ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Palvelujen suoritukset – Verotuspaikan määrittäminen

(Neuvoston direktiivin 77/388 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan kolmas luetelmakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 säännösten vastaista ei ole se, että jäsenvaltio pitää voimassa lainsäädännön, jonka mukaan testamentin toimeenpanijan palvelun suorituspaikaksi on katsottava paikka, jossa sen suorittaja harjoittaa toimintaansa. Testamentin toimeenpanijan suoritukset eivät nimittäin kuulu kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan kolmannen luetelmakohdan soveltamisalaan, koska testamentin toimeenpanosta muodostuva palvelu on luonteeltaan erityislaatuinen siten, että se eroaa asianajajan pääasiallisesti ja tavanomaisesti suorittamista palveluista, joiden tarkoituksena on jonkun henkilön etujen edustaminen ja puolustaminen eikä täsmennetyn tahdon soveltaminen. Testamentin toimeenpanijan ja asianajajan suorituksia ei voida pitää toisiaan vastaavina myöskään siitä syystä, että niiden päämäärä ei ole sama. Useimmissa tapauksissa kyse on testamentin toimeenpanijan osalta nimittäin siitä, että hän arvioi perittävän omaisuuden ja jakaa sen palvelun vastaanottajille ja joskus, erityisesti silloin kun on kyse alaikäisten lasten omaisuuden hallinnoinnista, suojaa kyseistä omaisuutta ja hankkii sille tuottoa, kun taas asianajajan suorittamien palvelujen tarkoituksena on ennen kaikkea saada luonteeltaan oikeudellinen vaatimus menestymään.

(ks. 36, 37, 39, 40 ja 42 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Pääoman hankintaa koskevat välilliset verot – Pääomayhtiöiltä kannettava pääomansijoitusvero

(Neuvoston direktiivin 69/335 3 artiklan 1 kohdan a alakohta, 4 artiklan 1 kohdan g alakohta ja 3 kohdan b alakohta sekä 7 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista annetun direktiivin 69/335, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 85/303 ja Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyllä asiakirjalla, 4 artiklan 1 kohdan g alakohtaa ja 3 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että se, että jäsenvaltiossa on luovuttu kantamasta pääomansijoitusveroa, ei ole esteenä sille, että yhteen kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa mainituista ryhmistä kuuluva yhtiö luokitellaan pääomayhtiöksi kannettaessa pääomansijoitusveroa mainitun direktiivin 4 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetulla tavalla silloin, kun yhtiön tosiasiallinen johto siirretään tästä jäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon, jossa edelleen kannetaan kyseistä veroa.

Direktiivin 69/335 3 artiklan 1 kohdassa nimittäin määritellään kaikkien jäsenvaltioiden osalta pakottavalla ja yhdenmukaisella tavalla yhtiöt, joita on pidettävä kyseisessä direktiivissä tarkoitettuina pääomayhtiöinä. Niinpä silloin, kun yhtiön oikeudellisena muotona on jokin mainitun 3 artiklan 1 kohdassa säädetyistä muodoista, yhtiötä on pidettävä direktiivissä 69/335 tarkoitettuna pääomayhtiönä, eikä se siten voi olla velvollinen maksamaan pääomansijoitusveroa silloin, kun sen tosiasiallinen johto siirretään jäsenvaltiosta toiseen, koska yhtiötä ei pidetä pääomayhtiönä siinä jäsenvaltiossa, josta se siirtyy. Näin ollen se seikka, että jäsenvaltio on käyttänyt kyseisessä 7 artiklan 2 kohdassa säädettyä oikeutta ja poistanut pääomansijoitusveron, ei tarkoita sitä, että kun pääomayhtiön tosiasiallinen johto siirretään tästä jäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon, viimeksi mainittu jäsenvaltio voisi automaattisesti kantaa mainittua veroa kyseisestä toimesta.

