalla – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 88 artiklan 3 kohta)

7. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Päätöksen muuten riittävissä perusteluissa oleva tosiseikkoja koskeva virhe – Virheellä ei ole vaikutusta päätöksen laillisuuteen

(EY 253 artikla)

8. Valtiontuki – Olemassa olevat tuet ja uudet tuet – Taloudellinen tuki, jota on käytetty viranomaisen takaaman lainan takaisinmaksuun – Luokittelu uudeksi tueksi

(EY 88 artikla)

9. Valtiontuki – Sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen – Kierrätetty tuki – Komission tiedossa oleva kierrättäminen – Tukea ei voida periä takaisin tuensaajalta

(EY 88 artiklan 2 kohta)

10. Valtiontuki – Sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen – Soveltamisala – Sellaiselle yritysryhmittymälle myönnetty tuki, joka harjoittaa sisäisiä varainsiirtoja – Tukea ei voida periä takaisin sellaiselta ryhmittymään kuuluvalta yritykseltä, joka ei ole tuensaaja ja joka ei ole saanut etua varainsiirroista

(EY 88 artiklan 2 kohta)

11. Valtiontuki – 3. Valtiontuki – Sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen – Tukien periminen takaisin sellaiselta yritykseltä, joka ei ole tuensaaja mutta joka on ostanut tuensaajan omaisuutta ja joka jatkaa sen toimintaa – Edellytys – Sellaisen päätöksen kiertäminen, jolla tuki on määrätty perittäväksi takaisin – Tapauskohtainen arviointi

(EY 88 artiklan 2 kohta)

1. Jos jäsenvaltio ei valtiontukia koskevan hallinnollisen menettelyn osalta noudata yhteistyövelvoitettaan ja jättää toimittamatta tiedot, jotka komissio on pyytänyt tutkiakseen, onko tuki yhteismarkkinoille soveltuva, komissiolla on oikeus päättää tästä saatavilla olevien tietojen perusteella. Ennen tällaisen päätöksen tekemistä komission on kuitenkin noudatettava tiettyjä prosessuaalisia vaatimuksia. Sen on erityisesti kehotettava jäsenvaltiota toimittamaan komissiolle sen asettaman määräajan kuluessa kaikki asiakirjat ja tiedot, jotka ovat tarpeen sen selvittämiseksi, onko tuki yhteismarkkinoille soveltuva. Ainoastaan siinä tapauksessa, että jäsenvaltio jättää komission määräyksestä huolimatta toimittamatta pyydetyt tiedot, komissiolla on oikeus lopettaa menettely ja päättää saatavillaan olevien tietojen perusteella, onko tuki yhteismarkkinoille soveltuva. Nämä vaatimukset on otettu EY 88 artiklan soveltamisesta annetun asetuksen N:o 659/1999 5 artiklan 2 kohtaan, 10 artiklan 3 kohtaan ja 13 artiklan 1 kohtaan, joissa niitä on konkretisoitu.

Koska asetuksen 6 artiklan 1 kohdan mukaisella, muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevalla päätöksellä ja sen julkaisemisella Euroopan unionin virallisessa lehdessä jäsenvaltiolle ja muille, joita asia koskee, ilmoitetaan tältä osin seikoista, joihin komissio aikoo lopullisessa päätöksessään nojautua, mikäli nämä osapuolet katsovat, että tietyt muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevaan päätökseen otetut seikat ovat virheellisiä, niiden on ilmoitettava tästä komissiolle hallinnollisen menettelyn aikana sillä uhalla, että ne eivät voi enää kiistää näiden seikkojen oikeellisuutta oikeudenkäynnissä. Jos asianomaiset osapuolet eivät ole esittäneet päinvastaisia tietoja, komissiolla on sitä vastoin oikeus nojautua virheellisiinkin tietoihin, joita sen saatavilla on lopullista päätöstä tehtäessä, siltä osin kuin asianomaiset seikat ovat sisältyneet kehotukseen, jonka komissio on esittänyt jäsenvaltiolle tarvittavien tietojen toimittamisen osalta. Mikäli komissio sitä vastoin pidättäytyy kehottamasta jäsenvaltiota toimittamaan sille tietoja seikoista, jotka se aikoo ottaa huomioon, se ei voi myöhemmin perustella mahdollisia tosiseikkoja koskevia virheitä vetoamalla siihen, että se saattoi muodollisen tutkintamenettelyn päättävää päätöstä tehdessään perustellusti ottaa huomioon ainoastaan tuolloin saatavillaan olleet tiedot.

Komissio ei ole tältä osin täysin tuomioistuinvalvonnan ulkopuolella tosiseikkojen toteamisen osalta. Mikäli jäsenvaltio näet täyttää kaikilta osin velvollisuutensa toimittaa kaikki komission pyytämät tiedot, sen on erityisen helppo osoittaa menettelyn yhteydessä toimittamiensa tietojen avulla, että mahdolliset riidanalaiseen päätökseen sisältyneet tosiseikkoja koskevat virheet eivät johdu siitä. Mikäli komissio perustaa päätöksen tiettyjä tosiseikkoja koskeviin saatavilla oleviin tietoihin ilman, että se olisi juuri tältä osin noudattanut oikeuskäytännössä tunnustettuja ja asetukseen N:o 659/1999 otettuja menettelyllisiä vaatimuksia, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi lisäksi harjoittaa laillisuusvalvontaansa sen osalta, voiko näiden seikkojen huomioon ottaminen merkitä arviointivirhettä, joka rasittaa riidanalaisen päätöksen laillisuutta.

(ks. 73, 88 ja 89 kohta)

2. EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä alakohdasta ja EY 88 artiklan soveltamista koskevan asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan g alakohdasta seuraa, että jotta kyettäisiin osoittamaan, että hyväksytyn tukijärjestelmän mukaisesti myönnettyä tukea on käytetty väärin, komission on osoitettava, että tätä tukea on käytetty tämän järjestelmän vastaisesti, sellaisena kuin komissio on sen hyväksynyt, eli tätä järjestelmää sääntelevien kansallisten oikeussääntöjen tai niiden lisäehtojen vastaisesti, joihin jäsenvaltio on sitoutunut siinä yhteydessä, kun komissio hyväksyi järjestelmän.

Tältä osin pelkästään sitä, että tuen myöntäjän yksipuolisesti asettamaa lisäehtoa on rikottu, ilman että tästä ehdosta olisi nimenomaisesti säädetty kyseistä järjestelmää koskevissa kansallisissa oikeussäännöissä, sellaisina kuin komissio on ne hyväksynyt, ei voida pitää riittävänä seikkana, jonka perusteella kyseessä olisi EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu väärinkäyttö.

(ks. 113, 114, 144, 145 ja 149 kohta)

3. Sekä tuen olemassaoloa että sen merkitystä on arvioitava sen myöntämishetkellä vallinneen tilanteen mukaan. Näin ollen se, että julkisyhteisön myöntämä takaus lankeaa maksettavaksi tuensaajayrityksen konkurssin vuoksi, ei muuta tämän takauksen luonnetta EY 87 artiklan kannalta, eikä siitä synny uutta tukea.

Tietyissä tapauksissa se, että takaajana oleva julkisyhteisö luopuu yksipuolisesti oikeuksista, joita sillä on tuensaajaan nähden, takauksen maksettavaksi lankeamisen jälkeen, saattaa kuitenkin merkitä tukea. Tilanne on tällainen erityisesti siinä tapauksessa, että takaajana oleva julkisyhteisö ei menettele kuten järkevästi toimiva talouden toimija ja tutki kaikkia mahdollisia menettelytapoja saadakseen takaisin summan, jonka se on joutunut takauksen perusteella suorittamaan. Mikäli ilmenee, että lainatakauksella alun perin katetusta saatavasta luovutaan lopullisesti takauksen langettua maksettavaksi, jolloin tuensaajan velkoja suoraan vähennetään, tämä luopuminen merkitsee lähtökohtaisesti erillistä tukea, koska se on ylimääräinen taloudellinen etu lainatakaukseen ja sen täytäntöönpanoon nähden.

(ks. 125 ja 126 kohta)

4. EY 253 artiklassa edellytetyissä, toimeen itseensä sisältyvissä perusteluissa on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmaistava yhteisön toimielimen päättely siten, että henkilöille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiaan, ja siten, että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden.

Valtiontukea koskevan komission päätöksen osalta perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava muun muassa sen tarpeen perusteella, joka niillä, joille EY 230 artiklassa tarkoitettu päätös on osoitettu, tai muilla henkilöillä, joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Tästä johtuu, että tällaisen päätöksen osalta perusteluvelvollisuutta ei voida määritellä ainoastaan sen jäsenvaltion tiedontarpeen mukaan, jolle päätös on osoitettu, koska sillä saattaa olla vain vähän tarvetta saada perusteltu päätös erityisistä syistä, jotka liittyvät siihen, onko se kiistänyt tiettyjä oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja hallinnollisen menettelyn aikana, vaan se ulottuu kaikkiin tosiseikkoihin ja oikeudellisiin seikkoihin, jotka ovat sen perustana.

(ks. 127 ja 156 kohta)

5. Treuhandanstaltin toimintaa säätelevät säännöt, jotka komissio on hyväksynyt, muodostavat sarjan poikkeuksia EY 87 artiklan 1 kohdassa ilmaistuun yleiseen periaatteeseen, jonka mukaan valtiontuet ovat yhteismarkkinoille soveltumattomia. Komission tarkoituksena oli nämä poikkeukset hyväksymällä auttaa Treuhandanstaltia, joka on lajissaan ainutlaatuinen laitos, hoitamaan tehtäväänsä, joka on järjestellä uudelleen aiemman Saksan demokraattisen tasavallan yrityksiä ja tukea näiden siirtymistä suunnitelmataloudesta markkinatalouteen.

Tästä seuraa, että EY 87 artiklan 1 kohdassa ilmaistusta yleisestä periaatteesta, jonka mukaan valtiontuet ovat yhteismarkkinoille soveltumattomia, poikkeavan järjestelmän soveltamisehtona ”yksityistämisen” käsitettä Treuhandanstaltin tukijärjestelyissä on tulkittava suppeasti. Käsitettä suppeasti tulkitessa yksityistäminen on tapahtunut näiden tukijärjestelyjen mukaisesti lähtökohtaisesti vain siinä tapauksessa, että yksityinen sijoittaja hankkii sellaisen osan jo olemassa olevan julkisen yhtiön pääomasta, joka voi antaa hänelle määräysvallan asianomaisessa yrityksessä.

Näin ollen sellaisen uuden yrityksen perustamista, jonka tarkoituksena on uuden liiketoiminnan harjoittaminen entisessä Saksan demokraattisessa tasavallassa sijaitsevan yrityksen ja Saksan liittotasavallassa sijaitsevan yrityksen yhteisyrityksessä, ei voida pitää edellä mainituissa Treuhandanstalt-järjestelyissä tarkoitettuna yksityistämisenä. Toisin kuin näissä järjestelyissä tarkoitetussa yksityistämisessä, jossa pyritään siirtämään suunnitelmatalouteen kuuluva yritys markkinatalouteen, uuden yrityksen perustamisella on nimittäin kyetty luomaan uusi yrityshanke uusin keinoin ja uuden liiketoiminnan avulla.

(ks. 176 ja 177 kohta)

6. Sellaisen päätöksen perusteluissa, jossa yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetaan valtiontuki, joka on myönnetty komission hyväksymän yleisen tukijärjestelmän perusteella, komissio voi rajoittua siihen seikkaan, ettei tuki ole tukijärjestelmää hyväksyttäessä asetettujen edellytysten mukainen, jos hallinnollisessa menettelyssä ei ole esitetty täsmennyksiä – mikä on asianomaisen jäsenvaltion asiana – siitä, että kyseessä ei ollut tuki tai että tuki oli joka tapauksessa yhteismarkkinoille soveltuva eikä sitä ollut käytetty väärin.

(ks. 180 kohta)

7. Vaikka riidanalaisen toimen johonkin perustelukappaleeseen sisältyy virheellinen tosiseikkaa koskeva maininta, tämä virhe ei voi kuitenkaan johtaa tämän toimen kumoamiseen, mikäli riidanalaisen päätöksen muissa perustelukappaleissa viitataan sellaisiin perusteluihin, joilla voidaan osoittaa sen hyväksyttävyys.

(ks. 191 kohta)

8. Pelkästään sen perusteella, että viranomaisen yritykselle myöntämää tukea on käytetty kyseisen viranomaisen takaamien lainojen takaisinmaksuun, ei voida päätellä, että kyseessä olisi tähän takaukseen perustuva toimenpide eikä uusi tuki.

(ks. 247 ja 281 kohta)

9. Komissio ei voi vaatia sääntöjenvastaisesti myönnetyn valtiontuen takaisinperimistä sen saaneelta yritykseltä silloin, kun se tukea koskevaa päätöstä tehdessään tiesi tai ei voinut olla tietämättä, ettei tuesta ollut etua kyseiselle yritykselle.

Tältä osin on todettava, ettei sääntöjenvastaisen valtiontuen takaisin perimistä koskevien periaatteiden mukainen ole päätös, jossa määrätään perittäväksi tuki takaisin sen saaneelta yritykseltä, silloin, kun komissiolla oli ainakin kyseistä päätöstä tehdessään käytettävissään todistusvoimaiset ja yhtäpitävät tiedot, joista ilmeni, ettei kyseinen yritys ollut todellisuudessa suureksi osaksi saanut etua tuesta, koska se oli kierrätetty, ja kun näiden seikkojen perusteella voitiin, vaikkakin vain likimääräisesti, määrittää kierrätyksen laajuus. Komissio ei päätöstään oikeuttaakseen voi vedota siihen, etteivät asianomaisen jäsenvaltion viranomaiset ole toimittaneet sille täsmällisiä tietoja siitä, kuinka suuri osa tuista oli kierrätetty, koska se ei ole käyttänyt käytettävissä olevaa valtaansa vaatiakseen kyseisten tietojen toimittamista.

(ks. 321–323 kohta)

10. Yritystä, joka kuuluu keskenään sidoksissa olevien yritysten yritysryhmään, jonka keskuudessa on olemassa sisäisiä varainsiirtomekanismeja, ei voida pitää velvollisena maksamaan takaisin sääntöjenvastaista valtiontukea, sillä perusteella, että huolimatta siitä, ettei se ole ollut tukien saajana, se on kyseiseen yritysryhmään kuulumisensa perusteella saanut todellisuudessa etua kyseisistä tuista, jos mainittuja siirtomekanismeja on käytetty ainoastaan kyseisen yrityksen vahingoksi eikä sen hyväksi.

