ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
73

Myös komissio on myöntänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 31.10.2008 toimittamissaan huomautuksissa, että kantajan tilanne oli samanlainen kuin kantajien tilanne yhdistetyissä asioissa Kadi, joissa yhteisöjen tuomioistuin antoi tuomion, siltä osin kuin hänen varansa on jäädytetty aluksi asetuksen N:o 467/2001 ja sittemmin asetuksen N:o 881/2002 nojalla, ilman että hänelle on ilmoitettu tämän toimenpiteen perusteluja. Näin ollen hänen tilannettaan on arvioitava uudelleen tämän viimeksi mainitun asetuksen valossa sen jälkeen, kun hänelle on annettu tiedoksi perustelut ja kun hänelle on annettu mahdollisuus esittää huomautuksensa. Komission mukaan tätä koskevat toimet olivat toteutettavina pakotekomiteassa mutta saattoivat kestää useita viikkoja.
Asia T-292/01





Phillips-Van Heusen Corp.

vastaan

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)





«Yhteisön tavaramerkki – Asetukset N:o 40/94 ja N:o 2868/95 – Väite – Sekaannusvaara – Valituslautakunnan päätöksen muuttaminen – Sanamerkki-tyyppistä yhteisön tavaramerkkiä BASS koskeva hakemus – Aikaisempi sanamerkki PASH»

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 14.10.2003

Tuomion tiivistelmä

1.. Yhteisön tavaramerkki – Valitusmenettely – Väiteosaston päätöksestä tehty valitus – Väitteen kohteen ylittävän valituslautakunnan päätöksen lainvastaisuus

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 43 artiklan 5 kohta, 62 artiklan 1 kohta ja 74 artiklan 1 kohta)

2.. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin uusi tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara uuden tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus – Mahdollisuus kumota semanttisilla eroilla visuaalisia tai foneettisia samankaltaisuuksia – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

3.. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin uusi tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara uuden tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sanamerkit BASS ja PASH

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

4.. Yhteisön tavaramerkki – Valitusmenettely – Väiteosaston päätöksestä tehty valitus – Lykkäävä vaikutus – Riidanalaisen päätöksen voimaantulo valituslautakunnan lopullisen hylkäämispäätöksen jälkeen – Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen muuttamistoimivaltansa perusteella tekemän päätöksen rinnastaminen tähän hylkäämispäätökseen

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 57 artiklan 1 kohta, 59 artikla ja 63 artiklan 3 kohta)

1.

2.

3.

4.
Näin ei kuitenkaan ole tiettyjen perinteisten toimijoiden suhteen asetuksen N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan menettelyn osalta annetun asetuksen N:o 896/2001 eikä banaanien tuontitariffikiintiöiden kunkin perinteisen toimijan viitemäärään sovellettavien mukautuskertoimien vahvistamisesta annetun asetuksen N:o 1121/2001 tapauksessa. Nämä asetukset ovat yleisesti sovellettavia toimenpiteitä, jotka eivät vaikuta kyseisiin toimijoihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja jonka perusteella ne voidaan näin ollen yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu. Ei siis voida katsoa, että edellä mainitut asetukset koskisivat näitä toimijoita erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.

EY 288 artiklan toisen kohdan mukaisen sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun syntymisen edellytyksenä on se, että toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on todella syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys.

Näistä edellytyksistä ensimmäisen osalta oikeuskäytännössä vaaditaan, että näytetään toteen sellaisen oikeussäännön riittävän ilmeinen rikkominen, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille. Sen edellytyksen osalta, jonka mukaan rikkomisen on oltava riittävän ilmeinen, ratkaiseva peruste, jotta tämän edellytyksen voidaan katsoa täyttyneen, on, että yhteisön asianomainen toimielin on ylittänyt selvällä ja vakavalla tavalla sen toimivallan käytölle asetetut rajat. Jos tällä toimielimellä on harkintavaltaa hyvin vähän tai ei ollenkaan, jo pelkän yhteisön oikeuden rikkomisen voidaan katsoa olevan riittävän ilmeinen rikkominen.

