ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5)

Toissijaisesti: luottamuksensuoja Kantaja väittää lopuksi ensimmäiseen kanneperusteeseen viitaten toissijaisesti, että luottamuksensuojan periaate on esteenä väitetyn valtiontuen takaisinperimistä koskeville mahdollisille vaatimuksille. Kantaja toteaa toisen kanneperusteen osalta ennen kaikkea, että riidanalaisen päätöksen perustelut ovat puutteelliset ja että komissio on tulkinnut asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (1) 4 artiklan 2 kohtaa virheellisesti.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 337/13

Kanne 3.7.2015 – JT v. SMHV – Carrasco Pirard ym. (QUILAPAYÚN)

(Asia T-249/15)

(2015/C 337/16)

Kannekirjelmän kieli: espanja

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: JT (Pariisi, Ranska) (edustaja: asianajaja A. Mena Valenzuela)

Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Muut osapuolet valituslautakunnassa: Eduardo Carrasco Pirard (Santiago de Chile, Chile), Guillermo García Campos (Bryssel, Belgia), Luis Hernán Gómez Larenas (Pariisi, Ranska), Hugo Lagos Vásquez (Taverny, Ranska) Ismael Oddo Méndez (Santiago de Chile), Carlos Quezada Salas (Colombes, Ranska), Ricardo Venegas Carhart (Santiago de Chile), Sebastián Quezada (Pariisi)

Menettely SMHV:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin hakija: muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki, joka sisältää sanaosan ”QUILAPAYÚN” – Rekisteröinti nro 9 267 287

SMHV:ssa käyty menettely: väitemenettely

Riidanalainen päätös: SMHV:n toisen valituslautakunnan 13.3.2015 asiassa R 354/2014-2 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen ja

— hylkää hakijoiden Eduardo Carrasco Pirard, Guillermo García Campos, Luis Hernán Gómez Larenas, Hugo Lagos Vásquez, Ismael Oddo Méndez, Carlos Quezada Salas, Ricardo Venegas Carhart ja Sebastián Quezada 16.9.2010 SMHV:lle jättämän hakemuksen kuviomerkin ”QUILAPAYÚN” rekisteröimiseksi luokkiin 9 ja 41 kuuluville tavaroille ja palveluille.

Kanneperusteet

Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 2 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä Pariisin yleissopimuksen 6 bis artiklan 1 kohdan kanssa, on rikottu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 328/19

Kanne 29.7.2015 – Kolachi Raj Industrial v. komissio

(Asia T-435/15)

(2015/C 328/20)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd (Karachi, Pakistan) (edustaja: P. Bentley, QC)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 2015/776 (1) siltä osin kuin siinä — (i) hylätään kantajan pyyntö, joka koskee vapautusta polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden ulottamisesta Pakistanista lähetettyjen polkupyörien tuontiin — (ii) ulotetaan lopulliset polkumyynnin vastaiset toimenpiteet, jotka neuvoston asetuksella (EU) N:o 502/2013 (2) on kohdistettu Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien polkupyörien tuontiin, sellaisten polkupyörien tuontiin, jotka kantaja lähettää Pakistanista, ja — (iii) määrätään mainitun tuontitullin kantamisesta Pakistanista lähetettyjen tavaroiden tuonnista, joka on kirjattu asetuksen (EU) N:o 938/2014 (3) 2 artiklan mukaisesti

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen, joka perustuu siihen, että vastaaja on rikkonut polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (EUVL L 343, s. 51) 13 artiklan 2 kohdan b alakohtaa. Kantaja toteaa erityisesti, että vastaaja on soveltaessaan 13 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tehnyt menettelyllisiä virheitä ja oikeudellisia virheitä sekä esittänyt epäjohdonmukaisia perusteluja.

(1) Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien polkupyörien tuonnissa täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 502/2013 käyttöön otetun lopullisen polkumyyntitullin laajentamisesta koskemaan Kambodžasta, Pakistanista ja Filippiineiltä lähetettyjen polkupyörien tuontia, riippumatta siitä, onko niiden alkuperämaaksi ilmoitettu Kambodža, Pakistan tai Filippiinit, 18.5.2015 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 2015/776 (EUVL L 122, s. 4).

