ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä ei ole periaatteessa syytä tutkia välitoimia koskevassa menettelyssä, ettei tällä tavoin ennakoitaisi pääasiassa annettavaa ratkaisua. Jos kuitenkin vedotaan siihen, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, välitoimista päättävän tuomioistuimen on voitava ensi arviolta suorittamansa tarkastelun perusteella osoittaa, että kanne on tietyllä todennäköisyydellä sellainen, että se on tutkittava.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin määräys 26 päivänä helmikuuta 1996. - Biogen Inc. vastaan Smithkline Beecham Biologicals SA. - Ennakkoratkaisupyyntö: Tribunal de commerce de Nivelles - Belgia. - Yhteisöjen tuomioistuimen (EY) perussäännön 20 ja 37 artikla - Osallistuminen EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaiseen menettelyyn. - Asia C-181/95.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-00717



Tiivistelmä



Avainsanat

Oikeudenkäyntimenettely - Väliintulo - Ennakkoratkaisumenettely - Sellaisen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön väliintulohakemus, joka ei ole "asianosainen" pääasiana käytävässä oikeudenkäynnissä - Väliintulohakemuksen hylkääminen

(EY:n perustamissopimuksen 177 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen (EY) perussäännön 20 ja 37 artikla)

Tiivistelmä

Sellainen väliintulohakemus hylätään, jolla yhteisöjen tuomioistuimessa esillä olevassa ennakkoratkaisuasiassa pyydetään väliintuloa huomautusten esittämiseksi ennakkoratkaisupyynnön tehneen tuomioistuimen esittämään kysymykseen, kun tämän väliintulohakemuksen on tehnyt sellainen luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka ei ole esittänyt väliintulohakemusta kansallisessa tuomioistuimessa ja jota ei ole siellä hyväksytty väliintulijaksi.

Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 37 artiklassa tunnustetaan näet oikeus väliintuloon ainoastaan sellaisessa oikeudenkäyntimenettelyssä, jonka tarkoituksena on erimielisyyden ratkaiseminen; sen sijaan tätä oikeutta ei tunnusteta perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisessa menettelyssä, jossa mahdollisuus esittää huomautuksia varataan luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden osalta ainoastaan niille, jotka ovat asianosaisia siinä oikeudenkäynnissä, jossa kansallisessa tuomioistuin on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön.
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (neljäs jaosto) 28 päivänä marraskuuta 1996. - Erika Lenz ja Volker Lenz vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Henkilöstö - Virkamiehen puolison tai lapsen nostaman vahingonkorvauskanteen määräaika - Oikeusvoima - Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen. - Asia C-277/95 P.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-06109



Tiivistelmä



Avainsanat

Oikeudenkäyntimenettely - Oikeusvoima - Oikeusvoiman ulottuvuus - Asiavaltuus - Asiavaltuuden kuuluminen oikeusvoiman piiriin

Tiivistelmä

Oikeusvoima liittyy ainoastaan niihin oikeudellisiin ja tosiasioita koskeviin seikkoihin, jotka todella ja välttämättä on ratkaistu kyseisessä tuomioistuimen päätöksessä, kuten tässä asiassa asiavaltuuteen.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Muutoksenhaku - Oikeudelliset perusteet - Sellaisiin tosiseikkoihin liittyvät oikeudelliset perusteet, jotka on oikeusvoimaisesti ratkaistu yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa, josta tehty valitus on hylätty yhteisöjen tuomioistuimessa - Oikeusvoima - Valituksen hylkääminen

(EY:n perustamissopimuksen 168 a artikla; EY:n tuomioistuimen perussäännön 52 artikla)

Tiivistelmä

Valitus on hylättävä silloin, kun sen oikeudelliset perusteet liittyvät tosiseikkoihin, jotka on oikeusvoimaisesti ratkaistu yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa, josta tehty valitus on hylätty yhteisöjen tuomioistuimessa.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin määräys 6 päivänä heinäkuuta 1995. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Frédéric Daffix. - Muutoksenhaku - Henkilöstö - Virasta erottaminen - Perustelut - Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanon lykkääminen. - Asia C-166/95 P-R.



