Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus La Pergola 9 päivänä syyskuuta 1999. - Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (Egeda) vastaan Hostelería Asturiana SA (Hoasa). - Ennakkoratkaisupyyntö: Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Oviedo - Espanja. - Tekijänoikeudet - Yleisradiointi satelliitin välityksellä ja edelleen lähettäminen kaapeleitse. - Asia C-293/98.



Oikeustapauskokoelma 2000 sivu I-00629



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Pääasian taustalla olevat tosiseikat ja oikeussäännöt sekä ennakkoratkaisukysymys

1 Vastaajana oleva yhtiö Hostelería Asturiana SA (jäljempänä Hoasa) omistaa Hôtel de la Reconquista -nimisen hotellin (jäljempänä hotelli), johon se on asennuttanut järjestelmän, jolla vastaanotetaan maitse tai satelliitin välityksellä lähetettäviä televisio-ohjelmia ja jolla ne saatetaan sisäisesti hotellihuoneissa asuvien asiakkaiden nähtäviksi. Vastaanotetut ohjelmasignaalit vahvistetaan ja johdetaan koaksiaalikaapelien välityksellä hotellihuoneisiin sijoitettuihin televisioihin. Ennen satelliittien välityksellä vastaanotettujen ohjelmien sisäistä lähettämistä muutetaan kuitenkin signaalien taajuudet (hyvin korkeiden taajuuksien muuttaminen matalammiksi), jotta vastaavat kanavat voidaan virittää asiakkaiden käyttöön annettuihin televisioihin. Pääasian kantajana oleva Entitad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (jäljempänä Egeda) on audiovisuaalisen alan tuottajien etuja ja oikeuksia hallinnoiva, edustava ja valvova järjestö. Egeda katsoo, että audiovisuaalisen materiaalin ja muiden televisio-ohjelmiin sisältyvien teosten saattaminen hotellin asiakkaiden nähtäväksi rikkoo henkisen omaisuuden suojasta annettua lakia(1) (jäljempänä kansallinen laki) ja vaatii Juzgado de Primera Instancia e Instrucción nro 5 de Oviedoa: i) määräämään, että Hoasa keskeyttää kyseisen palvelun tarjoamisen välittömästi eikä aloita sitä uudelleen ilman Egedan nimenomaista lupaa, ja ii) velvoittamaan vastaajan maksamaan korvauksia Egedalle sen soveltamien yleisten tariffien mukaisesti niiden hotellihuoneiden määrän mukaisessa suhteessa, jotka olivat asiakkaiden käytössä sinä aikana, jolloin vastaaja on harjoittanut riidanalaista toimintaa (ei täsmennetty ennakkoratkaisupyynnössä).

2 Kansallisen tuomioistuimen mukaan pääasiassa annettava ratkaisu riippuu lähinnä siitä, onko televisiosignaalien vastaanottaminen ja niiden lähettäminen kaapeleitse vastaajan hotellihuoneisiin immateriaalioikeuksilla suojattujen teosten välitystä yleisölle. Oikeus teoksen välitykseen yleisölle (välitys yleisölle) on eräs niistä käyttöoikeuksista, jotka kuuluvat yksinomaisesti tekijälle (ks. kansallisen lain 17 §). Kansallisen lain 20 §:n 1 momentin mukaan välityksenä yleisölle on pidettävä kaikkia toimia, joilla teos lähetetään usealle henkilölle toimittamatta heille siitä ensin mallikappaleita, kun taas välitys on yksityistä, jos se tapahtuu täysin yksityisessä tilassa, jota ei ole liitetty tai yhdistetty minkäänlaiseen lähetysverkkoon. Kansallisen lain II osan III osastoon (joka koskee muita immateriaalioikeuksia kuin tekijänoikeutta) sisältyvässä 122 §:ssä säädetään lisäksi, että oikeus antaa lupa audiovisuaalisen materiaalin välitykseen yleisölle kuuluu sen tuottajalle. Lisäksi henkilön, joka käyttää audiovisuaalista materiaalia välittääkseen sen yleisölle 20 §:n 2 momentin f ja g kohdassa (ks. jäljempänä) tarkoitetulla tavalla, on maksettava kohtuullinen kertaluonteinen korvaus materiaalin tuottajille sekä taiteilijoille ja muille esittäjille. Immateriaalioikeuksia hallinnoivat järjestöt valvovat korvauksen toteutumista (ks. kansallisen lain 122 §:n 3 momentti).

Kansallisen lain 20 §:n 2 momentin f ja g kohdassa säädetään, että välitystä yleisölle on erityisesti se, että: i) muu kuin teoksen yleisradioinut yhtiö lähettää teoksen edelleen jollakin a-e kohdassa mainituista keinoista(2) (ks. 20 §:n 2 momentin f kohta) ja ii) yleisradioitu teos esitetään yleisölle avoimessa paikassa jollain siihen sopivalla keinolla (ks. 20 §:n 2 momentin g kohta). Kansallisen lain 20 §:n 2 momentin f kohdassa tarkoitetuista edelleenlähetyskeinoista on pääasiassa annettavan ratkaisun osalta mainittava kaapeleitse tapahtuva lähettäminen (ks. edellä mainittu 20 §:n 2 momentin e kohta; ks. alaviite 2).

3 Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Espanjan lainsäätäjä on toistanut kansallisessa laissa sanatarkasti(3) käsitteiden "satelliittivälitys yleisölle" ja "edelleenlähetys kaapeleitse" määritelmät, jotka mainitaan tiettyjen satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin ja kaapeleitse tapahtuvaan edelleenlähetykseen sovellettavien tekijänoikeutta sekä lähioikeuksia koskevien sääntöjen yhteensovittamisesta 27 päivänä syyskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/83/ETY(4) (jäljempänä direktiivi) 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 3 kohdassa. Tämän ratkaisuehdotuksen kannalta merkittävissä direktiivin 1 artiklan kohdissa säädetään seuraavaa:

" - -

2. a) Tässä direktiivissä 'satelliittivälityksellä yleisölle' tarkoitetaan toimintaa, jolla yleisön vastaanotettaviksi tarkoitettuja ohjelmasignaaleja saatetaan yleisradio-organisaation valvonnassa ja vastuulla satelliittiin johtavaan ja maata kohti palaavaan katkeamattomaan välitysketjuun.

- -

3. Tässä direktiivissä 'edelleenlähetyksellä kaapeleitse' tarkoitetaan toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevien johtimitse tai vapaasti etenevillä radioaalloilla, erityisesti satelliitin välityksellä lähetettävän, yleisön vastaanotettavaksi tarkoitetun alkuperäisen televisio- tai radiolähetyksen samanaikaista, muuttamatonta ja lyhentämätöntä edelleenlähetystä kaapeleitse tai mikroaalloilla toimivan lähetysjärjestelmän välityksellä yleisön vastaanotettavaksi" (kursivointi tässä).

4 Näin ollen kansallinen tuomioistuin katsoo, että jos Hoasan asiakkailleen tarjoama palvelu määritellään yleisradioidun teoksen edelleenlähetykseksi, - siltä osin kuin Hoasa kansallisen lain 20 §:n 2 momentin f ja g kohdassa tarkoitetulla tavalla välittää yleisölle audiovisuaalista materiaalia - sen on maksettava Egedalle kyseessä olevien tuottajien ja esittäjien lukuun kohtuullinen kertaluonteinen korvaus. Siten kansallinen tuomioistuin päätti 1.6.1998 esittää yhteisöjen tuomioistuimelle EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:

"Onko direktiivin 93/83/ETY 1 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 3 kohtaa tulkittava siten, että hotellin vastaanottaessa satelliitin välityksellä tai maitse televisiosignaaleja ja lähettäessä ne edelleen kaapeleitse hotellihuoneisiinsa, kysymys on 'välityksestä yleisölle' tai 'yleisön vastaanotettaviksi tarkoitetuista signaaleista'?"(5)

5 Edellä esitetyn pääasiaa koskevien oikeussääntöjen kuvauksen täydentämiseksi on huomattava, että Euroopan talousalueesta tehtyyn sopimukseen(6) liitetyssä henkistä omaisuutta koskevassa pöytäkirjassa nro 28 (jäljempänä pöytäkirja nro 28) olevan 5 artiklan mukaan Espanjan kuningaskunnan on muiden jäsenvaltioiden tavoin liityttävä ennen 1.1.1995 Bernin yleissopimukseen kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta (Pariisin asiakirja 24.7.1971, sellaisena kuin se on muutettuna 28.9.1979, jäljempänä yleissopimus).(7)

6 Yleissopimuksen 11 bis artiklassa - joka koskee (muun muassa) yleisradioidun teoksen välittämistä yleisölle johtimitse (lähettäminen kaapeleitse) tai vapaasti taikka kaiuttimilla tai muulla samankaltaisella laitteella - määrätään seuraavaa: "Kirjallisten tai taiteellisten teosten tekijöillä on yksinoikeus sallia: - - 2) teoksen yleisradioinnin välittäminen yleisölle johtimitse tai edelleen yleisradioiminen silloin, kun tämä tapahtuu muun kuin alkuperäisen organisaation toimesta; 3) teoksen yleisradioinnin välittäminen yleisölle kaiuttimella tai muulla samankaltaisella merkkien, äänen tai kuvien siirtämiseen käytettävällä laitteella."

7 Yleissopimuksen muiden määräysten tavoin (lukuun ottamatta tekijänoikeuksia koskevaa 6 bis artiklaa) 11 bis artiklan on katsottava olevan osa immateriaalioikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehtyä sopimusta(8) (jäljempänä TRIPS-sopimus), joka on liitteenä 1 C Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksessa (jäljempänä WTO:n perustamissopimus), jonka yhteisö on hyväksynyt sen toimivaltaan kuuluvien alojen osalta 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY.(9) TRIPS-sopimuksen pääasiallisena tavoitteena on henkistä omaisuutta koskevan suojan vahvistaminen ja yhdenmukaistaminen kaikkialla maailmassa. Tässä tarkoituksessa siinä yhtäältä viitataan kansainvälisesti jo laajalti hyväksyttyihin yleissopimuksiin;(10) toisaalta se sisältää erityisiä aineellisia määräyksiä sellaisilta henkisen omaisuuden aloilta, joiden osalta jäsenvaltiot ovat pitäneet laajempaa suojaa heti tarpeellisena. TRIPS-sopimuksen 9 artiklan - joka sisältyy sopimuksen II osan (Teollis- ja tekijänoikeuksien saatavuutta, laajuutta ja käyttöä koskevat vaatimukset) 1 lukuun (Tekijänoikeus ja lähioikeudet), jossa WTO:n jäsenet velvoitetaan takaamaan tietty vähimmäissuoja - nojalla "jäsenten on saatettava lainsäädäntönsä Bernin yleissopimuksen (1971) 1-21 artiklan ja sen liitteen mukaiseksi - - ".

II Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut sekä väliintulijoina olevien jäsenvaltioiden ja komission yhteisöjen tuomioistuimelle esittämät huomautukset

8 Yhteisöjen tuomioistuimelle esittämissään huomautuksissa Egeda toteaa ensisijaisesti, että ennakkoratkaisukysymys on jätettävä tutkimatta. Egedan mukaan ei vaikuta siltä, että kyse olisi muista jäsenvaltioista peräisin olevien ohjelmien lähettämisestä satelliitin välityksellä yli rajojen tai niiden edelleenlähetyksestä kaapeleitse. Siten kyseisten henkilöiden tilanne ei liity yhteisön oikeuden säännöksiin millään tavalla eikä sitä siis voida tarkastella yhteisön oikeuden kannalta.(11) Lisäksi Egeda katsoo, että koska tämän oikeudenkäynnin kohteena oleva asia ei missään tapauksessa kuulu direktiivin aineelliseen soveltamisalaan, pääasia on ratkaistava yksinomaan kansallisten oikeussääntöjen perusteella. Toissijaisesti kantaja ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa riidanalaisen toiminnan kaltaisen toiminnan olevan direktiivissä tarkoitettua välitystä yleisölle.

9 Myös Saksan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan hallitukset katsovat, että kansallisen tuomioistuimen esittämä kysymys on ratkaistava asiaa koskevien kansallisten oikeussääntöjen nojalla,(12) mikäli yhteisöjen tuomioistuin ei voi ennakkoratkaisupyynnössä mainittujen säännösten tai direktiivin muiden säännösten (tai muiden henkistä omaisuutta koskevien direktiivien) perusteella antaa kansalliselle tuomioistuimelle pyydettyä tulkintaa.

10 Hoasa puolestaan toteaa, että kumpikaan ennakkoratkaisukysymyksessä mainituista määritelmistä ei vastaa sitä palvelua, jota se tarjoaa hotellin asiakkaille. Vastaajan mukaan ei ole ymmärrettävissä, miten satelliittivälitystä yleisölle koskevia direktiivin säännöksiä voitaisiin soveltaa aivan erilaiseen toimintaan, joka on pelkkää kolmansien osapuolten lähettämien signaalien vastaanottamista ja sisäistä jakelua. Alkuperäinen lähetys ei nimittäin katkea niiden hetkien välillä, kun radio- ja televisiosignaalit vastaanotetaan ensin lautasantennilla ja sen jälkeen hotellihuoneissa. Toisaalta direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa mainitun käsitteen "yleisön vastaanotettavaksi" osalta direktiivin 8 artiklan 1 kohtaan sisältyvä(13) viittaus kaapelilähetystoiminnan harjoittajiin oikeudenhaltijoiden kanssa tehtävien sopimusten tavanomaisina tai välttämättöminä osapuolina osoittaa, että direktiivissä tarkoitetulla ja säännellyllä muista jäsenvaltioista peräisin olevien ohjelmien edelleenlähetyksellä kaapeleitse on tavoiteltava voittoa ja sen on oltava yrityksen yksinomainen tai pääasiallinen toimiala. Nämä edellytykset eivät Hoasan mukaan täyty, kun kyse on riidanalaisen palvelun kaltaisesta ohjelmien sisäisestä lähetyspalvelusta, jossa kaapelijärjestelmää käytetään "passiivisesti" eli vain vastaanottamiseen. Hoasan mukaan ennakkoratkaisukysymykseen on siten vastattava kieltävästi.

11 Tätä mieltä on myös Espanjan hallitus, jonka mukaan yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena oli direktiiviä antaessaan poistaa kansallisten tekijänoikeussäännösten väliset erot, jotka asettivat oikeudenhaltijat alttiiksi sille "vaaralle, että - - teoksia käytetään korvauksetta" (ks. direktiivin johdanto-osan viides perustelukappale). Vaikka se, että hotelli tarjoaa mahdollisuuden ulkomaalaisten televisio-ohjelmien katseluun, voikin vaikuttaa hotellihuoneiden hintaan - samoin kuin muutkin palvelut, kuten puhelimen, telefaksin, minibaarin tai henkilökohtaisen kylpyhuoneen käyttöönantaminen -, Espanjan hallituksen mukaan on poissuljettua, että vastaajan asemassa oleva yritys harjoittaisi sellaista erillistä toimintaa, jolla tekijänoikeuksia hyödynnettäisiin taloudellista voittoa tavoitellen. Sitä paitsi hotellin asiakkaat ovat osa sitä yleisöä, jolle suojattu teos yleisradioidaan, mikäli kyseiset oikeudenhaltijat ovat sen asianmukaisesti hyväksyneet. Oikeudenhaltijat ovat jo saaneet kertaluonteisia korvauksia, joiden suuruus on todennäköisesti määritelty yleisradioidun teoksen satelliitin kattamalla alueella olevien mahdollisten katsojien lukumäärän perusteella. Espanjan viranomaiset katsovat lisäksi, ettei kyse voi olla suojattujen teosten yleisestä välityksestä, jos vastaanottajat muodostavat suljetun ja muista erillisen ryhmän (esimerkiksi sen vuoksi, että heidän välillään on luottamuksellisia henkilökohtaisia suhteita tai heidän välilleen voi syntyä keskinäisiä suhteita, kuten hotellin asiakkaiden tapauksessa), vaikka heitä olisikin paljon.

12 Komission mielestä esillä olevassa asiassa ei voi olla kyse direktiivin 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta "satelliittivälityksestä yleisölle". Komissio huomauttaa tältä osin, että - direktiivin perusteena olevan periaatteen ollessa kiistaton (ks. jäljempänä 14 kohta) - riidanalaisten televisio-ohjelmien lähettäminen hotellihuoneisiin sen jälkeen, kun ne on ensin vastaanotettu satelliitilla, aiheuttaa välitysketjun katkeamisen. Kyseinen vastaajan tarjoama palvelu voi kuitenkin kuulua direktiivin 1 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan, mikäli hotelli vastaanottaa televisio-ohjelmia yli rajojen ja lähettää niitä sisäisesti kaapelin välityksellä siten, että ne tulevat yleisön vastaanottamiksi. Komission mukaan yhteisöjen tuomioistuimen on tulkintapäätöksellään taattava kyseisen säännöksen yhdenmukainen soveltaminen kaikkialla yhteisössä, jotta estettäisiin palvelujen tarjoamisen vapauden ja vapaan kilpailun sopimaton vääristyminen sisämarkkinoilla. Komissio huomauttaa, että yleissopimuksen määräykset, joissa on useita viittauksia käsitteeseen "välitys yleisölle", ovat olennainen osa yhteisön oikeusjärjestystä Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ETA-sopimus) tultua voimaan siltä osin kuin jäsenvaltioiden on pöytäkirjassa nro 28 olevan 5 artiklan nojalla sovellettava yleissopimusta virheettömästi. Komissio muistuttaa myös yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jossa on vahvistettu, että primääriä ja johdettua yhteisön oikeutta on tulkittava kansainvälisen oikeuden valossa. Direktiiviä on siis joka tapauksessa tulkittava yleissopimuksen aineellisten määräysten valossa, vaikka yleissopimuksen ei katsottaisikaan "yhteisöllistyneen". Komission mukaan yhteisöjen tuomioistuimen vaatiman yhdenmukaisen tulkinnan on esillä olevassa asiassa perustuttava käsitteeseen "vastaanotetun yleisradioidun ohjelman välittäminen yleisölle", sellaisena kuin se on mainittu tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevassa sanastossa(14) ja Bernin yleissopimusta koskevassa ohjekirjassa,(15) jotka Maailman henkisen omaisuuden järjestö (WIPO) on julkaissut (jäljempänä sanasto ja ohjekirja). Hotellihuoneisiin asetettuja televisioita käyttävät asiakkaat muodostavat uuden yleisön verrattuna siihen yleisöön (hotelli), jota oikeudenhaltija alun perin ajatteli myöntäessään luvan suojatun teoksen yleisradiointiin. Kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen on siis vastattava, että - yleissopimuksen valossa tulkittavan direktiivin 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti - se, että hotelli lähettää satelliitin tai kaapelin välityksellä vastaanotettuja televisiosignaaleja kaapeleitse edelleen asiakkaiden käyttämiin hotellihuoneisiin, ei ole pelkkää ohjelmien vastaanottamista vaan erillistä edelleenlähetystä yleisölle, jolla suojattu teos välitetään uudelle yleisölle ja joka siis edellyttää oikeudenhaltijoiden erillistä lupaa.

III Asian oikeudellinen arviointi

13 Aivan aluksi on arvioitava, pitävätkö komission väitteet paikkansa. Ehdottaessaan, että yhteisöjen tuomioistuin tulkitsisi kansallisen tuomioistuimen mainitsemia direktiivin säännöksiä - erityisesti 1 artiklan 3 kohtaa - mahdollisimman yhdenmukaisesti yleissopimuksen asiaa koskevien aineellisten määräysten kanssa, komissio viittaa yhtäältä pöytäkirjassa nro 28 olevaan 5 artiklaan ja toisaalta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan johdettua yhteisön oikeutta on tulkittava kansainvälisen oikeuden valossa (ks. edellä 12 kohta). Se, että ennakkoratkaisupyynnössä ei mainita yleissopimusta lainkaan, ei tietenkään voi estää esittämäni arvioinnin tekemistä. Perustamissopimuksen 177 artiklan mukaista ratkaisua antaessaan yhteisöjen tuomioistuin voi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan nimittäin ottaa huomioon myös sellaisia yhteisön oikeuden säännöksiä - joihin komissio on mahdollisesti kiinnittänyt huomiota(16) -, joihin ei viitata kansallisen tuomioistuimen esittämissä ennakkoratkaisukysymyksissä mutta joilla vaikuttaa olevan pääasian ratkaisemisemisen kannalta merkitystä.(17)

14 Direktiivi on annettu EY:n perustamissopimuksen 57 artiklan 2 kohdan (josta on muutettuna tullut EY 47 artiklan 2 kohta) ja EY:n perustamissopimuksen 66 artiklan (josta on tullut EY 55 artikla) perusteella, ja sen tarkoituksena on poistaa tekijänoikeuteen liittyvät esteet televisio-ohjelmien vapaan liikkuvuuden toteuttamiselta yhteisössä. Kuten direktiivin johdanto-osan perustelukappaleista ilmenee, yhteisön lainsäätäjä on vahvistanut asiassa vain tarpeelliset vähimmäissäännöt, jotka komissio ja parlamentti olisivat alun perin halunneet saada jo "rajat ylittävistä televisiolähetyksistä" annettuun direktiiviin.(18) Direktiivin antaminen ei sitä paitsi rajoita "myöhempää yhdenmukaistamista tekijänoikeuden ja lähioikeuksien alalla" eikä vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen "täydentää tämän direktiivin tavoitteiden toteuttamiseksi tarvittavia yleisiä säännöksiä kansallisen oikeutensa [säännöksillä]" (ks. johdanto-osan 33., 34. ja 35. perustelukappale).

