Kolmanneksi komission ja muiden kansallisten sääntelyviranomaisten neuvoa-antavasta roolista direktiivin 2002/21 7 artiklan 3 kohdan mukaisessa menettelyssä on todettava, että mainitun säännöksen mukainen komission lausunnon sisältävä kirje on valmisteleva yhteisön toimi menettelyssä, joka johtaa siihen, että kyseessä oleva kansallinen sääntelyviranomainen toteuttaa kansallisen toimenpiteen, ja tällaiset toimenpiteet eivät voi olla itsenäisen kumoamiskanteen kohteena.

Toiseksi se, että komissio voi direktiivin 2002/21 7 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa aloittaa menettelyn toisen vaiheen, joka voi johtaa kieltämistä koskevaan päätökseen, ei myöskään merkitse sitä, että mainitun direktiivin 7 artiklan 3 kohdan mukaisella kirjeellä annettaisiin kyseessä olevalle kansalliselle sääntelyviranomaiselle oikeus hyväksyä suunniteltu kansallinen toimenpide. Direktiivin 2002/21 16 artiklan 4 kohdassa näet annetaan kyseessä olevalle kansalliselle sääntelyviranomaiselle välittömästi lupa toteuttaa kyseessä oleva toimenpide, koska siinä säädetään, että kansallisen sääntelyviranomaisen, joka toteaa, ettei merkityksellisillä markkinoilla vallitse todellista kilpailua, on määriteltävä yritykset, joilla kyseisillä markkinoilla on huomattava markkinavoima, ja asetettava tällaisille yrityksille asianmukaisia erityisiä sääntelyvelvollisuuksia.

On näet ensinnäkin niin, että vaikka yhtäältä on totta, että direktiivillä 2002/21 annetaan komissiolle tärkeä rooli menettelyissä, joilla tähdätään säännöstön yhdenmukaiseen soveltamiseen koko yhteisössä, tästä huolimatta mainitun direktiivin 7 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaisesti kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava säännöstön yhdenmukainen soveltaminen toimimalla avoimesti yhteistyössä toistensa ja komission kanssa. Kansallisilla sääntelyviranomaisilla on siis myös avainvastuu säännöstön yhdenmukaisen soveltamisen varmistamisessa yhteisössä komission ja muiden kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa käytävän yhteistyön perusteella. Toisaalta direktiivin 2002/21 7 artiklan 5 kohdassa ei säädetä, että komission lausunnoilla olisi jonkinlainen etusija muiden kansallisten sääntelyviranomaisten antamiin lausuntoihin nähden. Näin ollen siinä tapauksessa, että jonkin kansallisen sääntelyviranomaisen ja komission lausunnot ovat ristiriidassa keskenään, ilmoituksen tehnyt kansallinen sääntelyviranomainen ei riko mainittua 7 artiklan 5 kohtaa, jos se tutkittuaan tarkkaan eri lausuntoja noudattaa toisen kansallisen sääntelyviranomaisen eikä komission lausuntoa.

Vaikka sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun direktiivin 2002/21 7 artiklan 4 kohdassa säädetyn kielto-oikeuden tosiasiallinen käyttö aiheuttaa sitovia oikeusvaikutuksia, koska kyseessä olevalla kansallisella sääntelyviranomaisella ei enää ole oikeutta toteuttaa suunniteltua toimenpidettä, on katsottava, että kielto-oikeuden käyttämättä jättäminen on rinnastettavissa päätöksen tekemättä jättämiseen, joka ei aiheuta sitovia oikeusvaikutuksia. Tästä seuraa, että jos komissio tyytyy esittämään lausuntoja mainitun direktiivin 7 artiklan 3 kohdan nojalla eikä käytä mainitussa 7 artiklan 4 kohdassa säädettyä kielto-oikeuttaan, komission osallistumisella ei ole sitovia oikeusvaikutuksia. Jos kansallinen sääntelyviranomainen päättää hyväksyä kansallisen toimenpiteen, tästä toimenpiteestä aiheutuvat sitovat oikeusvaikutukset johtuvat kansallisen sääntelyviranomaisen toiminnasta eivätkä komission lausunnosta tai direktiivin 7 artiklan 4 kohdan mukaisen menettelyn aloittamatta jättämisestä.

Jotta yhteisön toimen voidaan katsoa koskevan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä suoraan EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, sen on vaikutettava suoraan kyseessä olevan henkilön oikeudelliseen asemaan ja sen täytäntöönpanon on oltava automaattista ja perustuttava pelkästään yhteisön lainsäädäntöön niin, ettei täytäntöönpano edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista. Näin on muun muassa silloin, kun niillä, joille toimenpide on osoitettu, on vain teoreettinen mahdollisuus olla ryhtymättä tässä toimessa edellytettyihin toimiin ja kun heidän tahdostaan ryhtyä tämän toimen mukaisiin toimenpiteisiin ei ole epäilystäkään.

Näin ei ole, kun kyse on komission kansalliselle sääntelyviranomaiselle osoittamasta kirjeestä, joka sisältää sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun direktiivin 2002/21 7 artiklan 3 kohdan mukaiseen toimenpide-ehdotukseen liittyvän lausunnon, kun otetaan huomioon kansallisten sääntelyviranomaisten keskeinen rooli direktiivin 2002/21 tavoitteiden saavuttamisessa. Mainitun säännöksen mukainen menettely on näet kansallisten sääntelyviranomaisten ja komission välinen kuulemis- ja yhteistyömenettely, jossa paitsi komissio myös muut kansalliset sääntelyviranomaiset voivat tämän säännöksen nojalla antaa lausuntoja ilmoitetusta toimenpide-ehdotuksesta. Vaikka direktiivin 2002/21 7 artiklan 5 kohdan mukaisesti kansallisen sääntelyviranomaisen on otettava ”muiden kansallisten sääntelyviranomaisten ja komission lausunnot mahdollisimman laajasti huomioon”, sillä on liikkumatilaa lopullisen toimenpiteen sisällön määrittämisessä, joten mainitun 7 artiklan 3 kohtaan perustuvan yhteisön toimen ei voida katsoa vaikuttavan suoraan kyseessä olevien yritysten oikeudelliseen asemaan.

(ks. 158–160 kohta)