YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

27 päivänä helmikuuta 1996

Asia T-235/94

Roberto Galtieri

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Kotitalouslisä — Perusteettoman etuuden palauttaminen — Toimivallan ylittäminen — Perusteltu luottamus — Vahingonkorvaus”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-129

Aihe:

Kantaja vaatii, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin — kumoaa kirjeellä 19.1.1994 tiedoksi annetun Euroopan parlamentin päätöksen periä takaisin kantajan kotitalouslisänä perusteettomasti saama määrä, — velvoittaa Euroopan parlamentin palauttamaan kantajan kuukausipalkasta pidätetyt määrät ja — velvoittaa Euroopan parlamentin maksamaan vahingonkorvausta ja viivästyskorkoa.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja on parlamentin väliaikainen toimenhaltija. Heinäkuusta 1980 alkaen kantajan palkkaluokaksi on määritetty B 2. Tammikuusta 1990 alkaen hän on hoitanut ura-alueeseen A kuuluvaa tehtävää. Kantaja on ollut naimisissa heinäkuusta 1984 alkaen ja hänen vaimonsa kuuluu myös yhteisön toimielinten henkilökuntaan. Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) liitteen VII 1 artiklan nojalla kantajalle on maksettu kotitalouslisää 1.7.1984 alkaen 30.11.1993 saakka nämä päivät mukaan lukien.

Saatuaan tiedon kantajan puolison siirrosta neuvoston palveluksesta parlamentin palvelukseen parlamentti katsoi, että kantajan oikeus saada kotitalouslisää on lakannut 1.1.1992 alkaen siitä syystä, että hänen puolisonsa on takautuvasti ylennetty palkkaluokkaan C 3 tästä päivästä lähtien. Parlamentti päätti periä takaisin ne määrät, jotka se katsoi maksetun kantajalle perusteettomasti ja joiden yhteissumma oli 267 628 Belgian frangia (BEF), sekä ilmoitti tästä kantajalle. Kantajan kiistettyä tämän päätöksen parlamentti vahvisti sen, jolloin kantaja teki siitä henkilöstösääntöjen 90 artiklan mukaisen valituksen.

Kantajan nostettua asiasta kanteen ja tehtyä hakemuksen riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä pääasian käsittely yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa on henkilöstösääntöjen 91 artiklan 4 kohdan mukaisesti keskeytetty siihen saakka, kun valitus hylätään nimenomaisella tai hiljaisella päätöksellä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti on 14.7.1994 antamassaan määräyksessä todennut, että lausunnon antaminen välitoimia koskevasta hakemuksesta raukeaa, koska asianosaiset ovat tällä välin tehneet sopimuksen, jonka mukaan vastaaja luopuu jäljellä olevan määrän välittömästä perimisestä, jonka määrän kantaja sen mukaan kuitenkin on vielä velkaa.

Vaikka kantaja on työjärjestyksen 100 artiklan mukaisesti kutsuttu suulliseen käsittelyyn, hän ei ollut siinä edustettuna. Kantajan asianajaja on pyytänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta aloittamaan uudelleen suullisen käsittelyn, koska kantajan tiedoksiantoja varten osoittama asiamies, joka on myöntänyt vastaanottaneensa kutsun, on tehnyt osoitetta koskevan virheen, jonka vuoksi kantajan asianajaja ei ole saanut kyseistä kutsua.

Asian käsittely

Se, että asianmukaisesti kutsuttu osapuoli ei ole ollut edustettuna suullisessa käsittelyssä, voi olla suullisen käsittelyn uudelleen aloittamisen perusteena ainoastaan siinä tapauksessa, että poissaolo on johtunut ylivoimaisesta esteestä (force majeure), jolla tarkoitetaan poikkeuksellisia, niihin vetoavan osapuolen tahdosta riippumattomia ja väistämättömiltä näyttäviä vaikeuksia, joita ei ole voitu välttää, vaikka kaikkiin asian vaatimiin huolellisuustoimenpiteisiin on ryhdytty. Kantaja kuitenkin vetoaa ainoastaan kutsun edelleen välittämisessä tapahtuneeseen virheeseen kantajan edustajan ja hänen tiedoksiantojen vastaanottamista varten osoittamansa asiamiehen välillä, mitä seikkaa ei voida pitää ylivoimaisena esteenä (17 kohta).

Viittaukset: asia T-12/90, Bayer v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin29.5.1991 (Kok. 1991. s. II-219,44 kohta).

Tutkittavaksi ottaminen

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että periaatteessa kanne, joka on nostettu ennen kuin määräaika vastata hiljaisesta hylkäyspäätöksestä tehtyyn valitukseen on kulunut umpeen, on ennenaikainen eikä sitä voida siksi ottaa tutkittavaksi. Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdassa määrättyä velvollisuutta käydä loppuun hallinnollinen menettely rajoittaa kuitenkin saman artiklan 4 kohta. Tästä säännöksestä seuraa, että se, jota asia koskee, voi tehtyään nimittävälle viranomaiselle 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valituksen saattaa välittömästi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi kanteen sillä edellytyksellä, että tähän kanteeseen on liitetty hakemus joko kanteen kohteena olevan toimenpiteen täytäntöönpanon lykkäämisestä tai välitoimesta (28 kohta).

