ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

Tässä tilanteessa Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Ranska) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko asetuksen – – N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan säännöksiä tulkittava siten, että henkilö, joka katsoo, että hänen oikeuksiaan on loukattu levittämällä halventavia kirjoituksia internetissä, ja vaatii sekä tietojen oikaisua ja sisältöjen poistamista että niistä johtuvien henkisen kärsimyksen ja taloudellisten vahinkojen korvaamista, voi vaatia jokaisen sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimissa, jonka alueella internetissä julkaistu sisältö on tai on ollut saatavilla, korvausta vahingosta, joka on aiheutunut kyseisen jäsenvaltion alueella, 25.10.2011 annetun tuomion eDate Advertising ym. (C‑509/09 ja C‑161/10, EU:C:2011:685, 51 ja 52 kohta) mukaisesti, vai siten, että tällaisen henkilön on 17.10.2017 annetun tuomion Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:766, 48 kohta) mukaisesti esitettävä kyseinen korvausvaatimus tuomioistuimessa, joka on toimivaltainen määräämään tiedot oikaistaviksi ja halventavat kommentit poistettaviksi?”
e)

Jos arvonlisäveroilmoituksissa, jotka on jätetty puolikkaan kalenterivuoden aikana kuudelta peräkkäiseltä kuukaudelta, ei ole niiden henkilöiden osalta, joiden verokausi on kalenterikuukauden pituinen, ja arvonlisäveroilmoituksissa, jotka on jätetty puolikkaan kalenterivuoden aikana kahdelta peräkkäiseltä verokaudelta niiden verovelvollisten osalta, joiden verokausi on kolmen kalenterikuukauden pituinen, ei ole ilmoitettu näinä ilmoituskausina suoritettuja tavaroiden tai palvelujen hankintoja eikä tavaroiden luovutuksia tai palvelujen suorituksia, kulumassa olevaa puolikasta kalenterivuotta seuraavan toisen kuukauden ensimmäisestä päivästä lähtien. Toimivaltaiset veroviranomaiset poistavat vuoden 2012 heinäkuuta koskevasta ilmoituksesta lähtien niiden verovelvollisten arvonlisäverotunnisteen, joiden verokausi on kalenterikuukauden pituinen, tai vuoden 2012 kolmatta neljännestä koskevasta ilmoituksesta lähtien niiden verovelvollisten arvonlisäverotunnisteen, joiden verokausi on kolmen kalenterikuukauden pituinen, jos arvonlisäveroilmoituksissa, jotka on jätetty kuudelta peräkkäiseltä kuukaudelta ei ole silloin, jos kyse on verovelvollisista, joiden verokausi on kalenterikuukauden pituinen, ja kahdelta peräkkäiseltä kolmen kalenterikuukauden jaksolta, jos kyse on verovelvollisista, joiden verokausi on kolmen kalenterikuukauden pituinen, ole ilmoitettu näinä ilmoituskausina suoritettuja tavaroiden tai palvelujen hankintoja eikä tavaroiden luovutuksia tai palvelujen suorituksia, ensimmäisenä mainittujen verovelvollisten osalta sitä kuukautta seuraavan kuukauden ensimmäisestä päivästä lukien, jona määräaika kuudennen ilmoituksen jättämiselle päättyi, ja toiseksi mainittujen henkilöiden osalta sitä kuukautta seuraavan kuukauden ensimmäisestä päivästä lukien, jona määräaika toisen ilmoituksen jättämiselle päättyi.
28

Tässä yhteydessä on muistettava, että direktiivin 2003/88 7 artiklan 1 kohdassa jokaiselle työntekijälle annetun palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden tarkoituksena on yhtäältä sen mahdollistaminen, että työntekijä voi levätä työsopimuksen mukaisten tehtäviensä suorittamisesta, ja toisaalta sen mahdollistaminen, että hänellä on aikaa rentoutumiseen ja vapaa-aikaan. Tämä tarkoitus, joka erottaa palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden muista vapaista, joilla on eri tarkoitus, perustuu olettamaan siitä, että työntekijä on tosiasiallisesti työskennellyt viitekautena (tuomio 4.10.2018, Dicu, C-12/17, EU:C:2018:799, 27 ja 28 kohta ja tuomio 25.6.2020, Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria ja Iccrea Banca SpA, C-762/18 ja C-37/19, EU:C:2020:504, 57 ja 58 kohta).
29

