Asia T-525/16

GQ ym.

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Henkilöstösääntöjen uudistus – Asetus (EU, Euratom) N:o 1023/2013 – Virkatyypit – Siirtymäsäännöt, jotka koskevat luokittelua eri virkatyyppeihin – Henkilöstösääntöjen liitteessä XIII oleva 31 artikla – Siirtymäaikaiset hallintoavustajat – Henkilöstösääntöjen 45 artiklassa sallitaan ylennys vain hoidettua virkatyyppiä vastaavan urarakenteen sisällä – Pääsy virkatyyppiin ”vanhempi hallintoavustaja” (AST 10) yksinomaan henkilöstösääntöjen 4 artiklan ja 29 artiklan 1 kohdan menettelyn mukaisesti – Yhdenvertainen kohtelu – Palkkaluokkaan AST 10 ylentämistä koskevan kelpoisuuden menettäminen – Luottamuksensuoja

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 14.12.2018

Henkilöstökanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Päätös virkamiesten määräämisestä virkatyyppiin, joka on otettu käyttöön asetuksella N:o 1012/2013 ja joka toteutettiin tekemällä muutos asianosaisten sähköisiin henkilökansioihin – Kuuluminen soveltamisalaan

Vaikka nimittävä viranomainen vain soveltaa henkilöstösääntöjen vasta voimaan tulleita säännöksiä, myös päätös, jossa ensimmäistä kertaa sovelletaan näitä säännöksiä, voidaan katsoa vastaiseksi toimeksi. Vaikka nimittävän viranomaisen päätökset kantajien määräämisestä virkatyyppiin ”siirtymäaikainen hallintoavustaja”1.1.2014 lähtien, mikä toteutettiin merkitsemällä henkilöstöhallinnon SysPer 2 -tietojärjestelmässä oleviin henkilökansioihin 30.1.2013 maininta luokittelusta tähän virkatyyppiin, on henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin ne ovat muutettuina asetuksella N:o 1023/2013, liitteessä XIII olevan 31 artiklan 2 kohdan sanamuoto huomioon ottaen hyväksytty sidotun toimivallan perusteella, ne ovat kantajille vastaisia, koska he niiden vuoksi menettivät mahdollisuutensa tulla ylennetyksi palkkaluokkaan AST 10. (ks. 32 ja 33 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 35–38 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 49–54 ja 113 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 57 kohta)

Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, joka on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artiklassa vahvistettu unionin oikeuden yleinen periaate, jota sovelletaan unionin virkamiesoikeudessa, loukataan silloin, kun kahta henkilöryhmää, joiden tosiasialliset ja oikeudelliset tilanteet eivät eroa olennaisesti toisistaan, kohdellaan eri tavoin niiden luokittelun yhteydessä ja kun tällaiselle erilaiselle kohtelulle ei ole objektiivisia perusteita. Tätä periaatetta sovellettaessa vertailtavien tilanteiden tutkinnassa on otettava huomioon kaikki näille tilanteille ominaiset seikat. Palkkaluokkien AST 1–AST 8 avustavat virkamiehet eivät ole objektiivisesti tarkasteltuna samassa tilanteessa kuin palkkaluokan AST 9 virkamiehet, sillä ensin mainitut eivät ole vielä saavuttaneet siinä virkatyypissä edellytettyä enimmäispalkkatasoa, johon he ovat oikeutettuja, kuten viimeksi mainitut virkamiehet, vaikka heidät kaikki luokiteltiin vuoden 2004 henkilöstösääntöjen voimassa ollessa samaan virkatyyppiin. Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattaminen edellyttää, että kaikilla samaan palkkaluokkaan ylennetyillä virkamiehillä, jotka ovat ansioiltaan samanarvoisia, on samat mahdollisuudet saada ylennys seuraavaan palkkaluokkaan. Kyseisen periaatteen mukaista siis on, että kaikkiin siirtymäaikaisiin hallintoavustajiin ja hallintoavustajiin sovelletaan henkilöstösääntöjen 45 artiklassa tarkoitettua ylennysmenettelyä, jotta heidän palkkansa nousisi näissä virkatyypeissä tarjolla olevalle enimmäistasolle, ja kun kyseinen palkkataso AST 9 on saavutettu, että heihin kaikkiin sovelletaan samaa menettelyä, tässä tapauksessa henkilöstösääntöjen 4 ja 29 artiklassa säädettyä menettelyä, joka koskee nousua ylempään palkkaluokkaan eli tässä tapauksessa palkkaluokkaan AST 10, johon kuuluvien virkojen määrän nimeävä virkamies määrittää omien tarpeidensa mukaisesti. (ks. 61, 64 ja 65 kohta)