Viittaukset: asiat T-18/89 ja T-24/89, Tagaras v. yhteisöjen tuomioistuin, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 7.2.1991 (Kok. 1991, s. II-53, 49 ja 50 kohta).

Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 4 kohdassa ei aseteta määräaikaa kanteen vireillepanolle ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, eikä säännöstä siis voida tulkita rajoittavasti. Säännöksen tarkoituksena on pikemminkin tehdä mahdolliseksi asian vireillepano ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ennen oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn päättymistä sillä edellytyksellä, että samanaikaisesti pannaan vireille kanne pääasiassa ja välitoimia koskeva hakemus, kuin asettaa tarkka määräaika kanteen vireillepanolle ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi katsoa, että kantaja olisi menettänyt oikeutensa vedota henkilöstösääntöjen 91 artiklan 4 kohdassa määrättyyn poikkeukseen siitä syystä, että hän on pannut asian vireille ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vasta yli kolme kuukautta sen jälkeen kun hän oli tehnyt valituksen nimittävälle viranomaiselle. Tämä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskeva väite on siis hylättävä (29 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kantaja on säilyttänyt intressinsä saada aiheettomasti maksetun etuuden palauttamista koskeva päätös kumotuksi. Parlamentin valitukseen antamalla vastauksella on tosin muutettu alkuperäistä päätöstä, mutta sillä on vain osittain hyväksytty kantajan vaatimus. Tätä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevaa väitettä ei niin ollen myöskään voida hyväksyä (30 kohta).

Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että kumoamiskanne voidaan ottaa tutkittavaksi, se hylkää myös parlamentin sen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevan väitteen, joka perustuu siihen sääntöön, että kumoamiskanteen tutkimatta jättäminen aiheuttaa myös vahingonkorvauskanteen tutkimatta jättämisen. Näin ollen katsotaan, että kanne voidaan ottaa tutkittavaksi (31 ja 32 kohta).

Pääasia

Kumoamiskanne

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 85 artiklan rikkomista

Henkilöstösääntöjen 85 artiklan mukaan kaikki aiheettomin perustein saadut määrät on maksettava takaisin, jos edunsaaja on ollut tietoinen väärästä perusteesta tai jos on ilmeistä, että hän ei olisi voinut olla tietämättä asiasta. Ottaen huomioon osapuolten esittämät väitteet, riittää kun tutkitaan, onko kyseessä olevien maksujen väärä peruste ollut niin ilmeinen, että kantaja ei olisi voinut olla tietämättä asiasta (45 kohta).

Tässä säännöksessä käytetty ilmaisu ”ilmeistä” ei tarkoita sitä, että virkamies, joka on saanut aiheettomin perustein maksetun määrän, on vapautettu ajattelemasta asiaa tai tarkistamasta sitä. Päinvastoin palautusvelvollisuus on olemassa, jos kyseessä on virhe, jota tavanomaista huolellisuutta noudattava virkamies ei voi olla huomaamatta ottaen huomioon, että hänen oletetaan tuntevan palkkaustaan koskevat säännöt. Sen arvioimisessa, onko kyseinen virkamies noudattanut riittävää huolellisuutta, on otettava huomioon hänen kykynsä tarkistaa asia (46 kohta).

Viittaukset: asia T-107/92, White v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 10.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-143. 33 kohta); asia T-93/92, Burck v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 24.2.1994 (Kok. H. 1994. s. II-201, 29 kohta); asia T-38/93, Stahlschmidt v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 24.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-227, 19 kohta).

Henkilöstösääntöjen liitteen VII 1 artiklan 3 kohdan, jossa määrätään, että toimenhaltija ei ole oikeutettu kotitalouslisään, jos hänen puolisonsa toimii ammatissa, josta hän saa tuloa, joka ylittää kolmannella palkkatasolla palkkaluokassa C 3 olevan virkamiehen vuosittaisen peruspalkan ennen veron vähentämistä, on katsottava olevan riittävän selvä, jotta ura-alueen A virkamies, joka on työskennellyt yhteisön toimielinten palveluksessa vuodesta 1980 lähtien, voi päätellä, mikä on se puolison palkkataso, jonka ylittyessä hänellä ei enää ole oikeutta kotitalouslisään ilman nimittävän viranomaisen erityispäätöstä (47 ja 48 kohta).