(2) Asetuksen (EY) N:o 1225/2009 11 artiklan 3 kohdan mukaisen välivaiheen tarkastelun jälkeen tapahtuvasta lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien polkupyörien tuonnissa annetun täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 990/2011 muuttamisesta 29.5.2013 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 502/2013 (EUVL L 153, s. 17).

(3) Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien polkupyörien tuonnissa neuvoston asetuksella (EU) N:o 502/2013 käyttöön otettujen polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden mahdollista kiertämistä Kambodžasta, Pakistanista tai Filippiineiltä lähetettyjen polkupyörien tuonnilla, riippumatta siitä, onko niiden alkuperämaaksi ilmoitettu Kambodža, Pakistan tai Filippiinit, koskevan tutkimuksen vireillepanosta ja kyseisen tuonnin kirjaamisvelvoitteesta 2.9.2014 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 938/2014 (EUVL L 263, s. 5).
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu oikeudelliseen virheeseen ja ilmeiseen arviointivirheeseen sovellettaessa yleistä olettamaa, joka koskee poikkeusta unionin tarkastustoimien tarkoituksen suojasta. Kantaja vetoaa seuraaviin virheisiin: — oikeudellinen virhe, jonka komissio on tehnyt soveltaessaan yleisiä poikkeuksia — oikeudellinen virhe, jonka komissio on tehnyt tarkastustoimien tarkoituksen suojan osalta — oikeudellinen virhe ja ilmeinen arviointivirhe, jotka komissio on tehnyt arvioidessaan tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden suojelemista koskevaa ylivoimaista yleistä etua (Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla) ja — oikeudellinen virhe, jonka komissio on tehnyt soveltaessaan asiakirjoihin tutustumista koskevaa perusoikeutta (Euroopan unionin perusoikeuskirjan 42 artikla).
—

Asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohtaa sekä 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa ja 3 kohtaa on rikottu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 302/66

Kanne 17.7.2015 – Aldi v. SMHV – Società Cooperativa Agricola Cantina Sociale Tollo (ALDIANO)

(Asia T-391/15)

(2015/C 302/82)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Saksa) (edustajat: asianajajat N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen ja N. Bertram)

Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Società Cooperativa Agricola Cantina Sociale Tollo (Tollo, Italia)

Menettely SMHV:ssa

Hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröintiä koskevan hakemuksen kohteena oleva sanamerkki ALDIANO – Rekisteröintihakemus nro 10 942 274

SMHV:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: SMHV:n neljännen valituslautakunnan 13.5.2015 asiassa R 1612/2014-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan komission päätös on lainvastainen, koska sillä rikotaan harvinaislääkkeen kaupallista yksinoikeutta, joka Novartis Europharm Ltd:lla on lääkkeelle TOBI Podhaler asetuksen (EY) N:o 141/2000 (1) 8 artiklan 1 kohdan nojalla, koska harvinaislääkkeen kaupallinen yksinoikeus ei ole vielä päättynyt, eivätkä saman asetuksen 8 artiklan 3 kohdassa vahvistetut edellytykset poikkeuksen myöntämiselle kaupallisesta yksinoikeudesta täyty.
2.

Kantajan toisen kanneperusteen mukaan komissio on käyttänyt virheellisesti harkintavaltaansa tai ylittänyt harkinnan rajat ja loukannut hyvän hallinnon periaatetta. Kantaja esittää, että komissio ei ole ottanut huomioon riidanalaista päätöstä tehdessään relevantteja tekijöitä ja että se on jättänyt ottamatta huomioon sille esitetyt olennaiset tosiseikat ja että se on päätynyt ratkaisuihin, jotka johtavat väistämättä kantajan taloudelliseen tuhoon.
5)

