Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Lainvastaisuusväite – Väitteen liitännäinen luonne

(EY 230 artiklan neljäs kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/30 1 artiklan 8 kohta)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Polttoaineet – Direktiivi 2009/30

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/30 1 artiklan 8 kohta)

3. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Polttoaineet – Direktiivi 2009/30

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/30 1 artiklan 8 kohta)

4. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Polttoaineet – Direktiivi 2009/30

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/30 1 artiklan 8 kohta)

Tiivistelmä

1. Direktiivin 98/70 muuttamisesta bensiinin, dieselin ja kaasuöljyn laatuvaatimusten osalta sekä kasvihuonekaasupäästöjen seurantaan ja vähentämiseen tarkoitetun mekanismin käyttöön ottamisen osalta, neuvoston direktiivin 1999/32 muuttamisesta sisävesialusten käyttämien polttoaineiden laatuvaatimusten osalta ja direktiivin 93/12 kumoamisesta annetun direktiivin 2009/30 1 artiklan 8 kohdan, jossa rajoitetaan metyylisyklopentadienyyli-mangaanitrikarbonyyli-lisäaineen (MMT) esiintymistä polttoaineissa, ei voida katsoa epäilyksittä koskevan EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla erikseen MMT:n tuottajayhtiötä, koska kyseisessä 1 artiklan 8 kohdassa ei tarkoiteta yhtiötä erityisesti ja se koskee sitä vain sen tämän lisäaineen tuottajan objektiivisessa ominaisuudessa samoin kuin kaikkia muita samassa tilanteessa tosiasiallisesti tai mahdollisesti olevia talouden toimijoita. Se, että on mahdollista määritellä jollakin tarkkuudella niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin toimea sovelletaan, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, ei mitenkään merkitse sitä, että toimi koskisi näitä oikeussubjekteja erikseen, jos on selvää, että toimea sovelletaan siinä objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella. Vaikka tällaisella tuottajayhtiöllä ei siis ole kiistatta oikeutta vaatia edellä mainittua 1 artiklan 8 kohtaa kumottavaksi EY 230 artiklan nojalla, sillä on oikeus vedota kansallisen oikeuden mukaan nostetun kanteen yhteydessä kyseisten säännösten pätemättömyyteen, vaikka se ei ole nostanut niistä kumoamiskannetta yhteisöjen lainkäyttöelimessä EY 230 artiklassa määrätyssä määräajassa.

(ks. 20 ja 23–25 kohta)

2. Polttoaineiden lisäaineisiin liittyvän kaltaisen kehittyvän monitahoisen tekniikan yhteydessä unionin lainsäätäjällä on laajaa harkintavaltaa muun muassa arvioitaessa hyvin monitahoisia tieteellisiä ja teknisiä tosiseikkoja niiden toimenpiteiden luonteen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, joihin se ryhtyy, kun taas unionin tuomioistuinten tehtävänä on valvoa ainoastaan, ettei kyseistä harkintavaltaa käytettäessä ole tehty ilmeistä virhettä, ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin tai ettei lainsäätäjä ole selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajoja. Tällaisessa asiayhteydessä unionin tuomioistuimet eivät voi omalla tieteellisiä ja teknisiä tosiseikkoja koskevalla arvioinnillaan korvata arviointia, jonka tekee lainsäätäjä, jolle kyseinen tehtävä annetaan perustamissopimuksessa. On kuitenkin täsmennettävä, että unionin lainsäätäjällä oleva laaja harkintavalta, joka merkitsee sitä, että tuomioistuimet voivat valvoa sen käyttöä rajallisesti, ei koske ainoastaan annettavien säännösten luonnetta ja ulottuvuutta vaan tietyssä laajuudessa myös toimen perustana olevien seikkojen toteamista. Kuitenkin tällainen tuomioistuinvalvonta – vaikka sen laajuutta on rajoitettu – edellyttää, että unionin toimielimet kyseisen toimen laatijoina kykenevät osoittamaan unionin tuomioistuimessa, että ne ovat antaneet toimen käyttämällä tosiasiallisesti niille annettua harkintavaltaa, mikä edellyttää kaikkien sen tilanteen kannalta merkityksellisten seikkojen ja olosuhteiden huomioon ottamista, jota toimella aiottiin säännellä.