(ks. 324 kohta)

11. Sen perusteella, että yritys on ostanut osan sääntöjenvastaisen tuensaajan omaisuudesta ja jatkaa kyseisen yrityksen toimintaa, ei välttämättä vielä voida todeta, että kyseessä olisi toimenpide, jolla pyrittäisiin kiertämään komission sellaisen päätöksen seuraukset, jolla määrätään kyseisen tuen takaisin perimisestä. Sen määrittämiseksi, onko kyse todellisuudessa ollut kiertämisestä, on otettava huomioon sellaisia seikkoja kuin kyseisen kaupan yksityiskohdat ja erityisesti tosiasiallisesti maksettu hinta, tietyn omaisuuden säilyminen osana tuensaajan omaisuutta ja kyseisen toimenpiteen liiketaloudellinen logiikka.

(ks. 326–343 kohta)

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu kolmas jaosto)

19 päivänä lokakuuta 2005 ( )

Valtiontuet – Tukien väärinkäyttö – Takaisinperimismääräyksen välttämiseen liittyvä riski – Tukien takaisinperiminen yhtiöiltä, jotka ovat ostaneet käyttöomaisuutta alkuperäiseltä tuensaajalta

Asiassa T-318/00,

Freistaat Thüringen (Saksa), edustajanaan asianajaja M. Schütte, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajana,

jota tukee

Saksan liittotasavalta, asiamiehinään W.-D. Plessing ja T. Jürgensen, avustajanaan asianajaja R. Bierwagen,

väliintulijana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään K.‑D. Borchardt ja V. Kreuschitz, avustajanaan C. Koenig, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

jota tukee

ODS Optical Disc Service GmbH, kotipaikka Hampuri (Saksa), edustajinaan asianajajat I. Brinker ja U. Soltész, prosessiosoite Luxemburgissa,

väliintulijana,

jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan valtiontuista, jotka Saksa on myöntänyt Thüringenin osavaltioon sijoittautuneelle CDA Compact Disc Albrechts GmbH:lle, 21 päivänä kesäkuuta 2000 tehty komission päätös 2000/796/EY (EYVL L 318, s. 62),

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Azizi sekä tuomarit R. García-Valdecasas, J. D. Cooke, M. Jaeger ja F. Dehousse,

kirjaaja: hallintovirkamies C. Kristensen,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 5.5.2004 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asiaa koskevat oikeussäännöt

1 EY 87 artiklassa määrätään seuraavaa:

”1. Jollei tässä sopimuksessa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. – – ”

2 EY 88 artiklassa määrätään seuraavaa:

”1. Komissio seuraa jatkuvasti jäsenvaltioiden kanssa niiden voimassa olevia tukijärjestelmiä. Se tekee jäsenvaltioille ehdotuksia yhteismarkkinoiden asteittaisen kehittämisen tai yhteismarkkinoiden toiminnan kannalta aiheellisiksi toimenpiteiksi.

2. Jos komissio vaadittuaan niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa, toteaa, että valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty tuki ei 87 artiklan mukaan sovellu yhteismarkkinoille taikka että tällaista tukea käytetään väärin, se tekee päätöksen siitä, että asianomaisen valtion on komission asettamassa määräajassa poistettava tuki tai muutettava sitä. – – ”

3 [EY 88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1) 5 artiklan sanamuoto on seuraava:

”1. Jos komissio katsoo, että tiedot, jotka asianomainen jäsenvaltio antaa – – , ovat puutteelliset, se pyytää kaikki tarvittavat lisätiedot. Jos jäsenvaltio vastaa tähän pyyntöön, komissio ilmoittaa sille vastauksen vastaanottamisesta.

2. Jos asianomainen jäsenvaltio ei anna pyydettyjä tietoja komission asettamassa määräajassa tai jos se antaa puutteelliset tiedot, komissio lähettää muistutuksen, jossa se asettaa aiheellisen lisämääräajan, jonka kuluessa tiedot on annettava.

– – ”

4 Asetuksen N:o 659/1999 6 artiklassa säädetään lisäksi seuraavaa:

”1. Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetään asiaan liittyvät oikeudelliset seikat ja tosiseikat lyhyesti, komission alustava arvio ehdotetun toimenpiteen tukiluonteesta ja epäilyt toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Päätöksessä pyydetään asianomaista jäsenvaltiota ja muita asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa asetetussa määräajassa, joka yleensä on enintään yksi kuukausi. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa komissio voi jatkaa asetettua määräaikaa.

– – ”

5 Asetuksen N:o 659/1999 10 artiklan sanamuoto on seuraava:

”1. Jos komissiolla on miltä hyvänsä taholta saatuja tietoja oletetusta sääntöjenvastaisesta tuesta, se tutkii tiedot viipymättä.

2. Se pyytää tarvittaessa tietoja asianomaiselta jäsenvaltiolta. Tämän asetuksen – – 5 artiklan 1 ja 2 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin.

3. Jos asianomainen jäsenvaltio ei 5 artiklan 2 kohdan mukaisesta muistutuksesta huolimatta anna pyydettyjä tietoja komission asettamassa määräajassa tai jos se antaa puutteelliset tiedot, komissio vaatii päätöksellä, jäljempänä ’tietojen antamista koskeva välipäätös’, tietoja annettavaksi. Päätöksessä on eriteltävä vaadittavat tiedot ja asetettava määräaika, jonka kuluessa tiedot on annettava.”

6 Asetuksen N:o 659/1999 13 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Mahdollista sääntöjenvastaista tukea koskevan tutkinnan tuloksista on tehtävä päätös 4 artiklan 2, 3 tai 4 kohdan mukaisesti. Jos on kyse muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä, menettely päätetään 7 artiklan mukaisella päätöksellä. Jollei jäsenvaltio noudata tietojen antamista koskevaa välipäätöstä, päätös tehdään saatavilla olevien tietojen perusteella.”

7 Saman asetuksen 14 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta, jäljempänä ’takaisinperimistä koskeva päätös’. Komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista.

2. Takaisinperimistä koskevan päätöksen nojalla takaisin perittävään tukeen lisätään korko, jonka suuruuden komissio vahvistaa. Korkoa maksetaan siitä päivästä alkaen, jolloin sääntöjenvastainen tuki on ollut tuensaajan käytössä, sen takaisinperimispäivään asti.

3. Takaisinperiminen on toteutettava viipymättä ja asianomaisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti, jos ne mahdollistavat komission päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perustamissopimuksen 185 artiklan nojalla antamien määräysten soveltamista. Tämän toteuttamiseksi, ja jos asia on jonkin kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä, asianomaisten jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki oikeudellisissa järjestelmissään käytettävissä olevat tarpeelliset toimenpiteet, mukaan lukien tilapäiset toimet, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön lainsäädännön soveltamista.”

8 Asetuksen N:o 659/1999 16 artiklassa, jonka otsikkona on ”Tuen väärinkäyttö”, säädetään lisäksi seuraavaa:

”Tuen väärinkäyttötapauksissa komissio voi aloittaa 4 artiklan 4 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 23 artiklan soveltamista. Tämän asetuksen 6, 7, 9 ja 10 artiklaa, 11 artiklan 1 kohtaa sekä 12, 13, 14 ja 15 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin.”

9 Komissio antoi vielä vuonna 1994 vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevat yhteisön suuntaviivat (EYVL C 368, s. 12), joita muutettiin vuonna 1997 (EYVL C 283, s. 2) (jäljempänä pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää tukea koskevat suuntaviivat).

Oikeusriidan taustalla olevat tosiseikat

10 Komissio antoi valtiontuista, jotka Saksa on myöntänyt Thüringenin osavaltioon sijoittautuneelle CDA Compact Disc Albrechts GmbH:lle, 21 päivänä kesäkuuta 2000 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) ratkaisun sellaisten rahoitustukien laillisuudesta, joita eri saksalaiset julkisyhteisöt olivat antaneet vuosina 1991–1995 Thüringenin osavaltion Albrechtsissa sijaitsevalle CD-levyjä (jäljempänä CD) ja CD-tarvikkeita valmistavalle tuotantolaitokselle (jäljempänä Albrechtsin CD-tehdas).

A Yleinen asiayhteys

11 Komissio erotti riidanalaisessa päätöksessä toisistaan kolme vaihetta, eli ensinnäkin yrityksen perustamisvaiheen, toiseksi yrityksen rakenneuudistusvaiheen ja kolmanneksi vaiheen, jossa MediaTec Datenträger GmbH ‑niminen yhtiö (jäljempänä MTDA) osti yrityksen tiettyä omaisuutta.

1. Yrityksen perustamisvaihe (vuodet 1990–1992)

12 Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että Albrechtsin CD-tehdas perustettiin 20.2.1990 tehdyllä yhteisellä aiesopimuksella, jonka osapuolina olivat (valtio-omisteinen) kombinaatti VEB Robotron (jäljempänä Robotron), jonka kotipaikka oli Dresdenissä, Saksin osavaltiossa, ja R. E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG ‑niminen yhtiö (jäljempänä PBK), joka kuului Pilz-yhtymään (jäljempänä Pilz-yhtymä), jonka kotipaikka oli Kranzbergissä Baijerin osavaltiossa. Yhteisyrityksen nimeksi tuli tuolloin Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG (jäljempänä yhteisyritys), ja sen osakkaina olivat Robotron 2/3:n osuudella ja PBK 1/3:n osuudella. Yhteisyrityksen tarkoituksena oli CD-levyjen sekä CD-koteloiden ja ‑tarvikkeiden valmistaminen. Yrityksen toimitusjohtajana toimi Pilz-yhtymän johtaja Reiner Pilz (riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 11 perustelukappale).

13 Yhteisyrityksen toiminta-ajatuksen toteuttamiseksi yhteisyritys toimeksiantajana ja Pilz-yhtymään kuuluva yhtiö Pilz GmbH & Co. Construction KG (jäljempänä Pilz Construction) pääurakoitsijana tekivät 29.8.1990 sopimuksen täysin toimintavalmiin CD-tehtaan rakentamisesta 235,525 miljoonan Saksan markan (DEM) hintaan. Näiden kulujen lisäksi aiheutuivat vielä arviolta 7,5 miljoonan DEM:n infrastruktuurikustannukset (riidanalaisen päätöksen 12 ja 20 perustelukappale).

14 Yhteisyrityksen osapuolet tekivät lisäksi 26.5.1992 CD-levyjen ja CD-koteloiden tuotantokapasiteetin laajentamista koskevan lisäsopimuksen. Tätä tarkoitusta varten sovittiin kaikkiaan 39 miljoonan DEM:n toimituksista ja suorituksista (riidanalaisen päätöksen 22 perustelukappale).

15 Näiden investointien rahoittamiseksi yhteisyritys, Robotron ja PBK lainasivat tarvitsemansa määrät eräältä pankkikonsortiolta. Nämä pankkilainat katettiin joko osittain tai kokonaan entisen Saksan demokraattisen tasavallan yritysten yksityistämisen rahoittamisesta vastanneen viranomaisen eli Treuhandanstaltin (jäljempänä THA) ja Baijerin osavaltion takauksilla. Lisäksi Thüringenin osavaltio ja Baijerin osavaltio, viimeksi mainittu infrastruktuurien rahoittamisesta vastaavan Baijerin osavaltion viraston, Bayerische Landesanstalt für Aufbaufinanzierungin (jäljempänä LfA) välityksellä, myönsivät investointitukia ja ‑avustuksia yhteisyritykselle.

16 Albrechtsin CD-tehtaan perustamisvaiheen aikana myös yhteisyrityksen osakkeiden omistajuus siirtyi useaan kertaan. Ensinnäkin THA:n lopetettua Robotronin vuonna 1992, kyseisen yhtiön hallussa olleet yhteisyrityksen osakkeet myytiin PBK:lle. Sen jälkeen PBK siirsi puolestaan lähes kaikki hallussaan olleet yhteisyrityksen osakkeet Pilz GmbH & Co. Compact Disc KG ‑nimiselle yhtiölle, joka on toinen Pilz-yhtymään kuuluva yhtiö (jäljempänä Pilz Compact Disc), joten yhteisyrityksestä tuli viimeksi mainitun yhtiön tytäryhtiö. Lopuksi tämän siirron seurauksena ja yhteisyrityksen pääkonttorin siirryttyä Albrechtsiin yhteisyritys muutti 24.11.1992 nimekseen Pilz Albrechts GmbH (jäljempänä PA). Se liitettiin välittömästi tämän siirron jälkeen Pilz-yhtymän käteisvarojen keskittämisjärjestelmään (riidanalaisen päätöksen 13 ja 14 perustelukappale).

2. Rakenneuudistusvaihe (1993–1998)

17 CD-tuotantolaitoksen toiminta alkoi vuonna 1993. Se joutui heti toimintansa alkuvaiheessa vakaviin vaikeuksiin ja velkaantui huomattavasti (riidanalaisen päätöksen 15 perustelukappale).

18 Tilanteen korjaamiseksi tehtiin 7.3.1994 tervehdyttämissopimus Pilz-yhtymän (PA mukaan lukien), pankkien ja Albrechtsin CD-tehtaan rakentamisen rahoittamiseen osallistuneiden julkisyhteisöjen (THA, LfA, Thüringer Industriebeteiligungsgesellschaft (jäljempänä TIB) ja Thüringer Aufbaubank (jäljempänä TAB)), välillä. Tämän sopimuksen nojalla suuri osa pankkilainoista, jotka oli myönnetty CD-tuotantolaitoksen rakentamista varten, maksettiin kokonaan tai osittain takaisin. Lisäksi tervehdyttämissopimuksen nojalla TIB – 98 prosenttia osakkeista – ja TAB – 2 prosenttia osakkeista – hankkivat omistukseensa PA:n osakepääoman takautuvasti 1.1.1994, ja PA lakkasi näin ollen kuulumasta Pilz-yhtymään. Yrityksen nimeksi tuli lokakuussa 1994 CDA Compact Disc Albrechts GmbH (jäljempänä CD Albrechts) (riidanalaisen päätöksen 15 ja 17 perustelukappale). Lisäksi TAB ja LfA myönsivät vuosina 1994 ja 1995 useita luottoja CD Albrechtsille.

