Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Jacobs 29 päivänä huhtikuuta 1999. - Firma Söhl & Söhlke vastaan Hauptzollamt Bremen. - Ennakkoratkaisupyyntö: Finanzgericht Bremen - Saksa. - Yhteisön tullikoodeksi ja sen soveltamisasetus - Väliaikaisesti varastoitujen muiden kuin yhteisötavaroiden tullaamiselle varattujen määräaikojen ylittäminen - Sellaisen laiminlyönnin käsite, joka ei tosiasiallisesta vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan - Määräajan pidentäminen - Ilmeisen huolimattomuuden käsite. - Asia C-48/98.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu I-07877



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Nyt esillä olevassa asiassa Bremenin Finanzgericht (veroasioita käsittelevä tuomioistuin) on esittänyt joukon ennakkoratkaisukysymyksiä yhteisön tullikoodeksin(1) tulkinnasta ja tullikoodeksin soveltamisasetuksen(2) tulkinnasta ja pätevyydestä.

2 Ennen tosiseikkojen ja pääasian käsittelyn vaiheiden esittelemistä ja lainsäädännön yksityiskohtaisempaa tarkastelua on paikallaan esittää tiivistelmä nyt esillä olevan asian kannalta merkityksellisistä, tullikoodeksilla käyttöön otetuista yhteisön tullimenettelyistä.

Katsaus asian kannalta merkityksellisiin tullimenettelyihin

3 Yhteisön tullialueelle tuodut tavarat on viipymättä kuljetettava tullitoimipaikkaan tai vapaa-alueelle.(3) Edellisessä tapauksessa tavarat on esitettävä tullille,(4) ja niistä on tehtävä "yleisilmoitus",(5) jossa tavarat yksilöidään. Tavaroille on osoitettava niille sallittu tulliselvitysmuoto,(6) mihin asti ne ovat väliaikaisesti varastoituja tavaroita.(7) Muodollisuudet tulliselvitysmuodon osoittamiseksi on suoritettava muutoin kuin meriteitse kuljetettujen tavaroiden osalta 20 päivän kuluessa siitä päivästä, jona yleisilmoitus on tehty.(8) Jos olosuhteet sitä edellyttävät, tulliviranomaiset voivat pidentää tätä määräaikaa, mutta sitä ei kuitenkaan voida pidentää enempää kuin olosuhteet tosiasiallisesti edellyttävät.(9)

4 "Tavaran tulliselvitysmuodolla" tarkoitetaan muun muassa tavaroiden asettamista tullimenettelyyn ja niiden jälleenvientiä yhteisön tullialueelta.(10) Tullimenettely tarkoittaa muun muassa tavaroiden luovutusta vapaaseen liikkeeseen.(11)

5 Tullivelka syntyy useissa koodeksissa määritellyissä tilanteissa - muun muassa silloin kun jotakin sellaista velvollisuutta ei täytetä, joka johtuu tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista - jollei todeta, etteivät nämä laiminlyönnit tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan.(12)

6 Soveltamisasetuksessa luetellaan joukko laiminlyöntejä, joiden ei katsota tosiasiallisesti vaikuttavan väliaikaisen varastoinnin tai tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan edellyttäen muun muassa, että ne eivät osoita asianomaisen ilmeistä huolimattomuutta. Asetuksen sanamuodosta ilmenee selvästi, että luettelon on tarkoitettu olevan tyhjentävä.(13) Lueteltuihin laiminlyönteihin sisältyy tavaran osoittamiselle johonkin tulliselvitysmuotoon asetetun määräajan ylittäminen, jos määräaikaa olisi pidennetty, jos sitä olisi ajoissa pyydetty.(14)

7 Lisäksi on niin, että jos lainsäädännössä säädetään tullittomuudesta, kun tuote luovutetaan vapaaseen liikkeeseen tai kun se viedään maasta, kyseistä tullittomuutta on sovellettava myös siinä tapauksessa, että tullivelka syntyy väliaikaiseen varastointiin liittyvien velvoitteiden laiminlyönnin vuoksi, jos asianomaisten toiminnassa ei ilmene vilpillistä menettelyä eikä ilmeistä huolimattomuutta ja kun muut soveltamisedellytykset täyttyvät.(15)

8 Tuonti- tai vientitullit voidaan lisäksi palauttaa taikka peruuttaa tilanteissa, jotka määritellään soveltamisasetuksessa ja jotka johtuvat olosuhteista, joissa ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin.(16) Näihin tilanteisiin kuuluu tapaus, jossa tullivelka syntyy muulla tavalla kuin sen vuoksi, että tavara luovutetaan vapaaseen liikkeeseen tai asetetaan osittain tuontitullittomaan väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn, ja jossa asianomainen henkilö voi esittää asiakirjan, jolla todistetaan, että jos tavarat olisi ilmoitettu vapaaseen liikkeeseen luovutettaviksi, niille olisi voitu myöntää yhteisökohtelu tai tullietuuskohtelu.(17)

9 Ulkoinen jalostusmenettely on menettely, jossa yhteisötavaroita viedään väliaikaisesti yhteisön tullialueelta jalostustoimintoja varten. Näissä toiminnoissa saatavat tuotteet voidaan tämän jälkeen luovuttaa vapaaseen liikkeeseen kokonaan tai osittain tuontitullitta.(18)

Tosiseikat ja pääasian käsittelyn vaiheet

10 Tekstiilialalla yhtiön muodossa toimiva kantaja tuo suuria tekstiilimääriä ulkoisen jalostuksen jälkeen, ja joskus se vie osan muista kuin yhteisötavaroista, jotka on tuotu yhteisön tullialueelle. Nyt esillä olevan asian kannalta merkityksellisenä ajanjaksona kantajan yhteisön tullialueelle tuomat muut kuin yhteisötavarat esitettiin säännönmukaisesti Hauptzollamt Bremen-Ostin (jäljempänä Hauptzollamt) Hohe Torin tullaustoimistossa ja varastoitiin väliaikaisesti kantajan tiloihin.

11 Vuoden 1993 elokuussa kantaja ilmoitti kirjallisesti Hauptzollamtille, että sen tullauslaskelmien automaattiseen tietojenkäsittelyyn siirtämistä, jonka pitäisi nopeuttaa tullausta, ei vielä ollut saatettu päätökseen, joten se ei voisi aina noudattaa tullaukselle säädettyä 20 päivän määräaikaa. Hauptzollamt ilmoitti tällöin Hohe Torin tullaustoimistolle, että 20 päivän määräaikaa voitaisiin pidentää hakemuksen perusteella vain poikkeuksellisesti. Vuoden 1994 tammikuussa Hauptzollamt ilmoitti kantajalle, että tullaustoimisto oli aiemmin kiinnittänyt säännönmukaisesti kantajan huomiota siihen, että määräajat olivat päättyneet sellaisten tavaroiden osalta, jotka alun perin oli luovutettu kantajalle varastoitaviksi, mutta että tullikoodeksin 1.1.1994 tapahtuneen voimaantulon johdosta tätä menettelyä ei voitu enää jatkaa. Näin ollen kantajan olisi tarpeen kiinnittää määräaikojen noudattamiseen selvästi enemmän huomiota kuin aiemmin. Kantajalle ilmoitettiin samanaikaisesti siitä, että tuontitavaroiden osalta tullivelka syntyy tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja tullikoodeksin 49 artiklan mukaisesti.

12 Vuoden 1994 helmikuun puolivälistä vuoden 1994 loppuun saakka kantaja säännönmukaisesti ylitti ne määräajat, jotka oli asetettu tavaroiden varastoimiselle ennen tulliselvitysmuodon osoittamista. Hauptzollamt ilmoitti lokakuussa 1994 kantajalle kirjeessä, mitä seurauksia tällä menettelyllä on tullivelkojen kannalta, ja se kehotti kantajaa ilmoittamaan syyt, joiden johdosta se ei noudattanut määräaikoja. Kantaja ei vastannut tähän kirjeeseen. Kantaja lähetti myöhemmin useita määräajan pidennyshakemuksia ja vetosi kirjanpitonsa automaattiseen tietojenkäsittelyyn siirtämisestä aiheutuneeseen merkittävään ja ennalta arvaamattomaan töiden viivästymiseen ja henkilökuntaansa kuuluvien henkilöiden sairauspoissaoloihin.

13 Hauptzollamt teki 20.10.1994-15.2.1995 125 tullauspäätöstä, jotka liittyivät helmi-joulukuussa 1994 tehtyihin tullauksiin. Tullauspäätökset perustuivat tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohtaan. Kantaja haki kaikkien näiden tullauspäätösten oikaisua lähinnä sillä perusteella, ettei tullikoodeksin kyseisen säännöksen perusteella ollut syntynyt mitään tullivelkaa, sillä laiminlyönnit, joihin se oli syyllistynyt, eivät tosiasiallisesti olleet vaikuttaneet väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan. Toissijaisesti kantaja haki maksettujen tuontitullien palauttamista tullikoodeksin 239 artiklan ja soveltamisasetuksen 900 artiklan 1 kohdan o alakohdan perusteella. Hauptzollamt hylkäsi kahdella 23.5.1995 tekemällään päätöksellä kantajan oikaisuvaatimukset ja hylkäsi tämän toissijaisen palautusvaatimuksen; 12.5.1997 tekemällään päätöksellä Hauptzollamt hylkäsi oikaisuvaatimuksen, jonka kantaja oli tehnyt sen johdosta, että Hauptzollamt oli hylännyt palautusvaatimuksen.

