ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

15 päivänä heinäkuuta 2008

Asia F-28/08

Michel Pouzol

vastaan

Euroopan tilintarkastustuomioistuin

Henkilöstö – Virkamiehet – Eläkkeet – Ennen yhteisöjen palvelukseen tuloa saavutettujen eläkeoikeuksien siirto – Vahvistavat päätökset – Tutkimatta jättäminen

Aihe: EY 236 ja EY 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Pouzol vaatii virkamiestuomioistuinta yhtäältä kumoamaan 29.11.2007 tehdyn tilintarkastustuomioistuimen päätöksen, jolla hylättiin hänen hallinnollinen valituksensa, joka oli kohdistettu 10.5.2007 tehtyihin päätöksiin, joilla vahvistettiin hänen Ranskan lisäeläkejärjestelmissä hankkimiensa eläkeoikeuksien siirron yhteydessä huomioon otettavien palvelusvuosien määrä, ja toisaalta tunnustamaan tämän siirron yhteydessä hänen palvelusvuosikseen yhteensä 10 vuotta, kolme kuukautta ja 24 päivää.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta. Pouzol velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Virkamiehelle vastaisen toimen käsite – Pelkästään vahvistava toimi – Toimi ei kuulu käsitteen soveltamisalaan

(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta ja 91 artiklan 1 kohta)





Kumoamiskanne, joka on nostettu päätöksestä, jolla pelkästään vahvistetaan aikaisempi päätös, jota ei ole riitautettu määräajassa, on jätettävä tutkimatta. Kyse on tällaisesta aiemman päätöksen pelkästään vahvistavasta päätöksestä, kun siinä ei ole mitään uutta verrattuna aiempaan toimeen ja kun sen hyväksymistä ei ole edeltänyt tämän aiemman toimen adressaatin tilanteen todellinen ja perusteellinen uudelleen arviointi eikä se perustu uusiin tietoihin. Aineellisen virheen korjaamista, joka ei vaikuta toimen sisältöön, ei voida sellaisenaan pitää uuden päätöksen tekemisenä.

(ks. 45, 47 ja 60 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 54/77, Herpels v. komissio, 9.3.1978 (Kok. 1978 s. 585, 11–14 kohta); asia 23/80, Grasselli v. komissio, 10.12.1980 (Kok. s. 3709, 18 kohta); asia 294/84, Adams ym. v. komissio, 11.3.1986, (Kok. 1986, s. 977, 14–16 kohta) ja asia C-30/93, AC‑ATEL Electronics Vertriebs, 2.6.1994, (Kok. 1994, s. I‑2305, 24 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T-191/96 ja T-106/97, CAS Succhi di Frutta v. komissio, 14.10.1999 (Kok. 1999. s. II‑3181, 60 kohta) ja yhdistetyt asiat T-83/99–T-85/99, Ripa di Meana ym. v. parlamentti, 26.10.2000 (Kok. 2000, s. II‑3493, 33 ja 34 kohta).

Virkamiestuomioistuin: asia F-78/06, Suhadolnik v. yhteisöjen tuomioistuin, 19.12.2006 (31 ja 32 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

20 päivänä tammikuuta 2009

Asia F-77/07 DEP

Kay Labate

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen

Aihe: Kanteet, joissa Kay Labate on ensinnäkin vaatinut komissiota korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka liittyvät asiassa F‑77/07, Labate vastaan komissio, 1.2.2008 annettuun määräykseen (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja joiden kokonaismäärä on 72 361,03 euroa, sen jälkeen, kun niiden alkuperäisestä määrästä on vähennetty vapaaehtoisesti 30 prosenttia, sitten ehdottanut tämän määrän alentamista 45 000 euroon ja lopuksi esittänyt oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan vaatimuksen.

Ratkaisu: Labatelle asiassa F-77/07 korvattavien oikeudenkäyntikulujen määräksi vahvistetaan 21 568,90 euroa.

