26

Finanzgericht Hamburg on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [arvonlisäverodirektiivin] 401 artiklaa luettuna yhdessä 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan kanssa tulkittava siten, että uhka- tai rahapeleistä voidaan kantaa joko arvonlisäveroa tai erityistä kansallista veroa mutta ei kumpaakin? 2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, kysytään seuraavaa: Jos uhka- tai rahapeleistä on kansallisten oikeussääntöjen mukaan kannettava sekä arvonlisäveroa että erityistä veroa, johtaako tämä arvonlisäveron kantamatta jättämiseen vai erityisen veron kantamatta jättämiseen vai onko päätös siitä, kumpi vero on jätettävä kantamatta, tehtävä kansallisen lainsäädännön perusteella? 3) Onko [arvonlisäverodirektiivin] 1 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä ja 73 artiklaa tulkittava siten, että niiden vastaisina on pidettävä sellaista kansallista oikeussääntöä tai käytäntöä, jonka mukaan peliautomaattitoiminnan harjoittamisessa veron perusteena on käytettävä automaatin kassan sisältöä ('sähköisesti laskettua kassaa') tietyn ajanjakson päätyttyä? 4) Jos kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, kysytään seuraavaa: Jos veron perustetta ei voida määrittää näin, miten se on määritettävä? 5) Onko [arvonlisäverodirektiivin] 1 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä ja 73 artiklaa tulkittava siten, että arvonlisäveron kantaminen edellyttää, että elinkeinonharjoittaja voi vyöryttää arvonlisäveron suorituksen vastaanottajan maksettavaksi? Tarvittaessa kysytään, mitä vyöryttämismahdollisuudella tarkoitetaan? Kuuluuko vyöryttämismahdollisuuteen esimerkiksi se, että on oikeudellisesti hyväksyttävää periä tavarasta tai palvelusta vastaavasti kalliimpi hinta? 6) Jos viidennessä kysymyksessä edellytyksenä on kalliimman hinnan oikeudellinen hyväksyttävyys, kysytään seuraavaa: Onko [arvonlisäverodirektiivin] 1 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä ja 73 artiklaa tulkittava siten, että oikeussääntöjä, joilla rajoitetaan arvonlisäverollisista tavaroista tai palveluista perittävää vastiketta, on tulkittava unionin oikeuden mukaisella tavalla siten, että arvonlisävero ei sisälly määrättyyn vastikkeeseen vaan arvonlisävero on lisättävä siihen, vaikka kyseessä olisivatkin kansalliset vastikkeita koskevat oikeussäännöt, joiden sanamuodossa ei nimenomaisesti säädetä tästä? 7) Jos viidenteen kysymykseen vastataan myöntävästi ja kuudenteen ja kolmanteen kysymykseen kieltävästi, kysytään seuraavaa: Jätetäänkö tässä tapauksessa arvonlisävero kantamatta kokonaisliikevaihdosta vai vain liikevaihdon siitä osasta, jota vyöryttämismahdollisuus ei koske, ja onko tämä osa tällöin määritettävä esimerkiksi sen perusteella, minkä liiketoimen osalta pelikohtaista panosta ei voitu korottaa, tai sen perusteella, minkä liiketoimen osalta tuntikohtaista kassan sisältöä ei voitu suurentaa? 8) Onko [arvonlisäverodirektiivin] 1 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sen vastaisena on pidettävä yhdenmukaistamatonta veroa koskevaa kansallista säännöstä, jonka mukaan maksettu arvonlisäveron täsmällinen määrä vähennetään tästä verosta? 9) Jos kahdeksanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, kysytään seuraavaa: Johtaako arvonlisäveron vähentäminen kansallisesta verosta, jota ei ole yhdenmukaistettu, niiden elinkeinonharjoittajien, joiden on maksettava jälkimmäistä veroa, tapauksessa siihen, että arvonlisäveroa ei voida kantaa niiden sellaisilta kilpailijoilta, joiden ei ole maksettava mainittua veroa vaan jotain muuta erityistä veroa ja joiden osalta ei ole säädetty tällaisesta arvonlisäveron vähentämisestä?”