Lisäksi on huomattava, että direktiivin 1 artiklan 2 kohdan a alakohdan tarkoituksena - sellaisena kuin se ilmenee 1 artiklan 2 kohdan b alakohdasta ja direktiivin johdanto-osan 14. perustelukappaleesta - on erityisesti välttää useiden kansallisten lainsäädäntöjen päällekkäinen soveltaminen samaan tekijänoikeuksilla suojattujen teosten satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointitapahtumaan. Saatavien oikeuksien ja niistä ohjelmien lähettämiselle yli rajojen aiheutuvien esteiden osalta tuolloin vallinneen oikeudellisen epävarmuuden poistamiseksi neuvosto määritteli käsitteen satelliittivälitys yleisölle yhteisön alueella.(19) Koska direktiivissä täsmennetään, että välitys tapahtuu siinä jäsenvaltiossa, jossa teos yleisradioidaan, tekijän yksinoikeus antaa sopimuksella lupa teoksen yleisradiointiin määräytyy kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla.(20) Näin ollen jäsenvaltiot velvoitetaan direktiivissä vahvistamaan kansallisissa oikeusjärjestyksissään yleisradiointioikeutta satelliitin välityksellä koskevat säännökset (ks. 2 artikla).(21)

Edelleenvälitystä kaapeleitse koskeva ratkaisu on kuitenkin erilainen: kuten Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset huomauttavat, direktiivissä ei tältä osin velvoiteta säätämään vastaavasta yksinoikeudesta vaan lähdetään siitä periaatteesta, että kansallisiin lainsäädäntöihin sisältyy muita oikeuksia ("tekijänoikeudet ja lähioikeudet"), joita ei ole yhdenmukaistettu tai määritelty ja joiden suojelemisesta jäsenvaltioiden on huolehdittava (ks. 8 artikla). Näin ollen tämän ratkaisuehdotuksen osalta pääasian riidanalainen kysymys - eli yleisradiointioikeuden sisällön määrittäminen, kun jo yleisradioitua suojattua teosta välitetään yleisölle kaapeleitse - ei kuulu sellaisen direktiivin aineelliseen soveltamisalaan, jossa säädetään vain kyseisen oikeuden kollektiivisesta käyttämisestä (ks. 9 artikla).

15 Koska yhteisön lainsäätäjän tältä osin tavoittelema yhteensovittaminen on selvästikin hyvin rajoitettua, on ymmärrettävää, että direktiivissä - vaikka sen 1 artiklassa ("Määritelmät") keskitytään vain määrittelemään tiettyjä, direktiivissä myöhemmin käytettäviä peruskäsitteitä sen aineellisten säännösten soveltamiseksi ("tässä direktiivissä") - ei määritellä käsitteitä "edelleenlähetys", "kaapelijärjestelmä", "yleisö", "välitys yleisölle", "yleisön vastaanotettaviksi" (ks. edellä alaviite 5). Näitä määritelmiä ei ole vain pidetty tarpeellisina. Direktiivin tulkitsija voi joka tapauksessa johtaa kyseiset määritelmät asiaa koskevista kansainvälisistä yleissopimuksista, mukaan lukien tietenkin Bernin yleissopimus, jonka yhteydessä on alun perin selvitetty paljon direktiivissä käytettyjä käsitteitä, kuten komissio huomauttaa. Näin ollen olen kantajan sekä Saksan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan hallitusten kanssa samaa mieltä siitä, että vaikka myönnettäisiinkin, että pääasian taustalla oleva riita-asia koskee toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevia televisio-ohjelmia,(22) Juzgado de Primera Instancia e Instrucción nro 5 de Oviedon esittämään ennakkoratkaisukysymykseen ei voida vastata direktiivin perusteella.

16 On olemassa toinenkin syy, minkä vuoksi en voi yhtyä komission näkökantaan siitä, että nyt käsiteltävän ennakkoratkaisukysymyksen ratkaiseminen edellyttää direktiivin tulkitsemista yleissopimuksen valossa. Komission huomautuksissaan mainitsema yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö koskee vain yhteisön tekemiä kansainvälisiä yleissopimuksia. Tällaiset sopimukset ovat voimaan tultuaan olennainen osa yhteisön oikeusjärjestystä ja ne ovat 177 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettuja "yhteisön toimielimen säädöksiä".(23) Lisäksi näihin sopimuksiin sisältyvät määräykset ovat hierarkkisesti ensisijaisia johdettuun yhteisön oikeuteen nähden. "Yhteisön tekemien kansainvälisten sopimusten ensisijaisuus yhteisön johdetun oikeuden teksteihin nähden edellyttää [yhteisöjen tuomioistuimen mukaan], että jälkimmäisille on annettava mahdollisuuksien mukaan näiden sopimusten kanssa yhteensoveltuva tulkinta"; samoin myös silloin, "kun yhteisön johdetun oikeuden säännölle on annettava tulkinta, sitä on tulkittava mahdollisuuksien mukaan siten, että se on yhteensoveltuva perustamissopimuksen määräysten kanssa".(24) Kyseinen periaate ei mielestäni kuitenkaan sovellu yleissopimuksen kaltaisiin jäsenvaltioiden tekemiin sopimuksiin, jotka eivät sido yhteisöä.(25)

17 Tekemäni johtopäätös ei kuitenkaan poissulje sitä, että yhteisöjen tuomioistuin voi vastata kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen juuri yleissopimuksen pohjalta. Egeda ja komissio ovat eri perusteisiin vedoten puolustaneet yhteisöjen tuomioistuimessa sitä näkökantaa, että yleissopimus on "yhteisöllistynyt" ja että yhteisöjen tuomioistuimen on varmistettava sen määräysten yhdenmukainen soveltaminen yhteisössä. Komissio on viitannut pöytäkirjassa nro 28 olevaan 5 artiklaan (ks. edellä 12 kohta)(26) ja kantaja on puolestaan vedonnut, vaikka vain ohimennen,(27) niihin velvollisuuksiin, joihin yhteisö on sitoutunut liittyessään TRIPS-sopimukseen. Näistä kahdesta näkemyksestä jälkimmäinen vaikuttaa mielestäni vakuuttavammalta. Tarkemmin katsoen pöytäkirjassa nro 28 olevassa 5 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille (sekä EFTA-maille)(28) oikeusnormien antamiseen liittyviä velvollisuuksia (yleissopimukseen liittyminen ja kansallisten säännösten mukauttaminen). Yleissopimuksen määräyksiä vastaavat säännökset tulevat voimaan kansallisissa oikeusjärjestyksissä luonnollisesti vain siinä tapauksessa, että valtiot noudattavat näitä velvollisuuksiaan. On kuitenkin toinen asia väittää, että kyseisten velvollisuuksien asettaminen riittää saattamaan yleissopimuksen määräykset täysimääräisesti ja välittömästi voimaan yhteisön oikeusjärjestyksessä.

18 Egedan väite on mielestäni vakuuttavampi. Kantajan mukaan yleissopimuksen määräykset ovat osa TRIPS-sopimusta, vaikka tämä koskeekin vain niitä aloja, joiden osalta yhteisön tasolla on annettu yhteisiä säännöksiä.(29) Näin ollen vaikka yhteisö ei ole muodollisesti liittynyt yleissopimukseen (se ei edes voisi liittyä siihen; ks. edellä alaviite 28), sen on kuitenkin noudatettava yleissopimuksen 1-21 artiklaa. Asiassa Hermès yhteisöjen tuomioistuin on jo ratkaissut myönteisesti kysymyksen yhteisöjen tuomioistuimen toimivallasta tulkita TRIPS-sopimusta sen 50 artiklan osalta. Tässä asiassa oli kyse TRIPS-sopimuksen määräyksestä, joka koski "immateriaalioikeuksien tehokkaan suojan takaamiseksi toteutettavia toimenpiteitä", jotka asiassa väliintulijoina esiintyneiden hallitusten mukaan kuuluivat jäsenvaltioiden toimivaltaan.(30) Vastaava ratkaisu vaikuttaa esillä olevassa asiassa vielä välttämättömämmältä. Pääasian taustalla olevan riita-asian ratkaiseminen edellyttää nimittäin - valittaessa mielestäni paremmalta vaikuttava ratkaisu - sitä, että tulkitaan jotain TRIPS-sopimukseen nimenomaisella viittauksella liitettyä yleissopimuksen aineellista määräystä, jolla suojellaan oikeutta välittää teos yleisölle toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevia yleisradioituja teoksia myöhemmin käytettäessä. Yhteisö on jo käyttänyt sisäistä toimivaltaansa tekijänoikeuden suojelemisen alalla.(31) Mielestäni ei myöskään voi olla mitään epäilyksiä yhteisöjen tuomioistuimen toimivallasta antaa ennakkoratkaisu TRIPS-sopimuksen 9 artiklassa mainittujen yleissopimuksen määräysten tulkinnasta. Tältä osin tekemäni johtopäätös ei vaikuta olevan ristiriidassa sen kanssa, että TRIPS-sopimukseen sen 9 artiklan nojalla liitettyä yleissopimuksen 11 bis artiklaa sovelletaan sekä kansallisessa oikeudessa säänneltyihin tilanteisiin että yhteisön oikeudessa säänneltyihin tilanteisiin. Tässäkin tapauksessa nimittäin "yhteisön edun mukaista on selvästi se, että tällaista oikeussääntöä tulkitaan yhdenmukaisesti, jotta vältettäisiin myöhemmät tulkintaerot, ja näin on siitä riippumatta, missä olosuhteissa tätä oikeussääntöä sovelletaan".(32)