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen – Huomioon otettavat seikat

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohta; virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 122 artikla)

Yhteisön tuomioistuimet eivät ole toimivaltaisia vahvistamaan asianosaisten omille asianajajilleen maksamia oikeudenkäyntikuluja vaan yksilöimään määrän, johon saakka nämä oikeudenkäyntikulut voidaan periä asianosaiselta, joka velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Kun ne antavat ratkaisun oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevasta vaatimuksesta, ne eivät ota huomioon kansallista tariffia, jossa vahvistetaan asianajajien palkkiot, eivätkä mahdollista sopimusta, joka on tehty tältä osin asianomaisen ja sen toimihenkilöiden tai neuvonantajien välillä.

Koska tariffeja koskevat yhteisön säännökset puuttuvat, yhteisön tuomioistuinten on arvioitava vapaasti asiaan liittyviä tietoja sekä otettava huomioon riidan kohde ja luonne, sen merkitys yhteisön oikeuden kannalta sekä asiaan liittyvät vaikeudet, sen työn laajuus, jota riita-asian käsittely on voinut edellyttää sen toimihenkilöiltä tai neuvonantajilta, jotka ovat osallistuneet siihen, ja taloudelliset intressit, joita riita on edustanut asianosaisille. Yhteisöjen tuomioistuimen on otettava työn laajuuden osalta huomioon työtuntien kokonaismäärä, joka objektiivisesti arvioiden on ollut välttämätön riita-asian käsittelemiseksi.

(ks. 24, 25 ja 28 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑290/04 DEP, Kaysersberg v. komissio, 30.10.1998 (Kok., s. II‑4105, 20 kohta); asia T‑182/00 DEP, Pannella v. parlamentti, 9.9.2002, 29 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa; asia T‑171/00 DEP, Spruyt v. komissio, 20.11.2002 (Kok. H., s. I‑A‑225 ja II‑1127, 25, 26 ja 29 kohta) sekä yhdistetyt asiat T‑7/98 DEP, T‑208/98 DEP ja T‑109/99 DEP, De Nicola v. EIP, 8.7.2004 (Kok. H., s. I‑A‑219 ja II‑973, 32 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN PRESIDENTIN MÄÄRÄYS

30 päivänä tammikuuta 2008

Asia F-64/07 R

S

vastaan

Euroopan parlamentti

Henkilöstö – Välitoimimenettely – Toimenpiteen täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus – Kiireellisyysedellytys ei täyty

Aihe: EY 242, EY 243, EA 157 ja EA 158 artiklan nojalla tehty hakemus, jossa S vaatii sen parlamentin 27.7.2006 tekemän päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä, jolla hänet siirrettiin Brysseliin tiedotuksen pääjohtajan neuvonantajaksi.

Ratkaisu: Välitoimihakemus hylätään. Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

Tiivistelmä

1. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Välitoimet – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja peruuttamaton vahinko

(EY 242 ja EY 243 artikla; virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohta)

2. Väliaikainen oikeussuoja – Tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Kanne – Muotovaatimukset

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohta)

1. Välitoimihakemuksen kiireellisyyttä on arvioitava siihen nähden, onko väliaikaisen ratkaisun antaminen tarpeellista, jotta vältettäisiin vakavan ja peruuttamattoman vahingon aiheutuminen välitoimea hakevalle asianosaiselle. Viimeksi mainitun on näytettävä toteen, että se ei voi odottaa pääasian saattamista päätökseen ilman että tällaista vahinkoa syntyisi. Vaikka tällaisen vahingon olemassaolon osoittamiseksi ei olekaan tarpeen edellyttää vahingon aiheutumisen näyttämistä toteen ehdottomalla varmuudella vaan on riittävää, että sen syntyminen on odotettavissa tietyllä todennäköisyydellä, kantajan on kuitenkin näytettävä toteen tosiseikat, joiden vuoksi vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa voidaan olettaa aiheutuvan.

(ks. 30 ja 31 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑111/99 R, Samper v. parlamentti, 1.7.1999 (Kok. H., s. I‑A‑111 ja II‑609, 38 kohta); asia T‑192/01 R, Lior v. komissio, 7.12.2001 (Kok., s. II‑3657, 49 kohta) ja asia T‑275/02 R, D/EIP, 6.12.2002 (Kok. H., s. I‑A‑259 ja II‑1295, 59 ja 60 kohta).

2. Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohdassa määrätään, että välitoimihakemuksissa on ilmoitettava muun muassa ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris).

(ks. 38 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Kanne – Oikeudenkäyntiasiakirjojen tutkittavaksi ottaminen – Tutkittavaksi ottamisen arviointi asiakirjan esittämisen ajankohtana

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artikla; virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 78 artikla)

Kun oikeudenkäyntiväite koskee kannetta, joka on toimitettu virkamiestuomioistuimen kirjaamoon ennen virkamiestuomioistuimen oman työjärjestyksen voimaantuloa, on sovellettava yhtäältä virkamiestuomioistuimen 78 artiklassa tarkoitettuja menettelysääntöjä, muun muassa sitä sääntöä, joka vahvistetaan kyseisen artiklan 3 kohdassa, jossa virkamiestuomioistuin valtuutetaan ratkaisemaan asia määräyksellä pääasiaa käsittelemättä, ja toisaalta kanteen tutkittavaksi ottamisen sääntöjä, joihin viitataan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen, jota sovellettiin soveltuvin osin virkamiestuomioistuimeen työjärjestyksen voimaantuloon saakka, 114 artiklassa.

Määräaika oikeudenkäyntiväitteen esittämistä varten alkaa sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklassa tarkoitetussa että virkamiestuomioistuimen 78 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa siitä hetkestä, kun kannekirjelmä annetaan tiedoksi. Näin ollen siinä tapauksessa, että tämä tiedoksianto on tehty ennen virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen voimaantuloa, määräaika, jota on noudatettava, on välttämättä kyseisenä ajankohtana voimassa ollut määräaika, joka on seurausta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen määräyksistä. Näin ollen oikeusvarmuuden periaatteen mukaisesti virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen voimaantulon lainmukainen vaikutus ei voi olla sen määräajan lyhentäminen, joka on jo alkanut työjärjestyksen voimaantulopäivänä ja joka koskee oikeudenkäyntiväitteen esittämistä erillisellä asiakirjalla.

Merkityksellinen päivämäärä sen tarkistamiseksi, onko tätä määräaikaa noudatettu, on se, jona oikeudenkäyntiväite esitettiin virkamiestuomioistuimelle, ei se, jona tämä oikeudenkäyntiväite annettiin tiedoksi kantajalle.

(ks. 23, 25 ja 26 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑47/92, Lenz v. komissio, 14.12.1992 (Kok. 1992, s. II‑2523, 34 kohta).

Virkamiestuomioistuin: asia F‑16/05, Falcione v. komissio, 26.4.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑1‑3 ja II‑A‑1‑7, 84 kohta); asia F‑82/06, Duyster v. komissio, 14.12.2007 (40 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja asia F‑80/06, Duyster v. komissio, 25.1.2008 (38–43 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(toinen jaosto)

25 päivänä huhtikuuta 2007

Asia F-59/06

Petrus Kerstens

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Arviointi – Urakehitystä koskeva kertomus – Valitusaika – Myöhäisyys – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Petrus Kerstens vaatii vuodelta 2004 olevan urakehitystä koskevan kertomuksensa kumoamista, sellaisena kuin arvioinnin tarkastaja oli sen vahvistanut 11.7.2005, ja 6.2.2006 tehdyn nimittävän viranomaisen sen päätöksen kumoamista, jolla hylättiin hänen vuodelta 2004 olevasta urakehitystä koskevasta kertomuksestaan tekemänsä valitus

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

1. Henkilöstö – Kanne – Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus – Määräajat

(Henkilöstösääntöjen 25 ja 43 artikla sekä 90 artiklan 2 kohta)

2. Henkilöstö – Kanne – Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus – Esittämispäivä

(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta)

1. Jotta päätös olisi ilmoitettu asianmukaisesti henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, ei riitä, että se on annettu sen vastaanottajalle tiedoksi, vaan tällä on täytynyt olla mahdollisuus tutustua sen sisältöön. Tästä seuraa, että jos virkamies saa sähköpostitse tiedon, että hänen lopullisen arviointikertomuksensa vahvistava päätös on tehty ja että se on saatavilla toimielimen sisäisessä atk-järjestelmässä, valitukselle ja kanteelle varatut määräajat alkavat kulua siitä, kun asianomainen henkilö käy tässä järjestelmässä, avaa arviointikertomuksen sisältävän sähköisen kansion ja voi näin ollen tutustua sen sisältöön.

