ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asetuksen N:o 1023/2013 1 artiklan 27, 32 ja 64 kohdalla henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohtaan ja 52 artiklaan sekä liitteessä IV a olevaan 4 artiklaan tehdyillä muutoksilla ei loukata neuvoston ja henkilöstön edustajien järjestöjen kanssa asetuksen N:o 723/2004 antamisen yhteydessä tehdystä vuoden 2004 uudistusta koskevasta sopimuksesta johtuvia unionin virkamiesten ja muiden henkilöstöön kuuluvien saavutettujen oikeuksien periaatetta.

Ensinnäkin tämä sopimus koskee vain vuoden 2004 uudistusta eivätkä tällaisen sopimuksen vaikutukset siis voi ulottua kaikkiin unionin lainsäätäjän tekemiin henkilöstösääntöjen myöhempiin muutoksiin, koska tällöin siltä riistettäisiin mahdollisuus käyttää sille SEUT 336 artiklassa annettua toimivaltaa.

Koska virkamiesten ja hallinnon välinen yhteys on luoteeltaan henkilöstösääntöihin perustuva, lainsäätäjä voi milloin tahansa muuttaa virkamiesten oikeuksia ja velvollisuuksia.

Toiseksi lähtökohtaisesti on niin, että henkilöstösääntöjen muuttamisesta annetun asetuksen kaltaisia lainsäännösten muuttamisesta annettuja lakeja sovelletaan aikaisemman lain voimassa ollessa syntyneiden tilanteiden tuleviin vaikutuksiin, ellei tästä säädetä poikkeusta. Asian laita on toisin vain sellaisten tilanteiden osalta, jotka ovat syntyneet ja lopullisesti toteutuneet aikaisemman säännön voimassa ollessa ja jotka saavat aikaan saavutettuja oikeuksia. Oikeutta pidetään siten saavutettuna, kun sen aikaan saanut tosiseikka on tapahtunut ennen lainsäädännön muutosta. Näin ei kuitenkaan ole sellaisen oikeuden tapauksessa, jonka perustava tosiseikka ei ole tapahtunut sen lainsäädännön voimassa ollessa, jota on muutettu.

(ks. 86–88 ja 91 kohta)
Se seikka, ettei yhteisömallista annetussa asetuksessa N:o 6/2002 nimenomaisesti mainita lainvastaisuusväitettä sellaisena liitännäisenä oikeussuojakeinona, jota oikeussubjektit voivat käyttää vaatiessaan unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan Euroopan teollisoikeuksien viraston valituslautakunnan päätöksen tai muuttamaan sitä, ei estä oikeussubjekteja esittämästä lainvastaisuusväitettä tällaisen kanteen yhteydessä. Tämä oikeus ilmenee yleisestä periaatteesta, jonka mukaan SEUT 277 artiklassa varmistetaan, että jokaisella on häntä suoraan ja erikseen koskevan päätöksen kumoamiseksi oikeus riitauttaa sellaisten aiemmin annettujen toimielinten säädösten pätevyys, jotka muodostavat riidanalaisen päätöksen oikeudellisen perustan, jos kyseisellä henkilöllä ei ole ollut oikeutta nostaa SEUT 263 artiklan nojalla suoraa kannetta näistä säädöksistä, joiden seuraukset hän näin joutuu kantamaan ilman, että hänellä olisi ollut tilaisuutta vaatia niiden kumoamista.

Menettely Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston valituslautakunnissa ei ole tuomioistuinmenettely vaan hallinnollinen menettely. On kuitenkin jo todettu, ettei mikään oikeussääntö tai periaate estä sitä, että hallintoelin antaa päätöksen kumonneen tuomion täytäntöönpanon johdosta asian samojen virkamiesten uudelleen tutkittavaksi, ja ettei voida katsoa puolueettomuusvelvollisuudesta johtuvaksi yleiseksi periaatteeksi, että hallinnollisella tai oikeudellisella yksiköllä on velvollisuus lähettää asia toiselle viranomaiselle tai kyseisen viranomaisen eri kokoonpanossa toimivalle elimelle. Näin ollen on todettava, ettei perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua hallinnon puolueettomuusvelvollisuutta loukata, kun puheenjohtajisto lähettää sisämarkkinoilla toimivan yhdenmukaistamisviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakuntien menettelysäännöistä annetun asetuksen N:o 216/96 1 d artiklan mukaisesti asian sen kumoamisen johdosta aikaisemman päätöksen tehneelle valituslautakunnalle, eikä puheenjohtajistolla ole velvollisuutta muodostaa tätä valituslautakuntaa eri tavalla.

