ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tästä vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä annetun direktiivin 89/48, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19, 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan kolmannessa alakohdassa olevasta periaatteesta poiketen vastaanottava jäsenvaltio voi kuitenkin määrätä joko sopeutumisajasta tai kelpoisuuskokeesta sellaisten ammattien osalta, ”joiden harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta ja joissa kansallista lainsäädäntöä koskeva neuvonta tai avustaminen on olennainen ja pysyvä ammattitoiminnan osa”. Jäsenvaltion, joka sääntelee ammattia, määräämän koulutuksen sisältö on erityisen merkityksellinen arviointiperuste tämän ammatin harjoittamiseen liittyvien vaatimusten asettamisessa. Näin ollen ammattia, jota harjoittamaan saavat ryhtyä kaikki sellaiset henkilöt, jotka eivät ole saaneet merkittävää oikeustieteellistä koulutusta, ei voida katsoa ammatiksi, ”jonka harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta”.

(ks. 36 ja 38 kohta)
EY 202 artiklan mukaisesti silloin, kun on toteutettava yhteisön tasolla perussäädöstä koskevia täytäntöönpanotoimia, tämän toimivallan käyttäminen kuuluu normaalisti komissiolle. Neuvoston on asianmukaisesti perusteltava täytäntöönpantavan perussäädöksen luonteen ja sisällön perusteella poikkeus tästä säännöstä.

Sen arvioimiseksi, kuuluuko turvallisten maiden luettelojen hyväksyminen tai muuttaminen lainsäädäntöteitse tai mahdollinen päätös soveltaa EY 202 artiklan kolmatta luetelmakohtaa delegoinnin tai täytäntöönpanovallan pidättämisen muodossa EY 67 artiklan 1 tai 5 kohdan soveltamisalaan, on selvitettävä, onko neuvosto antaessaan pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista direktiivin 2005/85 antanut yhteisön säädökset, joissa on määritelty EY 63 artiklan ensimmäisen kohdan 1 alakohdan ja 2 alakohdan a alakohdan soveltamisalaan kuuluvia asioita koskevat yhteiset säännöt ja keskeiset periaatteet.

Koska direktiivissä 2005/85 säädetään yksityiskohtaiset perusteet, joiden nojalla voidaan myöhemmin vahvistaa turvallisten maiden luettelot, neuvosto on tällä lainsäädäntötoimella antanut EY 67 artiklan 5 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetut ”yhteisön säädökset, joissa on määritelty – – yhteiset säännöt ja keskeiset periaatteet”, joten asiassa on sovellettava yhteispäätösmenettelyä.

(ks. 63, 65 ja 66 kohta)
Jäsenvaltion toteuttamilla toimenpiteillä, joilla pyritään sääntelemään yksinoikeuksia merkittävänä pidettyjen tapahtumien televisiointiin ja jotka on hyväksytty komission päätöksellä, jolla todetaan, että toimenpiteet ovat yhteisön oikeuden mukaisia, asetetaan mainituille lähetystoiminnan harjoittajille tietty määrä rajoituksia. Sikäli kuin nämä rajoitukset koskevat edellytyksiä, joilla nämä lähetystoiminnan harjoittajat hankkivat merkittävänä pidettyjen tapahtumien televisiointioikeuksia televisiointia koskevien yksinoikeuksien haltijalta, tämän jäsenvaltion toteuttamien toimenpiteiden ja päätöksen, jolla ne hyväksytään, seurauksena on se, että yhtiölle, joka on hankkinut televisiointioikeuksia, asetetaan uusia rajoituksia, joita ei ollut silloin, kun yhtiö hankki mainitut televisiointioikeudet ja joilla tehdään näiden oikeuksien käyttö vaikeammaksi. Niinpä tällainen komission päätös vaikuttaa välittömästi tällaisten oikeuksien haltijan oikeusasemaan. Lisäksi vaikutukset mainitun haltijan oikeusasemaan johtuvat vain näillä toimenpiteillä ja komission päätöksellä määritetyn tuloksen saavuttamista koskevasta vaatimuksesta, eikä kansallisilla viranomaisilla ole harkintavaltaa päätöksen, joka voi vaikuttaa tähän asemaan, täytäntöönpanossa.