Direktiivin 98/70 muuttamisesta bensiinin, dieselin ja kaasuöljyn laatuvaatimusten osalta sekä kasvihuonekaasupäästöjen seurantaan ja vähentämiseen tarkoitetun mekanismin käyttöön ottamisen osalta, neuvoston direktiivin 1999/32 muuttamisesta sisävesialusten käyttämien polttoaineiden laatuvaatimusten osalta ja direktiivin 93/12 kumoamisesta annetun direktiivin 2009/30 antamista koskeneen lainsäädäntömenettelyn yhteydessä Euroopan parlamentin ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta järjesti yleisiä ja erityisiä työpajoja, ja koska asiakirja-aineistosta käy ilmi, että parlamentti, neuvosto ja komissio ovat ottaneet huomioon käytettävissä olleet tieteelliset tiedot, jotka koskivat metyylisyklopentadienyyli-mangaanitrikarbonyylin (MMT) vaikutuksia sekä ihmisten terveyteen ja ympäristöön että ajoneuvoihin, voidakseen käyttää harkintavaltaansa tehokkaasti, parlamentti ja neuvosto eivät ole tehneet ilmeistä arviointivirhettä päättäessään polttoaineen MMT-pitoisuutta koskevan rajan vahvistamisesta direktiivin 2009/30 1 artiklan 8 kohdassa.

(ks. 28, 33, 34, 36, 41 ja 42 kohta)

3. Direktiivin 98/70 muuttamisesta bensiinin, dieselin ja kaasuöljyn laatuvaatimusten osalta sekä kasvihuonekaasupäästöjen seurantaan ja vähentämiseen tarkoitetun mekanismin käyttöön ottamisen osalta, neuvoston direktiivin 1999/32 muuttamisesta sisävesialusten käyttämien polttoaineiden laatuvaatimusten osalta ja direktiivin 93/12 kumoamisesta annetun direktiivin 2009/30 1 artiklan 8 kohta, siltä osin kuin sillä lisättiin uusi 8 a artiklan 2 kohta direktiiviin 98/70 ja rajoitettiin metyylisyklopentadienyyli-mangaanitrikarbonyylin (MMT) esiintymistä polttoaineissa, ei ole pätemätön siksi, että sillä loukattaisiin ennalta varautumisen periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, eikä siksi, että sillä loukattaisiin yhdenvertaisen kohtelun ja oikeusvarmuuden periaatteita.

Suhteellisuusperiaatetta koskevasta tuomioistuinvalvonnasta on todettava, että unionin lainsäätäjälle on jätettävä laaja harkintavalta alalla, jolla siltä edellytetään poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten valintojen tekemistä ja jolla sen on toteutettava monitahoisia arviointeja. Tähän alaan kuuluva toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos se on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisen toimielimen tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen. Polttoaineen MMT-pitoisuutta koskevan rajan vahvistaminen, mikä mahdollistaa vastaavasti kyseisen aineen mahdollisesti terveyttä vahingoittavien määrien vähentämisen, ei ole ilmeisen epäasianmukaista unionin lainsäätäjän asettamien terveyden ja ympäristön suojelua koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi. Tästä seuraa, että kun otetaan huomioon terveydelle aiheutuvat riskit ja ajoneuvojen moottoreille aiheutuvat vahingot sekä testimenetelmien kehittämisen vaikeus, polttoaineen MMT-pitoisuutta koskevan rajan kaltaisella rajoittavalla toimenpiteellä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen direktiivin 2009/30 tavoitteiden täyttämiseksi.