(ks. 38–40 kohta)
7.

Euroopan unionin toimielimet — Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus N:o 1049/2001 — Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin — Oikeudellisen neuvonannon suoja — Ulottuvuus — Kieltäytyminen ilmaisemasta sellaisen lainsäädäntötoimen, josta on nostettu kanne unionin tuomioistuimessa, antamisessa käytettyä oikeusperustaa koskevan komission oikeudellisen neuvonannon sisältämiä tietoja — Sallittavuus — Komissio ei ole oikeudenkäynnin asianosainen — Vaikutuksettomuus (SEU 17 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan toinen luetelmakohta) (ks. 76 ja 77 kohta)
Sen arvioimiseksi, onko valtion toimenpide SEUT 107 artiklassa tarkoitettu tuki, on määritettävä se, saako edunsaajayritys taloudellista etua, jota se ei olisi saanut tavanomaisilla markkinaehdoilla.

Sen määrittämiseksi, onko julkisvallan tekemä sijoitus yritykseen valtiontukea, on siten arvioitava, olisiko yksityinen sijoittaja, joka on kooltaan verrattavissa julkisen sektorin toimintaa ohjaaviin elimiin, samankaltaisissa olosuhteissa voinut tehdä kyseisen toimenpiteen.

Kun kyse on julkisten saatavien perimisestä, ei kuitenkaan ole tutkittava sitä, ovatko asianomaiset julkisen sektorin elimet toimineet julkisen sektorin sijoittajina, joiden toimintaa olisi verrattava sellaisen yksityisen sijoittajan toimintaan, joka harjoittaa kokonaisvaltaista tai alakohtaista rakennepolitiikkaa ja joka haluaa saada sijoitetuille pääomille tuottoa pitkällä aikavälillä. Näitä elimiä on todellisuudessa verrattava yksityiseen velkojaan, joka pyrkii perimään takaisin saatavansa velalliselta, joka on taloudellisissa vaikeuksissa.

Tässä yhteydessä talouden toimijan, joka omistaa pääoma-osuuksia yhtiöstä, jolle se on myös myöntänyt vakuuden, voi olla järkevää toteuttaa toimenpiteitä, joista aiheutuu jonkin verran kustannuksia, jos näillä toimenpiteillä voidaan huomattavasti vähentää sen pääoman menettämisen ja vakuuteen turvautumisen riskiä tai poistaa tämä riski jopa kokonaan. Erityisesti jäsenvaltion voi olla taloudellisesti järkevää suostua arvoltaan alentuneiden omaisuuserien luovutuksen kaltaisiin toimenpiteisiin, sikäli kuin niistä aiheutuvat kustannukset ja riskit ovat vähäisiä ja on erittäin todennäköistä, että se ilman näitä toimenpiteitä joutuisi kärsimään näitä kustannuksia suuremmat tappiot.

Pelkästään se seikka, että jäsenvaltio on jo tehnyt yritykseen pääomasijoituksia, joita on pidetty tukena, ei myöskään lähtökohtaisesti estä pitämästä myöhempää pääomasijoitusta sellaisena sijoituksena, joka täyttää markkinatalouden ehdoin toimivan yksityisen sijoittajan käyttäytymiseen perustuvan arviointiperusteen. Myöhemmän toimenpiteen arvioinnissa on ratkaisevaa, onko jäsenvaltion käyttäytyminen taloudellista järkevyyttä koskevan perusteen mukainen.

