ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Rypäleistä käymisen avulla valmistettu juoma, johon on lisätty juurikassokeria ja maissista saatua alkoholia valmistuksen aikana – Luokittelu yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2206

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I oleva nimike 2206; komission asetus N:o 1719/2005)

Tiivistelmä

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annettua asetusta N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1719/2005, on tulkittava siten, että 0,75 litran pulloissa myytävä tuoreista rypäleistä käymisen avulla valmistettu juoma, jonka alkoholipitoisuus on 15,8–16,1 tilavuusprosenttia ja johon on valmistuksen aikana lisätty juurikassokeria ja maissista saatua alkoholia, on luokiteltava kyseisen asetuksen liitteessä I olevan yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2206.

On totta, että tuotteen käyttötarkoitus voi olla objektiivinen luokitteluperuste sikäli kuin se kiinteästi liittyy kyseiseen tuotteeseen, jolloin liitynnän kiinteyttä on pystyttävä arvioimaan tuotteen objektiivisesti todettavien ominaispiirteiden ja ominaisuuksien mukaan. Tuotteen käyttötarkoitus on kuitenkin merkityksellinen arviointiperuste ainoastaan, jos luokittelua ei voida tehdä pelkästään tuotteen objektiivisesti todettavien ominaispiirteiden ja ominaisuuksien perusteella.

(ks. 47 ja 48 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Palvelujen suoritus – Verotuksellisen liittymäkohdan määrittäminen

(Neuvoston direktiivin 77/388 9 artiklan 2 kohdan e alakohta)

Tiivistelmä

Sellaisista tutkimus- ja kehitystöiden suorittamisesta ympäristö- ja teknologia-alalla koostuvat palvelut, jotka johonkin jäsenvaltioon sijoittautuneet insinöörit suorittavat johonkin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle palvelujen vastaanottajalle tämän toimeksiannosta, on luokiteltava jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 9 artiklan 2 kohdan e alakohdassa, jossa määritetään konsulttien, insinöörien, tutkimuslaitosten, asianajajien tai tilintarkastajien suoritusten ja muiden vastaavien suoritusten verotuksellinen liittymäkohta, tarkoitetuiksi ”insinöörien suorituksiksi”.

Näiden palvelujen on nimittäin katsottava kuuluvan kyseisen säännöksen soveltamisalaan, koska tutkimus- ja kehitystöitä suoritetaan pääasiallisesti ja tavanomaisesti tässä säännöksessä tarkoitetussa insinöörin ammatissa. Näin on sellaisten palvelujen osalta, joille on ominaista, että niissä ei ole kyse yksistään olemassa olevien tietojen ja menetelmien soveltamisesta konkreettisiin ongelmiin vaan myös uuden tiedon hankkimisesta ja uusien menetelmien kehittämisestä samojen tai uusien ongelmien ratkaisemiseksi. Tällainen toiminta eroaa lisäksi kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetuista toiminnoista, koska kyseisiä palveluja ei suoriteta useille palvelujen vastaanottajille vaan yhdelle ainoalle palvelujen vastaanottajalle. Sillä, että tämä palvelujen ainoa vastaanottaja myy kolmannelle tai samaan konserniin, johon se kuuluu, kuuluville yhtiöille tilaamiensa töiden tulokset, ei ole merkitystä tämän osalta.

(ks. 20, 21, 24–26 ja 30 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annettu direktiivi 2003/88 – Soveltamisala

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohta)

2. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annettu direktiivi 2003/88 – Vähimmäislepoaika

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88 3 artikla ja 17 artiklan 2 kohta ja 3 kohdan b ja c alakohta)

Tiivistelmä

1. Nuorisotyöpalvelusta koskevan sopimuksen tehneet henkilöt, jotka työskentelevät satunnaisesti ja kausiluonteisesti loma- ja vapaa-ajankeskuksissa enintään 80 työpäivää vuodessa, kuuluvat tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun direktiivin 2003/88 soveltamisalaan.