14 Kantaja jätti vuoden 1995 kesäkuussa Finanzgerichtiin valituksen, jossa se riitautti tullauspäätöksistä tekemiensä oikaisuvaatimusten johdosta 23.5.1995 tehdyssä päätöksessä vahvistetut tullit. Vuoden 1997 kesäkuussa se jätti samalle tuomioistuimelle valituksen 12.5.1997 tehdystä päätöksestä, jolla hylättiin sen oikaisuvaatimus, jolla sen palautusvaatimus oli hylätty. Joulukuussa 1997 Finanzgericht määräsi nämä kaksi asiaa yhdessä käsiteltäviksi ja esitti yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

"1) Onko tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL 1993, L 253, s. 1; jäljempänä soveltamisasetus) 859 artiklassa pätevästi ja tyhjentävästi säädetty siitä, mitä tarkoitetaan yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL 1992, L 302, s. 1; jäljempänä tullikoodeksi) 204 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuilla laiminlyönneillä, jotka 'eivät tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan'?

2) Jos vastaus kysymykseen 1 on myöntävä:

a) Onko tuomioistuinta kielletty itsenäisesti tutkimasta soveltamisasetuksen 859 artiklan 1 alakohdan mukaisen määräajan pidentämisen edellytysten täyttymistä, jos tulliviranomaiset ovat jo hylänneet määräajan pidentämistä koskevan, ajoissa tehdyn hakemuksen päätöksellä, johon ei enää voi hakea muutosta?

b) Voiko määräajan pidentämishakemus koskea - yksittäin lueteltujen ilmoitusten sijasta - myös yleisesti kaikkia tiettynä ajanjaksona (esillä olevassa asiassa usean kuukauden pituisena ajanjaksona) tehtyjä ilmoituksia, kun hakemusta perustellaan yrityksen toimintaa tänä aikana haitanneilla erityisillä ongelmilla (esimerkiksi työntekijöiden poissaolo äkillisen sairastumisen tai vuosiloman vuoksi, uusien työntekijöiden työhön perehdyttäminen, tulliselvitystä varten kehitetyn ATK-ohjelman käyttöön liittyvät ongelmat, varsinaisesti tulliviranomaisten suoritettaviksi ulkoisen jalostuksen osalta kuuluvien laskelmien tekemisestä aiheutuvat suuret lisäkustannukset), ilman että kyse olisi soveltamisasetuksen 859 artiklan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetusta ilmeisestä huolimattomuudesta?

3) Jos vastaus kysymykseen 1 on kieltävä:

Onko lähtökohtaisesti katsottava, että määräajan noudattamisen laiminlyönti sellaisen velvoitteen osalta, joka koskee tulliselvitysmuodon osoittamista tullille esitetyille tavaroille, ei monissa tapauksissa 'tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan', jos tullille esitetyille tavaroille on määräajan päätyttyä osoitettu tulliselvitysmuoto, ilman että tullikoodeksin 49 artiklan 2 kohdan mukainen määräajan pidentäminen olisi ollut perusteltua?

4) Jos vastaus kysymykseen 2 b tai 3 on kieltävä:

Voidaanko soveltamisasetuksen 900 artiklan 1 kohdan o alakohtaa, joka on lisätty 19.12.1994 annetun komission asetuksen (EY) N:o 3254/94 (EYVL L 346, s. 1) 1 artiklan 29 kohdalla, soveltaa tullietuuskohtelun tai yhteisökohtelun myöntämisen lisäksi myös muiden edullisten kohtelujen myöntämiseen?

5) Jos vastaus kysymykseen 4 on kieltävä:

Ovatko tulliviranomaiset ja tuomioistuimet velvollisia esitettyä palautusvaatimusta käsitellessään tutkimaan kaikki kysymykseen tulevat palauttamisperusteet viran puolesta, vaikka hakija on palautushakemuksessaan nimenomaisesti vedonnut vain yhteen laissa säädettyyn perusteeseen, jolloin esillä olevassa asiassa olisi myös tutkittava, täyttyvätkö tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan ja soveltamisasetuksen 905 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen soveltamisen edellytykset sellaisten vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevien ilmoitusten osalta, joiden yhteydessä on esitetty pätevät EUR.1-tavaratodistukset tai A-alkuperätodistukset, joiden johdosta ulkoisen jalostuksen jälkeen jälleentuodut tavarat (erotukseen perustuva tullaus) tai korjauksen jälkeen maahan palautetut tavarat voidaan vapauttaa täydellisesti tai osittain tuontitulleista?

6) Onko soveltamisasetuksen 900 artiklan 1 kohdan o alakohdan mukaisten palautusedellytysten täyttyessä säännönmukaisesti katsottava, että asianomainen ei ole syyllistynyt vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen huolimattomuuteen?

7) Jos vastaus kysymykseen 6 ja/tai kysymykseen 4 on kieltävä:

Onko tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan käsitettä 'offensichtliche Fahrlässigkeit' (ilmeinen laiminlyönti) arvioitava objektiivisin vai (myös) subjektiivisin perustein, ja tarkoitetaanko sillä sisällöltään samaa kuin soveltamisasetuksen 859 artiklan toisessa luetelmakohdassa käytetyllä käsitteellä 'grobe Fahrlässigkeit' (ilmeinen huolimattomuus) ja tullikoodeksin 212 a artiklassa käytetyllä käsitteellä 'offenkundige Fahrlässigkeit' (ilmeinen huolimattomuus), ja voidaanko katsoa, ettei kyse ole tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetusta 'ilmeisestä laiminlyönnistä', jos 204 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen tuontitullivelka on syntynyt sen vuoksi, että kysymyksessä 2 b esimerkinomaisesti esitetyistä syistä tullikoodeksin 49 artiklan 1 kohdan mukaista määräaikaa ei usean kuukauden ajan ole noudatettu, ja kun asiassa ei ole kyse olosuhteista, joiden johdosta määräaikaa voitaisiin pidentää, joten kyseessä olisi myös soveltamisasetuksen 859 artiklan toisen luetelmakohdan mukainen 'ilmeinen huolimattomuus'?"

15 Pääasian asianosaiset, Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset ja komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia. Asianosaiset, Saksan hallitus ja komissio olivat edustettuina istunnossa.

Asiaa koskevat yhteisön oikeussäännöt

16 Tullikoodeksin 49 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Kun tavaroista on tehty yleisilmoitus, muodollisuudet tulliselvitysmuodon osoittamiseksi niille on suoritettava:

- -

b) muutoin kuin meriteitse kuljetettujen tavaroiden osalta 20 päivän kuluessa siitä päivästä, jona yleisilmoitus on tehty.

2. Jos olosuhteet sitä edellyttävät, tulliviranomaiset voivat asettaa lyhyemmän määräajan tai sallia 1 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen pidentämisen. Määräaikoja ei kuitenkaan voida pidentää enempää kuin olosuhteet tosiasiallisesti edellyttävät."

17 Tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Tuontitullivelka syntyy, kun:

a) ei täytetä jotakin velvollisuutta, joka johtuu tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu, taikka

b) - -

muissa kuin 203 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, jollei todeta, etteivät nämä laiminlyönnit tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan."

Tullikoodeksin 203 artikla koskee tuontitullien alaisen tavaran säännösten vastaista siirtämistä pois tullivalvonnasta.

18 Tullikoodeksin 212 a artiklassa(19) säädetään seuraavaa:

"Jos yhteisön tullilainsäädännössä säädetään tuonti- tai vientitullittomuudesta taikka tuonti- tai vientitulleista vapautuksesta 184-187 artiklan nojalla, kyseistä tullittomuutta tai vapautusta sovelletaan myös siinä tapauksessa, että tullivelka syntyy 202-205 artiklan, 210 tai 211 artiklan nojalla, jos asianomaisten toiminnassa ei ilmene vilpillistä menettelyä eikä ilmeistä huolimattomuutta ja asianomainen esittää selvityksen tullittomuuden tai vapauttamisen muiden soveltamisedellytysten täyttymisestä."(20)

19 Tullikoodeksin 239 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Tuonti- tai vientitullit voidaan palauttaa taikka peruuttaa muissa kuin 236, 237 ja 238 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa, jotka:

- määritetään komiteamenettelyä noudattaen

- johtuvat olosuhteista, joissa ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin. Tilanteet, joissa tätä säännöstä voidaan soveltaa, sekä tällöin noudatettavaa menettelyä koskevat yksityiskohtaiset säännöt määritellään komiteamenettelyä noudattaen. Palauttamiselle tai peruuttamiselle voidaan asettaa erityisehtoja.

2. Tullit on palautettava tai peruutettava 1 kohdassa tarkoitetuista syistä hakemuksesta, joka on esitettävä kyseiselle tullitoimipaikalle 12 kuukauden määräajassa siitä päivästä, jona tullit on annettu tiedoksi velalliselle.

Tätä määräaikaa voidaan kuitenkin tulliviranomaisten luvalla pidentää asianmukaisesti perustelluissa poikkeustapauksissa."

Tullikoodeksin 236 artikla koskee tilannetta, jossa tullin määrä ei ollut lainmukainen, 237 artikla tilannetta, jossa tulli-ilmoitus mitätöidään, ja 238 artikla tilannetta, jossa maahantuoja on kieltäytynyt vastaanottamasta tavaroita, koska ne ovat puutteellisia tai koska ne eivät vastaa sopimusehtoja.

20 Tullikoodeksin 249 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Jollei asetuksen (ETY) N:o 2658/87(21) 9 tai 10 artiklasta taikka tämän artiklan 4 kohdasta muuta johdu, tämän koodeksin soveltamisen edellyttämät säännökset, 184 artiklassa tarkoitetun asetuksen soveltaminen mukaan luettuna, VIII osastoa lukuun ottamatta, on annettava 2 ja 3 kohdassa säädettyä menettelyä ja yhteisön kansainvälisiä sitoumuksia noudattaen.

2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.

