ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Toinen kanneperuste, jossa väitetään, että komissio on rikkonut SEUT 107 artiklan 3 kohdan b alakohtaa ja Euroopan yhteistä etua koskevista tärkeistä hankkeista annettua tiedoksiantoa (2) tekemällä oikeudellisia virheitä ja ilmeisiä arviointivirheitä todetessaan tuen sisämarkkinoille soveltuvaksi. Tämä kanneperuste jakaantuu neljään osaan seuraavasti: — Ensimmäiseksi kantaja väittää komission katsoneen virheellisesti, että kiinteä yhteys on Euroopan edun mukaista. — Toiseksi se väittää, että komissio totesi virheellisesti, että tuki on tarpeen, koska tuella ei ollut kannustavaa vaikutusta eikä se täytä Euroopan yhteistä etua koskevista tärkeistä hankkeista annetussa tiedoksiannossa asetettuja vaihtoehtoisen skenaarion ja vaihtoehtoisten hankkeiden olemassaoloa koskevia vaatimuksia. Komissio nojautui siten riidanalaisessa päätöksessä virheellisesti virheelliseen alhaiseen sisäiseen tuottoprosenttiin laskiessaan sen hyvin lyhyen hankkeen kestoajan, eli 40 vuoden perusteella, joka ei vastaa infrastruktuurin todellista kestoaikaa eli sitä ajanjaksoa, jonka aikana Femern A/S pystyy taloudellisti hyödyntämään kiinteää yhteyttä. — Kolmanneksi, että komissio katsoi virheellisesti, että apu on oikeasuhteinen, koska tukea ei ole rajoitettu ajallisesti. Komissio teki näin ollen useita ilmeisiä virheitä rahoitusvajetta koskevassa analyysissä. Komissio tukeutui virheellisesti edellä mainittuun hankkeen hyvin lyhyeen kestoaikaan, joka johti suurempaan kustannusten osuuteen kiinteästä yhteydestä saataviin tuloihin verrattuna. Komissio aliarvioi Femern A/S:n odottamat tulot ja yliarvioi odotetut kustannukset sisällyttämällä erityisesti toimintakustannukset rahoitusvajeen laskelmaan. Komissio päätyi vielä virheellisesti siihen, että tuen osuus koostuu Femern A/S:n Tanskan valtiolle maksamasta korkoprosentista, vaikka tuen osuus koostuu valtion lainojen kokonaismäärästä ja valtiontakuilla katettujen lainojen määristä, koska kukaan yksityinen sijoittaja ei ollut halukas investoimaan hankkeeseen ilman merkittävää valtiontukea. — Neljänneksi komissio päätyi virheellisesti siihen, että tuesta ei aiheudu kilpailun kohtuutonta vääristymistä, koska tuki johtaa Femern A/S:n määräävän markkina-aseman syntymiseen kyseisillä markkinoilla, luo ylikapasiteettia ja mahdollistaa sen, että Femern A/S voi käyttää todelliset kustannukset alittavaa hinnoittelua. Komissio jätti vielä ottamatta huomioon sen, että tukea käytetään huonontamaan pääsyä käyttämään kantajan satamaa Saksassa. Komissio jätti toteamatta, että nämä kielteiset vaikutukset painavat kaikkia tuella aikaansaatuja myönteisiä vaikutuksia enemmän.
1)

