YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

7 päivänä heinäkuuta 1998

Yhdistetyt asiat T-238/95, T-239/95, T-240/95, T-241/95 ja T-242/95

Francesco Mongelli ym.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Eläkkeet — Korjauskerroin — Määrittäminen — Vaihtokurssi”

Täydellinen teksti italian kielellä II-925

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan yhtäältä kumoamaan kantajien eläkelaskelmat tammikuusta 1995 lukien siltä osin kuin niissä sovelletaan Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta 1.7.1994 lukien 19 päivänä joulukuuta 1994 annetulla neuvoston asetuksella (EHTY, EY, Euratom) N:o 3161/94 (EYVL L 335, s. 1) Italialle vahvistettua korjauskerrointa 94,2, ja toisaalta suorittamaan kantajille kuuluvat maksamattomat erät 8 prosentin vuotuisine viivästyskorkoineen.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantajille, jotka ovat komission Brysselissä toimineita entisiä virkamiehiä ja jotka asuvat Italiassa, on kaikille myönnetty vanhuuseläke. Kolme heistä, eli Mongelli, Capuano ja Tinelli, saa eläkkeensä Belgian frangeina, koska he ovat valinneet Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) liitteessä VIII olevan 45 artiklan mukaisesti, että etuudet maksetaan sen maan valuuttana, jossa sijaitsee sen toimielimen päätoimipaikka, jonka palveluksessa virkamies oli. Castagnoli ja Sadini saavat suorituksensa Italian liiroina suoraan Italiaan.

Neuvosto antoi 19.12.1994 asetuksen (EHTY, EY, Euratom) N:o 3161/94 (EYVL L 335, s. 1; jäljempänä asetus N:o 3161/94) Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta 1.7.1994 lukien. Tämä asetus tuli voimaan 24.12.1994 ja korvasi Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta 1.7.1993 lukien 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (Euratom, EHTY, EY) N:o 3608/93 (EYVL L 328, s. 1), jossa Italialle oli vahvistettu korjauskertoimeksi 101,2.

Asetuksen N:o 3161/94 6 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan 1.7.1994 lukien Italialle korjauskertoimeksi 94,2; tätä korjauskerrointa sovelletaan saman artiklan 4 kohdan nojalla eläkkeisiin.

Komissio sovelsi tammikuulta 1995 olevissa eläkelaskelmissa tätä korjauskerrointa kantajille maksettuihin etuuksiin.

Todettuaan, että heidän eläkkeensä olivat pienentyneet edelliseen vuoteen verrattuna kyseisen korjauskertoimen soveltamisen vuoksi, ja että tämä pienentäminen oli heidän mielestään lainvastaista ja syrjivää, kantajat tekivät huhtikuussa 1995 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valituksen tammikuulta 1995 olevista eläkelaskelmistaan. Komissio hylkäsi valitukset 6.9.1995 tekemällään päätöksellä. Hylkäävä päätös annettiin kantajille tiedoksi 14.9.1995 päivätyillä kirjeillä, jotka he vastaanottivat 18.-25.9.1995.

Pääasia

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 64 artiklan rikkomista

Henkilöstösääntöjen 64 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan tarkoituksena on taata kaikille virkamiehille sellainen palkka, jolla on sama ostovoima heidän asemapaikastaan riippumatta. Sen vuoksi virkamiehen palkkaan, joka ilmaistaan Belgian frangeina, sovelletaan eri asemapaikkojen elinolojen mukaan korjauskerrointa, joka on joko pienempi, suurempi tai yhtä suuri kuin 100 prosenttia. Henkilöstösääntöjen 64 artiklan toisen kohdan ja 65 artiklan nojalla Brysselin ja Luxemburgin korjauskerroin on 100, ja neuvosto vahvistaa komission ehdotuksesta määräenemmistöllä korjauskertoimen muille maille (23 kohta).