3. a) Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset.

b) Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.

c) Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä.

4. Asetuksen 11, 12 ja 21 artiklan soveltamisen edellyttämät säännökset annetaan asetuksen (ETY) N:o 2658/87 10 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen."

21 Soveltamisasetuksen 859 artiklassa(22) säädetään seuraavaa:

"Seuraavia on pidettävä sellaisina koodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina laiminlyönteinä, jotka eivät tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan, jos:

- niillä ei yritetä luvatta siirtää tavaraa pois tullivalvonnasta,

- ne eivät osoita asianomaisen ilmeistä huolimattomuutta,

- tavaran edellyttämien toimenpiteiden toteuttamiseksi tarvittavat muodollisuudet suoritetaan jälkikäteen:

1) tavaran osoittamiseksi johonkin väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn perusteella määrättyyn tulliselvitysmuotoon asetetun määräajan ylittäminen, jos määräaikaa olisi pidennetty, jos sitä olisi haettu ajoissa;

2) passitusmenettelyyn asetetun tavaran esittämiselle määrätoimipaikassa asetetun määräajan ylittäminen, jos tavarat on myöhemmin esitetty määrätoimipaikassa;

3) väliaikaisessa varastossa olevien tai tullivarastointimenettelyyn asetettujen tavaroiden muokkaus ilman tulliviranomaisten ennakolta antamaa lupaa, jos lupa tavaroiden muokkaukseen olisi annettu, jos sitä olisi haettu;

4) väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn asetettujen tavaroiden käyttö muilla kuin luvassa määrätyillä edellytyksillä, jos tähän käyttöön mainitussa menettelyssä olisi annettu lupa, jos sitä olisi haettu;

5) väliaikaisessa varastossa olevan tai tullimenettelyyn asetetun tavaran siirto ilman lupaa, jos tavara voidaan esittää tulliviranomaisille näiden pyynnöstä;

6) väliaikaisessa varastossa olevan tai tullimenettelyyn asetetun tavaran vienti yhteisön tullialueen ulkopuolelle taikka sen siirto vapaa-alueelle tai vapaavarastoon tarvittavia muodollisuuksia suorittamatta;

7) tietyn käyttötarkoituksensa perusteella edullisen tullikohtelun saaneen tavaran luovutus toiselle siitä tullille ilmoittamatta, ennen kuin tavara on käytetty tähän tarkoitukseen, jos:

a) luovuttajan pitämässä tavarakirjanpidossa on merkintä luovutuksesta

ja

b) luovutuksensaaja on kyseistä tavaraa koskevan luvan haltija;

8) sellaisten tavaroiden ollessa kyseessä, joihin voidaan vapaaseen liikkeeseen luovutettaessa soveltaa koodeksin 145 artiklassa tarkoitettua kokonaista tai osittaista vapautusta tuontitulleista, yhden koodeksin 204 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitetun tilanteen vallitseminen silloin, kun kyseiset tavarat ovat väliaikaisessa varastossa tai muussa tullimenettelyssä ennen vapaaseen liikkeeseen luovuttamista;

9) jatkuvasti tapahtuvan sisäisen jalostuksen ollessa kyseessä vaaditun luvan voimassaolon uusimisen hakematta jättäminen, vaikka luvan myöntämisen edellytykset täyttyisivät."

22 Soveltamisasetuksen 860 artiklassa säädetään seuraavaa:

"Tulliviranomaisten on pidettävä tullivelkaa syntyneenä koodeksin 204 artiklan 1 kohdan mukaisesti, jollei henkilö, joka joutuisi velalliseksi, todista, että 859 artiklan edellytykset täyttyvät."

23 Soveltamisasetuksen 899 artiklassa säädetään, että "jos koodeksin 239 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua palautus- tai peruutushakemusta käsittelevä päätöksen tekevä tulliviranomainen toteaa, että:

- hakemuksen tueksi esitetyt perustelut vastaavat jotakin 900-903 artiklassa tarkoitetuista olosuhteista, eivätkä osoita asianomaisen vilpillistä menettelyä tai ilmeistä huolimattomuutta, sen on myönnettävä kyseisten tuontitullien palautus tai peruutus.

'Asianomaisella' tarkoitetaan 878 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yhtä tai useampaa henkilöä sekä tarvittaessa muuta henkilöä, joka on osallistunut kyseisiä tavaroita koskevien tullimuodollisuuksien suorittamiseen tai antanut tarvittavat ohjeet näiden muodollisuuksien suorittamiseksi,

- hakemuksen tueksi esitetyt perustelut vastaavat jotakin 904 artiklassa tarkoitetuista olosuhteista, se ei voi myöntää kyseisten tuontitullien palautusta tai peruutusta."

24 Soveltamisasetuksen 900 artiklassa(23) säädetään tämän asian kannalta merkityksellisiltä osin seuraavaa:

"Tuontitullit on palautettava tai peruutettava, jos:

- -

o) tullivelka syntyy muulla tavalla kuin koodeksin 201 artiklan perusteella ja henkilö, jota asia koskee, voi esittää alkuperätodistuksen, tavaratodistuksen, yhteisön sisäistä passitusta koskevan asiakirjan tai muun asianmukaisen asiakirjan, jolla todistetaan, että maahan tuoduille tavaroille olisi voitu, jos ne olisi ilmoitettu vapaaseen liikkeeseen luovutettaviksi, myöntää yhteisökohtelu tai tullietuuskohtelu, jos muut 890 artiklassa säädetyt edellytykset olisivat täyttyneet."

25 Soveltamisasetuksen 905 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Jos koodeksin 239 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehtyä palautus- tai peruutushakemusta käsittelevä päätöksen tekevä tulliviranomainen ei voi 899 artiklan perusteella tehdä päätöstä ja jos hakemukseen on liitetty todisteita erityistilanteesta, joka johtuu muista kuin asianomaisen vilpillistä menettelyä tai ilmeistä välinpitämättömyyttä osoittavista olosuhteista, jäsenvaltion, johon mainittu viranomainen kuuluu, on lähetettävä tapaus komissiolle ratkaistavaksi 906-909 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.

'Asianomaisella henkilöllä' tarkoitetaan samaa kuin 899 artiklassa.

Kaikissa muissa tapauksissa päätöksen tekevän tulliviranomaisen on hylättävä hakemus."

Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

26 Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy lähinnä sitä, säädetäänkö soveltamisasetuksen 859 artiklalla pätevästi ja tyhjentävästi tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista laiminlyönneistä, jotka "eivät tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan".

27 Ennakkoratkaisukysymyksen esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että kansallinen tuomioistuin esitti tämän kysymyksen sen vuoksi, että Saksan oikeuskirjallisuudessa suhtaudutaan varauksellisesti siihen, että 860 artiklan johdosta 859 artiklassa olisi säädetty laiminlyönneistä tyhjentävästi ja pätevästi. Tämä varauksellinen asenne perustuu käsitykseen, jonka mukaan tullikoodeksissa ei anneta toimivaltaa säätää sellaisia tyhjentäviä säännöksiä, jotka koskevat niitä olosuhteita, joissa laiminlyöntien ei katsota tosiasiallisesti vaikuttavan väliaikaisen varastoinnin tai tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan. Myös kansallisen tuomioistuimen, kantajan ja Saksan hallituksen asenne on varauksellinen, ja ne esittävät useita perusteluja kantansa tueksi.

28 Kyseessä olevat perustelut pohjautuvat olennaisilta osiltaan siihen, että 859 artiklassa määritellään uudelleen 204 artiklaan sisältyvän poikkeuksen rajat: kun 204 artiklassa yksinkertaisesti säädetään, että tullivelkaa ei synny 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa,(24) jos laiminlyönnit eivät tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan, 859 artiklassa asetetaan kolme kumulatiivista edellytystä poikkeuksen soveltamiselle (laiminlyönneillä ei yritetä luvatta siirtää tavaraa pois tullivalvonnasta, ne eivät osoita asianomaisen ilmeistä huolimattomuutta ja tavaran edellyttämien toimenpiteiden toteuttamiseksi tarvittavat muodollisuudet suoritetaan jälkikäteen) ja tämän jälkeen luetellaan tyhjentävästi (ks. 860 artikla) yhdeksän erityistä laiminlyöntiä, joilla ei katsota olevan 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tosiasiallista vaikutusta. Näin ollen 859 artiklassa väitetään mentävän pidemmälle kuin mikä on 204 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanemiseksi välttämätöntä ja sääntöjen mukaista, koska siinä rajoitetaan sellaisen poikkeuksen soveltamisala, josta on alun perin säädetty yleisesti, koskemaan vain tiettyjä tilanteita.

29 Kantaja väittää lisäksi, että tullikoodeksin 249 artiklassa säädetään ainoastaan siitä menettelystä, jota on noudatettava täytäntöönpanosäädöksiä annettaessa, eikä siinä anneta asiaa koskevaa toimivaltaa. Saksan hallitus lisää, että jos neuvoston tarkoituksena olisi ollut tehdä 249 artiklasta toimivaltaperuste täytäntöönpanosäännösten antamiselle, useat sellaiset tullikoodeksiin sisältyvät erityissäännökset olisivat tarpeettomia, joissa komissiolle annetaan toimivalta antaa täytäntöönpanosäännöksiä (esimerkiksi 19 artikla, 30 artiklan 3 kohta, 34 artikla, 35 artiklan 3 kohta, 36 artiklan 2 kohta, 76 artiklan 1 kohta ja 94 artiklan 2 ja 3 kohta).