(ks. 33 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Nuorisotyöpalvelusta koskevan sopimuksen tehneet henkilöt, jotka työskentelevät satunnaisesti ja kausiluonteisesti loma- ja vapaa-ajankeskuksissa enintään 80 työpäivää vuodessa, kuuluvat tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun direktiivin 2003/88 17 artiklan 3 kohdan b alakohdassa ja/tai c alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan.

Kansallinen lainsäädäntö, jolla tällaiset sopimukset tehneiden työntekijöiden työaika rajoitetaan 80 työpäivään vuodessa, ei täytä kyseisen direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa tämän poikkeuksen soveltamiselle asetettuja edellytyksiä, joiden mukaan kyseisille työntekijöille on annettava vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai poikkeustapauksissa, joissa tällaisia lepoaikoja ei objektiivisista syistä ole mahdollista myöntää, heidän on saatava asianmukainen suojelu. Vaikka työn erityinen luonne tai työn tekemisen erityiset olosuhteet sallivatkin poikkeustapauksessa poikkeamisen direktiivin 3 artiklasta sekä työskentelyjakson ja lepoajan säännönmukaista vuorottelua koskevasta velvollisuudesta, kansallisella lainsäädännöllä, jolla työntekijöille ei anneta oikeutta vuorokautiseen lepoaikaan koko heidän työsopimuksensa keston aikana, vaikka kyse on vuosittain enintään 80 päivän pituisesta sopimuksesta, ei ainoastaan viedä kyseisellä direktiivillä nimenomaisesti annetun yksittäisen oikeuden sisältöä, vaan mainittu lainsäädäntö on myös ristiriidassa direktiivin tavoitteen, jona on suojella tehokkaasti työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä, kanssa.

(ks. 37, 46, 47, 52 ja 60–62 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Kannekirjelmä – Väitteiden ja kanneperusteiden esittäminen – Muotovaatimukset

(EY 226 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan c alakohta)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Eurooppa-koulun perussääntö

(EY 10 ja EY 226 artikla)

Tiivistelmä

1. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan mukaan komission on kaikissa EY 226 artiklan nojalla jätetyissä kannekirjelmissä ilmoitettava tarkasti kanneperusteet, joista unionin tuomioistuinta pyydetään lausumaan. Nämä vaatimukset on muotoiltava yksiselitteisesti, jottei unionin tuomioistuin lausuisi kanteen ulkopuolelta tai jättäisi lausumatta jostakin kanneperusteesta.

(ks. 36 ja 37 kohta)

2. Unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa lausua Euroopan komission kanteesta, joka on nostettu EY 226 artiklan nojalla sillä perusteella, ettei Belgian kuningaskunta ole noudattanut Eurooppa-koulun johtokunnan ja Belgian kuningaskunnan hallituksen kesken 12.10.1962 tehdyn toimipaikkasopimuksen, luettuna yhdessä EY 10 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan. Kuten Luxemburgissa 12.4.1957 allekirjoitetun Eurooppa-koulun perussäännöstä tehdyn yleissopimuksen 28 artiklasta ilmenee, mainitun sopimuksen järjestelmä noudattaa nimittäin kyseisen yleissopimuksen, jota unionin tuomioistuin ei ole toimivaltainen tulkitsemaan, järjestelmää, sillä vaikka perussääntö liittyy yhteisöön ja sen toimielinten toimintaan, kyse on jäsenvaltioiden tekemästä kansainvälisestä yleissopimuksesta, joka ei ole erottamaton osa yhteisön oikeutta. Tämä arviointi ei voi rajoittua ennakkoratkaisupyynnön prosessuaaliseen asiayhteyteen, vaan se pätee myös EY 226 artiklassa määrättyyn menettelyyn, jonka kohteena voi olla ainoastaan jäsenvaltion perustamissopimuksen mukaisen velvoitteen noudattamatta jättäminen.

