ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Direktiivissä 2001/81 säädettynä 27.11.2002 ja 31.12.2010 välisenä siirtymäkautena — jäsenvaltioiden on EUT 4 artiklan 3 kohdan, SEUT 288 artiklan kolmannen kohdan ja direktiivin 2001/81 nojalla pidättäydyttävä toteuttamasta toimenpiteitä, jotka ovat omiaan vakavasti vaarantamaan tässä direktiivissä säädetyn tavoitteen saavuttamisen — se, että jäsenvaltiot toteuttavat erityistoimenpiteen, joka koskee ainoastaan yhtä rikkidioksidin ja typen oksidien lähdettä, ei vaikuta sellaiselta, joka voisi yksinään vakavasti vaarantaa direktiivissä 2001/81 säädetyn tavoitteen saavuttamisen. Kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, onko näin niiden pääasioissa esillä olevien päätösten osalta, jotka koskevat ympäristöluvan myöntämistä teollisuuslaitoksen rakentamiseksi ja toiminnan harjoittamiseksi sillä — jäsenvaltioiden on SEUT 288 artiklan kolmannen kohdan ja direktiivin 2001/81 6 artiklan, 7 artiklan 1 ja 2 kohdan ja 8 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla yhtäältä laadittava ja tarvittaessa tarkistettava ja saatettava ajan tasalle rikkidioksidin ja typen oksidien kansallisten päästöjen asteittaista vähentämistä koskevat ohjelmat, jotka niiden on toimitettava yleisön ja asianomaisten järjestöjen saataville antamalla selkeitä, ymmärrettäviä ja helposti saatavilla olevia tietoja ja jotka niiden on toimitettava komissiolle säädetyssä määräajassa, ja toisaalta laadittava ja saatettava ajan tasalle vuosittain näitä päästöjä koskevat kansalliset päästökartoitukset ja vuoden 2010 kansalliset päästöennusteet, jotka niiden on toimitettava komissiolle ja Euroopan ympäristökeskukselle säädetyssä määräajassa — jäsenvaltioilla ei ole SEUT 288 artiklan kolmannen kohdan ja itse direktiivin 2001/81 nojalla velvollisuutta kieltäytyä pääasioissa esillä olevan kaltaisen ympäristöluvan, joka koskee teollisuuslaitoksen rakentamista ja toiminnan harjoittamista sillä, myöntämisestä tai asettaa sille rajoituksia, eikä niillä ole velvollisuutta toteuttaa jokaisen tällaisen myönnetyn luvan osalta erityisiä kompensaatiotoimenpiteitä, ja näin on myös siinä tapauksessa, että rikkidioksidin ja typen oksidien kansalliset päästörajat ylittyvät tai uhkaavat ylittyä.
2)

SEUT 21 artiklaa on tulkittava siten, että — se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset kieltäytyvät kansallisen säännöstön nojalla, jonka mukaan henkilön sukunimi ja etunimet voidaan kirjoittaa tämän valtion henkilötietoja osoittaviin asiakirjoihin vain virallisen kansalliskielen oikeinkirjoitussääntöjä noudattaen, muuttamasta erään kansalaisensa sukunimeä ja etunimeä tämän syntymä- ja vihkitodistukseen toisen jäsenvaltion oikeinkirjoitussääntöjen mukaisesti — se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset kieltäytyvät pääasiassa kysymyksessä olevan kaltaisissa olosuhteissa ja tämän saman säännöstön mukaisesti muuttamasta unionin kansalaisista muodostuvan avioparin yhteistä sukunimeä, sellaisena kuin se on näistä kansalaisista toisen lähtöjäsenvaltion antamissa henkilötietoja osoittavissa asiakirjoissa viimeksi mainitun valtion oikeinkirjoitussääntöjen mukaisessa muodossa, edellyttäen, että tämä kieltäytyminen ei aiheuta kyseisille unionin kansalaisille vakavaa haittaa hallinnollisesti, työelämässä ja yksityiselämässä, minkä arvioiminen on ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen tehtävä. Jos tilanne on tällainen, kyseisen tuomioistuimen on tutkittava myös, onko muuttamisesta kieltäytyminen tarpeen niiden etujen suojaamiseksi, jotka kansallisella säännöstöllä pyritään turvaamaan, ja oikeassa suhteessa hyväksyttävästi tavoiteltuun päämäärään nähden — se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset kieltäytyvät pääasiassa kysymyksessä olevan kaltaisissa olosuhteissa ja tämän saman säännöstön mukaisesti muuttamasta unionin kansalaisen, joka on toisen jäsenvaltion kansalainen, vihkitodistusta siten, että asianomaisen kansalaisen etunimet kirjoitettaisiin tähän todistukseen tarkkeineen sellaisina kuin ne on kirjoitettu hänen lähtöjäsenvaltionsa antamiin henkilöllisyyttä osoittaviin asiakirjoihin ja viimeksi mainitun jäsenvaltion virallisen kansalliskielen oikeinkirjoitussääntöjen mukaisessa muodossa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 160/8