19 Tiedän, että yleissopimuksen 11 bis artiklaa koskeva yhteisöjen tuomioistuimen tulkintaa voidaan soveltaa pääasian kantajan oikeudelliseen tilanteeseen - ja siten yhteisöjen tuomioistuimella on mahdollisuus ottaa kyseinen määräys huomioon tutkiessaan esillä olevaa ennakkoratkaisukysymystä - edellyttäen, että TRIPS-sopimuksen 9 artiklalla on välitön oikeusvaikutus. Tältä osin huomautan, että - vaikka yhteisöjen tuomioistuinta ei ole tässä asiassa pyydetty lausumaan kyseisen 9 artiklan välittömästä oikeusvaikutuksesta vaan ainoastaan ratkaisemaan espanjalaisen tuomioistuimen sille esittämä tulkintakysymys, jotta tämä tuomioistuin voisi tulkita asiaa koskevia kansallisia säännöksiä niiden yleissopimuksen määräysten valossa, joihin TRIPS-sopimuksessa viitataan(33) - kyseisessä määräyksessä esitetty periaate on riittävän täsmällinen ja ehdoton, jotta kansallinen tuomioistuin voi sitä soveltaa. Määräys siis vaikuttaa sopivalta sääntelemään yksityishenkilöiden oikeudellista tilannetta,(34) mikäli sen sopimuksen, johon kyseinen määräys liittyy, tarkoituksen, luonteen ja asiayhteyden arviointi ei yhteisöjen tuomioistuimen mukaan horjuta tätä toteamusta.(35)

20 Ryhdyn siis arvioimaan sitä, onko yleisradioitujen teosten johtaminen hotellihuoneisiin sijoitettuihin televisioihin määriteltävä yleissopimuksen perusteella pelkäksi vastaanottamiseksi vai lähettämiseksi (välitys yleisölle). Ennen kaikkea on huomattava, että kansallisten lainsäätäjien tähän ongelmaan antamat vastaukset eroavat toisistaan; samaa voidaan sanoa myös oikeuskäytännöstä, joka on usein erilaista jopa saman valtion alueella. Ei voida kiistää sitä, että yleissopimuksen aineellisten määräysten tulkinta kaikissa yhteisön oikeusjärjestyksissä olisi komission huomauttamalla tavalla tärkeää keskittää yhteisöjen tuomioistuimeen. Yleissopimuksen 11 bis artiklan 1 kappaleen (ks. edellä 6 kohta) tulkinnassa hyödyllisenä lähtökohtana on WIPO:n laatima tulkinta-aineisto.(36) Kyseisen määräyksen osalta käsite "vastaanotetun yleisradiolähetyksen välittäminen yleisölle" määritellään sanastossa "radio- tai televisiovastaanottimien (kaiuttimien ja kuvaputkien) käyttämiseksi yksityisten tilojen ulkopuolella siten, että yleisradioitu ohjelma välittyy vastaanottopaikalla mistä tahansa syystä oleville henkilöille. Vastaanottimia käytetään usein ravintoloissa, myymälöissä ja muissa senkaltaisissa paikoissa asiakkaiden houkuttelemiseksi. Yleisradiointioikeus tai mahdollisuus ohjelmien vastaanottamiseen ei välttämättä sisällä oikeutta johtaa vastaanotettuja ohjelmia yleisön saataville. Sama koskee kaapeleitse vastaanotettuja ohjelmia. Tarvittavat luvat on yleensä haettava tekijöiden yhdistyksiltä tai muilta tekijöiden oikeuksia valvovilta järjestöiltä".(37) Kuten ohjekirjassa huomautetaan, "[11 bis artiklan 1 kappaleen 2 kohdan] soveltamisen osalta on tärkeää tietää, välittääkö välittäjä ohjelman yleisölle ja millä edellytyksillä. - - Ne arviointiperusteet, joilla tällainen välitys erotetaan pelkästä ohjelmien vastaanottamisesta, joka ei kuulu tekijän yksinoikeutta koskevan järjestelmän alaisuuteen, määritetään kansallisissa lainsäädännöissä".(38) Toisaalta lähettäjälle myönnetty yleisradiointilupa ei yleissopimuksen perusteella kata myös kolmansien suorittamaa teoksen mahdollista myöhempää käyttöä - kuten lähetetyn ohjelman välittämistä yleisölle kaiuttimella tai muulla samankaltaisella laitteella (esillä olevassa asiassa televisiolla) - etenkään, jos siihen ryhdytään voittoa tavoitellen. Tällaisella välityksellä voidaan nimittäin tavoittaa uutta yleisöä, joka poikkeaa yleisöstä, jota tekijä ajatteli käyttäessään yksinoikeuttaan ja antaessaan alkuperäisen yleisradiointiluvan. "Vaikka yleisradioinnilla tavoitettava henkilömäärä on määrittelemätön, tekijä antaa luvan teoksensa tällaiseen hyödyntämiseen ottaen huomioon vain välittömät käyttäjät; toisin sanoen lähetystä yksityisesti tai perhepiirissä seuraavat vastaanottimien haltijat. Jos lähetys esitetään suuremmalle yleisölle, joskus voittoa tavoitellen, teos annetaan uuden vastaanottajaryhmän kuultavaksi [tai nähtäväksi] eikä ohjelman välittäminen kaiuttimella (tai muulla samankaltaisella laitteella) ole enää pelkkää ohjelman vastaanottamista vaan erillinen toimi, jolla lähetetty teos välitetään uudelle yleisölle. Tekijällä on yksinoikeus tällaisen yleisen vastaanottamisen hyväksymiseen."(39)

21 Edellä esitettyjen ohjekirjaan sisältyvien huomioiden perusteella katson, että esillä olevaan asiaan sovellettava määräys ei ole 11 bis artiklan 1 kappaleen 2 kohta vaan kyseisen artiklan 1 kappaleen 3 kohta.(40) Yleisradioidun teoksen saattaminen hotellin asiakkaiden nähtäväksi on nimittäin teknisesti mahdollista asettamalla hotellihuoneisiin televisioita eli "kaiuttimen kaltaisia äänen tai kuvien siirtämiseen käytettäviä laitteita".(41) Huomautan kuitenkin, että näkökanta, jonka mukaan tekijänoikeuden haltijoiden erityistä lupaa ei tarvita esillä olevan asian kaltaisessa tapauksessa, perustuu ennen kaikkea siihen, että hotellin asiakkaiden asuttamat hotellihuoneet eivät tarkkaan ottaen ole yleisölle avoimia paikkoja.(42) Kuten Espanjan viranomaiset ovat yhteisöjen tuomioistuimessa esittäneet (ks. edellä 11 kohta), televisiosignaalien lähettäminen televisioihin kaapeleitse olisi tässä tapauksessa rinnastettava välitykseen yksityisalueella ja siis määriteltävä vain vastaanottamiseksi eikä lähettämiseksi. Sitä paitsi vaatimus siitä, että edunsaajana oleva yleisö laajenee, mikä ohjekirjassa esitetyllä tavalla on yleissopimuksessa asetettu edellytykseksi sille, että kyse on tekijän antamaa lupaa edellyttävästä välityksestä yleisölle, ei Espanjan viranomaisten mukaan täyty esillä olevassa asiassa, koska - mikäli vastaanotettuja signaaleita hotellihuoneisiin lähettävä hotelli sijaitsee alkuperäisen lähettäjän kohdealueella - televisiota katsovat asiakkaat olisivat joka tapauksessa voineet nähdä teoksen alkuperäisen yleisradiolähetyksen omilla vastaanottimillaan, mikäli he olisivat hotellin suorittaman välityksen aikana olleet kotonaan. Toisaalta sen, että kyse on välityksestä yleisölle, pitäisi olla poissuljettua, sillä yleisradioidun teoksen vastaanottaminen riippuu asiakkaan henkilökohtaisesta toiminnasta (television avaaminen ja alkuperäisen lähettimen virittäminen).(43)

22 Tätä jälkimmäistä väitettä ei voida hyväksyä, sillä se on ristiriidassa erään tekijänoikeutta koskevan perusperiaatteen kanssa: kyseisen periaatteen mukaan oikeudenhaltija ei saa korvausta teoksen tosiasiallisesta käytöstä vaan pelkästä oikeudellisesta mahdollisuudesta teoksen käyttöön. Esimerkiksi kustantajan on maksettava tekijälle sovitut palkkiot myydyistä kirjoista riippumatta siitä, lukevatko ostajat ostamansa kirjat. Vastaavasti hotelli, joka lähettää sisäisesti kaapelin välityksellä - samanaikaisesti, lyhentämättömänä ja muuttamattomana - alun perin satelliitin välityksellä lähetetyn ohjelman, ei voi kieltäytyä maksamasta tekijälle hänelle kuuluvia korvauksia väittäen, että yleisradioitu teos ei ole tosiasiallisesti saavuttanut niitä mahdollisia katsojia, jotka voivat käyttää hotellihuoneisiin sijoitettuja televisioita.(44) Toisaalta vaikuttaa aivan selvältä, että - kun otetaan huomioon, ettei kyseinen lähettäminen ole vain vahvistimien asentamisen ja käyttämisen kaltainen tekninen keino alkuperäisen lähetyksen vastaanottamisen varmistamiseksi tai parantamiseksi sen näkyvyysalueella - Hoasa on esillä olevassa asiassa se henkilö, joka tarjoaa hotellin asiakkaille mahdollisuuden suojatun teoksen näkemiseen. Ilman tätä vastaajan suorittamaa myöhempää käyttöä asiakkaat - jotka oleskelivat satelliitin kattamalla alueella - eivät nimittäin olisi voineet nähdä yleisradioitua teosta millään tavalla; tältä osin he siis muodostavat "uuden yleisön" verrattuna alkuperäisen lähetyksen kohdeyleisöön.

