ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
31.

Tässä tilanteessa Naczelny Sąd Administracyjny (ylin hallintotuomioistuin, Puola) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Ovatko [SEUT] 110 artikla ja [arvonlisäverodirektiivin] 273 artikla esteenä [arvonlisäverolain] 103 §:n 5a momentin kaltaiselle säännökselle, jonka mukaan moottoripolttoaineiden yhteisöhankinnan yhteydessä verovelvollisen on ilman tullitoimipaikan johtajan kehotusta laskettava veron määrä ja maksettava se valmisteverotuksen alalla toimivaltaisen tullikamarin tilille: a) viiden päivän kuluessa päivästä, jona kyseiset tavarat on tuotu asianmukaisessa luvassa mainittuun valmisteveron alaisten tuotteiden vastaanottopaikkaan, jos rekisteröity vastaanottaja on hankkinut tavarat [valmisteverolain] säännöksissä tarkoitettuna yhteisöhankintana ja soveltanut väliaikaisen valmisteverottomuuden järjestelmää valmisteverosäännösten mukaisesti b) viiden päivän kuluessa päivästä, jona nämä tavarat on tuotu muun jäsenvaltion kuin Puolan alueelta verottomaan varastoon c) ajankohtana, jona nämä tavarat siirretään Puolan alueelle, jos tavarat siirretään väliaikaisen valmisteverottomuuden järjestelmän ulkopuolella valmisteverosäännösten mukaisesti? 2) Onko [arvonlisäverodirektiivin] 69 artikla esteenä arvonlisäverolain 103 §:n 5a momentin kaltaiselle säännökselle, jonka mukaan moottoripolttoaineiden yhteisöhankinnan yhteydessä verovelvollisen on ilman tullitoimipaikan johtajan kehotusta laskettava veron määrä ja maksettava se valmisteverotuksen alalla toimivaltaisen tullikamarin tilille: a) viiden päivän kuluessa päivästä, jona kyseiset tavarat on tuotu asianmukaisessa luvassa mainittuun valmisteveron alaisten tuotteiden vastaanottopaikkaan, jos rekisteröity vastaanottaja on hankkinut tavarat [valmisteverolain] säännöksissä tarkoitettuna yhteisöhankintana ja soveltanut väliaikaisen valmisteverottomuuden järjestelmää valmisteverosäännösten mukaisesti b) viiden päivän kuluessa päivästä, jona nämä tavarat on tuotu muun jäsenvaltion kuin Puolan alueelta verottomaan varastoon c) ajankohtana, jona nämä tavarat siirretään Puolan alueelle, jos tavarat siirretään väliaikaisen valmisteverottomuuden järjestelmän ulkopuolella valmisteverosäännösten mukaisesti, jos tulkitaan, että edellä mainitut määrät eivät ole [arvonlisäverodirektiivin] 206 artiklassa tarkoitettuja arvonlisäveron ennakkomaksuja? 3) Lakkaako [arvonlisäverodirektiivin] 206 artiklassa tarkoitetun arvonlisäveron ennakkomaksun, joka on jätetty maksamatta määräajassa, oikeudellinen olemassaolo sen verokauden päättyessä, jolta se on maksettava?”
75.

On lisäksi huomautettava, että rinnakkainen merkitseminen tai kaksinkertainen merkitseminen useampaan rekisteriin vaikuttaisi lähtökohtaisesti olevan poissuljettua useimmissa tapauksissa, kun otetaan huomioon useimmissa jäsenvaltioissa voimassa olevat säännöt, joiden mukaan lipun pysyvään vaihtamiseen liittyy alusrekisteristä poistaminen tai vaihtaminen aiheuttaa poistamisen. ( 26 ) Tämä periaate toistetaan myös Saksan oikeudessa, jossa ei sallita sellaisten alusten rekisteröintiä saksalaiseen alusrekisteriin, jotka on rekisteröity ulkomaiseen alusrekisteriin. ( 27 ) Jos alukselle haetaan merkitsemistä saksalaiseen alusrekisteriin, mutta se on merkitty ulkomaiseen alusrekisteriin, omistajan on poistettava merkintä tästä ulkomaisesta rekisteristä. ( 28 ) Lisäksi Saksan oikeuden voimassa olevien sääntöjen mukaan alukset, joiden on purjehdittava Saksan lipun alla, eivät saa käyttää muita lippuja kansallisina lippuina. ( 29 ) Väliaikainen ulosliputus on siis sallittua vain poikkeuksellisesti ja rajatun ajan. Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että rinnakkaisen merkitsemisen problematiikka näyttää koskevan vain tiettyjä poikkeustapauksia.
73.

