ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Onko vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 9.12.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY (1) (EYVL L 10, 14.1.1997, s. 13) — jäljempänä Seveso II -direktiivi — sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 22.10.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1137/2008 (2) (EUVL L 311, 21.11.2008, s. 1), 12 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siihen sisältyvät jäsenvaltioiden velvoitteet ja erityisesti velvoite ottaa huomioon maankäytön suunnittelun toimintaperiaatteissa sekä näiden toimintaperiaatteiden täytäntöönpanemiseksi käytettävissä menettelytavoissa vaatimus pitää pitkällä aikavälillä yllä riittävä etäisyys yhtäältä kyseisessä direktiivissä tarkoitettujen tuotantolaitosten ja toisaalta yleisessä käytössä olevien rakennusten välillä, koskee suunnittelijoita, joiden on päätettävä maankäytöstä punniten julkisia ja yksityisiä intressejä, vai koskevatko kyseiset velvoitteet myös rakennuslupaviranomaisia, joiden on tehtävä sitova päätös hankkeen sallimisesta jo rakennetussa taajamassa?
2)

Ovatko siinä tapauksessa, että jäsenvaltion kansallisessa oikeudessa säädetään, että vahinkoa kärsineellä henkilöllä ei ole oikeutta saada korvausta moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan sopimuksen perusteella siinä tapauksessa, että onnettomuus on aiheutettu tahallaan, onnettomuus on tapahtunut siinä yhteydessä, kun on tehty tekoja, jotka ovat rikosoikeudellisesti rangaistavia yleisillä teillä liikkumista koskevan lain säännösten perusteella tahallisina rikoksina, onnettomuus on tapahtunut, kun tahallaan tehdyn rikoksen tekijä yritti paeta järjestystä valvovilta viranomaisilta, ja onnettomuuden tapahtumisesta vastuussa oleva henkilö kuljetti ajoneuvoa ilman vakuutetun lupaa, tällaiset säännökset kohtuuttoman rajoittavia tavoitellun päämäärän (sosiaalisen suojan eli sen, että vahinkoa kärsinyt henkilö saa korvauksen omaisuuteensa kuuluvan varallisuuserän tuhoutumisesta) saavuttamiseksi ja ylittävätkö ne sen, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 113/16

Kanne 20.1.2010 — Euroopan komissio v. Tanskan kuningaskunta

(Asia C-33/10)

2010/C 113/24

Oikeudenkäyntikieli: tanska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Alcover San Pedro ja H. Støvlbæk)

Vastaaja: Tanskan kuningaskunta

Vaatimukset

— todettava, että Tanskan kuningaskunta ei ole noudattanut ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 15.1.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/1/EY (1) 5 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä varmistaakseen, että kaikki luvat tarkistetaan uudelleen ja tarvittaessa ajanmukaistetaan viimeistään 30.10.2007

— Tanskan kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan totetuttamaan toimenpiteitä suorittaakseen olemassa olevien laitosten lupa- ja/tai uudelleentarkistusmenettelyn 30.10.2007 mennessä. Määräaikaa sovelletaan poikkeuksetta, eivätkä jäsenvaltiot siten voi direktiivin mukaan vedota erityisiin olosuhteisiin tämän säännöksen noudattamatta jättämisen syynä.

Se, että Tanska on toteuttanut toimenpiteitä kaikkien direktiivin 5 artiklan 1 kohdan noudattamista koskevien jäljellä olevien asioiden loppuun käsittelemiseksi vuoden 2009 aikana, ei riitä. Myöskään 1.1.2007 toteutetusta kuntauudistuksesta johtuville viivästyksille ei voida antaa merkitystä arvioitaessa sitä, onko Tanska noudattanut direktiivin 5 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan. Määräaika lupien myöntämiseen laitoksille päättyi 30.10.2007, ja siitä oli ilmoitettu jäsenvaltioille jo 22.9.2005 päivätyllä kirjeellä. Tanskalla on siten ollut useita vuosia aikaa toteuttaa direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet.