Oikeustapauskokoelma 1995 sivu I-01955



Tiivistelmä



Avainsanat

Välitoimet - Täytäntöönpanon lykkääminen - Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio valituksen kohteena - Myöntämisen edellytykset - Vakavan ja korjaamattoman vahingon vaaran osoittaminen

(EY:n perustamissopimuksen 185 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Kun arvioidaan, onko sellaisen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanon lykkäystä koskeva hakemus perusteltu, jolla virkamiehen virastaerottamista koskeva päätös on kumottu ja johon on haettu muutosta yhteisöjen tuomioistuimessa, yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan 2 kohdassa säädettyä kiireellisyysedellytystä on arvioitava sen mukaan, onko välttämätöntä määrätä välitoimista, jotta väliaikaista suojaa hakeneelle asianosaiselle ei aiheutuisi vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa.

Täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus on hylättävä, koska hakemuksessa viitataan vain häiriöihin ja vakaviin riskeihin, joita asianosaisen ottaminen uudelleen palvelukseen aiheuttaisi toimielimelle, eikä näiden väitteiden tueksi ole esitetty yhtään perustelua.
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys 23 päivänä maaliskuuta 1995. - Rikosoikeudenkäynti vastaan Mostafa Saddik. - Ennakkoratkaisupyyntö: Pretura circondariale di Roma - Italia. - Tutkimatta jättäminen. - Asia C-458/93.



Oikeustapauskokoelma 1995 sivu I-00511



Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Tutkittavaksi ottaminen - Ilman riittävän täsmällistä selvitystä asiaa koskevista tosiseikoista ja oikeudellisista perusteista esitetyt kysymykset - Yleiset tai hypoteettiset kysymykset

(ETY:n perustamissopimuksen 177 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön (ETY) 20 artikla)

Tiivistelmä

Kansallisen tuomioistuimen tarvitseman yhteisön oikeutta koskevan tulkintaratkaisun antaminen edellyttää sitä, että kyseinen tuomioistuin selvittää ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, jotka ovat perustana esitettäville ennakkoratkaisukysymyksille tai että se ainakin selostaa ne tosiseikastoa koskevat olettamukset, jotka ovat ennakkoratkaisukysymysten lähtökohtana.

Tämä vaatimus - jota ei ole arvioitava yhtä ehdottomasti silloin, kun ennakkoratkaisukysymykset koskevat teknisiä seikkoja, joiden osalta on mahdollisuus antaa asianmukainen vastaus silloinkin, kun kansallinen tuomioistuin ei ole antanut tyhjentävää selvitystä ennakkoratkaisukysymysten asiayhteydestä - on tarpeen myös, jotta jäsenvaltioilla ja muilla asianosaisilla on mahdollisuus esittää huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti.

Ajatus yhteistoiminnasta, joka on ennakkoratkaisukysymysmenettelyn lähtökohtana, edellyttää kansallisen tuomioistuimen ottavan asianmukaisella tavalla huomioon sen, että yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on avustaa jäsenvaltioiden oikeushallintoa, eikä antaa neuvoa-antavia lausuntoja yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä.

Siten ennakkoratkaisukysymykset, joissa ei ole riittävän täsmällistä selvitystä kansallisen tuomioistuimen tarkoittaman asian tosiseikoista ja oikeudellisista perusteista tai jotka ovat ainoastaan hypoteettisia, ovat selvästi sellaisia, että niitä ei voida ottaa tutkittavaksi.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Tutkittavaksi ottaminen - Ilman riittävän täsmällistä selvitystä asiaa koskevista tosiseikoista ja oikeudellisista perusteista esitetyt kysymykset - Yleiset tai hypoteettiset kysymykset

(ETY:n perustamissopimuksen 177 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön (ETY) 20 artikla)

Tiivistelmä

Kansallisen tuomioistuimen tarvitseman yhteisön oikeutta koskevan tulkintaratkaisun antaminen edellyttää sitä, että kyseinen tuomioistuin selvittää ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, jotka ovat perustana esitettäville ennakkoratkaisukysymyksille tai että se ainakin selostaa ne tosiseikastoa koskevat olettamukset, jotka ovat ennakkoratkaisukysymysten lähtökohtana.

Tämä vaatimus - jota ei ole arvioitava yhtä ehdottomasti silloin, kun ennakkoratkaisukysymykset koskevat teknisiä seikkoja, joiden osalta on mahdollisuus antaa asianmukainen vastaus silloinkin, kun kansallinen tuomioistuin ei ole antanut tyhjentävää selvitystä ennakkoratkaisukysymysten asiayhteydestä - on tarpeen myös, jotta jäsenvaltioilla ja muilla asianosaisilla on mahdollisuus esittää huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti.