Tällainen tulkinta ei kuitenkaan voi johtaa siihen, että suositaan menettelyitä, joita voidaan luonnehtia keinotekoisin järjestelyin toteutetuiksi ja joiden ainoana tarkoituksena on hankkia verotuksellista hyötyä. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen asiana on selvittää, liittyykö pääasian olosuhteisiin sellaisia objektiivisia seikkoja, joiden perusteella voidaan katsoa, että kyse on tällaisesta väärinkäytöstä.

(ks. 21, 28–29, 35 ja 45, 47 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Rajat

(EY 234 artikla)

2. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Yhdenvertainen kohtelu – Kansalaisuuteen perustuva syrjintä

(EY 7 ja EY 56 artikla)

3. Pääomien vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö

(EY 56 artikla)

Tiivistelmä

1. Vaikka yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei ole EY 234 artiklan nojalla vireille saatetussa menettelyssä lausua kansallisten oikeussääntöjen yhteensopivuudesta yhteisön säännösten kanssa, koska kansallisten oikeussääntöjen tulkinta kuuluu kansallisille tuomioistuimille, se on kuitenkin toimivaltainen esittämään kansallisille tuomioistuimille kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla ne voivat arvioida kansallisten oikeussääntöjen yhteensopivuutta yhteisön lainsäädännön kanssa.

(ks. 18 kohta)

2. EY 12 artiklaa voidaan soveltaa itsenäisesti ainoastaan sellaisiin yhteisön oikeuden soveltamisalaan kuuluviin tapauksiin, joita varten perustamissopimuksessa ei ole erityisiä syrjinnän kieltäviä sääntöjä. Perustamissopimukseen sisältyy kuitenkin muun muassa EY 56 artiklassa määrätty erityinen syrjinnän kieltävä sääntö pääomien vapaan liikkuvuuden alalla.

(ks. 28 ja 29 kohta)

3. EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön luovutuksesta syntyvään luovutusvoittoon kohdistuu silloin, kun luovuttaja asuu jossain muussa jäsenvaltiossa, ankarampi verorasitus kuin silloin, kun luovutusvoitto on syntynyt kyseisen kiinteistön sijaintivaltiossa asuvalle henkilölle.

Tällainen lainsäädäntö muodostaa EY 56 artiklassa kielletyn pääomanliikkeiden rajoituksen sikäli kuin sillä tehdään pääomansiirrosta vähemmän houkutteleva ulkomailla asuville niin, että ne voidaan näin saada luopumaan kiinteistösijoitusten tekemisestä kyseiseen jäsenvaltioon ja näin ollen tällaisiin sijoituksiin liittyvistä toimista, kuten kiinteistön myynnistä.

Koska esillä oleva luovutusvoittojen verotus koskee verovelvollisten yhtä ainoaa tuloluokkaa riippumatta siitä, onko kyse maassa asuvista vai ulkomailla asuvista, koska se koskee molempia verovelvollisten luokkia ja koska veronalaisen tulon lähdevaltio on aina kyseessä oleva jäsenvaltio, objektiivisesti arvioituna tilanteiden välillä ei ole olemassa mitään sellaista eroa, jolla voitaisiin oikeuttaa näiden kahden verovelvollisten luokan epäyhdenvertainen verokohtelu luovutusvoittojen verotuksessa.

(ks. 39, 40, 50, 53, 54 ja 61 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus – Rakennerahastojen interventio – Yhteisön myöntämä rahoitus – Kansallisten viranomaisten laiminlyönnistä johtuva taloudellisen tuen perusteeton maksaminen

(EY 10 artikla)

2. Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus – Rakennerahastojen interventio – Yhteisön myöntämä rahoitus – Perusteettomasti maksettu taloudellinen tuki

Tiivistelmä

1. Oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että yhteisön lainsäädännön perusteella ne, joita asia koskee, voivat saada selville tarkasti, minkä laajuisia ovat näille siinä asetetut velvoitteet. Yksityisten oikeussubjektien on nimittäin yksiselitteisesti voitava saada tieto oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan ja ryhtyä niiden johdosta asianmukaisiin toimenpiteisiin. Tätä oikeusvarmuuden vaatimusta on noudatettava erityisen tarkasti silloin, kun on kyse lainsäädännöstä, johon voi liittyä rahoituksellisia seuraamuksia.