Viimeksi on käsiteltävä toista skenaariota, jolla on erityistä merkitystä tässä asiassa: ajoneuvo on edelleen rekisterissä, mutta se on heikon teknisen kuntonsa takia ajokelvoton. Minun näkemykseni mukaan vakuuttamisvelvollisuus säilyy tässäkin tapauksessa niin kauan kuin rekisteröinti on voimassa. Toisin sanoen vakuuttamisvelvollisuus lakkaa ainoastaan silloin, kun ajoneuvo poistetaan virallisesti rekisteristä (tai se keskeytetään taikka käytetään muuta kansallisella tasolla tähän tarkoitukseen määrättyä virallista ja muodollista menettelyä).
80.

Ensinnäkin käytettävä matkaviestinverkko on tässä jäsenvaltiossa. Toiseksi käyttäjät, joille annetaan pääsy tähän verkkoon, oleskelevat mainitussa jäsenvaltiossa tilapäisesti. Kolmanneksi, ja kuten Espanjan hallitus on korostanut, tällaisia verkkovierailupalveluja voidaan käyttää ainoastaan kyseisen jäsenvaltion alueella. On nimittäin niin, että pääasian oikeusriidan olosuhteissa näiden käyttäjien, joiden kotipaikka on Etelä-Koreassa, oleskelu Itävallan alueella on ainoa syy siihen, että he pyytävät pääsyä Itävallan matkaviestinverkkoon.
17.

High Court of Justice in Northern Ireland, Queen’s Bench Division kuitenkin hylkäsi hänen kanteensa sillä perusteella, että asetuksessa N:o 4/2009 ei ole säännöstä, jossa sen ajallista soveltamisalaa rajoitettaisiin siten, että sitä sovellettaisiin vain puolalaisen tuomioistuimen Puolan unioniin liittymisen jälkeen tekemiin elatusapupäätöksiin. Lisäksi vaikka asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohtaa ei sovellettu, koska Puola on valtio, jota Haagin pöytäkirja sitoo, käsiteltävässä asiassa sovellettiin asetuksen N:o 4/2009 VII lukua 75 artiklan 3 kohdan nojalla. Täten High Court of Justice in Northern Ireland, Queen’s Bench Division katsoi, että puolalaisen tuomioistuimen päätökset oli asianmukaisesti rekisteröity ja pantu täytäntöön kyseisen luvun mukaisesti. TFK valitti tästä päätöksestä Court of Appeal in Northern Irelandiin (jäljempänä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin).
11.