Ajatus yhteistoiminnasta, joka on ennakkoratkaisukysymysmenettelyn lähtökohtana, edellyttää kansallisen tuomioistuimen ottavan asianmukaisella tavalla huomioon sen, että yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on avustaa jäsenvaltioiden oikeushallintoa, eikä antaa neuvoa-antavia lausuntoja yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä.

Siten ennakkoratkaisukysymykset, joissa ei ole riittävän täsmällistä selvitystä kansallisen tuomioistuimen tarkoittaman asian tosiseikoista ja oikeudellisista perusteista tai jotka ovat ainoastaan hypoteettisia, ovat selvästi sellaisia, että niitä ei voida ottaa tutkittavaksi.
122

Yhtäältä erityisesti direktiivin 2016/680 10 artiklassa tarkoitettu ”ehdoton välttämättömyys” kerätä henkilöiden, joiden osalta esitutkinta on aloitettu, biometrisia ja geneettisiä tietoja niiden rekisteröintiä varten, on määritettävä tämän keräämisen tarkoitusten perusteella. Tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ilmaistun tarkoitusten rajoittamisen periaatteen mukaisesti näiden tarkoitusten on oltava ”tiettyjä, nimenomaisia ja laillisia”. Toisaalta vaikka vaatimus, jonka mukaan biometristen ja geneettisten tietojen käsittely on sallittava ”vain, jos se on ehdottoman välttämätöntä”, vastaa – kuten edellä 117–119 kohdassa on todettu – vaatimusta tiettyjen tietoluokkien paremmasta suojasta, se ei kuitenkaan merkitse tietojen minimoinnin periaatteen erityistä soveltamista mainitussa 10 artiklassa lueteltuihin tietoluokkiin; tästä periaatteesta säädetään mainitun direktiivin 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa, jonka mukaan henkilötietojen on oltava asianmukaisia ja olennaisia eivätkä ne saa olla liian laajoja niihin tarkoituksiin, joita varten niitä käsitellään.
64

Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/18 3 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä tämän direktiivin liitteessä I B olevan 1 alakohdan kanssa ja kyseisen direktiivin johdanto-osan 17 perustelukappaleen valossa, on tulkittava siten, että organismit – jotka on valmistettu soveltamalla mutageneesitekniikkaa/-menetelmää, joka perustuu samoihin menettelytapoihin, joilla mutageeninen tekijä muuntaa asianomaisen organismin perintöainesta, kuin sellainen mutageneesitekniikka/-menetelmä, jota on käytetty vanhastaan erilaisissa sovelluksissa ja jonka turvallisuudesta on pitkäaikaista kokemusta, mutta joka poikkeaa tästä jälkimmäisestä mutageneesitekniikasta/-menetelmästä muiden ominaisuuksien johdosta – jäävät lähtökohtaisesti kyseisessä säännöksessä säädetyn poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle, kunhan osoitetaan, että kyseiset ominaisuudet ovat omiaan johtamaan asianomaisen organismin perintöaineksen sellaisiin muuntumisiin, jotka eroavat luonteeltaan tai ilmenemisnopeudeltaan niistä muuntumisista, jotka ovat peräisin kyseisen jälkimmäisen mutageneesitekniikan/-menetelmän soveltamisesta. In vitro ‑viljelmiin erottamattomasti kuuluvat vaikutukset eivät kuitenkaan sellaisinaan oikeuta sitä, että kyseisen poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jätettäisiin organismit, jotka on valmistettu soveltamalla in vitro sellaista mutageneesitekniikkaa/-menetelmää, jota on käytetty vanhastaan erilaisissa in vivo ‑sovelluksissa ja jonka turvallisuudesta on näiden sovellusten osalta pitkäaikaista kokemusta.
51