Sisäisessä atk-järjestelmässä käyntiä koskevista käyttäjätiedoista ilmenevien, asiakirjojen avaamista koskevien päivämäärien ja kellonaikojen luotettavuutta ei voida asettaa kyseenalaisiksi vain sillä perusteella, että on esitetty väitteitä tietojen manipuloinnin vaarasta, jos nämä vakavat väitteet eivät perustu riittävän täsmällisiin, yhtäpitäviin ja merkityksellisiin seikkoihin, jotka vastaavat esillä olevan asian olosuhteita.

(ks. 34–36 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 5/76, Jänsch v. komissio, 15.6.1976 (Kok. 1976, s. 1027, 10 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-507/04, Bravo-Villasante v. komissio, 23.10.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑361 ja II‑1609, 29 kohta); asia T-311/04, Buendía Sierra v. komissio, 19.10.2006 (Kok. 2006, s. II‑4137, 121 kohta).

2. Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että valitus on ”esitetty”, kun se saapuu toimielimeen, eikä silloin, kun se lähetetään viimeksi mainitulle.

(ks. 39 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 195/80, Michel v. parlamentti, 26.11.1981 (Kok. 1981, s. 2861, 8 ja 13 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-54/90, Lacroix v. komissio, 25.9.1991 (Kok. 1991, s. II‑749, 28 ja 29 kohta).

Virkamiestuomioistuin: asia F-3/05, Schmit v. komissio, 15.5.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑1‑9 ja II‑A‑1‑33, 28 kohta).
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kolmas jaosto)

18 päivänä marraskuuta 2009

Asia F-11/05 RENV

Olivier Chassagne

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Asian palauttaminen virkamiestuomioistuimeen kumoamistuomion jälkeen – Lausunnon antamisen raukeaminen

Aihe: Olivier Chassagnen nostama EY 236 artiklaan ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, joka on kirjattu numerolla F-11/05. Asiassa F-11/05, Chassagne vastaan komissio, 29.6.2006 antamallaan määräyksellä (Kok. H., s. I‑A‑1‑65 ja s. II‑A‑1‑241) virkamiestuomioistuin hylkäsi kantajan kanteen, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi edellä mainitun asiassa Chassagne vastaan komissio 29.6.2006 annetun määräyksen muutoksenhakuasiassa T-253/06 P, Chassagne vastaan komissio, 19.9.2008 antamallaan tuomiolla (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja palautti asian virkamiestuomioistuimeen.

Ratkaisu: Lausunnon antaminen asiassa F-11/05 RENV, Chassagne vastaan komissio, raukeaa ja asia poistetaan tuomioistuimen rekisteristä. Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka kantajalle ovat aiheutuneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion julistamiseen 19.9.2008 saakka. Kukin osapuoli vastaa sellaisista omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka ovat aiheutuneet mainitun tuomion julistamisen jälkeen.

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Kantajan passiivisuus – Kohdetta vaille jäänyt kanne – Lausunnon antamisen raukeaminen

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 75 artikla)

Hyvän oikeudenhoidon vuoksi virkamiestuomioistuimen on viran puolesta työjärjestyksensä 75 artiklan nojalla todettava, että jos kantaja on jatkuvasti passiivinen, kanne on jäänyt vaille kohdetta eikä siitä ole enää tarpeen lausua.

(ks. 28 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑299/06, Leclercq v. komissio, 20.6.2008, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa
Kun otetaan huomioon laaja harkintavalta, joka hallinnolla on sen arvioidessa ja verratessa hakijoiden ansioita kaikissa valintamenettelyissä ja erityisesti henkilöstösääntöjen 45 a artiklassa säädetyssä sertifiointimenettelyssä, virkamiestuomioistuimen näissä asioissa harjoittaman valvonnan on rajoituttava koskemaan sitä, onko hallinto, kun otetaan huomioon seikat, joihin se on nojautunut vahvistaessaan arviointinsa, pysytellyt kohtuullisissa rajoissa eikä ole käyttänyt valtaansa ilmeisen virheellisellä tavalla tai muissa tarkoituksissa kuin niissä, joita varten se on sille annettu. Virkamiestuomioistuin ei siis voi korvata omalla arvioinnillaan hallinnon hakijoiden ansioista ja pätevyydestä tekemää arviointia, jos yhdenkään asiakirja-aineiston asiakirjan perusteella ei voida todeta, että hallinto on tehnyt ilmeisen virheen arvioidessaan näitä ansioita ja tätä pätevyyttä.