Saman direktiivin 20 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Kun valmisteverosaatavan syntymistä edellyttävässä tavaroiden liikkumisessa on tapahtunut sääntöjenvastaisuus tai rikkomus, valmistevero on kannettava siinä jäsenvaltiossa, jossa sääntöjenvastaisuus tai rikkomus on tapahtunut, siltä luonnolliselta henkilöltä tai oikeushenkilöltä, joka on 15 artiklan 3 kohdan mukaisesti antanut vakuuden valmisteverojen maksamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta syytetoimiin ryhtymistä. Kun valmistevero kannetaan muussa jäsenvaltiossa kuin lähtöjäsenvaltiossa, valmisteveron kantavan jäsenvaltion on ilmoitettava asiasta lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. 2. Kun tavaroiden liikkumisessa todetaan rikkomus tai sääntöjenvastaisuus voimatta todeta, missä se on tapahtunut, sen on katsottava tapahtuneen siinä jäsenvaltiossa, jossa se todettiin. 3. Jos valmisteveron alaiset tuotteet eivät saavu määräpaikkaan ja jos on mahdotonta todeta, missä rikkomus tai sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, sen on katsottava tapahtuneen lähtöjäsenvaltiossa, jonka on kannettava valmisteverot tuotteiden lähetysajankohtana voimassa olleiden määrien mukaisina, jollei neljän kuukauden kuluessa tuotteiden lähetysajankohdasta osoiteta toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla lähetyksen tapahtuneen sääntöjen mukaisesti taikka rikkomuksen tai sääntöjenvastaisuuden tosiasiallisesti tapahtuneen tietyssä paikassa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan 2 kohdan soveltamista. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet rikkomusten tai sääntöjenvastaisuuksien oikaisemiseksi ja tehokkaiden seuraamusten määräämiseksi. 4. Jos kolmen vuoden kuluessa saateasiakirjan laatimisajankohdasta todetaan, missä jäsenvaltiossa rikkomus tai sääntöjenvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut, tämän jäsenvaltion on kannettava valmistevero tuotteiden lähetysajankohtana voimassa olleen valmisteveron määrän mukaisena. Tällöin alun perin kannettu valmistevero on palautettava, jos se osoitetaan kannetuksi.”
103.

On selvää, että muut aineelliseen sisältöön tai menettelyyn liittyvät seikat jäävät jäsenvaltioiden harkintaan direktiivin 2014/24 57 artiklan yleissäännön mukaisesti. Näin on esimerkiksi siltä osin kuin on kyse poissulkemisen enimmäiskestosta tai siitä ajasta, jonka kuluessa korjaavat toimenpiteet on esitettävä, ja muodosta, jossa ne on esitettävä.
103.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalenin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Yksityinen oikeussubjekti voi vedota kansallisessa tuomioistuimessa verojen ja maksujen kantamisesta raskailta tavaraliikenteen ajoneuvoilta tiettyjen infrastruktuurien käytöstä 17.6.1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/62/EY 7 artiklan 9 kohdan ja 7 a artiklan 1 ja 2 kohdan, sellaisina kuin ne ovat muutettuina 17.5.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/38/EY, välittömään oikeusvaikutukseen sen tutkimiseksi, ovatko kansallinen lainsäädäntö ja sen soveltaminen pysyneet kyseisen direktiivin 7 artiklan 9 kohdassa säädetyn harkintavallan rajoissa, kun liikennepoliisin kustannukset on otettu huomioon tietulleja määritettäessä. 2) Direktiivin 1999/62 7 artiklan 9 kohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/38, on tulkittava siten, että se ei sisällä liikennepoliisin kustannuksia infrastruktuurikuluina eikä varsinkaan käyttökustannuksina. Vähäinenkin infrastruktuurikulujen, sellaisina kuin niistä on säädetty mainitussa 7 artiklan 9 kohdassa, ylittyminen merkitsee tämän säännöksen rikkomista. 3) Direktiiviä 1999/62, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/38, ja erityisesti sen 7 artiklan 9 kohtaa ja sen 7 a artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä tuomioistuinmenettelyssä jälkikäteen tehtävälle laskennalle, jolla on tarkoitus osoittaa, että vahvistettu tietulli ei tosiasiallisesti viime kädessä ylitä kustannuksia, jotka laskennassa voidaan ottaa huomioon.
88.