23 Toisaalta arviointia on mielestäni selvennettävä siihen väitteeseen liittyvän ilmeisen epäselvyyden osalta, että alunperin yleisradioitujen teosten lähettäminen hotellihuoneisiin olisi luonteeltaan yksityistä. En kiistä sitä, että jäsenvaltioiden ja kaikkien muidenkin demokraattisten valtioiden perustuslaeissa taatun yksityisten oikeuksien suojan kannalta hotellihuone on henkilön tai hänen perheensä yksityiselämään tai kotipiiriin kuuluvaa aluetta. Tekijänoikeuksien suojan osalta yksityisen ja yleisen välinen oikeudellinen rajaviiva ei kuitenkaan ole välttämättä samanlainen.(45) Ei ole sattumaa, että asunnon yksityistä tai yleistä luonnetta koskeva arviointiperuste vaikuttaa vieraalta sen yleissopimuksen 11 bis artiklan sanamuodon ja hengen kannalta, jossa tekijän lupaa vaaditaan paitsi silloin, kun teos lähetetään edelleen yleiseen tai yleisölle avoimeen paikkaan, myös silloin, kun teos välitetään yleisön saataville. Tästä näkökulmasta katsoen sen määrittämiseksi, onko toimenpide välitystä yleisölle, ratkaisevana ei voida myöskään pitää yleisön käsitteen ominaispiirrettä eli sitä, että tiettyyn ryhmään kuuluvien henkilöiden tai näiden henkilöiden ja järjestäjän välillä ei ole erityisiä henkilökohtaisia suhteita.(46)

24 Mikä siis on se arviointiperuste, jota ehdotan yhteisöjen tuomioistuimen käyttävän esillä olevassa asiassa erottaakseen välityksen yleisölle muusta välityksestä? Mielestäni yleissopimuksessa esitetään periaate, jonka mukaan tekijän lupaa tarvitaan yleisradioidun teoksen kaikkeen myöhempään käyttöön, joka johtaa erillisiin taloudellisiin hyödyntämistoimiin, joihin liittyy niistä vastuussa olevan henkilön voiton tavoittelu(47) sekä se taloudellinen merkitys, joka on uudella yleisöllä (ks. edellä 22 kohta) eli kaikilla niillä henkilöillä, joita televisiovälityksellä pyritään tavoittamaan. Esittämälläni arviointiperusteella voidaan esimerkiksi selvittää vakuuttavasti, miksi kyse ei ole välityksestä yleisölle, kun television välitön käyttäjä asettaa suojatun teoksen perheensä tai ystäviensä saataville: pikemminkin kuin kolmansien henkilöiden toteuttamasta yleisradioidun teoksen myöhemmästä käytöstä tällaisessa tapauksessa on kyse pelkästä alkuperäisen ohjelman vastaanottamiseen käytettävien laitteiden yhteiskäytöstä ilman että asianomainen henkilö tavoittelee voittoa.

25 Espanjan viranomaiset kiistävät, että Hoasan asemassa oleva yritys tavoittelisi voittoa asettaessaan yleisradioituja teoksia asiakkaidensa saataville. Heidän väitteensä eivät mielestäni ole kuitenkaan vakuuttavia. Vaikka asiakkailta ei hotellihuoneisiin tarjottavan ohjelmien sisäisen lähetyspalvelun johdosta peritä hintojen korotuksia (jotka nimenomaisesti mainittaisiin lisämaksuina tai vain lisättäisiin hotellipalvelun kokonaishintaan), ei ole epäilystäkään siitä, että kyseinen palvelu tuottaa myöhemmästä käytöstä vastuussa olevalle hotellille taloudellisesti arvioitavissa olevaa hyötyä, koska se voi houkutella sillä asiakkaita. Käytännön kokemuksen perusteella kaapeleitse toteutettavan televisio-ohjelmien lähetyspalvelun lisääminen hotellin asiakkailleen tarjoamiin palveluihin on käytettävissä olevien televisiokanavien lukumäärän lisäksi eräs niistä tekijöistä, jotka tavanomaisesti otetaan huomioon luokiteltaessa hotelli määrättyyn hallinnolliseen luokkaan, mikä puolestaan vaikuttaa noudatettaviin hintoihin.(48) Toiselle kuuluvista yleisradioiduista teoksista tulee siten kiistattomasti eräs niistä tekijöistä, joista vastaajan kaltaisen yrityksen tarjoama hotellipalvelu muodostuu.

26 Esittämäni toisen edellytyksen (ks. 24 kohta) täyttyminen saattaa tässä tapauksessa olla vaikeampi osoittaa. Voitaisiin nimittäin väittää, että hotellihuoneessa asuvien asiakkaiden taloudellinen merkitys on niin vähäinen, etteivät he voi muodostaa "uutta" yleisöä verrattuna alkuperäisen ohjelman yleisöön. Yleisradioidun teoksen lähettämistä television välityksellä ei siis voitaisi pitää taloudellisesti merkityksellisenä erillisenä välitystoimena. Tämä kaavamainen näkemys vaikuttaa kuitenkin vanhanaikaiselta "paikalliseksi kumulaatioksi" (räumliche Kumulation)(49) kutsutusta opista vaikutteita saaneiden kansallisten tuomioistuinten viimeaikaisten tuomioiden valossa. Tämän suuntauksen mukaan tekijänoikeutta koskevissa säännöksissä tarkoitetuksi "yleisöksi" on määriteltävä kaikki hotellissa tietyllä hetkellä olevat asiakkaat.(50) Toisin sanoen niiden henkilöiden "paikallinen epäyhtenäisyys", jotka muodostavat vastaanottajapiirin, jonka saataville myöhemmästä käytöstä vastuussa oleva henkilö saattaa teoksen, ei ole riittävä peruste sille, että saavutetun uuden yleisön taloudellinen merkittävyys voitaisiin kiistää (vaikka kyseessä olisi vain mahdollinen yleisö, joka perustuisi pelkkään oikeudelliseen mahdollisuuteen; ks. edellä 22 kohta).

27 Koska alkuperäinen lähettäjä ja yleisradioidun teoksen televisiolla välittävä henkilö suorittavat erillisiä ja itsenäisiä taloudellisia toimia, myös tekijänoikeuksien haltijoiden näissä tapauksissa esittämien vaatimusten edellytykset ovat täysin erillisiä.(51) Tämä horjuttaa myös perustelua, joka koskee väitettä tekijän suojatun teoksen "samasta" yleisradiointitapahtumasta esittämän kaksinkertaisen korvausvaatimuksen lainvastaisuudesta (ks. edellä 11 kohta). Siten katson, että kansallisen tuomioistuimen on pääasian taustalla olevan oikeusriidan ratkaisemiseksi noudatettava periaatetta, jonka mukaan se, että hotelli saattaa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan lähettäjän satelliitin välityksellä tai maitse yleisradioiman teoksen hotellihuoneissa asuvien asiakkaiden nähtäväksi huoneisiin sijoitettujen televisioiden kautta, on välitystä yleisölle, johon sellaisenaan on saatava suojattua teosta koskevien tekijänoikeuksien haltijoiden erillinen lupa.

Ratkaisuehdotus

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Juzgado de Primera Instancia e Instrucción nro 5 de Oviedon esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:

1) Kysymystä siitä, onko se, että hotelli vastaanottaa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan lähettäjän satelliitin välityksellä tai maitse yleisradioimia suojattuja teoksia ja lähettää vastaanottamansa ohjelmasignaalit edelleen kaapeleitse hotellihuoneisiinsa sijoitettuihin televisioihin, välitystä yleisölle, ei voida ratkaista tiettyjen satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin ja kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen sovellettavien tekijänoikeutta sekä lähioikeuksia koskevien sääntöjen yhteensovittamisesta 27 päivänä syyskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/83/ETY perusteella.

2) Se, että hotelli vastaanottaa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan lähettäjän satelliitin välityksellä tai maitse yleisradioimia suojattuja teoksia ja lähettää vastaanottamansa ohjelmasignaalit edelleen kaapeleitse hotellihuoneisiinsa sijoitettuihin televisioihin, on kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta tehdyn Bernin yleissopimuksen (Pariisin asiakirja 24.7.1971, sellaisena kuin se on muutettuna 28.9.1979) siinä 11 bis artiklassa tarkoitettua välittämistä yleisölle, johon viitataan immateriaalioikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdyn sopimuksen 9 artiklassa.

(1) - Ks. Real Decreto Legislativo 1/1996, 12.4.1996, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley de Propriedad Intelectual, regularizando, aclarando y armonizando las disposiciones legales vigentes sobre la materia (BOE nro 97, 22.4.1996, s. 14369).

(2) - Kansallisen lain 20 §:n 2 momentin a-e kohdassa mainitaan: a) näytelmien, musiikkinäytelmien, musiikkiteosten tai kirjallisten teosten esittäminen tai lausuminen yleisölle kaikin tavoin, b) elokuvien tai muiden audiovisuaalisten teosten esittäminen yleisölle, c) teosten yleisradiointi tai niiden lähettäminen muulla merkkien, äänien tai kuvien johtimettoman lähettämisen keinolla, d) teosten yleisradiointi tai väliesittäminen yleisölle satelliitin välityksellä, e) teosten lähettäminen yleisölle johtimitse, kaapeleitse, valokuidun välityksellä tai muulla samankaltaisella menetelmällä korvausta vastaan tai korvauksetta.

(3) - Ks. kansallisen lain 20 §:n 2 momentin d ja f kohta.

(4) - EYVL L 248, s. 15.

(5) - Tässä ennakkoratkaisukysymyksessä oleva viittaus käsitteeseen "yleisön vastaanotettaviksi tarkoitetut signaalit" vaikuttaa mielestäni selkeämmältä, jos samalla tarkastellaan direktiivin 1 artiklan 3 kohdan espanjankielistä versiota (" - - la retransmisión - - por medio de cable o microondas para su recepción por el público, de emisiones primarias desde otro Estado miembro - - ") sekä esim. ranskankielistä versiota ("retransmission - - pour la réception par le public") ja englanninkielistä versiota ("retransmission - - for reception by the public"). On huomattava, että kyseinen ilmaus on italiaksi käännettynä seuraavanlainen: "ritrasmissione - - destinata al pubblico" (kursivointi tässä).

(6) - EYVL 1994, L 1, s. 194.

(7) - Ks. jäljempänä alaviite 26. Määräpäiväksi, johon mennessä Irlannin on saatettava kansallinen lainsäädäntönsä yleissopimuksen aineellisoikeudellisten määräysten mukaiseksi, on 5 artiklassa vahvistettu 1.1.1995. Kaikki jäsenvaltiot ovat liittyneet yleissopimukseen (johon on tällä hetkellä liittynyt 140 valtiota) ja allekirjoittaneet Pariisin konferenssissa tehdyn asiakirjan; Brysselissä tehty sopimuksen aikaisempi versio (26.6.1948) sitoo enää vain Belgian kuningaskuntaa ja Irlantia. Komissio totesi istunnossa aloittaneensa EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan (josta on tullut EY 226 artikla) mukaisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn näitä jäsenvaltioita vastaan.

(8) - EYVL 1994, L 336, s. 213.