(ks. 141 ja 142 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki — Valitusmenettely — Väiteosaston päätöksestä tehty valitus — Valituslautakunnan suorittaman tutkinnan ulottuvuus — (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 61 artiklan 1 kohta ja 62 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakunnalle väiteosaston tekemän päätöksen kumoamiseksi tehdyn valituksen sen tutkinnan laajuus, jonka valituslautakunta on velvollinen suorittamaan, ei lähtökohtaisesti määräydy valituksen tehneen osapuolen esittämien perusteiden nojalla, kun otetaan huomioon alkuperäiset päätökset tehneiden viraston yksiköiden ja valituslautakuntien välinen toiminnallinen jatkuvuus. Vaikka valituksen tehnyt osapuoli ei näin ollen olisikaan esittänyt erityistä perustetta, valituslautakunnalla on kuitenkin velvollisuus tutkia kaikkien asiaan kuuluvien oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen valossa sitä, voidaanko hetkellä, jona valitus ratkaistaan, tehdä laillisesti uusi päätös, joka on sisällöllisesti sama kuin valituksen kohteena ollut päätös.

ks. 25 ja 29 kohta
Virkamies ei sen sijaan voi arvostella (häntä koskevan) arviointikertomuksen laatimisen myöhästymistä, kun tämä myöhästyminen on ainakin osittain laskettava hänen syykseen tai kun hänen osallisuutensa siihen on huomattava.

Hyvä hallintotapa sekä virkamiesten etujen suojaaminen edellyttävät, että hallinto huolehtii, että arviointikertomukset laaditaan säännöllisesti henkilöstösäännöissä edellytettyinä ajankohtina. Arviointikertomusten laatimisen viivästyminen voi nimittäin sellaisenaan aiheuttaa vahinkoa virkamiehelle, sillä hänen uransa kehittymistä voi haitata se, ettei arviointikertomusta ole silloin, kun häntä koskevia päätöksiä tehdään. Virkamiehelle, jonka henkilökansio on sääntöjenvastainen ja puutteellinen, aiheutuu tästä henkistä kärsimystä, joka johtuu epävarmuudesta ja huolesta virkamiehen ammatillisesta tulevaisuudesta. Sellaisten erityisten syiden puuttuessa, joiden nojalla kyseinen viivästyminen olisi perusteltua, hallinto on tehnyt virheen, jonka perusteella sille on voinut syntyä vahingonkorvausvastuu.

Komission antamissa henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä ei aseteta muutoksenhausta vastaavalle ad hoc — sekakomitealle täsmällistä määräaikaa silloin kun sen on lausuttava sellaisen virkamiehen arvioinnista, joka hoitaa henkilöstön edustuksen tehtäviä. Koska kuitenkin näiden täytäntöönpanosäännösten 7 artiklan mukaisesti koko menettelyn on oltava päättynyt viimeistään kyseessä olevan vuoden joulukuun 31 päivänä, tätä samaa määräaikaa on tarpeellista soveltaa virkamiehiin, jotka hoitavat henkilöstön edustuksen tehtäviä ja joita varten näissä täytäntöönpanosäännöksissä säädetään ensinnäkin ad hoc — arviointikomitean kuulemisesta ja, jos virkamies on hakenut muutosta, muutoksenhausta vastaavan ad hoc — sekakomitean kuulemisesta. Lisäksi henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 1 artiklan viimeisen kohdan mukaan virkamiehelle ei saa aiheutua haittaa henkilöstön edustuksen tehtävien hoitamisesta. Jos viimeistä määräaikaa, joulukuun 31 päivää, ei kuitenkaan sovellettaisi näiden virkamiesten arviointimenettelyyn, olisi katsottava, että heidän toiminnastaan aiheutuu heille vahinkoa, koska he eivät saa lopullista arviointia samaan aikaan kuin virkamiehet, jotka eivät hoida henkilöstön edustukseen liittyviä tehtäviä.

(ks. 63 kohta)
Jotta kilpailun valintalautakunta on muodostettu henkilöstösääntöjen säännösten ja sen liitteessä III olevan 3 artiklan mukaisesti, sen on koostuttava siten, että taataan valintakokeisiin osallistuvien hakijoiden suoritusten objektiivinen arviointi. Edellytykset, jotka valintalautakunnan jäsenten pätevyyden on täytettävä, vaihtelevat jokaiselle kilpailulle ominaisten olosuhteiden mukaan. Tästä johtuu, että valintalautakunnan jäsenten kielitaitoa koskevat vaatimukset vaihtelevat sen mukaan, mikä merkitys tietyn kielen hallitsemisella on avoimena olevassa toimessa.