Viides kanneperuste, joka esitetään sen vaatimuksen tueksi, jonka mukaan on todettava, että jos vastoin toisessa kanneperusteessa esitettyjä argumentteja katsottaisiin, että päätöksen 20 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja asetuksen 23 artiklan 2 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että ne kattavat (a) välillisen taloudellisen tuen ja/tai (b) logistisen tuen, jolla ei ole mitään yhteyttä ydinaseiden levittämiseen, nämä kriteerit olisivat lainvastaisia ja suhteettomia päätöksen ja asetuksen tavoitteisiin nähden. Tästä laajemmasta tulkinnasta seuraavien kriteerien mielivaltainen laajuus menisi yli sen, mikä on asianmukaista ja tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Säännös olisi tämän vuoksi lainvastainen.
—

Kantaja väittää tältä osin, että komissio on riidanalaisessa päätöksessä päättänyt rahoituskorjauksesta sillä perusteella, ettei tiettyjä menoja voida hyväksyä, vaikka kyseiset menot on suoritettu sellaisen toimenpiteen perusteella, joka on hyväksytty neuvoston asetuksen N:o 479/2008 5 artiklassa säädettyjen menettelysääntöjen mukaisesti, mikä on merkinnyt sekä kyseisen säännöksen rikkomista että oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamista.
—

toteamaan SEUT 263 ja SEUT 264 artiklan mukaisesti, että Euroopan komission 18.12.2014 antaman päätöksen SA.34646 (2014/NN) (ex 2012/CP) – The Netherlands E-procurement platform TenderNed – se osa, jossa todetaan, että TenderNedin toiminta voidaan luokitellaan yleisiksi (ei-taloudellisiin) tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi ja että täten TenderNedin perustaminen ja rahoittaminen ei muodosta valtiontukea, on pätemätön
—

SEUT 263 ja SEUT 264 artiklan mukaisesti julistamaan, että valtiontukea koskevassa menettelyssä Sa.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) 19.1.2015 annettu Euroopan komission päätös on (9 51 838 euron osalta) kokonaisuudessaan mitätön, koska siinä katsotaan, että niitä summia, jotka maksettiin asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 tarkoitettuna hyvityksenä julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä ja hyvityksen myöntäminen sen 11 artiklan perusteella hintavelvoitteen kohteena olevalle julkiselle paikallisliikenteelle, on pidettävä sellaisena tiedoksi antamattomana toimenpiteenä, joka on perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua, sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea;
—

Olennaista menettelymääräystä on rikottu – asetuksen N:o 2868/95 39 säännön 3 kohtaa ja 37 säännön b alakohdan ii alakohtaa on rikottu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 65/36

Kanne 21.11.2014 – ANKO v. komissio

(Asia T-771/14)

(2015/C 065/50)

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: ANKO Antiprosopeion, Emporeiou kai Viomichanias (Ateena, Kreikka) (asiamies: asianajaja V. Christianos)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— toteamaan, että komission kantajalle DOC@HAND-hanketta varten maksama määrä eli 2 96 149,77 euroa vastaa tukikelpoisia menoja, eikä kantajan näin ollen tarvitse palauttaa sitä perusteettomasti maksettuna, ja

— velvoittamaan komission korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanne koskee komissiolle SEUT 272 artiklan nojalla kuuluvaa vastuuta sopimuksesta nro 508015, joka koskee DOC@HAND-nimisen hankkeen toteuttamista. Kantaja väittää erityisesti, että vaikka se on täyttänyt sopimusvelvoitteensa, komissio on vaatinut takaisin ANKO:lle maksettuja määriä tukikelvottomina kustannuksina, ja tämä on kantajan vastoin edellä mainittua sopimusta, vilpittömän mielen periaatetta, oikeuksien väärinkäyttöä koskevaa kieltoa ja suhteellisuusperiaatetta.