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.4.2011 (Tribunalul Sibiun (Romania) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Ioan Tatu v. Statul român prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu ja Ministerul Mediului

(Asia C-402/09) (1)

(Sisäinen verotus - SEUT 110 artikla - Moottoriajoneuvojen ensirekisteröinnin yhteydessä kannettava ympäristövero - Veron neutraalisuus maahantuotujen käytettyjen ajoneuvojen ja sellaisten samankaltaisten ajoneuvojen kannalta katsoen, jotka jo ovat kotimaan markkinoilla)

2011/C 160/05

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunalul Sibiu

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Ioan Tatu

Vastapuolet: Statul român prin Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu ja Ministerul Mediului

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Tribunalul Sibiu — Aikaisemmin toisissa jäsenvaltioissa rekisteröityjen käytettyjen moottoriajoneuvojen rekisteröinti — Kansallinen lainsäädäntö, jossa näiden ajoneuvojen ensimmäisen rekisteröinnin edellytykseksi asetetaan ympäristömaksun maksaminen, vaikka kansallisilla markkinoilla jo olevat ajoneuvot on vapautettu kyseisen maksun maksamisesta niitä uudelleen rekisteröitäessä — Kansallisen lainsäädännön yhteensoveltuvuus EY 90 artiklan kanssa — Tavaroiden vapaan liikkuvuuden este

Tuomiolauselma

SEUT 110 artiklaa on tulkittava siten, että sen vastaista on se, että jäsenvaltio ottaa käyttöön ympäristöveron, joka kannetaan moottoriajoneuvojen ensirekisteröinnin yhteydessä tässä jäsenvaltiossa, jos tästä verotustoimenpiteestä on säädetty siten, että se tekee muista jäsenvaltioista ostettujen käytettyjen ajoneuvojen liikenteeseen päästämisen kyseisessä jäsenvaltiossa vähemmän houkuttelevaksi, mutta se ei tee saman ikäisten ja yhtä kuluneiden ajoneuvojen ostamista kotimaan markkinoilta vähemmän houkuttelevaksi.

(1) EUVL C 24, 30.1.2010.
1)

Koska Irlanti — ei ole saattanut tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY ja 26.5.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/35/EY, 3 artiklaa osaksi kansallista oikeusjärjestystään — ei ole huolehtinut siitä, että silloin kun kaavoitusviranomaisilla ja ympäristönsuojeluvirastolla on kummallakin päätösvaltaa tietyn hankkeen osalta, direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/35/EY, 2–4 artiklassa säädettyjä edellytyksiä noudatetaan täysimääräisesti, ja — on jättänyt purkuyöt sen lainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle, jolla direktiivi 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/35/EY, on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä se on jättänyt noudattamatta tämän direktiivin mukaisia velvoitteitaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 139/7

Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 10.3.2011 (Oberster Gerichtshofin (Itävalta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Tanja Borger v. Tiroler Gebietskrankenkasse

(Asia C-516/09) (1)

(Työntekijöiden sosiaaliturva - Asetus (ETY) N:o 1408/71 - Henkilöllinen soveltamisala - Käsitteen ”palkattu työntekijä” tulkinta - Huollettavana olevaa lasta koskevat etuudet - Palkattoman vapaan pidentäminen)

2011/C 139/11

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberster Gerichtshof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Tanja Borger