Kun osoittautuu sen vuoksi, etteivät tehdyt tutkimukset ole riittäviä, vakuuttavia tai selviä, mahdottomaksi määritellä varmasti, onko väitetty vaara olemassa tai kuinka merkittävä se on, mutta kun todellinen vahinko kansanterveydelle on todennäköinen siinä tilanteessa, että vaara toteutuisi, ennalta varautumisen periaatteen nojalla on oikeus toteuttaa rajoittavia toimenpiteitä, kunhan ne ovat syrjimättömiä ja objektiivisia. Direktiivin 2009/30 1 artiklan 8 kohdassa asetettu polttoaineen MMT-pitoisuutta koskeva raja ei ole syrjivä, koska sitä sovelletaan koko unionissa sekä kaikkiin MMT:n tuottajiin ja maahantuojiin. Kun lisäksi otetaan huomioon sekä MMT:n käytöstä aiheutuviin vahinkoihin että MMT:n käyttäjille aiheutuvaan vaaraan liittyvä epävarmuus, polttoaineen MMT-pitoisuutta koskevan rajan vahvistaminen terveyden suojelun ja ympäristön suojelun korkean tason turvaamiseksi ei vaikuta ilmeisen suhteettomalta MMT:n tuottajien taloudellisiin intresseihin verrattuna.

Yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta on todettava, että unionissa ei käytetä eikä sinne tuoda muita mangaanipohjaisia metallisia lisäaineita, joita MMT:lle asetettu rajoitus ei koske. Näin ollen MMT ei ole muihin mangaanipohjaisiin lisäaineisiin rinnastettavassa tilanteessa, eikä unionin lainsäätäjällä siten ollut velvollisuutta määritellä näitä lisäaineita koskevia raja-arvoja.

Ei siis voida todeta, että oikeusvarmuuden periaatetta olisi loukattu, koska direktiivin 98/70 8 a artiklan 2 kohdan sanamuoto ei aiheuta mitään epäselvyyttä polttoaineen MMT-pitoisuutta koskevan rajan ja testimenetelmien kehittämisen välisestä yhteydestä.

(ks. 46, 50, 55, 61, 63, 68, 69, 75–77, 82 ja 83 kohta)

4. Unionin lainsäätäjä ei tehnyt ilmeistä arviointivirhettä antaessaan direktiivin 98/70 muuttamisesta bensiinin, dieselin ja kaasuöljyn laatuvaatimusten osalta sekä kasvihuonekaasupäästöjen seurantaan ja vähentämiseen tarkoitetun mekanismin käyttöön ottamisen osalta, neuvoston direktiivin 1999/32 muuttamisesta sisävesialusten käyttämien polttoaineiden laatuvaatimusten osalta ja direktiivin 93/12 kumoamisesta annetun direktiivin 2009/30 1 artiklan 8 kohdan, jolla lisättiin direktiiviin 98/70 8 a artiklan 4–6 kohta ja asetettiin velvollisuus merkitä metallisia lisäaineita sisältävät polttoaineet. Merkintävelvollisuudella pyritään edistämään kuluttajansuojaa, joka on EY 153 artiklan mukaan yksi unionin tavoitteista. Tämä tavoite pitäisi saavuttaa edistämällä kuluttajan oikeutta tiedonsaantiin. Asianmukainen keino tavoitteeseen pyrkimiseksi on laatia näkyvä merkintä, jossa on teksti ”sisältää metallisia lisäaineita”. Lisäksi merkintää edellytetään vain metallisia lisäaineita sisältävän polttoaineen myynnissä eikä myytäessä MMT:tä lisäaineena, eikä merkintä voi aiheuttaa huomattavaa rasitusta polttoaineen tuottajille ja jakelijoille, kun otetaan huomioon, miten pieni osa polttoaineesta sisältää tällaisia lisäaineita. Merkintävelvollisuus ei näin ollen ole ilmeisen epäasianmukainen direktiivin 2009/30 säädetyn kuluttajansuojan tavoitteen saavuttamiseksi.

(ks. 88, 89 ja 94–96 kohta)