Yhteisön Neuvostoliitolle ja sen tasavalloille maataloustuotteiden, elintarvikkeiden ja lääkintätarvikkeiden maahantuomiseksi myöntämän lainan nostamiseen liittyvä komission päätös, joka on osoitettu lainan ottaneen tasavallan rahoitusasioita hoitavalla asiamiehelle ja jossa kieltäydytään toteamasta tarjouskilpailun voittaneen yrityksen ja lainan ottaneen tasavallan tähän tarkoitukseen valtuuttaman asiamiehen välisiin sopimuksiin tehtyjä muutoksia asiaan sovellettavien yhteisön säännösten ja määräysten mukaisiksi, ei koske vehnän toimitusta koskevan tarjouskilpailun voittanutta yritystä suoraan perustamissopimuksen 173 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska tarjouskilpailun voittanut yritys on oikeussuhteessa vain sopimuskumppaniinsa eli siihen asiamieheen, joka on valtuutettu tekemään ostosopimukset, ja koska komissio on oikeussuhteessa vain omaan sopimuskumppaniinsa eli lainan ottaneen tasavallan rahoitusasioita hoitavaan asiamieheen, joten komission, jonka tehtävänä on ainoastaan varmistaa, että yhteisön lainsäädännössä säädetyt edellytykset täyttyvät, päätöksellä ei ole vaikutusta edellä mainittujen sopimusten oikeudelliseen pätevyyteen.

Perustamissopimuksen 178 artiklan ja 215 artiklan toisen kohdan nojalla nostettu vahingonkorvauskanne on luotu itsenäiseksi kannetyypiksi, jolla on erityistehtävä kannetyyppien muodostamassa järjestelmässä, joten kumoamiskanteen tutkimatta jättämisestä ei periaatteessa voi aiheutua sen kanteen tutkimatta jättämistä, jolla vaaditaan korvausta siitä vahingosta, jonka on väitetty aiheutuneen kumotuksi vaaditusta päätöksestä. Asia on kuitenkin toisin siinä tapauksessa, että vahingonkorvauskanteella tosiasiallisesti vaaditaan yksittäistapausta koskevan, lainvoimaiseksi tulleen päätöksen kumoamista, jolloin kanne siis merkitsee menettelysääntöjen väärinkäyttämistä. Todistustaakka tällaisesta menettelysääntöjen väärinkäyttämisestä on sillä asianosaisella, joka vetoaa väärinkäytökseen.

Tätä toteennäyttämisvelvoitetta ei täytetä sellaisella oikeudenkäyntiväitteellä, jossa tyydytään toteamaan, että kantaja vain yrittää vahingonkorvausteitse saada saman hinnan kuin minkä se olisi saanut, jos komissio olisi yhteisön myöntämän lainan nostamisen yhteydessä todennut kantajan tekemään kaupalliseen sopimukseen tehdyt muutokset asiaan sovellettavien yhteisön säännösten ja määräysten mukaisiksi. Koska ei myöskään voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että komission, sen yksiköiden tai henkilöstön yksittäisten jäsenten päätökset tai toiminta olisivat aiheuttaneet vahinkoa ulkopuolisille, jokaisella henkilöllä, joka väittää, että tällaisista päätöksistä tai toiminnasta on aiheutunut hänelle vahinkoa, on oltava mahdollisuus nostaa vahingonkorvauskanne; todistustaakka siitä, että vahinko on aiheutunut yhteisön syyksi luettavasta lainvastaisesta päätöksestä tai toiminnasta, on kyseisellä henkilöllä. Tästä seuraa, että vaatimus, joka koskee sen aineellisen vahingon korvaamista, jonka kantaja väittää kärsineensä komission sellaisesta päätöksestä, jossa sopimukseen tehtyjä muutoksia kieltäydytään toteamasta kyseisten säännösten ja määräysten mukaisiksi, on otettava tutkittavaksi.

Myös vaatimus sen aineettoman vahingon korvaamisesta, jonka kantaja väittää kärsineensä, on otettava tutkittavaksi, kun vahingonkorvauskanne perustuu muuhun moitittuun toimintaan kuin siihen päätökseen, jonka kumoamista on lisäksi vaadittu, ja kun kanteessa näin ollen ei tosiasiallisesti vaadita tämän päätöksen kumoamista ja kun vaatimus koskee yhteisön vastuun syntymistä komission tai sen yksiköiden syyksi väitetyn toiminnan perusteella.