Unionin tuomioistuin on lisäksi hyväksynyt sen, että puolustukselle toimitettuja syytettä koskevia tietoja voidaan myöhemmin muuttaa erityisesti siltä osin kuin kyse on syytteessä esitettyjen tosiseikkojen oikeudellisesta luonnehdinnasta. Näistä muutoksista on kuitenkin annettava tieto syytetylle tai hänen avustajalleen ajankohtana, jolloin heillä on vielä mahdollisuus reagoida tehokkaasti, ja ennen päätösneuvotteluja. Tämä mahdollisuus on tältä osin otettu huomioon direktiivin 2012/13 6 artiklan 4 kohdassa, jonka mukaan syytetylle on ilmoitettava viipymättä tämän artiklan mukaisesti annettujen tietojen rikosoikeudellisen menettelyn kuluessa tapahtuneista muutoksista, kun tämä on tarpeen menettelyn oikeudenmukaisuuden turvaamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2018, Kolev ym., C‑612/15, EU:C:2018:392, 95 kohta).
62

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2011/95 3 artiklaa ja 23 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että jäsenvaltio myöntää suotuisampien kansallisten säännösten nojalla sellaisen kolmannen maan kansalaisen alaikäiselle lapselle, joka on saanut pakolaisaseman kyseisellä direktiivillä käyttöön otetun järjestelmän nojalla, johdettuna oikeutena perheen yhtenäisyyden säilyttämiseksi pakolaisaseman, silloinkin, kun lapsi on syntynyt kyseisen jäsenvaltion alueella ja hänellä on toisen vanhempansa takia sellaisen kolmannen maan kansalaisuus, jossa hän ei joutuisi vainotuksi, kunhan kyseinen lapsi ei kuulu minkään mainitun direktiivin 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun poissulkemisperusteen piiriin ja hänellä ei ole kansalaisuutensa tai muun hänen henkilökohtaiselle oikeudelliselle asemalleen ominaisen seikan vuoksi oikeutta saada mainitussa jäsenvaltiossa kohtelua, joka on parempaa kuin pakolaisaseman myöntämiseen perustuva kohtelu. Tältä osin ei ole merkitystä sillä, onko kyseisen lapsen ja hänen vanhempiensa mahdollista ja kohtuullista asettua tähän toiseen kolmanteen maahan.
34

Näin ollen ensimmäiseen, toiseen, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että lakkoliike, jonka tarkoituksena on esittää työntekijöiden palkkoja ja/tai sosiaalietuuksia koskevia vaatimuksia ja johon on ryhdytty lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan henkilöstön ammattijärjestön kehotuksesta solidaarisesti tarkoituksena tukea lakkoliikettä, joka on aloitettu kyseisen lentoliikenteen harjoittajan emoyhtiötä vastaan ja johon osa tämän tytäryhtiön lennon toteuttamisen kannalta läsnäololtaan välttämättömästä henkilöstöstä osallistuu ja joka jatkuu lakkokehotuksen antaneen ammattijärjestön alun perin ilmoittaman ajankohdan jälkeen, vaikka emoyhtiön kanssa on tällä välin päästy sopimukseen, ei kuulu tässä säännöksessä tarkoitetun poikkeuksellisen olosuhteen käsitteen piiriin.
18

Rahataloutta ja rahoitusmarkkinoita koskevan lain (code monétaire et financier), sellaisena kuin se on muutettuna maksupalvelujen tarjoamista koskevista vaatimuksista ja maksulaitosten perustamisesta 15.7.2009 annetulla asetuksella nro 2009‑866 (ordonnance no 2009‑866, relative aux conditions régissant la fourniture de services de paiement et portant création des établissements de paiement; JORF 16.7.2009, teksti nro 13) (jäljempänä rahatalous- ja rahoitusmarkkinalaki), L. 133‑18 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Jos kyseessä on oikeudeton maksutapahtuma, josta käyttäjä ilmoittaa L. 133‑24 §:ssä säädettyjen ehtojen mukaisesti, maksajan maksupalveluntarjoajan on välittömästi palautettava maksajalle oikeudettoman maksutapahtuman rahamäärä ja tarvittaessa palautettava veloitettu maksutili siihen tilaan, jossa se olisi ollut ilman oikeudettoman maksutapahtuman toteuttamista. Maksaja ja hänen maksupalveluntarjoajansa voivat sopimuksen perusteella päättää lisäkorvauksesta.”
6

Kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa: ”Lääkettä ei saa saattaa jäsenvaltion markkinoille, ellei sillä ole kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen tämän direktiivin mukaisesti antamaa myyntilupaa tai lupaa, joka on annettu noudattaen [ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön lupa- ja valvontamenettelyistä ja Euroopan lääkeviraston perustamisesta 31.3.2004 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetusta (EY) N:o 726/2004 [(EUVL 2004, L 136, s. 1)] yhdessä [lastenlääkkeistä sekä asetuksen (ETY) N:o 1768/92, direktiivin 2001/20/EY, direktiivin 2001/83/EY ja asetuksen (EY) N:o 726/2004 muuttamisesta 12.12.2006 annetun] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1901/2006 [(EUVL 2006, L 378, s. 1)] ja [pitkälle kehitetyssä terapiassa käytettävistä lääkkeistä sekä direktiivin 2001/83/EY ja asetuksen (EY) N:o 726/2004 muuttamisesta 13.11.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksen (EY) N:o 1394/2007 [(EUVL 2007, L 324, s. 121)] kanssa.”
5

Mainitun direktiivin 27 artiklassa, jonka otsikko on ”Verkkoselostus”, säädetään seuraavaa: ”1. Rataverkon haltijan on asianomaisia osapuolia kuultuaan laadittava ja julkaistava verkkoselostus, joka on saatavissa sellaista maksua vastaan, joka ei saa ylittää selostuksen julkaisemisesta aiheutuvia kustannuksia. Verkkoselostus on julkaistava vähintään kahdella [Euroopan] unionin virallisella kielellä. Verkkoselostuksen sisällön on oltava maksutta saatavilla sähköisessä muodossa rataverkon haltijan verkkosivustolla sekä yhteisellä verkkosivustolla. Rataverkon haltijoiden on perustettava tämä verkkosivusto 37 ja 40 artiklan mukaisen yhteistyönsä puitteissa. 2. Verkkoselostuksessa on määriteltävä rautatieyritysten käytettävissä oleva infrastruktuuri ja siihen on sisällyttävä tietoja kyseisen rautatieinfrastruktuurin käyttöoikeutta koskevista edellytyksistä. Verkkoselostuksessa on oltava tietoja myös edellytyksistä, jotka koskevat rataverkon haltijan rataverkkoon liitettyjen palvelupaikkojen käyttöoikeutta ja palvelujen tarjoamista kyseisissä palvelupaikoissa, tai siinä on ilmoitettava verkkosivusto, jolla kyseiset tiedot ovat maksutta saatavilla sähköisessä muodossa. Verkkoselostuksen sisältö vahvistetaan liitteessä IV. 3. Verkkoselostus on pidettävä ajan tasalla ja sitä on tarvittaessa muutettava. 4. Verkkoselostus on julkaistava vähintään neljä kuukautta ennen ratakapasiteettia koskevien hakemusten jättämiselle asetetun määräajan päättymistä.”
35

Toiseksi on todettava yhtäältä, että – kuten tämän tuomion 28 kohdassa on todettu – ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin täsmentää, että siviililain 54 §:n 1 momentin mukaan kuluttaja ei voi etukäteen luopua kyseisellä lailla tai erityisillä säännöksillä hänelle taatuista oikeuksista, joten ne velvoittavat sopimuspuolia riippumatta siitä, mitä kyseisessä sopimuksessa on sovittu. Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta aineistosta ilmenee toisaalta, että kansalliset säännökset, joista ennakkoratkaisupyynnössä on kyse, eivät koske kansallisten tuomioistuinten sellaisen toimivallan laajuutta, joka koskee sopimusehdon kohtuuttomuuden arviointia, eivätkä ne yleisesti ottaen vaikuta liittyvän kohtuuttomien ehtojen valvontaan. Näin ollen on todettava, että ellei sellaisista tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on tehtävä, muuta johdu, kyseiset kansalliset säännökset jäävät direktiivin 93/13 soveltamisalan ulkopuolelle.
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003, sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2116/2004, 10 artiklaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta tapauksessa, jossa todetaan, että lapsi on saanut vanhempainvastuun vahvistamista koskevan hakemuksen jättämisajankohtana asuinpaikan kolmannessa valtiossa sen jälkeen, kun hänet on kaapattu kyseiseen valtioon. Tällaisessa tapauksessa tuomioistuimen, jossa asia on saatettu vireille, toimivalta on määritettävä sovellettavien kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti tai – jos tällaista kansainvälistä yleissopimusta ei ole – kyseisen asetuksen 14 artiklan mukaisesti.
10

