ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Tutkittavaksi ottaminen - Pyyntö, jossa ei täsmennetä asiaan liittyviä tosiasioita ja oikeudellisia seikkoja eikä esitetä syitä, joihin ennakkoratkaisupyynnön esittäminen yhteisöjen tuomioistuimelle perustuu

(EY:n perustamissopimuksen 177 artikla; EY:n tuomioistuimen perussäännön 20 artikla)

Tiivistelmä

Jotta voitaisiin tulkita yhteisön oikeutta siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle tarkoituksenmukainen, kansallisen tuomioistuimen on määriteltävä esitettyihin kysymyksiin liittyvät tosiasiat ja oikeudelliset seikat tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat olettamukset, joihin nämä kysymykset perustuvat.

Ennakkoratkaisupyyntöä koskevista päätöksistä ilmenevät tiedot ja niissä esitetyt kysymykset eivät ole tarpeen ainoastaan sen vuoksi, että yhteisöjen tuomioistuin voi niiden perusteella antaa tarkoituksenmukaisen vastauksen, vaan myös siksi, että jäsenvaltioiden hallituksilla ja muilla osapuolilla on niiden perusteella mahdollisuus esittää huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimen velvollisuutena on huolehtia tämän mahdollisuuden turvaamisesta, kun otetaan erityisesti huomioon se, että mainitun säännöksen mukaisesti ainoastaan ennakkoratkaisupyyntöä koskevat päätökset annetaan tiedoksi osapuolille.

Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi tapauksessa, jossa yhteisöjen tuomioistuin ei voi antaa yhteisön oikeuden tulkintaa koskevaa tarkoituksenmukaista ratkaisua, koska kansallinen tuomioistuin tyytyy toteamaan ennakkoratkaisupyyntöä koskevassa päätöksessä, että työnvälitystä ja tilapäistyötä koskevaa kansallista lainsäädäntöä on rikottu rikoslaissa tarkoitetulla tavalla, eikä se ilmoita niiden kansallisten säännösten sisältöä, joihin se on viitannut, eikä täsmällisiä syitä, joiden vuoksi se tiedustelee niiden yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa ja katsoo, että on tarpeellista esittää ennakkoratkaisukysymykset yhteisöjen tuomioistuimelle.
61995O0270

Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (ensimmäinen jaosto) 28 päivänä maaliskuuta 1996. - Christina Kik vastaan Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio. - Yhteisön tavaramerkistä annettu asetus (EY) N:o 40/94 - Kielet - Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen näitä koskevat toimenpiteet - Selvästi perusteeton valitus. - Asia C-270/95 P.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-01987
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (neljäs jaosto) 15 päivänä tammikuuta 1998. - Dieter Obst vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Muutoksehaku - Henkilöstö - Palvelukseenottomenettely - Henkilöstösääntöjen 45 artikla - Perustelut - Vahingonkorvaus - Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat ja joka on selvästi perusteeton. - Asia C-403/95 P.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-00027



Tiivistelmä



Avainsanat

1 Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjen perusteiden ja väitteiden pelkkä toistaminen - Tutkittavaksi ottaminen - Hylkääminen

(EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 ja 51 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta)

2 Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Valitusperuste, joka koskee yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudenkäyntikuluista antamaa ratkaisua - Valitusperusteen jättäminen tutkimatta, kun kaikki muut valitusperusteet on hylätty

(EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

3 EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan ensimmäisestä kohdasta ja työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdasta seuraa yhdessä luettuina, että muutoksenhaussa on ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kumottavaksi vaaditusta tuomiosta riitautetaan, sekä tuomion kumoamista koskevan vaatimuksen tueksi esitetyt oikeudelliset perustelut.

Tätä edellytystä ei täytä sellainen valitus, jossa pelkästään kerrataan tai toistetaan jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyt perusteet ja väitteet, mukaan lukien sellaiset perusteet ja väitteet, jotka perustuvat mainitun tuomioistuimen nimenomaisesti hylkäämiin seikkoihin; tällainen valitus merkitsee todellisuudessa sitä, että valituksessa vaaditaan yksinkertaisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetun kanteen käsittelyä uudelleen, mikä EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan mukaan ei kuulu viimeksi mainitun toimivaltaan.