Ensimmäinen kanneperuste: komissio teki virheen katsoessaan, että Femern A/S:lle myönnetty rahoitus on SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Ensimmäinen kanneperuste on jaettu neljään osaan. Kantaja väittää aluksi, että komissio teki oikeudellisen virheen katsoessaan riidanalaisen päätöksen 190–194 kohdassa, että Femern A/S:n toiminta ei ole julkisen vallan käyttöä. Siltä osin kantaja väittää, — että komission 190–194 kohdassa käyttämä menetelmä, jolla se arvioi, onko Femern A/S:n toiminta julkisen vallan käyttöä, on SEUT 107 artiklan 1 kohdan vastainen; — että komissio teki oikeudellisen virheen arvioidessaan, onko Femern A/S:n toiminta julkisen vallan käyttöä ja siksi jää EU:n valtiontuki- ja kilpailusääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle, koska se piti merkityksellisenä sitä, onko olemassa yksityisiä toimijoita, joiden toimintaa voidaan pitää vaihtoehtona Femern A/S:n toiminnalle ja jotka katsovat kilpailevansa Femern A/S:n toiminnan kanssa; ja — että komissio teki oikeudellisen virheen katsoessaan tosiasiallisesti, ettei Femern A/S:n rannikoiden välisen yhteyden suunnitteluun, rakentamiseen ja operointiin liittyvä toiminta ole julkisen vallan käyttöä. Toiseksi kantaja väittää, että komissio teki oikeudellisen virheen katsoessaan riidanalaisen päätöksen 193 kohdassa, että Femern A/S tarjoaa kuljetuspalveluita markkinoilla kilpaillen muiden yritysten kanssa. Kolmanneksi kantaja väittää, että komissio teki oikeudellisen virheen katsoessaan riidanalaisen päätöksen 192–194 ja 196 kohdassa, että Femern A/S on ”talouden toimija”, joka noudattaa ”taloudellista logiikkaa””hyödyntäessään kaupallisesti” kiinteää yhteyttä. Neljänneksi kantaja väittää, että komissio teki oikeudellisen virheen katsoessaan riidanalaisen päätöksen 233–240 kohdassa, että Femern A/S:n saama rahoitus voi vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
C 255/33

Kanne 13.6.2020 – EFFAS v. EUIPO – CFA Institute

(CEFA Certified European Financial Analyst)

(Asia T-369/20)

(2020/C 255/43)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: European Federation of Financial Analysts' Societies (EFFAS) (Frankfurt am Main, Saksa) (edustajat: asianajajat S. Merico ja G. Macías Bonilla)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: CFA Institute (Charlottesville, Virginia, Yhdysvallat)

Menettely EUIPO:ssa

Hakija: Kantaja

Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus sanamerkin CEFA Certified European Financial Analyst rekisteröimiseksi unionin tavaramerkiksi – Rekisteröintihakemus nro 14 902 341

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 31.3.2020 asiassa R 1082/2019-5 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet
—

Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 26 artiklan 1 kohdan rikkominen ja/tai yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 1 säännön 1 kohdan d alakohdan ja 3 säännön 2, 3 ja 5 kohdan rikkominen
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että menetelmä, johon komissio on turvautunut, kun se on vahvistanut Hengshin tuotantokustannukset ja myynti-, yleis- ja hallintokustannukset ja voiton laskiessaan Hengshin laskennallista normaaliarvoa, on ristiriidassa perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan kanssa ja 2 artiklan 3, 6, 11 ja 12 kohdan ja 9 artiklan 4 kohdan kanssa.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komission päätös on EUT-sopimusten erityismääräysten vastainen ja loukkaa kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoa ja palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevia unionin oikeuden yleisiä periaatteita, joihin lentoliikenteen vapauttaminen kilpailulle Euroopan unionissa on perustunut 1980-luvun lopulta lähtien. Lentoliikenteen markkinoiden vapauttaminen Euroopan unionissa on mahdollistanut aidosti yleiseurooppalaisten halpalentoyhtiöiden kasvun. Komission päätöksessä jätetään huomiotta tällaisten yleiseurooppalaisten lentoyhtiöiden merkitys Euroopan unionin jäsenvaltioiden liikenneverkostolle sallimalla Ruotsin myöntävän tukea vain niille Euroopan unionin lentoyhtiöille, joille Ruotsi on myöntänyt Euroopan unionin liikennelupia. SEUT 107 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määrätään poikkeuksesta SEUT 107 artiklan 1 kohdan mukaiseen valtiontukien kieltoon, mutta siinä ei määrätä poikkeuksista muihin EUT-sopimuksen sääntöihin ja periaatteisiin.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan perusoikeutta saada asia puolueettomasti ja oikeudenmukaisesti käsitellyksi (perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohta) on loukattu, henkilöstösääntöjen 24 artiklaa on rikottu ja huolenpitovelvollisuutta on loukattu.
Kanne 19.3.2020 – JA v. parlamentti

(Asia T-156/20)

(2020/C 201/41)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: JA (edustajat: asianajajat T. Bontinck ja A. Guillerme)

Vastaaja: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

ensisijaisesti

— kumoaa kantajan irtisanomisesta 4.7.2019 tehdyn päätöksen

— velvoittaa Euroopan parlamentin maksamaan kantajalle 20 000 euroa korvaukseksi henkisestä kärsimyksestä

— velvoittaa Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut

toissijaisesti

— toteaa ENF- poliittisen ryhmän purkamisesta tehdyn päätöksen lainvastaiseksi

— näin ollen kumoaa kantajan irtisanomisesta 4.7.2019 tehdyn päätöksen

— velvoittaa Euroopan parlamentin maksamaan kantajalle 20 000 euroa korvaukseksi henkisestä kärsimyksestä

— velvoittaa Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa ensisijaisesti viiteen kanneperusteeseen, jotka ovat täysin samat tai samankaltaiset kuin ne, joihin on vedottu asiassa T-154/20, IY v. parlamentti.