19 Vuoden 1994 aikana Saksan viranomaiset huomasivat myös, että suuri osa rahoitustuesta, joka oli myönnetty Albrechtsin CD-tehtaan rakentamisen rahoittamiseen, oli kierrätetty erityisesti Pilz-yhtymän käteisvarojen keskittämisjärjestelmän kautta tämän yhtymän muille yhtiöille. Lisäksi kaikkien Pilz-yhtymään kuuluvien yhtiöiden omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely aloitettiin 25.7.1995. Reiner Pilz on sittemmin itse saanut vankeustuomion konkurssipetoksesta ja muista rikoksista (riidanalaisen päätöksen 16 perustelukappale).

3. MTDA:n ostama omaisuus

20 MTDA, TIB:n 100-prosenttisesti omistama tytäryhtiö, joka toimii lähinnä erittäin korkealaatuisten tietovälineiden, erityisesti tallentavien CD-levyjen (CD-ROM) ja DVD-levyjen tuotannon alalla, osti osan CD Albrechtsin omaisuudesta, eli kiinteää omaisuutta, käyttö‑ ja vaihto-omaisuutta sekä teknisen osaamisen ja markkinoinnin (riidanalaisen päätöksen 18 perustelukappale).

21 Samanaikaisesti tämän yritysoston kanssa CD Albrechtsin nimi muutettiin LCA Logistik Center Albrechts GmbH:ksi (jäljempänä LCA) ja MTDA:n nimi CDA Datenträger Albrechts GmbH:ksi (jäljempänä CDA). LCA pysyi kuitenkin edelleen yrityksen käytössä olevan tontin, sillä olevien rakennusten, teknisen infrastruktuurin ja logistiikkaratkaisujen omistajana. LCA ja CDA tekivät lisäksi suoritusten vaihtoa koskevan sopimuksen, joka sisälsi toisaalta 800 000 DEM:n arvoisen vuotuisen vuokrasopimuksen ja toisaalta liiketoimien laajuudesta riippuvan palvelusopimuksen, jonka vuotuinen arvo oli noin 3 miljoonaa DEM (riidanalaisen päätöksen 19 perustelukappale).

22 LCA pyysi lopuksi 22.9.2000 asettamistaan selvitystilaan maksukyvyttömyysmenettelyssä.

B Hallinnollisen menettelyn kulku

23 Saatuaan lehdistössä julkaistujen tietojen perusteella tiedon siitä, että Saksan viranomaiset olivat myöntäneet tukia CD-tehtaan rakentamiseksi Albrechtsiin, komissio pyysi lokakuussa 1994 Saksan liittotasavallalta tietoja näistä tuista. Tämän jälkeen Saksan viranomaisten ja komission välillä käytiin tiivistä kirjeenvaihtoa ja pidettiin useita kokouksia (riidanalaisen päätöksen yhdestä kolmeen perustelukappale).

24 Komissio ilmoitti Saksan liittotasavallalle 17.7.1998 päivätyllä kirjeellä päätöksestään (jäljempänä menettelyn aloittamista koskeva päätös) aloittaa näiden tukien osalta EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu muodollinen tutkintamenettely. Kyseisen kirjeen liitteessä Saksan viranomaisille esitettiin useita kysymyksiä. Menettelyn aloittamista koskeva päätös julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 15.12.1998 ([EY 88 artiklan 2 kohdan] mukainen tiedonanto toisille jäsenvaltioille ja niille, joiden etua asia koskee, Saksan hallituksen myöntämästä tuesta CD Albrechts GmbH ‑yhtiön perustamiseksi Thüringeniin (entinen Pilz-yhtymä, Baijeri), EYVL C 390, s. 7).

25 Saksan viranomaiset vastasivat menettelyn aloittamista koskevaan päätökseen lähettämällä useita kirjeitä, joihin sisältyi täydentäviä tietoja. Näiden viranomaisten ja komission edustajien kesken pidettiin vielä useita kokouksia.

26 Koska komissio kuitenkin katsoi, että Saksan viranomaisten toimittamat tiedot eivät olleet tyydyttävä vastaus sen kysymyksiin, se vaati 22.7.1999 päivätyssä kirjeessään vastausta viimeistään 31.8.1999. Saksan viranomaiset pyysivät 28.7.1999 päivätyllä kirjeellä pidennystä tähän määräaikaan ja kävivät uusia keskusteluja komission edustajien kanssa Brysselissä 23.9.1999, minkä jälkeen ne toimittivat lisätietoja.

27 Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä asetetun määräajan päätyttyä CDA-yhtiö sekä CDA:n kilpailija Point Group Ltd ilmoittautuivat osapuoliksi, joita asia koski, ja esittivät huomautuksia komissiolle.

28 Komissio päätti menettelyn 21.6.2000 tekemällä riidanalaisen päätöksen.

C Tosiseikkojen toteaminen ja oikeudellinen arviointi

29 Komissio arvioi erikseen rahoitustukia, joita Saksan liittotasavalta oli myöntänyt perustamisvaiheessa, rakenneuudistusvaiheessa ja siinä yhteydessä, kun MTDA osti CD Albrechtsin tiettyä omaisuutta.

1. Rahoitustuet, joita Saksan liittotasavalta myönsi perustamisvaiheen aikana

30 Komissio yksilöi riidanalaisessa päätöksessä viisi rahoitustukea, joita myönnettiin perustamisvaiheen aikana. Riidanalaisen päätöksen 32 perustelukappaleeseen sisältyvässä yleisluonteisessa taulukossa niitä kuvataan seuraavasti:

Toimenpide Määrä miljoonaa Saksan markkaa Vastaan- ottaja Myön-täjä Aika Oikeusperusta 1 Sataprosenttinen täytetakaus, alun perin 80 prosentin takaus 52,7 miljoonalle Saksan markalle 54,7 PBK LfA 1991 Baijerin osavaltion takausohjelma (Gesetz über die Übernahme von Staatsbürgschaften und Garantien des Freistaates Bayern) 2 Investointituet ja ‑avustukset 19,42 Yhteisyritys LfA 1991/1992 Alueellisia elinkeinorakenteita edistävä yhteinen ohjelma; laki investointiavustuksista (Investitionszulagengesetz) 3 Saatavista luopuminen 3,0 PBK LfA 1994 Ei oikeusperustaa 4 Sataprosenttinen takaus 190,0 Robotron AG, yhteisyritys THA 199[2] THA-järjestely 5 Investointi-tuet ja ‑avustukset 63,45 Yhteisyritys; 24.11.1992 alkaen PA Thüringen 1991–1993 Alueellisia elinkeinorakenteita edistävä yhteinen ohjelma; laki investointiavustuksista (Investitionszulagengesetz) Yhteensä 330,57





31 Tästä taulukosta ilmenee ensinnäkin, että THA myönsi vuonna 1992 190 miljoonalle DEM:lle sataprosenttisen takauksen, joka kattoi suurimman osan Robotronille ja yhteisyritykselle myönnetyistä pankkilainoista. Komission mielestä tätä takausta on pidettävä yhteismarkkinoille soveltumattomana valtiontukena, koska sitä ei myönnetty niiden edellytysten mukaisesti, jotka oli esitetty tukijärjestelyissä, jotka komissio oli hyväksynyt 26.9.1991 päivätyllä kirjeellä SG(91) D/17825 (jäljempänä ensimmäinen THA-järjestely) ja 8.12.1992 päivätyllä kirjeellä SG(92) D/17613 (jäljempänä toinen THA-järjestely). Se katsoo kuitenkin, että alun perin taatuista 190 miljoonasta DEM:sta ainoastaan THA:n todellisuudessa maksama 120 miljoonan DEM:n summa on palautettava.

32 Toiseksi komissio on todennut, että Thüringenin osavaltio oli 31.12.1993 mennessä myöntänyt yhteisyritykselle ja sittemmin PA:lle Investitionszulagengesetz-nimisen lain (investointiavustuksista annettu laki) sekä ”Rahmenpläne der Gemeinschaftsaufgabe ’Verbesserung der regionalen Wirtschaftstruktur’” ‑nimisten 20. ja 21. puiteohjelman (alueellisia elinkeinorakenteita edistävästä yhteisestä ohjelmasta 6.10.1969 annetun lain mukaisesti vuosille 1992 ja 1993 hyväksytyt puitesuunnitelmat, jäljempänä yhteinen ohjelma) nojalla investointitukia ja ‑avustuksia yhteensä 63,45 miljoonan DEM:n arvosta. Komissio katsoo, että tämä alueellinen tuki annettiin virheellisesti yhteisen ohjelman ja investointiavustuksista annetun lain perusteella, joten se on yhteismarkkinoille soveltumattomana palautettava. Kun otetaan huomioon päätös, jonka Thüringenin osavaltio teki 32,5 miljoonan DEM:n palauttamisesta, komissio katsoo, että takaisin on perittävä vielä 30,95 miljoonaa DEM.

33 Kolmanneksi komissio on todennut, että Baijerin osavaltio oli vuosina 1991 ja 1992 myöntänyt LfA:n välityksellä yhteisyritykselle investointitukia ja ‑avustuksia yhteensä 19,42 miljoonan DEM:n arvosta. Koska nämä tuet ja avustukset kierrätettiin Pilz-yhtymän yhtiöiden hyväksi, komissio katsoo, että ne on myönnetty virheellisesti yhteisen ohjelman ja investointiavustuksista annetun lain perusteella. Kyseessä ovat komission mielestä siten EY:n perustamissopimuksen kanssa yhteensopimattomat tuet.

34 Neljänneksi komissio on todennut, että Baijerin osavaltio oli antanut ”Richtlinien für die Übernahme von Staatsbürgschaften im Bereich der gewerblichen Wirtschaft” ‑nimisten suuntaviivojen (yritystalouden alalle myönnettäviä valtiontakauksia koskevat suuntaviivat, julkaistu 7.8.1973 Baijerin osavaltion valtiovarainministeriön tiedonannolla L 6811‑1/7–43358, jäljempänä Baijerin osavaltion takausten myöntämistä koskevat säännöt) mukaisesti takauksen, joka koski 80–100:aa prosenttia pankkilainoista, joiden kokonaismäärä oli PBK:n lopulta saama 54,7 miljoonaa DEM. Komission mielestä Saksan viranomaiset eivät ole menettelyn aloittamista koskevaan päätökseen sisältyneestä tietopyynnöstä huolimatta esittäneet riittävän yksityiskohtaisia tietoja, jotka olisivat hälventäneet sen epäilykset Baijerin osavaltion (LfA) myöntämään takaukseen liittyvien toimenpiteiden laillisuudesta. Kun otetaan lisäksi huomioon se, että kyseisellä tuella ei ole rahoitettu investointeja vaan se on kierrätetty, se arvioi, että tätä takausta on pidettävä yhteismarkkinoille soveltumattomana tukena.

35 Viidenneksi komissio on katsonut, että se, että LfA luopui 3 miljoonan DEM:n suuruisesta saatavasta, joka sille oli syntynyt PBK:ta kohtaan sillä perusteella, että se oli maksanut tämän summan pankeille 34 kohdassa mainittuna takauksena, oli valtiontukea. Sen mielestä tämä tuki on yhteismarkkinoille soveltumaton, koska se on myönnetty ilman oikeusperustaa.

36 Näiden seikkojen perusteella komissio on päätellyt, että Saksan liittotasavalta oli myöntänyt Albrechtsin CD-tehtaan perustamisvaiheessa EY 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti valtiontukia yhteensä 260,57 miljoonan DEM:n arvosta. Nämä tuet koostuvat Thüringenin osavaltion myöntämästä 63,45 miljoonan DEM:n suuruisesta tuesta, LfA:n myöntämästä 77,12 miljoonan DEM:n suuruisesta tuesta (54,7 miljoonaa DEM takauksena, 19,42 miljoonaa DEM investointiavustuksina ja 3 miljoonaa DEM saatavasta luopumisena) ja THA:n myöntämästä 120 miljoonan DEM:n suuruisesta tuesta.

37 Komission mielestä nämä tuet ovat yhteismarkkinoille soveltumattomia lähinnä sen vuoksi, että niillä on suosittu Pilz-yhtymään kuuluvia yhtiöitä ja että niitä on tästä syystä käytetty väärin EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

2. Rakenneuudistusvaiheessa myönnetyt rahoitustuet

38 Komissio on riidanalaisessa päätöksessä yksilöinyt ja todennut valtiontueksi kaksitoista rahoitustukea, jotka myönnettiin yrityksen rakenneuudistusvaiheessa. Nämä rahoitustuet on esitetty riidanalaisen päätöksen 39 perustelukappaleeseen sisältyvässä yleisluontoisessa taulukossa seuraavalla tavalla:

Toimenpide Määrä, miljoonaa Saksan markkaa Vastaanottaja Myöntäjä Aika Oikeus-perusta 1 Luotto 25,0 PA TAB Lokakuu 1993 Ei ole 2 Luotto 20,0 PA TAB Maaliskuu 1994 Ei ole 3 Kauppahinta 3,0 PBK TIB Maaliskuu 1994 Ei ole 4 Tuki 12,0 PA TIB Maaliskuu 1994 Ei ole 5 Osakepääoma 33,0 PA TIB (98 %) TAB (2 %) Maaliskuu 1994 Ei ole 6 Luotto 2,0 PA LfA Maaliskuu 1994 Ei ole 7 Osakaslaina 3,5 PA TIB Huhtikuu 1994 Ei ole 8 Luotto 15,0 Pilz-yhtymä LfA Kesäkuu 1994 Ei ole 9 Luotto 15,0 CD Albrechts TAB Lokakuu 1994 Ei ole 10 Luotto 7,0 CD Albrechts LfA Joulukuu 1994 Ei ole 11 Luotto 9,5 CD Albrechts TAB Tammikuu 1995 Ei ole 12 Korot 21,3 Vuoden 1993 lopusta alkaen Yhteensä 166,3





39 Komissio on ensinnäkin todennut, että TAB oli myöntänyt lokakuussa 1993 PA:lle 25 miljoonan DEM:n lainan kyseisen yhtiön maksuvalmiusvaikeuksien korjaamiseksi mutta että Pilz-yhtymän muut yhtiöt olivat nostaneet nämä lainat suoraan itselleen kyseisen yhtymän käteisvarojen keskittämisjärjestelmän välityksellä.

40 Toiseksi komissio on todennut, että TAB oli maaliskuussa 1994 myöntänyt PA:lle 20 miljoonan DEM:n lainan THA:n takaaman lainan takaisinmaksua varten mutta että Pilz-yhtymään kuuluvat muut yhtiöt olivat nostaneet nämäkin lainat suoraan itselleen kyseisen yhtymän käteisvarojen keskittämisjärjestelmän välityksellä.