Tästä syystä kantaja väittää ensinnäkin, että komissio tukeutuu täysin perusteettomiin väitteisiin, joita ei ole mitenkään näytetty toteen, ja hylkää lähes kaikki ANKO:n menot tukikelvottomina kustannuksina ja vaatii ANKO:lle DOC@HAND-hanketta varten maksetun määrän palauttamista. Kantaja väittää toiseksi, että hylätessään 99,59 % maksuosuudesta sillä perusteella, että se ei vastaa tukikelpoisia menoja, joista kantajan on täytynyt vastata hankkeen tarpeita varten, komissio on toiminut oikeuksien väärinkäyttöä koskevan kiellon ja suhteellisuusperiaatteen vastaisesti.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 431/28

Kanne 4.7.2014 – Ruotsi v. komissio

(Asia T-521/14)

(2014/C 431/50)

Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

Asianosaiset

Kantaja: Ruotsin kuningaskunta (asiamiehet: A. Falk ja K. Sparrman)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— toteamaan, että Euroopan komissio on rikkonut biosidivalmisteiden asettamisesta saataville markkinoilla ja niiden käytöstä 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 528/2012 5 artiklan 3 kohtaa, koska komissio on jättänyt hyväksymättä delegoituja säädöksiä, joilla täsmennetään tieteellisiä kriteerejä hormonitoimintaa häiritsevien ominaisuuksien määrittämiseksi

— velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Biosidiasetuksen (1) 5 artiklan 3 kohdan mukaan komission on 13.12.2013 mennessä hyväksyttävä delegoituja säädöksiä, joilla täsmennetään tieteellisiä kriteerejä hormonitoimintaa häiritsevien ominaisuuksien määrittämiseksi. Kantaja vetoaa siihen, että komissio on tällaiset delegoidut säädökset hyväksymättä jättäessään laiminlyönyt ryhtyä toimenpiteisiin, joiden toteuttamiseen sillä on oikeudellinen velvollisuus. Kantaja on kehottanut komissiota hyväksymään delegoituja säädöksiä biosidiasetuksen 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti, mutta komission vastaukseen ei kantajan mukaan sisältynyt SEUT 265 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua kannanottoa tähän kehotukseen. Kantaja huomauttaa, ettei komissio ole myöskään kannekirjelmän jättämisajankohtaan mennessä ryhtynyt toimenpiteisiin, joilla kanteessa tarkoitettu laiminlyönti olisi päättynyt. Kantajan mukaan komissiolla on perusteet ilmoittaa tieteelliset kriteerit hormonitoimintaa häiritsevien ominaisuuksien määrittämiseksi ja näiden kriteerien soveltamistapa, joita biosidiasetuksen 5 artiklan 3 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan mukaisesti noudatetaan, kunnes komissio on hyväksynyt delegoituja säädöksiä kriteereistä aineiden määrittämiselle hormonitoimintaa häiritseviksi.

(1) Biosidivalmisteiden asettamisesta saataville markkinoilla ja niiden käytöstä 22.5.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 528/2012 (EUVL L 167, s. 1).
—

Komissio on riidanalaisessa päätöksessään, johon on otettu pelkkä toteamus siitä, että muutoksesta 31.12.2012 tehdyn päätöksen otsikossa ollut virhe ei millään tavoin vaikuttanut päätöksen varsinaiseen sisältöön ja ohjelman toimeenpanoon, jättänyt ottamatta huomioon merkityksen, joka on sillä, että Corte dei conti tarkastaa etukäteen Regionen tekemät kulupäätökset, ja sillä, että oikaisupäätöksen julistamisen ja sen täytäntöönpanon välillä kuluu neljä kuukautta ilman että olisi mahdollista saada tietää sen syistä ja sillä, että tämä saattaa synnyttää epäilyksen siitä, että suoritettava oikaisu on määrältään suurempi kuin päätöksessä julistettu, 31.12.2012 annetun päätöksen otsikkoon rajoitettu määrä, ja että Corte dei conti on vahvistanut, että Regionen päätös pidättäytyä maksusitoumuksista ennen kuin sillä on ollut virallinen tieto oikaisusta (28.3.2013), oli asianmukainen, kun taas komissio antaa ymmärtää, että ratkaisu olisi ollut epäasianmukainen.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että EFSA on riidanalaisen päätöksen tehdessään rikkonut tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan 25.6.1998 tehdyn yleissopimuksen (Århusin yleissopimus), sellaisena kuin se on hyväksyttynä 17.2.2005 annetulla neuvoston päätöksellä 2005/30/EY, 4 artiklan 4 kohtaa sekä Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin ja elimiin 6.9.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (Århus-asetus) 6 artiklan 1 kohtaa ja Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohtaa. EFSA on rikkonut näitä säännöksiä, kun se ei ole vahvistanut riidanalaisessa päätöksessä velvollisuutta ilmoittaa päästöjä koskevia tietoja, jotka ovat sisältyneet vaadittuihin asiakirjoihin.
1)