Tanska ei ole kiistänyt lupaehtojen noudattamatta jättämistä olemassa olevien laitosten osalta. Koska näin ollen on kiistämätöntä, että vähäistä suurempi osa Tanskan kaikkiaan kahdeksasta laitoksesta on edelleen toiminnassa ilman direktiivin säännösten mukaista lupaa, Tanska on rikkonut direktiivin 5 artiklan 1 kohtaa.

(1) EUVL L 24, s. 8.
3)

Jos kysymykseen 2 vastataan kieltävästi: Onko jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 2 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä sen 5 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan kanssa, mukaista pelkästään verrata sellaisten osuuksien (kaksi tai useampia) määrää, joilla on palvelujen suorittamisen luonne, niiden osuuksien määrään, joilla on tavaran luovutuksen luonne, kun juhlapalveluyrityksen yhtä kokonaisuutta oleva suoritus luokitellaan joko tavaroiden luovutukseksi tai palvelujen suoritukseksi, vai ovatko ne osuudet, joilla on palvelujen suorittamisen luonne, ratkaisevia niiden määrästä riippumatta — ja jos näin on, minkä ominaisuuksien perusteella?
—

toteamaan, että Eurooppa-koulujen perussääntöä koskevan yleissopimuksen (1) 12 artiklan 4 kohdan a alakohtaa on tulkittava ja sovellettava siten, että jäsenvaltion lähettämillä opettajilla on siirtonsa aikana samat mahdollisuudet edetä asemassaan ja palkkauksessaan kuin kyseisessä jäsenvaltiossa työskentelevillä opettajilla ja että se, että eräillä Yhdistyneen kuningaskunnan lähettämillä opettajilla ei ole siirtonsa aikana mahdollisuutta päästä osallisiksi parannetuista palkkataulukoista (joita on eri nimisiä, kuten ”threshold pay” (kynnyspalkka), ”excellent teacher system” (erinomaisen opettajan järjestelmä) ja ”advanced skills teachers” (erityisvalmiuksia omaavat opettajat) ja muista lisistä (kuten ”teaching and learning responsibility payments” (opetus- ja oppimisvastuulisä)) sekä Englannissa ja Walesissa valtion ylläpitämissä kouluissa työskentelevillä opettajilla olevasta mahdollisuudesta edetä olemassa olevissa palkkataulukoissa on vastoin yleissopimuksen 12 artiklan 4 kohdan a alakohtaa ja 25 artiklan 1 kohtaa
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 37/4

Valitus, jonka The Wellcome Foundation Ltd on tehnyt 23.11.2009 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-493/07, The Wellcome Foundation Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), 23.9.2009 antamasta tuomiosta

(Asia C-461/09 P)

2010/C 37/06

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: The Wellcome Foundation Ltd (edustaja: asianajaja R. Gilbey)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), Serono Genetics Institute S.A.

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

— toteaa, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituslautakunnan päätöksen vahvistaessaan rikkonut yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 52 artiklan 1 kohdan a alakohtaa

— hylkää riidanalaisen tuomion, jolla vahvistettiin valituslautakunnan päätös, jossa kieltäydyttiin hylkäämästä kaikkia SMHV:n ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksiä oikeudenkäyntikuluista, ja velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että asian tosiseikoista, jotka ilmenevät tavaramerkkirekistereistä ja jotka on esitetty SMHV:lle, käy ilmi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi ilman oikeudellista perustetta, että kohdeyleisön tarkkaavaisuuden aste oli korkea.

Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kieltäytyi ottamasta huomioon valittajan esittämää näyttöä, jolla ainoastaan täsmennettiin SHMV:lle esitettyjä perusteluja ja näyttöä ja joka olisi pitänyt tutkia.

Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käytti tavaroiden välistä samankaltaisuuden astetta kuvaillessaan epätarkkaa ja epäjohdonmukaista terminologiaa eikä näin ollen esittänyt tässä asiassa antamassaan tuomiossa täsmällisiä, oikeita ja johdonmukaisia perusteluja.

Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut sille esitettyjen tosiseikkojen perusteella virheellisiä, epätarkkoja ja puutteellisia oikeudellisia kriteerejä katsoessaan, että valituslautakunta oli katsonut perustellusti, että tavaroiden välinen samankaltaisuuden aste oli heikko.

Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vertaillut merkkejä sille esitettyjen tosiseikkojen perusteella virheellisesti, kun se on katsonut, että merkkien välinen samankaltaisuuden aste oli heikko.

Lopuksi valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perusti päätöksensä sekaannusvaarasta virheellisiin, epätarkkoihin tai puutteellisiin oikeudellisiin kriteereihin, koska se sovelsi virheellisiä, vääriä tai puutteellisia oikeudellisia perusteita kohdeyleisön määrittelyyn, tavaroiden samankaltaisuuden asteen ja merkkien välisen samankaltaisuuden asteen arvioimiseen.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94, EYVL 11, s. 1.
6.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen jättäessään noudattamatta todisteiden vastaanottamista koskevia prosessuaalisia sääntöjä ja päättäessään olla vastaanottamatta tiettyjen komission asiakirjojen avulla esitettävää todistelua, jota valittaja oli vaatinut ja jota on ensimmäisen oikeusasteen käyttämien niiden toteamusten, joilla valittajan vaatimus hylättiin, perusteella pidettävä olennaisen tärkeänä valittajan etujen puolustuksen kannalta. Oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja prosessuaalisen yhdenvertaisuuden ja puolustautumisoikeuksien periaatteita on loukattu..
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 24/20

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Symvoulio tis Epikrateias (Kreikka) on esittänyt 28.10.2009 — Vasiliki Stylianou Vandorou v. Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton

(Asia C-422/09)

2010/C 24/35

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Symvoulio tis Epikrateias

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Vasiliki Stylianou Vandorou

Vastaaja: Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton

Ennakkoratkaisukysymykset

Tarkoitetaanko vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä annetun direktiivin 89/48/ETY (EYVL L 19) 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, sellaisena kuin se oli muutettuna direktiivin 2001/19/EY (EYVL L 206) 1 artiklan 3 kohdalla ja ennen kuin kyseinen direktiivi kumottiin direktiivin 2005/36/EY (EUVL L 255) 62 artiklalla, ’ammattikokemuksella’, jonka toimivaltainen kansallinen viranomainen ottaa huomioon arvioidessaan, voiko osaaminen, jonka asianomainen henkilö on hankkinut tämän kokemuksensa aikana, kattaa täysin tai osittain sen olennaisen eroavaisuuden, joka on asianomaisen henkilön lähtöjäsenvaltiossa hankkiman koulutuksen sisällön ja vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellytetyn tutkinnon kattaman sisällön välillä, myös kokemusta, jolla on samanaikaisesti seuraavat ominaispiirteet: a) asianomainen henkilö on hankkinut kyseisen kokemuksen sen jälkeen, kun hän on saanut tutkintotodistuksensa, joka varmistaa hänelle pääsyn tiettyyn säänneltyyn ammattiin lähtöjäsenvaltiossa, b) kokemus on saatu harjoitettaessa vastaanottavassa jäsenvaltiossa ammattitoimintaa, jota ei samaisteta säänneltyyn ammattiin, jonka vastaanottavassa jäsenvaltiossa tapahtuvan harjoittamisen oikeutta direktiivin 89/48/ETY nojalla esitetty asianomaisen henkilön hakemus koskee (ja jota ei sitä paitsi voida harjoittaa luvallisesti vastaanottavassa jäsenvaltiossa ennen kyseisen hakemuksen hyväksymistä), kun kyseinen ammattitoiminta kuitenkin on hakemuksen arvioimiseen toimivaltaisen kansallisen viranomaisen asiaa koskevan aineellisen arvion mukaan ammattitoimintaa, joka näyttää liittyvän edellä mainittuun säänneltyyn ammattiin ja c) kyseistä kokemusta edellä mainitun kansallisen viranomaisen aineellisen arvion mukaan pidetään sellaisena, että se edellä mainitun liitynnän perusteella voi kattaa ainakin osittain ne olennaiset eroavaisuudet, joita on asianomaisen henkilön lähtöjäsenvaltiossa hankkiman koulutuksen sisällön ja vastaanottavan jäsenvaltion vastaavan tutkinnon kattaman sisällön välillä?
I