41 Kolmanneksi komissio on todennut, että TIB oli maaliskuussa 1994 suorittanut PBK:lle 3 miljoonan DEM:n suuruisen summan kyseisen yhtiön omistuksessa olleiden PA:n osakkeiden hankintaa varten.

42 Neljänneksi komissio on todennut, että TIB oli maaliskuussa 1994 myöntänyt 12 miljoonaa DEM tukena täydentämään PA:n pääomaa.

43 Viidenneksi komissio on todennut, että maaliskuussa 1994 TIB oli hankkinut 98 prosenttia ja TAB 2 prosenttia PA:n osakepääomasta, ja näiden osakkeiden arvo oli 33 miljoonaa DEM.

44 Kuudenneksi komissio on todennut, että Baijerin osavaltio oli maaliskuussa 1994 myöntänyt LfA:n välityksellä PA:lle 2 miljoonan DEM:n lainan.

45 Seitsemänneksi komissio on todennut, että TIB oli huhtikuussa 1994 myöntänyt PA:lle 3,5 miljoonan DEM:n osakaslainan.

46 Kahdeksanneksi komissio on todennut, että LfA oli kesäkuussa 1994 myöntänyt Pilz-yhtymälle 15 miljoonan DEM:n käyttöpääomaluoton siirtymäkaudeksi, jonka aikana löydettäisiin Albrechtsin CD-tehtaan ostamisesta kiinnostunut sijoittaja.

47 Yhdeksänneksi komissio on todennut, että TAB oli lokakuussa 1994 myöntänyt CD Albrechtsille 15 miljoonan DEM:n lainan. Se huomautti, että vaikka tämä laina maksettiin CD Albrechtsille, näitä varoja käytettiin palvelujen suorittamiseen Pilz-yhtymän yrityksille täysin vastikkeetta, joten ainoastaan nämä yritykset hyötyivät lainasta.

48 Kymmenenneksi komissio on todennut, että Baijerin osavaltio oli joulukuussa 1994 myöntänyt LfA:n välityksellä uuden 7 miljoonan DEM:n suuruisen lainan CD Albrechtsille.

49 Yhdenneksitoista komissio on todennut, että TAB oli tammikuussa 1995 myöntänyt 9,5 miljoonan DEM:n lainan CD Albrechtsille.

50 Kahdenneksitoista komissio on todennut, että Saksan viranomaisten antamien tietojen mukaan PA ja CD Albrechts olivat saaneet vuoden 1993 lopusta vuoteen 1998 yhteensä 21,3 miljoonan DEM:n suuruisen korkoedun.

51 Komission mielestä edellä kuvattuja kahtatoista rahoitustukea, kokonaismäärältään 166,3 miljoonaa DEM, on pidettävä lainvastaisina valtiontukina ja yhteismarkkinoille soveltumattomina. Koska nämä tuet ovat hyödyttäneet TIB:tä ja TAB:tä sen jälkeen kun nämä yhtiöt olivat ottaneet taluodellisen vastuun Albrechtsin CD-tehtaasta, ainoastaan komissio olisi voinut hyväksyä ne EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla ja pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää tukea koskevien suuntaviivojen mukaisesti. Komission mielestä on ilmeistä, että kyseiset avustukset eivät täytä näissä suuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä, koska sen saatavilla olevien tietojen perusteella ei voida päätellä, että ne olisi myönnetty sellaisen toteuttamiskelpoisen rakenneuudistussuunnitelman perusteella, johon liittyisi konkreettisia sisäisiä toimenpiteitä, joiden perusteella komissio kykenisi toteamaan yrityksen tervehtymisen kohtuullisessa ajassa ja elinkelpoisuuden pitkällä aikavälillä. Ei ole myöskään ilmaantunut yhtäkään yksityistä sijoittajaa, joka olisi valmis ostamaan tämänhetkiset LCA‑ ja CDA-yhtiöt, joten yksityisen omistuksen puuttuessa ei ole mahdollista määrittää, onko avustus oikeassa suhteessa rakenneuudistuskustannuksiin.

3. Tukien takaisinperiminen

52 Komissio päätti asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti, että Saksan liittotasavallan piti periä Albrechtsin CD-tehtaalle sekä perustamisvaiheen että rakenneuudistusvaiheen aikana myönnetty lainvastainen ja yhteismarkkinoille soveltumaton tuki takaisin.

53 Lisäksi komissio korosti, että varmistaakseen päätöksensä noudattamisen ja kilpailua vääristävien tekijöiden poistumisen se oli tarvittaessa velvollinen vaatimaan perintätoimien ulottamista alkuperäisen tuensaajan ohella myös siihen yritykseen, joka haltuunsa siirtyneiden tuotantovälineiden avulla jatkaa alkuperäisen yrityksen liiketoimintaa. Se totesi, että arvioitaessa sitä, jatkaako yritys todellisuudessa alkuperäisen tuensaajan toimintaa, se otti huomioon useita seikkoja, joita olivat muun muassa siirron kohde, kauppahinta, alkuperäisen yrityksen ja sen ostajan osakkaiden ja/tai omistajien henkilöllisyys, ajankohta, jona siirto on toteutettu, ja siirron kaupallinen luonne. Se katsoi, että tässä tapauksessa LCA ja CDA saivat varmasti hyödyn tuesta, jota oli aikaisemmin myönnetty PBK:lle, yhteisyritykselle ja PA:lle, koska ne käyttivät kyseisten yritysten omaisuutta ja infrastruktuuria liiketoimintaa jatkaessaan. Tästä syystä se päätti, että LCA:n, CDA:n ja kaikkien muiden yritysten, joille PBK:n, yhteisyrityksen ja PA:n omaisuutta oli mahdollisesti siirtynyt tai siirrettäisiin, oli palautettava nämä tuet, koska niitä oli pidettävä näiden tukien ”saajina”.

4. Riidanalaisen päätöksen päätösosa

54 Tämän perusteella komission päätöksen päätösosa oli seuraava:

”1 artikla

1. Tuista, jotka Saksa[n liittotasavalta] on myöntänyt [PBK:lle, yhteisyritykselle ja PA:lle] Thüringenin Albrechtsissa sijaitsevan CD-levytehtaan rakentamista, toimintaa ja toiminnan vakauttamista varten, 260,57 miljoonaa Saksan markkaa on käytetty Pilz-yhtymän muiden osien hyväksi.

Tuet sisältävät lähemmin Thüringenin osavaltion 63,45 miljoonan Saksan markan toimenpiteet, [LfA:n] yhteensä 77,12 miljoonan Saksan markan toimenpiteet ja [THA:n] 120 miljoonan Saksan markan toimenpiteet.

Väärinkäyttö merkitsee [EY] 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tukien väärinkäyttöä, ja siksi tuet ovat EY:n perustamissopimuksen vastaisia.

2. Yhteensä 166,3 miljoonan Saksan markan tuki, joka on myönnetty [CD Albrechtsin] rakenneuudistusta varten, on [EY] 87 artiklan 1 kohdan perusteella EY:n perustamissopimuksen määräysten vastainen.

2 artikla

1. Saksan [liittotasavallan] on toteutettava tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa tarkoitettujen ja kullekin tuensaajalle sääntöjenvastaisesti maksettujen tukien perimiseksi takaisin.

2. Takaisinperinnässä noudatetaan kansallisen oikeuden mukaisia menettelyjä. Takaisinperittäviin määriin sisällytetään korot alkaen siitä, kun tuki on asetettu tuensaajan/tuensaajien käyttöön, tuen todelliseen takaisinperintään saakka. Korot perustuvat aluetukien avustusekvivalenttien laskennassa käytettyyn viitekorkoon.

3. Tässä artiklassa tarkoitettuja tuensaajia ovat [CDA] ja [LCA] sekä kaikki muut yritykset, joille [PBK:n], [yhteisyrityksen] tai [PA:n] omaisuutta ja/tai infrastruktuuria on siirretty tai siirretään tämän päätöksen seurausten välttämiseksi – – ”

Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset

55 Thüringenin osavaltio nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 10.10.2000 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa vaaditaan riidanalaisen päätöksen kumoamista. Kanne rekisteröitiin numerolla T‑318/00.

56 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtajan 28.5.2001 antamalla määräyksellä Saksan liittotasavalta hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan Thüringenin osavaltion vaatimuksia ja ODS Optical Disc Service GmbH (jäljempänä ODS), CDA:n kanssa kilpaileva yritys, hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan komission vaatimuksia.

57 ODS jätti väliintulokirjelmänsä 29.8.2001 ja Saksan liittotasavalta 3.9.2001. Thüringenin osavaltio ja komissio jättivät 24.10.2001 huomautuksensa ODS:n ja Saksan liittotasavallan väliintulokirjelmistä.

58 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) päätti 30.9.2002 antamallaan määräyksellä lykätä asian käsittelyä siihen saakka, kunnes yhteisöjen tuomioistuin antaisi tuomion asiassa C‑328/99, Italia vastaan komissio, ja asiassa C‑399/00, SIM 2 Multimedia vastaan komissio. Näissä yhdistetyissä asioissa 8.5.2003 annetun tuomion perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kehotti osapuolia esittämään näkemyksensä kyseisen tuomion vaikutuksista nyt käsiteltävään kanteeseen. Huomautukset jätettiin 23. ja 24.6.2003.

59 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kehotti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella osapuolia ottamaan kantaa siihen, pitäisikö nyt käsiteltävä kanne mahdollisesti yhdistää käsiteltäväksi sellaisen CDA:n nostaman kanteen kanssa, joka oli rekisteröity ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamossa numerolla T‑324/00 ja jolla oli sama kohde. Osapuolten huomautusten vastaanottamisen jälkeen asiat yhdistettiin 8.3.2004 annetulla määräyksellä suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten.

60 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja kehotti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena osapuolia toimittamaan tiettyjä asiakirjoja ja esitti niille kirjallisia kysymyksiä.

61 Osapuolten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 5.5.2004 pidetyssä istunnossa.

62 Asiat T‑318/00 ja T‑324/00 erotettiin 23.7.2004 annetulla määräyksellä toisistaan tuomion antamista varten.

63 Thüringenin osavaltio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen

– toissijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan siltä osin kuin siinä todetaan yhteisyritykselle ja PA:lle myönnetyt tuet yhteismarkkinoille sopimattomiksi ja kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 2 kohdan ja 2 artiklan 3 kohdan sekä

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

64 Väliintulija Saksan liittotasavalta vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen.

65 Komissio vaatii ODS:n tukemana, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– hylkää kanteen ja

– velvoittaa Thüringenin osavaltion korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

I Alustavia huomautuksia

66 Thüringenin osavaltio esittää kanteensa tueksi useita kanneperusteita, jotka koskevat puolustautumisoikeuksien kunnioittamista koskevan periaatteen loukkaamista, tiettyjen tosiseikkojen virheellistä toteamista, perusteluvelvollisuuden laiminlyömistä, EY 87 ja EY 88 artiklan ja niiden täytäntöönpanosäännösten rikkomista, suhteellisuusperiaatteen loukkaamista sekä oikeusvarmuuden periaatteen ja ”varmuusperiaatteen” loukkaamista.

67 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii aluksi kanneperusteet, joihin on vedottu niiden vaatimusten tueksi, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen 1 artiklan kumoamista. Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii perusteet, jotka liittyvät riidanalaisen päätöksen 2 artiklaan sisältyvään takaisinperimismääräykseen.

II Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan laillisuus

68 Thüringenin osavaltio vetoaa lähinnä siihen, että riidanalaisen päätöksen 1 artikla on lainvastainen, koska komission Albrechtsin CD-tehdashankkeen yhteydessä myönnetyistä eri rahoitustuista tekemä arviointi perustuu virheellisiin tosiseikkoihin, se on EY 87 artiklan 1 kohdan ja 88 artiklan 2 kohdan vastainen eikä se täytä perusteluvelvollisuutta.

69 Thüringenin osavaltion esittämät perusteet on siten tutkittava peräjälkeen kunkin edellä 30 ja 38 kohdassa olevissa taulukoissa yksilöidyn rahoitustuen osalta.

70 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pitää kuitenkin tarpeellisena tutkia ensin Thüringenin osavaltion väitteen, jonka mukaan komissiolla ei olisi ollut oikeutta nojautua saatavilla oleviin tietoihin riidanalaista päätöstä tehdessään.

A Mahdollisuus nojautua riidanalaisessa päätöksessä saatavilla oleviin tietoihin

1. Asianosaisten lausumat

71 Thüringenin osavaltio katsoo, että komissiolla ei olisi tässä tapauksessa ollut oikeutta nojautua riidanalaisessa päätöksessä tietoihin, jotka olivat saatavilla riidanalaista päätöstä tehtäessä. Se korostaa aluksi, että kuten asetuksen N:o 659/1999 13 artiklan 1 kohdan toisesta virkkeestä ja vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, komissiolla on oikeus perustaa päätöksensä saatavilla oleviin tietoihin vain siinä tapauksessa, että jäsenvaltio jättää vastaamatta tai vastaa vain puutteellisesti komission tässä yhteydessä esittämään tietojen antamista koskevaan välipäätökseen (asia C‑301/87, Ranska v. komissio, ns. Boussac-tapaus, tuomio 14.2.1990, Kok. 1990, s. I‑307, Kok. Ep. X, s. 319, 19 ja 22 kohta ja yhdistetyt asiat C‑324/90 ja C‑342/90, Saksa ja Pleuger Worthington v. komissio, tuomio 13.4.1994, Kok. 1994, s. I‑1173, 26 kohta). Se huomauttaa myös, että vaikka kansallisilla viranomaisilla on velvollisuus toimittaa komissiolle kaikki asiaankuuluvat tiedot hoitaakseen valtiontukia koskevan valvontatehtävänsä, komission velvollisuutena on selventää tosiseikat mahdollisimman hyvin. Tämä merkitsee sen mielestä sitä, että komissio ilmoittaa kansallisille viranomaisille selvästi ja täsmällisesti kaikki tehtävänsä yhteydessä tarvitsemansa tiedot ja että se tekee päätöksen saatavilla olevien tietojen perusteella vain sellaisissa ääritapauksissa, joissa se ei pyynnöistään huolimatta saa tarvittavia selvennyksiä. Thüringenin osavaltion mielestä Saksan viranomaiset ovat tässä tapauksessa vastanneet komission eri tietopyyntöihin ja erityisesti menettelyn aloittamista koskevan päätöksen liitteenä olleisiin kysymyksiin. Se huomauttaa, että yhtä poikkeusta lukuun ottamatta 22.7.1999 päivätyssä virallisessa huomautuksessa esitetyt kysymykset eivät olleet samoja kuin ne, jotka sisältyivät menettelyn aloittamista koskevan päätöksen liitteeseen, mikä osoittaa sen mielestä, että menettely oli tällä välin edennyt. Se katsoo, että mikäli komissio arvioi, että menettelyn aloittamista koskevan päätöksen liitteeseen sisältyneisiin kysymyksiin annetut vastaukset olivat riittämättömiä, sen olisi pitänyt täsmentää tämä 22.7.1999 päivätyssä virallisessa huomautuksessaan. Thüringenin osavaltio katsoo siten, että koska komissio ei ole vaatinut Saksan viranomaisilta tällaisia täsmennyksiä, sillä ei olisi ollut oikeutta nojautua riidanalaisessa päätöksessä saatavilla olleisiin tietoihin.