Toissijaisesti kantaja vetoaa Euroopan parlamentin poliittisen ryhmän ENF:n purkamisesta tehdyn päätöksen lainvastaisuuteen. Kantaja väittää, että koska purkamispäätös on lainvastainen, sillä siinä on ilmeinen arviointivirhe ja se perustuu harkintavallan väärinkäyttöön, itse irtisanomispäätöskin, joka perustuu yksinomaan kyseiseen purkamiseen, on siis lainvastainen ja se on kumottava.
2.

Toinen kanneperuste, jonka mukaan riitautetulla säädöksellä loukataan oikeusvarmuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteita, koska sillä ei ole kyetty ottamaan käyttöön selviä ja johdonmukaisia säännöksiä, ja koska näin tavarantoimittajat on asetettu tilanteeseen, jossa niiden on mahdotonta tietää velvoitteistaan niiden tietojen osalta, jotka niiden on ilmoitettava teknisissä asiakirjoissa, ja sen tarkastusmenettelyn osalta, jossa tietojen paikkansapitävyys arvioidaan.
—

Viidenneksi Yhdistynyt kuningaskunta väittää lisäksi, että komission tulkinnassa on myös toinen kielitieteellinen ongelma. Sen mukaan luonnollisen henkilön mainitseminen kyseisessä ilmaisussa on tarpeetonta. Pelkkä viittaus ”oikeushenkilöiden ryhmiin” olisi riittänyt. Luonnollinen henkilö ei voi nimittäin koskaan olla toisen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön omistuksessa eikä samalla tavalla yhteydessä toiseen henkilöön kuin yhtiö, joka on yhteydessä toiseen yhtiöön.
—

muuttamaan riidanalaista päätöstä, jonka [luottamuksellinen] (1) on nimittävänä viranomaisena tehnyt 2.10.2019, tai kumoamaan sen, ja toteamaan 27.5.2019 tehdyn valituksen perustelluksi ja tämän johdosta muuttamaan 27.2.2019 tehtyä alkuperäistä päätöstä tai kumoamaan sen seuraavin perustein: päätöksentekomenettely on pätemätön, työkyvyttömyyslautakunnalta ei ole pyydetty lausuntoa asianmukaisesti, on tehty muotovirhe, oikeudellista perustaa ei ole, perustelut ovat riittämättömät tai ne ovat virheellisiä, toimivalta on ylitetty, harkintavaltaa on käytetty väärin tai mikä tahansa muu huomioon otettava peruste.
5.

Viidennen kanneperusteen mukaan komissio on rikkonut perusoikeuskirjan 41 artiklaa, loukannut puolustautumisoikeuksien periaatetta sekä rikkonut perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 14 artiklaa ja 27 artiklan 1 kohtaa sekä EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 11, 12 ja 14 artiklaa siltä osin kuin asiassa järjestetty kuuleminen ei ollut sellainen, että sillä olisi voitu korjata unionin tuomioistuimen tuomiossa C-85/15 P todettu virhe.
C 399/76

Kanne 16.9.2019 – Ace of spades v. EUIPO – Krupp ja Borrmann (Champagne prestige -pullon muoto)

(asia T-622/19)

(2019/C 399/94)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Ace of spades Holdings LLC (New York, New York, Yhdysvallat) (edustaja: asianajaja A. Gómez López)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muut osapuolet valituslautakunnassa: Gerhard Ernst Krupp (München, Saksa) ja Elmar Borrmann (Reith, Itävalta)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin hakijat: Muut osapuolet valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus kolmiulotteisen merkin (Champagne prestige -pullon muoto) rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Rekisteröintihakemus nro 16 255 821

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n viidennen valituslautakunnan 26.6.2019 asiassa R 3/2019-5 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— hyväksyy kanteen