Henkilöstösääntöjen 82 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetään 77-81 a artiklassa tarkoitettujen eläkkeiden osalta, joihin kuuluvat myös entisten virkamiesten vanhuuseläkkeet, että niihin sovelletaan sen valtion osalta vahvistettua korjauskerrointa, jossa eläkkeen saaja on osoittanut asuinpaikkansa olevan. Vaikka henkilöstösääntöjen 82 artiklan 1 kohdassa ei nimenomaan viitata henkilöstösääntöjen 64 artiklaan, jota sovelletaan virkamiesten palkkoihin, siinä viitataan kuitenkin tässä artiklassa mainittujen edellytysten mukaan jokaista maata varten vahvistettuihin korjauskertoimiin (24 kohta).

Viittaukset: asia T-285/94, Pfloeschner v. komissio, 14.12.1995 (Kok. H. 1995, s. II-889, 48 kohta).

Esillä olevassa asiassa kantajat ovat väittäneet, että asetuksella N:o 3161/94 Italialle vahvistettu korjauskerroin on henkilöstösääntöjen 64 artiklan vastainen sillä perusteella, että kyseisen kertoimen laskemistapa perustuu sellaiseen edellytykseen, jota tämä artikla ei koske eli hintapariteetin ja vaihtokurssin väliseen suhteeseen (25 kohta).

Asetus N:o 3161/94 koskee henkilöstösääntöjen täytäntöönpanoa ja perustuu nimenomaisesti henkilöstösääntöjen 63-65 a artiklaan ja 82 artiklaan samoin kuin henkilöstösääntöjen liitteeseen XI, eikä sillä voida tästä syystä normihierarkian periaatteen vuoksi poiketa näihin säännöksiin sisältyvistä periaatteista. Asetuksen 6 artiklan 1 kohdan nojalla on siis laillista vahvistaa Italialle korjauskerroin, jota sovelletaan saman artiklan 4 kohdan nojalla eläkkeisiin ja joka lasketaan viitekaupunkina käytetyn Brysselin ja kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevan pääkaupungin välisen hintapariteetin ja toisaalta sen virallisen vaihtokurssin välisen suhteen perusteella, josta on säädetty henkilöstösääntöjen 63 artiklan toisessa kohdassa ja jolla tarkoitetaan valuuttakurssia, jota käytetään Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion toteuttamiseen kunkin vuoden 1 päivästä heinäkuuta lukien, koska tällä taataan tuosta päivästä lukien Brysselissä maksettujen eläkkeiden, joiden korjauskertoimena on 100 prosenttia, ja Italiassa maksettujen eläkkeiden ostovoiman vastaavuus (26 ja 27 kohta, ja 29-33 kohta).

Viittaukset: asia C-30/96P, Abello ym. v. komissio, 5.2.1998 (Kok. 1998, s. I-377); asia T-536/93, Benzler v. komissio, 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-777, 32 ja 33 kohta) ja yhdistetyt asiat T-544/93 ja T-566/93, Abello ym. v. komissio, 7.12.1995 (Kok. H. 1995, s. II-815, 40 kohta).

Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäinen kanneperuste on hylättävä (35 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista

Yhdenvertaisen kohtelun periaate varmistetaan eläkkeen saajien osalta siten, että korjauskertoimien tarkoituksena on taata, että kaikilla entisten virkamiesten saamilla suorituksilla on sama ostovoima heidän asuinpaikastaan riippumatta. Henkilöstösääntöjen 82 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetään tätä tarkoitusta silmällä pitäen, että eläkkeisiin sovelletaan sellaisen valtion osalta vahvistettua korjauskerrointa, jossa eläkkeen saaja on osoittanut asuinpaikkansa olevan, vaikka eläke käytettäisiinkin muussa kuin eläkkeen saajan asuinvaltiossa. Asuinmaan käyttäminen viiteperusteena eläkkeen saajien elinolojen ja ostovoiman arvioimiseksi on perusteltua siksi, että asuinpaikan käsitteen, sellaisena kuin siitä on säädetty henkilöstösääntöjen 82 artiklassa, on katsottava käsittävän myös sen paikan, jossa entisen virkamiehen tosiasialliset sidokset ovat, ja siis myös sen paikan, jossa hänen katsotaan suorittavan hankintansa. Näin ollen vaikka eläkkeellä voi teoriassa olla eri ostovoima sen mukaan, missä maassa eläkkeen saaja valintansa mukaan suorittaa hankintansa, tämän seikan ei voida katsoa loukkaavan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, joka henkilöstösääntöjen 82 artiklan nimenomaisena tarkoituksena on taata (41-43 kohta).