Ensimmäinen kanneperuste: tarjouskilpailun voittaneen yrityksen poikkeuksellisen alhainen tarjous Kantaja väittää, että komissio ei ole tutkinut huolellisesti tarjouskilpailun voittaneen yrityksen tarjousta, joka on kantajan mukaan selvästi poikkeuksellisen alhainen, eikä ole sulkenut kyseistä tarjousta tai tarjoajaa pois hankintamenettelystä. Näin ollen komissio ei ole noudattanut asetuksen N:o 966/2012 (1) 110 artiklan 2 kohdan, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1268/2012 (2) 151 artiklan kanssa, mukaista velvollisuuttaan eikä sille Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdasta aiheutuvaa hyvää hallintoa koskevaa velvollisuutta.
—

Kantaja väittää, että päätöstä rasittaa virhe, koska komissio on erehtynyt katsoessaan, että Airport Handling SpA on SEA Handlingin seuraaja siksi, että näiden yhtiöiden välillä on oletettu vallitsevan taloudellinen jatkumo, ja että se on tehnyt päätöksensä muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tähän väärään olettamaan nojautuen.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee päätöstä Ares (2014) 1915757 ja perustuu asetuksen N:o 1367/2006 (2) ja direktiivin 2010/75 rikkomiseen — koska kansallista siirtymäsuunnitelmaa koskeva päätös on yksittäistapausta koskeva toimenpide ja näin ollen asetuksessa N:o 1367/2006 tarkoitettu hallintotoimi. Kantajan mukaan komission olisi näin ollen pitänyt todeta, että uudelleentarkastelua koskeva pyyntö voitiin hyväksyä — koska komission olisi pitänyt tulkita asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklaa yhteensopivasti Århusin yleissopimuksen kanssa ja todeta, että asetuksen N:o 1367/2006 2 artiklan 1 kohdan g alakohta on lainvastainen — koska komission perustelut perustuvat direktiivin 2010/75/EY merkityksellisten säännösten virheelliseen tulkintaan.
—

muuttamaan ensimmäisen valituslautakunnan 23.5.2014 ja tutkijan 23.5.2013 tekemiä päätöksiä asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 3 kohdan mukaisesti saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 3 kohdan virheellisen soveltamisen vuoksi ja toteamaan, että i) hakemuksella N:o 1 1 7 64 354 haettu tavaramerkki on erottamiskykyinen ja että asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaan sisältyvää ehdotonta rekisteröimiskieltoa ei voida tästä syystä soveltaa, sekä julkistamaan mainitun tavaramerkkihakemuksen, jotta se voidaan käsittelyn päätteeksi myöntää
—

kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) ensimmäisen valituslautakunnan 7.5.2014 asiassa R 1735/2012-1 tekemän päätöksen ja näin ollen hylkäämään Aucar Trauler S.L:n esittämän väitteen, jatkamaan yhteisön tavaramerkin nro 9 6 90 314 Polycart A Whole Cart Full of Benefits rekisteröintiä hakemuksessa mainittuja tavaroita varten siten kuin niitä on rajoitettu 16.11.2012 ja hylkäämään tätä vastaan esitetyn väitteen
—

kumoamaan osittain komission 14.4.2014 tekemän päätöksen, jolla todetaan, että tuontitullien peruuttaminen yhteisön tullikoodeksin (asetus (ETY) N:o 2913/92) 236 artiklan nojalla, luettuna yhdessä sen 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan kanssa, on ollut perusteltua ja että erään toisen rahamäärän osalta tuontitullien peruuttaminen ei ole ollut oikeutettua yksittäistapauksessa (päätös REM 02/2013), jossa tuontitullien peruuttaminen on aiheettomasti evätty perusteettomana
2.