Vuoden 1957 yleissopimuksen säännöstön mahdollinen vakiinnuttaminen Luxemburgissa 21.6.1994 tehdyllä yleissopimuksella, joka on tällä hetkellä voimassa, ja jälkimmäisessä yleissopimuksessa tehty viittaus toimipaikkasopimuksiin eivät myöskään voi muuttaa takautuvasti toimipaikkasopimuksen, joka on johtokunnan ja yhden ainoan jäsenvaltion hallituksen välinen kansainvälinen sopimus, oikeudellista luonnetta. Vuoden 1994 yleissopimuksen 26 artiklassa olevan välityslausekkeen mahdollisesta soveltamisesta on todettava, että EY:n perustamissopimuksessa ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely voidaan saattaa vireille ainoastaan EY 226 artiklan nojalla.

(ks. 44–46 ja 51–53 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ympäristö – Metsien suojelu – Metsien ja ympäristövuorovaikutusten seuranta – Asetus N:o 2152/2003

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2152/2003 3 artiklan a ja b alakohta)

Tiivistelmä

Metsien ja ympäristövuorovaikutusten seurannasta yhteisössä (Forest Focus) annetun asetuksen N:o 2152/2003 3 artiklan a ja b alakohdan säännöksiä, joissa määritetään kyseistä asetusta varten käsitteet ”metsä” ja ”puustoinen maa”, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansallisille säännöksille, joihin sisältyy erilaisia määritelmiä näistä käsitteistä, sikäli kuin kyse on toimista, joita tällä asetuksella ei säännellä.

Vaikka yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena metsien seurantaohjelman toteuttamiseksi olikin esittää mainitussa ohjelmassa tarkoitettujen alueiden määritelmät, mistään asetuksen N:o 2152/2003 säännöksestä ei ilmene, että yhteisön lainsäätäjä olisi pyrkinyt luomaan yhteiset säännöt muiden toimien sääntelemiseksi. Mainitun artiklan tavoitteena ei siten ole ollut estää kaikkia muita määritelmiä siitä, mitä tarkoitetaan metsällä ja puustoisella maalla, joiden osalta jäsenvaltiot aikovat toteuttaa muita kuin mainitulla asetuksella säänneltyjä toimintaohjelmia, eikä tällä artiklalla voi olla tällaista vaikutusta.

(ks. 25, 26 ja 28 kohta sekä tuomiolauselma)
1)

Puolan tasavalta ei ole noudattanut jäljempänä olevan ensimmäisen luetelmakohdan osalta ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY 6 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön luvananto- ja valvontamenettelyistä sekä Euroopan lääkearviointiviraston perustamisesta 22.7.1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2309/93 13 artiklan 4 kohdan sekä ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön lupa- ja valvontamenettelyistä ja Euroopan lääkeviraston perustamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 726/2004 89 ja 90 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan eikä jäljempänä olevan toisen luetelmakohdan osalta direktiivin 2001/83 6 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on
117

Tästä on huomautettava, kuten tämän tuomion 81 kohdasta ilmenee, että kansallisessa lainsäädännössä, jonka mukaan valmistuksen apuaineen kaltaisen aineen lisääminen elintarvikkeeseen edellyttää ennakkolupaa, on säädettävä menettelystä, jonka avulla taloudelliset toimijat voivat saada tämän ravintoaineen merkityksi sallittujen aineiden kansalliseen luetteloon. Tämän menettelyn on oltava helppokäyttöinen ja saatettavissa loppuun kohtuullisessa ajassa ja, jos menettely johtaa hylkäävään päätökseen, tuo hylkäävä päätös on voitava saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Ranska, tuomio 16.7.1992, 9 kohta ja em. asia komissio v. Ranska, tuomio , 26 kohta).
9

Mainitun lain 3 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Edellä 1 §:ssä tarkoitettu sopimus tai tarjous on tehtävä kirjallisesti kahtena kappaleena, siihen on sisällyttävä peruuttamislomake ja kuluttajan on omakätisesti päivättävä ja allekirjoitettava se. 2. Sopimusasiakirjassa on selkeillä kirjaimilla välittömästi kuluttajan allekirjoitukselle varatun paikan yläpuolella oltava selkeä ja täsmällinen maininta kuluttajalla olevasta oikeudesta peruuttaa sopimus ja tämän oikeuden käyttämisen edellytyksistä ja vaikutuksista. 3. Peruuttamislomakkeen on sisällettävä selkeä maininta ’peruuttamislomake’, ja siinä on mainittava sen henkilön nimi ja osoite, jolle se on lähetettävä, ja tiedot siitä sopimuksesta ja niistä sopimusosapuolista, joihin peruuttamislomake liittyy. 4. Sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen elinkeinonharjoittajan tai sen lukuun toimivan henkilön on annettava kuluttajalle toinen sopimuskappaleista ja peruuttamislomake. 5. Todistustaakka tässä pykälässä säädettyjen velvollisuuksien täyttämisestä on elinkeinonharjoittajalla.”
7

