Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Perustamissopimuksen määräykset - Soveltamisala - Sähkö - Tavaroiden vapaan liikkuvuuden alaan kuuluminen

(EY:n perustamissopimuksen 30 artikla ja sitä seuraavat artiklat)

2 Kaupalliset valtion monopolit - Sähkön tuontia ja vientiä koskevat yksinoikeudet - Yksinoikeudet, joita ei voida hyväksyä - Yksinoikeuksia koskevat perustelut - Perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohta - Soveltamisedellytykset - Yksinoikeuksien myöntäminen Italiassa

(EY:n perustamissopimuksen 37, 90 ja 169 artikla)

Tiivistelmä

3 Sähkön tuonti ja vienti kuuluvat tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien perustamissopimuksen määräysten soveltamisalaan. Sähkö on nimittäin 30 artiklassa tarkoitettu tavara, ja tämä vahvistetaan erityisesti yhteisön tariffinimikkeistössä (CN-koodi 27.16).

4 Perustamissopimuksen 37 artiklan vastaista on se, että jäsenvaltio antaa valtion yritykselle sähkön tuontia ja vientiä koskevia yksinoikeuksia silloin, kun tuontia koskevat yksinoikeudet vaikuttavat suoraan ainoastaan muiden jäsenvaltioiden toimijoiden tai myyjien myyntimahdollisuuksiin ja kun vientiä koskevat yksinoikeudet vaikuttavat ainoastaan muiden jäsenvaltioiden toimijoiden tai kuluttajien hankintamahdollisuuksiin, sillä molemmat aiheuttavat syrjintää muihin jäsenvaltioihin sijoittuneisiin viejiin tai tuojiin nähden.

Perustamissopimuksen 90 artiklan 1 ja 2 kohdan määräyksistä yhdessä seuraa kuitenkin, että 2 kohtaan voidaan vedota sen perustelemiseksi, että jäsenvaltio myöntää yritykselle, joka tuottaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, yksinoikeuksia, jotka ovat erityisesti perustamissopimuksen 37 artiklan vastaisia, jos yritykselle uskottujen erityistehtävien hoitaminen voidaan varmistaa vain myöntämällä tällaisia oikeuksia ja jos kaupan kehitykseen ei vaikuteta tavalla, joka olisi ristiriidassa yhteisön etujen kanssa.

Kun kyse on siitä, onko Italian tasavalta näyttänyt toteen riittävällä tavalla sen, että kyseiset yksinoikeudet ovat välttämättömiä, jotta niiden haltijana oleva yritys voi täyttää sille uskotut erityistehtävät, 90 artiklan 2 kohtaan vetoavan jäsenvaltion on tosin näytettävä toteen, että tämän määräyksen soveltamisen edellytykset täyttyvät. Todistustaakan osalta ei kuitenkaan voida mennä niin pitkälle, että silloin kun Italian tasavalta esittää yksityiskohtaisesti ne syyt, joiden perusteella riidanalaisten toimenpiteiden poistamisen takia yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän sellaisen tehtävän hoitaminen, jonka se on uskonut tietylle yritykselle, tyydyttävissä olosuhteissa sen mielestä vaarantuisi, sitä vaadittaisiin menemään vielä pitemmälle ja näyttämään kiistattomasti toteen, ettei millään muulla kuviteltavissa olevalla toimenpiteellä, joka on määritelmänsä mukaan hypoteettinen, voida varmistaa kyseisten tehtävien hoitamista samoissa olosuhteissa.

Koska komission, jonka on näytettävä toteen väitetty jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen ja esitettävä yhteisöjen tuomioistuimelle tarpeelliset seikat, jotta tämä voi tarkistaa, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, esittämät syyt ovat pääasiassa oikeudellisia perusteluja, joilla se kiistää jäsenvaltion esittämät yksinoikeuksien voimassapitämistä koskevat perustelut, yhteisöjen tuomioistuimen on annettava tuomio vain komission esittämien oikeudellisten kanneperusteiden perusteltavuudesta, eikä sen asiana ole antaa yleisten huomautusten perusteella arviota, johon sisältyy väistämättä taloudellisten, rahoituksellisten ja sosiaalisten seikkojen arviointia keinoista, joita jäsenvaltio voi ottaa käyttöön varmistaakseen sähköntoimitukset valtion alueella sellaisin kustannuksin ja sellaiseen hintaan, joilla voidaan taata maan tasapainoinen taloudellinen kehitys.

Kun kyse on siitä, vaikuttavatko kyseessä olevat yksinoikeudet kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa yhteisön etujen kanssa, komission asiana on väitetyn jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteen näyttämiseksi määritellä yhteisöjen tuomioistuimen laillisuusvalvonnan alaisuudessa se yhteisön etu, joka huomioon ottaen kaupan kehitystä on arvioitava, ja osoittaa, kuinka tuottajien ja kuluttajien välisen suoran kaupan kehittäminen samanaikaisesti runkoverkkojen kautta tapahtuvan kaupan kehittämisen kanssa olisi ollut mahdollista kyseisen alan yhteisen politiikan puuttuessa, kun kyseisillä tuottajilla ja kuluttajilla ei ole oikeutta käyttää siirto- ja jakeluverkkoja.