Vastaaja: Tiroler Gebietskrankenkasse

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Oberster Gerichtshof — Sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekĳöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2) 1 artiklan a alakohdan tulkinta — Etuudet huollettaville lapsille — Henkilöllinen soveltamisala — Käsitteen ”työntekijä” tulkinta — Henkilö, joka asuu Sveitsissä ja joka sopii toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen työnantajansa kanssa työsuhteesta lapsen syntymän vuoksi myönnettävästä vapaasta (Karenz), joka on kestoltaan tämän jäsenvaltion lainsäädännön mukaista kahta vuotta pidempi

Tuomiolauselma

Pääasian kantajan tilanteessa olevalla henkilöllä on tunnustettava olevan sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98, 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettu ”palkatun työntekijän” asema lapsen syntymän jälkeen otetun palkattoman vapaan kuuden kuukauden mittaisen pidennysjakson aikana, jos tällä henkilöllä on tänä aikana yhdenkin vakuutustapahtuman varalta otettu tosiasiallinen pakollinen tai vapaaehtoinen vakuutusturva tämän asetuksen 1 artiklan a alakohdassa mainitussa yleisessä taikka erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä. Kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava, täyttyykö tämä edellytys sen käsiteltävänä olevassa asiassa.

(1) EUVL C 63, 13.3.2010.
1)

SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan luvan myöntäminen julkisen henkilöiden linja-autokuljetuspalvelun hoitamiseen kaupunkialueella reitillä, jota ajetaan sovittujen pysäkkien kautta säännöllisesti ennalta vahvistetun aikataulun mukaisesti, edellyttää sitä, että hakemuksen tekevillä talouden toimijoilla, joiden kotipaikka on jossain muussa jäsenvaltiossa, on kotipaikka tai muu toimipaikka ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella jo ennen kuin niille myönnetään kyseisen reitin liikennöintilupa. Sitä vastoin on todettava, että SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään toimipaikkaa koskevasta vaatimuksesta, kun toimipaikkaa edellytetään kyseisen luvan myöntämisen jälkeen ja ennen kuin hakija aloittaa liikenteen kyseisellä linjalla.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 80/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 27.1.2011 (Hof van Beroep te Gentin (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Vandoorne NV v. Belgian valtio

(Asia C-489/09) (1)

(Kuudes arvonlisäverodirektiivi - 11 artiklan C kohdan 1 alakohta ja 27 artiklan 1 ja 5 kohta - Veron peruste - Yksinkertaistamistoimenpiteet - Valmistettu tupakka - Veromerkit - Arvonlisäveron kertaluonteinen kantaminen lähteellä - Väliportaan toimittaja - Kauppahinnan maksamisen täysi tai osittainen laiminlyönti - Kieltäytyminen palauttamasta arvonlisäveroa)

2011/C 80/07

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hof van Beroep te Gent

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Vandoorne NV

Vastaaja: Belgian valtio

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Hof van Beroep te Gent — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 11 artiklan C kohdan 1 alakohdan ja 27 artiklan tulkinta — Yksinkertaistamistoimenpiteet — Kansallinen lainsäädäntö, jossa maan alueelle tuodun valmistetun tupakan tai siellä hankitun tai valmistetun tupakan osalta säädetään arvonlisäveron kantamisesta lähteellä siten, etteivät kyseisistä tuotteista veroa maksaneet verovelvolliset voi saada hyväkseen veron perusteen alentamista

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.1.2004 annetulla neuvoston direktiivillä 2004/7/EY, 11 artiklan C kohdan 1 alakohtaa ja 27 artiklan 1 ja 5 kohtaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säätämällä arvonlisäveron kantamisen yksinkertaistamiseksi ja tupakkavalmisteita koskevien veropetosten tai veronkierron estämiseksi tämän veron kantamisesta veromerkkien avulla kertaluonteisesti lähteellä näiden tavaroiden valmistajalta tai maahantuojalta suljetaan pois peräkkäisten luovutusten ketjuun sen myöhemmissä vaiheissa osallistuvien väliportaan toimittajien oikeus saada palautus arvonlisäverosta siinä tilanteessa, että mainittujen tavaroiden ostaja laiminlyö kauppahinnan maksamisen.