(ks. 50–52, 59, 62 ja 63 kohta)
Laissa, jonka mukaan hankintaviranomainen voi tehdä sopimuksia rakennusalan palvelujen suorittamisesta ainoastaan sellaisten yritysten kanssa, jotka tarjousta tehdessään sitoutuvat kirjallisesti maksamaan työntekijöilleen näiden suorituksista vähintään palvelujen suorituspaikassa voimassa olevassa työehtosopimuksessa määrätyn palkan, kun tätä sopimusta ei voida pitää yleisesti sovellettavana, ei vahvisteta palkkaa palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä ja toisessa luetelmakohdassa ja 8 kohdan toisessa alakohdassa säädettyjen menettelytapojen mukaisesti. Näin ollen tällaista palkkaa ei voida pitää kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa tarkoitettuna vähimmäispalkkana, jota jäsenvaltioilla on sen nojalla oikeus edellyttää toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneilta yrityksiltä valtioiden välisten palvelusuoritusten yhteydessä.

Palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71 3 artiklan 7 kohtaa ei voida tulkita siten, että vastaanottavalla jäsenvaltiolla on sen mukaan mahdollisuus edellyttää vähimmäissuojaa koskevia pakottavia sääntöjä tiukempien työehtojen ja olojen noudattamista, jotta sen alueella saadaan tarjota palveluja.

Direktiivin 96/71 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a–g alakohdassa tarkoitettujen seikkojen osalta kyseisessä direktiivissä näet säädetään nimenomaisesti siitä suojan asteesta, jonka noudattamista vastaanottavalla jäsenvaltiolla on oikeus edellyttää toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneilta yrityksiltä niiden kyseisen vastaanottavan jäsenvaltion alueelle työhön lähettämien työntekijöiden hyväksi. Jollei siis toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneilla yrityksillä olevasta oikeudesta liittyä vapaaehtoisesti vastaanottavassa jäsenvaltiossa, etenkin niiden omaan lähetettyyn henkilökuntaan nähden annetun sitoumuksen yhteydessä, mahdollisesti suotuisampaan työehtosopimukseen muuta johdu, suojan taso, joka vastaanottavan jäsenvaltion alueelle työhön lähetetyille työntekijöille on taattava, on rajattu lähtökohtaisesti direktiivin 96/71 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a–g alakohdassa säädettyyn suojan tasoon, ellei mainituilla työntekijöillä ole jo lakia tai työehtosopimuksia lähtöjäsenvaltiossa soveltamalla suotuisammat työehdot ja olot mainitussa säännöksessä tarkoitettujen seikkojen osalta.

(ks. 33 ja 34 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät – Samapalkkaisuus

(EY 141 artikla)

Tiivistelmä

EY 141 artiklaa on tulkittava siten, että sen kanssa ristiriidassa on sellainen virkamiesten palkkausta koskeva kansallinen lainsäädäntö, jossa yhtäältä määritellään sekä kokoaikaisesti työskentelevien virkamiesten että osa-aikaisesti työskentelevien virkamiesten ylityötunnit työtunneiksi, joita he tekevät yksilöllisen työaikansa lisäksi, ja toisaalta jonka mukaan näistä työtunneista maksetaan pienempi korvaus kuin se, jota sovelletaan yksilöllisen työajan rajoissa suoritettuihin työtunteihin, jolloin osa-aikaisesti työskenteleville virkamiehille maksetaan alhaisempaa palkkaa kuin kokoaikaisesti työskenteleville virkamiehille heidän yksilöllisen työaikansa ylittävien työtuntien osalta ja siihen työajan määrään saakka, joka kokoaikaisesti työskentelevän virkamiehen on työskenneltävä, mikäli

– mainittu lainsäädäntö vaikuttaa kaikkien sen piiriin kuuluvien työntekijöiden osalta prosentuaalisesti huomattavasti suurempaan osaan naispuolisia työntekijöitä kuin miespuolisia työntekijöitä

eikä

– erilaista kohtelua voida perustella sellaisilla objektiivisilla seikoilla, jotka eivät ole millään tavalla sukupuolen perusteella syrjiviä.

