ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Sanamuodon mukaisen tulkinnan perusteella ei myöskään voida päätellä, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 3 kohtaa sovelletaan ainoastaan samoihin tavaramerkkeihin. Näin ollen riittää, että kyseiset merkit vastaavat toisiaan niiden osatekijöiden osalta, joista aikaisemman tavaramerkin erottamiskyky pääasiallisesti muodostuu. Tarkasteltaessa vastakkain olevia tavaramerkkejä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 3 kohdan mukaisesti on tämän vuoksi selvitettävä, toistetaanko EU-tavaramerkkihakemuksessa aikaisemman tavaramerkin keskeiset osatekijät siten, että on selvää, että hakija käyttää väärin laillisen haltijan oikeutta tavaramerkkiin. Vilpillisesti toiminut asiamies voisi nimittäin estää sen, että alkuperäinen haltija rekisteröi aikaisemman tavaramerkin myöhemmin unionissa, mutta myös sen, että päämies käyttää tavaramerkkiä unionissa.
Komissio katsoo, että Unkari on rikkonut direktiivin 2013/32 3 ja 6 artiklaa säätämällä, että turvapaikkahakemus voidaan jättää turvapaikkaviranomaiselle henkilökohtaisesti ja ainoastaan kauttakulkualueilla, joille pääsy on mahdollista vain rajoitetulle määrälle henkilöitä. Unkari ei näin ollen takaa kansainvälistä suojelua hakeville mahdollisuutta saada tosiasiallisesti asiansa käsitellyksi turvapaikkamenettelyssä. Komissio katsoo, että turvapaikkalain niistä säännöksistä, joiden mukaan hakijoiden on oleskeltava kauttakulkualueilla koko sen ajan, jonka kansainvälistä suojelua koskevan asian käsittely kestää, seuraa, että Unkarissa turvapaikanhakijat otetaan systemaattisesti säilöön, mikä ei ole direktiivin 2013/33 vaatimusten mukaista. Lisäksi komissio väittää, että Unkari siirtää maassa laittomasti oleskelevat kolmansien maiden kansalaiset direktiivissä 2008/115 säädettyjä menettelyjä ja takeita noudattamatta rajan toiselle puolelle, ja on näin jättänyt noudattamatta tämän direktiivin 2008/115 5 artiklan, 6 artiklan 1 kohdan, 12 artiklan 1 kohdan ja 13 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan. Komissio katsoo, että koska turvapaikkalailla poistettiin niiden tapausten osalta, joissa perusteettomaksi todetun hakemuksen hylkäämisestä on valitettu tuomioistuimeen, säännös, joka koski hakemuksen automaattista lykkäävää vaikutusta, Unkari ei ole saattanut direktiivin 2013/32 46 artiklan 5 kohdassa vahvistettua pääsääntöä osaksi kansallista oikeuttaan. Lisäksi komissio väittää, että Unkari on rikkonut direktiivin 2013/32 46 artiklan 5 ja 6 kohtaa, sillä turvapaikkalaissa ei yksiselitteisesti taata mahdollisuutta vaatia lykkäävää vaikutusta tilanteissa, joissa kansainvälistä suojelua koskeva hakemus hylätään. Tämän vuoksi mikään ei takaa hakijalle oikeutta siihen, että hän voi jatkaa oleskeluaan Unkarissa valitusmenettelyn ratkaisuun saakka, koska hylkäävä päätös voidaan panna täytäntöön valituksen tekemisestä huolimatta.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Kassel on esittänyt 27.4.2018 – Petra Breyer ja Heiko Breyer v. Sundair GmbH

(Asia C-292/18)

(2019/C 93/25)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Kassel

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Petra Breyer ja Heiko Breyer

Vastaaja: Sundair GmbH

Unionin tuomioistuin on 6.12.2018 antamallaan määräyksellä määrännyt seuraavaa:

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 5 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 2 artiklan a alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen yritys, joka on hakenut liikennelupaa, jota sille ei ollut kuitenkaan vielä myönnetty ajankohtina, jolloin suunnitellut lennot oli tarkoitus suorittaa, ei voi kuulua mainitun asetuksen soveltamisalaan, joten asianomaisilla matkustajilla ei ole oikeutta korvaukseen saman asetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 7 artiklan 1 kohdan nojalla.
C 54/15

