Sokerialan varastointikustannusten korvausjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 1998/78, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1714/88, 14 artiklan 3 kohtaa ja kiintiötä suuremman tuotannon soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerialalla annetun asetuksen N:o 2670/81, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 3892/88, 2 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, kun niitä luetaan yhdessä, on tulkittava siten, että kun kyse on sen kaltaisesta tilanteesta, jossa valmistaja haluaa korvata vientiä varten C-sokerimäärän, joka on tuotettu kiintiön ulkopuolella, vastaavalla määrällä toisen valmistajan tuottamaa kiintiösokeria, varastointikustannusten korvausta myönnettäessä on otettava huomioon tässä viimeksi mainitussa säännöksessä asetetut edellytykset. Näihin edellytyksiin sisältyy muun muassa vaatimus, jonka mukaan korvaavan sokerin on oltava saman jäsenvaltion alueelle sijoittautuneen toisen valmistajan tuottamaa.

Asetuksen N:o 2670/81 2 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan alkuperäisen saksankielisen version mahdollisesta epäselvyydestä huolimatta kyseisen säännöksen muista virallisista kieliversioista ilmenee nimenomaisesti, että unionin lainsäätäjä on asettanut vientiä varten tapahtuvan C-sokerin korvaamisen edellytykseksi sen, että korvaava sokeri on toisen saman jäsenvaltion alueelle sijoittautuneen valmistajan tuottamaa. Kyseinen edellytys ilmenee lisäksi selvästi mainitun asetuksen saksankielisen version sanamuodosta, sellaisena kuin sitä sovellettiin ratione temporis pääasiassa kyseessä olevien tosiseikkojen tapahtuessa.

Asetuksen N:o 2670/81 2 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan pätevyydestä, kun sitä tarkastellaan SEUT 34 ja SEUT 35 artiklan kannalta katsoen, on todettava, että vaikka katsottaisiinkin, että edellytys, jonka mukaan korvaavan sokerin on oltava samaan jäsenvaltioon sijoittautuneen valmistajan tuottamaa, on mainituissa määräyksissä tarkoitettu rajoitus, se on joka tapauksessa oikeutettu, koska se on välttämätön seuraus sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetulla asetuksella N:o 1785/81, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1069/89, käyttöön otetusta kiintiöjärjestelmästä.

Kuten asetuksen N:o 1785/81 kolmannesta, kymmenennestä ja neljännestätoista perustelukappaleesta ilmenee, kiintiöjärjestelmä on yksi niistä sokerin yhteisen markkinajärjestelyn toimenpiteistä, joiden lopullisena päämääränä on unionin markkinoiden vakauttaminen ja näin ollen muun muassa unionin valmistajien työhön ja elintasoon liittyvien tarvittavien takeiden säilyttämisen varmistaminen. Tässä yhteydessä kansallisilla tuotantokiintiöillä taataan valmistajille yhteisön hinnat ja niiden tuotannon myynti.

Unionin lainsäätäjä on tässä tarkoituksessa säätänyt sokerintuotannon jakamisesta unionissa jäsenvaltioittain. Kunkin jäsenvaltion tehtävänä on siis jakaa sille myönnetyt perusmäärät alueelleen sijoittautuneille valmistajille voidakseen säännellä alueellaan sokerintuotantoa.

C-sokerin tällainen korvaaminen vientiä varten eri jäsenvaltioihin sijoittautuneiden, erillisten kansallisten kiintiöiden piiriin kuuluvien valmistajien välillä olisi kuitenkin omiaan horjuttamaan perusasetuksella käyttöön otetun tuotantokiintiöjärjestelmän rakennetta, koska se merkitsisi tosiasiallisesti sitä, että korvaavan sokerin toimittavan valmistajan kiintiö siirtyisi kyseisen korvaamisen suorittavalle valmistajalle. Tästä seuraisi muun muassa, etteivät näiden kahden valmistajan hallussa olevat kiintiöt enää vastaisi kyseisten valmistajien omien jäsenvaltioiden perusmääränsä mukaisesti niille alun perin jakamia kiintiöitä.

(ks. 35, 38–41 ja 43 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)