(ks. 44 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Lääkkeet

(EY 28 ja EY 30 artikla; ETA-sopimuksen 11 ja 13 artikla)

Tiivistelmä

Sellaisten lääkkeiden, joita ei ole hyväksytty ja joiden myynti kyseisessä jäsenvaltiossa on sallittua poikkeustapauksissa mutta jotka on laillisesti saatettu vaihdantaan jossakin muussa jäsenvaltiossa tai Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevassa kolmannessa valtiossa, mainostamista koskevaa kansallisessa lainsäädännössä olevaa kieltoa ei ole arvioitava ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27, mainontaa koskevien säännösten valossa vaan EY 28 ja EY 30 artiklan sekä ETA-sopimuksen 11 ja 13 artiklan valossa.

EY 28 artikla ja ETA-sopimuksen 11 artikla ovat esteenä mainitunlaiselle kiellolle siltä osin kuin sitä sovelletaan siihen, että apteekkareille jaetaan luetteloita sellaisista lääkkeistä, joita ei ole hyväksytty ja joiden tuonti jostakin muusta jäsenvaltiosta tai mainitun sopimuksen sopimuspuolena olevasta kolmannesta valtiosta on sallittua vain poikkeustapauksissa, kun nämä luettelot sisältävät vain tietoja kyseisten lääkkeiden kauppanimestä, pakkauksen mitoista, annostuksesta ja hinnasta.

Tätä kieltoa ei voida pitää EY 30 artiklan ja ETA-sopimuksen 13 artiklan mukaisesti ihmisten terveyden ja elämän suojelemisen vuoksi perusteltuna eikä niiden kannalta tarpeellisena, koska kun sillä kielletään kyseiset luettelot, jotka eivät sisällä lääkkeiden ominaisuuksia tai vaikutuksia koskevia olennaisia tietoja, kyseinen kielto ylittää sen, mikä on tarpeen sen päämäärän saavuttamiseksi, että sellaisten lääkkeiden, joita ei ole hyväksytty, maahantuonti on poikkeustilanne, jotta markkinoille saattamista koskevan lupamenettelyn tehokas vaikutus säilyy.

(ks. 35, 37, 41 ja 44 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Maatalous – EMOTR – Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen (neuvoston asetuksen N:o 729/70, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1287/95, 5 artiklan 2 kohdan c alakohdan viides alakohta ja neuvoston asetuksen N:o 1258/1999 7 artiklan 4 kohdan a alakohta; komission asetuksen N:o 1663/95, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2245/1999, 8 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta) (ks. 46–48 ja 52 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen oikeudellisen luonnehdinnan valvonta – Tutkittavaksi ottaminen (EY 225 artikla) (ks. 59 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Valitus yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-251/04, Helleenien tasavalta v. komissio, 20.6.2006 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jossa vaadittiin Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä yhteisörahoituksen ulkopuolelle 29.4.2004 tehdyn komission päätöksen 2004/457/EY (tiedoksiannettu numerolla K(2004) 1706) (EUVL L 156, s. 48) kumoamista

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.

2) Helleenien tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Vientituet

(Komission asetuksen N:o 800/1999 5 artikla)

Tiivistelmä

Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 800/1999, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 90/2001, 5 artiklaa on tulkittava siten, että sen vastaista ei ole se, että toimivaltaiset tulliviranomaiset hyväksyvät telekopiona toimitetun maataloustuotteiden vienti-ilmoituksen, jos se on toimitettu ennen tavaroiden lastausta vientikuljetusta varten, jos tällä tavoin toimitettu ilmoitus sisältää kaikki tarpeelliset tiedot vietävien tavaroiden fyysistä tarkastusta varten ja jos kyseessä olevaan vientitapahtumaan ei liity minkäänlaista vilpillistä menettelyä tai yritystä menetellä vilpillisesti. Asia on näin, jos telekopiona toimitetussa vienti-ilmoituksessa tarkoitetut tavarat ovat saapuneet määränpäänä olevaan kolmanteen maahan ja jos myöhemmin toimitettu alkuperäinen ilmoitus on täysin yhtenevä telekopiona toimitetun ilmoituksen kanssa. Kansallisen tuomioistuimen on todennettava, täyttyvätkö nämä edellytykset pääasiassa.