72 Komissio kiistää ODS:n tukemana Thüringenin osavaltion esittämän väitteen oikeellisuuden.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

73 Oikeuskäytännöstä ilmenee, että jos jäsenvaltio ei noudata yhteistyövelvoitettaan ja jättää toimittamatta pyydetyt tiedot, komissiolla on oikeus päättää saatavilla olevien tietojen perusteella, onko tuki yhteismarkkinoille soveltuva (edellä 71 kohdassa mainittu ns. Boussac-tapaus, tuomion 22 kohta ja 71 kohdassa mainittu asia Saksa ja Pleuger Worthington v. komissio, tuomion 26 kohta). Ennen tällaisen päätöksen tekemistä komission on kuitenkin noudatettava tiettyjä prosessuaalisia vaatimuksia. Sen on ensinnäkin kehotettava jäsenvaltiota toimittamaan komissiolle sen asettaman määräajan kuluessa kaikki asiakirjat ja tiedot, jotka ovat tarpeen sen selvittämiseksi, onko tuki yhteismarkkinoille soveltuva. Ainoastaan siinä tapauksessa, että jäsenvaltio jättää komission määräyksestä huolimatta toimittamatta pyydetyt tiedot, komissiolla on oikeus lopettaa menettely ja päättää saatavilla olevien tietojen perusteella, onko tuki yhteismarkkinoille soveltuva (edellä 71 kohdassa mainittu ns. Boussac-tapaus, tuomion 19 ja 22 kohta). Nämä vaatimukset on otettu asetuksen N:o 659/1999 5 artiklan 2 kohtaan, 10 artiklan 3 kohtaan ja 13 artiklan 1 kohtaan, joissa niitä on konkretisoitu.

74 Näiden periaatteiden valossa on tutkittava, oliko komissiolla tässä tapauksessa oikeus tehdä riidanalainen päätös siten, että se otti huomioon ainoastaan tiedot, joita sen saatavilla oli kesäkuussa 2000.

75 Ensinnäkin on palautettava mieliin nyt käsiteltävään asiaan liittyneen hallinnollisen menettelyn kulku.

76 Menettely alkoi lokakuussa 1994 Saksan viranomaisille lähetetyllä kirjeellä. Komissio vaati kyseisessä kirjeessä Saksan viranomaisia toimittamaan tietoja valtiontuesta, jota oli myönnetty Albrechtsin CD-tehtaan rakentamista varten. Saksan viranomaiset vastasivat 9.11.1994 päivätyllä kirjeellä, jossa ne ilmoittivat Thüringenin ja Baijerin osavaltioiden yhteisyritykselle ja Pilz-yhtymälle myöntämistä tuista. Komissio pyysi 15.11.1994 päivätyllä kirjeellä tarkempia tietoja tästä tuesta. Saksan viranomaiset vastasivat siihen täydentämällä ilmoitustaan 3.3.1995 päivätyllä kirjeellä, jossa ne ilmoittivat THA:n sekä Thüringenin ja Baijerin osavaltioiden myöntämistä uusista tuista. Koska nämä tuet oli jo myönnetty, komissio kirjasi ne rekisteriin numerolla NN 54/95 (riidanalaisen päätöksen toinen perustelukappale). Komissio esitti lisäkysymyksiä 1.8.1995, 16.10.1995 ja 25.11.1996 päivätyillä kirjeillä, joihin Saksan viranomaiset vastasivat 22.8.1995, 25.8.1995, 18.1.1996 ja 17.4.1997 päivätyillä kirjeillä. Komission edustajien ja Saksan viranomaisten välillä järjestettiin 3.2.1997 sekä 22. ja 23.9.1997 tapaamiset Brysselissä ja Erfurtissa. Saksan viranomaiset esittivät 20.1.1998 päivätyssä kirjeessä komission edustajien kanssa järjestetyn tapaamisen tuloksiin perustuvan tiivistetyn näkemyksensä (riidanalaisen päätöksen kolmas perustelukappale).

77 Koska komissio arvioi Saksan viranomaisten toimittamien tietojen alustavan tutkimisen perusteella, että riidanalaisten toimenpiteiden soveltuvuudesta yhteismarkkinoille vallitsi vakavia epäilyjä, se teki 17.7.1998 päätöksen menettelyn aloittamisesta.

78 Se kehotti lisäksi kyseisessä päätöksessä Saksan liittotasavaltaa ”toimittamaan sille kuukauden kuluessa [kyseisen päätöksen] vastaanottamisesta kaikki asiakirjat ja tiedot, jotka ovat tarpeen sen arvioimiseksi, ovatko tuet [EY 87] artiklan kanssa yhteensopivia”. Menettelyn aloittamista koskevan päätöksen liitteeseen sisältyi seitsemän kysymystä.

79 Saksan liittotasavalta vastasi menettelyn aloittamista koskevaan päätökseen 26.8.1998 päivätyllä kirjeellä. Komission edustajien ja Saksan viranomaisten välillä järjestettiin 15.10.1998 uusi tapaaminen Brysselissä. Saksan viranomaiset toimittivat lisätietoja 11.11.1998 päivätyllä kirjeellä.

80 Koska komissio arvioi, että toimitetut tiedot olivat edelleen riittämättömiä, se kehotti jälleen 4.3.1999 päivätyllä kirjeellä Saksan viranomaisia toimittamaan tarvittavat tiedot ja erityisesti vastaamaan menettelyn aloittamista koskevan päätöksen liitteenä olleisiin kysymyksiin.

81 Saksan viranomaiset vastasivat tähän uuteen kehotukseen 30.3., 1.4. ja 16.4.1999 päivätyillä kirjeillä toimittamalla lisätietoja.

82 Komissio katsoi kuitenkin, että nämä tiedot eivät edelleenkään olleet riittävä vastaus menettelyn aloittamista koskevan päätöksen liitteessä olleisiin kysymyksiin (erityisesti liitteen kysymyksiin 3–7). Näin ollen se vaati 22.7.1999 päivätyssä kirjeessä, että niihin vastattaisiin viimeistään 31.8.1999. Lisäksi se vaati Saksan liittotasavaltaa toimittamaan sille lisätietoja ja täydentäviä asiakirjoja.

83 Saksan viranomaiset pyysivät 28.7.1999 päivätyllä kirjeellä komission asettaman määräajan pidentämistä ja kävivät uusia keskusteluja sen edustajien kanssa 23.9.1999 Brysselissä, minkä jälkeen ne toimittivat lisätietoja 28.9. ja 19.10.1999.

84 Komissio teki riidanalaisen päätöksen 21.6.2000.

85 Thüringenin osavaltion väitteestä, jonka mukaan Saksan viranomaiset olisivat toimittaneet kaikki pyydetyt tiedot, joten komissiolla ei olisi ollut oikeutta nojautua saatavilla olleisiin tietoihin, on todettava alustavasti, että hallinnollisen menettelyn kulusta ilmenee selvästi, että komissio on noudattanut oikeuskäytännössä vahvistettuja ja asetuksessa N:o 659/1999 säädettyjä menettelyllisiä vaatimuksia. Se näet kehotti virallisesti kolmeen kertaan Saksan liittotasavaltaa toimittamaan sille tarvittavat tiedot, jotta se kykenisi arvioimaan riidanalaisten tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille.

86 Toisin kuin Thüringenin osavaltio väittää, 22.7.1999 päivätystä komission kirjeestä ei myöskään ilmene, että Saksan viranomaiset olisivat vastanneet yhtä lukuun ottamatta kaikkiin kysymyksiin. Komissio on kyseisessä kirjeessä päinvastoin herkeämättä vaatinut Saksan viranomaisia vastaamaan menettelyn aloittamista koskevan päätöksen liitteessä olleisiin kysymyksiin 3–7.

87 Thüringenin osavaltio ei ole myöskään osoittanut, että Saksan viranomaiset olisivat vastanneet tyhjentävästi kaikkiin komission menettelyn aloittamista koskevan päätöksen liitteessä esittämiin kysymyksiin. Se ei ole varsinkaan osoittanut, että Saksan viranomaiset olisivat esittäneet täsmällisen luettelon vuodesta 1991 lähtien myönnetyistä tuista, vaikka komissio oli sitä useaan otteeseen pyytänyt. Se ei ole myöskään näyttänyt toteen, että Saksan viranomaiset olisivat vastanneet kysymykseen, joka koski mahdollisten rakenneuudistussuunnitelmien olemassaoloa. Lisäksi asiakirja-aineistosta ilmenee, että Saksan viranomaiset vastasivat vain epämääräisesti kysymykseen, joka koski niiden liiketoimien kuvausta, joista oli sovittu siinä yhteydessä, kun TAB ja TIB ostivat yhteisyrityksen, ja kysymykseen, joka koski niiden olosuhteiden ja edellytysten kuvausta, jotka liittyivät yksityisten pankkien lainasaatavista luopumiseen vuonna 1994.

88 Tässä yhteydessä on muistutettava myös siitä, että asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdan mukaan ”muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetään asiaan liittyvät oikeudelliset seikat ja tosiseikat lyhyesti, komission alustava arvio ehdotetun toimenpiteen tukiluonteesta ja epäilyt toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille”. Tällä päätöksellä ja sen julkaisemisella Euroopan unionin virallisessa lehdessä jäsenvaltiolle ja muille, joita asia koskee, ilmoitetaan seikoista, joihin komissio aikoo päätöksessään nojautua. Tästä seuraa, että mikäli nämä osapuolet katsovat, että tietyt muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevaan päätökseen otetut seikat ovat virheellisiä, niiden on ilmoitettava tästä komissiolle hallinnollisen menettelyn aikana sillä uhalla, että ne eivät voi enää kiistää näiden seikkojen oikeellisuutta oikeudenkäynnissä (ks. vastaavasti jäsenvaltion osalta yhdistetyt asiat C‑278/92–C‑280/92, Espanja v. komissio, tuomio 14.9.1994, Kok. 1994, s. I‑4103, 31 kohta). Edellä 73 kohdassa mainittujen oikeuskäytäntöön ja lainsäädäntöön perustuvien periaatteiden mukaisesti silloin, jos asianomaiset osapuolet eivät ole esittäneet päinvastaisia tietoja, komissiolla on sitä vastoin oikeus nojautua virheellisiinkin tietoihin, joita sen saatavilla on lopullista päätöstä tehtäessä, siltä osin kuin asianomaiset seikat ovat sisältyneet kehotukseen, jonka komissio on esittänyt jäsenvaltiolle tarvittavien tietojen toimittamisen osalta. Mikäli se sitä vastoin pidättäytyy kehottamasta jäsenvaltiota toimittamaan sille tietoja seikoista, jotka se aikoo ottaa huomioon, se ei voi myöhemmin perustella mahdollisia tosiseikkoja koskevia virheitä vetoamalla siihen, että se saattoi muodollisen tutkintamenettelyn päättävää päätöstä tehdessään perustellusti ottaa huomioon ainoastaan tuolloin saatavilla olleet tiedot.

89 Toisin kuin Thüringenin osavaltio väittää, komissio ei ole tältä osin täysin tuomioistuinvalvonnan ulkopuolella tosiseikkojen toteamisen osalta. Mikäli jäsenvaltio näet täyttää kaikilta osin velvollisuutensa toimittaa kaikki komission pyytämät tiedot, sen on erityisen helppo osoittaa menettelyn yhteydessä toimittamiensa tietojen avulla, että mahdolliset riidanalaiseen päätökseen sisältyneet tosiseikkoja koskevat virheet eivät johdu siitä. Mikäli komissio perustaa päätöksen tiettyjä tosiseikkoja koskeviin saatavilla oleviin tietoihin ilman, että se olisi juuri tältä osin noudattanut oikeuskäytännössä tunnustettuja ja asetukseen N:o 659/1999 otettuja menettelyllisiä vaatimuksia, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi lisäksi harjoittaa laillisuusvalvontaansa sen osalta, voiko näiden seikkojen huomioon ottaminen merkitä arviointivirhettä, joka rasittaa riidanalaisen päätöksen laillisuutta.

90 Kun otetaan huomioon edellä 85–88 kohdassa kuvattu tilanne ja erityisesti ne kolme kehotusta, jotka komissio osoitti Thüringenin osavaltiolle hallinnollisen menettelyn aikana, tämä ei ole osoittanut, että komissio olisi ottanut riidanalaisessa päätöksessä huomioon tosiseikkoja tätä koskevia prosessuaalisia vaatimuksia noudattamatta. Näin ollen komissiolla oli oikeus nojautua saatavillaan olleisiin tietoihin riidanalaista päätöstä tehdessään.