Lisäksi nimittävällä viranomaisella on hakijoiden valitsemista varten laaja harkintavalta, ja sen on noudatettava hakuilmoituksen sanamuotoa sellaisena kuin se on julkaistu.

(ks. 22 ja 23 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 4.2.1987, Bouteiller v. komissio (324/85, EU:C:1989:59, 6 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 11.7.2006, Tas v. komissio (F-12/05, EU:F:2006:68, 43 kohta); tuomio 6.5.2009, Campos Valls v. neuvosto (F-39/07, EU:F:2009:45, 43 kohta); tuomio 25.2.2010, Pleijte v. komissio (F-91/08, EU:F:2010:13, 61 kohta) ja tuomio 2.12.2014, Migliore v. komissio (F-110/13, EU:F:2014:257, 90 kohta)
Komissioon sovellettavassa kurinpitomenettelyssä vaatimus, jonka mukaan ennen kurinpitomenettelyn aloittamista on suoritettava hallinnollinen tutkimus, perustuu sen itsensä antamiin hallinnollisten tutkimusten ja kurinpitomenettelyjen toteuttamista koskeviin yleisiin täytäntöönpanosääntöihin. Jos siis komissio aloittaa kurinpitomenettelyn, vaikka se ei ole suorittanut raskauttavia ja vapauttavia seikkoja koskevaa hallinnollista tutkimusta, ja tekee siitä asianomaiseen henkilöön liittyviä päätelmiä ilman, että tämä on kyennyt ilmaisemaan näkemystään, se laiminlyö kyseisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan 2 kohdan ja 4 artiklan 4 kohdan mukaiset velvollisuutensa.

Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 10 artiklan tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi vaatimuksella, jonka mukaan seuraamuksen on oltava oikeassa suhteessa tehdyn virheen vakavuuteen, ei pyritä yksinomaan suojelemaan velvoitteensa laiminlyönyttä virkamiestä, vaan se merkitsee myös nimittävälle viranomaiselle velvollisuutta määrätä seuraamus, joka kuvastaa asianmukaisella tavalla virheen vakavuutta. Henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla asetetaan jokaiselle toimielimelle velvollisuus avustaa virkamiehiään sellaista henkilöä vastaan, joka uhkaa, loukkaa, solvaa tai herjaa virkamiestä, myös sellaisissa tilanteissa, joissa he ovat muiden virkamiesten taholta tulleiden hyökkäysten kohteena, kunhan kyseiset tosiseikat näytetään toteen. Tällainen velvollisuus ei sisällä ainoastaan velvollisuutta toimia, jos tällaiset menettelytavat osoitetaan, vaan toimielinten ja niiden henkilöstön välisen huolellisuusvelvollisuuden nojalla myös velvollisuuden estää mahdollisuuksien mukaan se, että tällaisia menettelytapoja ilmenee tulevaisuudessa.

Jotta unionin tuomioistuimet voivat arvioida, onko kurinpidollinen seuraamus suhteutettu tosiseikkojen vakavuuteen, niiden on otettava huomioon se seikka, että seuraamus määritellään nimittävän viranomaisen jokaisen yksittäistapauksen kaikista konkreettisista seikoista ja olosuhteista tekemän kokonaisarvion perusteella, sillä henkilöstösäännöissä ei säädetä niissä mainittujen seuraamusten ja virkamiesten laiminlyöntien eri luokkien välisestä kiinteästä yhteydestä, eikä niissä täsmennetä, missä määrin raskauttavat tai lieventävät seikat on otettava huomioon seuraamuksen valinnassa. Tuomioistuimen arviointi rajoittuu näin ollen kysymykseen siitä, painottiko nimittävä viranomainen raskauttavia ja lieventäviä seikkoja oikeassa suhteessa, ja on täsmennettävä, että tämän arvioinnin aikana tämä tuomioistuin ei voi omalla arvioinnillaan korvata nimittävän viranomaisen tältä osin suorittamia arvoarviointeja.

