Asia T‑463/14

Österreichische Post AG

vastaan

Euroopan komissio

”Direktiivi 2004/17/EY — Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyt — Täytäntöönpanopäätös, jolla tietyt Itävallassa tarjottavat postialan palvelut jätetään direktiivin 2004/17 soveltamisalan ulkopuolelle — Direktiivin 2004/17 30 artikla — Perusteluvelvollisuus — Ilmeinen arviointivirhe”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 27.4.2016

(Neuvoston asetukset N:o 1/2003 ja N:o 139/2004; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/17 30 artikla)

Ks. tuomion teksti. (ks. 20, 46, 50, 83 ja 197 kohta)

Siltä osin kuin julkisia hankintoja koskevia sopimuksia tehtäessä on kyse sen määrittämisestä, onko toiminto suoraan avoin kilpailulle ja kuuluko se siis vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 2004/17 soveltamisalaan, ne perusteet ja menetelmät, joilla arvioidaan mainitun direktiivin 30 artiklan mukaisesti, kohdistuuko toimintoon suoraa kilpailua, eivät ole välttämättä samat, joita käytetään suoritettaessa SEUT 101 tai SEUT 102 artiklan tai yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 139/2004 mukainen arviointi. Pitää näet kylläkin paikkansa, että direktiivin 2004/17 30 artiklan 2 kohdan mukaan sen määrittämiseksi, onko toiminto suoraan avoin kilpailulle, on käytettävä EUT-sopimuksen kilpailua koskevien määräysten mukaisia perusteita. Kyseisen säännöksen sanamuoto ei kuitenkaan edellytä, että nämä perusteet ovat nimenomaan kilpailua koskevien unionin määräysten perusteita. Direktiivi 2004/17 ei ole myöskään osa unionin kilpailuoikeutta. Sen oikeusperustana on EY 47 artiklan 2 kohta, EY 55 artikla ja EY 95 artikla. Julkisia hankintoja koskevien unionin sääntöjen ensisijaisena tavoitteena on palvelujen liikkumisen vapaus ja vääristymättömän kilpailun avaaminen kaikissa jäsenvaltioissa, kuten muun muassa direktiivin 2004/17 johdanto-osan toisesta, kolmannesta ja yhdeksännestä perustelukappaleesta ilmenee. Tältä osin kyseisellä direktiivillä pyritään avaamaan unionin kilpailulle hankintasopimukset, joihin sitä sovelletaan, edistämällä sitä, että mahdollisimman monet jäsenvaltioiden taloudelliset toimijat voivat ilmaista kiinnostuksensa. Tiettyjen Itävallassa tarjottavien postialan palvelujen jättämisestä direktiivin 2004/17 soveltamisen ulkopuolelle annetun päätöksen 2014/184 kahdeksannessa perustelukappaleessa viitataan siten perustellusti direktiivillä 2004/17 pyrittyyn tavoitteeseen sen määrittämiseksi, kuinka paljon todellista kilpailua on oltava, jotta kyseisen direktiivin 30 artiklan nojalla voidaan todeta, että toiminnon suorittaminen on suoraan avoin kilpailulle. SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa sekä asetuksessa N:o 139/2004 ei viitata myöskään direktiivin 2004/17 30 artiklan 2 kohdassa olevaan käsitteeseen toiminto, joka on ”suoraan avoin kilpailulle”. Direktiivin 2004/17 30 artiklassa säädetyn menettelyn soveltamissäännöistä tehdyn päätöksen 2005/15 toisen perustelukappaleen mukaan direktiivin 2004/17 30 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen edellytysten täyttymistä on tarkasteltava yksinomaan kyseisen direktiivin mukaisesti, eikä tarkastelu saa vaikuttaa kilpailusääntöjen soveltamiseen. Saman direktiivin johdanto-osan 40 perustelukappaleesta ilmenee lisäksi, että sen 30 artiklan olisi annettava kyseisille yksiköille oikeusvarmuus sekä sisällettävä asianmukainen päätöksentekomenettely, joka mahdollistaa asiaa koskevan unionin oikeuden yhteisen soveltamisen varmistamisen noudattaen lyhyitä määräaikoja. Näissä perustelukappaleissa vahvistetaan, että komission ei tarvitse direktiivin 2004/17 30 artiklan nojalla tehtyä hakemusta tutkiessaan soveltaa EUT-sopimuksessa määrättyjä kilpailua koskevia perusteita ja menetelmiä sellaisinaan. (ks. 26, 28 ja 29 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 38, 39 ja 176 kohta)

Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 2004/17 30 artiklassa säädetyn menettelyn yhteydessä todistustaakka siitä, että mainitussa säännöksessä säädetyt edellytykset ovat täyttyneet, kuuluu hakijalle ja asianomaiselle jäsenvaltiolle, ja komissiolla on vain rajoitettu toimivalta verrattuna laajaan tutkintavaltaan, joka sille on myönnetty unionin kilpailuoikeutta sovellettaessa asetuksessa N:o 1/2003 ja yrityskeskittymien valvonnasta annetussa asetuksessa N:o 139/2004. Komission on lisäksi tehtävä lopullinen päätös kyseisen direktiivin 30 artiklan 6 kohdassa tarkoitetussa määräajassa, jos se katsoo, että kyseisen artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset eivät ole täyttyneet. Komission ei siis kuulu suorittaa omia tutkimuksiaan merkityksellisten markkinoiden rajaamisesta eikä omia analyysejään. Hakijan tehtävänä on sitä vastoin toimittaa riittävästi tietoja merkityksellisten markkinoiden määrittelemiseksi. (ks. 41, 89, 125 ja 204 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 44 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 44 kohta)

On totta, että yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112 muuttamisesta laskutussääntöjen osalta annetulla direktiivillä 2010/45 on otettu käyttöön sääntöjä, joiden mukaan – kuten direktiivin 2010/45 johdanto-osan kahdeksannesta perustelukappaleesta, joka koskee arvonlisäverovaatimuksia, ilmenee – paperisia ja sähköisiä laskuja on kohdeltava tasavertaisesti. Siltä osin kuin on kyse komission päätöksestä, jolla todetaan, että vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 2004/17 30 artiklassa asetettu edellytys, joka koskee sitä, että toiminto on suoraan avoin kilpailulle, ei ole täyttynyt jonkun jäsenvaltion alueella, kyseinen seikka ei kuitenkaan osoita, että komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, koska se ei ole katsonut, että postitse tapahtuva toimitus ja sähköinen toimitus ovat korvaavia tuotteita. Koska sähköinen laskutus on asianomaisessa jäsenvaltiossa oikeudellisesti pakollista yritysten ja viranomaisten välillä, kysymys korvattavuudesta ei näet tule esiin. Lisäksi lainsäädännössä postipalvelut – eikä sähköiset palvelut – katsotaan SEUT 14 artiklassa tarkoitetuiksi yleistä taloudellista etua koskeviksi palveluiksi, kuten direktiivin 97/67 muuttamisesta yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden täysimääräisen toteuttamisen osalta annetun direktiivin 2008/6 johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee. Lisäksi yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden kehittämistä ja palvelun laadun parantamista koskevista yhteisistä säännöistä annetun direktiivin 97/67 3 artiklan nojalla yleispalveluna pidetään juuri postipalvelujen tarjontaa. Ei siis voida päätellä, että postitse toimitetut laskut ja sähköiset laskut rinnastetaan lainsäädännössä pääsääntöisesti toisiinsa. Sen perusteella, että direktiivissä 2008/6 katsotaan osoitteellisen mainospostin olevan sääntelyn kannalta kirjelähetys, ei voida tältä osin muodostaa ennakkokäsitystä merkityksellisten markkinoiden asianmukaisesta määritelmästä direktiivin 2004/17 30 artiklaa tarkasteltaessa. (ks. 53, 54 ja 168 kohta)

Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 2004/17 30 artiklassa säädetyn menettelyn soveltamissäännöistä tehdyssä päätöksessä 2005/15 tarkoitettu merkityksellisten markkinoiden käsite merkitsee sitä, että niihin kuuluvien tuotteiden välillä voi olla toimivaa kilpailua, mikä edellyttää, että kaikki samoihin markkinoihin kuuluvat tuotteet ovat riittävästi keskenään vaihdettavissa, kun kyse on samasta käyttötarkoituksesta. Keskinäistä vaihdettavuutta tai keskinäistä korvattavuutta ei arvioida pelkästään kyseessä olevien tuotteiden tai palvelujen objektiivisten ominaisuuksien perusteella, vaan huomioon on otettava myös markkinoiden kilpailuolosuhteet sekä kysynnän ja tarjonnan rakenne. (ks. 57 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 64 ja 146 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 127 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 132 ja 138 kohta)

Komission vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 2004/17 30 artiklan nojalla tekemän päätöksen lainmukaisuutta on arvioitava niiden tietojen perusteella, joita komissiolla oli käytettävissään päätöstä tehdessään. (ks. 142 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 146 ja 190 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 151, 170 ja 200 kohta)