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että asetuksen 2454/93 säännökset, joiden mukaan T2M-asiakirja on ainoa mahdollinen todiste kalastussaaliiden, jotka on kalastettu kansainvälisillä vesillä ja jotka on kuljetettu kolmannen maan alueen kautta, yhteisöasemasta, ovat tarpeellisia ja oikeasuhteisia. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole käsitellyt kaikkia valittajan väitteitä ja perusteita eikä varsinkaan niitä, jotka koskevat yhteisön lainsäätäjän mahdollisuutta säätää vaihtoehtoisista todistuskeinoista, kun otetaan huomioon toimenpiteen sopimattomuus kaupan varmistamisen kannalta. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole perustellut riittävästi johtopäätöstään, joka koskee yhteisön säännsten tarpeellisuutta ja oikeasuhteisuutta, ja se on tulkinnut virheellisesti T2M-tulliasiakirjan luonnetta vapaata liikkumista koskevan oikeuden osatekijänä.
1)

Onko asetuksen 1408/71 (1) 28, 28 a ja 33 artiklaa, asetuksen 1408/71 liitteessä VI olevan R kohdan 1 alakohdan a ja b alakohdassa esitettyä ja asetuksen 574/72 (2) 29 artiklaa näin ollen tulkittava siten, että niiden kanssa on ristiriidassa Zvw-lain [Zorgverzekeringswet] 69 §:n kaltainen säännös siltä osin kuin eläkeläisen, jolla lähtökohtaisesti voi olla oikeuksia asetuksen 1408/71 28 ja 28 a artiklan nojalla, on ilmoittauduttava Cvz:ään [College cvoor zorgverzekeringen], ja kun eläkeläisen eläkkeestä on myös silloin, kun ei ole suoritettu asetuksen 574/72 29 artiklassa tarkoitettua rekisteröitymistä, pidätettävä maksu?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 11/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) on esittänyt 28.10.2009 — Generics (UK) Ltd v. Synaptech Inc

(Asia C-427/09)

2010/C 11/29

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Generics (UK) Ltd

Vastapuoli: Synaptech Inc

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1768/92 (1) 13 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa ”ensimmäisenä yhteisössä myönnettynä myyntilupana” pidettävä sellaista ensimmäisenä yhteisössä myönnettyä myyntilupaa, joka myönnettiin direktiivin 65/65/ETY (2) (nyt korvattu direktiivillä 2001/83/EY (3)) mukaisesti, vai onko mikä tahansa lupa, joka oikeuttaa saattamaan tuotteen yhteisön tai ETA:n markkinoille, riittävä?

2) Onko neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1768/92 13 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa ”ensimmäinen yhteisössä myönnetty myyntilupa” ollut myönnettävä direktiivin 65/65/ETY (nyt korvattu direktiivillä 2001/83/EY) mukaisesti, onko vuonna 1963 Itävallassa tuohon aikaan voimassa olleen kansallisen lainsäädännön, joka ei täyttänyt direktiivissä 65/65/ETY asetettuja edellytyksiä, jota ei koskaan muutettu siten, että se olisi ne täyttänyt, ja joka lopulta vuonna 2001 kumottiin, nojalla myönnettyä myyntilupaa pidettävä tältä osin direktiivin 65/65/ETY mukaisesti myönnettynä myyntilupana?

(1) Lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta 18.6.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1768/92 (EYVL L 182, s. 1).

(2) Lääkevalmisteita koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 26.1.1965 annettu neuvoston direktiivi 65/65/ETY (EYVL 22, s. 369).