(1) EUVL C 37, 13.2.2010
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 55/6

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 22.12.2010 (Court of Appealin (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs v. Weald Leasing Limited

(Asia C-103/09) (1)

(Kuudes arvonlisäverodirektiivi - Väärinkäytön käsite - Konsernin vähennyskelvottoman arvonlisäveron maksamisen porrastamiseksi toteuttamat leasingtoimet)

2011/C 55/08

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Vastaaja: Weald Leasing Limited

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — The Court of Appeal, Lontoo — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) tulkinta — Oikeuksien väärinkäytön muodostavien toimenpiteiden käsite — Laajalti arvonlisäverosta vapautettuja liiketoimia suorittavan konsernin arvonlisäverorasituksensa porrastamiseksi tarjoamat vuokraus- ja edelleenvuokraustoimet

Tuomiolauselma

1) Siitä, että yritys toteuttaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia omaisuutta koskevia leasingtoimia sen sijaan, että se ostaisi tämän omaisuuden suoraan, seuraava veroetu ei ole sellainen veroetu, jonka myöntäminen olisi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 10.4.1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/7/EY, ja sen täytäntöön panemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön asianomaisten säännösten tavoitteen vastaista, sillä edellytyksellä, että näihin leasingtoimiin liittyvät sopimusehdot ja erityisesti vuokran määrä on vahvistettu tavanomaisten kaupan edellytysten mukaisesti ja että kolmannen yhtiön käyttäminen leasingtoimissa väliportaana ei estä näiden säännösten soveltamista, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on tarkistaa. Sillä, että kyseinen yritys ei toteuta leasingtoimia tavanomaisessa liiketoiminnassaan, ei ole tässä suhteessa merkitystä.

2) Jos tietyt pääasiassa kyseessä oleviin leasingtoimiin liittyvät sopimusehdot ja/tai kolmannen yhtiön osallistuminen näihin toimiin väliportaana merkitsevät väärinkäyttöä, leasingtoimet on määriteltävä uudelleen siten, että tilanne palautetaan sellaiseksi, kuin se olisi ollut, jos näiden sopimusehtojen osia, jotka merkitsevät väärinkäyttöä, ja/tai kolmannen yhtiön osallistumista ei olisi ollut

(1) EUVL C 129, 6.6.2009.
2)

Unionin oikeus on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle — jossa julkisen sektorin työntekijän oikeudelle saada korvaus vahingosta, joka on aiheutunut siitä, että asianomaisen jäsenvaltion viranomaiset ovat rikkoneet unionin oikeussääntöä, tässä tapauksessa direktiivin 2003/88 6 artiklan b alakohtaa, asetetaan, mikä kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, tuottamuksen käsitteeseen perustuva edellytys, joka on ankarampi kuin unionin oikeuden riittävän ilmeisen rikkomisen edellytys. — jossa julkisen sektorin työntekijän oikeudelle saada korvaus vahingosta, joka on aiheutunut siitä, että asianomaisen jäsenvaltion viranomaiset ovat rikkoneet direktiivin 2003/88 6 artiklan b alakohtaa, asetetaan edellytys, jonka mukaan työntekijän on ensin pitänyt esittää työnantajalleen vaatimus siitä, että tätä säännöstä on noudatettava.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 13/12

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.11.2010 (Rayonen sad Plovdivin (Bulgaria) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Vasil Ivanov Georgiev v. Tehnicheski universitet — Sofia, filial Plovdiv

(Yhdistetyt asiat C-250/09 ja C-268/09) (1)

(Direktiivi 2000/78/EY - 6 artiklan 1 kohta - Ikään perustuvan syrjinnän kielto - Yliopiston professorit - Kansallinen säännös, jossa säädetään määräaikaisten työsopimusten tekemisestä 65 ikävuoden jälkeen - Automaattinen eläkkeelle siirtäminen 68 vuoden iässä - Ikään perustuvan erilaisen kohtelun perusteleminen)

2011/C 13/19

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rayonen sad Plovdiv

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Vasil Ivanov Georgiev

Vastaaja: Tehnicheski universitet — Sofia, filial Plovdiv

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Rayonen sad Plovdiv — Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (EYVL L 303, s. 16) 6 artiklan 1 kohdan tulkinta — Kansallinen laki, jossa sallitaan 65 vuotta täyttäneiden yliopiston professorien tehdä vain määräaikaisia työsopimuksia — Kansallinen laki, jossa vahvistetaan yliopiston professorien pakolliseksi eläkeiäksi 68 vuotta — Ikään perustuvan erilaisen kohtelun perusteltavuus