(9) - Uruguayn kierroksen monenvälisten sopimusneuvottelujen (1986-1994) tuloksena syntyneiden sopimusten hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta 22 päivänä joulukuuta 1994 tehty neuvoston päätös 94/800/EY (EYVL L 336, s. 1). TRIPS-sopimuksen 65 artiklan mukaan "jäsenet eivät ole velvollisia soveltamaan tämän sopimuksen määräyksiä ennen yhden vuoden pituisen määräajan päättymistä laskettuna WTO-sopimuksen voimaantulopäivästä". Koska WTO:n perustamissopimus tuli voimaan 1.1.1995, TRIPS-sopimuksen määräyksistä tuli sopimuspuolia sitovia viimeistään 1.1.1996. On huomattava, että yhteisö hyväksyi WTO:n perustamissopimuksen ja jäsenvaltiot ratifioivat sen ilman, että yhteisön ja jäsenvaltioiden velvoitteet muita sopimuspuolia kohtaan olisi jaettu niiden kesken. "Yhteisön toimivallasta tehdä palveluita ja henkisen omaisuuden suojaa koskevia kansainvälisiä sopimuksia" 15 päivänä marraskuuta 1994 annetulla yhteisöjen tuomioistuimen lausunnolla 1/94 (annettu EY:n perustamissopimuksen 228 artiklan 6 kohdan (josta on muutettuna tullut EY 300 artiklan 6 kohta) nojalla, ks. Kok. 1994, s. I-5267, 54-71 ja 102-105 kohta) vahvistetun jaettua toimivaltaa koskevan periaatteen mukaan sekä yhteisö että jäsenvaltiot ovat liittyneet TRIPS-sopimukseen. Yhteisöjen tuomioistuin totesi kyseisessä lausunnossa, että yhteisön toimivaltaa on henkisen omaisuuden alalla käytetty yhteisön sisällä vain rajoitetusti antamalla sellaisia yhteisiä oikeussääntöjä, joihin kansainväliset sitoumukset voisivat vaikuttaa. Yhteisön yksinomaisen ulkoisen toimivallan muodostumisedellytys ei siten ollut vielä täyttynyt. Toisaalta yhteisöjen tuomioistuin kiisti sen, että immateriaalioikeuksien suojelemiseksi toteutettavien toimenpiteiden voitaisiin katsoa kuuluvan vain jäsenvaltioiden toimivaltaan, ja huomautti, että yhteisöllä on ehdoton toimivalta yhdenmukaistaa tätä alaa koskevia säännöksiä, mikäli ne vaikuttavat välittömästi yhteismarkkinoiden toteuttamiseen tai niiden toimintaan.

(10) - Ks. Bernin yleissopimuksen lisäksi mm. teollisoikeuksien suojelemista koskeva Pariisin yleissopimus (Tukholman asiakirja 14.7.1967, sellaisena kuin se on muutettuna 2.10.1979).

(11) - Ks. mm. asia C-60/91, Batista Morais, tuomio 19.3.1992 (Kok. 1992, s. I-2085), joka liittyy henkilöiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta koskeviin perustamissopimuksen määräyksiin.

(12) - Ranskan viranomaiset täsmensivät, että yhteisön oikeuden tämänhetkisessä kehitysvaiheessa kansallisen tuomioistuimen on tulkittava ja sovellettava asiaa koskevia kansallisia säännöksiä siten, että ne ovat sopusoinnussa yleissopimuksen 11 ja 11 bis artiklan määräysten kanssa.

(13) - Ks. myös direktiivin johdanto-osan 27. perustelukappale.

(14) - Ks. Boytha, G., WIPO Glossary of Terms of the Law of Copyright and Neighbouring Rights - OMPI Glossaire du droit d'auteur et des droits voisins - OMPI Glosario de derecho de autor y derechos connexos, Genève, 1980.

(15) - Ks. Masouyé, C., Guide de la Convention de Berne pour la protection des oeuvres littéraires et artistiques (Acte de Paris, 1971), Genève, 1978.

(16) - Ks. mm. asia C-280/91, Viessmann, tuomio 18.3.1993 (Kok. 1993, s. I-971, 15 kohta).

(17) - Ks. mm. yhdistetyt asiat 73/63 ja 74/63, Rotterdam ja Puttershoek, tuomio 18.2.1964 (Kok. 1964, s. 3); asia 70/77, Simmenthal, tuomio 28.6.1978 (Kok. 1978, s. 1453); asia 35/85, Tissier, tuomio 20.3.1986 (Kok. 1986, s. 1207) ja asia C-114/91, Claeys, tuomio 16.12.1992 (Kok. 1992, s. I-6559).

(18) - Televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3 päivänä lokakuuta 1989 annettu neuvoston direktiivi 89/552/ETY (EYVL L 298, s. 23), sellaisena kuin se on muutettuna parlamentin ja neuvoston 30.6.1997 antamalla direktiivillä 97/36/EY (EYVL L 202, s. 60). Myös rajat ylittävistä televisiolähetyksistä annettu direktiivi perustuu perustamissopimuksen 57 artiklan 2 kohtaan ja 66 artiklaan. Ks. Erdozain López, V. J. C., Las Retransmisiones por Cable y el Concepto de Público en el Derecho de Autor, Pamplona, 1997, s. 321.

(19) - Kuten Erdozain López huomauttaa, kysymys yleisradiointitapahtuman tai satelliittivälityksen yleisölle asettamisesta tiettyyn oikeusjärjestyksen alaisuuteen kuuluu pikemminkin kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuin tekijänoikeuden alaan sen tarkassa merkityksessä (ks. alaviitteessä 18 mainittu teos, s. 330 ja 331).

(20) - Ks. direktiivin 1 artiklan 2 kohdan b alakohta, 2 artikla ja 3 artiklan 1 kohta. Direktiivissä mainitusta periaatteesta seuraa, että direktiivissä poiketaan ns. Bogschin teoriasta, jonka mukaan oikeudet suojatun teoksen yleisradiointiin on hankittava yleisesti kaikkiin vastaanottomaihin (ks. johdanto-osan seitsemäs perustelukappale).

(21) - On huomattava, että tekijänoikeuksien suojelua koskevien aineellisten säännösten "vähimmäisharmonisointi" on tullut tarpeelliseksi sen direktiivin perustana olevan valinnan johdosta, jonka nojalla sovelletaan vain sen valtion lainsäädäntöä, jossa ohjelman lähettäjä sijaitsee. "Muuten voisi käydä niin, että - - palvelujen tarjoamisen vapautta 'käytettäisiin epätavanomaisesti': henkilö, joka lähettää ohjelman valtiosta, jossa lähettäminen satelliitin välityksellä ei vaadi suostumusta siltä osin kuin siellä on pakkoon perustuva lupajärjestelmä, voisi lähettää ohjelman kaikkiin muihin yhteisön jäsenvaltioihin, myös niihin, joissa vain tekijä voi antaa luvan lähettämiseen. Paitsi, että tämä aiheuttaisi suurta vahinkoa tekijöiden oikeuksille (jopa omaisuusoikeuksille), - - se johtaisi väistämättä kilpailun vääristymiseen. Tällöin suosittaisiin siinä valtiossa sijaitsevia lähettäjiä, jossa on voimassa lähettäjien kannalta edullisin lainsäädäntö" [Mastroianni, R., "La protezione dei diritti d'autore e dei diritti connessi nelle trasmissioni televisive via satellite e via cavo in Europa", Rapporto '93 sui problemi giuridici della radiotelevisione in Italia (Barile, P. ja Zaccaria, R., toim.) Torino, 1994, s. 363, erityisesti s. 381 ja 382].

(22) - On huomattava, että perustamissopimuksen 177 artiklassa vahvistettuun yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten yhteistoimintamenettelyyn liittyvän yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kysymys siitä, keskittyvätkö pääasiassa kyseessä olevan riidanalaisen toiminnan kaikki merkitykselliset tekijät yhteen ainoaan jäsenvaltioon, riippuu tosiseikoista, jotka vain kansallisen tuomioistuimen on arvioitava (ks. mm. asia 52/79, Debauve ym., tuomio 18.3.1980, Kok. 1980, s. 833, 9 kohta; Kok. Ep. V, s. 79).

(23) - Yhteisöjen tuomioistuimella on siis toimivalta antaa ennakkoratkaisu näiden sopimusten tulkinnasta (ks. mm. asia 181/73, Haegemann, tuomio 30.4.1974, Kok. 1974, s. 449, 3-6 kohta; Kok. Ep. II, s. 283; asia 104/81, Kupferberg, tuomio 26.10.1982, Kok. 1982, s. 3641, 12-14 kohta; Kok. Ep. VI, s. 555 ja asia C-321/97, Andersson, tuomio 15.6.1999, Kok. 1999, s. I-3551, 26 kohta).

(24) - Ks. asia C-61/94, komissio v. Saksa, tuomio 10.9.1996 (Kok. 1996, s. I-3989, 52 kohta). Ks. myös asia 92/71, Interfood, tuomio 26.4.1972 (Kok. 1972, s. 231, 6 kohta).

(25) - Niissäkin tapauksissa, joissa yhteisöjen tuomioistuin on yhteisön säännöksiä tulkitessaan tai niiden pätevyyttä tutkiessaan viitannut kansainvälisiin yleissopimuksiin, joihin yhteisö ei ole liittynyt, se on itse asiassa nojautunut kyseisissä yleissopimuksissa kodifioituihin kansainvälisen tapaoikeuden periaatteisiin. Ks. Puissochet, J.-P., "La place du droit international dans la jurisprudence de la Cour de justice des Communautés européennes", Scritti in onore di Giuseppe Federico Mancini, Milano, 1998, osa II, s. 779.

(26) - Kyseisessä 5 artiklassa määrätään seuraavaa:

"1. Sopimuspuolet sitoutuvat ennen 1 päivää tammikuuta 1995 tulemaan osallisiksi seuraaviin teollista, henkistä ja kaupallista omaisuutta koskeviin monenvälisiin sopimuksiin:

- -

b) Bernin yleissopimus kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta (Pariisin asiakirja, 1971);

- -

3. Tämän pöytäkirjan tullessa voimaan sopimuspuolten sisäisen lainsäädännön on oltava 1 kohdan a-c alakohdassa mainittujen sopimusten aineellisoikeudellisten määräysten mukainen. - - "

(27) - Egedan mukaan yleissopimus ei nimittäin vaikuta pääasiassa annettavaan ratkaisuun, sillä mikään sen määräyksistä ei koske riidanalaista kysymystä.

