FI Euroopan unionin virallinen lehti C 24/30

Valitus, jonka Royal Appliance International GmbH on tehnyt 18.11.2009 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-446/07, Royal Appliance International GmbH v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit); muu osapuoli: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH, 15.9.2009 antamasta tuomiosta

(Asia C-448/09 P)

2010/C 24/56

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Royal Appliance International GmbH (edustajat: Rechtsanwalt K.-J. Michaeli, Rechtsanwältin M. Schork)

Muut osapuolet:

— Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

— BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH

Vaatimukset

— Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-446/07 15.9.2009 antama tuomio on kumottava

— sisämarkinoiden harmonisointiviraston neljännen valituslautakunnan asiassa R 572/2006-4 3.10.2007 tekemä päätös on kumottava

— vastapuoli ja väliintulija on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että valitusmenettelyssä.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksella riitautetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio, jolla vahvistettiin harmonisointiviraston valituslautakunnan 3.10.2007 tekemä päätös. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ja valituslautakunta katsoivat, että väitteen tueksi esitetyn saksalaisen tavaramerkin ”sensixx” ja haetun tavaramerkin ”Centrixx” välillä on tavaroiden ”pölynimurit” osalta sekaannusvaara. Väitteen tueksi esitetty tavaramerkki mitätöitiin oikeusvoimaisesti tavaroiden ”pölynimurit” osalta valituslautakunnan päätöksen jälkeen ja ennen käsittelyä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi aluksi tehdyn asian käsittelyn lykkäämistä koskevan vaatimuksen ja katsoi väitteen tueksi esitetyn merkin menettämisen oikeudellisesti merkityksettömäksi, koska se ei kuulunut lautakunnan käsittelemän riita-asian tosiasialliseen ja oikeudelliseen kehykseen, minkä vuoksi myöskään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei tulisi ottaa sitä huomioon.

Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut väärin työjärjestyksensä 77 artiklan mukaisen asian käsittelyn lykkäämisen oikeudellisia edellytyksiä, kun se ei ole ottanut huomioon väitteen tueksi esitetyn tavaramerkin menettämistä. Tässä asiassa ratkaisuun vaikuttava tosiseikaston muutos koskee väitteen tueksi esitetyn tavaramerkin pätevyyttä, johon valittaja ei voi mitenkään vaikuttaa. Tämä muutos poistaa perustan tavaramerkkihakemusta vastaan tehdyltä väitteeltä ja se olisi pitänyt ottaa huomioon. Tämä ilmenee valittajan perusoikeudeksi katsottavasta omistusoikeudesta, joka koskee tavaramerkkihakemusta. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kieltäytyi ottamasta huomioon Oberlandesgericht Münchenin aikaisemman päätöksen väitteen tueksi esitetyn tavaramerkin mitätöimisestä, se on tarkastellut sellaisten kahden tavaramerkin tavaraluettelojen samankaltaisuutta, joista toinen oli tuomion antamishetkellä melkein kokonaan mitätöity. Näin tehdessään se on rikkonut yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 45 artiklaa, koska kolmansien oikeuksia ei enää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion antamishetkellä ollut voimassa, koska väitteen tueksi esitetyn tavaramerkin mitätöinti oli jo mahdollisimman pitkälle varmaa. Yhteisöjen tuomioistuimet ovat itse hyväksyneet poikkeuksia kiellosta ottaa huomioon esille tulleita uusia tosiseikkoja, kun ne ovat katsoneet, että kansallisten tuomioistuinten tuomiot voidaan ottaa huomioon myös silloin, kun ne esitetään yhteisöjen tuomioistuimissa vasta menettelyn aikana. Näin tulisi olla erityisesti silloin, kun valittaja ei voi mitenkään vaikuttaa ajankohtaan, jolloin valituslautakunnan päätös tehdään, kuten tässä asiassa, jossa päätös on tehty vähän ennen käytölle asetetun suoja-ajan päättymistä, koska päätöksen ajankohta on yksin lautakunnan harkinnassa. Tällä tavoin mielivaltaiseen perustaan perustuva päätös tavaramerkin rekisteröimisestä on yhteisön tavaramerkkioikeuden tarkoituksen vastainen.

Valittaja väittää lisäksi, että yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittu virheellisesti. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole täyttänyt riittävällä tavalla tutkimis- ja perusteluvelvollisuuttaan. Se ei ole ottanut huomioon kyseessä olevia tavaroita koskevia merkityksellisiä tosiseikkoja ja niiden vaikutusta kuluttajaan, ja on näin ollen käyttänyt virheellisiä mittapuita tarkkaavaisuusasteen ja tavaroiden samankaltaisuuden osalta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole painottanut samalla tavoin tavaramerkkien samankaltaisuuksia ja eroja tutkiessaan tavaramerkkien samankaltaisuutta, ja se on tällöin kiinnittänyt erityisesti kirjoitusasun samankaltaisuuden osalta huomiota merkityksettömiin samankaltaisuuksiin. Se ei ole ottanut huomioon haetun tavaramerkin lausuntatapaa tässä asiassa merkityksellisen saksankielisen yleisön keskuudessa, ja se on vain vahvistanut valituksessa tehtyä väitettä ristiriidasta lausuntatavan ja merkityssisällön samankaltaisuuden arvioimisen välillä, kun se on myöntänyt yhteyden sanaan ”center”, mutta kieltänyt mielleyhtymän tähän käsitteeseen. Se on jättänyt foneettisen tarkastelun perussäännöt huomioon ottamatta, kun se on katsonut, että sanan lopulla ”xx” on erityisen soinnillinen lausuntapa, ja vääristellyt valittajan hakemuksessa esitettyjä tosiseikkoja väittämällä, että valittaja katsoo, ettei kummallakaan tavaramerkillä ole selvää merkitystä. Viimeiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tarkastellut virheellisesti sekaannusvaaran edellytyksiä, kun se ei ole ottanut huomioon yleisön tarkkaavaisuusastetta ostohetkellä ja tämän vuoksi myöntänyt oikeudenvastaisesti, että tavaramerkin lausuntatavalle ja ulkoasulle on annettava yhtäläinen painoarvo.