4 Jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiota vastaan nostetun valituksen kaikki muut valitusperusteet on hylätty, oikeudenkäyntikuluja koskeva valitusperuste on EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan toisen kohdan mukaisesti jätettävä tutkimatta.
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (ensimmäinen jaosto) 14 päivänä joulukuuta 1995. - Anne Hogan vastaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuin. - Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen perusteet selvästi puuttuvat ja joka on selvästi perusteeton. - Asia C-173/95 P



Oikeustapauskokoelma 1995 sivu I-04905



Tiivistelmä



Avainsanat

1 Muutoksenhaku - Perusteet - Virheellinen menettely - Valittajan etujen loukkaamista koskeva vaatimus - Vaatimuksen puuttuminen - Hylkääminen

(Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 51 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta)

2 Muutoksenhaku - Perusteet - Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjen perusteiden ja väitteiden pelkkä toistaminen - Tutkimatta jättäminen - Hylkääminen

(Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 51 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

3 Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemä vastaajan nimen muuttaminen sellaiseksi kuin se ilmeni kanteen vireille saattamiseksi esitetyssä asiakirjassa, minkä perusteella voitiin tutkia kanne, joka muutoin olisi täytynyt jättää tutkimatta, ei ole yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 51 artiklassa tarkoitettu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunut virheellinen menettely, jossa valittajan etuja on loukattu ja johon voidaan valituksen tueksi vedota.

4 Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan ja työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdan yhteisvaikutuksesta johtuu, että valituksessa on ilmoitettava tarkasti kumottavaksi vaaditun tuomion riidanalaiset seikat sekä oikeudelliset perustelut, jotka erityisesti tukevat tätä vaatimusta.

Tätä vaatimusta ei täytä valitus, jossa vain toistetaan tai esitetään uudessa muodossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa jo esitetyt perusteet ja perustelut, mukaan lukien tämän tuomioistuimen nimenomaisesti hylkäämiin tosiseikkoihin perustuvat perusteet; tällainen valitus on tosiasiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyn kanteen uudelleen tutkimista koskeva vaatimus, jonka tutkiminen ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio - Oikeusvoima - Saattaminen kyseenalaiseksi - Saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi pätevyyden selvittämiseksi - Yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan puuttuminen

(ETY:n perustamissopimuksen 177 artikla; ETY:n tuomioistuimen perussäännön 38-41 artikla)

Tiivistelmä

Tuomiolla, jolla yhteisöjen tuomioistuin ennakkoratkaisumenettelyssä antaa ratkaisun yhteisön toimielimen toimen tulkinnasta tai pätevyydestä, annetaan oikeusvoimainen ratkaisu yhteen tai useampaan yhteisön oikeutta koskevaan kysymykseen, ja tuomio sitoo kansallista tuomioistuinta sen ratkaistessa käsiteltävänään olevaa asiaa.

Euroopan yhteisön tuomioistuimen perussäännön 38-41 artiklaa, jotka koskevat erityisiä muutoksenhakukeinoja yhteisöjen tuomioistuimen tuomioista, ei sovelleta ennakkoratkaisumenettelyssä annettuihin tuomioihin.

Se sitovuus, joka ennakkoratkaisumenettelyssä annetulla tuomiolla on, ei kuitenkaan estä sitä, että kansallinen tuomioistuin, jonka pyynnöstä tällainen tuomio on annettu, voisi katsoa tarpeelliseksi uuden ennakkoratkaisupyynnön esittämisen yhteisöjen tuomioistuimelle ennen käsiteltävänään olevan asian ratkaisemista. Oikeutta esittää uudelleen kysymyksiä yhteisöjen tuomioistuimelle ei kuitenkaan voida käyttää siihen, että jo annetun tuomion pätevyys asetetaan kyseenalaiseksi, koska tällöin saatettaisiin kyseenalaiseksi se toimivallan jako, joka perustamissopimuksen 177 artiklassa on toteutettu kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuimen välille.