Lisäksi unionin tuomioistuin on toki katsonut, että direktiivin 96/62 7 artiklan 3 kohdassa, jossa säädetään direktiivin 2008/50 23 artiklan 1 kohdassa säädettyä vastaavasta velvollisuudesta, ei velvoiteta jäsenvaltioita toteuttamaan toimenpiteitä, joilla voidaan varmistaa, ettei mitään ylitystä tapahdu, vaan ainoastaan toteuttamaan toimenpiteitä, joilla ylittymisen uhka ja kesto voidaan vähentää mahdollisimman pieneksi, kun otetaan huomioon kaikki senhetkiset olosuhteet ja käsillä olevat intressit. Se on kuitenkin todennut myös, että tämä säännös sisältää kyseisen harkintavallan käytön rajat, joihin kansallisessa tuomioistuimessa voidaan vedota siltä osin kuin kyse on niiden toimenpiteiden riittävyydestä, jotka toimintasuunnitelman on sisällettävä, ylityksen uhan vähentämisen ja sen keston lyhentämisen tavoitteeseen nähden, kun otetaan huomioon tasapaino, joka tämän tavoitteen ja käsillä olevien eri julkisten ja yksityisten intressien välillä on varmistettava (ks. tältä osin tuomio 25.7.2008, Janecek, C‑237/07, EU:C:2008:447, 44–46 kohta).
matkustajalla on oikeus matkapakettinsa hinnan alennukseen silloin, kun matkapakettiin sisältyvien matkapalvelujen sopimuksenvastaisuus johtuu rajoituksista, jotka kyseisen matkustajan matkakohteessa on asetettu tartuntataudin leviämisen estämiseksi, ja kun tällaisia rajoituksia on asetettu myös hänen asuinpaikassaan ja muissa maissa kyseisen taudin maailmanlaajuisen leviämisen vuoksi. Jotta tätä hinnanalennusta voitaisiin pitää asianmukaisena, sitä on arvioitava kyseessä olevaan matkapakettiin sisältyvien palvelujen kannalta ja sen on vastattava niiden palvelujen arvoa, joiden on todettu poikkeavan sopimuksesta.
46

Näin ollen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2014/24 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua suhteellisuusperiaatetta on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa asetetaan hankintaviranomaiselle velvoite päättää julkista hankintaa koskevan sopimuksen tekomenettely silloin, kun tarjoaja, joka on alun perin valittu sopimuspuoleksi, koska se on esittänyt kokonaistaloudellisesti edullisimman tarjouksen, vetäytyy menettelystä ja kun tarjoaja, joka on esittänyt kokonaistaloudellisesti seuraavaksi edullisimman tarjouksen, muodostaa tämän viimeksi mainitun kanssa yhden ainoan talouden toimijan.
45

Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava ensinnäkin, että pääasiassa kyseessä oleva Saksan säännöstö, sellaisena kuin Bundesgerichtshof on sitä tulkinnut, kuuluu sellaisen kansallisen aineellisen vahingonkorvausoikeuden soveltamisalaan, johon direktiivissä 2009/103 viitataan. Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee lisäksi, että kyseisessä säännöstössä, sellaisena kuin sitä on näin tulkittu, säännellään myös kolmansille aiheutuneiden aineettomien vahinkojen – mukaan lukien lapselle toisen vanhemman kuolemasta liikenneonnettomuuden seurauksena aiheutunut kipu ja kärsimys – korvaamista ja siinä määritellään vahinko, jonka perusteella syntyy oikeus saada vastuuvakuutuksesta korvausta tällaisesta vahingosta, riippumatta olosuhteista, joissa se on tapahtunut.
3

Yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1380/2013 (EUVL 2013, L 354, s. 22), läntisillä vesialueilla ja niiden lähivesialueilla kalastettuja kantoja ja näitä kantoja hyödyntäviä kalastuksia koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta, asetusten (EU) 2016/1139 ja (EU) 2018/973 muuttamisesta ja neuvoston asetusten (EY) N:o 811/2004, (EY) N:o 2166/2005, (EY) N:o 388/2006, (EY) N:o 509/2007 ja (EY) N:o 1300/2008 kumoamisesta 19.3.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2019/472 (EUVL 2019, L 83, s. 1) ja kalavarojen säilyttämisestä ja meriekosysteemien suojelemisesta teknisten toimenpiteiden avulla, neuvoston asetusten (EY) N:o 1967/2006, (EY) N:o 1224/2009 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EU) N:o 1380/2013, (EU) 2016/1139, (EU) 2018/973, (EU) 2019/472 ja (EU) 2019/1022 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 894/97, (EY) N:o 850/98, (EY) N:o 2549/2000, (EY) N:o 254/2002, (EY) N:o 812/2004 ja (EY) N:o 2187/2005 kumoamisesta 20.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2019/1241 (EUVL 2019, L 198, s. 105) (jäljempänä yhdessä perusasetukset) annettiin SEUT-sopimuksen 43 artiklan 2 kohdan perusteella.
3

