27.

Nyt tutkittavien väitteiden yhteydessä on ratkaistava kaksi erillistä kysymystä: aa) ensimmäinen koskee riidanalaisten osakkeiden arvon määrittämisessä huomioon otettua ajanjaksoa, ja bb) toinen koskee arvon määrittämisessä käytettyä menetelmää. aa) Kun ratkaistaan, mikä on se BV:n uusien osakkeiden arvon määrittämisessä huomioon otettava ajanjakso, jonka perusteella voidaan ratkaista, onko kyseessä valtion tuki, ratkaiseva merkitys on sillä, milloin sopimusten täytäntöönpanemiseksi tarkoitetut toimet ja takauksen muodossa tehty valtion toimenpide on suoritettu. Vaikka osakkeen arvoksi sovittu 125 DEM olisi vastannut BV:n uusien osakkeiden todellista arvoa esisopimuksen tekemistä edeltäneenä ajanjaksona ja vaikka takauksena myönnettävää valtion tukea ci siten olisi kyseisenä aikana tarvittu, tuen tarve olisi saattanut ilmetä myöhemmin siinä tapauksessa, että esisopimukseen sisältyvien sopimusehtojen soveltamisen aikana BV:n osakkeiden arvo olisi huomattavasti laskenut. Myös päinvastainen tilanne olisi luonnollisesti mahdollinen: jos osakkeiden kurssin huomattavan nousun seurauksena BV:n uusien osakkeiden sovitun arvon ja todellisen arvon välillä sopimuksen tekohetkellä ollutta mahdollista eroa ci enää olisi ollut esisopimuksen määräysten soveltamisen ajankohtana, kysymyksessä ei voisi olla valtion tuki. Tukeakseen näkemystään, jonka mukaan soveliain ajanjakso tässä yhteydessä oli esisopimusta edeltävä ajanjakso, kantajat vetoavat siihen, että Kruppin ja BV:n välinen sopimus oli sitova erityisesti KAE:n osakepääoman osuuden arvon ja vastikkeeksi luovutettujen BV:n uusien osakkeiden arvon määrittämisen osalta. Ongelmana ei kuitenkaan tässä ole se, onko BV:n uusien osakkeiden arvon määrittämistä koskeva sopimus sitova, vaan kyse on siitä, vastasiko tämä arvio, oli se sitten sitova tai ei, näiden uusien osakkeiden todellista arvoa. Edellä mainittujen syiden vuoksi tähän kysymykseen vastattaessa on otettava huomioon tosiseikat (esim. BV:n osakkeiden hinta), sellaisina kuin ne lopulta ilmenivät sen ajanjakson aikana, jolloin sovitun liiketoimen olennaiset osat toteutettiin ja erityisesti valtion tueksi katsotun valtion toimenpiteen muodostavat toimet tehtiin (GbR:n perustaminen, HIBEGin lainasopimuksen tekeminen, Bremenin osavaltion takauksen myöntäminen). Jos todetaan, että BV:n uusien osakkeiden sovitun arvon ja todellisen arvon välillä oli kyseisenä ajanjaksona eroa, tämän eron kattamiseksi tarkoitettua valtion toimenpidettä voidaan pitää valtion tukena riippumatta siitä, milloin tämä ero syntyi ja kuka tästä toimenpiteestä hyötyi. Jotta tarkastelu olisi tyhjentävä, on aiheellista tutkia, ovatko esisopimukseen sisältyvät sopimusehdot sitovia. Tätä kysymystä, jota asianosaiset ovat käsitelleet perusteellisesti sekä kirjallisessa että suullisessa käsittelyssä, on tutkittava esisopimuksia ja muita varsinaisen sopimuksen tekemistä edeltäviä asiakirjoja koskevan Saksan lainsäädännön asiaankuuluvien säännösten perusteella. Saksan oikeudessa sopimusta edeltäviin asiakirjoihin sisältyvien sopimusehtojen sitovuus riippuu osapuolten tahdosta. ( 25 ) Periaatteessa ei siis voida katsoa, että sellaiseen esisopimukseen, jossa nimenomaisesti edellytetään varsinaisen sopimuksen tekemistä, sisältyisi osapuolia sitovia sopimusehtoja, koska varsinaisen sopimuksen tekemistä koskevan nimenomaisen määräyksen perusteella voidaan tehdä päinvastainen olettamus; jos sopimusta edeltävä asiakirja ei sisällä tällaista nimenomaista määräystä, saksalaiset tuomioistuimet tutkivat kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvät seikat ja ratkaisevat tapauskohtaisesti sen, oliko sopimuksen