— kumoaa riidanalaisen päätöksen, ja/tai kumoaa riidanalaisen päätöksen, koska unionin tavaramerkistä annetun asetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 8 artiklan 5 kohtaa on tulkittu virheellisesti, ja toteaa, että kyseisten tavaramerkkien välillä on sekaannusvaara

— velvoittaa vastaajan (ja väliintulijan, jos tämä osallistuu menettelyyn) korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet

— Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen.
Kanne 27.7.2019 – Militos Symvouleftiki v. komissio

(asia T-536/19)

(2019/C 357/45)

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: Militos Symvouleftiki AE (Ateena, Kreikka) (edustaja: asianajaja K. Farmakidis-Markou)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan 29.5.2019 tiedoksi annetun päätöksen, jolla on kumottu tarjouspyyntö nro PR/2018-16/ATH, joka koskee viestintätoimien järjestämisen alan palvelujen tarjoamista koskevan puitesopimuksen tekemistä ja joka julkaistiin virallisessa lehdessä 2019/S 110-267174.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu riidanalaisen päätöksen virheellisiin ja perusteettomiin perusteluihin ja ilmeiseen arviointivirheeseen. Toisin kuin riidanalaisen päätöksen perusteluissa todetaan, kantajan toimittama tarjous ei ylittänyt hankkeen kustannusarviota eikä ole todettu nimenomaisesti, että kaikki tarjoukset ylittivät kustannusarvion.

2) Toinen kanneperuste, joka perustuu hankintailmoituksen sen kohdan virheelliseen tulkintaan, jossa tarjousten vertailumenetelmä määritellään siten, että sitä voidaan käyttää perusteena näiden viimeksi mainittujen hylkäämistä varten ja, jos näin ei ole, siten, että se on tarjouksen toimittamisen muodollinen edellytys. Niiden viitearvojen yhteenlaskettu määrä, jotka riidanalaisen päätöksen mukaan ylittävät puitesopimuksen kustannusarvion, on vain väline, jonka avulla edullisin tarjous voidaan määritellä, eikä se vastaa täsmällisesti palvelujen ostamisen tarpeita sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä.

3) Kolmas kanneperuste, joka perustuu varainhoitoasetuksen 171 artiklassa tarjotun mahdollisuuden väärinkäyttöön. Tarjouspyynnön kumoamisen perusteluissa on ristiriitaisuuksia eli toisin sanoen siitä käy ilmi, että hankintaviranomaisen tarpeet yliarvioitiin, jolloin on kohtuullisen todennäköistä, että sopimuksen lopullinen hinta laskee, kun se pannaan täytäntöön, ja siinä on puutteita, mikä merkitsee, ettei se nimenomaisesti kuvasta sitä, että tarjouspyyntöön osallistuneiden yritysten tarjoukset ylittivät kustannusarvion, jolla on objektiivisesti luotu vaikutelma, että toimenpide toteutettiin muuta kuin siinä mainittua tarkoitusta varten.

4) Neljäs kanneperuste, joka perustuu puuttuviin perusteluihin asetuksen N:o 2018/1046 (1) 169 artiklan 2 kohdan soveltamatta jättämisen osalta.

(1) Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1).
—

valituslautakunta on soveltanut virheellisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 58 artiklaa, kun se on jättänyt huomiotta kantajan esittämän näytön käytöstä, joka on tapahtunut myynnillä Johann Fouquet GmbH:lle, arvioidessaan kantajan EU-tavaramerkin käyttöä kuivausrumpujen, pesukoneiden, astianpesukoneiden ja liesien osalta;
—

Kantaja väittää vielä, että yhteinen kriisinratkaisuneuvosto on jättänyt ottamatta huomioon sen elinkeinovapauden ja loukannut suhteellisuusperiaatetta laskiessaan sellaiset riskikorjauksen kertoimet, jotka eivät sovi yhteen kantajan riskiprofiilin kanssa, joka on muiden sellaisten laitosten, joiden on suoritettava rahoitusosuuksia, riskiprofiileihin verrattuna keskimääräistä parempi. Riski kriisitapaukseksi tulemisesta ja Single Resolution Fundin [yhteinen kriisinratkaisurahasto] (SRF) varojen käyttämisestä on kantajan kohdalla hyvin pieni. Juuri riskikorjauksen kertoimen, jonka on määrä heijastaa asianmukaisesti yksittäistä riskiä, tehtävänä ottaa tämä todennäköisyys huomioon.
8)