(ks. 26 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Kameranauhurit, joissa on DV-in-toiminto, joka voidaan ottaa käyttöön tulliselvityksen jälkeen

Tiivistelmä

Kameranauhuri voidaan luokitella tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I esitetyn yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8525 40 99 vain siinä tapauksessa, että muista lähteistä kuin integroitu kamera tai mikrofoni peräisin olevan kuvan ja äänen tallennustoiminto (DV-in-toiminto), joka on mainittuun alanimikkeeseen kuuluvan kameranauhurin olennainen ominaisuus, on käyttövalmiina tulliselvitystä tehtäessä tai että vaikka valmistaja ei ole halunnut tuoda esiin mainittua ominaisuutta, mainittu toiminto voidaan ottaa käyttöön tulliselvityksen jälkeen sellaisen käyttäjän, jolla ei ole erityistaitoja, kameranauhurille tekemillä helpoilla toimenpiteillä sen koostumusta muuttamatta. Jos toiminto otetaan käyttöön tulliselvityksen jälkeen, edellytetään myös yhtäältä, että kun toiminto on otettu käyttöön, kameranauhurin toiminta vastaa sellaisen toisen kameranauhurin, jonka DV-in-toiminto on käyttövalmiina tulliselvitystä tehtäessä, toimintaa, ja toisaalta, että kameranauhuri toimii itsenäisesti. Näiden kahden edellytyksen täyttyminen on voitava varmistaa tulliselvitystä tehtäessä. Kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, täyttyvätkö nämä edellytykset. Jos edellytykset eivät täyty, kameranauhuri on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8525 40 91.

(ks. 35 ja 44 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kansainväliset sopimukset – Yhteisöjen ja Puolan välinen assosiaatiosopimus – Yhteisöstä peräisin olevat tuotteet

(Yhteisöjen ja Puolan välisen assosiaatiosopimuksen pöytäkirjan N:o 4 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Koska yhteisöjen ja Puolan välisen assosiaatiosopimuksen pöytäkirjan N:o 4, sellaisena kuin se on muutettuna tällä sopimuksella perustetun assosiointineuvoston päätöksellä N:o 1/97, 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ei salli eron tekemistä yksinkertaisten ja monimutkaisempien yhteensovitustoimien välillä, vaatteiden ja muiden käytettyjen tekstiilituotteiden yhteensovitustoimet, jotka tapahtuvat useassa vaiheessa, kuuluvat kyseisessä määräyksessä tarkoitetun pelkän yhteensovitustoimen käsitteen soveltamisalaan.

(ks. 33 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Liikenne – Lentoliikenne – Pääsy maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla

(Neuvoston direktiivin 96/67 16 artiklan 3 kohta ja direktiivin liitteessä oleva 1 kohta)

Tiivistelmä

Sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävästä maksusta, jota maahuolintapalvelujen tarjoajien on suoritettava lentoaseman hallinnoinnista vastaavalle viranomaiselle, on ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa, paitsi jos mainitussa lainsäädännössä säädetty maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävä maksu suoritetaan vastikkeena kaikista palveluista tai osasta palveluja, jotka luetellaan pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla annetun direktiivin 96/67 liitteessä olevassa 1 kohdassa, ja jos kyseinen maksu ei merkitse maksun kantamista sellaisista palveluista, joista on jo suoritettu korvaus muun maksun tai veron muodossa, toiseen kertaan. Siinä tapauksessa, että kansallisen tuomioistuimen suorittaman selvityksen päätteeksi ilmenee, että pääasiassa kyseessä oleva maksu on lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käytöstä perittävä maksu, kyseisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistua siitä, täyttääkö mainittu maksu direktiivin 96/67 16 artiklan 3 kohdassa säädetyt asianmukaisuutta, puolueettomuutta, avoimuutta ja syrjimättömyyttä koskevat edellytykset.