Direktiivin 2005/29 5 artiklan, jonka otsikkona on ”Sopimattomien kaupallisten menettelyjen kieltäminen”, sanamuoto on seuraava: ”1. Sopimattomat kaupalliset menettelyt ovat kiellettyjä. 2. Kaupallinen menettely on sopimaton, mikäli: a) se on huolellisen ammatinharjoittamisen vaatimusten vastainen ja b) se vääristää olennaisesti tai on omiaan vääristämään olennaisesti menettelyn saavutettavissa tai kohteena olevan keskivertokuluttajan tai, kun kaupallinen menettely on suunnattu tietylle kuluttajaryhmälle, ryhmään kuuluvan keskivertohenkilön taloudellista käyttäytymistä tuotteeseen nähden. 3. Kaupallisia menettelyjä, jotka todennäköisesti vääristävät olennaisesti vain selkeästi tunnistettavissa olevan kuluttajaryhmän taloudellista käyttäytymistä, joka on erityisen altis käytännön tai sen perustana olevan tuotteen suhteen henkisen tai fyysisen vajavaisuutensa, ikänsä tai herkkäuskoisuutensa vuoksi tavalla, jonka elinkeinonharjoittajan voidaan kohtuudella odottaa ennakoivan, arvioidaan kyseiseen ryhmään kuuluvan keskivertohenkilön näkökulmasta. Tällä ei rajoiteta yleisiä ja lainmukaisia mainontakäytäntöjä, joiden mukaisesti voidaan esittää liioittelevia väitteitä tai väitteitä, joita ei ole tarkoitus ymmärtää kirjaimellisesti. 4. Sopimattomia ovat erityisesti kaupalliset menettelyt, jotka ovat: a) harhaanjohtavia 6 ja 7 artiklassa esitetyn mukaisesti tai b) aggressiivisia 8 ja 9 artiklassa esitetyn mukaisesti. 5. Liitteessä I on luettelo niistä kaupallisista menettelyistä, joita pidetään kaikissa olosuhteissa sopimattomina. Samaa luetteloa on sovellettava kaikissa jäsenvaltioissa ja sitä voidaan muuttaa ainoastaan muuttamalla tätä direktiiviä.”
Sovelletaanko direktiivin [69/335] – – 5 artiklan 3 kohdan toisessa luetelmakohdassa säädettyä mekanismia erityisesti silloin, jos direktiivin 4 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettu pääomayhtiölle annettu laina muunnetaan yhtiöosuuksiksi liittymisen jälkeen ja jos tästä lainasta on kannettu vero jo aikaisemmin kansallisen, liittymiseen saakka voimassa olleen lain perusteella sellaisten periaatteiden mukaan, jotka on vahvistettu [pcc:ssä]?”
1

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1; jäljempänä tullikoodeksi) 24 artiklan tulkintaa, kun määritetään tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (EYVL L 256, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1719/2005 (EUVL L 286, s. 1), liitteessä I olevan yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 7312 kuuluvien tavaroiden alkuperää.
27