Kahdeksas kanneperuste, jonka mukaan takaisinperittävän tuen määrää määritettäessä tappiot, vähennykset ja vapautukset, jotka olivat kantajien käytettävissä, kun ne vaativat konsernirahoitukseen sovellettavaa vapautusta, tai jotka olisivat olleet kantajien käytettävissä kyseisenä aikana, jos ne eivät olisi vaatineet kyseistä vapautusta, on otettava huomioon, vaikka oikeus kyseisten tappioiden, vähennysten ja vapautusten käyttämiseen on nyt vanhentunut Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden perusteella. Kantajat väittävät, että tämä on riidanalaisen päätöksen 203 perustelukappaleen asianmukainen tulkinta, mutta sikäli kuin näin ei ole, riidanalainen päätös on virheellinen, koska tällaisten tappioiden, vähennysten ja vapautusten huomiotta jättäminen johtaisi tuen määrän laskemiseen liian suureksi, mikä vääristäisi sisämarkkinoita.
—

Erityisesti kantajat väittävät, että (i) komissio on arvioinut virheellisesti uusiutuvien energialähteiden (Renewable Energy Sources, RES) väitetysti itsenäistä sääntelyä ja RES-maksua, koska se on tulkinnut väärin Liettua lainsäädännöllisiä puitteita ja kantajien moitteita; (ii) komissio ei ole tutkinut uusiutuvien energialähteiden tuottajille myönnettyä investointitukea, minkä vuoksi sen sisällöllinen tutkinta on epätäydellinen ja riittämätön; (iii) komissio on arvioinut virheellisesti SEUT 107 artiklan 1 kohtaan perustuvaa maksuista vapauttamista; (iv) komission arviointi RES-järjestelmän soveltuvuudesta sisämarkkinoille oli epäasianmukainen ja virheellinen ja (v) rahoitusmenetelmän unionin oikeuden mukaisuuden arviointi oli virheellinen ja riittämätön.
2)

Toisen kanneperusteen mukaan komissio sulkee kantajan virheellisesti pois ja rikkoo tämän vuoksi asetuksen 2018/1046 136 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja loukkaa kantajan puolustautumisoikeuksia, kun se ei selvästi totea, mikä tarkkaan ottaen on ammatin harjoittamiseen liittyvä vakava virhe. Komissio lisäksi erehtyy väittäessään, että kantaja on suljettu pois myös meneillään olevista tarjouskilpailuista, koska tämä ei ilmene riidanalaisen päätöksen ratkaisuosasta; sulkiessaan kantajan pois urheilua koskeviin media- ja markkinointioikeuksiin liittyvän menettelyn perusteella tarjouskilpailussa, joka koskee EU:n uutistapahtumien audiovisuaalista aineistoa, koska nämä ovat erilliset markkinat, jotka eivät vaikuta toisiinsa, joten kantajan luotettavuus Euroopan unionille tehtävien sopimusten osalta voidaan osoittaa; ja päättäessään, että kantaja pitää sulkea pois. Komissiolla ei ollut riittävästi näyttöä riidanalaisen päätöksen perusteeksi, kantajan Yhdysvaltain oikeusministeriön kanssa tekemässä syytesopimuksessa ei todeta, että kantaja tai sen pääjohtajat olisivat syyllisiä.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että vastaaja on tehnyt ilmeisen arviointivirheen todetessaan, että kantajan moottoreiden ja akkujen ostojen yhteydessä myönnettiin tukea, ja siten se on rikkonut 8.6.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1037 (2) 1 artiklan 1 kohtaa ja 3 artiklaa. Tämä kanneperuste sisältää neljä osaa: — vastaaja ei ole näyttänyt toteen, että Kiinan viranomaiset olisivat antaneet valtuutuksia tai määräyksiä kantajan moottoreiden ja akkujen kiinalaisille toimittajille — vastaaja ei ole näyttänyt toteen, että kantaja olisi saanut etua Kiinan viranomaisten väitetystä taloudellisesta tuesta — vastaaja on tehnyt kantajaa koskevat päätelmänsä asetuksen (EU) 2016/1037 28 artiklan virheelliseen soveltamisen perusteella — vastaaja ei ole osoittanut paikallisilta markkinoilta ostettujen moottoreiden ja akkujen sekä Euroopan unioniin vietyjen sähköpolkupyörien välistä yhteyttä.
—