30 Kansallinen tuomioistuin ja kantaja katsovat, että ainoastaan neuvosto olisi voinut antaa 859 artiklan kaltaisia säännöksiä ja että kyseinen artikla olisi pitänyt sisällyttää tullikoodeksiin. Saksan hallitus toteaa, että jos neuvosto olisi halunnut antaa komissiolle toimivallan antaa 859 artiklan kaltaista lainsäädäntöä, se olisi sisällyttänyt tullikoodeksiin nimenomaisen säännöksen, jossa komissiolle olisi annettu toimivalta määritellä tyhjentävästi poikkeukset 204 artiklan 1 kohdasta.

31 Vaikkeivät nämä perustelut olekaan asian kannalta merkityksettömiä, niitä on mielestäni kuitenkin tarkasteltava ottaen huomioon useita muitakin seikkoja.

32 Ensinnäkin 249 artiklan sanamuoto on erittäin kattava: se on muotoiltu siten, että komissiolle annetaan toimivalta antaa koodeksin "soveltamisen edellyttämät" säännökset (muutoksenhakua koskevaa VIII osastoa lukuun ottamatta) noudattaen säädettyä menettelyä, johon 247 artiklalla perustettu tullikoodeksikomitea osallistuu tiiviisti. Se, että tarkoituksena oli antaa laaja täytäntöönpanotoimivalta, käy lisäksi ilmi tullikoodeksin perustelukappaleesta, jossa todetaan seuraavaa:

"Tämän koodeksin yhtenäinen soveltaminen on varmistettava, ja tätä varten on säädettävä yhteisön menettelystä, joka mahdollistaa sen soveltamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen antamisen aiheellisessa määräajassa; on syytä perustaa tullikoodeksikomitea varmistamaan tiivis ja tehokas jäsenvaltioiden ja yhteisön välinen yhteistyö tullin alalla".(25)

33 Kyseessä olevassa perustelukappaleessa korostetaan tavoitetta varmistaa se, että koodeksia sovelletaan mahdollisimman yhtenäisesti, mitä voidaankin pitää erityisen tärkeänä juuri tullilainsäädännön alalla, joka on eräs yhteisön kulmakivistä ja jolla edellytetään kansallisten tulliviranomaisten suorittamia hallinnollisia toimia sekä erittäin huolellista soveltamismenettelyä. On täysin välttämätöntä, että tavaran tullioikeudellista asemaa koskevaa lainsäädäntöä sovelletaan yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa, tuodaanpa tavara yhteisöön minkä tahansa rajan kautta.

34 Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi tulkinnut samanlaisissa asioissa laajasti komission täytäntöönpanotoimivaltaa. Yhteisöjen tuomioistuin totesi esimerkiksi asiassa 121/83, Zuckerfabrik Franken,(26) jossa oli kyse komission toimivallasta antaa täytäntöönpanosäännöksiä, joihin sisältyi sellainen tärkeää menettelyä koskeva määritelmä, jota ei sisältynyt perussäädökseen, että lainsäädäntö, jonka mukaan neuvosto antaa yleiset soveltamissäännöt ja komissio tiettyä komiteamenettelyä noudattaen yksityiskohtaiset soveltamissäännöt, on "ymmärrettävä siten, että toimivaltuuksiaan käyttäessään komissiolla on oikeus antaa kaikki perussäädöksen täytäntöönpanon kannalta välttämättömät tai hyödylliset soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt sillä edellytyksellä, että ne eivät ole ristiriidassa perussäädöksen tai soveltamista koskevien neuvoston säädösten kanssa".(27)

Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti tämän periaatteen uudelleen asiassa C-478/93, Alankomaat vastaan komissio antamassaan tuomiossa(28) ja yhdistetyissä asioissa C-9/95, C-23/95 ja C-156/95, Belgia ja Saksa vastaan komissio antamassaan tuomiossa.(29) Vaikka näissä kaikissa kolmessa asiassa oli kyse asetuksista, jotka oli annettu yhteisen maatalouspolitiikan yhteydessä, katson, että vahvistettua periaatetta sovelletaan samalla tavalla myös tullilainsäädännön alalla.

35 Kuten komissio on todennut, neuvosto ei ole tullikoodeksin 204 artiklassa varannut itselleen toimivaltaa vahvistaa tyhjentävästi eri laiminlyöntien lajeja, vaan se on jättänyt komissiolle tehtäväksi määritellä, oliko kohtuullista ja tarpeellista antaa muita säännöksiä, ja jos on, niin missä määrin. Yksinomaan siitä tosiseikasta, että 204 artiklaan sisältyvä "etteivät"-sääntö on muotoiltu yleisesti, ei voida päätellä, ettei komissiolla olisi ollut toimivaltaa antaa yksityiskohtaisempia säännöksiä. Oikeusturvan ja tulkinnan yhdenmukaisuuden vaatimukset huomioon ottaen päinvastainen pitää mielestäni paikkansa, ja säännöksen yleisen sanamuodon on katsottava jättävän komissiolle mahdollisuuden toimia näin.(30) Olen siten komission kanssa samaa mieltä siitä, ettei ollut vain järkevää vaan jopa välttämätöntä antaa kansallisten tulliviranomaisten käyttöön yhdenmukainen yhteisön säännöstö ottamalla käyttöön tyhjentävä järjestelmä.

36 Lisäksi tullikoodeksin johdanto-osa tukee tätä kantaa. Edellä siteeratun seitsemännen perustelukappaleen lisäksi johdanto-osassa todetaan, että "toteutettaessa toimenpiteitä tämän koodeksin täytäntöön panemiseksi on mahdollisuuksien mukaan pyrittävä torjumaan ne petokset ja sääntöjenvastaisuudet, jotka ovat omiaan vaikuttamaan haitallisesti Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon".(31) Yhdyn komission kantaan, jonka mukaan tämä tavoite edellyttää poikkeuksia koskevaa tyhjentävää yhteisön säädöstä, jonka perusteella tulliviranomaiset voivat antaa selkeät ohjeet tullitoimipaikoille kaikkialla yhteisössä.

37 Sen väitteen osalta, jonka mukaan tullikoodeksissa hajallaan olevat täytäntöönpanotoimivaltaa koskevat useat erityissäännökset olisivat tarpeettomia, jos 249 artiklaa olisi tulkittava yleisenä täytäntöönpanovaltuutuksena, on todettava, että looginen johtopäätös tästä kannasta olisi se, että Saksan hallituksen mainitsemaa muutamaa erityissäännöstä lukuun ottamatta yhtäkään tullikoodeksin 253 artiklasta ei voitaisi panna sääntöjenmukaisesti täytäntöön ja että valtaosa soveltamisasetuksen 915 artiklasta olisivat siten lainvastaisia. Tällainen kanta on selvästi kestämätön. Koodeksista ei ole löydettävissä tukea näkökannalle, jonka mukaan ainoastaan silloin, kun soveltamisen osalta on annettu nimenomainen säännös, tarkoituksena olisi ollut, että delegoitua lainsäädäntöä voitaisiin antaa 249 artiklan mukaista komiteamenettelyä noudattaen. Päinvastoin nämä nimenomaiset säännökset koskevat tapauksia, joiden osalta katsottiin, että tällainen lainsäädäntö on erityisen tarpeellista tai joissain tapauksissa välttämätöntä. Tästä ei luonnollisestikaan seuraa, että soveltamissäännöksiä ei kaikissa muissa tapauksissa voitaisi antaa.

38 Koodeksin 249 artiklaan ei sisälly mitään, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että sen soveltamisalaa olisi rajoitettu kantajan esittämällä tavalla: artiklassa ei säädetä ainoastaan sellaisissa tapauksissa noudatettavasta menettelystä, joiden osalta tullikoodeksissa on muualla erityisiä valtuutussäännöksiä, vaan siinä viitataan yleisesti "tämän koodeksin soveltamisen edellyttämiin säännöksiin" ja säädetään menettelystä, jota on noudatettava kaikkien tällaisten säännösten osalta.

39 Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen osalta viittaan vielä komission sekä kirjallisissa huomautuksissaan että istunnossa esittämään huomautukseen, joka koskee sen vaatimuksen merkitystä, jonka mukaan komission on annettava täytäntöönpanolainsäädäntö 249 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. Tämä menettely edellyttää 247 artiklalla perustetun tullikoodeksikomitean, jossa jäseninä ovat jäsenvaltioiden edustajat ja puheenjohtajana komission edustaja, tiivistä osallistumista. Koodeksin 249 artiklassa edellytetään, että komissio tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräenemmistöllä EY:n perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen. Komissio voi päättää suunnitelluista toimenpiteistä vain, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset; muutoin komission on tehtävä ehdotus neuvostolle, joka ratkaisee asian määräenemmistöllä. Kuten komissio toteaa, tästä seuraa, että jäsenvaltioilla oli käytettävissään useita vaihtoehtoja soveltamisasetuksesta neuvoteltaessa. Ne olisivat voineet estää esitetyn asetuksen hyväksymisen ja joko korvata sen neuvoston samalla (määrä)enemmistöllä antamalla toisella asetuksella tai muuttaa tullikoodeksia siten, että 859 ja 860 artiklaan nyt sisältyvä tyhjentävä poikkeuksia koskeva luettelo olisi sisällytetty tullikoodeksiin. Vaikka vaatimus siitä, että komission on annettava täytäntöönpanosäännökset 249 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaista menettelyä noudattaen, ei tietenkään ole välittömästi merkityksellinen, kun kyse on neuvoston ja komission välisestä toimivallan jaosta, tässä menettelyssä varmistetaan pitkälti jäsenvaltioiden etujen suojaaminen.

40 Kansallisen tuomioistuimen esittämään ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on siis vastattava, että soveltamisasetuksen 859 artiklassa säädetään pätevästi ja tyhjentävästi tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista laiminlyönneistä, jotka "eivät tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan".

