Kanne 27.11.2018 – Puola v. komissio

(Asia T-703/18)

(2019/C 54/36)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Asianosaiset

Kantaja: Puolan tasavalta (asiamies: B. Majczyna)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan Euroopan komission 17.9.2018 antaman päätöksen, jolla asetetaan velvollisuus panna täytäntöön lopullisessa tarkastuskertomuksessa esitetyt toimenpiteet ja suositukset siltä osin kuin on kyse suosituksesta 04.01(g), joka koskee rahoitusoikaisujen soveltamista arvonlisäveroon liittyviin menoihin tilanteissa, joissa tukea vastaanottaneet henkilöt olivat arvonlisäverovelvollisia henkilöitä ja näin ollen oikeutettuja perimään arvonlisäveroja takaisin mutta eivät tehneet näin hankkeissa, jotka toteutettiin osana toimintaohjelmia, jotka rahoitettiin osaksi Euroopan sosiaalirahastosta, sellaisten menojen osalta, jotka ilmoitettiin Euroopan komission korvattaviksi

— velvoittamaan Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka perustuu siihen, että asetuksen N:o 1303/2013 (1) 65 artiklan 2 kohtaa ja 69 artiklan 3 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 2 artiklan 10 kohdan kanssa, on rikottu tulkitsemalla kyseisiä säännöksiä virheellisesti ja toteamalla virheellisesti, että asetuksen N:o 1303/2013 69 artiklan 3 kohdan c alakohtaa sovelletaan Euroopan sosiaalirahastosta maksettavan tuen lopullisiin vastaanottajiin huolimatta siitä, etteivät he ole kyseisen asetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettuja tuensaajia.

Puolan tasavalta väittää kyseisen kanneperusteen osalta, että sellaisen yleisen säännön mukaisesti, joka koskee menojen tukikelpoisuutta Euroopan sosiaalirahastosta rahoitettavissa hankkeissa asetuksen N:o 1303/2013 65 artiklan 2 kohdan mukaisesti, kyseisen asetuksen 69 artiklaan perustuvin, menojen tukikelpoisuutta koskevien vaatimusten täyttäminen on hankkeen toteuttavan tuensaajan vastuulla.

Kantaja katsoo, että asetuksen N:o 1303/2013 2 artiklan 10 kohdassa jätetään tapauksissa, joissa kyse on arvoltaan alle 200 000 euron tuesta, yksiselitteisesti jäsenvaltioiden valittavaksi se, pidetäänkö tukea vastaanottavaa tai tukea antavaa henkilöä tuensaajana.

Nyt käsiteltävässä asiassa Puolan viranomaiset ovat päättäneet, että tukea antava henkilö on tuensaaja, ei tukea vastaanottava henkilö. Tuen lopulliset vastaanottajat eivät ole tuensaajia, eikä asetuksen N:o 1303/2013 69 artiklan 3 kohdan c alakohtaa kantajan mukaan näin ollen sovelleta heihin.

Puolan tasavalta korostaa lisäksi, että jos nyt käsiteltävässä asiassa tukea vastaanottavien henkilöiden – jotka ovat työttömiä – katsottaisiin olevan tuensaajia, tämä merkitsisi sitä, että heihin kohdistettaisiin useita velvollisuuksia, jotka liittyvät saatua tukea koskevaan tilinpitoon, hankkeen täytäntöönpanon edistymisestä raportointiin, hankevalvontaan ja tietojen syöttämiseen informaatioteknologian järjestelmiin, jotka ovat osa toimintaohjelmien täytäntöönpanoa. Tällainen ratkaisu tekisi mahdottomaksi asetuksen N:o 1303/2013 tavoitteiden saavuttamisen.

(1) Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1303/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 320).