Komissio on väittänyt, että valtakunnallisen työehtosopimuksen 46 §:ssä tarkoitettu vapaa vastaa vanhempainvapaata. Se on myös huomauttanut, että määräykset, joiden perusteella vain naisilla on oikeus vanhempainvapaaseen, ovat kahdella tavalla haitallisia. Ensinnäkin niillä asetetaan naisille velvollisuus keskeyttää työuransa pitkäksi aikaa lastenhoidon vuoksi, millä on tunnetut seurauksensa (hitaampi urakehitys ja alemmat palkat, jotka johtavat vuorostaan heikompiin eläkeoikeuksiin). Lisäksi niillä estetään isiä osallistumasta lastensa hoitoon, mikä ylläpitää perinteisiä roolimalleja.
1)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 17 ja 4 artiklaa on tulkittava siten, että Sonaecomin kaltaisella ns. sekaholdingyhtiöllä on oikeus vähentää ostoihin sisältyvä arvonlisävero täysimääräisesti, kun on kyse sellaisen yhtiön omistusosuuksien hankkimiseen liittyvistä kustannuksista, jolle se on aikonut suorittaa verollisia palveluja. On ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä selvittää tämä. Oikeus vähentää ostoihin sisältyvä arvonlisävero on myös tilanteessa, jossa hankintaa ei loppujen lopuksi ole toteutettu, ja sitä sovelletaan riippumatta suunnitelluista palveluista valtiolle suoritettavan arvonlisäveron määrästä.
70.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunalul Bucureştin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla 20.12.2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1259/2010 10 artiklaa on tulkittava siten, että ilmauksella ”jos 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta” viitataan vain tilanteeseen, jossa sovellettavassa ulkomaisessa laissa ei säädetä avioerosta missään muodossa eli kun siinä ei tunneta avioeron käsitettä. Jos kuitenkin sovellettavaan lakiin sisältyy prosessilainsäädäntöön perustuva edellytys, jota tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, ei kykene soveltamaan oman prosessilainsäädäntönsä mukaisten rajoitusten vuoksi, tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi jättää soveltamatta kyseistä edellytystä, jos lex causaen aineellisessa lainsäädännössä säädetyt edellytykset täyttyvät sen käsiteltävänä olevassa asiassa. Tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, ei ole nyt esillä olevassa asiassa velvollinen vahvistamaan avioeroa edeltävää kolmen vuoden pituista puolisoiden asumuseroa erillisessä menettelyssä. Sen on kuitenkin vahvistettava avioeromenettelyssä annettavassa päätöksessä, että tämä asumuseroa koskeva edellytys on täyttynyt. Tuomioistuimen, jossa asia on pantu vireille, on mukautettava tuomioistuinvaltion prosessilainsäädäntöä siltä osin kuin se on tarpeen voidakseen hankkia näyttöä tämän edellytyksen täyttymisestä.
5.

Polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2 artiklan 4 kohdassa määrätään seuraavaa: ”2.4. Vientihinnan ja normaaliarvon välillä on tehtävä oikeudenmukainen vertailu. Tämä vertailu on tehtävä kaupan samassa portaassa, yleensä vapaasti tehtaalla, ja mahdollisimman samanaikaisten myyntien suhteen. Kussakin tapauksessa on asianmukaisesti otettava huomioon, kunkin tapauksen asianhaarat tutkien, hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavat eroavuudet, mukaan lukien eroavuudet myyntiolosuhteissa ja ‑ehdoissa, verotuksessa, kaupan portaissa, määrissä, fyysisissä ominaispiirteissä ja kaikki muut eroavuudet, joiden on myös osoitettu vaikuttavan hintojen vertailukelpoisuuteen – – Tämän artiklan 3 kohdassa mainituissa tapauksissa tulisi myös ottaa huomioon kustannukset, mukaan lukien verot ja tullit, jotka on maksettu maahan tuonnin ja jälleenmyynnin välisenä aikana samoin kuin tavaran arvoon lisätty voitto. Jos näissä tapauksissa hinnan vertailukelpoisuuteen on vaikutettu, viranomaisen on laskettava normaaliarvo siinä kaupan portaassa, joka vastaa laskennallisen vientihinnan kaupan porrasta, tai tehtävä tässä kohdassa perusteltu asianmukainen poisto. Viranomaisten on ilmoitettava kyseisille osapuolille, mitkä tiedot ovat tarpeen oikeudenmukaisen vertailun varmistamiseksi, eivätkä ne saa asettaa kohtuutonta näyttövelvollisuutta näille osapuolille.”
46.

