Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22 (yleispalveludirektiivi) 28 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltio voi säätää, että yleisen sähköisen viestintäverkon operaattorin on varmistettava, että kaikille sen verkon loppukäyttäjille eikä ainoastaan muista jäsenvaltioista oleville loppukäyttäjille taataan oikeus käyttää tässä valtiossa muita kuin maantieteellisiä numeroita.

Sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä annetun direktiivin 2002/19 (käyttöoikeusdirektiivi) 5 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 3 kohtaa, luettuina yhdessä yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22 (yleispalveludirektiivi) 28 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että kansallinen sääntelyviranomainen voi ratkaistessaan riitaa kahden operaattorin välillä asettaa näiden säännösten nojalla toiselle niistä velvollisuuden varmistaa, että loppukäyttäjät voivat saada toisen operaattorin verkossa tarjottavia palveluja, joissa käytetään muita kuin maantieteellisiä numeroita, sekä vahvistaa direktiivin 2002/19 13 artiklan nojalla tähän käyttöoikeuteen mainittujen operaattorien välillä sovellettavat hinnoitteluperusteet, kunhan sekä nämä velvollisuudet ovat puolueettomia, avoimia, oikeasuhteisia, syrjimättömiä, havaitun ongelman luonteeseen perustuvia ja perusteltuja sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun direktiivin 2002/21 (puitedirektiivi) 8 artiklan tavoitteisiin nähden että kunhan viimeksi mainitun direktiivin 6 ja 7 artiklassa tarkoitettuja menettelyjä on tarvittaessa noudatettu, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.

Käyttöoikeusdirektiivin 8 artiklan 3 kohta ei täten estä sitä, että sovellettaessa yleispalveludirektiivin 28 artiklaa käyttöoikeusdirektiivin 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen kaltaisia hintavalvontaa koskevia velvollisuuksia asetetaan operaattorille, jolla ei ole huomattavaa markkinavoimaa tietyillä markkinoilla, jos tällaiset velvollisuudet ovat välttämättömiä ja oikeasuhteisia toimenpiteitä sen takaamiseksi, että loppukäyttäjillä on käyttöoikeus palveluihin, joissa käytetään muita kuin maantieteellisiä numeroita unionissa.

On lisäksi niin, että koska käyttöoikeusdirektiivin 13 artiklassa ei säädetä hinnoitteluperusteista, kansallisten sääntelyviranomaisten tehtävänä on päättää näistä perusteista ja varmistaa, että ne täyttävät kyseisen direktiivin 8 artiklan 4 kohdassa mainitut edellytykset.

Viimein sillä, että kansallisen sääntelyviranomaisen on mahdollista tehdä asianomaisten operaattorien välisen sopimuksen korvaava päätös, ei loukata elinkeinovapautta, kunhan asianomaisten operaattorien välistä riitaa ratkaistaessa asetetut velvollisuudet ovat välttämättömiä ja oikeasuhteisia. Ammatin harjoittamisen vapautta, samoin kuin omistusoikeuden käyttämistä, voidaan nimittäin rajoittaa, kunhan rajoitukset tosiasiassa palvelevat yleisen edun mukaisia unionin tavoitteita eikä niillä puututa perusoikeuksiin tavoitellun päämäärän kannalta suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin oikeuksien keskeistä sisältöä.

(ks. 51, 52 ja 55–62 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)