Valitus, jonka Mellifera e.V., Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung on tehnyt 12.12.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-12/17, Mellifera v. komissio, 27.9.2018 antamasta tuomiosta

(Asia C-784/18 P)

(2019/C 54/20)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Mellifera e.V., Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (edustaja: A. Willand, avocat)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

1. Unionin yleisen tuomioistuimen 27.9.2018 antama tuomio Mellifera e.V. v. Euroopan komissio, T-12/17, on kumottava siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kantajan vaatimusten 1 kohdan (valituksenalaisen tuomion 18 kohdan ensimmäinen luetelmakohta) – valittajan 8.11.2016 tekemän päätöksen Ares (2016)6306335 kumoaminen – ja velvoitti kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu vastaajan päätös on kumottava.

3. Vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja esittää valituksensa tueksi kaksi valitusperustetta.

Ensimmäinen valitusperuste: Asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (1) 10 artiklan 1 kohtaa, 2 artiklan 1 kohdan g alakohtaa ja Århusin yleissopimusta on rikottu.

Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoo, tehoaineen glyfosaatin hyväksynnän voimassaoloajan pidentäminen on hallintotoimi, jota voidaan tarkastella uudelleen asetuksen (EY) N:o 1367/2006 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Erityisesti asetuksen (EY) N:o 1367/2006 2 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettu yksittäisen toimenpiteen tunnusmerkistö koskee aineellista soveltamisalaa, eikä niiden henkilöiden lukumäärää tai yksilöitävyyttä, joita asetus koskee.

Toinen valitusperuste: Periaatetta, jonka mukaan unionin johdettua oikeutta on tulkittava kansainvälisten sopimusten valossa, on loukattu.

Unionin yleinen tuomioistuin loukkaa periaatetta, joka koskee tulkintaa mahdollisimman pitkälle kansainvälisen oikeuden mukaisesti, koska se ei tulkinnut asetuksen 1367/2006 10 artiklaa ja 2 artiklan 1 kohdan g alakohtaa yhdenmukaisesti Århusin yleissopimuksen kanssa, vaikka tämä on ilman muuta sopusoinnussa asetukseen (EY) N:o 1367/2006 sisältyvien asian kannalta merkityksellisten unionin oikeuden säännösten kanssa.

(1) Tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin ja elimiin 6.9.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1367/2006 (EUVL 2006, L 264, s. 13).
2)

Onko direktiivin 2002/58/EY 15 artiklan 1 kohtaa tulkittava unionin tuomioistuimen asiassa C-207/16 2.10.2018 antaman tuomion 55–57 kohdassa ilmaistun suhteellisuusperiaatteen perusteella siten, että ellei ensimmäisessä kysymyksessä lueteltujen sellaisten tietojen määrä, joiden saantiin kansallisilla viranomaisilla on oikeus, ole suuri (sen enempää tietojen lajien kuin ajallisen ulottuvuuden suhteen), siitä aiheutuva perusoikeuksiin puuttuminen on oikeutettua yleisesti rikosten ehkäisemisen, tutkinnan, selvittämisen ja syyteharkinnan vuoksi, ja mitä suurempi määrä tietoja kansallisilla viranomaisilla on oikeus saada, sitä vakavampia on oltava rikosten, joiden torjuminen on puuttumisen tavoitteena?
C 35/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale ordinario di Brescia (Italia) on esittänyt 31.10.2018 – JH v. KG

(Asia C-681/18)

(2019/C 35/12)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale ordinario di Brescia

Pääasian asianosaiset

Kantaja: JH

Vastaaja: KG

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 19.11.2008 annetun direktiivin 2008/104/EY (1) 5 artiklan 5 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä asetuksen (decreto legislativo) nro 276/2003, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (decreto legge) nro 34/2014, soveltamiselle, kun otetaan huomioon, ettei mainitussa säännöksessä a) rajoiteta saman työntekijän perättäisiä toimeksiantoja samassa käyttäjäyrityksessä; b) aseteta työvoiman määräajaksi tapahtuvan käyttöön asettamisen laillisuuden edellytykseksi teknisten, tuotannollisten, organisatoristen tai sijaisuuksiin liittyvien syiden osoittamista; ja c) aseteta tällaisen työsopimuksen laillisuuden edellytykseksi käyttäjäyrityksen tuotannollisten syiden tilapäisyyttä?