Lisäksi samoin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä lähtökohtaisesti myöskään tarkastaa sitä selvitystä, johon unionin yleinen tuomioistuin on asian tosiseikastoa määrittäessään tukeutunut. Silloin, kun tämä selvitys on saatu asianmukaisesti ja todistustaakkaa sekä asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita on noudatettu, ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida sille esitetyn selvityksen näyttöarvoa. Tämä arviointi ei siis ole unionin tuomioistuimen valvontaan kuuluva oikeudellinen kysymys, paitsi jos esitetyt todisteet on otettu unionin yleisessä tuomioistuimessa huomioon vääristyneellä tavalla. Tältä osin on syytä muistuttaa, että selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos ilman, että on tarpeen turvautua uuteen selvitysaineistoon, on selvää, että olemassa olevaa selvitysaineistoa on arvioitu ilmeisen virheellisesti. ( 18 )
67.

Tämän täsmennyksen jälkeen on myös palautettava mieleen unionin tuomioistuimen edellä mainitussa tuomiossa Sciotto esittämät yleisemmät perustelut. Unionin tuomioistuin korosti, että ”silloin, kun unionin oikeudessa ei säädetä erityisistä seuraamuksista sitä tilannetta varten, että väärinkäyttöä on kaikesta huolimatta todettu, kansallisten viranomaisten tehtävänä on toteuttaa toimenpiteet, joiden on oltava sekä oikeasuhteisia että tämän lisäksi niin tehokkaita ja varoittavia, että niillä voidaan taata [kyseessä olevan unionin oikeuden säännöksen] täysi tehokkuus. – – jos perättäisiä määräaikaisia työsopimuksia tai ‑suhteita on käytetty väärin, on voitava soveltaa toimenpidettä, joka tarjoaa työntekijöiden suojalle tehokkuuden ja vastaavuuden vaatimusten mukaiset takeet, jotta väärinkäyttöä näin sanktioitaisiin asianmukaisesti ja unionin oikeuden rikkomisen seuraukset poistettaisiin”. ( 32 ) Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”direktiivistä jäsenvaltioille seuraava velvoite saavuttaa siinä säädetty lopputulos sekä SEU 4 artiklan mukainen velvollisuus toteuttaa kaikki yleis- tai erityistoimenpiteet, jotka ovat aiheellisia tämän velvoitteen täyttämisen varmistamiseksi, sitovat kaikkia jäsenvaltioiden viranomaisia, myös tuomioistuimia niiden toimivallan rajoissa”. ( 33 ) Tässä tilanteessa unionin tuomioistuin totesi, että ”silloin, kun perättäisiä määräaikaisia työsopimuksia on käytetty väärin, asiaa käsittelevän tuomioistuimen on tulkittava ja sovellettava kansallisen oikeuden merkityksellisiä säännöksiä mahdollisuuksien mukaan siten, että niillä kyetään sanktioimaan kyseistä väärinkäyttöä asianmukaisesti ja poistamaan unionin oikeuden rikkomisen seuraukset”. ( 34 )
40.

Direktiivissä 2001/83 tunnustetaan luonnollisesti lisäksi se, että sekä proviisoreilla että lääkäreillä on tarve ammattinsa asianmukaiseksi harjoittamiseksi saada tietoa lääkkeistä, joita he määräävät tai luovuttavat, ja että lääkkeiden mainostaminen vaikuttaa tällaisiin saatavilla oleviin tietoihin. ( 29 ) Toistan kuitenkin, että proviisorien sulkeminen tietyn mainonnan muodon eli lääkkeiden ilmaisnäytteiden jakelun ulkopuolelle ei merkitse unionin lainsäätäjän tekemän kompromissiratkaisun mukaisesti sitä, että proviisorit suljettaisiin kaikentyyppisen mainonnan ulkopuolelle ja etteivät he saisi tietoja, jotka mahdollisesti toimitetaan tämän mainontatoimen yhteydessä; tiedottaminen ainoastaan tapahtuu toisella tavalla kuin kyseisellä jakelulla.
21.