Toinen ennakkoratkaisukysymys

41 Kansallisen tuomioistuimen esittämä toinen ennakkoratkaisukysymys tulee ajankohtaiseksi, jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan - ehdotukseni mukaisesti - myöntävästi eli jos 859 artiklan katsotaan olevan pätevä. Toinen kysymys on kaksiosainen.

Toisen ennakkoratkaisukysymyksen a-kohta

42 Kysymyksen ensimmäisellä osalla tiedustellaan, että silloin kun tulliviranomaiset ovat hylänneet ajoissa tehdyn 859 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetun määräajan pidennyshakemuksen päätöksellä, johon ei enää voida hakea muutosta, voiko kansallinen tuomioistuin tarkastella täysin itsenäisesti, täyttyvätkö tällaiselle pidentämiselle asetetut edellytykset.

43 Kuten edellä todettiin, 859 artiklan 1 alakohdassa säädetään, että kolmen edellytyksen täyttyessä(32) tavaroihin sovellettavan tulliselvitysmuodon osoittamiselle asetetun määräajan ylittämisen osalta - silloin kun määräaikaa olisi pidennetty, jos sitä olisi haettu ajoissa - on katsottava, ettei se vaikuta tosiasiallisesti väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

44 Mielestäni 859 artiklan 1 alakohdan sanamuodosta ilmenee selvästi, että säännöstä on tarkoitus soveltaa silloin, kun tullikoodeksin 49 artiklan mukaista määräajan pidentämistä koskevaa hakemusta ei olla tehty mutta kansallinen tuomioistuin katsoo, että jos tällainen hakemus olisi tehty, määräaikaa olisi pidennetty. Kuten Yhdistynyt kuningaskunta toteaa, myös oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenhoidon periaatteet edellyttävät tällaista tulkintaa, sillä muutoin taloudelliset toimijat voisivat riitauttamalla tullivelan hakea muutosta päätökseen evätä määräajan pidentäminen tullikoodeksin 49 artiklan mukaisesti, vaikka itse epäämiseen ei enää voitaisikaan hakea muutosta. Tämä johtaisi siihen, että kaikki tulliviranomaisten tekemät päätökset, joilla 49 artiklan mukaisen määräajan pidentäminen evätään, eivät olisi varmuudella sitovia.

45 Katson siis, että kun tulliviranomaiset ovat hylänneet ajoissa tehdyn 859 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetun määräajan pidennyshakemuksen päätöksellä, johon ei enää voida hakea muutosta, kansallinen tuomioistuin ei voi tarkastella täysin itsenäisesti, täyttyvätkö tällaiselle pidentämiselle asetetut edellytykset.

Toisen ennakkoratkaisukysymyksen b-kohta

46 Kansallisen tuomioistuimen esittämän toisen ennakkoratkaisukysymyksen toisessa osassa, joka myös tulee tarkasteltavaksi ainoastaan, jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi (eli 859 artiklan katsotaan olevan pätevä), tiedustellaan, voidaanko pidennyshakemus tehdä siten, että sitä ei tehdä jokaisen ilmoituksen osalta erikseen vaan yleisesti useiden tiettynä ajanjaksona (tässä tapauksessa usean kuukauden aikana) tehtävien ilmoitusten osalta, silloin kun tätä voidaan perustella viittaamalla erityisiin ongelmiin, joita esiintyy kantajan yrityksen toiminnassa kyseisenä aikana (esimerkiksi työntekijöiden sairauspoissaolot tai vuosilomat, uusien työntekijöiden työhön perehdyttäminen ja tulliselvitystä varten kehitetyn ATK-ohjelman käyttöön liittyvät ongelmat) ilman, että kyse olisi soveltamisasetuksen 859 artiklan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetusta ilmeisestä huolimattomuudesta.

47 On siis tulkittava tullikoodeksin 49 artiklaa ja erityisesti niitä olosuhteita, joilla voidaan perustella määräajan pidentämistä yleisilmoituksen kattamien tavaroiden tulliselvitysmuodon osoittamiseksi suoritettavien muodollisuuksien loppuunsaattamiseksi. Kerrattakoon, että tulliviranomaiset voivat 49 artiklan 2 kohdan nojalla pidentää määräaikaa, joka on 20 päivää siitä päivästä, jona yleisilmoitus on tehty, jos olosuhteet sitä edellyttävät, mutta niitä ei kuitenkaan voida "pidentää enempää kuin olosuhteet tosiasiallisesti edellyttävät".(33) Kansallinen tuomioistuin tiedustelee lisäksi, onko hakemus tehtävä erikseen kunkin ilmoituksen osalta vai voidaanko tehdä yksi ainoa hakemus, jolla haetaan pidennystä useiden yleisilmoitusten osalta.

48 Kuten kansallinen tuomioistuin ja komissio ovat todenneet, 49 artiklan 2 kohtaa edelsi 1) yhteisön tullialueelle saapuvien tavaroiden tullikohtelua ja 2) tällaisten tavaroiden väliaikaista varastointia koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhdenmukaistamisesta 30 päivänä heinäkuuta 1968 annetun neuvoston direktiivin 68/312/ETY(34) 7 artikla. Kyseisessä säännöksessä annettiin toimivalta pidentää vastaavaa määräaikaa "jos poikkeukselliset olosuhteet sitä edellyttävät". Sana "poikkeukselliset" jätettiin pois, kun direktiivi 68/312/ETY korvattiin yhteisön tullialueelle tuotaviin tavaroihin sovellettavista säännöksistä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 4151/88.(35) Tämän perusteella voidaan katsoa, että määräajan pidentämistä ei tarvitse enää perustella yksinomaan poikkeuksellisilla olosuhteilla.

49 Kuten kansallinen tuomioistuin ja komissio ovat myöskin todenneet, kyseessä olevan lainsäädännön tarkoituksen ja tavoitteen perusteella sekä sen perusteella, mikä sen paikka tullijärjestelmässä on, voidaan katsoa, että määräajan pidentämisen perustelemiseksi vaaditaan jotain muuta kuin tavallisia olosuhteita. Väliaikaista varastointia koskevan järjestelmän tavoitteena on luoda sellaisten muiden kuin yhteisötavaroiden osalta, jotka on esitetty tullille ja joista on tehty yleisilmoitus, rajallinen siirtymäaika, joka jatkuu siihen saakka kunnes tavaroille on esitetty lyhyessä määräajassa tulliselvitysmuoto. Määräajan pidentämistä koskevilla säännöksillä ei ole tarkoitettu tehdä mahdolliseksi sitä, että väliaikaista varastointia pidennettäisiin rutiininomaisesti ja että se siten itse asiassa muutettaisiin tullivarastoinniksi, joka on puolestaan erityinen ja erillinen tullimenettely, joka edellyttää tulliviranomaisten hyväksyntää ja valvontaa.

50 Katson siten, että 49 artiklan 1 kohdassa mainitun määräajan pidentäminen voidaan myöntää ainostaan, kun kyse on erityisistä ja epätavallisista olosuhteista, joilla sellaisenaan voidaan perustella pidentäminen ja sen kesto. Ilmauksella "epätavallinen" tarkoitan tässä yhteydessä sen sananmukaista merkitystä tavallisesta poikkeavana. Vaikka määräaikaa voidaan pidentää tietylle yritykselle sattuneiden erityisten tapahtumien johdosta, mikäli ne ovat tällä tavoin epätavallisia, nyt esillä olevassa asiassa ei ole kyse tällaisista olosuhteista. Esitetyssä kysymyksessä mainittujen kaltaiset tapahtumat ovat osa asianomaisen yrityksen päivittäistä rutiinia ja niitä on tarkasteltava tapauskohtaisesti.

51 Kansallinen tuomioistuin tiedustelee myös, voiko määräajan pidennyshakemus koskea useita ilmoituksia vai onko jokaisen ilmoituksen osalta tehtävä erillinen pidennyshakemus. Jos pidentämisen perusteluksi esitetyt olosuhteet ovat voimassa kaikkien kyseisten ilmoitusten osalta siten, että niiden perusteella voidaan tehdä määräajan pidennyshakemus jokaisen ilmoituksen osalta, katson, että useiden ilmoitusten osalta voidaan tehdä yksi ainoa hakemus. Asia voi olla näin, jos esimerkiksi useita ilmoituksia on tehty tai tehdään lyhyenä ajanjaksona ja kun hakemuksen tueksi esitetyt syyt kattavat kyseisen ajanjakson. Haluan kuitenkin korostaa, että ne erityiset ja epätavalliset olosuhteet, joiden perusteella määräajan pidentämistä haetaan, on esitettävä erikseen jokaisessa pidennyshakemuksessa. Kuten vastaaja on todennut, jos määräajan pidennyshakemusta ei ole perusteltu, tulliviranomaiset eivät kykene määrittelemään sitä, mitä "olosuhteet tosiasiallisesti edellyttävät". Lisäksi 859 artiklan 1 alakohdan sanamuodosta ilmenee selkeästi, että kyse on pidennyshakemuksesta, ja tämä käy ilmi myös tullimuodollisuuksien yksinkertaistamista ja yhdenmukaistamista koskevan kansainvälisen yleissopimuksen(36) liitteessä A.2 olevasta 15 kohdasta. Yhteisö on tämän yleissopimuksen osapuoli, ja yhteisön on noudatettava sitä. Kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää, millaisten olosuhteiden perusteella pidennys voidaan tietyssä tapauksessa myöntää ja miten tällaiset olosuhteet on näytettävä toteen.