Yksityinen markkinataloustoimija -arviointiperuste ei myöskään ole poikkeus, jota sovellettaisiin vain jäsenvaltion pyynnöstä. Kun tätä arviointiperustetta voidaan soveltaa, se kuuluu niihin seikkoihin, jotka komission on otettava huomioon vahvistaessaan valtiontuen olemassaolon.

(ks. 54–57, 59, 60, 65, 66 ja 74 kohta)
7.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sen vaikutus, että aikaisemman tavaramerkin erottamiskyky on heikko (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 129 kohta)
6.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sanamerkki Castello ja kuviomerkit Castelló (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 50, 54, 65, 96 ja 111–115 kohta)
2.

Tuomioistuinmenettely–Asian saattaminen unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi välityslausekkeen perusteella–Vastaajan asema–Sopimus, joka on tehty komission kanssa puiteohjelmassa, jota on sittemmin hallinnoinut tutkimuksen toimeenpanovirasto (REA)–Komission oikeudet ja velvollisuudet eivät ole siirtyneet REA:lle–Komissiota vastaan nostettu kanne–Tutkittavaksi ottaminen (SEUT 272 artikla; neuvoston asetuksen N:o 58/2003 4 artikla ja 21 artiklan 1 kohta; komission päätöksen 2008/46 4 artiklan 1 kohta ja komission päätöksen 2013/778 1 artikla ja 7 artiklan 1 kohta) (ks. 43–45, 55, 57, 63, 64, 68 ja 72 kohta)
3.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Aikaisemman tavaramerkin vahva erottamiskyky — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 36, 37, 48, 95, 99 ja 102 kohta)
2.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23, 24, 50, 51 ja 63 kohta)
Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan väitteentekijän on esitettävä ”todisteet aikaisemman merkkinsä – – olemassaolosta ja voimassaolosta sekä sen antaman suojan laajuudesta”. Asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan toisessa virkkeessä mainitaan todisteet, jotka väitteentekijän on ”erityisesti” esitettävä. Tältä osin asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan a alakohdan ii alakohdan ensimmäisestä osasta ilmenee, että väitteentekijän on esitettävä aikaisemman tavaramerkin, joka ei ole yhteisön tavaramerkki, rekisteröintitodistus ”ja” tapauksesta riippuen viimeisin uudistamistodistus. Asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan a alakohdan ii alakohdan loppuosan mukaan väitteentekijällä on myös mahdollisuus esittää ”muut vastaavat asiakirjat, jotka ovat peräisin tavaramerkin rekisteröineeltä hallintoviranomaiselta”.

Tätä säännöstä on tulkittava siten, ettei mahdollisuus toimittaa vastaava asiakirja koske pelkästään uudistamistodistusta vaan sekä rekisteröintitodistusta että uudistamistodistusta. Näin on siksi, että vaatimus toimittaa rekisteröintitodistus ei ole päämäärä sellaisenaan, vaan sen tarkoituksena on antaa sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) luotettava todiste sen tavaramerkin olemassaolosta, johon väite perustuu. On siis mahdollista toimittaa ”vastaava” asiakirja, joka korvaa sekä rekisteröintitodistuksen että uudistamistodistuksen.

On lisäksi myös mahdollista, että asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan a alakohdan ii alakohdassa mainittu toinen asiakirja eli uudistamistodistus on samalla ensimmäistä asiakirjaa eli rekisteröintitodistusta ”vastaava asiakirja”. Kun uudistamistodistus sisältää kaikki tarvittavat tiedot väitteen perustana olevan tavaramerkin olemassaolon ja voimassaolon sekä sen antaman suojan laajuuden arvioimiseksi, tämän asiakirjan esittäminen on asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettu ”todiste aikaisemman merkin olemassaolosta ja voimassaolosta sekä sen antaman suojan laajuudesta”. On muistettava, että asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan teleologisen tulkinnan mukaan ratkaiseva tekijä on asiakirjan sisältö sekä se, että se on peräisin toimivaltaiselta viranomaiselta.

