Valitus, jonka Jérôme Rivière ym. on tehnyt 8.12.2021 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-88/20, Rivière ym. v. parlamentti, 6.10.2021 antamasta tuomiosta

(Asia C-767/21 P)

(2022/C 109/23)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittajat: Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean-Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck ja Philippe Olivier (edustaja: F. Wagner, avocat)

Muu osapuoli: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 6.10.2021 asiassa T-88/20, Rivière ym. v. parlamentti antaman tuomion

— ottaa huomioon SEUT 263 ja 277 artiklan ja toteaa, että kanne on otettava tutkittavaksi

— näin ollen toteaa, että Euroopan parlamentin puhemiehen 13.1.2020 tekemä suullinen päätös on vailla oikeusperustaa ja kumoaa sen

— velvoittaa Euroopan parlamentin vastaamaan oikeudenkäyntikuluista kokonaisuudessaan.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksen tueksi valittajat esittävät kaksi valitusperustetta.

Ensimmäinen valitusperuste koskee tosiseikkojen vääristämistä ja virhettä tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa. Valittajat vetoavat muun muassa siihen, että tuomion 38 kohdan toinen virke merkitsee tosiseikkojen vääristämistä. Riidanalaisesta toimesta aiheutui heidän mukaansa se käytännön vaikutus, että parlamentin jäsenet, jotka kieltäytyivät poistamasta lippuaan, eivät saaneet puheenvuoroa. Tämä tosiseikkojen vääristäminen johti siihen, että unionin yleinen tuomioistuin sivuutti 13.1.2020 tehdyn päätöksen toisen seurauksen. Se teki näin ollen valittajien mukaan virheen tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa. Se jätti ottamatta huomioon sen, että parlamentin jäseniltä evättiin yksi heidän edustajantoimensa keskeinen tekijä eli mahdollisuus käyttää puheenvuoro.

Toinen valitusperuste liittyy Euroopan parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan rikkomiseen ja sitä koskevaan tosiseikkojen vääristämiseen sekä ilmeiseen arviointivirheeseen. Valittajien mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi nimittäin pitänyt arvioida sitä, oliko parlamentin jäsenten käyttämä pieni lippu luokiteltava banderolliksi tai lakanaksi, ja sen jälkeen sitä, aiheuttiko kyseinen lippu häiriötä istunnoille tai merkitsikö se sopimatonta käytöstä haitaten parlamentaarista työskentelyä tehdäkseen siitä oikeudellisen päätelmän. Verratessaan ranskaa unionin muiden virallisten kielten kanssa unionin yleinen tuomioistuin rikkoi Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevien järjestelyjen vahvistamisesta 15.4.1958 annetun asetuksen N:o 1 (1) 1 artiklaa, jossa todetaan, että Euroopan unionin toimielinten, siis parlamentin, virallinen kieli ja työkieli on ranska. Parlamentin ranskalaisten jäsenten osalta työjärjestyksen 10 artiklaa olisi luettava sen ulottuvuuden mukaan, jonka se saa ranskan kielessä.

Unionin yleinen tuomioistuin jätti myös arvioimatta ilmaisun ”jäsenten ei tule pitää esillä banderolleja” eikä se arvioinut kolmatta luetelmakohtaa 10 artiklan ja muun muassa sen toisen luetelmakohdan asiayhteydessä. Oikeudenkäyntiväitettä koskevasta vastauksesta kävi ilmi, ettei lipusta aiheutunut häiriötä, koska parlamentin jäsenet saavat käyttää pieniä Euroopan lippuja ja koska parlamentin belgialainen jäsen Guy Verhofstadt sai puhua niin, että tällainen lippu oli hänen edessään.

Kun unionin yleinen tuomioistuin toisti tuomionsa 43–49 kohdassa päätelmät, joita parlamentti on esittänyt täysin toisessa oikeudellisessa asiayhteydessä kuin 10 artiklaan liittyen ja kun se tukeutui työjärjestyksen 171 artiklaan, jonka otsikko on ”Puheajan jakaminen ja puhujalista”, vedotessaan parlamentin jäsenten yhdenvertaisuuteen puheajan osalta, se lisäsi 10 artiklaan tavoitteen, jota sillä ei ole. Valittajien mukaan tämä merkitsee vääristämistä, jonka myötä unionin yleinen tuomioistuin antoi kyseiselle artiklalle oikeusvaikutuksia, joita sillä ei ole. He katsovat, että 13.1.2020 tehdyllä päätöksellä oli oikeusvaikutuksia, jotka kohdistuivat valittajien edustajantoimen hoitamisen edellytyksiin muuttaen heidän oikeusasemaansa selvästi. Toimenpide on näin ollen kannekelpoinen toimi ja tuomio on kumottava.

(1) EYVL 17, 6.10.1958, s. 385.