(1) Vuokratyöstä 19.11.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/104/EY (EUVL 2008, L 327, s. 9).
1)

Onko ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen kaltainen rauhantuomioistuin sellainen yleinen eurooppalainen tuomioistuin, joka on toimivaltainen esittämään ennakkoratkaisupyynnön SEUT 267 artiklan nojalla siitä huolimatta, että sille ei kansallisessa lainsäädännössä rauhantuomarin epävarman aseman vuoksi taata työehtoja, jotka vastaisivat ammattituomarien työehtoja, vaikka rauhantuomari suorittaa samoja kansalliseen lainkäyttöjärjestelmään perustuvia lainkäyttötehtäviä, mikä on ristiriidassa niiden yleisten eurooppalaisten tuomioistuinten riippumattomuuden ja puolueettomuuden takeiden kanssa, joihin unionin tuomioistuin on viitannut tuomiossa Wilson (EU:C:2006:587, 47–53 kohta), tuomiossa Associaçâo Sindical dos Juizes Portugueses (EU:C:2018:117, 32 kohta ja 41–45 kohta) ja tuomiossa Minister for Justice and Equality (EU:C:2018:586, 50–54 kohta)?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 7.11.2018 – SY v. Associated Newspapers Ltd

(Asia C-687/18)

(2019/C 25/34)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: SY

Vastapuoli: Associated Newspapers Ltd

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko sellaiset kansalliset oikeussäännöt kuin vuoden 1998 tietosuojalain (Data Protection Act 1998, jäljempänä DPA) 32 §:n 4 ja 5 momentti – joissa säädetään, että silloin kun rekisterinpitäjä väittää, että henkilötietoja, joita kyseistä rekisterinpitäjää vastaan nostettu kanne koskee, käsitellään i) ainoastaan journalistisia tarkoituksia tai taiteellisen tai kirjallisen ilmaisun tarkoituksia varten ja ii) sellaisen journalistisen, kirjallisen tai taiteellisen aineiston julkaisemista varten, jota rekisterinpitäjä ei ole aiemmin julkaissut, kanteen käsittelyä on lykättävä siltä osin se koskee julkaisemattomia henkilötietoja, kunnes a) Information Commissioner on todennut, että i tai ii kohdan edellytykset eivät täyty, b) rekisterinpitäjän väite perutaan tai c) henkilötiedot julkaistaan – yhteensopivia direktiivin 95/46/EY (1) 9, 22 ja 23 artiklan sekä perusoikeuskirjan 7, 8 ja 47 artiklan kanssa?

(1) Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY (EYVL 1995, L 281, s. 31).
iv)

Voidaanko maksukyvyttömyysmenettelyistä 20.5.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2015/848 7 artiklan 2 kohdan h alakohtaa, tulkittuna yhdessä perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 kohdan, 20 artiklan ja 47 artiklan 2 kohdan mukaisten oikeuksien kanssa, tulkita siten, että se on esteenä lainsäätäjän konkreettisesti nimeämän velkojan (KTB AD) saatavien ehdolliselle hyväksymiselle maksukyvyttömyysmenettelyssä, kun saatavien valvontahetkellä kyseisen velkojan saatavat olivat kokonaan lakanneet kuittauksen nojalla ja kun on vireillä oikeudenkäyntejä, joissa kyseinen kuittaus on riitautettu ja jotka eivät vielä ole päättyneet? Kun velkoja on valvonut saatavansa maksukyvyttömyysmenettelyssä sillä ehdolla, että kansallinen tuomioistuin toteaa kuittaukset, joiden nojalla saatavat ovat lakanneet, pätemättömiksi, onko perusoikeuskirjan 47 artiklan 2 kohdassa taatun oikeuden oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin kanssa ristiriidassa sellainen kansallinen oikeussääntö, jolla taannehtivasti muutetaan pätevän kuittauksen edellytyksiä ja jolla siten pyritään ennakoivasti vaikuttamaan vireillä olevien kuittausta koskevien riita-asioiden lopputulokseen tai saatavan hyväksymiseen vireillä olevassa maksukyvyttömyysmenettelyssä?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 11.9.2018 – Caseificio Cirigliana Srl ym. v. Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali ym.