52 Lisäkysymyksellä, jolla pyritään selvittämään, liittyykö kysymyksessä mainittuihin olosuhteisiin ilmeistä huolimattomuutta, ei siten ole enää merkitystä, koska nyt esillä olevassa asiassa ei mielestäni ole kyse sellaisista epätavallisista olosuhteista, joilla voitaisiin perustella määräajan pidentämistä. Huolimattomuuteen liittyvää kysymystä tarkastellaan kuitenkin jäljempänä kansallisen tuomioistuimen esittämän viimeisen kysymyksen yhteydessä.(37)

53 Katson siis, että kansallisen tuomioistuimen esittämän toisen kysymyksen toiseen osaan on vastattava, että i) 49 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua määräaikaa voidaan pidentää ainoastaan silloin, kun kyse on erityisistä ja epätavallisista olosuhteista, joilla sellaisenaan voidaan perustella pidentäminen ja sen kesto ja että ii) määräajan pidennyshakemus voi koskea useita ilmoituksia, jotka on tehty samana ajanjaksona, edellyttäen, että ne erityiset ja epätavalliset olosuhteet, joiden perusteella määräajan pidentämistä haetaan, liittyvät kaikkiin kyseessä oleviin ilmoituksiin.

Kolmas ennakkoratkaisukysymys

54 Kansallisen tuomioistuimen esittämällä kolmannella kysymyksellä, joka tulee ajankohtaiseksi ainoastaan, jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan vastoin omaa kantaani kieltävästi (siis 859 artiklan katsotaan olevan pätemätön), halutaan selvittää, onko katsottava, että se, että usein jätetään osoittamatta tavaroille tulliselvitysmuoto 20 päivän kuluessa, ei "vaikuta tosiasiallisesti väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan", silloin kun tällainen tulliselvitysmuoto osoitetaan tavaroille 20 päivän jälkeen, eikä määräaikaa olisi voitu pidentää 49 artiklan 2 kohdan nojalla. Ennakkoratkaisukysymyksen esittämistä koskevan päätöksen mukaan ilmenee kansallisen tuomioistuimen katsovan, että vaikka nyt kyseessä olevan kaltaisten yksittäisten laiminlyöntien ei oltaisikaan katsottu jääneen ilman 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tosiasiallisia vaikutuksia, kyseisessä säännöksessä olevaa poikkeusta ei voida soveltaa silloin, kun määräajat on ylitetty useissa tapauksissa yhden vuoden aikana.

55 Koska tähän kysymykseen ei ole tarpeen vastata, jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan ehdotukseni mukaisesti myöntävästi, käsittelen sitä vain lyhyesti.

56 Vaikuttaa ilmeiseltä, että toistuvilla laiminlyönneillä, jotka koskevat velvollisuutta osoittaa väliaikaisessa varastoinnissa oleville tavaroille tulliselvitysmuoto, on tosiasiallisia vaikutuksia väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan. Kuten edellä on todettu, seurauksena on se, että väliaikaisen varastoinnin järjestelmää käytetään samalla tavalla kuin tullivarastointijärjestelmää ilman lainsäädännössä tältä osin edellytettävää lupaa tai valvontaa. Tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tullivelka syntyy tällaisissa olosuhteissa. "Etteivät"-säännöllä pyritään mahdollistamaan näin syntyneen velan peruuttaminen silloin, kun kyse on muotovirheestä, joka voidaan korjata. Nyt käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa asiassa, jossa määräajan pidennystä ei olisi myönnetty, kyse ei kuitenkaan ole muotovirheestä, joka voitaisiin korjata.

Neljäs ennakkoratkaisukysymys

57 Neljäs ennakkoratkaisukysymys tulee ajankohtaiseksi, jos toisen kysymyksen b -kohtaan tai kolmanteen kysymykseen vastataan kieltävästi. Olen ehdottanut kieltävää vastausta kolmanteen kysymykseen ja osaan toisen kysymyksen b -kohdasta. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko soveltamisasetuksen 900 artiklan 1 kohdan o alakohtaa, joka koskee tullien palauttamista silloin kun tavaroille olisi voitu myöntää tullietuuskohtelu tai yhteisökohtelu, sovellettava myös silloin kun tavaroille olisi voitu myöntää jokin muu edullinen tullikohtelu.

58 Tämä kysymys liittyy perittyjen tullien palauttamista koskevaan, kantajan koodeksin 239 artiklan nojalla toissijaisesti esittämään vaatimukseen. Koodeksin 239 artiklassa säädetään, kuten edellä on todettu, että tullit voidaan palauttaa taikka peruuttaa tilanteissa, jotka "johtuvat olosuhteista, joissa ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin". Tilanteet, joissa 239 artiklaa voidaan soveltaa, määritellään komiteamenettelyä noudattaen ja soveltamisasetuksen muodossa. Soveltamisasetuksen 900 artiklassa vahvistetaan joukko tilanteita, joissa tuontitullit on palautettava tai peruutettava, ja näiden joukossa mainitaan 1 kohdan o alakohdan tilanne, jossa tullivelka syntyy muulla tavalla kuin koodeksin 201 artiklan perusteella ja jossa henkilö, jota asia koskee, voi esittää alkuperätodistuksen, tavaratodistuksen, yhteisön sisäistä passitusta koskevan asiakirjan tai muun asianmukaisen asiakirjan, jolla todistetaan, että maahan tuoduille tavaroille olisi voitu, jos ne olisi ilmoitettu vapaaseen liikkeeseen luovutettaviksi, myöntää yhteisökohtelu tai tullietuuskohtelu, jos muut 890 artiklassa säädetyt edellytykset olisivat täyttyneet.

59 Tullikoodeksin 201 artiklassa säädetään, että tuontitullivelka syntyy, kun tavara luovutetaan vapaaseen liikkeeseen tai kun tavara asetetaan osittain tuontitullittomaan väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn. Väliaikaisen maahantuonnin menettely on erotettava väliaikaisesta varastoinnista: siinä on kyse tullimenettelystä. Soveltamisasetuksen 890 artiklassa edellytetään, että esitetty asiakirja koskee nimenomaisesti kyseisiä tavaroita, että tämän asiakirjan vastaanottamisen edellytykset täyttyvät ja että kaikki muut tullietuuskohtelun myöntämisen edellytykset täyttyvät.

60 Ennakkoratkaisukysymyksen esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että kansallinen tuomioistuin on esittänyt tämän kysymyksen sen kantajan väitteen vuoksi, jonka mukaan 900 artiklan 1 kohdan o alakohta koskee myös sellaisia tavaroita, joihin voitaisiin soveltaa muita edullisia tullikohteluita kuten kokonaista tai osittaista vapautusta tuontitulleista, eli siis ensinnäkin tavaroita, jotka on maahantuotu uudelleen ulkoisen jalostusmenettelyn jälkeen, ja toiseksi tavaroita, jotka korjauksen jälkeen palautetaan.

61 Kyseinen 900 artiklan 1 kohdan o alakohta lisättiin soveltamisasetukseen asetuksella N:o 3254/94,(38) jonka johdanto-osassa todetaan seuraavaa:

"Asetuksen (ETY) N:o 2454/93 890 artiklassa säädetään tuontitullien palautuksesta tai peruutuksesta tavaroille, joille myönnetään yhteisökohtelu tai tullietuuskohtelu, jos tullivelka syntyy vapaaseen liikkeeseen luovutuksesta;

on myös tapauksia, joissa tullivelka syntyy muista syistä kuin vapaaseen liikkeeseen luovutuksesta ja joissa tuoja voi esittämällä asiakirjan osoittaa, että hän olisi oikeutettu tällaiseen kohteluun; ellei kyseessä ole vilppi eikä ilmeinen tuottamus, velvollisuus maksaa tulleja ei näissä tapauksissa näytä olevan oikeassa suhteessa yhteisen tullitariffin tarjoamaan suojaan".(39)

62 Lainsäädännön sanamuodosta ilmenee selkeästi, että 900 artiklan 1 kohdan o alakohtaa sovelletaan vain silloin, kun voidaan näyttää toteen, että jos tavarat olisi ilmoitettu vapaaseen liikkeeseen, niille olisi voitu myöntää yhteisökohtelu tai tullietuuskohtelu. Se seikka, että tavaroille oltaisiin voitu niitä vapaaseen liikkeeseen saatettaessa myöntää muita kantajan tarkoittamien kaltaisia alennuksia tai vapautuksia tullista, ei merkitse sitä, että tilanne kuuluisi 900 artiklan 1 kohdan o alakohdan soveltamisalaan. Tästä seuraa, että kantajan väitettä ei voida hyväksyä.

63 Edellä esitetyn perusteella katson, että soveltamisasetuksen 900 artiklan 1 kohdan o alakohtaa ei voida soveltaa silloin, kun tavaroihin olisi voitu soveltaa muita edullisia tullikohteluita kuin tässä säännöksessä nimenomaisesti mainittuja.

Viides ennakkoratkaisukysymys

64 Kansallinen tuomioistuin on esittänyt viidennen ennakkoratkaisukysymyksen sen varalta, että neljänteen kysymykseen vastataan ehdottamallani tavalla kieltävästi eli todetaan, että 900 artiklan 1 kohdan o alakohtaa, johon kantajan palautusvaatimus yksinomaan perustuu, ei sovelleta kantajan tilanteeseen. Kansallinen tuomioistuin kysyy lähinnä, ovatko tulliviranomaiset ja tuomioistuimet velvolliset vastaavassa tilanteessa tutkimaan viran puolesta, onko palauttamiselle olemassa muita perusteita.