Asetuksen N:o 1698/2005 40 artiklassa, jonka otsikko on ”Eläinten hyvinvointia edistävät tuet”, säädettiin seuraavaa: ”1. Edellä 36 artiklan a alakohdan v alakohdassa tarkoitettuja eläinten hyvinvointia edistäviä tukia myönnetään viljelijöille, jotka tekevät vapaaehtoisesti eläinten hyvinvointia koskevia sitoumuksia. 2. Eläinten hyvinvointia edistävät tuet kattavat ainoastaan sitoumukset, jotka ylittävät [yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71, (EY) N:o 1254/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 1782/2003 [(EUVL 2003, L 270, s. 1)] 4 artiklan ja liitteen III mukaisesti vahvistetut asiaa koskevat pakolliset vaatimukset sekä muut kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut asiaa koskevat pakolliset vaatimukset, jotka on määritetty ohjelmassa. Kyseiset sitoumukset on tehtävä yleensä viiden ja seitsemän vuoden väliseksi ajaksi. Tietynlaisia sitoumuksia varten on tarvittaessa ja perustelluissa tapauksissa määriteltävä pidempi kestoaika 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 3. Tukia myönnetään vuosittain, ja niiden on katettava tehdystä sitoumuksesta aiheutuvat lisäkustannukset ja tulonmenetykset. Tarvittaessa ne voivat kattaa myös transaktiokustannuksen. Tuki ei voi ylittää liitteessä I vahvistettua enimmäismäärää.”
57

Tältä osin on aluksi muistutettava yhtäältä, että ollakseen asetuksen N:o 910/2014 3 artiklan 12 alakohdassa tarkoitettu ”hyväksytty sähköinen allekirjoitus” sähköisen allekirjoituksen on perustuttava sähköisen allekirjoituksen hyväksyttyyn varmenteeseen, jonka on kyseisen asetuksen 3 artiklan 15 alakohdan nojalla täytettävä asetuksen liitteessä I vahvistetut vaatimukset. Kyseisessä liitteessä olevan c kohdan mukaan sähköisen allekirjoituksen hyväksytyissä varmenteissa on oltava muun muassa ainakin allekirjoittajan nimi tai salanimi, jonka käyttäminen on mainittava selvästi. Tällaisten salanimien käyttämistä koskevien säännösten osalta kyseisen asetuksen johdanto‑osan 33 perustelukappaleessa todetaan, etteivät ne saisi estää jäsenvaltioita edellyttämästä henkilöiden tunnistamista kansallisen oikeuden tai unionin oikeuden mukaisesti.
7

Direktiivin 2006/112 XI osastoon kuuluvaan 3 lukuun, jonka otsikko on ”Laskutus”, sisältyy 2 jakso, jonka otsikko on ”Laskun käsite” ja joka sisältää 218 ja 219 artiklan, 3 jakso, jonka otsikko on ” Laskun laatiminen” ja joka sisältää 220–225 artiklan, sekä 4 jakso, jonka otsikko on ” Laskujen sisältö” ja joka sisältää 226–231 artiklan.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä MC ja toisaalta Direktor na Direktsia ”Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (kansallisen keskusverohallinnon Veliko Tarnovon yksikön valitusasioiden ja verotus- ja sosiaaliturvamenettelyjen osaston johtaja) (jäljempänä johtaja) ja jossa on kyse veronoikaisusta, jolla MC on saatettu yhteisvastuuseen eräistä sellaisen kaupallisen yhtiön veroveloista, myös arvonlisäveroveloista, jonka johtajana hän on toiminut.
8