Edellä esitetyn perusteella on todettava, ettei yhteisöjen tuomioistuimen ennakkoratkaisumenettelyssä antama tuomio kuulu yhteisön toimielinten niihin toimiin, joiden pätevyys voidaan saattaa 177 artiklan perusteella ennakkoratkaisumenettelyssä yhteisöjen tuomioistuimen tutkittavaksi.
112

On lisättävä, että tilanteessa, jossa ei ole mahdollista tulkita Saksan ja Yhdysvaltojen välisen luovutussopimuksen asian kannalta merkityksellisiä määräyksiä tavalla, joka olisi Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan ja perusoikeuskirjan 50 artiklan, sellaisina kuin niitä on tulkittu edellä 90 kohdassa, mukainen, on katsottava, ettei kyseisen sopimuksen perusteella voida ratkaista sellaista ne bis in idem ‑periaatteen soveltamista koskevaa kysymystä, joka on esitetty pääasiassa, joten tämä kysymys on ratkaistava EU:n ja Yhdysvaltojen välisen luovutussopimuksen 17 artiklan 2 kohdan, luettuna mainitun 50 artiklan valossa, nojalla.
12

Tämän direktiivin 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Todisteiden esittäminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että unionissa nostettuun vahingonkorvauskanteeseen liittyvässä oikeudenkäynnissä kansalliset tuomioistuimet voivat tässä luvussa säädetyin ehdoin määrätä, että vastaajan tai kolmannen osapuolen on esitettävä hallinnassaan olevat olennaiset todisteet sellaisen kantajan pyynnöstä, joka on esittänyt asianmukaiset, kohtuudella käytettävissä olevat tosiseikat ja vahingonkorvausvaateensa tueksi riittävät todisteet sisältävät perustelut. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet pystyvät vastaajan pyynnöstä määräämään kantajan tai kolmannen osapuolen esittämään olennaisia todisteita. – – 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet pystyvät määräämään esitettäväksi yksilöityjä yksittäisiä todisteita tai olennaisia todisteiden ryhmiä, jotka on määritelty niin täsmällisesti ja suppeasti kuin asianmukaisiin perusteluihin sisältyvien kohtuudella käytettävissä olevien tosiseikkojen perusteella on mahdollista. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset tuomioistuimet rajoittavat todisteiden esittämisen siihen, mikä on oikeasuhteista. Arvioidessaan sitä, onko osapuolen pyytämä todisteiden esittäminen oikeasuhteista, kansallisten tuomioistuinten on otettava huomioon kaikkien osapuolten ja asiaan liittyvien kolmansien osapuolten oikeutetut edut. Niiden on erityisesti otettava huomioon a) se, missä määrin käytettävissä olevat tosiseikat ja todisteet, joilla perustellaan todisteiden esittämistä koskeva pyyntö, tukevat vaadetta tai puolustusta; b) esittämisen laajuus ja kustannukset, erityisesti kolmansien osapuolten osalta, mukaan lukien tietojen, joilla todennäköisesti ei ole merkitystä oikeudenkäynnin osapuolille, erittelemättömän hankinnan estäminen; c) se, sisältyykö esitettäväksi vaadittuihin todisteisiin luottamuksellisia tietoja, erityisesti kolmansia osapuolia koskevia luottamuksellisia tietoja, ja käytössä olevat järjestelyt tällaisten luottamuksellisten tietojen suojelemiseksi. 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisilla tuomioistuimilla on valta määrätä esitettäväksi luottamuksellisia tietoja sisältävät todisteet, jos ne katsovat sen merkitykselliseksi vahingonkorvauskanteen kannalta. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisten tuomioistuinten määrätessä tällaisia tietoja esitettäväksi niillä on käytössään tehokkaat toimenpiteet tietojen suojaamiseksi. 5. Suojeltavana etuna ei pidetä sitä, että yritykset pyrkivät välttämään vahingonkorvauskanteita kilpailuoikeuden rikkomisen jälkeen. – – 8. Tämä artikla ei estä jäsenvaltioita säilyttämästä tai ottamasta käyttöön sääntöjä, jotka johtaisivat laajempaan todisteiden esittämisvelvollisuuteen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 ja 7 kohdan sekä 6 artiklan soveltamista.”
8

Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (EUVL 2014, L 173, s. 190) 32 artiklan, jonka otsikko on ”Kriisinratkaisun edellytykset”, 4 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Edellä olevan 1 kohdan a alakohdan soveltamiseksi laitoksen on katsottava olevan lähellä kaatumista tai todennäköisesti kaatuvan, jos se on yhdessä tai useammassa seuraavista tilanteista: – – d) poikkeuksellinen julkinen rahoitustuki on tarpeen, lukuun ottamatta kuitenkaan tapauksia, joissa vakavan häiriön välttämiseksi tai korjaamiseksi jäsenvaltion taloudessa ja rahoitusvakauden säilyttämiseksi poikkeuksellinen julkinen rahoitustuki on jossakin seuraavista muodoista: – – iii) omien varojen lisäys tai pääomainstrumenttien hankinta sellaiseen hintaan ja sellaisin ehdoin, joista ei aiheudu laitokselle etua, kun tämän kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetut tilanteet ja 59 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut tilanteet eivät kummatkaan vallitse silloin, kun julkinen tuki myönnetään. Kussakin ensimmäisen alakohdan d alakohdan i, ii ja iii alakohdassa mainitussa tapauksessa kyseisissä alakohdissa tarkoitetut takaukset tai vastaavat toimenpiteet on rajoitettava vakavaraisiin laitoksiin ja ne on lopullisesti hyväksyttävä [Euroopan] unionin valtiontukikehyksen mukaisesti. Kyseisten toimien on oltava luonteeltaan ennakollisia ja väliaikaisia sekä oikeasuhteisia vakavan häiriön seurausten korjaamiseksi, eikä niitä saa käyttää niiden tappioiden kattamiseen, joita laitos on kärsinyt tai todennäköisesti kärsii lähitulevaisuudessa. Edellä olevan d alakohdan iii alakohdan mukaiset tukitoimenpiteet on rajoitettava lisäyksiin, jotka ovat tarpeen, jotta voidaan puuttua Euroopan keskuspankin [(EKP)], [Euroopan pankkiviranomaisen (EPV)] tai kansallisten viranomaisten toteuttamien, kansallisella, unionin tai yhteisen [valvontamekanismin (YVM)] tasolla sovellettavien stressitestien, omaisuuserien laadun tarkastelujen tai vastaavien menettelyjen perusteella todettuihin pääomavajeisiin, jotka toimivaltainen viranomainen soveltuvin osin on vahvistanut. – –”
12

Työjärjestyksen 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Puhemiehen kiireelliset toimet koskemattomuuden vahvistamiseksi”, määrätään seuraavaa: ”1. Jos jäsen on pidätetty tai jos hänen liikkumisvapauttaan on rajoitettu siten, että hänen erioikeuksiaan ja vapauksiaan on ilmeisesti loukattu, puhemies voi asiasta vastaavan valiokunnan puheenjohtajaa ja esittelijää kuultuaan käynnistää kiireellisenä asiana aloitteen kyseisen jäsenen erioikeuksien ja vapauksien vahvistamiseksi. [Parlamentin] puhemies ilmoittaa aloitteesta valiokunnalle ja täysistunnolle. – –”
28