Kun on kyse ura-alueen A avoimesta kilpailusta, joka järjestetään palkkaluokan A 7/A 6 hallintovirkamiesten palvelukseen ottamista varten muun muassa Euroopan julkishallinnon alalla ja jonka yhteydessä järjestettävän suullisen valintakokeen tarkoitus ei ole arvioida hakijan kielitaitoa hänen pääkielessään, vaan pikemminkin hänen kykyään kommunikoida monikulttuurisessa ympäristössä tällä kielellä, valintalautakuntaan ei kyseistä valintakoetta varten välttämättä tarvitse kuulua jäsentä tai avustajaa, jonka pääkieli on sama kuin hakijoiden pääkieli, koska mahdolliset ymmärtämiseen liittyvät ongelmat voidaan ratkaista täysin käyttämällä tulkkeja.

Kilpailun hakijoiden kansalaisuuksien moninaisuudesta johtuva seikka, että jotkut hakijat ovat olleet sellaisen valintalautakunnan edessä, johon kuuluu jäsen, jonka pääkieli on ollut sama kuin näiden hakijoiden pääkieli, on puhtaasti satunnainen, eikä se kuvasta minkäänlaista halua asettaa nämä hakijat edullisempaan asemaan. Tästä johtuu, että tämä seikka ei muodosta yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista. Jos valintalautakuntaan olisi kuuluttava jäsen tai avustaja, jonka pääkieli on sama kuin niiden hakijoiden, jotka osallistuvat ura-alueen A avoimen kilpailun yhteydessä järjestettävään suulliseen valintakokeeseen, tällä saatettaisiin vaarantaa valintalautakunnan kokoonpanon vakaus, kaikkien kyseessä olevien hakijoiden arvioinnissa käytettävien perusteiden johdonmukainen soveltaminen ja jopa hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun periaate.

(ks. 28 — 31 ja 33 — 35 kohta)

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-32/89 ja T-39/89, Marcopoulos v. yhteisöjen tuomioistuin. 22.6.1990 (Kok. 1990, s. II-281, 37 kohta); asia T-156/89, Valverde Mordt v. tuomioistuin, 27.6.1991 (Kok. 1991, s. II-407, 105 ja 106 kohta) ja asia T-113/01, Sabbag v. komissio, 24.9.2002 (Kok. 2002, 41 — 43 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Asia T-234/01

Andreas Stihi AG & Co. K

vastaan

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

”Yhteisön tavaramerkki — Värit — Oranssin ja harmaan yhdistelmä — Ehdoton hylkäysperuste — Erottamiskyky — Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 9.7.2003 II-2869

Tuomion tiivistelmä

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Oranssin ja harmaan yhdistelmä

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Värien yhdistelmästä koostuvalta sellaiselta tavaramerkiltä, joka muodostuu sellaisen harmaan suorakaiteen, jonka värisävy on Pantone 428u, päällä olevasta oranssista suorakaiteesta, jonka värisävy on Pantone 164c, ja jonka rekisteröintiä on haettu Nizzan sopimuksen luokkaan 7 kuuluville koneellisille laitteille, puuttuu nyt kysymyksessä olevien tavaroiden osalta yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky, koska kokonaisuutena arvioitaessa tämä merkki, joka koostuu pelkästä oranssin ja harmaan sävyjen yhdistelmästä, on abstrakti ja epätarkka kyseisten tavaroiden osalta, eikä siitä käy ilmi värien systemaattista muodostelmaa eikä niiden konkreettista jakaantumista, ja tästä seuraa, että kohdeyleisö ei miellä tätä yhdistelmää merkiksi, joka osoittaa sen väristen tavaroiden olevan peräisin samasta yrityksestä, vaan mieltää sen pikemminkin pelkäksi kyseessä olevien tavaroiden viimeistelyyn liittyväksi osatekijäksi.

(ks. 35, 36, 42 ja 43 kohta)
Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa asetettujen määräaikojen tarkoituksena on varmistaa oikeudellisten tilanteiden selkeys ja oikeusvarmuus ja nuo määräajat ovat ehdottomia siten, että asianosaiset tai tuomioistuin eivät voi niitä muuttaa. Mahdollisia poikkeuksia kyseisiin määräaikoihin on tulkittava suppeasti.