Tuomiolauselma

Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annettua neuvoston direktiiviä 2000/78/EY ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan yliopiston professorit siirretään automaattisesti eläkkeelle heidän täytettyään 68 vuotta ja he voivat jatkaa työskentelyään 65 ikävuoden jälkeen yksinomaan sellaisten yksivuotisten määräaikaisten sopimusten perusteella, jotka voidaan uudistaa enintään kaksi kertaa, jos kyseisellä lainsäädännöllä pyritään sellaiseen etenkin työllisyys- ja työmarkkinapolitiikkaan liittyvään oikeutettuun tavoitteeseen, kuten korkeatasoisen opetuksen toteuttamiseen ja professorin virkojen mahdollisimman hyvä jakautumiseen sukupolvien välillä, ja jos sillä on mahdollista saavuttaa kyseinen tavoite asianmukaisin ja tarpeellisin keinoin. Kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava, täyttyvätkö nämä edellytykset.

Kansallisen tuomioistuimen on julkisen laitoksen ja yksityisen oikeussubjektin välisessä oikeusriidassa jätettävä pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö soveltamatta siinä tapauksessa, että se ei täytä direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdassa vahvistettuja edellytyksiä.

(1) EUVL C 220, 12.9.2009.
1)

Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005, sellaisena kuin se on muutettuna 26.11.2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1437/2007, 42 artiklan 8 b alakohta ja 44 a artikla sekä asetuksen N:o 1290/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä Euroopan maatalouden tukirahaston (maataloustukirahaston) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) varoja saavia tuensaajia koskevien tietojen julkaisemisen osalta 18.3.2008 annettu komission asetus (EY) N:o 259/2008 ovat pätemättömiä siltä osin kuin näissä säännöksissä säädetään luonnollisten henkilöiden, jotka ovat maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuensaajia, osalta kutakin tuensaajaa koskevien henkilötietojen julkaisemisesta tekemättä eroa sellaisten merkityksellisten kriteerien mukaan kuin ajanjaksot, joina kyseiset luonnolliset henkilöt ovat saaneet tällaisia tukia, niiden toistuvuus tai niiden laji ja suuruus.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 346/19

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 21.10.2010 (Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybėsin (Liettuan tasavalta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Nidera Handelscompagnie BV v. Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

(Asia C-385/09) (1)

(Direktiivi 2006/112/EY - Ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentäminen - Kansallinen sääntely, jonka mukaan arvonlisäveroa ei saada vähentää, jos tavarat on myyty uudelleen ennen arvonlisäverovelvollisen rekisteröitymistä)

2010/C 346/30

Oikeudenkäyntikieli: liettua

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Nidera Handelscompagnie BV

Vastaaja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės — Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2009 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1) 167 artiklan, 168 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 178 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinta — Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan oikeus vähentää arvonlisävero annetaan ainoastaan verovelvollisille, jotka on rekisteröity arvonlisäverovelvollisiksi kyseisessä jäsenvaltiossa — Oikeutta arvonlisäveron vähentämiseen ei ole sellaisten tavaroiden ja palveluiden osalta, jotka verovelvollinen on hankkinut ennen rekisteröitymistään arvonlisäverovelvolliseksi kyseisessä jäsenvaltiossa, jos kyseisiä tavaroita ja palveluita on jo käytetty arvonlisäveroverovelvollisen verolliseen toimintaan

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettua neuvoston direktiiviä 2006/112/EY on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että arvonlisäverovelvollinen, joka täyttää veron vähentämisen aineelliset edellytykset tämän direktiivin mukaisesti ja joka on rekisteröitynyt arvonlisäverovelvolliseksi kohtuullisessa ajassa niiden liiketoimien toteuttamisesta, joihin vähennysoikeus perustuu, voi menettää mahdollisuuden käyttää vähennysoikeutta sellaisen kansallisen lainsäädännön johdosta, jossa kielletään tavaroiden oston yhteydessä maksetun arvonlisäveron vähentäminen silloin, kun kyseinen verovelvollinen ei ole rekisteröitynyt arvonlisäverovelvolliseksi ennen kuin se käyttää tavaroita arvonlisäverolliseen toimintaansa.

(1) EUVL C 312, 19.12.2009.