(ks. 29 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön oikeus – Tulkinta – Erikieliset säädöstekstit

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Valmisteverot – Direktiivi 92/83 – Alkoholi ja alkoholijuomat – Vapautus yhdenmukaistetusta valmisteverosta

(Neuvoston direktiivin 92/83 27 artiklan 1 kohdan f alakohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön oikeuden määräysten ja säännösten yhdenmukaisen soveltamisen ja siten myös yhdenmukaisen tulkinnan välttämättömyys estää sen, että epävarmassa tilanteessa tietyn säännöksen sanamuotoa tarkasteltaisiin erikseen vain asianomaisen kieliversion yhteydessä, ja edellyttää päinvastoin, että sitä tulkitaan ja sovelletaan muilla virallisilla kielillä laadittujen versioiden valossa.

Yhteisön säädöksen erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä on tulkittava sen lainsäädännön systematiikan ja tavoitteen mukaan, jonka osa säännös on.

(ks. 13 ja 14 kohta)

2. Alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta annetun direktiivin 92/83 27 artiklan 1 kohdan f alakohtaa on tulkittava siten, että siinä asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus vapauttaa yhdenmukaistetusta valmisteverosta etyylialkoholi, joka on tuotu Euroopan unionin tullialueelle ja joka sisältyy suoraan käytettäviksi tarkoitettuihin suklaatuotteisiin, jos näiden tuotteiden alkoholipitoisuus on enintään 8,5 litraa 100 kilogrammassa tuotetta.

Sillä paikalla, jossa etyylialkoholi käytetään mainittujen tuotteiden valmistukseen, ei tältä osin ole merkitystä.

(ks. 16 ja 19 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeistöt – Polykarbonaatista valmistetut näppäimistömatot, jotka on tarkoitettu asennettaviksi matkapuhelimiin

Tiivistelmä

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I esitettyä yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1789/2003, on tulkittava siten, että polykarbonaatista valmistetut näppäimistömatot, joiden yläpuolella on muotoiltuja näppäimiä ja alapuolella sähköä johtamattomia kosketusnastoja, jotka on tarkoitettu asennettaviksi matkapuhelimiin ja jotka ovat kiistatta matkapuhelimen toiminnan kannalta välttämätön osa sekä joiden rakenne ja käyttötapa tekevät mahdottomaksi niiden käytön muutoin kuin kyseisten puhelinten osana, kuuluvat alanimikkeeseen 8529 90 40 nimikkeessä 8525 tarkoitettujen matkapuhelinten osana.

(ks. 33, 37, 38 ja 40 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
1)

Helleenien tasavalta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan mukaisia velvoitteitaan saakka ja kyseisestä päivämäärästä alkaen yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltäytynyt laskemasta ja maksamasta Euroopan yhteisöjen komissiolle sellaisia omia varoja, jotka ovat jääneet kantamatta ajanjaksona – ja jotka koskevat puolustusmateriaalin tullitonta tuontia, ja koska se on kieltäytynyt maksamasta viivästyskorkoa, joka perustuu siihen, ettei mainittuja omia varoja ole maksettu Euroopan yhteisöjen komissiolle.
10