Tässä yhteydessä silloin, kun yhteisön jäsenvaltiolle myöntämän taloudellisen tuen myöntämistä koskevat edellytykset ilmoitetaan tukipäätöksessä mutta kyseinen jäsenvaltio ei ole julkistanut niitä eikä ilmoittanut niistä lopulliselle tuensaajalle, yhteisön oikeuden vastaista ei ole soveltaa oikeusvarmuuden periaatetta mainitun tuensaajan vapauttamiseksi perusteettomasti maksettujen määrien palauttamisesta sillä edellytyksellä, että mainitun tuensaajan näytetään olleen vilpittömässä mielessä. Tässä tapauksessa yhteisön intressi näiden määrien takaisin perimisessä on kuitenkin otettava huomioon. Siten silloin, kun se, että tuensaajalta ei peritä tukea takaisin, johtuu kansallisten viranomaisten laiminlyönnistä, EY 10 artiklassa ilmaistusta yhteistyön periaatteesta seuraa, että asianomainen jäsenvaltio voi joutua taloudelliseen vastuuseen palauttamatta jääneistä summista, jotta tuen määrä voidaan yhteisön oikeuden nojalla saada tehokkaasti takaisin.

(ks. 25, 26 ja 32–34 kohta sekä tuomiolauselma)

2. Silloin, kun yhteisön jäsenvaltiolle myöntämän taloudellisen tuen myöntämistä koskevat edellytykset ilmoitetaan tukipäätöksessä mutta kyseinen jäsenvaltio ei ole julkistanut niitä eikä ilmoittanut niistä lopulliselle tuensaajalle, yhteisön oikeuden vastaista ei ole soveltaa oikeusvarmuuden periaatetta mainitun tuensaajan vapauttamiseksi perusteettomasti maksettujen määrien palauttamisesta sillä edellytyksellä, että mainitun tuensaajan näytetään olleen vilpittömässä mielessä. Tässä tapauksessa asianomainen jäsenvaltio voi joutua taloudelliseen vastuuseen perimättä jääneistä summista, jotta tuen määrä voidaan yhteisön oikeuden nojalla saada tehokkaasti takaisin.

(ks. 34 kohta ja tuomiolauselma)
74

Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisessa tuomiossa jo jättänyt tutkimatta Cantinoiden vaatimukset, jotka koskevat komission 31.7.1998 päivätyn kirjeen kumoamista ja sen toteamista, että kyseinen toimielin on syyllistynyt laiminlyöntiin, sekä niiden vaatimuksen, jonka mukaan komissio on tuomittava maksuvelvolliseksi sen saaman perusteettoman edun takia, Cantinoiden asiassa T-166/98 nostama kanne on näin ollen jätettävä kokonaisuudessaan tutkimatta.
1)

Tanskan kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan mukaisia velvoitteitaan saakka eikä kyseisestä päivämäärästä alkaen yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltäytynyt laskemasta ja maksamasta Euroopan yhteisöjen komissiolle sellaista omien varojen määrää, joka on jätetty kantamatta ajanjaksolla – ja joka liittyy puolustusmateriaalin tullittomaan maahantuontiin, ja koska se on kieltäytynyt suorittamasta viivästyskorkoja sen vuoksi, ettei se ole maksanut kyseisiä omia varoja Euroopan yhteisöjen komissiolle.
15

Asiakirja-aineistosta ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko asetus N:o 1599/1999 pätemätön, koska Euroopan unionin neuvoston arviointi, joka koskee yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon olemassaoloa sekä syy-yhteyttä tämän vahingon ja ruostumattoman teräslangan tuetun tuonnin välillä, on ilmeisen virheellinen. Tämä tuomioistuin pohtii tämän osalta sitä, voidaanko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Mukand ym. vastaan neuvosto antamaa tuomiota, jolla kumottiin yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeisiin 72222011, 72222021, 72222031 ja 72222081 kuuluvista, Intiasta peräisin olevista ruostumattomasta teräksestä valmistetuista tangoista annettu asetus N:o 2450/98, soveltaa pääasiassa asetuksen N:o 1599/1999 pätevyyden arvioimiseksi.
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