Suhteellisuusperiaatteen mukaan unionin toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimenpiteillä ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava, eivätkä toimenpiteistä aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden. Unionin tuomioistuin on katsonut näiden edellytysten noudattamista koskevasta tuomioistuinvalvonnasta, että unionin lainsäätäjälle on jätettävä sille myönnetyn toimivallan käyttämisessä laaja harkintavalta aloilla, joilla sen toiminnalta edellytetään sekä poliittisten että taloudellisten tai sosiaalisten valintojen tekemistä ja joilla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Näin ollen kyse ei ole siitä, oliko tällaisella alalla toteutettu toimenpide ainoa tai paras mahdollinen. Kun unionin lainsäätäjä käyttää laajaa harkintavaltaa, kuten silloin, kun se hyväksyy SEUT 336 artiklan nojalla muutoksia unionin virkamiehiin sovellettaviin henkilöstösääntöihin ja muuhun henkilöstöön sovellettaviin palvelussuhteen ehtoihin, ainoastaan toimenpiteen ilmeinen soveltumattomuus toimivaltaisten toimielinten tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen voi vaikuttaa kyseisen toimenpiteen laillisuuteen suhteellisuusperiaatteen kannalta. (ks. 70 kohta)

Huolenpitovelvollisuutta ei voida tulkita niin, että nimittävällä viranomaisella olisi velvollisuus korvata palkkaluokkaan AST 10 ylentämistä koskevan kelpoisuuden menettäminen, josta mainittu lainsäätäjä on tehnyt päätöksen, sisäisin toimenpitein, joiden tarkoituksena on lisätä palkkaluokkien AST 10 ja AST 11 ”vanhempien hallintoavustajien” virkoja, koska näin menetellessään nimittävä viranomainen vähentäisi unionin lainsäätäjän asetuksella N:o 1023/2013 toteutetun uudistuksen yhteydessä hyväksymien toimenpiteiden toivottua vaikutusta ja toimisi näin ollen vastoin sen tahtoa. (ks. 78 kohta)

Lisäksi vapaan harkintavallan alaan kuuluvissa asioissa, kuten laadittaessa siirtymäajan sääntöjä, joilla varmistetaan oikeudenmukainen siirtyminen vanhasta henkilöstösääntöjärjestelmästä uuteen, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukataan vain silloin, kun toimielimen tekemä erottelu on lainmukaisesti tavoitellun päämäärän kannalta mielivaltainen tai ilmeisen sopimaton. Hallintovirkamiesten tehtäväryhmän ja hallintoavustajien tehtäväryhmän virkamiesten oikeudelliset ja tosiasialliset tilanteet ovat objektiivisesti ja olennaisesti erilaisia jo heidän hoitamiensa tehtävien ja näihin virkoihin pääsyn edellyttämien vähimmäisvaatimusten vuoksi, sellaisina kuin niistä säädetään erityisesti henkilöstösääntöjen 5 artiklan 3 kohdassa, joten unionin lainsäätäjällä ei ollut velvollisuutta toteuttaa siirtymätoimenpiteitä eikä myöskään toteuttaa niitä luonteeltaan samanlaisina kummankin tehtäväryhmän osalta. Unionin lainsäätäjällä ei ollut velvollisuutta antaa hallintoavustajien ryhmälle mahdollisuutta uusien henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin ne ovat muutettuna asetuksella N:o 102/2013, liitteessä XIII olevan 30 artiklan 3 kohdassa vahvistetun poikkeuksen tyyppiseen luokitteluun. (ks. 104–107 kohta)