(3) Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/83/EY (EYVL L 311, s. 67).
1.

teki oikeudellisen virheen, kun se piti polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (1) (jäljempänä perusasetus) 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa olevaa kahta edellytystä eli sitä, että markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamista koskevan hakemuksen on sisällettävä riittävästi todisteita siitä, että kyseisessä säännöksessä luetellut päätökset on tehty ”markkinoihin perustuvien tarjontaa ja kysyntää heijastavien viitteiden perusteella” ja sitä, että päätökset on tehty ”ilman merkittävää valtion puuttumista” yhtenä edellytyksenä estäen näin toisen edellytyksen tehokkaan vaikutuksen
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/23

Valitus, jonka Puolan tasavalta on tehnyt 24.8.2009 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu ensimmäinen jaosto) asiassa T-258/04, Puola v. komissio, 10.6.2009 antamasta määräyksestä

(Asia C-336/09 P)

2009/C 282/40

Oikeudenkäyntikieli: puola

Asianosaiset

Valittaja: Puolan tasavalta (asiamies: M. Dowgielewicz)

Muut osapuolet: Euroopan yhteisöjen komissio, Kyproksen tasavalta

Vaatimukset

— Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 10.6.2009 asiassa T-258/04, Puola vastaan komissio, antama määräys on kumottava kokonaisuudessaan.

— Sokerialalla sovellettavista siirtymätoimenpiteistä Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian unioniin liittymisen vuoksi 14.1.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 60/2004 (1) 5 artikla, 6 artiklan 1, 2 ja 3 kohta, 7 artiklan 1 kohta ja 8 artiklan 2 kohdan a alakohta on kumottava.

— Euroopan yhteisöjen komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja yhteisöjen tuomioistuimessa.

— Valitus on käsiteltävä suuressa jaostossa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä annettua Euroopan talousyhteisön neuvoston asetusta N:o 1 (2) ja liittymissopimusta on tulkittu virheellisesti katsomalla, että määräaika asetusta N:o 60/2004 koskevan kumoamiskanteen nostamiseen oli alkanut tämän asetuksen julkaisemisesta viidentoista jäsenvaltion yhteisön virallisilla kielillä eli ennen julkaisemista laajentuneen yhteisön kaikilla virallisilla kielillä.

EY 230 artiklan neljättä kohtaa on tulkittu virheellisesti katsomalla, että Puolan tasavalta olisi ennen Euroopan unioniin liittymistä voinut sen nojalla oikeushenkilönä tehokkaasti nostaa asetusta N:o 60/2004 koskevan kumoamiskanteen.

Oikeusyhteisön periaatetta ja tehokkaan oikeussuojan periaatetta on loukattu epäämällä Puolan tasavallalta oikeus saattaa asetuksen N:o 60/2004 lainmukaisuus tuomioistuimen tutkittavaksi siitä huolimatta, että kyseinen asetus oli osoitettu sille jäsenvaltiona.

Yhteisvastuuperiaatetta ja vilpittömän mielen periaatetta on loukattu epäämällä Puolan tasavallalta oikeus saattaa säädöksen, jolla muutettiin Puolan tasavallan Euroopan unioniin liittymisen ehtoja ja jolla horjutettiin yhteisöön kuulumisesta johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainoa, lainmukaisuus tuomioistuimen tutkittavaksi.

Menettely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ei ole ollut asianmukaista, koska Puolan tasavallan väitteitä yhteisvastuuperiaatteen ja vilpittömän mielen periaatteen loukkaamisesta ei ole käsitelty ja riidanalaista määräystä ei ole riittävästi perusteltu.

(1) EUVL L 9, 15.1.2004, s. 8.

(2) EYVL N:o 17, 6.10.1958, s. 385.
—

on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut tukiohjelmasta C 8/2004 (ex NN 164/2003), jonka Italia on pannut täytäntöön hiljattain listautuneiden yritysten hyväksi, 16.3.2005 tehdyn komission päätöksen 2006/261/EY [tiedoksiannettu 17.3.2005 numerolla K(2005) 591, EUVL L 94, 1.4.2006, s. 42] 2, 3 ja 4 artiklan sekä EY:n perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut säädetyssä määräajassa toimenpiteitä kyseisessä päätöksessä sääntöjenvastaiseksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun tukiohjelman kumoamiseksi eikä vaatinut tämän ohjelman nojalla myönnettyjä tukia takaisin niiden saajilta
—