Edellä esitetystä johtuu, että uudistamistodistuksen esittäminen riittää osoittamaan väitteen perustana olevan tavaramerkin olemassaolon, voimassaolon ja suojan laajuuden, jos siinä on kaikki tätä varten tarvittavat tiedot.

(ks. 57, 58, 60, 62, 64 ja 65 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21 ja 94–96 kohta)
Euroopan investointipankilla on yleishyödyllisen tehtävänsä toteuttamiseksi harkintavaltaa sen suhteen, miten se järjestää yksikkönsä ja vahvistaa yksipuolisesti henkilöstönsä palkat, riippumatta siitä, että näiden työsuhteiden perusteena olevat oikeustoimet perustuvat sopimukseen.

Kun työsopimukset on tehty sellaisen unionin elimen kanssa, jolle on uskottu yleisen edun mukainen tehtävä ja joka on Euroopan investointipankin tavoin valtuutettu vahvistamaan määräyksellä sen henkilöstöön sovellettavat säännöt, tällaisen työsopimuksen osapuolten tahdonilmaisuja rajoitetaan välttämättä kaikenlaisilla velvoitteilla, jotka ovat seurausta tästä erityisestä tehtävästä ja jotka koskevat tämän elimen johtoelimiä ja sen työntekijöitä.

Siltä osin kuin on kyse työsuhteen luonteesta, Euroopan investointipankin henkilöstösääntöjen 13 artiklan mukaan tämän viimeksi mainitun ja sen henkilöstön välisiä suhteita säännellään pääsääntöisesti näiden henkilöstösääntöjen puitteissa tehdyillä yksittäisillä työsopimuksilla.

Suhteellisuusperiaate edellyttää, että unionin toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimilla ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava, eivätkä toimenpiteistä aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden.

Siltä osin kuin on kyse näiden edellytysten noudattamista koskevasta tuomioistuinvalvonnasta, unionin lainsäätäjälle kuuluu sille myönnettyjen toimivaltuuksien käyttämisessä laaja harkintavalta aloilla, joilla sen toiminnalta edellytetään sekä poliittisten että taloudellisten tai sosiaalisten valintojen tekemistä ja joilla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Tarkoituksena ei siis ole selvittää, oliko tällaiseen alaan kuuluva toimenpide ainoa tai paras mahdollinen, koska kyseinen toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos se on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisten toimielinten tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen.

Näitä toteamuksia sovelletaan analogisesti myös Euroopan investointipankin palkkoja ja palkankorotuksia koskevan järjestelmän uudistuksen yhteydessä tekemien päätösten oikeasuhtaisuutta koskevaan valvontaan. Tämä uudistus merkitsee, että Euroopan investointipankki tekee poliittisia, taloudellisia ja sosiaalisia valintoja, joiden yhteydessä sen on tehtävä monitahoisia arviointeja, joten sillä on laaja harkintavalta, joka on otettava huomioon arvioitaessa kyseessä olevien toimenpiteiden oikeasuhtaisuutta.

(ks. 116–118 kohta)

Unionin tuomioistuin: tuomio 8.6.2010, Vodafone ym. (C‑58/08, Kok., EU:C:2010:321, 52 kohta) ja tuomio 17.10.2013, Schaible (C‑101/12, Kok., EU:C:2013:661, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Kumoamiskanteen yhteydessä kantajan oikeussuojan tarpeen on oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa, ja tämä edellyttää sitä, että kanne voi mahdollisesti tuottaa kantajalle jotakin hyötyä.

Siltä osin kuin kyse on kumoamisvaatimuksesta, joka koskee neuvoston toimia, joilla merkitään henkilön nimi Ukrainan tilanteen johdosta toteutettavien rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloon, se, että nämä toimet eivät enää tuomioistuinratkaisun antamisajankohtana ole voimassa, koska niitä on muutettu kantajan osalta, ei voi vastata sitä, että unionin yleinen tuomioistuin mahdollisesti kumoaa alun perin annetut toimet, koska kyseinen muuttaminen ei merkitse kyseessä olevien toimien lainvastaisuuden toteamista. Kantajalla on edelleen oikeussuojan tarve, joka johtuu siitä, että riidanalaisten toimien lainvastaisiksi toteaminen voisi olla perusteena myöhemmälle kanteelle, jossa vaaditaan korvausta vahingosta, joka näistä toimista on aiheutunut niiden soveltamisaikana.