Asetuksen N:o 765/2008 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Rajat ylittävä akkreditointi”, säädetään seuraavaa: ”1. Vaatimustenmukaisuuden arviointilaitoksen on pyydettävä akkreditointia sen jäsenvaltion kansalliselta akkreditointielimeltä, johon laitos on sijoittautunut, tai siltä kansalliselta akkreditointielimeltä, jonka apua kyseinen jäsenvaltio on käyttänyt 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Vaatimustenmukaisuuden arviointilaitos voi kuitenkin pyytää akkreditointia joltakin muulta kuin ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulta kansalliselta akkreditointielimeltä seuraavissa tilanteissa: a) jos jäsenvaltio, johon vaatimustenmukaisuuden arviointilaitos on sijoittautunut, on päättänyt olla perustamatta kansallista akkreditointielintä eikä ole käyttänyt jonkin toisen jäsenvaltion kansallisen akkreditointielimen apua 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti; b) jos ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut kansalliset akkreditointielimet eivät hoida niihin vaatimustenmukaisuuden arviointitehtäviin liittyvää akkreditointia, joihin akkreditointia haetaan; c) jos ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut kansalliset akkreditointielimet eivät ole läpäisseet 10 artiklassa tarkoitettua vertaisarviointia niiden vaatimustenmukaisuuden arviointitehtävien osalta, joihin akkreditointia haetaan. 2. Jos kansallinen akkreditointielin saa 1 kohdan b tai c alakohdan mukaisen pyynnön, sen on tiedotettava asiasta sen jäsenvaltion kansalliselle akkreditointielimelle, johon pyynnön esittänyt vaatimustenmukaisuuden arviointilaitos on sijoittautunut. Sen jäsenvaltion kansallinen akkreditointielin, johon pyynnön esittänyt vaatimustenmukaisuuden arviointilaitos on sijoittautunut, voi osallistua tällaisten tapausten käsittelyyn tarkkailijana. 3. Kansallinen akkreditointielin voi pyytää jotakin toista kansallista akkreditointielintä hoitamaan osan arviointitehtävistä. Akkreditointitodistuksen myöntää siinä tapauksessa pyynnön esittänyt elin.”
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaisten kansallisten prosessuaalisten periaatteiden soveltamiselle, joiden mukaan kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu valitus tuomiosta, jossa kuluttajan kohtuuttomaksi todetun ehdon nojalla perusteettomasti maksamien määrien palauttamista rajoitetaan ajallisesti, ei voi viran puolesta ottaa huomioon perustetta, jonka mukaan tätä säännöstä on rikottu, ja määrätä mainittuja summia palautettavaksi kokonaisuudessaan, kun sen, että asianomainen kuluttaja ei ole riitauttanut tätä ajallista rajoittamista, ei voida katsoa johtuvan hänen täydellisestä passiivisuudestaan.
122

Pöytäkirjan N:o 6 osalta todettakoon, että vaikka siinä vahvistetaan – kuten neuvosto on esittänyt – paitsi unionin toimielinten kotipaikka myös tiettyjen unionin elinten ja laitosten, kuten Europolin, kotipaikka ja viitataan SEUT 341 artiklaan, siinä ei kuitenkaan määrätä, että jäsenvaltioiden on tässä artiklassa muotoillun periaatteen nojalla määritettävä kollektiivisesti unionin elinten ja laitosten kotipaikat. Tässä yhteydessä on huomautettava, että näille unionin elimille ja laitoksille on yhteistä se, että jäsenvaltiot ovat perustaneet ne, kun taas näin ei ole EMAn kaltaisen unionin viraston osalta, jonka unionin lainsäätäjä on perustanut perussopimusten perusteella. Tämän pöytäkirjan perusteella ei siis voida katsoa, että jäsenvaltiot ovat halunneet soveltaa joko suoraan tai analogisesti tässä artiklassa muotoiltua periaatetta kaikkien unionin elinten ja laitosten kotipaikan vahvistamiseen.
5