Tässä tilanteessa Østre Landsret päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Estääkö päätöksen N:o 1/80 13 artiklaan sisältyvä standstill-lauseke säätämästä ja soveltamasta kansallista oikeussääntöä, jonka mukaan aviopuolisoiden perheenyhdistämisen edellytykseksi asetetaan se, että ellei konkreettisessa tilanteessa ole poikkeuksellisia olosuhteita, avio- tai avopuolison, joka turkkilaisena työntekijänä vastaanottavassa unionin jäsenvaltiossa kuuluu assosiaatiosopimuksen ja päätöksen N:o 1/80 soveltamisalaan, on läpäistävä kyseisen jäsenvaltion virallisen kielen koe käsiteltävän asian kohteena olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa turkkilainen työntekijä on saanut luvan oleskella pysyvästi kyseisessä unionin jäsenvaltiossa sellaisten aiemmin voimassa olleiden sääntöjen perusteella, joihin ei sisältynyt vaatimusta kyseisen jäsenvaltion kielen kokeen läpäisemisestä kyseisen oikeuden saamiseksi? 2) Sovelletaanko päätöksen N:o 1/80 10 artiklan 1 kohdan mukaista erityistä syrjintäkieltoa kansalliseen oikeussääntöön, jonka mukaan aviopuolisoiden perheenyhdistämisen edellytykseksi asetetaan se, että ellei konkreettisessa tilanteessa ole poikkeuksellisia olosuhteita, avio- tai avopuolison, joka turkkilaisena työntekijänä vastaanottavassa unionin jäsenvaltiossa kuuluu assosiaatiosopimuksen ja päätöksen N:o 1/80 soveltamisalaan, on läpäistävä kyseisen jäsenvaltion virallisen kielen koe käsiteltävän asian kohteena olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa turkkilainen työntekijä on saanut luvan oleskella pysyvästi kyseisessä unionin jäsenvaltiossa sellaisten aiemmin voimassa olleiden sääntöjen perusteella, joihin ei sisältynyt vaatimusta kyseisen jäsenvaltion kielen kokeen läpäisemisestä kyseisen oikeuden saamiseksi? 3) Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko edellä mainitun kaltainen kansallinen oikeussääntö assosiaatiosopimuksen 9 artiklaan sisältyvän yleisen syrjintäkiellon vastainen käsiteltävän asian kohteena olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa turkkilainen työntekijä on saanut luvan oleskella pysyvästi kyseisessä unionin jäsenvaltiossa sellaisten aiemmin voimassa olleiden sääntöjen perusteella, joihin ei sisältynyt vaatimusta vastaanottavan jäsenvaltion virallisen kielen kokeen läpäisemisestä, ja jossa vastaavaa vaatimusta ei aseteta kyseisen Pohjoismaihin kuuluvan unionin jäsenvaltion (Tanskan) tai muiden Pohjoismaiden kansalaisille eikä muiden unionin jäsenvaltioiden kansalaisille (eikä näin ollen EU-/ETA-maiden kansalaisille)? 4) Jos kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, voidaanko assosiaatiosopimuksen 9 artiklaan sisältyvään yleiseen syrjintäkieltoon vedota suoraan kansallisissa oikeusistuimissa?”
8

Kyseisen direktiivin 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Perintäkulujen korvaaminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että viivästyskoron tullessa kaupallisissa toimissa maksettavaksi 3 tai 4 artiklan mukaisesti velkojalla on oikeus saada velalliselta vähintään kiinteä 40 euron summa. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitettu kiinteä summa on maksettava, ilman että maksumuistutus on tarpeen, korvauksena velkojan omista perintäkuluista. 3. Velkojalla on oikeus saada velalliselta 1 kohdassa tarkoitetun kiinteän summan lisäksi kohtuullinen korvaus perintäkuluista, jotka ylittävät tämän kiinteän summan ja ovat aiheutuneet velallisen maksuviivästyksestä. Näihin kuluihin voisivat sisältyä menot, jotka ovat aiheutuneet muun muassa lakimiehen tai perintätoimiston käyttämisestä.”
6

Vuoden 1994 liikevaihtoverolain (Umsatzsteuergesetz 1994; BGBl. 663/1994), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä UStG 1994), 11 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos elinkeinonharjoittaja suorittaa 1 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettuja liiketoimia, sillä on oikeus antaa lasku. Jos elinkeinonharjoittaja suorittaa liiketoimia toiselle elinkeinonharjoittajalle tämän yritystä varten taikka oikeushenkilölle, joka ei ole elinkeinonharjoittaja, sillä on velvollisuus antaa lasku. Jos elinkeinonharjoittaja suorittaa kiinteään omaisuuteen liittyvän verollisen tavara‑ tai palvelu‑urakan vastaanottajalle, joka ei ole elinkeinonharjoittaja, sillä on velvollisuus antaa lasku. Elinkeinonharjoittajan on täytettävä velvollisuutensa antaa lasku kuuden kuukauden kuluessa liiketoimen suorittamisesta.”
6