91 Edellä esitetyn perusteella nyt käsiteltävänä ollut väite on hylättävä.

B Baijerin osavaltion (LfA) PBK:lle myöntämä takaus

1. Asianosaisten lausumat

92 Thüringenin osavaltio väittää ensinnäkin, että komissio on tehnyt tosiseikkoja koskevan virheen tämän tuen osalta. Se korostaa, että toisin kuin komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 30 perustelukappaleessa, Baijerin osavaltion takausta, joka kattoi alun perin 80 prosenttia PBK:lle myönnetyistä pankkilainoista, ei muutettu takaukseksi, joka olisi kattanut 100 prosenttia lainoista, joiden kokonaismäärä oli 54,7 miljoonaa DEM. Se korostaa erityisesti, että 54,7 miljoonan DEM:n summa, johon komissio viittaa, vastaa lainojen nimellisarvoa (ilman korkoja), jonka Baijerin osavaltio takasi 80 prosenttiin saakka, kun tervehdyttämissopimus tehtiin maaliskuussa 1994. Se katsoo, että toisin kuin komissio on todennut riidanalaisessa päätöksessä, Baijerin osavaltio ei ole sitoutunut takaamaan tätä määrää sataprosenttisesti. Tervehdyttämissopimuksen yhteydessä Baijerin osavaltion takaamien lainojen kokonaismäärää päinvastoin alennettiin yhtäältä sen jälkeen kun pankit olivat luopuneet vaatimasta takauksen kattamien lainojen takaisinmaksua 12 miljoonaan DEM:aan saakka ja toisaalta Baijerin osavaltion erilaisten toimenpiteiden jälkeen. Se korostaa, että Baijerin osavaltio (LfA) suostui tervehdyttämissopimuksen yhteydessä takaamaan sataprosenttisesti ainoastaan jäännöksen, eli 41,4 miljoonaa DEM, ja että LfA joutui vuonna 1995 suorittamaan takaamansa määrän kokonaisuudessaan maksamalla vastaavan summan pankeille. Se täsmentää lisäksi, että TAB osti lopulta 7.11.1995 15 miljoonalla DEM:lla 41,4 miljoonan DEM:n suuruisen saatavan, joka Baijerin osavaltiolla oli yhteisyritykseltä ja joka perustui tähän maksuun, sekä 9 miljoonan DEM:n arvosta muita saatavia, joita Baijerin osavaltiolla oli tältä yhtiöltä. Sen mukaan CDA maksoi kokonaisuudessaan takaisin tämän TAB:n saatavan yhteisyritykseltä sen jälkeen kun se osti LCA:n omaisuuden.

93 Thüringenin osavaltio korostaa, että Saksan viranomaiset toimittivat nämä tiedot komissiolle hallinnollisen menettelyn yhteydessä. Se esittää, että 18.1.1996 ja 30.3.1999 päivätyistä kirjeistä ilmenee selvästi, että Baijerin osavaltion takausta, joka kattoi alun perin 80 prosenttia PBK:lle myönnetyistä pankkilainoista, ei muutettu takaukseksi, joka olisi kattanut 100 prosenttia kokonaismäärältään 54,7 miljoonan DEM:n lainoista. Sen mielestä tämän väitetyn sataprosenttisen takauksen myöntäminen oli todellisuudessa alkuperäiseen takaukseen liittynyt toimenpide, eikä se myöskään kattanut kuin jäännöksen eli 41,4 miljoonaa DEM. Sen mukaan komissio on virheellisesti pidättäytynyt esittämästä tätä koskevaa toteamusta, vaikka tämä seikka oli ratkaiseva, koska sen perusteella olisi kyetty toteamaan, että se, että Baijerin osavaltio myönsi tervehdyttämissopimuksen yhteydessä sataprosenttisen takauksen, ei merkinnyt uutta tukea vaan olemassa olleeseen ja hyväksytyn tukijärjestelmän perusteella myönnettyyn tukeen liittynyttä toimenpidettä.

94 Thüringenin osavaltio korostaa lisäksi, että näistä tiedoista ilmenee, että toisin kuin komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 30 perustelukappaleessa, LfA ei suorittanut 54,7 miljoonan DEM:n suuruista summaa 7 miljoonalla DEM:lla korotettuna takaukseen liittyneen toimenpiteensä yhteydessä. Thüringenin osavaltion mukaan LfA maksoi enintään 48,4 miljoonaa DEM, koska se maksoi maaliskuussa 1994 3 miljoonaa DEM pankeille ja myönsi PA:lle kaksi 2 miljoonan DEM:n suuruista lainaa – toisen takauksen kattamien lainojen takaisinmaksuun ja toisen näiden lainojen tulevaisuudessa erääntyvien korkojen maksun takaamiseen – ja koska se maksoi vuonna 1995 41,4 miljoonaa DEM pankeille. Se arvioi, että 48,4 miljoonan DEM:n ja 54,7 miljoonan DEM:n erotus, joka on otettu riidanalaisen päätöksen 30 perustelukappaleeseen, selittyy muun muassa sillä, että komissio on ottanut huomioon tietyt määrät kahteen kertaan, eli ensimmäisen kerran Baijerin osavaltion takaamana määränä ja toisen kerran LfA:n tämän takauksen nojalla suorittamana määränä.

95 Thüringenin osavaltio väittää toiseksi, että komissio on rikkonut EY 87 artiklan 1 kohtaa siltä osin kuin se on virheellisesti katsonut riidanalaisen 89–93 perustelukappaleessa, että koska riidanalainen takaus oli muutettu 100-prosenttiseksi takaukseksi, se ei enää täyttänyt Baijerin osavaltion takausten myöntämistä koskevien sääntöjen mukaisia edellytyksiä.

96 Thüringenin osavaltio katsoo lopuksi, että komissio on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, koska se ei ole esittänyt perusteluja tukeakseen toteamustaan, jonka mukaan Baijerin osavaltion takaus ei ollut sovellettavien sääntöjen mukainen.

97 Komissio katsoo ODS:n tukemana, että kaikki Baijerin osavaltion takausta koskevat Thüringenin osavaltion väitteet on hylättävä perusteettomina.

98 Se kiistää ensinnäkin sen, että se olisi tehnyt virheen tätä takausta koskevia tosiseikkoja todetessaan. Se korostaa aluksi, että vaikka Saksan viranomaisille osoitettiin asiaa koskeva kehotus, ne pidättäytyivät selventämästä tosiseikkoja tämän tuen osalta. Se huomauttaa, että Saksan viranomaiset tyytyivät 30.3.1999 päivätyssä kirjeessään ainoastaan arvioimaan ”johdonmukaiseksi” takauksen korottamisen 80 prosentista 100 prosenttiin, mutta eivät esittäneet tästä mitään selityksiä. Se katsoo näin ollen, että sillä oli asiassa C‑47/91, Italia vastaan komissio, ns. Italgrani-tapaus, 30.6.1992 annetun tuomion (Kok. 1992, s. I‑4145, Kok. Ep. XII, s. I‑191) mukaisesti oikeus tehdä päätös saatavilla olevien tietojen perusteella. Komission mukaan näistä tiedoista ilmeni, että takausta ei ollut sen muuttamisen vuoksi tosiasiallisesti myönnetty Baijerin osavaltion takauksen myöntämistä koskeviin sääntöihin perustuvien alkuperäisten edellytysten mukaisesti. Se huomauttaa, että koska tämän komission etukäteen hyväksymän tukijärjestelmän mukaan takaus sai kattaa enintään 80 prosenttia lainoista, Baijerin osavaltion takausta olisi pitänyt vähentää sen seurauksena, että pankit olivat luopuneet vaatimasta 12 miljoonan DEM:n suuruisten lainojen takaisinmaksua. Se vetoaa lisäksi siihen, että Saksan viranomaiset sen enempää kuin Thüringenin osavaltiokaan eivät ole kyenneet selittämään taatun määrän korotusta 52,72:sta 54,72 miljoonaan DEM:aan. Lopuksi komissio korostaa, että vaikka oletettaisiin, että Thüringenin osavaltio olisi ollut oikeassa väittäessään, että takauksen kattama riski oli toteutunut silloin, kun Baijerin osavaltio oli sitoutunut takaamaan jäljelle jääneen osuuden sataprosenttisesti, Baijerin osavaltio olisi saanut kattaa tämän uuden perittävissä olevan määrän vain 80 prosenttiin saakka.

99 Toisaalta komissio katsoo, että Thüringenin osavaltio tekee virheen väittäessään sen rikkoneen EY 87 artiklan 1 kohtaa ja laiminlyöneen perusteluvelvollisuutensa Baijerin osavaltion takausta koskevan oikeudellisen arvioinnin osalta.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

100 Thüringenin osavaltio väittää riidanalaisen päätöksen 1 artiklan olevan lainvastainen siltä osin kuin siinä todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi valtiontueksi rahoitustuki, jonka LfA on myöntänyt lainatakauksena 54,7 miljoonan DEM:n suuruiselle summalle, ja perusteluina se esittää tosiseikkoja koskevan virheen, EY 87 artiklan 1 kohdan rikkomisen sekä perusteluvelvollisuuden laiminlyönnin.

101 Tässä yhteydessä on aluksi tutkittava, onko komissio tehnyt tosiseikkoja koskevan virheen todetessaan riidanalaisen päätöksen 30 perustelukappaleessa, että ”näin mittavien aluetukien myöntämisen jälkeen pankkien yhteenliittymän luotto määritettiin 65,85 miljoonan Saksan markan sijaan vain 54,7 miljoonaksi Saksan markaksi” ja että ”tälle lainalle alun perin suunniteltu LfA:n 80 prosentin täytetakaus myönnettiin nyt sataprosenttisena”.

102 Kuten edellä 88 kohdassa on korostettu, tilanne olisi tällainen ainoastaan siinä tapauksessa, että Thüringenin osavaltio kykenisi osoittamaan, että komissio on hallinnollisessa menettelyssä saanut tarvittavat tiedot, joiden perusteella se olisi kyennyt korjaamaan mahdolliset epätarkkuudet menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä huomioon otetuissa tosiseikoissa.

103 Tässä yhteydessä on muistutettava siitä, että komissio totesi menettelyn aloittamista koskevan päätöksen 2.2.1 kohdan kolmannessa alakohdassa, että ”Baijerin osavaltio on antanut tälle lainalle täytetakauksen hyväksytyn tukijärjestelmän perusteella” ja että ”tämä takaus kattoi 80 prosenttia lainan määrästä eli 52,72 miljoonaa [DEM]”. Menettelyn aloittamista koskevan päätöksen saman kohdan viidennessä alakohdassa todetaan seuraavaa:

”Koska [PBK] on todellisuudessa saanut sovittuja suurempia investointitukia ja ‑avustuksia, pankkikonsortion myöntämästä 65,85 miljoonan [DEM:n] pankkilainasta suoritettiin vain 54,7 miljoonaa [DEM]. Baijerin osavaltio muutti tästä syystä vuonna 1994 takauksensa, joka alun perin koski 80:aa prosenttia lainojen määrästä (52,72 miljoonaa [DEM]), sataprosenttiseksi takaukseksi (54,7 miljoonaa [DEM]) – – ”

104 Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä todetaan lopuksi tukien alustavan arvioinnin yhteydessä, että ”komissiolla on myös vakavia epäilyksiä siitä, kuuluvatko tämän takauksen yhteydessä toteutetut toimenpiteet eli sen muuttaminen sataprosenttiseksi täytetakaukseksi ja takauksen kattaman määrän korottaminen 52,72 miljoonasta [DEM:sta] 54,7 miljoonaan [DEM:aan] [hyväksytyn tukijärjestelmän] soveltamisalaan” (menettelyn aloittamista koskevan päätöksen 3.1.1 kohdan ensimmäinen alakohta).

105 Näistä lausumista ilmenee selvästi, että komissio oli menettelyn aloitusvaiheessa päätellyt saatavillaan olleista tiedoista ensinnäkin, että Baijerin osavaltion takaus, joka alun perin oli kattanut 80 prosenttia lainoista, oli vuonna 1994 muutettu sataprosenttiseksi takaukseksi, ja toiseksi, että takauksen kattama määrä oli korotettu 52,72:sta 54,7 miljoonaan DEM:aan.

106 On korostettava, että Saksan viranomaiset ottivat 30.3.1999 päivätyssä kirjeessään kantaa tähän tosiseikkoja koskeneeseen esitykseen Baijerin osavaltion takauksen osalta. Ne näet korostivat, että pankit olivat tervehdyttämissopimuksen yhteydessä suostuneet luopumaan 12 miljoonan DEM:n saatavista tämän takauksen kattamien lainojen osalta ja että tämän luopumisen vuoksi niiden oma luottoriski oli täysin katettu, joten ”Baijerin osavaltion takaus kattaa siis edelleen 100 prosenttia jäljellä olevista lainoista”. Lisäksi ne muistuttivat tämän takauksen kattamien lainojen kehityksestä. Tästä kuvauksesta ilmenee, että ennen kuin pankit olivat luopuneet lainasaatavistaan tervehdyttämissopimuksen perusteella, Baijerin osavaltion takauksen kattamien lainojen kokonaismäärä oli 58,4 miljoonaa DEM. Sen jälkeen kun pankit olivat luopuneet 12 miljoonan DEM:n saatavista, Baijerin osavaltio oli antanut 3 miljoonan DEM:n takauksen ja LfA myöntänyt PA:lle 2 miljoonan DEM:n lainan velkojen takaisinmaksuun, takauksen määrä oli alentunut 41,4 miljoonaan DEM:aan.

107 Komissio ei ole kiistänyt yksityiskohtaisesti näiden tietojen oikeellisuutta eikä mikään asiakirja-aineiston asiakirjoista osoita niitä vääriksi, joten niiden perusteella on pääteltävä, että komissio on tehnyt virheen todetessaan riidanalaisen päätöksen 30 perustelukappaleessa lähinnä, että takauksen määrää oli korotettu 52,72:sta 54,7 miljoonaan DEM:aan.

108 Tämän tosiseikkoja koskevan virheen seurausten osalta on korostettava, että komissio arvioi riidanalaisen päätöksen 30 perustelukappaleeseen otetun toteamuksen perusteella, että Baijerin osavaltion takauksen perusteella takaisin perittävän tuen määrä oli 54,7 miljoonaa DEM (riidanalaisen päätöksen 89–93 ja 123 perustelukappale). Tästä seuraa, että komissio on edellä mainitun tosiseikkoja koskevan virheen vuoksi vahvistanut virheellisellä tavalla takaisin perittävän tuen määrän.