Avoimista ja ennakoitavista työehdoista Euroopan unionissa 20.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/1152 (EUVL 2019, L 186, s. 105) 13 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun unionin oikeudessa tai kansallisessa lainsäädännössä taikka työehtosopimuksissa vaaditaan työnantajaa antamaan koulutusta työntekijälle, jotta tämä voi tehdä työn, jota varten hänet on palkattu, tällaisen koulutuksen on oltava maksutonta työntekijälle, se on laskettava työajaksi ja sen on mahdollisuuksien mukaan tapahduttava työaikana.”
[Sellaisena kuin se on oikaistuna 6.12.2021 annetulla määräyksellä] Siltä osin kuin on kyse siitä, ylitetäänkö näillä vaatimuksilla se, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, voidaanko sekä sillä, että voittoa tavoittelevalla yksiköllä on suoraan tai välillisesti enemmistöosuus erityisestä työtoimintakeskuksesta, että sillä, että vain osa voitoista sijoitetaan uudelleen näihin keskuksiin, varmistaa se, että nämä keskukset voivat saavuttaa kyseisen tavoitteen yhtä tehokkaasti kuin soveltamalla edellisessä kohdassa mainittuja edellytyksiä.
84

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota saman työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska valittaja on hävinnyt asian, hänet on velvoitettava korvaamaan valituksen käsittelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat The Software Incubator Ltd ja Computer Associates (UK) Ltd (jäljempänä Computer Associates) ja jossa on kyse näiden kahden yhtiön välisen sopimuksen päättämisen johdosta maksettavasta korvauksesta.
35

Toiseksi EUH:n väitteestä, jonka mukaan DK on vedonnut yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen ensimmäisen kerran muutoksenhakuvaiheessa, on muistutettava, että unionin tuomioistuin on valitusasioissa toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, joka unionin yleisessä tuomioistuimessa on tehty perusteista ja perusteluista, joista siellä on lausuttu. Kun kyse on valitusperusteesta, joka voidaan ottaa tutkittavaksi, lähtökohtaisesti valittajan asiana on esittää haluamallaan tavalla perustelut kyseisen valitusperusteen tueksi, ja valittaja voi joko nojautua jo unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämiinsä perusteluihin tai esittää uusia perusteluja erityisesti suhteessa unionin yleisen tuomioistuimen kannanottoihin. Muutoin muutoksenhakumenettelyn tarkoitus jäisi osaksi toteutumatta (ks. vastaavasti tuomio 18.1.2007, PKK ja KNK v. neuvosto, C‑229/05 P, EU:C:2007:32, 61 ja 64 kohta ja tuomio 19.12.2019, HK v. komissio, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 26 ja 27 kohta).
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (vero- ja tullihallinto, Yhdistynyt kuningaskunta) ja WR ja joka koskee WR:lle määrätyn valmisteveron, joka liittyy tavaroihin, jotka WR on kuljettanut Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ilman pätevää hallinnollista asiakirjaa, jolla todistetaan, että kyseinen siirto on tapahtunut väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä, ja joiden osalta on syntynyt valmisteverosaatava, laillisuutta.
104

Esitettyihin kysymyksiin on vastattava kaiken edellä esitetyn perusteella, että direktiivin 2004/38 15 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tähän säännökseen perustuvaa päätöstä karkottaa unionin kansalainen vastaanottavan jäsenvaltion alueelta sillä perusteella, että tällä unionin kansalaisella ei enää ole mainitun direktiivin nojalla tilapäistä oleskeluoikeutta kyseisellä alueella, ei ole pantu kattavasti täytäntöön pelkästään sillä, että kyseinen unionin kansalainen on fyysisesti poistunut tältä alueelta kyseisessä päätöksessä hänen vapaaehtoiselle poistumiselleen asetetussa määräajassa. Saadakseen uuden kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohtaan perustuvan oleskeluoikeuden samalla alueella unionin kansalaisen, johon tällainen karkottamispäätös on kohdistettu, on täytynyt paitsi fyysisesti poistua vastaanottavan jäsenvaltion alueelta myös päättää oleskelunsa tällä alueella tosiasiallisesti ja aidosti, jolloin hänen palatessaan tälle alueelle hänen oleskeluaan ei voida pitää todellisuudessa yhtäjaksoisena hänen aikaisemman samalla alueella oleskelunsa kanssa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkastaa, että asia on näin, ottamalla huomioon kaikki asianomaisen unionin kansalaisen erityiselle tilanteelle ominaiset konkreettiset olosuhteet. Jos tällaisesta tarkastuksesta ilmenee, että unionin kansalainen ei ole päättänyt tilapäistä oleskeluaan vastaanottavan jäsenvaltion alueella tosiasiallisesti ja aidosti, tämä jäsenvaltio ei ole velvollinen tekemään uutta karkottamispäätöstä niiden samojen tosiseikkojen perusteella, jotka johtivat kyseisestä unionin kansalaisesta jo tehtyyn karkottamispäätökseen, vaan se voi tukeutua tähän viimeksi mainittuun päätökseen velvoittaakseen kyseisen kansalaisen poistumaan alueeltaan.
10

