YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

16 päivänä syyskuuta 1998

Asia T-193/96

Lars Bo Rasmussen

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Arviointikertomus — Edellisen raportin uudistaminen — Viivästynyt liittäminen henkilökansioon”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-1495

Aihe:

Kanne, jossa kantaja toisaalta vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan 23.10.1995 tehdyn komission päätöksen, jolla hylätään kantajan vaatimus häntä koskevan arviointikertomuksen laatimisesta ajanjaksolta 1991/1993, ja toisaalta vahingonkorvausta siitä aineettomasta vahingosta, jota kantaja väittää itselleen aiheutuneen siitä, että kyseinen arviointikertomus on liitetty kantajan henkilökansioon liian myöhään.

Lopputulos:

35000 Belgian frangin maksaminen kantajalle. Muilta osin hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja on otettu komission palvelukseen vuonna 1975. Hänet on ylennetty johtavaksi hallintovirkamieheksi palkkaluokkaan A 5 vuonna 1989 ja nimitetty 1.3.1991 turvallisuutta, hygieniaa ja terveydensuojelua työpaikoilla käsittelevän neuvoa-antavan komitean sihteeristöön työllisyyttä, työmarkkinasuhteita ja sosiaaliasioita hoitavassa PO V:ssä. Sen jälkeen, kun PO V:n osasto F oli uudelleenorganisoitu kansanterveydestä ja työturvallisuusasioista vastaavaksi osastoksi (osasto V.F), hänet siirrettiin 1.10.1994 lähtien vastaperustettuun terveyden edistämisestä ja sairauksien valvonnasta vastaavaan yksikköön.

Morettini, joka on päällikkönä kantajan yksikössä, toimitti 21.2.1994 kantajalle 1.7.1991 ja 30.6.1993 välistä aikaa koskevan arviointikertomuksen luonnoksen, jota kantaja kieltäytyi hyväksymästä.

PO V:n osasto F:n osastopäällikkö Hunterin kanssa 6.5.1994 käymänsä keskustelun yhteydessä kantaja allekirjoitti ilmoituksen hänen 1.7.1989 ja 30.6.1991 välistä ajanjaksoa koskevan arviointikertomuksensa uudistamisesta.

Kantaja pyysi 24.5.1994 Hunteria katsomaan hänen 6.5.1994 allekirjoittamansa uudistamisilmoituksen mitättömäksi vetoamalla hänen tehtäviensä merkittävään muuttumiseen arviointikauden 1991/1993 aikana ja hänen ailahtelevaan mielentilaansa tämän ilmoituksen allekirjoittamisen yhteydessä.

Tämä uudistamisilmoitus toimitettiin henkilöstö- ja hallintoasioita hoitavaan pääosastoon (PO IX), joka palautti sen varustettuna maininnalla ”ei vaatimusten mukainen (tehtävien kuvaus puuttuu)”. POIX rekisteröi 20.1.1995 maininnalla ”vaatimusten mukainen” varustettuna uudistamisilmoituksen, johon oli liitetty kuvaus arviointikauden 1991/1993 aikana kantajan hoitamista tehtävistä.

Kantaja vaati 25.7.1995”tosiasiallisesti ja oikeudellisesti pätevän arviointikertomuksen” laatimista arviointikaudelle 1991/1993, sekä 500000 Belgian frangin (BEF) suuruista korvausta vahingosta, joka oli aiheutunut arviointikertomuksen laatimista koskevien sääntöjen rikkomisesta. Komissio hylkäsi tämän vaatimuksen 23.10.1995. Kantaja teki tästä 7.2.1996 valituksen samoin perustein.

Komissio hylkäsi 22.7.1996 tekemällään päätöksellä pätevän arviointikertomuksen laatimatta jättämistä koskevan valituksen, mutta se päätti 31.7.1996 tekemällään päätöksellä myöntää kantajalle 35000 BEF:n suuruisen vahingonkorvauksen aineettomasta vahingosta. Kantaja hylkäsi tämän ehdotetun määrän, joka oli hänen mukaansa riittämätön, ja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen 26.11.1996.