Ennakkoratkaisupyynnössä on tältä osin esitettävä täsmällisesti ne syyt, joiden perusteella kansallinen tuomioistuin pyytää yhteisön oikeuden tulkintaa ja päätyy siihen, että ennakkoratkaisukysymysten esittäminen yhteisöjen tuomioistuimelle on tarpeellista. Tässä yhteydessä on välttämätöntä, että kansallinen tuomioistuin antaa edes vähäisen selostuksen niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne yhteisön oikeuden säännökset ja määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, ja siitä, miten nämä oikeussäännöt ja pääasiassa sovellettava kansallinen lainsäädäntö liittyvät toisiinsa (ks. mm. asia C-167/94, Grau Gomis ym., määräys 7.4.1995, Kok., s. I-1023, 9 kohta; yhdistetyt asiat C-453/03, C-11/04, C-12/04 ja C-194/04, ABNA ym., tuomio , Kok., s. I-10423, 46 kohta ja asia C-380/05, Centro Europa 7, tuomio , Kok., s. I-349, 54 kohta).
6

Direktiivin 90/435/ETY muuttamisesta 22.12.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/123/EY (EUVL 2004, L 7, s. 41) neljännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Direktiivin [90/435] 2 artiklassa määritellään yhtiöt, jotka kuuluvat sen soveltamisalaan. Sen liitteessä on luettelo yhtiöistä, joihin direktiivin säännöksiä sovelletaan. Tiettyjä yhtiömuotoja ei ole sisällytetty tässä liitteessä olevaan luetteloon, vaikka yrityksen verotuksellinen kotipaikka on jäsenvaltiossa ja se on yritysverovelvollinen kyseisessä jäsenvaltiossa. Direktiivin [90/435] soveltamisalaa olisi näin ollen laajennettava muihin yhtiöihin, joilla on rajat ylittävää toimintaa yhteisössä ja jotka täyttävät kaikki direktiivissä asetetut ehdot.”
102

Tätä ratkaisua sovelletaan tilanteisiin, joissa tällaisella säännöstöllä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen verotusvallan tasapainoisen jakautumisen säilyttämiseksi jäsenvaltioiden välillä ja täysin keinotekoisten järjestelyjen, joilla ei ole taloudellista todellisuuspohjaa ja jotka on toteutettu ainoastaan veroetuuden perusteettomaksi saamiseksi, estämiseksi. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, rajoittuuko pääasiassa kyseessä oleva säännöstö siihen, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
15

Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti on niin, että jotta yhteisön oikeutta voitaisiin tulkita siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen, sen on määritettävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeussäännöt tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat (ks. mm. asia C-67/96, Albany, tuomio 21.9.1999, Kok., s. I-5751, 39 kohta; yhdistetyt asiat C-51/96 ja C-191/97, Deliège, tuomio , Kok., s. I-2549, 30 kohta ja asia C-506/04, Wilson, tuomio , Kok., s. I-8613, 38 kohta).
25

Kunkin jäsenvaltion asiana on järjestää voitonjakoa koskeva verotusjärjestelmänsä yhteisön oikeutta noudattaen ja määrittää veron laskentapohja ja verokanta, joita sovelletaan osinkoa saavaan osakkeenomistajaan (ks. mm. em. asia Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, tuomion 50 kohta; asia C-446/04, Test Claimants in the FII Group Litigation, tuomio 12.12.2006, Kok., s. I-11753, 47 kohta ja asia C-194/06, Orange European Smallcap Fund, tuomio , Kok., s. I-3747, 30 kohta).
18

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, että siviililaissa säädetään, että tuomioistuimen on kyseessä olevalla alalla viran puolesta tutkittava kysymys alueellisesta toimivallastaan. Koska asiassa ei kuitenkaan ole kyse yksinomaisesta toimivallasta, kysymystä ei kuitenkaan voida enää tutkia sen jälkeen, kun vastaaja on toimittanut ensimmäisen vastauskirjelmänsä pääasiaan. Tuomioistuin, jossa asia on saatettu vireille, voi tutkia niiden väitteiden oikeellisuuden, joihin on vedottu sen alueellisen toimivallan osoittamiseksi, ainoastaan siinä tapauksessa, että ne ovat ristiriidassa notoristen tai tuomioistuimen viran puolesta tuntemien seikkojen kanssa taikka ne ovat muutoin epätodennäköisiä tai kun vastapuoli on kiistänyt ne.
9