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että asetuksen N:o 1049/2001 (1) 4 artiklassa säädettyä on rikottu. — Kieltäytyminen luovuttamasta asiakirjoja sillä perusteella, että se vahingoittaisi yksityiselämän ja yksilön koskemattomuuden suojaa asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, ei kantajan mukaan ole pätevä perustelu sikäli kuin olisi voitu luovuttaa versio, josta luottamukselliset tiedot on poistettu. — Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun taloudellisten etujen suojaan liittyvän poikkeuksen soveltaminen ei ole kantajan mukaan perusteltua siltä osin kuin arviointikertomus ja hintaluettelo eivät kantajan mukaan sisällä mitään tietoja teknisistä resursseista tai henkilöstöresursseista, eikä niissä paljasteta tietotaitoja tai tiettyä teknisyyttä. — Kantajan mukaan päätöksentekomenettelyä ei olisi vahingoitettu asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla sikäli kuin (1) hankintapäätös oli tehty ja palvelusopimus oli allekirjoitettu voittaneen alihankkijan kanssa sillä hetkellä, kun tehtiin päätös kieltäytyä luovuttamasta asiakirjoja, (2) pyydetyt asiakirjat eivät ole myöskään asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuja mielipiteitä, eikä sikäli kuin asiakirjojen luovuttaminen ei olisi missään tapauksessa ollut omiaan vahingoittamaan komission päätöksentekomenettelyä. — Kantajan mukaan on olemassa ylivoimainen yleinen etu, nimittäin avoimuuden periaate budjetin toimeenpanossa. — Kantajan mukaan ei ole osoitettu, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu asiakirjojen osittainen luovuttaminen ei olisi ollut mahdollista.
4.

Neljäs kanneperuste, joka perustuu siihen, että neuvosto ei esittänyt kantajalle riittäviä perusteluja hänen sisällyttämiselleen luetteloon. Esitetyt perustelut eivät olleet riittävän yksityiskohtaisia ja täsmällisiä. Mitään yksityiskohtia ei ole annettu siitä, millainen kantajan toiminta on väitetysti johtanut siihen, että hän on osallinen ”rikoksiin”, saati miten tällainen osallisuus rikoksiin liittyy mitenkään ”Ukrainan valtion varojen väärinkäyttöön” tai ”kyseisten varojen siirtämiseen laittomasti Ukrainan ulkopuolelle”. Mitään yksityiskohtia ei myöskään esitetä kyseisistä ”tutkimuksista”, elimestä, joka suorittaa nämä tutkimukset, millaisista tutkimuksista on kyse tai päivämäärästä, jolloin niiden olisi pitänyt alkaa.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu kantajan tekemään taloudelliseen tarjoukseen. Kantaja vetoaa tässä suhteessa — SEUT 296 artiklan rikkomiseen, koska perustelut olivat ristiriitaiset ja puutteelliset, — Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdassa määrätyn hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen, — unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 (EUVL L 298, s. 1) 112 artiklan ensimmäisen kohdan rikkomiseen, — unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 soveltamissäännöistä 29.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 (EUVL L 362, s. 1) 160 artiklan kolmannen kohdan rikkomiseen, — siihen, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja avoimuusperiaatetta loukattiin vaiheessa, jossa tarjouksia arvioitiin hankintamenettelyn ratkaisemista varten, eikä kaikille tarjoajille myönnetty samoja mahdollisuuksia,