Koska kyseessä olevassa asiassa kantaja on laiminlyönyt puolisonsa ylennyksestä ilmoittamisen parlamentille, on muistutettava, että edellä mainitussa asiassa White vastaan komissio annetun tuomion mukaan virkamies, joka viivytteli perhesuhteissaan tapahtuneesta muutoksesta ilmoittamisessa toimielimensä hallinnolle, oli omalla toiminnallaan aiheuttanut sääntöjen vastaisen tilanteen eikä siten voinut vedota vilpittömään mieleensä tullakseen vapautetuksi velvollisuudesta palauttaa lisä, jonka vastaanottamista hän oli aiheettomasti jatkanut. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tässä tuomiossa katsoikin, että se edellytys, että maksujen perusteettomuuden on oltava ilmeinen, ei tässä tapauksessa täyttynyt, koska muiden tähän ratkaisuun johtaneiden seikkojen ohella katon ylittyminen oli vähäinen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin arvioinut, että 110 000 BEF:n suuruusluokkaa oleva vuotuinen ylittyminen oli ”merkittävä”, eikä tavanomaista huolellisuutta noudattava virkamies voinut olla sitä huomaamatta (49 ja 50 kohta).

Viittaukset: em. asia White v. komissio, 38 ja 50 kohta.

Mitä tulee katon ylittymiseen nyt käsiteltävänä olevassa asiassa, jonka seikan osalta asianosaiset ovat esittäneet toisistaan poikkeavia laskelmia, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja ei ole esittänyt seikkoja, joiden perusteella voitaisiin todeta, että parlamentin esittämät laskelmat olisivat vääriä. Näin ollen on katsottava, että kyseessä oleva ylittyminen oli ainakin 87 000 BEF vuodessa, mitä määrää ei voida pitää vähäisenä ja jota tavanomaista huolellisuutta noudattava virkamies ei voi olla huomaamatta (51-55 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että jos kantaja olisi osoittanut tavanomaista huolellisuutta, hänen olisi pitänyt huomata kyseisten maksujen ilmeinen sääntöjen vastaisuus. Parlamentilla oli näin ollen oikeus ryhtyä perimään takaisin kotitalouslisänä 1.11.1992-30.11.1993 perusteettomasti maksettuja määriä. Koska kantaja on lisäksi omalla toiminnallaan — lyömällä laimin ilmoittaa toimielimen hallinnolle puolisonsa 1.11.1992 tapahtuneesta ylentämisestä palkkaluokkaan C 4 palkkatasolle 4 — aiheuttanut sääntöjen vastaisen tilanteen, hän ei voi vedota vilpittömään mieleensä vapautuakseen velvollisuudesta palauttaa perusteettomasti maksettu määrä. Näiden syiden perusteella tämä kanneperuste on hylättävä (56 ja 57 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee toimivallan ylittämistä tai harkintavallan väärinkäyttöä

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja pyrkii tällä kanneperusteella tosiasiallisesti ainoastaan osoittamaan, että parlamentti ei ole noudattanut henkilöstösääntöjen 85 artiklaa. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin on todennut, että henkilöstösääntöjen 85 artiklaa on sovellettu oikein, kanneperuste on perusteeton ja se on hylättävä (60 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista

Oikeus vedota perustellun luottamuksen suojaan kuuluu kaikille yksityisille oikeussubjekteille, joille hallinto on antanut aihetta perusteltujen odotusten syntyyn. Mainitun periaatteen loukkaamiseen ei sitä vastoin voida vedota silloin kun hallinto ei ole antanut täsmällisiä vakuutuksia (63 kohta).

Viittaukset: asia T-498/93, Dornonville de la Cour v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.11.1994 (Kok. H. 1994, s. II-813,46 kohta).

Taloushallinto-osastolle osoitettu muistio, johon kantaja viittaa, osoittaa ainoastaan, että hallinto on saanut tiedon kantajan puolison siirrosta. Sen ei voida tulkita olleen luonteeltaan sellainen, että kantajalle olisi sen johdosta syntynyt perusteltuja odotuksia kotitalouslisään olevan oikeutensa säilymisen osalta, eikä sitä myöskään voida pitää hallinnon antamana täsmällisenä vakuutuksena. Vaikka kyseisen muistion tulkittaisiinkin olevan täsmällinen vakuutus, sen perusteella ei kantajalle kuitenkaan voisi syntyä perusteltua luottamusta, koska tällainen vakuutus ei olisi ollut henkilöstösääntöjen säännösten mukainen (64 ja 65 kohta).

Mitä tulee kantajan oikeuteen saada kuukausipalkkansa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että lain mukaisen, perusteettoman etuuden palauttamista koskevan päätöksen täytäntöönpanon ei voida katsoa loukkaavan tätä oikeutta. Kanneperuste on siis hylättävä (66 ja 67 kohta).

Palautusvaatimus ja viivästyskorkovaatimus

Näihin vaatimuksiin liittyy oletus, että riidanalaisen toimen pätemättömyys on todettu. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt kumoamisvaatimuksen, tämä vaatimus on perusteeton eikä sitä siis voida hyväksyä (69 kohta).

Vahingonkorvausvaatimus

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että henkilöstösääntöjen 85 artiklaa ei ollut sovellettu lainvastaisesti. Vahingonkorvausvaatimusta, joka perustuu lainvastaisuudelle, ei siis voida myöskään hyväksyä (71 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.