(ks. 27 ja 31–33 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Hakemuksen tutkiminen — Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä — Tosiasiallinen käyttö — Käsite — Tulkitseminen asetuksen N:o 207/2009 57 artiklan 2 ja 3 kohdan ratio legis huomioon ottaen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 57 artiklan 2 ja 3 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklassa olevan 22 säännön 3 kohta ja 40 säännön 6 kohta) (ks. 34 ja 35 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17, 21 ja 43 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 10.9.2015 – Laverana vastaan SMHV (ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION)

(asia T‑608/14)

”Yhteisön tavaramerkki — Hakemus kuviomerkin ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Ehdoton hylkäysperuste — Kuvailevuus — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta”

1. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran ominaisuuksia — Merkin kuvailevuuden arviointi — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 14 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran ominaisuuksia — Tarkoitus — Vapaana pitämisen tarve (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 15 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran ominaisuuksia — Kuviomerkki ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 16–18, 20 ja 24 kohta)

4. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Hylkäysperusteiden tutkiminen erikseen kaikkien rekisteröintihakemuksessa tarkoitettujen tavaroiden tai palvelujen osalta — Velvollisuus perustella rekisteröinnin epääminen — Perusteluvelvollisuuden laajuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohta ja 75 artikla) (ks. 19 kohta)

5. Kumoamiskanne — Kanneperusteet — Harkintavallan väärinkäyttö — Käsite (SEUT 263 artikla) (ks. 26 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 2.6.2014 tekemästä päätöksestä (asia R 121/2014‑4), joka koskee hakemusta kuviomerkin ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Laverana GmbH & Co. KG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
6.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa mainittujen perusteiden soveltamisalojen päällekkäisyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) (ks. 39 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17–20, 46 ja 48 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 31, 33 ja 58 kohta)
4.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky — Sanamerkki INVESTING FOR A NEW WORLD (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 26–41 kohta)
1

Kantajana oleva Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe, johon kuuluvat Hans Heinrich Hansen, Hunor Kelemen, Karl-Heinz Lambertz, Jannewietske Annie De Vries, Valentin Inzko, Alois Durnwalder ja Anke Spoorendonk, teki 15.7.2013 Euroopan komissiolle ehdotuksen eurooppalaiseksi kansalaisaloitteeksi, jonka nimi on ”Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (jäljempänä ehdotettu eurooppalainen kansalaisaloite) ja jonka aiheena oli kansalaisaloitteesta 16.2.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 211/2011 (EUVL 2011, L 65, s. 1) 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan, luettuna yhdessä sen liitteen II kanssa, mukaisesti annettujen vähimmäistietojen (jäljempänä vaadittavat tiedot) mukaan kehottaa ”Euroopan unionia tehostamaan kansallisiin vähemmistöihin ja kielellisiin vähemmistöihin kuuluvien henkilöiden suojelua ja edistämään unionin kulttuurista ja kielellistä monimuotoisuutta”. Näistä samoista vaadittavina tietoina toimitetuista tiedoista ilmenee, että eurooppalaisen kansalaisaloitteen tavoitteena oli kehottaa Euroopan unionia ”antamaan joukon säädöksiä, joilla tehostetaan kansallisiin ja kielellisiin vähemmistöihin kuuluvien henkilöiden suojelua ja edistetään kulttuurista ja kielellistä monimuotoisuutta [unionin alueella]” ja että ”näihin toimiin olisi kuuluttava alueellisia kieliä ja vähemmistökieliä, koulutusta ja kulttuuria, aluepolitiikkaa, osallisuutta, yhdenvertaisuutta, mediasisältöä ja alueviranomaisten myöntämiä valtion tukitoimia koskevia toimenpiteitä”.