(28) - Vaikka yhteisö on muodollisesti liittynyt ETA-sopimukseen ja siinä tarkoitetut velvollisuudet koskevat sanatarkasti "sopimuspuolia", ne eivät koske yhteisöä sellaisenaan. Sopimuksen 2 artiklassa nimittäin täsmennetään, että sopimusta sovellettaessa tarkoitetaan "sopimuspuolilla", kun kysymys on yhteisöstä ja EY:n jäsenvaltioista, i) yhteisöä ja EY:n jäsenvaltioita, ii) yhteisöä tai iii) EY:n jäsenvaltioita ilmaisun merkityksen riippuessa sopimuksen asiayhteydestä sekä yhteisön ja EY:n jäsenvaltioiden toimivallasta asiassa, sellaisena kuin se seuraa perustamissopimuksesta. Yhteisö ei voi kuitenkaan liittyä yleissopimukseen: yleissopimuksen aikaisempien versioiden tavoin edellä mainitussa Pariisin asiakirjassa viitataan nimenomaisesti "Liittomaihin" (joiden on ymmärrettävä tarkoittavan valtioita: ks. edellä alaviitteessä 15 mainittu ohjekirja, s. 8) eikä kansainvälisten järjestöjen liittyminen yleissopimukseen vaikuta sen mukaan siis olevan mahdollista. Ks. myös komission aikanaan antama ehdotus neuvoston päätökseksi jäsenvaltioiden liittymisestä Bernin yleissopimukseen (KOM(90) 582 lopullinen; EYVL 1991, C 24, s. 5), jonka komissio myöhemmin peruutti, koska sitä ei hyväksytty sen vuoksi, että tämänkaltainen päätös olisi merkinnyt poikkeuksellista toimivallan siirtoa. Toisaalta on myös loogiselta ja semanttiselta kannalta poissuljettua, että yhteisölle voitaisiin antaa määräys, jossa se velvoitetaan "saattamaan lainsäädäntönsä yleissopimusten aineellisoikeudellisten määräysten mukaiseksi - - ".

(29) - Ks. edellä alaviite 9. Ks. Mastroianni, R., Diritto internazionale e diritto d'autore, Milano, 1997, s. 174-177 sekä Brecoviz, A., "Copyright and Related Rights", Intellectual Property and International Trade: The TRIPS Agreement, Correa, C. M. ja Yusuf, A. A. (toim.), London, 1998, s. 148 ja 149.

(30) - Asia C-53/96, Hermès, tuomio 16.6.1998 (Kok. 1998, s. I-3603, 22-29 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin katsoi olevansa toimivaltainen vedoten kahteen perusteeseen; yhtäältä siihen, että kyseisessä 50 artiklassa määrätään, että jäsenvaltioiden oikeusviranomaisilla tulee olla toimivalta määrätä "turvaamistoimenpiteistä", joilla suojataan jäsenvaltioiden kansallisissa säännöksissä annettujen tavaramerkkioikeuksien haltijoiden etuja, ja toisaalta siihen, että WTO:n perustamissopimusta allekirjoitettaessa voimassa olleen, yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1) 99 artiklan mukaan yhteisön tavaramerkistä johtuvia oikeuksia voidaan suojata toteuttamalla "väliaikaisia ja suojaavia toimenpiteitä". Vaikka tässä viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitetaan kulloisenkin jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä säädettyjä, kansallisten tavaramerkkien osalta sovellettavia toimenpiteitä ja vastaavia menettelysääntöjä, on katsottava, että kun 99 artiklassa tarkoitetut oikeusviranomaiset soveltavat kansallisia menettelysääntöjä sellaisten väliaikaisten toimenpiteiden määräämiseksi, joilla suojataan yhteisön tavaramerkistä johtuvia oikeuksia, näiden viranomaisten on tulkittava kansallisia menettelysääntöjä mahdollisuuksien mukaan TRIPS-sopimuksen 50 artiklan sanamuodon ja tarkoituksen valossa, koska Euroopan yhteisö on TRIPS-sopimuksen sopimuspuoli ja tämä sopimus koskee myös yhteisön tavaramerkkiä. On lisäksi huomattava, että julkisasiamies Tesauro totesi tässä asiassa, että yhteisöjen tuomioistuimella on toimivalta antaa ennakkoratkaisuja kaikista TRIPS-sopimuksen määräyksistä sen varmistamiseksi, että niitä tulkitaan ja siis sovelletaan yhdenmukaisesti. Julkisasiamies muistutti: i) keskinäisistä yhteyksistä, joita saman sopimuksen eri määräysten välillä voi olla; ii) yhteisön intressistä siihen, ettei se itse joudu kansainväliseen vastuuseen yhden tai useamman jäsenvaltion sopimusrikkomuksista; iii) tarpeesta täyttää jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten välinen yhteistyövelvoite sekä asiaa koskevasta sopimuksesta neuvoteltaessa ja sopimusta tehtäessä että sopimusmääräyksiä sovellettaessa sekä iv) siitä takuutehtävästä, joka on perustamissopimuksessa määritellyllä tuomioistuinten harjoittaman valvonnan mekanismilla, jossa sekä yhteisöjen tuomioistuimella että kansallisilla tuomioistuimilla on oma tehtävänsä, koska yhteisön oikeusjärjestys esiintyy ulospäin yhtenäisenä järjestelmänä, vaikka siinä sovelletaan yhtä aikaa useaa eri alkuperää olevia säännöksiä (kansainvälisiä, yhteisöllisiä ja kansallisia; ks. julkisasiamies Tesauron edellä mainitussa asiassa Hermès antama ratkaisuehdotus, 20 ja 21 kohta).

(31) - On muistettava, että nyt käsiteltävän ennakkoratkaisukysymyksen kohteena olevan direktiivin 93/83/ETY lisäksi neuvosto on antanut useita tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia koskevia direktiivejä (Ks. tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 14 päivänä toukokuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/250/ETY (EYVL L 122, s. 42); vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19 päivänä marraskuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/100/ETY (EYVL L 346, s. 61); tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajan yhdenmukaistamisesta 29 päivänä lokakuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/98/ETY (EYVL L 290, s. 9)). Ks. myös tietokantojen oikeudellisesta suojasta 11 päivänä maaliskuuta 1996 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/9/EY, (EYVL L 77, s. 20) sekä muutettu ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa (KOM(99) 250 lopullinen; EYVL 1999, C 180, s. 6). Lausuntopyynnössään, joka koski yhteisön toimivaltaa tehdä palveluita ja henkisen omaisuuden suojaa koskevia kansainvälisiä sopimuksia (ks. edellä alaviitteessä 9 mainittu lausunto, Kok. 1994, s. I-5333-I-5335), komissio vakuutti, että jokainen TRIPS-sopimuksen määräys vastaa yhteisön sisällä tiettyä yhteisön johdetun oikeuden säännöstä ja edellä mainitut direktiivit koskevat kyseisen sopimuksen 10-14 artiklassa säänneltyjä aloja. Kuten Mastroianni huomauttaa (ks. edellä alaviitteessä 29 mainittu teos, s. 175), "esittäessään esimerkinomaisesti tiettyjä TRIPS-sopimuksen kattamia aloja, joiden osalta yhteisön toimivaltaa ei ole vielä käytetty täysimääräisesti, yhteisöjen tuomioistuin viittaa [lausunnossa 1/94] tavaramerkkien, patenttien ja mallien sekä yksityisten teknisten tietojen suojaamisen osalta toteutettuun osittaiseen yhdenmukaistamiseen, mutta jättää mainitsematta tekijänoikeuden, jonka osalta oli jo tuolloin annettu kattavia yhteisön säännöksiä, kuten komissio tyhjentävästi osoitti. Tämä merkitsee, että ainakin niillä aloilla, joilla yhdenmukaistaminen on jo toteutettu, yhteisö on TRIPS-sopimukseen liittymällä sitoutunut kolmansia valtioita kohtaan velvoitteisiin, jotka ovat jäsenvaltioiden velvoitteista riippumattomia" (ilman alaviitettä).

(32) - TRIPS-sopimuksen 50 artiklan osalta ks. asia Hermès (mainittu edellä alaviitteessä 30, tuomion 32 kohta).

(33) - Ks. TRIPS-sopimusta koskevilta osin asia Hermès (mainittu edellä alaviitteessä 30, tuomion 35 kohta).

(34) - Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön kolmansien maiden kanssa tekemän sopimuksen määräyksen on katsottava olevan välittömästi sovellettavissa, kun se sanamuotonsa sekä sopimuksen tarkoituksen ja luonteen huomioon ottaen sisältää selkeän ja täsmällisen velvoitteen, jonka täytäntöönpano tai oikeusvaikutusten syntyminen ei edellytä muita toimenpiteitä (ks. mm. asia 12/86, Demirel, tuomio 30.9.1987, Kok. 1987, s. 3719, 14 kohta; asia C-18/90, Kziber, tuomio 31.1.1991, Kok. 1991, s. I-199, 15 kohta; asia C-162/96, Racke, tuomio 16.6.1998, Kok. 1998, s. I-3655, 31 kohta ja asia C-262/96, Sürül, tuomio 4.5.1999, Kok. 1999, s. I-2685, 60 kohta). TRIPS-sopimuksen 9 artiklassa WTO:n jäsenet määrätään - täsmällisesti ja ehdottomasti - saattamaan lainsäädäntönsä yleissopimuksen 1-21 artiklaan ja sen liitteeseen sisältyvien aineellisten määräysten mukaiseksi. Siten kyseinen määräys sisältää täsmällistä lopputulosta koskevan velvoitteen, johon sen luonne huomioon ottaen kansalainen voi vedota kansallisessa tuomioistuimessa ilman, että asiasta olisi annettava täydentäviä täytäntöönpanosäännöksiä. On tuskin tarpeen huomauttaa, että esillä olevassa asiassa ei esiinny kysymystä siitä, voidaanko yleissopimuksen 11 bis artiklaan vedota kansallisessa tuomioistuimessa, sillä kantajan vaatimus perustuu asiaankuuluviin Espanjan oikeussääntöihin. Kyseiseen 11 bis artiklaan vedotaan vain yhteisöllisenä viitekehyksenä kansalliseen säännökseen sisältyvän käsitteen "välitys yleisölle" tulkitsemiseksi eikä niiden oikeuksien välittömäksi turvaamiseksi, joita yksityisten väitetään saavan suoraan yleissopimuksen perusteella.