Vuoden 2003 televiestintälain (Telekommunikationsgesetz 2003; BGBl. I, 70/2003; jäljempänä TKG) 37 §:llä, jotka otsikkona on ”Markkina-analyysimenettely”, pannaan täytäntöön puitedirektiivin 16 artikla. Kyseisessä 37 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Sääntelyviranomainen tekee viran puolesta ja ottaen huomioon Euroopan yhteisöjen säännökset ja määräykset säännöllisin väliajoin, pisimmillään kuitenkin kahden vuoden välein, analyysin merkityksellisistä markkinoista, jotka määritetään asetuksella 36 §:n 1 momentin mukaisesti. Tämän menettelyn päämääränä on sen jälkeen kun on todettu, onko yhdellä tai useammalla yrityksellä huomattava markkinavoima kyseisillä markkinoilla vai onko markkinoilla tehokasta kilpailua, poistaa erityiset velvollisuudet, pitää ne voimassa, muuttaa niitä tai asettaa niitä. 2. Jos sääntelyviranomainen päätyy tässä menettelyssä siihen, että yhdellä tai sitä useammalla yrityksellä on huomattava markkinavoima merkityksellisillä markkinoilla ja että tehokasta kilpailua ei siten ole, sen on asetettava tälle yritykselle tai näille yrityksille 38–46 §:n tai 47 §:n 1 momentin perusteella asianmukaiset erityiset velvollisuudet. Siltä osin kuin näiden yritysten osalta on jo olemassa erityisiä velvollisuuksia, jotka koskevat merkityksellisiä markkinoita, sääntelyviranomainen muuttaa niitä tai asettaa ne uudelleen menettelyn tulosten perusteella ja ottaen huomioon sääntelyn päämäärät. 3. Jos sääntelyviranomainen toteaa menettelyn perusteella, että merkityksellisillä markkinoilla on tehokasta kilpailua ja että yhdelläkään yrityksellä ei ole täten huomattavaa markkinavoimaa, sääntelyviranomainen ei saa – ellei 47 §:n 2 momentista muuta johdu – asettaa 2 momentissa tarkoitettuja velvollisuuksia; tässä tapauksessa menettely päätetään näiden markkinoiden osalta sääntelyviranomaisen muotovapaasti tekemällä päätöksellä, joka julkaistaan. Siltä osin kuin yrityksillä on vielä erityisiä velvollisuuksia näillä markkinoilla, ne poistetaan päätöksellä. Tässä päätöksessä on määrättävä vielä tarkoituksenmukaisesta ajanjaksosta, joka ei saa olla kuutta kuukautta pidempi ja jonka päätyttyä velvollisuuksien poistaminen tulee voimaan. – – 5. Asianosaisasema on tässä menettelyssä ainoastaan yrityksellä, jolle on asetettu erityisiä velvollisuuksia tai jonka velvollisuuksia on muutettu tai jonka velvollisuudet on poistettu. – –”
Lisäksi on todettava, että EY 296 ja EY 297 artiklassa määrättyjä poikkeuksia on – kuten perusvapauksiin kohdistuvia poikkeuksia – tulkittava suppeasti. Erityisesti EY 296 artiklan osalta on todettava, että vaikka kyseisessä artiklassa mainitaan toimenpiteet, jotka jäsenvaltio voi katsoa tarpeellisiksi keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi, ja sellaiset tiedot, joiden ilmaiseminen olisi näiden etujen vastaista, mainittua artiklaa ei kuitenkaan voida tulkita siten, että siinä annettaisiin jäsenvaltioille valta poiketa perustamissopimuksen määräyksistä ainoastaan viittaamalla kyseisiin etuihin. Näin ollen sellaisen jäsenvaltion, joka vetoaa edukseen EY 296 artiklaan, on näytettävä toteen tarve turvautua tässä artiklassa määrättyyn poikkeukseen keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi.

Jäsenvaltio, joka on yhtäältä kieltäytynyt laskemasta, toteamasta ja asettamasta Euroopan yhteisöjen komission käyttöön puolustustarvikkeiden maahantuontiin ajanjaksona 1.1.1998– liittyviä omia varoja ja joka on toisaalta kieltäytynyt maksamasta viivästyskorkoja sen perusteella, ettei mainittuja omia varoja asetettu komission käyttöön, ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan mukaisia velvoitteitaan ja yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan.

Ei nimittäin voida hyväksyä sitä, että jäsenvaltio vetoaa puolustusmateriaalin kallistumiseen, joka aiheutuu siitä, että kolmansista maista lähtöisin olevan tällaisen materiaalin tuontiin sovelletaan tulleja, voidakseen välttyä sellaisilta velvollisuuksilta, jotka perustuvat yhteisön talousarvion solidaariseen rahoittamiseen, sellaisten muiden jäsenvaltioiden vahingoksi, jotka puolestaan kantavat ja suorittavat edelleen tällaiseen tuontiin liittyviä tulleja.

(ks. 73 ja 80 kohta sekä tuomiolauselma)