Kun on kyse kanteen nostamisen määräajoista, anteeksiannettavan erehdyksen käsitteellä tarkoitetaan vain poikkeuksellisia olosuhteita, joissa muun muassa kyseessä oleva toimielin on toiminut sellaisella tavalla, että siitä joko sellaisenaan tai olennaisilta osin aiheutuu hyväksyttävissä oleva sekaannus vilpittömälle yksityiselle, joka on osoittanut huolellisuutta tavallisen tarkkaavaiselta henkilöltä edellytettävällä tavalla. Asian laita ei ole näin silloin kun hallintoviranomainen osoittaa hallinnollisen valituksen tekijälle kirjeen, jossa se toteaa pahoittelevansa tämän hallinnollisen valituksen arvioinnissa tapahtunutta viivästystä ja vakuuttaa, että viimeksi mainittu tullaan käsittelemään mahdollisimman pian, ilman, että asianomaista henkilöä yritetään saada luopumaan kanteen nostamisesta sitä implisiittistä päätöstä vastaan, jolla kyseinen hallinnollinen valitus hylättiin.

(ks. 48 ja 54 — 56 kohta)

Viittaukset: asia C-246/95. Coen, 23.1.1997 (Kok. 1997. s. I-403.21 kohta): yhdistetyt asiat T-33/89 ja T-74/89, Blackmann v. parlamentti. 16.3.1993 (Kok. 1993. s. II-249. 34 kohta); asia T-514/93. Cobrecaf ym. v. komissio. 15.3.1995 (Kok. 1995, s. II-621, 40 kohta): asia T-131/95. Progoulisv. komissio. 15.12.1995(Kok. H. 1995. s. I-A-297 ja s. II-907, 36 kohta) ja asia T-142/00, Van Huffel v. komissio, 15.11.2001(Kok. H. 2001. s. I-A-219 ja s. II-1011. 28 kohta).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky - Tutkinta yhdistelmämerkin tapauksessa - Jokainen yhdistelmämerkin elementti on otettava huomioon sen suhteellisesta painoarvosta riippumatta

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

2. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky - Kuviomerkki, jossa on kirjainsana BioID

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua erottamiskyvyn puuttumista ei voida yhdistelmämerkin eli useista elementeistä koostuvan tavaramerkin osalta ratkaista sen suhteellisen painoarvon perusteella, joka tietyillä yhdistelmämerkin elementeillä on verrattuna tiettyihin muihin tämän tavaramerkin elementteihin, joiden erottamiskyvyn puuttuminen on jo selvitetty. Tätä säännöstä ei nimittäin voida soveltaa yhdistelmämerkkiin, jos yksikin yhdistelmämerkin muodostavista elementeistä on erottamiskykyinen suhteessa kyseisiin tavaroihin tai palveluihin. Näin voi olla siitä huolimatta, että ainoa yhdistelmämerkin erottamiskykyinen elementti ei ole hallitseva suhteessa muihin yhdistelmämerkin elementteihin.

Yhdistelmämerkin erottamiskykyä arvioitaessa on siksi otettava huomioon kaikki yhdistelmämerkin elementit.

( ks. 36 kohta )

2. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan "tavaramerkkejä, joilta puuttuu erottamiskyky", ei rekisteröidä. Kuviomerkiltä, jossa on kirjainsana BioID ja joka halutaan rekisteröidä tiettyjä Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkiin 9, 38 ja 42 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten eli erityisesti elävien olentojen biometriseen tunnistamiseen käytettäviä tavaroita ja tällaiseen tunnistamiseen liittyviä palveluja varten, puuttuu erottamiskyky, koska se muodostuu sellaisten elementtien yhdistelmästä, joista jokaiselta puuttuu erottamiskyky kyseisten tavaroiden ja palvelujen osalta siksi, että niitä voidaan yleisesti käyttää elinkeinotoiminnassa esitettäessä kyseisiä tavaroita ja palveluja.