Stichting Schoonzicht on toistanut pääasian oikeudenkäynnissä perustelut, joiden mukaan alun perin tehdyn vähennyksen oikaisu yhdellä kertaa investointitavaroiden käyttöönoton yhteydessä on arvonlisäverodirektiivin 187 artiklan vastaista. Sen mukaan arvonlisäverodirektiivin 187 artiklassa säädettyjä oikaisua koskevia säännöksiä on tarkasteltava erillään kyseisen direktiivin 184 ja 185 artiklan säännöksistä. Arvonlisäverodirektiivin 187 artiklassa on kyse investointitavaroita koskevasta erityissäännöstä, joka syrjäyttää 184 ja 185 artiklan yleissäännökset. Investointitavaroista alun perin tehdyn vähennyksen oikaisu on 187 artiklan mukaan suoritettava useamman vuoden kuluessa ja kunkin oikaisun perusteena toimivan vuoden lopussa vain suhteellinen osuus alun perin tehdystä vähennyksestä voidaan oikaista. Arvonlisäverodirektiivin 187 artiklan mukainen oikaisu, joka koskee neljää huoneistoa, voidaan tehdä aikaisintaan vuoden 2014 viimeistä neljännestä koskevan ilmoituksen antamisen ajankohtana riippumatta siitä, käytettiinkö näitä asuntoja ensimmäisen kerran kyseisenä vuonna. Tällaisen oikaisun on näin ollen koskettava vain kymmenesosaa vuonna 2013 saadusta vähennyksestä.
81.

Yhteenvetona on todettava, että unionin tuomioistuin ei todennäköisesti tarkastele oikeuskäytäntöään uudelleen (eikä sen pitäisi tehdä niin) kevyin perustein, etenkään kysymyksissä, joista on lausuttu vasta äskettäin. Katson kuitenkin, että käsiteltävä asia on äärimmäinen tapaus, jossa unionin tuomioistuin voi vielä todeta kansallisen lainsäädännön, johon liittyy selkeästi ongelmia muissa jäsenvaltioissa kuin Saksassa asuvien unionin kansalaisten oikeussuojan kannalta, yhteensopivaksi unionin oikeuden kanssa. Jos unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi tulee jatkossa muita tämänkaltaisia asioita, mikä vahvistaa jo tunnistettujen ongelmien olemassaolon ja viittaa uusiin puutteisiin koko menettelyssä, unionin tuomioistuimen saattaa olla pakko harkita uudelleen koko oikeuskäytännön alaa, myös sen perustana olevaa olettamaa siitä, että vaikka kaksi tiedonantojärjestelmää eroaa toisistaan huomattavasti oikeussuojan kannalta, niitä voidaan jotenkin pitää ”erillisinä mutta samanveroisina”. ( 40 ) Myöhemmissä asioissa esitettävä oikeudellinen ja tosiseikkoihin perustuva näyttö voi osoittaa, etteivät nämä perusolettamat ole kenties olleet oikeita. Yksi asia on selvä: (oikeudelliseen) fiktioon perustuvan tiedoksiannon ei saa antaa tehdä unionin kansalaisten oikeuksien oikeussuojasta myös fiktiota.
15.

Aures on valittanut pääasian oikeudenkäynnissä Tšekin verohallinnon veropäätöksestä, jossa ei otettu huomioon sille Alankomaissa aiheutuneita tappioita. Ennakkoratkaisupyynnön kohteena on siten se, onko verotappion huomiotta jättäminen unionin oikeuden mukaista. Tämän taustalla on puolestaan se, että Tšekin tuloverolain 34 §:n mukaan tappiot, joita on syntynyt aikaisempina verokausina, voidaan ottaa huomioon. Tämä ei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan koske kuitenkaan tappioita, jotka ovat syntyneet ulkomailla ennen kotipaikan siirtoa Tšekin tasavaltaan.
46.