65 Kuten komissio on todennut, yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-446/93, SEIM,(40) antamasta tuomiosta, jossa oli kyse 239 artiklaa ajallisesti edeltäneestä artiklasta (neuvoston asetuksen N:o 1430/79(41) 13 artikla), ilmenee selkeästi, että vaikka yhteisön säännöksissä ei estetä tulliviranomaisia - ja laajentaen siten myös kansallisia tuomioistuimia - varmistumasta kaikissa tapauksissa, etteivät palautus- tai peruuttamisvaatimuksen tueksi esitetyt olosuhteet kuulu minkään muun säännöksen alaisuuteen, kyseisissä säännöksissä niitä ei myöskään velvoiteta tähän.(42) Kansallisessa lainsäädännössä määritellään, onko olemassa velvollisuutta tutkia, onko palauttamiselle muita perusteita kuin ne, joihin on nimenomaisesti vedottu, ja jos on, mikä on sen laajuus.

66 Näin ollen katson, että kun tulliviranomaisten ja tuomioistuinten tutkittavaksi saatetaan palautusvaatimus, ne eivät ole velvolliset tutkimaan viran puolesta kaikkia mahdollisia palauttamisperusteita.

Kuudes ennakkoratkaisukysymys

67 Kansallinen tuomioistuin tiedustelee kuudennella kysymyksellään, voidaanko silloin, kun soveltamisasetuksen 900 artiklan 1 kohdan o alakohdan mukaiset palauttamisedellytykset täyttyvät, säännönmukaisesti katsoa, että asianomainen ei ole syyllistynyt vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen huolimattomuuteen.

68 Soveltamisasetuksen 899 artiklassa säädetään, että "jos koodeksin 239 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua palauttamishakemusta käsittelevä päätöksen tekevä tulliviranomainen toteaa, että hakemuksen tueksi esitetyt perustelut vastaavat jotakin 900-903 artiklassa tarkoitetuista olosuhteista ja että ne eivät osoita asianomaisen vilpillistä menettelyä tai ilmeistä huolimattomuutta, sen on myönnettävä kyseisten tullien palautus". Kantaja väittää, että edellytys, jonka mukaan asianomainen henkilö ei saa olla syyllistynyt vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen huolimattomuuteen, yleensä täyttyy 900 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, joihin (kantajan mielestä) kuuluu myös nyt esillä oleva asia, joka kuuluu 900 artiklan 1 kohdan o alakohdan soveltamisalaan.

69 Kuten sekä komissio että kantaja kuitenkin toteavat, tällainen tulkinta ei selvästikään ole yhteensoveltuva säännösten sanamuodon kanssa. Soveltamisasetuksen 899 artiklan sanamuodosta ilmenee selvästi, ja asetuksen N:o 3254/94,(43) jolla 900 artiklan 1 kohdan o alakohta on lisätty soveltamisasetukseen,(44) johdanto-osa vahvistaa, että tullikoodeksin 239 artiklan mukainen peruuttaminen tai palauttaminen edellyttää kahden kumulatiivisen vaatimuksen täyttymistä: ensinnäkin kyse on oltava jostakin 900-903 artiklassa tarkoitetuista olosuhteista ja toiseksi kyse ei saa olla olosuhteista, jotka johtuvat asianomaisen vilpillisestä menettelystä tai ilmeisestä huolimattomuudesta. Lisään vielä, että tätä tulkintaa tukevat yksiselitteisesti myös 899 artiklan saksan- ja englanninkieliset versiot.

70 Näin ollen katson, että silloin kun 900 artiklan 1 kohdan o alakohdan mukaiset palautusedellytykset täyttyvät, ei voida olettaa, että asianomainen ei ole syyllistynyt vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen huolimattomuuteen.

Seitsemäs ennakkoratkaisukysymys

71 Kansallisen tuomioistuimen esittämä seitsemäs ennakkoratkaisukysymys tulee ratkaistavaksi ainoastaan, jos neljänteen tai kuudenteen kysymykseen tai niistä molempiin vastataan kieltävästi, ja juuri näin ehdotan niihin vastattavaksi. Kansallinen tuomioistuin toivoo selvitystä siitä, mitä tarkoitetaan tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohtaan sisältyvällä ilmauksella "ilmeinen laiminlyönti", ja se kysyy erityisesti, voidaanko katsoa, ettei kyse ole "ilmeisestä laiminlyönnistä" silloin kun 204 artiklan 1 kohdan 1 alakohdan nojalla on syntynyt tuontitullivelka sen vuoksi, että kysymyksessä 2 b esimerkinomaisesti esitettyjen syiden kaltaisista syistä tullikoodeksin 49 artiklan 1 kohdan mukaista määräaikaa ei usean kuukauden ajan ole noudatettu, ja kun asiassa ei ollut kyse olosuhteista, joiden johdosta määräaikaa voitaisiin pidentää, joten kyseessä olisi myös soveltamisasetuksen 859 artiklan toisen luetelmakohdan mukainen ilmeinen huolimattomuus.

72 Ennakkoratkaisukysymyksen esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että kansallinen tuomioistuin on esittänyt tämän kysymyksen sen vuoksi, että tullien palauttamista ja peruuttamista koskeviin säännöksiin (tullikoodeksin 239 artikla ja soveltamisasetuksen 899 ja 905 artikla) ja tullivelan syntymistä koskeviin säännöksiin (soveltamisasetuksen 859 artikla) sisältyy huolimattomuus-ilmauksen osalta pieniä terminologisia eroavuuksia. Kun koodeksin ja soveltamisasetuksen englannin- ja ranskankielisissä versioissa käytetään samoja ilmauksia "obvious negligence" ja "négligence manifeste" kaikissa näissä säännöksissä, saksankielisessä versiossa käytetään hieman erilaisia ilmauksia: 239, 899 ja 905 artiklassa käytetään ilmausta "offensichtliche Fahrlässigkeit" (suoraan käännettynä ilmeinen huolimattomuus), kun taas 859 artiklassa käytetään ilmausta "grobe Fahrlässigkeit" (vakava huolimattomuus). Lisäksi 212 a artiklassa, jossa laajennetaan niiden olosuhteiden joukkoa, joiden vallitessa vapautus tulleista voidaan saada, säätämällä, että vapautus voidaan myöntää muun muassa silloin, kun kyse ei ole erityisesti "vilpillisestä menettelystä eikä ilmeisestä huolimattomuudesta" (englanninkielisen version mukaan "neither fraudulent dealing nor manifest negligence"), ranskankielisessä versiossa käytetään aiemmin mainittuja ilmaisuja kun taas saksankielisessä versiossa käytetään vielä kerran eri ilmausta "offenkundige Fahrlässigkeit" (ilmeinen huolimattomuus). Nämä englanninkielisen ja saksankielisen terminologian erot ovat saaneet kansallisen tuomioistuimen tiedustelemaan, voidaanko 859 artiklassa tarkoitetun ilmeisen huolimattomuuden johdosta syntynyt tullivelka kuitenkin palauttaa tai peruuttaa.

73 Komissio esittää kirjallisissa huomautuksissaan tyhjentävän selvityksen säännösten kaikista kieliversioista. Tämän perusteella tehtävä pääasiallinen johtopäätös on se, että ilmaisuja ei ole käytetty johdonmukaisesti. Kuten edellä jo todettiin, kaikkien viiden säännöksen ranskankielisissä versioissa käytetään vain yhtä ilmaisua; sama koskee myös tanskan-, italian-, portugalin- ja espanjankielisiä versioita. Englanninkielisissä versioissa käytetään kahta eri ilmaisua; suomen- ja kreikankielisissä versioissa käytetään kolmea eri ilmaisua (vaikkakaan ei samoissa kohdissa) ja hollannin- ja ruotsinkielisiin versioihin sisältyy ennätykselliset neljä eri ilmaisua (näitäkään ei käytetä samoissa kohdissa). Mielestäni ainoa järkevä johtopäätös on se, ettei lainsäätäjä ole tahtonut tehdä selkeää eroa käytettyjen eri ilmaisujen välillä. Koska eri kieliversioihin sisältyviä ilmaisuja on käytetty niissä vaihtelevasti ilman mitään syytä, eri ilmaisujen tulkitseminen eri tavalla vaarantaisi vakavasti säännösten yhdenmukaisen soveltamiseen.

74 Kuten komissio toteaa, voidaan kuitenkin lisätä, että lainsäätäjä on käyttämällään ilmaisulla tai käyttämillään ilmaisuilla halunnut tarkoittaa muuta kuin "vakava huolimattomuus" tai "serious negligence"; tätä ilmaisua on käytetty (ja se on määritelty) aiemmissa säännöksissä. Sitä on käytetty asetuksen N:o 1430/79(45) 4 a , 6 a ja 11 a artiklassa, ja se on määritelty asetuksen N:o 3799/86 2 artiklassa.(46) Vaikka ilmaisua "grobe Fahrlässigkeit" onkin käytetty soveltamisasetuksen 859 artiklan saksankielisessä versiossa, kaikissa muissa tuolloisissa asetuksen N:o 3799/86 virallisissa kieliversioissa (tanska, hollanti, kreikka, italia, portugali ja espanja) käytettiin eri ilmaisua - ja ilmeisesti vahvempaa - kuin nyt voimassa olevissa säännöksissä käytetty ilmaisu tai käytetyt ilmaisut.

75 Asetuksen N:o 3799/86 2 artiklan b kohdassa säädettiin seuraavaa:

"b) asianomaisen henkilön voidaan katsoa syyllistyneen 'vakavaan huolimattomuuteen' silloin, kun hän ei ole noudattanut niitä menettelysäännöksiä, joiden noudattamista palautuksen tai peruutuksen myöntäminen pääsääntöisesti edellyttää, ja kun hän ei ole voinut olla tietämätön niistä.