Saman direktiivin 4 artiklan 1, 2 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jollei IV luvussa sekä 16 artiklassa säädetyistä edellytyksistä muuta johdu, jäsenvaltioiden on sallittava tämän direktiivin nojalla seuraavien perheenjäsenten maahantulo ja maassaoleskelu: a) perheenkokoajan aviopuoliso; b) perheenkokoajan ja hänen aviopuolisonsa alaikäiset lapset, mukaan luettuina lapset, jotka on adoptoitu asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen päätöksen tai sellaisen päätöksen mukaisesti, joka on kyseisen jäsenvaltion kansainvälisten velvoitteiden vuoksi täytäntöönpanokelpoinen ilman eri toimenpiteitä tai joka tunnustetaan kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti; c) alaikäiset lapset, mukaan luettuina perheenkokoajan adoptoimat lapset, jos perheenkokoaja on näiden huoltaja ja lapset ovat hänen huollettavanaan. Jäsenvaltiot voivat myöntää luvan perheenyhdistämiseen myös silloin, kun kyseessä on yhteishuoltajuus, jos toinen vanhemmista antaa siihen suostumuksensa; d) alaikäiset lapset, mukaan luettuina perheenkokoajan aviopuolison adoptoimat lapset, jos aviopuoliso on näiden huoltaja ja lapset ovat hänen huollettavanaan. Jäsenvaltiot voivat myöntää luvan perheenyhdistämiseen myös silloin, kun kyseessä on yhteishuoltajuus, jos toinen vanhemmista antaa siihen suostumuksensa. Tässä artiklassa tarkoitettujen alaikäisten lasten on oltava asianomaisen jäsenvaltion lainsäädännössä määriteltyä täysi‑ikäisyyden rajaa nuorempia ja naimattomia. Jäsenvaltio voi yli 12‑vuotiaiden, perheestään erillään maahan saapuvien lasten osalta poikkeuksellisesti tutkia ennen tähän direktiiviin perustuvan maahantulo‑ ja oleskeluluvan myöntämistä, täyttääkö lapsi tämän direktiivin täytäntöönpanopäivänä jäsenvaltiossa voimassa olevassa lainsäädännössä säädetyn kotoutumisedellytyksen. 2. Jollei IV luvussa säädetyistä edellytyksistä muuta johdu, jäsenvaltiot voivat tämän direktiivin nojalla sallia lailla tai asetuksella seuraavien perheenjäsenten maahantulon ja maassa oleskelun: a) perheenkokoajan tai hänen aviopuolisonsa ensimmäisen asteen sukulaiset suoraan ylenevässä polvessa, jos nämä ovat perheenkokoajan tai hänen aviopuolisonsa huollettavina eivätkä saa kotimaassa riittävää tukea sukulaisiltaan; – – 5. Varmistaakseen asianomaisten kotoutumisen ja estääkseen pakkoavioliitot jäsenvaltiot voivat vaatia, että perheenkokoaja ja hänen aviopuolisonsa ovat täyttäneet tietyn vähimmäisiän, joka voi olla enintään 21 vuotta, ennen kuin aviopuoliso voi tulla perheenkokoajan luokse.”
42

Toiseen kysymykseen on siis vastattava, että direktiivin 2006/112 167 ja 168 artiklaa, luettuina petoksen kieltoa koskevan periaatteen valossa, on tulkittava siten, että sellaisen tavaran toiselta ostajalta, joka on ollut kyseistä ostoa edeltäneessä vaiheessa sellaisen veropetoksen kohteena, joka koskee vain osaa arvonlisäverosta, joka valtiolla on oikeus periä, on evättävä oikeus vähentää ostoihin sisältyvä arvonlisävero kokonaisuudessaan, kun tämä ostaja tiesi tai hänen olisi pitänyt tietää veropetoksesta, joka tähän ostoon liittyi.