(Asia C-569/18)

(2018/C 436/34)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Caseificio Cirigliana Srl, Mail Srl ja Sorì Italia Srl

Vastapuolet: Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali, Presidenza del Consiglio dei Ministri ja Ministero della Salute

Ennakkoratkaisukysymys

Onko SEUT 3, 26, 32, 40 ja 41 artiklaa ja suojattuja alkuperänimityksiä koskevia sääntöjä sisältäviä asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 1, 3, 4, 5 ja 7 artiklaa, joissa jäsenvaltiot velvoitetaan takamaan sekä tuotteiden vapaa kilpailu Euroopan unionissa että laatujärjestelmien suoja epäsuotuisten maatalousalueiden tukemiseksi, tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että kansallisessa oikeudessa (24.6.2014 annetun asetuksen nro 91 4 § , sellaisena kuin asetus on muutettu laiksi 11.8.2014 annetulla lailla nro 116) rajoitetaan Mozzarella di Bufala Campanan (SAN) tuotantoa siten, että sen on tapahduttava tähän tuotantoon yksinomaisesti tarkoitetuissa laitoksissa, joissa on kiellettyä pitää ja varastoida maitoa, joka on peräisin karjatiloilta, jotka eivät kuulu Mozzarella di Bufala Campanan suojatun alkuperänimityksen valvontajärjestelmään?

(1) Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä 21.11.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1151/2012 (EUVL 2012, L 343, s. 1).
2.

Unionin yleinen tuomioistuin loukkasi henkilökohtaisen vastuun, oikeusvarmuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteita sekä laiminlöi perusteluvelvollisuuttaan, kun se ei pitänyt sitä, että Prysmian Cavi e Sistemin katsotaan olevan vastuussa taloudellisen jatkuvuuden vuoksi, poikkeuksena säännöstä, jonka mukaan vastuussa on oikeushenkilö, jonka määräysvallassa yhtiö on kilpailusääntöjen rikkomisen ajankohtana. Kuten kaikkia poikkeuksia, sitä on sovellettava suppeasti ja se voi olla oikeutettu ainoastaan silloin, kun kilpailusääntöjen tehokkuus on vaarassa. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se sulki pois syrjinnän nyt käsiteltävässä asiassa sillä perusteella, ettei yhdenvertaisuus voi koskea lainvastaisuutta, sillä taloudelliseen jatkuvuuteen perustuva vastuun määrittäminen on komissiolle myönnetty mahdollisuus.
4)

a) Onko vesipuitedirektiivin 4 artiklaa – kun otetaan huomioon sen sitova vaikutus (SEUT 288 artikla) ja tehokkaan oikeussuojan takaaminen (SEU 19 artikla) – tulkittava siten, että kaikilla yleisön, jota hanke koskee, jäsenillä, jotka vetoavat siihen, että hankkeen hyväksyminen loukkaa heidän oikeuksiaan, on myös oikeus vedota tuomioistuimessa vesioikeudellisen huonontamiskiellon ja parantamisvaatimuksen noudattamatta jättämiseen? b) Jos kysymykseen a vastataan kieltävästi: Onko vesipuitedirektiivin 4 artiklaa – kun otetaan huomioon sen tavoite – tulkittava siten, että ainakin niillä kantajilla, joilla on yksityistä vesihuoltoa varten yksityinen kaivo suunnitellun tielinjan läheisyydessä, on oikeus vedota tuomioistuimessa vesioikeudellisen huonontamiskiellon ja parantamisvaatimuksen noudattamatta jättämiseen?
1.

Ensinnäkin oikeudellinen virhe tulkittaessa asetuksen N:o 1/2003 (1) 20 artiklan 2 kohdan b ja c alakohtaa, kun kyse on tutkimattomien sähköisten tietojen kopioimisesta, koska tutkimattomien sähköisten tietojen kopioiminen ei kuulunut komission toimivaltaan.
1)