On todettava, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut huumausaineiden lähtöaineista 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 273/2004 (1) ja yhteisön ja kolmansien maiden välisen huumausaineiden lähtöaineiden kaupan valvontaa koskevista säännöistä 22.12.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 111/2005 (2) mukaisia velvoitteitaan, kun se ei ole toteuttanut asetuksen N:o 273/2004 10 ja 12 artiklan soveltamisen edellyttämiä kansallisia toimenpiteitä eikä tiedottanut niistä asetuksen 16 artiklan mukaisesti eikä toteuttanut asetuksen N:o 111/2005 26 artiklan 3 kohdan ja 31 artiklan soveltamisen edellyttämiä kansallisia toimenpiteitä
3)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko liittymisasiakirjan liitteessä IV olevan 5 luvun 1 kohtaa tulkittava siten, että jos tavaroita, jotka ovat kuljetettavina laajentuneessa yhteisössä sen jälkeen, kun niille on suoritettu vientimuodollisuudet, ei luovuteta vapaaseen liikkeeseen, niitä ei vapauteta tulleista ja muista tullitoimenpiteistä, vaikka kyseisillä tavaroilla on kiistattomasti yhteisöasema? Onko tässä tapauksessa toisin sanoen ratkaisevaa se, että vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskeva tullimenettely on saatettu päätökseen?
1)

Ovatko EY 43 artikla ja joka tapauksessa yhteisön kilpailuoikeus esteenä 2.4.1968 annetun lain nro 475 1 §:ssä ja 21.8.1971 annetun tasavallan presidentin asetuksen N:o 127513 §:ssä säädetyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle siltä osin kuin apteekin toimipaikan siirtämiseen toiseen paikkaan tarvittavan luvan myöntämisen edellytykseksi on asetettu silloinkin, kun siirto tehdään apteekin oman alueen sisällä, se, että kynnykseltä kynnykselle lyhyintä kävelyreittiä pitkin mitattu apteekkien välinen etäisyys on muihin vastaaviin apteekkeihin nähden vähintään 200 metriä, ja erityisesti ovatko kyseessä olevassa lainsäädännössä säädetyt sijoittautumisvapauden rajoitukset sellaisten yleistä etua koskevien tavoitteiden vastaisia, joilla voitaisiin perustella näitä rajoituksia, ja joka tapauksessa soveltumattomia näiden tavoitteiden saavuttamiseen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 193/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Augstākās tiesas Senāts (Latvia) on esittänyt 4.6.2009 — Schenker SIA v. Valsts ieņēmumu dienests

(Asia C-73/06)

2009/C 193/12

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Augstākās tiesas Senāts

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Schenker SIA

Vastaaja: Valsts ieņēmumu dienests

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (1) 6 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sitovaa tariffitietoa koskevan hakemuksen johdosta on annettava samanlaisia tavaroita, joilla on yhteinen liikenimi, tuotenumero tai mikä tahansa muu tavaran erottava tai yksilöivä kriteeri, koskeva sitova tariffitieto?

(1) EYVL L 253, s. 1.
1.

Sisältyykö velvoitteeseen direktiivin mukaisesta tulkinnasta se, että ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annetussa direktiivissä 96/61/EY (1) (nykyisin ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annettu direktiivi 2008/1/EY) (2) säädettyjä velvoitteita, jotka on pantu täytäntöön ympäristöhallintolailla (Wet Milieubeheer), voidaan tulkita ja niitä on tulkittava siten, että päätettäessä ympäristölupahakemuksesta tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisista rajoista annetussa direktiivissä 2001/81/EY (3) (jäljempänä päästökattodirektiivi) säädetty rikkidioksidin kansallinen päästöraja on otettava täysimääräisesti huomioon, erityisesti siltä osin kuin kyse on direktiivin 96/61/EY (nykyisin direktiivi 2008/1/EY) 9 artiklan 4 kohdassa säädetyistä velvoitteista?