Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka – Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät – Samapalkkaisuus – Todistustaakka syrjintätapauksissa

(EY 141 artikla; neuvoston direktiivi 75/117)

2. Sosiaalipolitiikka – Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät – Samapalkkaisuus – Samaa tai samanarvoista työtä tekevät työntekijät – Arviointiperusteet – Todistustaakka syrjintätapauksissa – Palkkaeron perusteltavuus – Arviointiperusteet

(EY 141 artikla; neuvoston direktiivi 75/117)

Tiivistelmä

1. Tavanomaisten todistelusääntöjen mukaisesti periaatteessa työntekijän, joka katsoo joutuneensa sukupuoleen perustuvan palkkasyrjinnän kohteeksi, tehtävänä on näyttää toteen kansallisessa tuomioistuimessa, että ne edellytykset ovat täyttyneet, joiden perusteella voidaan olettaa, että kyseessä on EY 141 artiklassa ja miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetussa direktiivissä 75/117/ETY kielletty eripalkkaisuus.

Näin ollen kyseisen työntekijän tehtävänä on näyttää millä tahansa oikeussuojakeinolla toteen, että hänen työnantajansa on maksanut hänelle huonompaa palkkaa kuin vertailun kohteena oleville työntekijän työtovereille ja että hän on tosiasiassa tehnyt sellaista samaa tai samanarvoista työtä, joka on verrattavissa viimeksi mainittujen henkilöiden tekemään työhön, joten hän on näin ollen ensi arviolta joutunut sellaisen syrjinnän kohteeksi, joka perustuu ainoastaan eri sukupuoleen.

Jos työntekijä esittää näytön siitä, että naispuolisen ja miespuolisen työntekijän välistä palkkaeroa ja toisiinsa verrattavia töitä koskevat perusteet täyttyvät kyseisessä asiassa, syrjintä näyttää ilmeiseltä. Tällöin työnantajan velvollisuutena on todistaa, ettei samapalkkaisuusperiaatetta ole loukattu, siten, että työnantaja näyttää millä tahansa oikeussuojakeinolla toteen muun muassa sen, että kyseisten kahden työntekijän hoitamat tehtävät eivät tosiasiassa ole toisiinsa verrattavia tai että todettu palkkaero voidaan perustella objektiivisilla seikoilla, joihin ei liity sukupuoleen perustuvaa syrjintää.

Ammattiin liittyvä koulutus ei nimittäin ole vain yksi niistä seikoista, joiden perusteella samaa työtä tekevien työntekijöiden palkkaero voidaan objektiivisesti perustella. Se kuuluu myös niihin arviointiperusteisiin, joiden avulla voidaan arvioida, tekevätkö työntekijät samaa työtä.

(ks. 18–20 ja 29 kohta)

2. EY 141 artiklan ja miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua direktiiviä 75/117 on tulkittava siten, että

– työntekijät tekevät samaa tai samanarvoista työtä, jos otettaessa huomioon kaikki asiaan vaikuttavat seikat, kuten työntekijöiden työn luonne, koulutus ja työolot, heidän voidaan katsoa olevan toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa, minkä arvioiminen kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle

– työnantajan tehtävänä on välillisen palkkasyrjinnän kyseessä ollessa esittää objektiiviset perustelut sellaisten työntekijöiden, jotka katsovat tulleensa syrjityksi, ja vertailuhenkilöiden väliselle palkkaerolle

– työnantajan sellaiselle palkkaerolle esittämien perusteluiden, joka osoittautuu ilmeiseksi sukupuoleen perustuvaksi syrjinnäksi, on koskettava kansallisen tuomioistuimen mainitun eron toteamista varten siitä syystä huomioon ottamia vertailuhenkilöitä, että näiden tilanteesta on olemassa luotettavat tilastotiedot, jotka koskevat riittävän suurta määrää henkilöitä, jotka eivät ilmennä vain puhtaita sattumia tai suhdanteita ja jotka vaikuttavat yleisesti ottaen merkityksellisiltä, ja

– mies- ja naispuolisten työntekijöiden välistä palkkasyrjintää ei voida täten perustella hyviä työmarkkinasuhteita koskevalla intressillä sellaisenaan. Kansallinen tuomioistuin voi ottaa tämän intressin huomioon sellaisten muiden seikkojen joukossa, joiden perusteella se voi arvioida, johtuvatko kahden työntekijäryhmän palkkojen keskinäiset erot objektiivisista seikoista, joihin ei liity minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää, ja ovatko ne suhteellisuusperiaatteen mukaisia. Kansallisen tuomioistuimen, jonka yksinomaiseen toimivaltaan tosiseikkojen toteaminen ja arviointi kuuluvat, tehtävänä on ratkaista myös se, missä määrin hyviä työmarkkinasuhteita koskeva intressi voidaan ottaa kyseisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa huomioon ilmeisen sukupuoleen perustuvan palkkasyrjinnän perustelemiseksi.

(ks. 27, 31, 41, 45, 48 ja 50–52 kohta sekä tuomiolauselma)