Viittaukset: asia 284/87, Schäfleinv. komissio, 14.7.1988 (Kok. 1988, s. 4475,9 kohta) ja em. asia Pfloeschnerv. komissio, 47 kolua.

Väitteestä, jonka mukaan laskettaessa riidanalaista korjauskerrointa ei ole otettu huomioon Italiassa vallitsevan inflaation tasoa, koska muille vahvan valuutan jäsenvaltioille on vahvistettu suurempi korjauskerroin, riittää kun todetaan, että kantajat eivät ole ymmärtäneet henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 3 artiklan 5 kohdassa vahvistettuja korjauskerrointen laskemista koskevia täsmällisiä sääntöjä, jotka perustuvat hintapariteetin ja vaihtokurssin väliseen suhteeseen (44 kohta).

Näin ollen toinen kanneperuste on hylättävä (45 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista

Virkamies ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen riitauttaakseen uuden yhteisön säädöksen lainmukaisuuden, varsinkaan sellaisella alalla, jolla on tavoitteena jatkuva mukauttaminen taloudellisen tilanteen muutosten perusteella, kuten esimerkiksi virkamiesten eläkkeisiin vaikuttavien korjauskertoimien vahvistaminen, ja hallinnon antamien täsmällisten vakuutuksien puuttuessa (52-54 kohta).

Viittaukset: asia 33/87, Christianos v. yhteisöjen tuomioistuin, 14.6.1988 (Kok. 1988, s. 2995, 23 kohta); yhdistetyt asiat T-98/92 ja T-99/92, Di Marzio ja Lebedef v. komissio, 22.6.1994 (Kok. H. 1994, s. II-541, 68 kohta) ja asia T-177/95, Barraux ym. v. komissio, 11.12.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1451, 47 kohta).

Näiden seikkojen perusteella kolmas kanneperuste on hylättävä (55 kohta).

Neljäs kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 63 artiklan toisen kohdan ja henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 45 artiklan rikkomista

Kantajien eläkelaskelmista käy ilmi, että toisin kuin he ovat väittäneet, vaihtokursseja ei ole muunnettu kahteen kertaan niiden henkilöiden osalta, jotka olivat valinneet, että heidän eläkkeensä maksetaan Belgian frangeina (63 kohta).

Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 45 artikla, jossa annetaan eläkkeen saajille mahdollisuus saada eläke valintansa mukaan joko lähtömaansa tai asuinmaansa valuuttana tai sen maan valuuttana, jossa sijaitsee sen toimielimen päätoimipaikka, jonka palveluksessa virkamies oli, ja jossa viitataan henkilöstösääntöjen 82 artiklan 1 kohdan neljänteen alakohtaan, koskee ainoastaan suoritusten maksutapoja. Näin ollen kantajien valinta heille suoritettaviin summiin sovellettavasta valuutasta ei voinut estää soveltamasta heidän eläkkeisiinsä henkilöstösääntöjen 82 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti heidän asuinpaikalleen eli Italialle vahvistettua korjauskerrointa, joka lasketaan Italian hintapariteetin ja henkilöstösääntöjen 63 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun virallisen vaihtokurssin, eli sen valuuttakurssin, jota käytetään Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion toteuttamiseen kunkin vuoden 1 päivästä heinäkuuta lukien, välisen suhteen perusteella (68 ja 69 kohta).

Viittaukset: asia 127/80, Grogan v. komissio, 11.3.1982 (Kok. 1982, s. 869, 14 ja 15 kohta).

Edellä esitettyjen seikkojen perusteella neljäs kanneperuste on hylättävä (70 kohta).

Ratkaisu:

Kanteet hylätään.