Kantajat väittävät erityisesti, että i) yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tarpeellisuutta ja laajuutta koskeva arviointi on virheellinen ja riittämätön; ii) komissio on katsonut virheellisesti, että tuki on ollut yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun puitteiden mukainen; iii) riidanalaisessa päätöksessä ei oteta riittävällä tavalla huomioon viimeisiä tukea koskevia muutoksia ja sen perustelut ovat näin ollen riittämättömät; iv) riidanalaisessa päätöksessä tehty tukitoimenpiteen tarpeellisuutta ja suhteellisuutta koskeva arviointi on virheellinen ja riittämätön ja v) riidanalaisessa päätöksessä ei oteta riittävällä tavalla huomioon vaikutuksia kilpailuun Liettuan kaasunjakelussa eikä muiden jäsenvaltioiden kanssa käytävään kauppaan.
—

Tässä suhteessa väitetään, ettei komissio selittänyt, miksi se ei hyväksynyt Espanjan kuningaskunnan menettelyn kuluessa alueellisesta valikoivuudesta esittämiä perusteluja. Riidanalaista päätöstä ei ole perusteltu aineellisesti, ja tästä on seurannut, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen 18.12.2008 antamassa tuomiossa Government of Gibraltar v. komissio (T-211/04 ja T-215/04, EU:T:2008:595) esitettyä tulkintaa on sovellettu virheellisesti. Sen jälkeen kun unionin tuomioistuin kumosi kyseisen tuomion (tuomio 15.11.2011, komissio ja Espanja v. Government of Gibraltar ja Yhdistynyt kuningaskunta, C-106/09 P ja C-107/09 P, EU:C:2011:732), 30.[3.] 2004 annetusta komission päätöksestä 2005/261/EY ilmenevä arviointiperuste palautettiin entiselleen, mutta kyseistä muutosta ei perusteltu.
7)

Seitsemäs kanneperuste, jonka mukaan sakko on kumottava tai sitä on alennettava, kun otetaan huomioon, ettei riidanalaisessa päätöksessä ole noudatettu ohjeita, jotka vastaaja on vahvistanut sakkojen määräämistä varten, tai toissijaisesti unionin yleiselle tuomioistuimelle SEUT 261 artiklassa osoitetun rajoittamattoman toimivallan nojalla sillä perusteella, että sakko on kaikilta osin suhteeton sillä sanktioituun menettelyyn nähden.
—

toteamaan, että vastaaja on vastuussa vahingosta, jota kantajille aiheutui komission delegoidun asetuksen N:o 665/2013 (1) antamisesta 3.5.2013 ja jonka määrä on arviolta — 176 100 000 euroa viivästyskorkoineen merkinnättömyyttä koskevan kontrafaktuaalisen tilanteen johdosta delegoidun asetuksen N:o 665/2013 voimaantulosta alkaen 19.1.2019 asti, jolloin merkintäasetus kumottiin; tai/ja vaihtoehtoisesti — 127 100 000 euroa viivästyskorkoineen pölyllä täyttymistä koskevan kontrafaktuaalisen tilanteen johdosta delegoidun asetuksen N:o 665/2013 voimaantulosta alkaen 19.1.2019 asti, jolloin merkintäasetus kumottiin, ja
5)

Viides kanneperuste: SEUT 291 artiklan 2 kohdan rikkominen Asetuksessa (EU) 2018/1724 asetettujen kääntämistä koskevien velvollisuuksien täytäntöönpano edellyttää, että se, mille kielelle teksti on käännettävä, määritetään varmalla ja nimenomaisella tavalla. Asetuksen (EU) 2018/1724 toimielimiä koskeva säännöstö on tältä osin myös hyvin epäselvä. Asetus (EU) 2018/1724 ei ole myöskään yhteensopiva SEUT 291 artiklassa ja asetuksessa (EU) N:o 182/2012 (2) (komiteamenettelyä koskeva asetus) säädetyn herkän toimielinten välisen tasapainon kanssa, koska Euroopan komission on sääntelyn johdosta tosiasiassa mahdollista kiertää asetuksessa (EU) N:o 182/2012 säädetty menettely ja antaa säännöstö epävirallisia teitä pitkin.