Voidaanko siinä tapauksessa, että jäsenvaltion tuomioistuimessa nostetaan kanne, johon sisältyy kolme vaatimusta, nimittäin alaikäisen lapsen vanhempien avioeroa koskeva vaatimus, vanhempainvastuuta lapsen osalta koskeva vaatimus ja lapsen elatusvelvollisuutta koskeva vaatimus, asetuksen (EY) N:o 4/2009 (1) 3 artiklan a alakohtaa, 3 artiklan d alakohtaa ja 5 artiklaa tulkita siten, että avioeroasian käsittelevä tuomioistuin, joka samanaikaisesti on myös vastaajan asuinpaikan tuomioistuin ja tuomioistuin, jossa vastaaja on vastannut, voi ratkaista lapsen elatusta koskevan vaatimuksen, vaikka se on katsonut olevansa vailla toimivaltaa vanhempainvastuuta kyseisen lapsen osalta koskevassa asiassa, vai voiko elatusta koskevan vaatimuksen ratkaista ainoastaan tuomioistuin, jolla on toimivalta ratkaista vanhempainvastuuta lapsen osalta koskeva kanne?
a)

sairaankuljetuspalvelut, joiden osalta on vahvistettu, että kuljetuksen aikana kuljettajan on oltava ensihoitaja ja mukana on oltava vähintään yksi ensihoitaja, jolla on tätä erityistoimintaa varten säädetyt taidot ja pätevyys, jotka perustuvat ensihoitoa koskevan koulutuksen ja tutkinnon suorittamiseen, ja
3)

Voidaanko asetuksen (EY) N:o 2419/2001 52 a artiklaa ja siinä esitettyä asetuksen (EY) N:o 2419/2001 49 artiklan 5 kohdan vanhentumissäännön taannehtivaa soveltamista koskevaa sääntöä soveltaa analogisesti asetuksen (EY) N:o 2419/2001 49 artiklan 6 kohtaan? Jos asetuksen (EY, EURATOM) N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ensimmäistä virkettä sovelletaan (ensimmäinen kysymys), muihin kysymyksiin ei ole tarpeellista vastata; jos sitä ei sovelleta, kolmas kysymys on tarpeeton, jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi.
7)

Estääkö arvonlisäverotuksen neutraalisuuden periaate tai jokin muu unionin lainsäädännön periaate soveltamasta kansallisen lainsäädännön perustuslaillista in dubio mitius -periaatetta, joka velvoittaa viranomaiset moniselitteisessä lainsäädännöllisessä tilanteessa, jossa tulkintoja voi objektiivisesti tarkasteltuna olla monia, valitsemaan lainsäädännön soveltamisen kohteena olevan henkilön (tässä tapauksessa arvonlisäverovelvollinen) kannalta edullisen tulkinnan? Olisiko tämän periaatteen soveltaminen unionin lainsäädännön mukaista ainakin siinä tapauksessa, että se rajattaisiin tilanteisiin, joissa riidanalaisessa tapauksessa merkitykselliset tosiseikat ovat tapahtuneet ennen kuin Euroopan unionin tuomioistuin on antanut sitovan tulkinnan, jossa unionin tuomioistuin on määrittänyt oikeaksi muun, verovelvollisen kannalta vähemmän edullisen tulkintavaihtoehdon? In dubio mitius -periaatteen soveltamismahdollisuuden osalta:
1)

Ensimmäinen valitusperuste on kaksiosainen. EMA väittää ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa, että harvinaislääkkeistä annetun asetuksen ( 1 ) 5 artiklan 1 kohtaa on tarkasteltava erillään 5 artiklan 2 kohdasta. Tällainen tulkinta merkitsee 5 artiklan 1 kohdan rikkomista, sillä se heikentää tämän säännöksen tehokkuutta. Ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa EMA väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 64 kohdassa, että EMA:n olisi tukeuduttava lääkkeen käsitteeseen, kun se arvioi 5 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi sitä, ovatko harvinaislääkkeeksi määrittelemistä koskeva hakemus ja markkinoille saattamista koskeva lupahakemus päällekkäisiä.
Asia C-338/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 23.5.2018 – Cooperativa Novalat Scrl ym. v. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 23.5.2018 – Cooperativa Novalat Scrl ym. v. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

(Asia C-338/18)

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Cooperativa Novalat Scrl, Antico Giuseppe e Figli s.s., Impresa Barutta Livio, Impresa Cusinato Giulio, Impresa Danesa Cisino, Impresa Faggian Rudi, Furlan Diego e Stefano s.s., Impresa Furlan Marco, Impresa Massaro Leo Valter, Impresa Reginato Guido, Impresa Sachespi Lucio, Impresa Salmaso Luigi, Impresa Schiavon Denis, Impresa Zanetti Narciso