Merkityksellisempi on asetuksen N:o 6/2002 rakennetta koskeva perustelu, johon Procureur-Generaal ja Alankomaiden hallitus vetoavat. Tästä lähtökohdasta katsottaessa 90 artikla on väliaikaisia toimia ja turvaamistoimia koskeva yleissääntö, jota on täydennettävä sen riita-asian tyypin mukaisesti, jonka yhteydessä toimia vaaditaan: – Kun on kyse kanteista, joiden kohteena on ”yhteisömallien loukkaamista ja mitättömyyttä koskevat riidat” (81 artikla), asiaa koskevia väliaikaisia toimia ja turvaamistoimia voivat määrätä ainoastaan erityistuomioistuimet, koska niillä on yksinomainen toimivalta näissä menettelyissä. – Kun on kyse muista kuin 81 artiklassa tarkoitetuista kanteista, 90 artiklan 1 kohdan säännökset saavat täyden merkityksensä, kun niissä todetaan, että mikä tahansa jäsenvaltion tuomioistuin, erityistuomioistuimet mukaan lukien, voi määrätä väliaikaisista toimista ja turvaamistoimista. Tällä tavoin tekstin ”ongelmallisuus tai arvoituksellisuus” ( 14 ) on paremmin selitettävissä.
2)

Omistusosuuden, joka valtiolla on sellaisen paikallisen rautatieinfrastruktuurin haltijasta ja paikallisten matkustajaliikennepalvelujen tarjoajasta, johon on sijoitettu julkisia varoja ja jonka ainoa osakas valtio on, luovuttamista valtio-omisteiselle kansallisen rautatieverkon haltijalle on pidettävä valtion varojen siirtämisenä; tällainen luovutus, josta säädettiin ministeriön asetuksella, johtuu valtiosta; tällainen luovutus, joka suoritetaan muissa jäsenvaltioissa toimivan yrityksen hyväksi ja joka vähentää muissa jäsenvaltioissa toimivan kilpailijan mahdollisuutta päästä markkinoille, vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan; valtion on katsottava hyväksyneen tällaisen luovutuksen julkisen vallan käyttäjän ominaisuudessaan, ellei se perustu etukäteen tehtyihin taloudellisiin arviointeihin, minkä tarkistaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä; tällaisella luovutuksella, jossa kansallinen toiminnanharjoittaja hankkii taloudellisissa vaikeuksissa olevan paikallisen toiminnanharjoittajan omistukseensa vastikkeetta sillä edellytyksellä, että ensiksi mainittu palauttaa viimeksi mainitun taloudellisen elinkelpoisuuden, voidaan katsoa myönnettävän etu kansalliselle toiminnanharjoittajalle, jos paikallisella toiminnanharjoittajalla on kannattavuusnäkymiä, ja/tai paikalliselle toiminnanharjoittajalle, jos se on saanut oikeuden taloudellisen elinkelpoisuutensa palauttamiseen, minkä tarkastaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä; ja tällainen luovutus, joka antaa paikalliselle toiminnanharjoittajalle mahdollisuuden pysyä markkinoilla ja siten estää paikallisen rautatieinfrastruktuurin hallinnoinnin ja paikallisten matkustajaliikennepalvelujen tarjoamisen antamisen muiden yritysten tehtäväksi, on omiaan vääristämään kilpailua.
27.

Asianomaisilla osapuolilla ei siten ole erityistä asemaa menettelyssä, eivätkä ne selvästikään voi vedota yhtä laajoihin oikeuksiin kuin vastaajana olevan jäsenvaltion oikeudet ( 12 ) – oikeus tulla kuulluksi menettelyssä on oikeus, joka on tunnustettu henkilöille, joita vastaan menettely on aloitettu. ( 13 ) Ne eivät etenkään voi vaatia, että komission olisi kuultava niitä samalla kontradiktorisella tavalla kuin sen on kuultava kyseessä olevaa jäsenvaltiota. ( 14 ) Niillä on ainoastaan oikeus osallistua hallinnolliseen menettelyyn siinä määrin kuin yksittäistapaukseen liittyvissä olosuhteissa on tarpeen. ( 15 )