(ks. 109 kohta)

Euroopan unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 22.5.2014, BG v. oikeusasiamies,T‑406/12 P, EU:T:2014:273, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen
Virkamiesten ansioiden vertailu arviointimenettelyssä käsittää yleisesti ja erottamattomasti vaaran eri arvioijien subjektiivisuuteen liittyvästä heterogeenisyydestä. Tältä osin henkilöstösääntöjen 45 artiklassa asetettujen vaatimusten mukaisen, ylennystä varten suoritettavan vertailun kannalta on tarpeen ja riittävää, että toimielimet rajoittavat tätä arviointien heterogeenisyyttä rajaamalla sen mahdollisuuksien mukaan kaikkeen arviointiin liittyvään mahdolliseen riskiin.

Vaikkei voida väittää, että henkilöstösääntöjen 43 artiklassa edellytetään numeroin ilmaistua ja analyyttistä arviointia, velvollisuus suorittaa ansioiden vertailu yhdenvertaiselta perustalta ja keskenään verrattavissa olevia tietolähteitä ja tietoja käyttäen, mikä on erottamaton osa henkilöstösääntöjen 45 artiklaa, edellyttää menettelyä tai menetelmää, joka on omiaan tasoittamaan subjektiivisuutta, joka johtuu siitä, että arviointeja tekevät eri arvioijat.

Kyseiselle viranomaiselle näin tunnustettua harkintavaltaa rajoittaa kuitenkin velvollisuus suorittaa ansioiden vertailu huolellisesti ja puolueettomasti yksikön edun nimissä ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti. Mainittu vertailu on siis suoritettava keskenään verrattavissa olevien tietolähteiden ja tietojen perusteella.

Nimittävällä viranomaisella on toimivalta suorittaa ansioiden vertailu sopivimmaksi katsomansa menettelyn tai menetelmän avulla. Toimielimet eivät ole velvollisia ottamaan käyttöön erityistä arviointi- ja ylennysjärjestelmää, kun otetaan huomioon laaja harkintavalta, joka niillä on henkilöstösääntöjen 45 artiklan tavoitteiden täytäntöönpanossa omien organisointitarpeidensa ja henkilöstöhallintonsa mukaisesti.

Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan nimittävä viranomainen vertailemaan kaikkien ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita ennen ylennyspäätöksen tekemistä. Täsmällisemmin hallinnollisten yksiköiden eri hierarkkiset tasot voivat avustaa nimittävää viranomaista sen suorittaman vertailun yhteydessä hierarkkisten hallinnollisten rakenteiden toiminnan niiden periaatteiden mukaisesti, joista säädetään henkilöstösääntöjen 21 artiklan ensimmäisessä alakohdassa, jonka sanamuodon mukaan virkamiehen on asemastaan riippumatta avustettava esimiehiään ja annettava heille neuvojaan. Ylennystä varten ehdolla olevien virkamiesten asiakirja-aineistojen ennakkoon suoritettavasta vertailusta kussakin pääosastossa ei kuitenkaan voi olla seurauksena, että se korvaa vertailun, joka ylennyskomitean ja sen jälkeen nimittävän viranomaisen on seuraavaksi suoritettava, jos siitä on säädetty. Ei myöskään voida hyväksyä sitä, että tämä viranomainen tyytyy tutkimaan niiden virkamiesten ansiot, jotka sijoittuvat parhaiten eri yksikköjen tai pääosastojen laatimissa luetteloissa, koska muuten kaikkien ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailu jäisi vaille merkitystä.

(ks. 48 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 30.11.1993, Tsirimokos v. parlamentti (T‑76/92, EU:T:1993:106, 17 kohta); tuomio8.5.2001, Caravelis v. parlamentti (T‑182/99, EU:T:2001:131, 34 kohta) ja tuomio 3.2.2005, Heurtaux v. komissio (T‑172/03, EU:T:2005:34, 40 kohta)