Tutkittavaksi ottaminen

Yhteisöjen tuomioistuimet voivat jättää kanteen tutkimatta sillä perusteella, että sen kohde on sama kuin edeltävän riita-asian kohde, jos molemmissa riita-asioissa on samat asianosaiset, jos niillä molemmilla pyritään samoihin tavoitteisiin ja ne molemmat perustuvat samoihin perusteisiin. Toimenpide, jonka kumoamista vaaditaan, on olennainen elementti kanteen kohteen luonnehtimisessa. Vaikka kanteen tueksi esitetyt väitteet kuitenkin olisivatkin osittain samat kuin ne, joihin on vedottu edeltävässä kanteessa, jälkimmäinen kanne ei ole tämän toistoa vaan uusi riita-asia, jos sillä pyritään selvittämään kysymyksiä, joita ei vielä ratkaistu (20 kohta)

Viittaukset: asia T-28/89, Maindiaux ym. v. talous-ja sosiaalikomitea, 8.3.1990 (Kok. 1990, s. II-59, 23 ja 24 kohta).

Kanteen, joka johti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-130/95, X vastaan komissio, 12.12.1996 antamaan tuomioon (Kok. H. 1996, s. II-1609), tarkoituksena oli saada kumotuksi komission päätös olla ylentämättä kantajaa palkkaluokkaan A 4 ylennyskauden 1994 aikana, kun taas nyt käsiteltävänä olevan kanteen tavoitteena on saada kumotuksi komission päätös hylätä kantajan valitus, jolla hän on vaatinut pätevän arviointikertomuksen laatimista arviointikaudelle 1991/1993. Nyt käsiteltävänä oleva kanne on siis kohdistettu eri toimenpidettä vastaan kuin asiassa X vastaan komissio annettuun tuomioon johtaneessa kanteessa, ja sen tarkoituksena on saada ratkaistuiksi kysymykset, joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei vielä ole käsitellyt. Kumoamisvaatimukset on näin ollen otettava tutkittaviksi.

Liian myöhään tapahtuneesta arviointikertomuksen laatimisesta johtuva kertomuksen puuttuminen virkamiehen henkilökansiosta on omiaan aiheuttamaan asianomaiselle virkamiehelle aineetonta vahinkoa, jos tämä seikka toisaalta on voinut vaikuttaa hänen uraansa ja jos se toisaalta on herättänyt hänessä epävarmuutta ja levottomuutta hänen tulevaisuutensa suhteen (24 kohta).

Viittaukset: asia T-496/93, Allo v. komissio, 8.6.1995 (Kok. H. 1995, s. II-405, 89 kohta); asia T-41/95, Moat v. komissio, 21.6.1996 (Kok. H. 1996, s. II-939, 54 kohta) ja asia T-386/94, Allo v. komissio, 19.9.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1161, 76 kohta).

Kantaja vetoaa epävarmuudestaan ja levottomuudestaan tulevaisuutensa suhteen aiheutuneeseen aineettomaan vahinkoon, joka johtuu siitä, että arviointikertomus liitettiin liian myöhään hänen henkilökansioonsa, ja hän arvioi vahingon määräksi 500000 BEF. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kantaja on riittävästi täsmentänyt sen seikan, joka on johtanut aineettomaan vahinkoon, jonka hän väittää itselleen aiheutuneen (25 ja 26 kohta).

Viittaukset: asia T-37/89, Hanning v. parlamentti, 20.9.1990 (Kok. 1990, s. II-463, 82 kohta).

Näin ollen vahingonkorvausvaatimukset on myös otettava tutkittaviksi.

Kumoamisvaatimukset

Henkilöstösääntöjen 43 ja 26 artiklan rikkomista koskeva peruste

Ensinnäkään ei ole kiistetty sitä, että Hunter oli kantajan arvioija ja että tämän tehtävänä oli vahvistaa kantajaa koskeva arviointikertomus kaudelle 1991/1993. Kantajan väite arvioijan puuttuvasta toimivallasta ei siis ole perusteltu.

Toiseksi kantajalle uskotut tehtävät eivät ole niin merkittävästi muuttuneet, että sillä perusteella olisi perusteltua laatia uusi arviointikertomus kaudelle 1991/1993. Kantaja ei siis voi perustellusti vedota tehtäviensä merkittävään muuttumiseen, mikä oikeuttaisi uuden arviointikertomuksen laatimisen.