(35) - Muistutan, että julkisasiamiehet Cosmas ja Tesauro ovat eri ilmaisuja käyttäen pohtineet kysymystä WTO:n perustamissopimuksen välittömästä oikeusvaikutuksesta. Julkisasiamies Cosmasin mukaan tämän sopimuksen määräyksille - jotka koskevat etenkin mahdollisuutta tehdä poikkeuksia, poikkeuksellisten vaikeuksien sattuessa toteutettavia toimia ja sopimuspuolten välisten riitojen ratkaisemista - on edelleen ominaista suuri joustavuus, minkä vuoksi niillä ei voi olla välitöntä oikeusvaikutusta (ks. 10.12.1996 annettu julkisasiamiehen ratkaisuehdotus asiassa C-183/95, Affish, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I-4315, ratkaisuehdotuksen 119 kohta). Sitä vastoin julkisasiamies Tesauro on vakuuttanut tuoreemmassa asiassa Hermès, että GATTista WTO:hon siirtymisen yhteydessä tapahtuneet muutokset - erityisesti muutokset, joita on tapahtunut järjestelmän laajuudessa ja soveltamisalassa (sääntöjen ja poikkeusten välisen suhteen muuttuminen) sekä riidanratkaisumenettelyn luonteessa ja tehokkuudessa (ratkaisujen pakottavuuden osalta) - ovat luonteeltaan sellaisia, että voidaan perustellusti omaksua tulkinta, jossa, toisin kuin GATTin osalta, hyväksytään WTO:n perustamissopimuksen ja TRIPS-sopimuksen välitön oikeusvaikutus, kun otetaan huomioon, että yhteisöjen tuomioistuin on jo kauan sitten hyväksynyt yhteisön tekemien sellaisten muiden sopimusten välittömän oikeusvaikutuksen, jotka eivät ominaispiirteiltään poikkea huomattavasti WTO:n perustamissopimuksesta joustavuuden osalta ja sen osalta, että riitojen ratkaiseminen perustuu neuvotteluihin (ks. edellä alaviitteessä 30 mainittu 13.11.1997 annettu julkisasiamiehen ratkaisuehdotus asiassa Hermès, 26-30 kohta).

(36) - Ks. Ricketson, S., The Berne Convention for the Protection of Literary and Artistic Works: 1886-1986, London, 1987, s. 140.

(37) - Ks. Boytha, edellä alaviitteessä 14 mainittu teos, s. 44.

(38) - Ks. Masouyé, edellä alaviitteessä 15 mainittu teos, s. 79 ja 80.

(39) - Ibidem.

(40) - Kuten Erdozain López huomauttaa (edellä alaviitteessä 18 mainittu teos, s. 210), päinvastainen tulkinta merkitsisi, että kyseisen määräyksen 3 kohta olisi tarpeeton, sillä välitettäessä ohjelmaa yleisölle kovaäänisen tai muun samankaltaisen laitteen avulla kyse on väistämättä muun kuin alkuperäisen organisaation toiminnasta.

(41) - Sitä vastoin en usko, että se, että vastaaja ei ole hallinnollisen yleisradiointiluvan haltija tai hoida kaapelilähetyksiä suorittavaa yritystä, johtaisi esillä olevassa asiassa yleissopimuksen 11 bis artiklan 1 kappaleen 2 kohdan soveltamatta jättämiseen. Tätä edellytystä ei nimittäin mainita yleissopimuksessa, jossa vain vaaditaan, että suojatun teoksen välittää yleisölle jokin radio- ja televisio-ohjelman alkuperäisen lähettäjän ja yleisön välissä toimiva kolmas taho. Ks. Hoge Raad der Nederlandenin 24.12.1993 antama tuomio asiassa Centraal Antennesysteem Pastor Schelstraeteweg v. Vereniging BUMA (Eur. Comm. Cases, 1995, s. 537 ja Revue internationale du droit d'auteur, 1994, nro 162, s. 404), jonka mukaan vuokranantajien tai vuokralaisten yhdistys, joka hoitaa järjestelmää, joka mahdollistaa radio- ja televisio-ohjelmien vastaanottamisen radiotaajuisena ja niiden välittämisen kaapeleitse tilaajille, kuuluu yleissopimuksen 11 bis artiklan 1 kappaleen 2 kohdan henkilölliseen soveltamisalaan riippumatta tarvittaessa käytettävän kaapeliverkoston laajuudesta ja järjestelmää hoitavan elimen luonteesta, tarkoituksesta tai rakenteesta.

(42) - Kuten Erdozain López huomauttaa (edellä alaviitteessä 18 mainittu teos, s. 419, alaviite 185), vaikuttaa päinvastoin siltä, että käsite yleisölle avoin paikka voidaan määritellä laajasti, mikäli yleisön mahdollisuutta saapua hotellihuoneisiin ei tulkita konkreettisesti (tilanteessa, jossa henkilö on jo varannut hotellihuoneen ja oleskelee siellä) vaan abstraktisti eli kaikille avoimena mahdollisuutena varata kyseinen hotellihuone milloin tahansa estäen siten muiden pääsyn sinne.

(43) - Oberster Gerichtshof (Itävalta) on äskettäin hyväksynyt tämän jälkimmäisen arviointiperusteen (ks. asia GACM v. Franz Stoisser Gesellschaft & Co., Oberster Gerichtshofin tuomio 16.6.1998, nro 146) erottaessaan hotellin yleisiin tiloihin välitetyn televisiolähetyksen hotellihuoneisiin välitetystä televisiolähetyksestä ja pitäessään vain ensin mainittua välityksenä yleisölle.

(44) - Ks. Cour d'appel de Paris'n 20.9.1995 antama tuomio asiassa Cable News Network v. Novotel (Revue internationale du droit d'auteur, 1996, nro 167, s. 277 ja Eur. Comm. Cases, 1996, s. 370) sekä Erdozain López (edellä alaviitteessä 18 mainittu teos, s. 155).

(45) - Ks. Juzgado de Primera Instancia nro 26 de Madridin 12.11.1996 antama tuomio nro 627 asiassa Egeda v. CIGA Internacional Hotels Corporation.

(46) - Ks. Erdozain López (edellä alaviitteessä 18 mainittu teos), s. 196 ja 420.

(47) - S. Abadan mukaan (ks. "La transmission par satellite et la distribution par câble et le droit d'auteur", Droit d'auteur, 1989, s. 307, erityisesti s. 310 ja 311) voiton tavoittelu on myös se arviointiperuste, joka erottaa lähetyksen pelkästä yleisradioidun teoksen vastaanottamisesta. Sitä paitsi kuten ohjekirjasta ilmenee (ks. edellä 20 kohta), voiton tavoittelun olemassaoloa koskevan arviointiperusteen arvo on myönnettävä yleissopimuksen 11 bis artiklan 1 kappaleen 3 kohtaa tulkittaessa, sillä kyseinen määräys kattoi alun perin lähinnä kahviloissa, ravintoloissa, junissa ja myymälöissä asiakkaiden houkuttelemiseksi toteutetun yleisen välityksen.

(48) - Ks. Oberster Gerichtshofin (Itävalta) 16.6.1998 antama tuomio (mainittu edellä alaviitteessä 43).

(49) - Ks. Schricker, G., "Videovorführungen in Hotels in urheberrechtlicher Sicht", Festschrift für Walter Oppenhoff zum 80. Geburtstag, 1985, s. 367, erityisesti s. 370 ja 375.

(50) - Ks. Cour de Cassationin (Ranska) 6.4.1994 antama tuomio asiassa Cable News Network v. Novotel Paris-Les Halles (Eur. Comm. Cases, s. 530); Cour d'appel de Paris'n 20.9.1995 antama tuomio (mainittu edellä alaviitteessä 44) ja Audiencia Provincial de Barcelonan 20.5.1996 antama tuomio (esitetty edellä alaviitteessä 18 mainitussa Erdozain Lópezin teoksessa, s. 414, alaviite 169) sekä Bundesgerichtshofin 9.6.1994 antama tuomio asiassa GEMA v. L-Hospital in A, jossa oli kyse yleisradioitujen ääniteosten samanaikaisesta edelleenlähetyksestä sairaalan huoneisiin lähetyslaitteilla varustettujen sisäisten kuunteluasemien avulla (Revue internationale du droit d'auteur, 1995, nro 165, s. 302). Oikeuskäytäntö, jossa käsitettä välitys yleisölle tulkitaan ajallisessa merkityksessä, perustuu hieman eri suuntaukseen, kun siinä todetaan, että eri vieraiden peräkkäinen oleskelu hotellihuoneissa voi täyttää sen edellytyksen, että yleisradioidun teoksen on oltava useiden henkilöiden saatavilla [niin kutsuttu "ajallinen kumulaatio" (zeitliche Kumulation)]. Läsnäolevan yleisön käsite on siten korvattava peräkkäisen yleisön käsitteellä: ks. Walter, M., "Die Hotel-video-Systeme aus urheberrechtlicher Sicht", Medien und Recht, 1984, 9. asiakirja; sekä Tribunal Supremon (Espanja) 11.3.1996 antama tuomio asiassa Hotel Blanco don Juan v. SGAE (RJ, 1996, 2413) ja Juzgado de Primera Instancia nro 5 de Santanderin 31.7.1998 antama tuoreempi tuomio nro 308 asiassa Egeda v. Hotel Real. Erdozain Lópezin mukaan yleisön käsitteen ajallinen ja paikallinen ulottuvuus - jonka merkittävä normatiivinen edeltäjä on Yhdysvaltojen vuoden 1976 Copywright Act, jonka 101 artiklassa sisällytetään määritelmään "teoksen julkinen esittäminen" esitetyn teoksen välittäminen yleisölle riippumatta siitä, välittyykö teos kaikille yleisöön kuuluville henkilöille, joiden saatavilla se on, samassa paikassa vai eri paikoissa ja samanaikaisesti vai peräkkäisinä ajankohtina [" - - To perform or display a work 'publicly' means - - (2) to transmit or otherwise communicate a performance or display of the work to a place [open to the public or at any place where a substantial number of persons outside of a normal circle of a family and its social acquaintances is gathered] or to the public, by means of any device or process, whether the members of the public capable of receiving the performance or display receive it in the same place or in separate places and at the same time or at different times - - "] - on vain muodollinen oikeudellinen keino "taloudellisesti merkittävää yleisöä" koskevan käsitteen ymmärtämiseksi (ks. edellä alaviitteessä 18 mainittu teos, s. 419).

(51) - Ks. Tribunal Supremon (Espanja) 19.7.1993 antama tuomio asiassa SGAE v. Olmos Fernandez (RJ, 1993, 6164), joka koskee yleisradioitujen teosten välitystä yleisölle kahvilassa. Päinvastaiseen ratkaisuun päädyttiin Oberster Gerichtshofin 16.6.1998 antamassa tuomiossa (mainittu edellä alaviitteessä 43), jonka mukaan kaapeleitse hotellihuoneisiin toteutettava lähetys on alkuperäisen ohjelman käyttöä sen tarkoituksen mukaisesti.