Asianomaisen henkilön voidaan katsoa syyllistyneen 'vakavaan huolimattomuuteen' erityisesti silloin, kun:

- henkilö, joka ei ammatikseen ilmoita tavaroita tulliselvitettäväksi, ei ole noudattanut niitä menettelysäännöksiä, joiden noudattamista palautuksen tai peruutuksen myöntäminen pääsääntöisesti edellyttää, vaikka hän on jo aiemmin ollut samanlaisessa tilanteessa ja on siten ollut tietoinen tällaisen palautuksen tai peruutuksen saamisen oikeudellisista edellytyksistä;

- henkilö, joka ammatikseen ilmoittaa tavaroita tulliselvitettäväksi ja joka edustaa henkilöä, jonka nimissä palauttamis- tai peruuttamishakemus on tehty, ei ole toteuttanut lainsäädännön edellyttämiä toimia suhteessa tulliviranomaisiin kyseessä olevan palautuksen tai peruuttamisen saamiseksi."

76 Vakavaa huolimattomuutta koskeva aiempi arviointiperuste edellytti siten, että asianomainen "ei ole voinut olla tietämätön" sellaisista menettelysäännöksistä, joiden noudattaminen oli pääsääntöisesti edellytyksenä palautuksen tai peruuttamisen myöntämiselle; vastaavat verbi-ilmaisut englannin-, ranskan- ja saksankielisessä tekstissä olivat "must have been aware", "ne pouvait ignorer" ja "Kenntnis haben musste". Koska erityistä määritelmää "ilmeistä huolimattomuutta" koskevasta arviointiperusteesta ei ole otettu tullikoodeksin yhteyteen, katson, että arviointiperuste täyttyy, jos kyseessä olevan henkilön olisi pitänyt olla tietoinen asianomaisista edellytyksistä silloin kun jokainen järkevä henkilö, joka toimii samalla alalla ja samoissa olosuhteissa, olisi ollut tietoinen niistä. Kansallisen tuomioistuimen asiana on yleensä määritellä, kuuluuko tietty toiminta tämän käsitteen alaan, mutta lisäisin kuitenkin olevani samaa mieltä komission kanssa siitä, että tässä asiassa ennakkoratkaisupyynnössä kuvaillun kaltainen toiminta on selvästi ilmeistä huolimattomuutta.

Ratkaisuehdotus

77 Edellä esitetyn perusteella katson, että Finanzgericht Bremenin esittämiin kysymyksiin on vastattava seuraavasti:

1) Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (soveltamisasetus) 859 artiklassa säädetään pätevästi ja tyhjentävästi yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (tullikoodeksi) 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista laiminlyönneistä, jotka eivät "tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan".

2) Kansallinen tuomioistuin ei voi tarkastella täysin itsenäisesti, täyttyvätkö soveltamisasetuksen 859 artiklan 1 alakohdassa mainitun määräajan pidentämisedellytykset, kun tulliviranomaiset ovat hylänneet ajoissa tehdyn määräajan pidennyshakemuksen päätöksellä, johon ei enää voida hakea muutosta.

3) i) Tullikoodeksin 49 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua määräaikaa voidaan pidentää ainoastaan silloin, kun kyse on erityisistä ja epätavallisista olosuhteista, joilla sellaisenaan voidaan perustella pidentäminen ja sen kesto.

ii) Määräajan pidennyshakemus voi koskea useita ilmoituksia, jotka on tehty tiettynä ajanjaksona, edellyttäen, että ne erityiset ja epätavalliset olosuhteet, joihin vedotaan, liittyvät kaikkiin kyseessä oleviin ilmoituksiin.

4) Soveltamisasetuksen 900 artiklan 1 kohdan o alakohtaa ei voida soveltaa silloin, kun tavaroihin olisi voitu soveltaa muita edullisia tullikohteluita kuin tässä säännöksessä nimenomaisesti mainittuja.

5) Tulliviranomaiset ja tuomioistuimet, joiden tutkittavaksi on saatettu tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohdan nojalla tehty tulleja koskeva palautus- tai peruuttamishakemus, eivät ole velvollisia tutkimaan viran puolesta kaikkia mahdollisia palauttamisperusteita.

6) Silloin kun soveltamisasetuksen 900 artiklan 1 kohdan o alakohdan mukaiset palautusedellytykset täyttyvät, ei voida olettaa, että asianomainen ei ole syyllistynyt vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen huolimattomuuteen.

7) Kyse on tullikoodeksin 239 artiklan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetusta "ilmeisestä laiminlyönnistä", jos asianomainen ei ole voinut olla tietämätön niistä menettelysäännöistä, joiden noudattaminen on pääsääntöisesti edellytyksenä palautuksen tai peruuttamisen myöntämiselle, silloin kun jokainen järkevä henkilö, joka toimii samalla alalla ja samoissa olosuhteissa, olisi ollut tietoinen niistä.

(1) - Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1).

(2) - Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annettu komission asetus (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253, s. 1).

(3) - Tullikoodeksin 38 artiklan 1 kohta.

(4) - Tullikoodeksin 40 artikla.

(5) - Tullikoodeksin 43 artikla.

(6) - Tullikoodeksin 48 artikla.

(7) - Tullikoodeksin 50 artikla.

(8) - Tullikoodeksin 49 artiklan 1 kohta.

(9) - Tullikoodeksin 49 artiklan 2 kohta.

(10) - Tullikoodeksin 4 artiklan 15 kohta.

(11) - Tullikoodeksin 4 artiklan 16 kohta.

(12) - Tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohta.

(13) - Soveltamisasetuksen 860 artikla.

(14) - Soveltamisasetuksen 859 artikla.

(15) - Tullikoodeksin 212 a artikla, sellaisena kuin se on otettu käyttöön yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 muuttamisesta 19 päivänä joulukuuta 1996 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 82/97 (EYVL L 17, s. 1).

(16) - Tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohta.

(17) - Soveltamisasetuksen 900 artiklan 1 kohdan o alakohta, sellaisena kuin se on muutettuna 19.12.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 3254/94 (EYVL L 346, s. 1).

(18) - Tullikoodeksin 145 artikla.

(19) - Lisätty edellä alaviitteessä 15 mainitulla asetuksella N:o 82/97.

(20) - Tämä alaviite koskee vain ratkaisuehdotuksen englanninkielistä versiota.

(21) - Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23 päivänä heinäkuuta 1987 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2658/87 (EYVL L 256, s. 1).

(22) - Sellaisena kuin se on muutettuna asetuksen (ETY) N:o 2454/93 muuttamisesta 23.7.1997 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1427/97 (EYVL L 196, s. 1), jolla on lisätty 8 ja 9 kohta.

(23) - Sellaisena kuin se on lisättynä edellä alaviitteessä 17 mainitulla asetuksella N:o 3254/94.

(24) - Jokin sellaisen velvollisuuden täyttämättä jättäminen, joka johtuu väliaikaisesta varastoinnista tai asianomaisen tullimenettelyn käyttämisestä.

(25) - Seitsemäs perustelukappale.

(26) - Asia 121/83, Zuckerfabrik Franken, tuomio 15.5.1984 (Kok. 1984, s. 2039).

(27) - Tuomion 13 kohta.

(28) - Asia C-478/93, Alankomaat v. komissio, tuomio 17.10.1995 (Kok. 1995, I-3081, 30 kohta).

(29) - Yhdistetyt asiat C-9/95, C-23/95 ja C-156/95, Belgia ja Saksa v. komissio, tuomio 4.2.1997 (Kok. 1997, s. I-645, 37 kohta).

(30) - Ks. esim. asia C-240/90, Saksa v. komissio, tuomio 27.10.1992 (Kok. 1992, s. I-5383, erityisesti ratkaisuehdotukseni 42 ja 43 kohta sekä tuomion 36 ja 37 kohta).

(31) - Kahdeksas perustelukappale.

(32) - Ks. edellä 21 kohta.

(33) - Teoksessaan Community Customs Law (1995), osa I, s. 333, professori Ben Terra toteaa tämän ilmaisun olevan "eräs tullikoodeksin kaikkein viehättävimmistä".

(34) - EYVL L 194, s. 13.

(35) - EYVL L 367, s. 1. Ks. 15 artiklan 2 kohta.

(36) - Yleissopimus on liitetty tullimenettelyjen yksinkertaistamista ja yhdenmukaistamista koskevan kansainvälisen yleissopimuksen hyväksymisestä 18 päivänä maaliskuuta 1975 tehtyyn neuvoston päätökseen 75/199/ETY (EYVL L 100, s. 1). Liite A.2 on liitetty tullimenettelyjen yksinkertaistamista ja yhdenmukaistamista koskevan kansainvälisen yleissopimuksen kolmen liitteen hyväksymisestä yhteisön puolesta 6 päivänä kesäkuuta 1978 tehtyyn neuvoston päätökseen 78/528/ETY (EYVL L 160, s. 13).

(37) - Ks. jäljempänä 71-76 kohta.

(38) - Mainittu edellä alaviitteessä 17.

(39) - 14. ja 15. perustelukappale.

(40) - Asia C-446/93, SEIM, tuomio 18.1.1996 (Kok. 1996, s. I-73).

(41) - Tuonti- tai vientitullien palauttamisesta ja peruuttamisesta 2 päivänä heinäkuuta 1979 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1430/79 (EYVL L 175, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 7.10.1986 annetulla neuvoston asetuksella N:o 3069/86 (EYVL L 286, s. 1).

(42) - Ks. tuomion 52-54 kohta.

(43) - Mainittu edellä alaviitteessä 17.

(44) - Ks. edellä 61 kohdassa toistettu 15. perustelukappale.

(45) - Mainittu edellä alaviitteessä 41.

(46) - Asetuksen (ETY) N:o 1430/79 4 a artiklan, 6 a artiklan, 11 a artiklan ja 13 artiklan soveltamissäännöksistä 12 päivänä joulukuuta 1986 annettu komission asetus N:o 3799/86 (EYVL L352, s. 19). Asetus N:o 3799/86 on kumottu soveltamisasetuksen 913 artiklalla.