21 päivänä kesäkuuta 2007

Asia C-424/05 P

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Sonja Hosman-Chevalier

Muutoksenhaku – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty edellytys – Toiselle valtiolle suoritettujen palvelusten käsite

Aihe: Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-72/04, Hosman-Chevalier vastaan komissio, 13.9.2005 antamasta tuomiosta (Kok. 2005, s. II-3265) tehty valitus, jossa vaaditaan tämän tuomion kumoamista.

Ratkaisu: Valitus hylätään.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettu valtion käsite sisältää välttämättä jäsenvaltion pysyvän edustuston Euroopan unionissa. Tällaisen pysyvän edustuston henkilökuntaan kuuluvien, mukaan luettuna sen hallinnolliseen ja tekniseen henkilökuntaan kuuluvat, on katsottava, koska he kuuluvat tällaisen edustuston organisaatioon, olevan kyseessä olevan jäsenvaltion palveluksessa, joten heillä on kyseisen säännöksen nojalla oikeus ulkomaankorvaukseen, hoitivatpa he tässä elimessä minkälaisia erityistehtäviä tahansa, koska ulkomaankorvauksen saaminen ei edellytä välitöntä oikeudellista sidettä kyseessä olevien henkilöiden ja kyseessä olevan valtion välillä. Tällainen tulkinta on lisäksi sen itsenäisen toimivallan mukaista, joka jäsenvaltioilla on oltava pysyvien edustustojensa sisäisessä organisoinnissa. Kunkin jäsenvaltion asiana nimittäin on määrittää pysyvään edustustoonsa kuuluvat elimet ja ne julkiset intressit, joita tällaisessa edustustossa toimivien eri elinten on edistettävä suhteissa yhteisön toimielimiin.
Ranskan tasavalta ei ole noudattanut yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93, sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.1997 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2635/93, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toimittanut mainitun asetuksen 19 i artiklan ensimmäisessä ja kolmannessa luetelmakohdassa edellytettyjä tietoja.
Lisäksi on todettava, että EY 296 ja EY 297 artiklassa määrättyjä poikkeuksia on – kuten perusvapauksiin kohdistuvia poikkeuksia – tulkittava suppeasti. Erityisesti EY 296 artiklan osalta on todettava, että vaikka kyseisessä artiklassa mainitaan toimenpiteet, jotka jäsenvaltio voi katsoa tarpeellisiksi keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi, ja sellaiset tiedot, joiden ilmaiseminen olisi näiden etujen vastaista, mainittua artiklaa ei kuitenkaan voida tulkita siten, että siinä annettaisiin jäsenvaltioille valta poiketa perustamissopimuksen määräyksistä ainoastaan viittaamalla kyseisiin etuihin. Näin ollen sellaisen jäsenvaltion, joka vetoaa edukseen EY 296 artiklaan, on näytettävä toteen tarve turvautua tässä artiklassa määrättyyn poikkeukseen keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi.

Jäsenvaltio, joka on vapauttanut sekä siviili- että sotilaskäyttöön tarkoitetun materiaalin tuonnin tulleista ajanjaksona 1.1.1999– ja joka on kieltäytynyt laskemasta, toteamasta ja asettamasta Euroopan yhteisöjen komission käyttöön sellaisia omia varoja, jotka ovat jääneet kyseisen vapautuksen perusteella kantamatta, ja maksamasta sellaisia viivästyskorkoja, jotka se on velvollinen maksamaan sen takia, ettei kyseisiä omia varoja ole määräajassa asetettu komission käyttöön, ei ole noudattanut yhtäältä EY 26 artiklan, yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 20 artiklan ja näin ollen yhteisen tullitariffin mukaisia velvoitteitaan, ja toisaalta yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1355/96, 2, 9 ja 10 artiklan ja 17 artiklan 1 kohdan ja yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan.