Liittymisasiakirjan liitteeseen IX, jonka otsikko on ”Romanian antamat erityiset sitoumukset ja hyväksymät vaatimukset 14 päivänä joulukuuta 2004 päättyneiden liittymisneuvottelujen yhteydessä (joita tarkoitetaan liittymisasiakirjan 39 artiklassa)”, sisältyy seuraava jakso: ”I. Liittymisasiakirjan 39 artiklan 2 kohdan osalta – – 3) On kehitettävä ja pantava täytäntöön ajantasaistettuina ja integroidusti oikeuslaitoksen uudistamista koskevat toimintasuunnitelma ja strategia, joihin sisältyvät tärkeimmät toimenpiteet 30 päivänä syyskuuta 2004 voimaan tulleiden oikeuslaitoksen rakennetta koskevan lain, tuomareiden asemaa koskevan lain ja korkeinta tuomarineuvostoa koskevan lain täytäntöön panemiseksi. Romanian on toimitettava molemmat ajantasaistetut asiakirjat unionille viimeistään maaliskuussa 2005; Romanian on huolehdittava siitä, että toimintasuunnitelman toteutukseen osoitetaan riittävästi rahoitus- ja henkilöstöresursseja, ja kyseinen suunnitelma on viipymättä toteutettava vahvistetun aikataulun mukaisesti. Romanian on lisäksi osoitettava vuoden 2005 maaliskuuhun mennessä, että uusi tapausten satunnaista jakautumista koskeva järjestelmä on täysin toimintavalmis. 4) On huomattavasti tehostettava lahjonnan ja erityisesti korkean tason lahjonnan torjuntaa varmistamalla, että lahjonnan vastainen lainsäädäntö pannaan tinkimättä täytäntöön ja että lahjonnan torjunnasta vastaava kansallinen syyttäjänvirasto on tosiasiallisesti riippumaton, sekä toimittamalla vuosittain vuoden 2005 marraskuusta alkaen vakuuttavat seurantatiedot kyseisen viraston toiminnasta korkean tason lahjonnan torjunnassa. Virastolle on annettava riittävästi henkilöstöä ja rahoitusta, koulutusresursseja sekä välineistöä, jotta se voi suorittaa ratkaisevan tärkeän tehtävänsä. 5) On suoritettava niitä tuloksia ja vaikutuksia koskeva riippumaton tarkastus, joita kansallisella lahjonnan vastaisella strategialla on saatu aikaan; kyseisen tarkastuksen päätelmien ja suositusten on käytävä ilmi uudesta monivuotisesta lahjonnan vastaisesta strategiasta, jonka on oltava yksi kokonaisvaltainen asiakirja ja valmiina viimeistään maaliskuussa 2005. Strategiaan liittyvässä toimintasuunnitelmassa on selvästi määriteltävä viitearvot ja tulokset, jotka on määrä saavuttaa, sekä asianmukaiset varainhoitoa koskevat säännökset; yhden olemassa olevan, selvästi määritellyn ja riippumattoman elimen on valvottava strategian ja toimintasuunnitelman täytäntöönpanoa; strategiaan on sisällyttävä sitoumus pitkällisen rikosoikeudellisen menettelyn tarkistamisesta vuoden 2005 loppuun mennessä lahjontatapausten nopean ja avoimen käsittelyn varmistamiseksi, jotta voidaan taata riittävät seuraamukset, joilla on varoittava vaikutus; lopuksi strategiaan on sisällytettävä toimenpiteitä, jotka vähentävät vuoden 2005 loppuun mennessä huomattavasti niiden elinten määrää, joilla kaikilla on lahjonnan torjuntaan ja tutkintaan liittyvää toimivaltaa, jotta vältetään päällekkäiset vastuualueet.”