Vastapuolet: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) ja Regione Veneto

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko kuvatun kaltaisessa, pääasian kohteena olevassa tilanteessa unionin oikeutta tulkittava siten, että jos jäsenvaltion lainsäädännön säännös on ristiriidassa asetuksen (ETY) N:o 3950/92 ( 1 ) 2 artiklan 2 kohdan 3 alakohdan kanssa, siitä seuraa, etteivät tuottajat ole velvollisia maksamaan lisämaksua, kun kyseisessä asetuksessa säädetyt edellytykset täyttyvät?

2) Onko kuvatun kaltaisessa, pääasian kohteena olevassa tilanteessa unionin oikeutta ja erityisesti yleistä luottamuksensuojan periaatetta tulkittava siten, että sellaisten henkilöiden luottamusta ei voida suojata, jotka ovat noudattaneet jäsenvaltion säätämää velvollisuutta ja hyötyneet kyseisen velvollisuuden noudattamiseen liittyvistä vaikutuksista, kun kyseinen velvollisuus on osoittautunut unionin oikeuden vastaiseksi?

3) Ovatko kuvatun kaltaisessa, pääasian kohteena olevassa tilanteessa asetuksen (EY) N:o 1392/2001 ( 2 ) 9 artikla ja unionin oikeuteen sisältyvä ”etuoikeutetun luokan” käsite esteenä Italian tasavallan antaman asetuksen (decreto legge) 157/2004 2 §:n 3 momentin kaltaiselle jäsenvaltion säännökselle, jossa säädetään liikaa kannetun lisämaksun palauttamisen eriytetyistä menettelyistä tekemällä ero määräaikojen ja palautustapojen osalta tuottajien, jotka ovat luottaneet unionin oikeuden vastaiseksi todetun kansallisen säännöksen asianmukaiseen noudattamiseen, ja niiden tuottajien välille, jotka eivät ole noudattaneet kyseistä säännöstä?

( 1 ) Maito- ja maitotuotealan lisämaksusta 28.12.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3950/92 (EYVL 1992, L 405, s. 1).

( 2 ) Maito- ja maitotuotealan lisämaksusta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3950/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9.7.2001 annettu komission asetus (EY) N:o 1392/2001 (EYVL 2001, L 187, s. 19).
2)

a. Muodostaako asetuksen (ETY) N:o 2913/92 221 artiklan 3 kohtaa sovellettaessa sen ajankohdan määrittäminen, jolloin tiedoksianto velalliselle on tapahtunut, unionin oikeutta koskevan kysymyksen? b. Mikäli kysymykseen 2a vastataan myöntävästi, onko asetuksen (ETY) N:o 2913/92 221 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että velallisen on täytynyt vastaanottaa siinä tarkoitettu tiedoksianto kolmen vuoden määräajassa tullivelan syntymisestä, vai riittääkö, että kyseinen tiedoksianto on tässä määräajassa lähetetty velalliselle?
2.

Oikeutta komission soveltaman kiinteämääräisen oikaisun suuruuden tehokkaaseen oikeudelliseen valvontaan on rikottu. Puolan tasavalta väittää tältä osin, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole lainkaan suorittanut komission toimenpiteelle ”Hedelmät ja vihannekset – Esihyväksytyt tuottajaryhmät” asettaman kiinteämääräisen rahoitusoikaisun suuruuden lainmukaisuuden tuomioistuinvalvontaa. Erityisesti unionin yleinen tuomioistuin on rajoittanut valvontansa pelkästään sen tarkastamiseen, ovatko kyseiset tarkastukset 23.12.1997 annetuissa suuntaviivoissa, jotka koskevat rahoituksellisten seuraamusten laskemista valmisteltaessa EMOTR:n tukiosaston tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä tehtävää päätöstä (VI/5330/97-PL), tarkoitettuja keskeisiä tarkastuksia. Unionin yleinen tuomioistuin ei sitä vastoin tarkastanut kaikkia muita näkökohtia, jotka komission on otettava huomioon, kun se arvioi unionin budjetille aiheutuvaa tappioiden vaaraa sekä rahoitusoikaisun suuruuden vahvistamista.