Ei nimittäin voida hyväksyä sitä, että jäsenvaltio vetoaa puolustusmateriaalin kallistumiseen, joka aiheutuu siitä, että kolmansista maista lähtöisin olevan tällaisen materiaalin tuontiin sovelletaan tulleja, voidakseen välttyä sellaisilta velvollisuuksilta, jotka perustuvat yhteisön talousarvion solidaariseen rahoittamiseen, sellaisten muiden jäsenvaltioiden vahingoksi, jotka puolestaan kantavat ja suorittavat edelleen tällaiseen tuontiin liittyviä tulleja. Nämä näkökohdat pätevät sitä suuremmallakin syyllä sekä siviili- että sotilaskäyttöön tarkoitetun kaksikäyttömateriaalin tuontiin riippumatta siitä, onko kyseinen materiaali tuotu maahan yksinomaan sotilaskäyttöön.

(ks. 50, 55 ja 61 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Perustamissopimuksen määräykset – Soveltamisala

(EY 43 artikla)

2. Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Rajat

(EY 234 artikla)

3. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Pääomien vapaa liikkuvuus – Verolainsäädäntö – Tuloverot

(EY 43 ja EY 56 artikla)

Tiivistelmä

1. Tilanne, jossa yksi tai useampi jossakin jäsenvaltiossa asuva luonnollinen henkilö hankkii toisessa jäsenvaltiossa sääntömääräisen kotipaikan omaavan yhtiön kaikki sellaiset osuudet, jotka antavat näille henkilöille selvän vaikutusvallan yhtiön päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä yhtiön toiminnasta, kuuluu sijoittautumisvapautta koskevien perustamissopimuksen määräysten soveltamisalaan. Näitä määräyksiä sovelletaan siten tilanteeseen, jossa yhtiön kaikki osuudet ovat välittömästi tai välillisesti saman suvun jäsenten hallussa, näillä henkilöillä on samat intressit, he tekevät yhteisellä sopimuksella tämän yhtiön yleiskokouksessa esiintyvän saman edustajan välityksellä yhtiötä koskevat päätökset ja määräävät sen toiminnasta.

(ks. 30–32 kohta)

2. Yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa EY 234 artiklan puitteissa todeta, onko sopimusvaltio mahdollisesti rikkonut kaksinkertaisen verotuksen kielteisten vaikutusten poistamiseksi tai lieventämiseksi tehdyn kahdenvälisen sopimuksen määräyksiä. Yhteisöjen tuomioistuin ei voi tutkia kansallisen säännöksen ja kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen määräysten välistä suhdetta, koska tämä kysymys ei kuulu yhteisön oikeuden tulkinnan alaan.

(ks. 46 ja 47 kohta)

3. EY 43 ja EY 56 artiklaa on tulkittava niin, että niiden kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion verolainsäädäntö, jonka nojalla tässä jäsenvaltiossa asuvien henkilöiden toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaan toimipaikkaan sijoittamastaan pääomasta saamia tuloja ei toimipaikan sijaintijäsenvaltion kanssa kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdystä sopimuksesta huolimatta vapauteta ensin mainitun jäsenvaltion tuloverosta vaan niistä kannetaan tässä jäsenvaltiossa veroa, josta hyvitetään toisessa jäsenvaltiossa kannettu vero.