109 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo tässä yhteydessä myös, että sillä ei ole käytettävissään kaikkia tietoja, joita se tarvitsisi kyetäkseen valvomaan riidanalaisen päätöksen hyväksyttävyyttä, joten sen on esitettävä viran puolesta peruste, joka koskee riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttumista tältä osin (ks. vastaavasti asia C‑166/95 P, komissio v. Daffix, tuomio 20.2.1997, Kok. 1997, s. I‑983, 24 kohta; asia T‑61/89, Dansk Pelsdyravlerforening v. komissio, tuomio 2.7.1992, Kok. 1992, s. II‑1931, Kok. Ep. XIII, s. II-1, 129 kohta ja asia T‑44/00, Mannesmannröhren-Werke v. komissio, tuomio 8.7.2004, 210 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Riidanalaisen päätöksen 30, 32 ja 89 perustelukappaleeseen sisältyvät perustelut estävät näet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta harjoittamasta laillisuusvalvontaa, koska perusteluissa ei selitetä täsmällisesti ja johdonmukaisesti, miten komissio on osoittanut, millä tavoin liittyvät toisiinsa ensinnäkin pankkilainojen määrä, joka alennettiin 65,58:sta 54,7 miljoonaan DEM:aan (riidanalaisen päätöksen 30 perustelukappale), toiseksi LfA:n myöntämän takauksen määrä, joka korotettiin 80 prosentista 100 prosenttiin lainojen määrästä (riidanalaisen päätöksen 30 ja 32 perustelukappale), ja kolmanneksi myönnetyn takauksen määrä, joka korotettiin 52,72:sta 54,7 miljoonaan DEM:aan (riidanalaisen päätöksen 30 ja 89 perustelukappale), perustellakseen laskelmaansa, joka koski kyseisten tukien arvoa, ja tehdessään edellä 108 kohdassa mainitun virheellisen päätelmänsä. Komissio ei ole riidanalaisessa päätöksessä myöskään vastannut Saksan liittotasavallan perusteluihin, jotka oli esitetty Saksan viranomaisten 18.1.1996 ja 30.3.1999 päivätyissä kirjeissä ja joiden mukaan TAB oli lopulta ostanut Baijerin osavaltion saatavat 15 miljoonalla DEM:lla, eikä perustellut arviointiaan, joka koski tämän liiketoimen mahdollista vaikutusta kyseisten tukien arvoon ja takaisinmaksuun. Näin ollen on todettava, että komission on näillä eri tavoin laiminlyönyt myös EY 253 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuutensa.

110 Tämän jälkeen on tutkittava, onko komissio rikkonut myös EY 87 artiklan 1 ja 2 kohtaa tätä rahoitustukea koskeneen oikeudellisen arviointinsa yhteydessä. Tältä osin on muistettava, että Thüringenin osavaltio väittää komission tehneen virheen todetessaan, että Baijerin osavaltion myöntämiä takauksia koskevia sääntöjä ei olisi noudatettu, koska alkuperäinen takaus oli ensinnäkin muutettu sataprosenttiseksi takaukseksi, ja toiseksi tämän takauksen kattamia lainoja oli kierrätetty Pilz-yhtymän hyväksi. Thüringenin osavaltion mielestä komissio on siis perusteettomasti päätellyt siitä, että Baijerin osavaltion takaus oli alusta lähtien yhteismarkkinoille soveltumaton.

111 Aluksi on muistutettava siitä, että komissio on esittänyt riidanalaisen päätöksen 89–93 perustelukappaleessa syyt, joiden vuoksi se on päätynyt vaatimaan Baijerin osavaltion takauksen muodostaman tuen takaisinperimistä. Korostettuaan 89 perustelukappaleessa, että Saksan viranomaisten toimittamien epätäydellisten tietojen perusteella ei ollut kyetty hälventämään alkuperäisen takauksen muuttamiseen liittyneitä epäilyksiä, komissio totesi, että toisin kuin Baijerin osavaltion takausten myöntämistä koskevissa säännöissä edellytetään, ”mainittu toimenpide ei kuitenkaan nähtävästi edistänyt merkittävästi tukihakemuksessa mainitun investoinnin rahoitusta, eikä investoija ole osallistunut investointinsa kustannuksiin riittävästi omilla varoillaan” (90 ja 91 perustelukappale). Lisäksi se korosti, että Saksan viranomaisten esittämät tiedot näiden suurimmaksi osaksi vain Pilz-yhtymään kuuluvia yrityksiä taloudellisesti hyödyttäneiden luottojen käytöstä viittasivat tukien väärinkäyttöön (92 perustelukappale). Näin ollen se päätteli, että ”kyseiset tuet eivät ole hyödyttäneet CD-tehtaan rakentamisinvestointeja vaan ne on käytetty koko Pilz-yhtymän tukemiseksi. Siksi tukia on käytetty EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla väärin” ja että ”näin ollen tuet ovat EY:n perustamissopimuksen määräysten vastaisia, ne on kumottava ja Saksan viranomaisten on perittävä ne takaisin” (93 perustelukappale).

112 Näistä perusteluista ilmenee ensinnäkin selvästi, että komissio on katsonut, että Baijerin osavaltion takauksen yhteydessä myönnettyä tukea on käytetty väärin, minkä vuoksi tämä tuki oli sen mielestä perittävä takaisin. Kuten komissio perustellusti korostaa, alkuperäisen takauksen muuttamista sataprosenttiseksi takaukseksi koskevaan kysymykseen on viitattu vain toissijaisesti, eikä se ole missään tapauksessa komission arvioinnin perustana tässä yhteydessä.

113 Toiseksi on korostettava, että väärinkäytön käsite perustuu suoraan EY 88 artiklan 2 kohtaan, jossa määrätään, että ”jos komissio vaadittuaan niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa, toteaa, että valtion myöntämää tai valtion varoista myönnettyä tuk[ea] – – käytetään väärin, se tekee päätöksen siitä, että asianomaisen valtion on komission asettamassa määräajassa poistettava tuki tai muutettava sitä”. Lisäksi asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan g alakohdassa määritellään ”tuen väärinkäytöllä” tarkoitettavan ”tukea, jota tuensaaja on käyttänyt [kyseisen] asetuksen 4 artiklan 3 kohdan taikka 7 artiklan 3 tai 4 kohdan nojalla tehdyn päätöksen vastaisesti”.

114 Näistä oikeussäännöistä seuraa, että jotta kyettäisiin osoittamaan, että hyväksytyn tukijärjestelmän mukaisesti myönnettyä tukea on käytetty väärin, komission on osoitettava, että tätä tukea on käytetty tämän järjestelmän vastaisesti, sellaisena kuin komissio on sen hyväksynyt, eli tätä järjestelmää sääntelevien kansallisten oikeussääntöjen tai niiden lisäehtojen vastaisesti, joihin jäsenvaltio on sitoutunut siinä yhteydessä, kun komissio hyväksyi järjestelmän.

115 On todettava, että komissio on tässä tapauksessa selvästi osoittanut, että Baijerin osavaltion takausta käytettiin Baijerin osavaltion takausten myöntämistä koskevien sääntöjen vastaisesti. Se on aluksi muistuttanut riidanalaisen päätöksen 90 perustelukappaleessa, että kyseisen järjestelmän mukaan Baijerin osavaltio takaa luottoja, joilla rahoitetaan investointeja (yritysten perustamiseksi, laajentamiseksi jne.), ja että voidakseen hakea tukea yrityksen on osallistuttava riittävän laajasti hankkeen rahoitukseen omilla varoillaan, ja hankkeen kokonaisrahoituksen varmistamiseksi sen on osoitettava todennäköiseksi taatun luoton korkojen ja lyhennysten maksaminen ajallaan. Tämän jälkeen se on todennut, että ensinnäkään ”mainittu toimenpide ei kuitenkaan nähtävästi edistänyt merkittävästi tukihakemuksessa mainitun investoinnin rahoitusta, eikä investoija ole osallistunut investointinsa kustannuksiin riittävästi omilla varoillaan” (91 perustelukappale), ja toiseksi ”julkisin takauksin [myönnetyt luotot hyödyttivät taloudellisesti] suurimmaksi osaksi vain Pilz-yhtymään kuuluvia yrityksiä” (92 perustelukappale).

116 Edellä esitetyn perusteella sillä, että takaus myönnettiin alun perin tukijärjestelmän mukaisesti, ei ole merkitystä. Kuten komissio perustellusti korostaa, tuen väärinkäyttöä ei näet ole tuen alun perin tapahtunut myöntäminen vaan sen myöhempi käyttäminen hyväksytyn tukijärjestelmän määräysten vastaisesti. Lisäksi EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä alakohdasta ilmenee selvästi, että väärinkäytön toteaminen on erillinen ja itsenäinen peruste yhteismarkkinoille soveltuvuutta koskevaan perusteeseen nähden ja että se voi näin ollen sellaisenaan olla perusteena komission päätökselle, jolla määrätään tuen peruuttamisesta tai muuttamisesta. Toisin kuin Thüringenin osavaltio väittää, komissio on siten menetellyt perustellusti, kun se ei ole ottanut riidanalaiseen päätökseen perusteluja, joilla pyrittäisiin näyttämään toteen Baijerin osavaltion takauksen soveltumattomuus yhteismarkkinoille. Siitä seuraa lisäksi, että komissio on täyttänyt tältä osin EY 253 artiklaan perustuvan perusteluvelvollisuutensa.

117 Näin ollen Thüringenin osavaltion perustelut, jotka koskevat EY 87 artiklan väitettyä rikkomista, on hylättävä perusteettomina.

118 Edellä esitetyn perusteella riidanalaisen päätöksen 1 artikla on kumottava siltä osin kuin komissio on siinä katsonut, että Albrechtsin CD-tehtaan rakentamisen yhteydessä myönnettyyn valtiontukeen sisältyy 54,7 miljoonan DEM:n suuruinen Baijerin osavaltion takaus.

C Baijerin osavaltion (LfA) luopuminen 3 miljoonan DEM:n suuruisesta saatavasta, joka sillä oli PBK:lta

1. Asianosaisten lausumat

119 Thüringenin osavaltio väittää komission tehneen virheen todetessaan riidanalaisen päätöksen 96 perustelukappaleessa, että PBK oli saanut tukea sen vuoksi, että LfA oli luopunut 3 miljoonan DEM:n suuruisesta saatavasta, joka sillä oli kyseiseltä yritykseltä. Se korostaa, että komissio jättää tässä toteamuksessaan huomiotta sen, että se oli jo ottanut tämän summan huomioon tukena arvioidessaan Baijerin osavaltion myöntämää takausta – eli 54,72 miljoonan DEM:n suuruista summaa. Kuten Saksan viranomaiset ilmoittivat komissiolle menettelyn yhteydessä 3.3.1995 ja 30.3.1999 päivätyillä kirjeillä, tämän saatavan syntyminen PBK:ta kohtaan perustuu nimenomaan vastaavan summan maksamiseen pankeille alkuperäisen takauksen kattamien lainojen määrän pienentämiseksi.

120 Tämän jälkeen se väittää komission tehneen arviointivirheen katsoessaan riidanalaisessa päätöksessä, että se, että LfA luopui 3 miljoonan DEM:n lainasaatavasta, merkitsi uutta tukea. Se esittää, että kuten edellisessä kohdassa korostettiin, tällä tuella maksettiin takaisin pankkilainoja, joita oli myönnetty Albrechtsin CD-tehtaan rakentamista varten ja jotka olivat Baijerin osavaltion takauksen kattamia. Se arvioi joka tapauksessa, että komissio on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa siltä osin kuin se ei ole ilmoittanut syitä, joiden vuoksi se katsoi, että se, että LfA oli luopunut 3 miljoonan DEM:n saatavasta PBK:n hyväksi, merkitsi yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea.

121 Komissio kiistää ODS:n tukemana kokonaisuudessaan Thüringenin osavaltion perustelujen oikeellisuuden 3 miljoonan DEM:n saatavasta luopumisen osalta. Se toteaa aluksi, että se ei ole tehnyt tämän tuen osalta tosiseikkoja koskevaa virhettä eikä oikeudellista virhettä, koska lisätukena ei ole pidetty takaukseen perustuvaa toimenpidettä vaan tästä toimenpiteestä myöhemmin aiheutunutta saatavasta luopumista. Se korostaa lisäksi, että vaikka tätä luopumista pidettiin tukena jo muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen yhteydessä, muun muassa menettelyn aloittamista koskevan päätöksen sivulla 9 olleessa taulukossa, Saksan viranomaiset eivät ole sitä sittemmin vastustaneet. Lisäksi komissio arvioi noudattaneensa perusteluvelvollisuuttaan tämän tuen osalta. Se painottaa todenneensa riidanalaisen päätöksen 96 perustelukappaleensa Saksan viranomaisten toimittamiin puutteellisiin tietoihin nojautuen, että kyseessä oli ilman oikeusperustaa myönnetty ja siten yhteismarkkinoille soveltumaton tuki.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

122 Thüringenin osavaltio vetoaa siltä osin kuin kyseessä on se, että LfA on luopunut 3 miljoonan DEM:n suuruisesta saatavastaan, joka sillä oli PBK:lta, tosiseikkoja koskevaan virheeseen, ilmeiseen arviointivirheeseen ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin.

123 Aluksi on muistutettava siitä, että komissio totesi riidanalaisen päätöksen 96 perustelukappaleessa, että ”myös – – luopuminen 3 miljoonan Saksan markan luoton takaisinmaksusta on katsottava sääntöjenvastaiseksi tueksi, joka on perittävä takaisin, koska sen myöntämiselle ei ollut oikeusperustaa”.

124 Thüringenin osavaltion mielestä tämä toteamus perustuu tosiseikkoja koskevaan virheeseen ja virheelliseen oikeudelliseen arviointiin siltä osin kuin komissio on ottaessaan huomioon sekä Baijerin osavaltion takauksen kokonaismäärän (54,7 miljoonaa DEM) että sen saatavan määrän, jota viimeksi mainittu päätti olla perimättä PBK:lta (3 miljoonaa DEM), ottanut saman tuen huomioon kahteen kertaan. Komissio on joka tapauksessa laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, koska se ei ole esittänyt syitä, joiden vuoksi se piti saatavasta luopumista yhteismarkkinoille soveltumattomana tukena.

125 Tässä yhteydessä on muistutettava siitä, että sekä tuen olemassaoloa että sen merkitystä on arvioitava sen myöntämishetkellä vallinneen tilanteen mukaan. Näin ollen se, että julkisyhteisön myöntämä takaus lankeaa maksettavaksi tuensaajayrityksen konkurssin vuoksi, ei muuta tämän takauksen luonnetta EY 87 artiklan kannalta, eikä siitä synny uutta tukea.

126 Tietyissä tapauksissa se, että takaajana oleva julkisyhteisö luopuu yksipuolisesti oikeuksista, joita sillä on tuensaajaan nähden, takauksen maksettavaksi lankeamisen jälkeen, saattaa merkitä tukea. Tilanne on tällainen erityisesti siinä tapauksessa, että takaajana oleva julkisyhteisö ei menettele kuten järkevästi toimiva taloudellinen toimija ja tutki kaikkia mahdollisia menettelytapoja saadakseen takaisin summan, jonka se on joutunut takauksen perusteella suorittamaan. Mikäli ilmenee, että lainatakauksella alun perin katetusta saatavasta luovutaan lopullisesti takauksen langettua maksettavaksi, jolloin tuensaajan velkoja suoraan vähennetään, tämä luopuminen merkitsee lähtökohtaisesti erillistä tukea, koska se on ylimääräinen taloudellinen etu lainatakaukseen ja sen täytäntöönpanoon nähden.