( ks. 22, 30, 31 ja 41 kohta )
Nimittävällä viranomaisella on erityisesti silloin, kun avoinna oleva virka kuuluu palkkaluokkaan A 1 tai A 2, laaja harkintavalta tämän viran hakijoiden ansioita vertaillessaan. Tämän laajan harkintavallan käyttäminen edellyttää kuitenkin, että tehdyt hakemukset tutkitaan tarkasti ja avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa mainitut edellytykset otetaan huomioon tunnontarkasti, joten nimittävän viranomaisen on hylättävä jokainen hakija, joka ei täytä näitä edellytyksiä. Avointa virkaa koskeva ilmoitus muodostaa oikeudellisen kehyksen, jonka nimittävä viranomainen on asettanut itselleen ja jota sen on ehdottomasti noudatettava.

Jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi valvoa, ettei nimittävä viranomainen ole ylittänyt virkaa koskevassa ilmoituksessa asetettua kehystä ja että se on näin ollen toiminut yksikön edun mukaisesti henkilöstösääntöjen 7 artiklan mukaisesti, tuomioistuimen on ensinnäkin tutkittava kyseisen viran täyttämistä varten asetetut edellytykset ja tarkistaa sen jälkeen, täyttääkö nimittävän viranomaisen valitsema hakija tosiasiallisesti nämä edellytykset.

Tällainen tutkiminen ei tarkoita sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korvaa hakijoiden ansioista itse tekemällään arvioinnilla nimittävän viranomaisen tekemän arvioinnin. Tuomioistuimen tulee rajoittua selvittämään, onko hallintoviranomainen pysytellyt kohtuuden rajoissa ne seikat huomioon ottaen, joiden perusteella se on päätynyt tekemäänsä arvioon, ja ettei nimittävä viranomainen ole käyttänyt harkintavaltaansa selvästi virheellisellä tavalla. Nimittävän viranomaisen harkinta asiasta voidaan asettaa kyseenalaiseksi ainoastaan mikäli se on ilmeisen virheellinen.

(ks. 50-53 kohta)

Viittaukset: asia C-35/92 P, parlamentti v. Frederiksen, 18.3.1993 (Kok. 1993, s. I-991, 15, 16 ja 17 kohta); asia T-20/89, Moritz v. komissio, 13.12.1990 (Kok. 1990, s. II-769, 29 kohta); asia T-586/93, Kotzonis v. TSK, 22.3.1995 (Kok. 1995, s. II-665, 81 kohta); asia T-21/96, Giannini v. komissio, 19.3.1997 (Kok. H. 1997, s. I-A-69 ja s. II-211. 19 ja 20 kohta); asia T-159/96, Wenk v. komissio, 12.5.1998 (Kok. H. 1998. s. I-A-193 ja s. II-593, 63 ja 64 kohta); asia T-203/97, Forvass v. komissio, 6.7.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-129 ja s. II-705, 45 kohta); asia T-143/98, Cendrowicz v. komissio, 16.12.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-273 ja s. II-1341, 39 ja 40 kohta); asia T-351/99, Brumter v. komissio, 20.7.2001 (Kok. H. 2001, s. I-A-165 ja s. II-757, 71 ja 72 kohta) ja asia T-95/01, Coget ym. v. tilintarkastustuomioistuin, 20.9.2001 (Kok. H. 2001, s. I-A-191 ja s. II-879, 113 kohta).
Suullinen siirtopäätös, jonka välittömänä vaikutuksena on virkamiehen siirtäminen pois johtotehtävistä, loukkaa tämän hallinnollista asemaa, koska sillä muutetaan hänen tehtäviensä luonnetta ja niiden harjoittamisen edellytyksiä, ja se on luokiteltava virkamiehelle vastaiseksi päätökseksi.

Virkamiehelle vastainen päätös on riittävän perusteltu, jos se on tehty kyseiselle virkamiehelle tutussa asiayhteydessä, minkä vuoksi hän voi ymmärtää häntä koskevan toimenpiteen laajuuden. Näin on silloin, kun yksikön edun nimissä tehtyä siirtopäätöstä edeltää kirje ja keskustelut, joissa asianomaisen virkamiehen esimiehet ovat selittäneet tälle tilanteen sekä syyt aiottuun siirtoon, ja kun virkamiehellä on ollut mahdollisuus esittää vastaväitteensä päätökselle, jolla hänet siiretään pois johtotehtävistä.