Kolmanneksi on huomattava sen kantajan väitteen osalta, jonka mukaan 6.5.1994 käyty keskustelu ei olisi arviointiohjeiden mukainen pakollinen keskustelu, että kantaja ensinnäkin riitauttaa kautta 1989/1991 koskevan arviointikertomuksensa uudistamisen. Kyseessä on komission sisäisten sääntöjen mukaan menettely, joka johtaa arvioijan, arvioitavan ja tämän esimiehen allekirjoittamaan uudistamisilmoitukseen, johon on liitettävä arvioitavan tehtäviä koskeva kuvaus. Uuden arviointikertomuksen antamista edeltävällä pakollisella keskustelulla pyritään siis näin ollen vain vahvistamaan uudistamisperiaate ja ratkaisemaan asianomaisen virkamiehen tehtäväkuvaukseen liittyvät mahdolliset vaikeudet. Toiseksi kantajan tointa PO V:ssä vastaavien tehtävien kuvaus, joka sisältyy häntä koskevaan arviointikertomukseen kaudelta 1989/1991, oli toistettava ilman merkittäviä muutoksia uudistamista varten, koska kantaja ei koskaan kiistänyt tätä kuvausta myöhemmin. Kolmanneksi 6.5.1994 käydyssä keskustelussa käsiteltiin kantajan uraa komissiossa, ja hän allekirjoitti riidanalaisen uusimisilmoituksen.

Näin ollen 6.5.1994 käyty keskustelu oli arviointiohjeiden mukainen pakollinen keskustelu, jonka seurauksena laadittiin arviointikautta 1991/1993 koskevan arviointikertomuksen uudistamislomake.

Kantaja vetoaa myös henkilöstösääntöjen 26 artiklan rikkomiseen: häntä ei hänen mukaansa kuultu kautta 1989/1991 koskevan arviointikertomuksen uudistamislomakkeen lopullisessa versiossa olevan tehtäväkuvauksen osalta eikä hän ollut voinut liittää siihen huomautuksiaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin jo hylännyt tämän väitteen edellä mainitussa asiassa X vastaan komissio antamassaan tuomiossa.

Ensimmäinen peruste on näin ollen hylättävä.

Huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiä ja virkamiesten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskeva toinen peruste

Henkilöstökanteiden vaatimuksilla on oltava sama kohde kuin edeltävässä hallinnollisessa valituksessa esitetyillä, ja niiden on sisällettävä samaan syyhyn perustuvat riitauttamisperusteet kuin valituksessa (47 kohta).

Viittaukset: asiaT-57/89, Aiexandrakisv. komissio, 29.3.1990(Kok. 1990, s. II-143,9 kohta); asia T-58/91, Boossja Fischer v. komissio, 3.3.1993 (Kok. 1993, s. II-147,83 kohta) ja asia T-159/95, Dricotym. v. komissio, 17.12.1997 (Kok. H. 1997, s. II-1035, 22 kohta).

Koska kantaja ei ole vedonnut huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiin ja virkamiesten yhdenvertaisen periaatteen loukkaamiseen valituksessaan, tämä peruste on jätettävä tutkimatta.

Vahingonkorvausvaatimus

Henkilöstösääntöjen 43 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään, että ”virkamiehen pätevyydestä, tehokkuudesta ja käytöksestä viranhoidossa — — laaditaan arviointi vähintään kahden vuoden välein kunkin toimielimen 110 artiklan mukaisesti vahvistamien edellytysten mukaisesti”. Arviointiohjeisiin sisältyvien henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevien yleissäännösten 6 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan ”arvioija vahvistaa arviointikertomuksen ja antaa sen tiedoksi arvioitavalle ennen viitekauden päättymistä seuraavan marraskuun 30. päivää”. Virkamies, jolla on vain epäsäännönmukainen ja epätäydellinen henkilökansio, kärsii tästä aineetonta vahinkoa, joka johtuu siitä epävarmuudesta ja levottomuudesta, joka hänellä on ammatillisen tulevaisuutensa suhteen (52 kohta).

Viittaukset: asia T-73/89, Barbi v. komissio, 8.11.1990 (Kok. 1990, s. II-619,41 kohta).

Kantajalla on kauden 1991/1993 osalta ollut täydellinen henkilökansio vasta 20.1.1995. Komissio on viivästynyt huomattavasti kautta 1991/1993 koskevan arviointikertomuksen laatimisessa ja sen lisäämisessä kantajan henkilökansioon ilman, että kantaja olisi mitenkään ollut vastuussa tästä viivästyksestä. Tämä myöhästynyt lisääminen on yksikön virhe, josta syntyy kantajalle oikeus saada korvausta karsimastaan aineettomasta vahingosta. Komissio on jo myöntänyt vastuunsa hyväksymällä sen, että se maksaa kantajalle vahingonkorvausta 35000 BEF. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tämä summa on omiaan korvaamaan kärsityn vahingon. On siis hylättävä vahingonkorvausvaatimus siltä osin kuin se ylittää 35000 BEF.

Ratkaisu:

Komissio maksaa 35000 BEF:n määrän, jonka se on luvannut myöntää kantajalle, jos tätä maksua ei vielä ole suoritettu.

Kanne hylätään muilta osin.