Kyseisen asetuksen 87 artiklassa, jonka otsikko on ”Tullivelan syntypaikka”, säädetään seuraavaa: ”1. Tullivelka syntyy paikassa, jossa 77, 78 ja 81 artiklassa tarkoitettu tulli-ilmoitus tai jälleenvienti-ilmoitus annetaan. Kaikissa muissa tapauksissa tullivelka syntyy siinä paikassa, jossa sen aiheuttavat tosiseikat ilmenevät. Jos kyseistä paikkaa ei voida määrittää, tullivelka syntyy paikassa, jossa tulliviranomaiset toteavat tavaroiden olevan sellaisessa tilanteessa, jossa tullivelka on syntynyt. – – 4. Jos tulliviranomainen toteaa, että tullivelka on syntynyt 79 tai 82 artiklan nojalla toisessa jäsenvaltiossa ja tullivelkaa vastaavan vienti- tai tuontitullin määrä on pienempi kuin 10000 euroa, tullivelan on katsottava syntyneen siinä jäsenvaltiossa, jossa sen syntyminen on todettu.”
tässä säännöksessä mainitulla käsitteellä ”unionin kansalaise[n], joka on ensisijainen oleskeluoikeuden haltija, [muut perheenjäsenet, jotka asuvat] samassa taloudessa tämän kanssa” tarkoitetaan henkilöitä, joilla on kyseiseen unionin kansalaiseen riippuvuussuhde sellaisten kiinteiden ja vakaiden henkilökohtaisten siteiden perusteella, jotka ovat muodostuneet saman kodin piirissä sellaisen yhteisen kotielämän yhteydessä, jossa on kyseessä enemmän kuin pelkkä tilapäinen puhtaista käytännön syistä määräytyvä yhdessä asuminen.
24

Aluksi on syytä huomauttaa yhtäältä, että esitetty kysymys perustuu toteamukseen siitä, että M:n, jonka huolto on oikeudenkäynnin kohteena Ruotsin tuomioistuimissa, asuinpaikka on tuomioistuinmenettelyn aikana tosiasiallisesti siirretty kolmannen valtion alueelle eli Venäjän federaatioon, joka on vuoden 1996 Haagin yleissopimuksen sopimuspuoli. Koska unionin oikeuskäytännön mukaan lapsen asuinpaikka, joka vastaa paikkakuntaa, jossa hänellä käytännössä on elinpiirinsä keskus (ks. vastaavasti tuomio 28.6.2018, HR, C-512/17, EU:C:2018:513, 42 kohta), on ratkaistava kullekin yksittäistapaukselle erityisten tosiseikkojen kokonaisarvioinnin perusteella (ks. vastaavasti tuomio 28.6.2018, HR, C-512/17, EU:C:2018:513, 42 ja 54 kohta), ei ole unionin tuomioistuimen vaan kansallisten tuomioistuinten tehtävä varmistaa, että lapsen asuinpaikka on todella siirtynyt asianomaisen jäsenvaltion alueen ulkopuolelle. Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa, että on otettava huomioon paitsi se, että lapsi on fyysisesti jonkin valtion alueella, myös muita tekijöitä, joista voi ilmetä, että tällainen olinpaikka ei ole millään tavalla väliaikainen tai satunnainen ja että lapsen asuinpaikka ilmentää tiettyä integroitumista sosiaaliseen ympäristöön ja perheympäristöön (ks. vastaavasti tuomio 28.6.2018, HR, C-512/17, EU:C:2018:513, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1)

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu maksamismääräystä koskeva hakemus, jota koskevaan menettelyyn velallisena oleva kuluttaja ei osallistu ennen tämän maksamismääräyksen antamista, on jätettävä viran puolesta soveltamatta kyseisen kuluttajan ja kyseessä olevan elinkeinonharjoittajan väliseen kulutusluottosopimukseen sisältyvää kohtuutonta ehtoa, johon osa vaaditusta saatavasta perustuu. Tässä tapauksessa kyseisellä tuomioistuimella on mahdollisuus hylätä tämä hakemus osittain sillä edellytyksellä, että sopimus voi pysyä voimassa ilman mitään muita muutoksia, tarkistusta tai täydennystä, mikä kyseisen tuomioistuimen on tarkistettava.
2)

Asetuksen N:o 561/2006, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2020/1054, 13 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltio on myöntänyt kyseisen säännöksen perusteella kyseisen asetuksen 5–9 artiklasta poikkeuksia, joita sovelletaan mainitussa säännöksessä tarkoitetuilla ajoneuvoilla suoritettaviin tavarankuljetuksiin, ja kun kyseisillä ajoneuvoilla suoritetaan kyseisiä kuljetuksia sekä enintään 100 kilometrin säteellä kyseessä olevan yrityksen sijaintipaikasta että kyseisen säteen ulkopuolella, kyseisiä poikkeuksia voidaan soveltaa yksinomaan kyseisillä ajoneuvoilla suoritettaviin tavarankuljetuksiin, jotka eivät ylitä mainittua sädettä.