(ks. 66 kohta)

Viittaukset: asia C-294/95 P, Ojha v. komissio, 12.11.1996 (Kok. 1996, s. I-5863, 58 kohta) ja em. asia W v. komissio, 141 kohta.
158

Lisäksi on vielä syytä todeta, että kyseistä päätelmää vahvistaa se, että Corus esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa olennaisilta osiltaan samat perustelut (ks. jäljempänä 161 kohta ja sitä seuraavat kohdat) kuin väitetiedoksiantoon antamansa vastauksen 6 jaksossa (ks. edellä 156 kohta) kiistääkseen nimenomaisesti sen arvioinnin, joka riidanalaisen päätöksen 159-165 perustelukappaleessa tehdään kyseisen päätöksen 1 artiklassa todetun kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuudesta. Yhteisöjen tuomioistuimilla on kuitenkin täysi harkintavalta arvioida uudelleen niiden sakkojen määrää, jotka on määrätty asetuksen N:o 17 17 artiklan nojalla. Tästä seuraa, että jos asianosainen katsoo komission arvioineen virheellisesti jotakin tätä kysymystä koskevaa seikkaa, sillä on mahdollisuus esittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kaikki ne perustelut, jotka ovat omiaan tukemaan kyseistä väitettä.
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 14.12.2005 − Laboratoire du Bain vastaan neuvosto ja komissio

(asia T-151/00)

(Yhteisön sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Yhteisön banaanintuontijärjestelmän yhteensopimattomuus Maailman kauppajärjestön (WTO) sääntöjen kanssa – Amerikan yhdysvaltojen vastatoimet: yhteisöstä peräisin olevasta tuonnista WTO:n luvan nojalla kannettava lisämaksu – WTO:n riitojenratkaisuelimen päätös – Oikeusvaikutukset – Yhteisön vastuu, kun sen elimet eivät ole menetelleet lainvastaisesti – Syy-yhteys – Epätavallinen ja erityinen vahinko)

1. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yksityisille oikeuksia antavan oikeussäännön riittävän ilmeinen rikkominen – Toimielimellä ei ole harkintavaltaa – Pelkkä yhteisön oikeuden rikkominen on riittävää (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 79–83 kohta)

2. Vahingonkorvauskanne – Maailman kauppajärjestö – WTO-sopimuksiin ei ole mahdollista vedota yhteisön toimen laillisuuden riitauttamiseksi – Poikkeukset – Yhteisön toimi, jonka tarkoituksena on WTO-sopimusten täytäntöönpano tai jossa on nimenomainen ja täsmällinen viittaus WTO-sopimuksiin – Yhteisön banaanintuontijärjestelmä – WTO:n riitojenratkaisuelimen toteama yhteensopimattomuus WTO:n sääntöjen kanssa – Tuomioistuinvalvonta, joka koskee tämän järjestelmän laillisuutta WTO:n sääntöihin nähden – Poissulkeminen (EY 288 artiklan toinen kohta; neuvoston asetukset N:o 404/93 ja N:o 1637/98; komission asetus N:o 2362/98) (ks. 102 ja 105–107 kohta)

3. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yhteisön toimielimet eivät ole toimineet lainvastaisesti – Todellinen vahinko, syy-yhteys ja epätavallinen ja erityinen vahinko – Kumulatiivisuus (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 149 kohta)

4. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – WTO-sopimusten vastaisen yhteisön banaanintuontijärjestelmän ylläpitäminen – Yhdysvaltojen hallinnon toteuttamasta kostotoimenpiteestä aiheutuva vahinko – Syy-yhteys (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 166, 167, 172–174 ja 178 kohta)

5. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yhteisön toimielimet eivät ole toimineet lainvastaisesti – Yhteisön banaanintuontijärjestelmän yhteensopimattomuudesta WTO-sopimusten kanssa aiheutuva vahinko – Vahinko ei ole epätavallinen – Yhteisö ei ole vastuussa (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 183, 184, 186, 191 ja 193 kohta)

Aihe

Sen vahingon korvaamista koskeva kanne, jonka väitetään aiheutuneen siitä, että Amerikan yhdysvallat kantoi kantajan vaahtoavien kylpytuotteiden tuonnista lisämaksua, jonka kantamisen Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelin oli sallinut sen jälkeen, kun yhteisön banaanintuontijärjestelmän oli todettu olevan yhteensopimaton WTO:n perustamissopimuksen liitteinä olevien sopimusten ja pöytäkirjojen kanssa

Ratkaisu

Kanne hylätään.

Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan neuvostolle ja komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.