osapuolten tarkoituksena, että sopimusmääräykset ovat sitovia. ( 26 ) Lisäksi jos esisopimus koskee moniulotteisia liiketoimia ja erityisen suuria rahamääriä, kuten käsiteltävänä olevassa tapauksessa, saksalaiset tuomioistuimet katsovat tietyissä tapauksissa, että osapuolten välillä on hiljainen sopimus siitä, että vastavuoroisten oikeuksien ja velvollisuuksien syntyminen edellyttää varsinaisen sopimuksen tekemistä. ( 27 ) Esisopimuksen sanamuodon tarkastelun perusteella ei voida todeta, että osapuolet olisivat esisopimuksessa tarkoittaneet sopia sitovasti KAE:n osakepääoman 74,9 prosentin osuuden luovutuksesta tai BV:n osakepääoman korotuksesta ja uusien osakkeiden merkintä- tai myyntihinnasta. Esisopimuksen johdanto-osasta käy ilmi, että osapuolet aikoivat siirtää 74,9 prosenttia KAE:n osakepääomasta BV:lle, jonka oli määrä luovuttaa vastikkeeksi osakepääomansa korotuksen yhteydessä annettavia uusia osakkeita. ( 28 ) Esisopimuksen 1 kohdassa todetaan, että sen allekirjoittamisen jälkeen Krupp toimittaa BV:lle tiettyjä asiakirjoja, kuten KAE:n yhtiöjärjestyksen, sen tilinpäätöksen tilintarkastajien kertomuksineen sekä selvitykset yhtiön sovituista toimituksista ja tilauksista. BV nimittäin tarvitsi näitä asiakirjoja yritysostoa harkitessaan saadakseen tarkan käsityksen ostettavan yrityksen tilanteesta ennen lopullisen sitoumuksen tekemistä. Esisopimuksen 2.3 kohdan mukaan osapuolten oli määrä tilanteen kehittymisen mukaan sopia niistä toimista, jotka vaikuttivat tarkoituksenmukaisilta KAE:n osakepääoman osuuden luovutuksen ja BV:n osakepääoman korotuksen toteuttamiseksi. Esisopimuksen 5.1 kohdan mukaan KAE:n osakepääoman osuuden luovutusta koskeva varsinainen sopimus tehdään BV:n osakepääoman korotuksen jälkeen. Lopuksi esisopimuksen 11 kohdan mukaan sen oikeusvaikutukset alkavat vasta sen jälkeen, kun osapuolten hallintoelimet ovat hyväksyneet sen. Näin ollen KAE:n osakepääoman osuuden luovutusta ja siihen liittyvää BV:n osakepääoman korotusta sekä uusien osakkeiden arvon määrittämistä koskevat lausekkeet eivät olleet sitovia. Tämän osoittaa se, että yhtiökokouksen kokouskutsussa ei mainittu esisopimusta tai muita sitoumuksia, jotka Krupp olisi tehnyt tai jotka sille olisi tehty. Kokouskutsussa liiketoimi on nimittäin esitetty KAE:n ja BV:n tytäryhtiön STN:n sulautumista koskevana ”suunnitelmana”. Näin ollen BV:n uusien osakkeiden arvon määrittämisessä huomioonotettavaa ajanjaksoa koskevia kantajien väitteitä ei voida hyväksyä. bb) Niistä seikoista, jotka kanteessa on esitetty BV:n uusien osakkeiden arvon virheellistä määrittämistä koskevan väitteen osalta, ei ilmene, että tämä arvio perustuisi virheellisiin tosiseikkoihin tai tietoihin. Kantajat tyytyvät väittämään, että kun komissio ei päätöksessään käyttänyt niitä arviointiperusteita, joihin kantajat olivat vedonneet, se noudatti virheellistä menetelmää osakkeiden arvon määrittämisessä ja teki tästä syystä virheellisen päätelmän valtion tuen olemassaolosta. Tältä osin on syytä todeta, että BV:n uusien osakkeiden arvon määrittämistä koskevaa kysymystä on sen olennaisen merkityksen vuoksi pitkään pohdittu riidanalaisen päätöksen perusteluissa. Päätöksessä on erityisesti mainittu ne seikat, jotka kantajien mielestä olisi pitänyt ottaa huomioon BV:n uusien osakkeiden arvoa määritettäessä (riidanalaisen päätöksen osa V.1, ks. edellä 23 kohta). Päätöksessä on myös esitetty ne syyt, joiden vuoksi komissio ei pitänyt näitä tekijöitä merkityksellisinä eikä käyttänyt kantajien puoltamaa menetelmää. Päätökseen sisältyvät erityisesti seuraavat seikat: i) Riidanalaisen päätöksen alussa on esitetty ne syyt, joiden