Jäsenvaltioilla on yhteisön verolainsäädännön yhdenmukaistamisen tämänhetkisessä vaiheessa tietty autonomia. Tästä verotuksellisesta toimivallasta johtuu, että yhtiöiden vapaus valita eri sijoittautumisjäsenvaltioiden välillä ei mitenkään merkitse, että näillä jäsenvaltioilla on velvollisuus mukauttaa omat verotusjärjestelmänsä muiden jäsenvaltioiden eri verotusjärjestelmiin taatakseen, että tiettyyn jäsenvaltioon sijoittautunutta yhtiötä verotetaan kansallisella tasolla samalla tavalla kuin yhtiötä, joka on päättänyt sijoittautua johonkin toiseen jäsenvaltioon. Tämä verotuksellinen autonomia merkitsee myös sitä, että jäsenvaltioilla on vapaus määrittää kotimaisten yhtiöiden ulkomaille sijoittautumisen eri muotojen verotuksen edellytykset ja taso, edellyttäen, että niille myönnetään kohtelu, joka ei ole syrjivä verrattavissa oleviin kotimaisiin toimintamuotoihin nähden.

(ks. 43, 45, 51, 53 ja 57 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan unioni – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Pöytäkirja Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia – 5 artiklan 1 kohdan toinen alakohta – Soveltamisala

(Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia tehdyn pöytäkirjan 4 artikla ja 5 artiklan 1 kohdan toinen alakohta)

2. Viisumi-, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka – Jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittäminen – Valvonnassa sovellettavia vaatimuksia ja menettelyjä koskevat yhteiset säännöt

(Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia tehdyn pöytäkirjan 5 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta; neuvoston asetuksen N:o 2252/2004 johdanto-osan toinen ja kolmas perustelukappale sekä 1 ja 2 artikla ja 4 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

1. Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia tehdyn pöytäkirjan 5 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että sitä voidaan soveltaa vain ehdotuksiin ja aloitteisiin, jotka perustuvat sellaiseen Schengenin säännöstön alaan, johon Yhdistyneen kuningaskunnan ja/tai Irlannin on saman pöytäkirjan 4 artiklan mukaisesti sallittu osallistua.

(ks. 50 kohta)

2. Henkilöiden tarkastukset jäsenvaltioiden ulkorajoilla ja siis näissä tarkastuksissa sovellettavia vaatimuksia ja menettelyjä koskevien yhteisten sääntöjen tehokas täytäntöönpano on katsottava Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia tehdyn pöytäkirjan 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuiksi, Schengenin säännöstöön kuuluviksi seikoiksi.

Koska passien ja muiden matkustusasiakirjojen aitouden tarkistaminen on tärkein seikka henkilöiden tarkastuksissa ulkorajoilla, sellaisista toimenpiteistä, joilla voidaan helpommin ja luotettavammin selvittää kyseessä olevan asiakirjan aitous ja asiakirjan haltijan henkilöllisyys, on katsottava, että niillä voidaan taata näiden tarkastusten tehokkuus ja siten Schengenin säännöstöllä perustetun ulkorajojen yhdennetyn valvonnan tehokkuus ja tehostaa kyseisiä tarkastuksia ja kyseistä valvontaa.

Jäsenvaltioiden myöntämien passien ja matkustusasiakirjojen turvatekijöitä ja biometriikkaa koskevista vaatimuksista annettua asetusta N:o 2252/2004 on sen tarkoituksen ja sisällön perusteella pidettävä tällaisena toimenpiteenä. Asetuksen johdanto-osan toisesta ja kolmannesta perustelukappaleesta ja 4 artiklan 3 kohdasta nimittäin ilmenee, että asetuksen tavoitteena on torjua jäsenvaltioiden myöntämien passien ja muiden matkustusasiakirjojen väärentämistä ja väärinkäyttöä. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi asetuksessa yhdenmukaistetaan ne turvallisuutta koskevat vähimmäisvaatimukset, jotka jäsenvaltioiden myöntämien passien ja matkustusasiakirjojen on täytettävä, ja parannetaan kyseisiä vaatimuksia sekä säädetään näiden asiakirjojen haltijoita koskevien tiettyjen biometristen tunnisteiden liittämisestä kyseisiin asiakirjoihin, kuten asetuksen 1 ja 2 artiklasta ilmenee.

(ks. 58–60, 65 ja 66 kohta)