127 On todettava, että komissio huomautti vasta oikeudenkäynnin aikana, että se ei pitänyt lisätukena takaukseen perustunutta toimenpidettä vaan myöhempää luopumista tämän toimenpiteen yhteydessä syntyneestä saatavasta. On kuitenkin todettava, että riidanalaisen päätöksen 31 ja 96 perustelukappaleen perusteella oikeussubjektit sen enempää kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinkaan eivät kykene ymmärtämään oikeudellisesti riittävällä tavalla tältä osin esitettyjä perusteluja, joten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei [myöskään] pysty valvomaan syitä, joiden vuoksi komissio on arvioinut tätä päätöstä tehdessään, että saatavasta luopuminen merkitsi uutta tukea, joka oli eri tuki kuin se, joka oli otettu huomioon Baijerin osavaltion takauksen tai sen täytäntöönpanon yhteydessä. Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komission virkamiesten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämillä selityksillä ei lähtökohtaisesti voida korjata riidanalaisen päätöksen perustelujen puutteellisuutta (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C‑329/93, C‑62/95 ja C‑63/95, Saksa ym. v. komissio, tuomio 24.10.1996, Kok. 1996, s. I‑5151, 47 ja 48 kohta; yhdistetyt asiat T‑371/94 ja T‑394/94, British Airways ym. ja British Midland Airways v. komissio, tuomio 25.6.1998, Kok. 1998, s. II‑2405, 116–119 kohta ja asia T‑93/02, Confédération nationale du Crédit mutuel v. komissio, tuomio 18.1.2005, 123–126 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

128 Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei tarvitse tutkia sitä, onko komissio todellisuudessa ottanut saman tuen huomioon kahteen kertaan, vaan se arvioi, että komissio ei olisi missään tapauksessa saanut tyytyä riidanalaisen päätöksen 96 perustelukappaleessa toteamaan, että luopuminen lainan takaisinmaksun vaatimisesta oli yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea, koska se oli ”myönnetty ilman oikeusperustaa”.

129 Näin ollen ei ole tarpeen tutkia Thüringenin osavaltion tältä osin esittämiä muita väitteitä, vaan on todettava, että se vetoaa perustellusti siihen, että komissio on laiminlyönyt EY 253 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuutensa siltä osin kuin se on pitänyt tukena sitä, että LfA on luopunut 3 miljoonan DEM:n saatavasta, joka sillä oli PBK:lta.

130 Edellä esitetyn perusteella riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohta on kumottava siltä osin kuin komissio on katsonut, että Albrechtsin CD-tehtaan rakentamista, toimintaa ja toiminnan vakauttamista varten myönnetty valtiontuki sisältää 3 miljoonan DEM:n summan sen vuoksi, että saatavasta on luovuttu PBK:n hyväksi.

D Thüringenin osavaltion yhteisyritykselle ja PA:lle myöntämät 63,45 miljoonan DEM:n investointituet ja ‑avustukset ja Baijerin osavaltion (LfA) samoille yrityksille myöntämät 19,42 miljoonan DEM:n investointituet ja ‑avustukset

1. Asianosaisten lausumat

131 Thüringenin osavaltio väittää komission tehneen erilaisia tosiseikkoja koskevia virheitä ja arviointivirheitä sekä laiminlyöneen perusteluvelvollisuutensa Thüringenin osavaltion ja Baijerin osavaltion (LfA) myöntämien investointitukien ja ‑avustusten osalta.

132 Se vetoaa ensinnäkin siihen, että koska komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 88 perustelukappaleessa, että CD Albrechtsilta päätettiin periä takaisin sille investointitukina myönnetyt 32,45 miljoonaa DEM, se on tehnyt virheen vaatiessaan riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa tukien kokonaismäärän, eli 63,45 miljoonan DEM:n, takaisinperimistä.

133 Tämän jälkeen se väittää, että toisin kuin komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 87 ja 88 perustelukappaleessa, Albrechtsin CD-tehtaan perustamisen yhteydessä myönnetyt investointituet ja ‑avustukset ovat olemassa olevia, komission etukäteen hyväksymien tukijärjestelmien mukaisia tukia eivätkä uusia tukia, jotka olisivat yhteismarkkinoille soveltumattomia sen vuoksi, että ne olisi myönnetty väitetyn keskenään sidoksissa olevien yritysten välisten investointien tukemista koskevan kiellon vastaisesti. Se näet esittää, että yleisesti arvioiden investointiavustuksista annettuun lakiin, yhteiseen ohjelmaan sen enempää kuin yhteisön oikeuteenkaan ei sisälly kieltoa, jonka soveltamisala olisi tällainen. Tämän jälkeen se huomauttaa, että vaikka oletettaisiin, että yhteiseen ohjelmaan kuuluu keskenään sidoksissa olevien yritysten välisten investointien tukemista koskeva kielto, sitä on tässä tapauksessa noudatettu, koska se vaati joka kerta ennen avustusten suorittamista yhteisyritykseltä vahvistusta siitä, että avustuksia ei käytettäisi keskenään sidoksissa olevien yritysten välisten investointien tukemiseen. Sen mielestä nämä seikat ilmenevät selvästi Landgericht Mühlhausenin yleisen syyttäjän 9.4.1998 päivätystä syytekirjelmästä, joka toimitettiin komissiolle 28.9.1999 päivätyn kirjeen liitteenä. Sen mielestä ei voida myöskään katsoa, että tehtäessä sopimusta Albrechtsin CD-tehtaan rakentamisesta yhteisyrityksen ja Pilz Constructionin väliset suhteet olisivat olleet ”keskenään sidoksissa olevien yritysten” suhteita, koska Pilz-yhtymä oli tuolloin vain yhteisyrityksen vähemmistöosakas. Se katsoo näin ollen, että avustusten myöntäminen oli yhteisen ohjelman edellytysten mukaista, kuului siis hyväksytyn tukijärjestelmän piiriin ja oli näin ollen yhteismarkkinoille soveltuvaa. Sen mielestä ainoastaan se, että osa kyseisistä avustuksista on kierrätetty Pilz-yhtymän hyväksi, on aiheuttanut sen, että osa investointiavustuksista ei ole yhteisen ohjelman edellytysten mukaisia ja että ne siten ovat yhteismarkkinoille soveltumattomia. Se kiistää tässä yhteydessä myös komission sen väitteen oikeellisuuden, jonka mukaan Saksan viranomaiset eivät olisi muodollisen tutkintamenettelyn aikana esittäneet näyttöä siitä, että osa avustuksista oli kuitenkin käytetty sääntöjenmukaisesti. Se näet esittää, että tämä tieto sisältyi Landgericht Mühlhausenin yleisen syyttäjän 9.4.1998 päivättyyn syytekirjelmään (s. 10–12).

134 Thüringenin osavaltio väittää lisäksi investointiavustusten myöntämisen osalta, että komissio on jättänyt toteamatta niiden myöntämisedellytykset ja että se on siten virheellisesti päätellyt, että väitetyn keskenään sidoksissa olevien yritysten välisten investointien tukemista koskevan kiellon olisi pitänyt olla tällaisten avustusten myöntämisen esteenä. Se toteaa, että investointiavustuksista annetussa laissa ei ole tällaista kieltoa ja että siinä päinvastoin vahvistetaan sijoittajan oikeus tällaiseen avustukseen investointihyödykkeen toimittajasta riippumatta. Lisäksi se katsoo, että komissio on jättänyt ottamatta huomioon sen, että osaa investointiavustuksista eli 6,137 miljoonaa DEM on vaadittu palautettavaksi ja että loppuosan osalta laissa asetetut edellytykset epäilyksettä täyttyivät.

135 Thüringenin osavaltio kiistää lopuksi ODS:n sen väitteen oikeellisuuden, jonka mukaan investointitukia ja ‑avustuksia ei olisi pitänyt myöntää siltä osin kuin investointihanke alkoi 29.8.1989 eli ennen Saksojen yhdistymistä. Sen mielestä tämä toteamus on virheellinen, minkä lisäksi on katsottava, että 25.1.1991 annetulla suunnittelumääräyksellä, jossa vahvistettiin tuen myöntämistä koskeneet yksityiskohtaiset säännöt yhteisen ohjelman mukaisesti, mahdollistettiin myös sellaisten hankkeiden edistäminen, jotka olivat alkaneet 1.7.1990 jälkeen ja siis ennen 3.10.1990 (Bundestag, julkaisu 12/895, liite 4). Lisäksi se korostaa, että sovellettava lainsäädäntö oli investointiavustusten osalta voimassa jo Saksan demokraattisen tasavallan alueella ennen yhdistymistä ja että se pidettiin aluksi voimassa yhdistymisen jälkeen Saksan liittotasavallan ja Saksan demokraattisen tasavallan välillä 31.8.1990 Saksojen yhdistymisestä tehdyn sopimuksen nojalla (BGBl. 1990 II, s. 889).

136 Komissio kiistää tehneensä investointitukien ja ‑palkkioiden osalta tosiseikkoja koskevaa virhettä tai arviointivirhettä.

137 Se korostaa aluksi, että Thüringenin osavaltion väite, jonka mukaan se ei olisi ottanut huomioon kyseisen osavaltion nimenomaisesti asettamaa edellytystä investointiavustusten myöntämiselle yhteisen ohjelman nojalla, on käsittämätön, koska komissio on perustanut näitä tukia koskevan oikeudellisen arviointinsa nimenomaan tämän edellytyksen huomioon ottamiseen (riidanalaisen päätöksen 87 ja 88 perustelukappale). Se arvioi lisäksi, että tällaisen edellytyksen lisääminen oli johdonmukaista, koska vaikka ei ole olemassa yleistä keskenään sidoksissa olevien yritysten tukemista koskevaa kieltoa, julkisten varojen myöntäminen on kuitenkin kiellettävä, jos nämä varat kierrätetään käteisvarojen keskittämisjärjestelmän välityksellä automaattisesti muuhun tarkoitukseen ja ne päätyvät siten muihin konsernin yrityksiin, jotka eivät täytä kyseisten avustusten myöntämisedellytyksiä (tässä tapauksessa Pilz-yhtymän yhtiöt). Se huomauttaa, että mikäli EY 87 artiklan 3 kohdan nojalla sallittuja avustuksia myönnetään yritykselle, joka kuuluu käteisvarojen keskittämisjärjestelmään, näitä avustuksia on poikkeuksellisesti pidettävä alun perin lainvastaisina, joten ne on perittävä takaisin. Komissio katsoo, että tällainen järjestelmä estää jo alusta lähtien sen, että avustukset käytettäisiin tavoitteensa mukaisesti. Sen mielestä Thüringenin osavaltion antama investointiavustusten palauttamista koskeva vaatimus merkitsee myös sen myöntämistä, että yhteisyritys on käyttänyt näitä tukia väärällä tavalla. Se arvioi lisäksi, että mikäli Thüringenin osavaltio haluaa vedota siihen, että loput avustuksista on käytetty asianmukaisesti, sen on esitettävä tästä näyttö. Se huomauttaa kuitenkin, että hallinnollisen menettelyn aikana Saksan liittovaltion viranomaiset, Thüringenin osavaltio sen enempää kuin mikään muukaan osapuoli ei ole kyennyt osoittamaan, että ainakin osa avustuksista olisi käytetty yrityksen perustamiseksi, laajentamiseksi, muuttamiseksi tai järkiperäistämiseksi.

138 Tämän jälkeen se toteaa, että koska Saksan viranomaiset eivät ole toimittaneet sille Thüringenin osavaltion päätöstä, jossa vaaditaan tukien palauttamista, sillä ei ole ollut muuta mahdollisuutta kuin perustaa päätöksensä ainoastaan niihin tietoihin, joita sillä oli saatavilla riidanalaista päätöstä tehdessään, eli Landgericht Mühlhausenin yleisen syyttäjän 9.4.1998 päivättyyn syytekirjelmään. Sen mielestä tästä asiakirjasta ilmenee, että kun Thüringenin viranomaiset ovat laskeneet niiden tukien määrän, jonka palauttamista niiden piti vaatia, ne ovat pitäneet virheellisesti lähtökohtana sitä, että väärin käytetty summa oli pienempi, koska ne eivät palautettavaa summaa määrittäessään vielä tienneet, että keskenään sidoksissa olevien yritysten tukemista koskevaa kieltoa oli rikottu koko hankkeen osalta ja että näin ollen mitään tukea ei olisi saanut myöntää. Se katsoo siten, että se on riidanalaisessa päätöksessä perustellusti todennut, että kaikkia myönnettyjä tukia oli pidettävä lainvastaisina ja että ne piti siis palauttaa. Sen mielestä tämä päätelmä on tehtävä erityisesti sen vuoksi, että sillä ei ollut riidanalaista päätöstä tehdessään käytettävissään tietoja, joista olisi ilmennyt, että Thüringenin osavaltion vaatima 32,45 miljoonan DEM:n suuruinen summa oli todellisuudessa palautettu.

139 Se muistuttaa lisäksi vastauksena Thüringenin osavaltion väitteeseen, jonka mukaan se ei olisi ottanut huomioon sitä mahdollisuutta, että Albrechtsin CD-tehtaalle myönnettäisiin tukia alueellisten tukijärjestelmien perusteella, että se nojautui investointitukia ja ‑avustuksia arvioidessaan alueellisia valtiontukia koskeviin suuntaviivoihinsa (Komission tiedonanto – Alueellisia valtiontukia koskevat suuntaviivat (EYVL 1998, C 74, s. 9), sellaisina kuin ne ovat viimeksi muutettuina alueellisia valtiontukia koskeviin suuntaviivoihin tehtävistä muutoksista annetulla tiedonannolla (EYVL 2000, C 258, s. 5), jäljempänä alueellisia tukia koskevat suuntaviivat), joten tämän kysymyksen käsitteleminen ei ole tarpeen.

140 Lopuksi se arvioi, että siltä osin kuin yhtäältä on kiistatonta, että investointiavustuksia on kierrätetty käteisvarojen keskittämisjärjestelmän välityksellä, ja että toiseksi näyttöä siitä, että osa avustuksista olisi käytetty asianmukaisella tavalla, ei ole esitetty, on vaadittava