Asetuksen N:o 343/2003 20 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Turvapaikanhakija on otettava takaisin 4 artiklan 5 kohdassa ja 16 artiklan 1 kohdan c, d ja e alakohdassa mainituissa tapauksissa seuraavasti: a) takaisinottopyynnössä on oltava tiedot, joiden perusteella jäsenvaltio, jolle pyyntö on esitetty, voi tarkistaa, että se on vastuussa turvapaikkahakemuksen käsittelystä; b) jäsenvaltion, jolta hakijan takaisinottoa on pyydetty, on suoritettava tarvittavat tarkistukset ja vastattava sille esitettyyn pyyntöön mahdollisimman nopeasti eikä se saa missään olosuhteissa ylittää pyynnön esittämisestä laskettavaa kuukauden määräaikaa. Jos pyyntö perustuu Eurodac-järjestelmästä saatuihin tietoihin, tämä määräaika rajoitetaan kahteen viikkoon; c) jos jäsenvaltio, jolta takaisinottoa on pyydetty, ei ilmoita päätöstään b alakohdassa mainitussa kuukauden tai kahden viikon määräajassa, katsotaan, että se on suostunut ottamaan kolmannen maan kansalaisen takaisin; d) jäsenvaltion, joka suostuu ottamaan turvapaikanhakijan takaisin, on sallittava hänen paluunsa alueelleen. Turvapaikanhakijan siirto tapahtuu takaisinottoa pyytäneen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti sen jälkeen kun asianomaiset jäsenvaltiot ovat päässeet asiasta yhteisymmärrykseen ja heti kun se on käytännössä mahdollista, kuitenkin viimeistään kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on hyväksynyt takaisinottopyynnön tai, jos niillä on lykkäävä vaikutus, muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn johdosta annetun päätöksen tekemisestä; e) takaisinottoa pyytäneen jäsenvaltion on ilmoitettava turvapaikanhakijalle päätöksestä, joka koskee hänen takaisinottoaan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion toimesta. Päätös on perusteltava. Päätöksessä on ilmoitettava myös siirron toteuttamista koskevat määräajat sekä tarvittaessa maininta paikasta ja ajankohdasta, jona hakijan on ilmoittauduttava hakemuksen käsittelystä vastuussa olevassa jäsenvaltiossa, jos hän siirtyy sinne omin neuvoin. Päätöksen osalta voidaan hakea muutosta tai sen uudelleen käsittelyä. Päätöstä koskeva muutoksenhaku tai sen uudelleen käsittely ei vaikuta lykkäävästi siirtopäätöksen täytäntöönpanoon, jolleivät tuomioistuimet tai toimivaltaiset elimet kansallisen lainsäädännön perusteella tapauskohtaisesti toisin päätä. Pyynnön esittänyt jäsenvaltio myöntää tarvittaessa turvapaikanhakijalle kulkuluvan, joka on 27 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hyväksytyn mallin mukainen. Hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion on ilmoitettava pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle tapauksen mukaan joko turvapaikanhakijan perille saapumisesta tai siitä, ettei tämä ole ilmoittautunut viranomaisille annetussa määräajassa. 2. Jos siirtoa ei toteuteta kuuden kuukauden määräajan kuluessa, vastuu säilyy sillä jäsenvaltiolla, jossa turvapaikkahakemus on tehty. Määräaikaa voidaan jatkaa enintään yhteen vuoteen, jos siirtoa tai hakemuksen käsittelyä ei voida suorittaa turvapaikanhakijan vangitsemisen vuoksi, tai enintään kahdeksaantoista kuukauteen, jos turvapaikanhakija on paennut viranomaisia. – –”
11

Puitepäätöksen 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen on pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion sellainen oikeusviranomainen, jolla on kyseisen valtion lainsäädännön mukaan toimivalta antaa eurooppalainen pidätysmääräys. 2. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on täytäntöönpanojäsenvaltion sellainen oikeusviranomainen, joka on toimivaltainen panemaan täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen kyseisen valtion lainsäädännön mukaisesti. 3. Kukin jäsenvaltio ilmoittaa neuvoston pääsihteeristölle, mikä on sen kansallisen lainsäädännön mukaan toimivaltainen oikeusviranomainen.”