vuoksi 80 DEM:n hinta osakkeelta oli komission mielestä enimmäishinta, joka osakemarkkinoilla noudatetun käytännön mukaan olisi voitu pyytää yleisölle suunnatun uusmerkinnän yhteydessä. Tältä osin komissio toteaa, että pörssiarvo on osakkeiden todellinen markkina-arvo ja että uusien osakkeiden merkintähinnan on yleensä oltava osakkeiden markkina-arvoa alhaisempi uusmerkinnän epäonnistumisen välttämiseksi. Koska pörssiarvo oli noin 80 DEM, tämä tarkoittaa, että uusien osakkeiden merkintähinnan täytyi olla alhaisempi kuin 80 DEM. ii) Vastauksena Saksan hallituksen väitteisiin, jotka kantajat ovat toistaneet yhteisöjen tuomioistuimen käsittelyssä ja jotka koskevat BV:n osakkeiden arvon määrittämistä 125 DEM:ksi osakkeelta, komissio esittää, että liiketoimi voitiin suorittaa hintaan 125 DEM osakkeelta ainoastaan sen vuoksi, että 125 DEM:n ja 80 DEM:n välisen erotuksen kattamiseksi myönnettiin takaus. Komissio toteaa, ettei Saksan hallitus ole pystynyt esittämään tätä hintaa tukevia pankkien selvityksiä tai raportteja ja että vaikka osakkeiden keskikurssi vuonna 1990 oli 130,8 DEM osakkeelta, se oli kuitenkin vuodesta 1981 alkaen ollut jatkuvasti alle 100 DEM lukuun ottamatta vuoden 1985 loppua, vuotta 1986 ja vuoden 1989 alusta vuoden 1990 loppuun ulottuvaa ajanjaksoa. Tämä suuntaus on sitä paitsi myöhemmin vakiintunut, koska vuoden 1991 lopusta vuoden 1993 helmikuuhun saakka BV:n osakkeiden kurssi vaihteli 80 DEM:n molemmin puolin. Lisäksi markkinoiden odotukset tulevaisuuden voitoista näkyvät komission mukaan välittömästi osakkeen kurssissa. Samaa päättelyä voidaan soveltaa KAE:n ja BV:n integroitumisesta johtuviin oletettuihin synergia-vaikutuksiin. Komission mukaan tällaiset vaikutukset näkyvät välittömästi pörssimarkkinoilla. BV:n osakkeiden kurssi on vuoden 1991 lopusta alkaen vaihdellut 80 DEM:n molemmin puolin, joten tämä myöhempi kehitys osoittaa, etteivät synergia-näkökohdat ole millään tavalla vaikuttaneet tähän kehitykseen. Saksan hallitus on väittänyt, että suuri osakepaketti herättää sijoittajien mielenkiinnon helpommin kuin yksittäiset osakkeet. Komission mielestä on kuitenkin vaikea kuvitella, että tämä olisi pätevä selitys yksittäisen osakkeen hinnassa olevalle 80 DEM:n ja 125 DEM:n väliselle erolle. Komissio korostaa, että on otettava huomioon myös se, että uusi osakeanti voi laskea osakkeen kurssia. GbR:n taseen vahvistaa kaksi riippumatonta tilintarkastajaa, ja Saksan hallituksen mukaan tilintarkastajat ovat vahvistaneet BV:n 2800000 uuden osakkeen arvoksi 350000000 DEM. Tältä osin komissio toteaa seuraavaa: ”— — jos osakkeilla on esimerkiksi pörssissä määräytyvä markkina-arvo, kirjanpidossa on aloittavassa taseessa käytettävä tätä arvoa.— — Jos osakkeille on kuitenkin hiljattain vahvistettu pörssiarvosta poikkeava hinta, kuten Bremer Vulkánin osakkeiden osalta, kirjanpidossa voidaan käyttää tätä hintaa”. Komissio korostaa, että juuri tästä syystä ”kirjanpidossa on yksinkertaisesti käytetty Bremer Vulkanin 2,8 miljoonasta osakkeesta hiljattain maksettua 350 miljoonan Saksan markan hintaa, jonka Krupp ja Bremer Vulkan ovat vahvistaneet yhdessä Bremenin senaatin kanssa ja joka on maksettu HIBEGin ja pankkien konsortion kautta, eikä näin ollen voida puhua tilintarkastajien itsenäisestä arviosta. Tilintarkastajat ovat pelkästään vahvistaneet osapuolten määrittämän arvon” (riidanalaisen päätöksen VI kohta). Näiden seikkojen perusteella vaikuttaa siltä, että komission päätös on riittävästi perusteltu, koska komissio on maininnut osapuolten esittämät seikat ja perustelut, joiden mukaan komissio on muodostanut riidanalaisessa päätöksessä ilmaisemansa kannan.