ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ensimmäinen valitusperuste jakautuu neljään osaan. Ensimmäisessä osassa komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen tulkitessaan yleisiin kilpailuihin sovellettavien ”yleisten säännösten” oikeudellista luonnetta (EUVL 2014, C 60 A/1), koska komission mukaan mainituissa säännöksissä vahvistettiin kilpailumenettelyn kulkua koskevia uusia ja erityisiä velvoitteita, joita ei muutettu riidanalaisilla kilpailuilmoituksilla. Komissio väittää ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 7 artiklan 1 kohdan tulkintaa koskevan oikeudellisen virheen katsoessaan, että Euroopan unionin henkilöstövalintatoimistolla (jäljempänä EPSO) ei ole toimivaltaa antaa yleisiä ja abstrakteja sääntöjä sen järjestämiin kilpailuihin sovellettavista kieliä koskevista järjestelyistä. Komission mukaan EPSOlla on tällainen toimivalta. Komissio vetoaa tässä yhteydessä myös perusteluvelvollisuuden rikkomiseen, siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 57 kohdan lopussa ristiriitaisesti, että EPSOlla on kuitenkin toimivalta arvioida yksittäisten toimielinten tarpeita ja myös kielellisiä tarpeita eri kilpailuja järjestäessään. Komissio väittää ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että yleiset säännökset ovat pelkästään toimia, joilla ilmoitetaan toisen kielen valitsemisperusteet EPSOn järjestämissä kilpailumenettelyissä, sillä komission mukaan näissä säännöksissä vahvistettiin sitä vastoin sitovasti ne perusteet, jotka oikeuttivat kielen valitsemisen. Ensimmäisen valitusperusteen neljännessä osassa komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti riidanalaisten kilpailuilmoitusten luonnetta ja sisältöä siten, että kilpailuilmoituksissa asetettaisiin kieliä koskevan järjestelyn osalta uusia ja erityisiä velvoitteita, ja se on rikkonut siten myös perusteluvelvollisuutta hylätessään komission esittämän oikeudenkäyntiväitteen; komission mukaan riidanalaiset kilpailuilmoitukset olivat toimia, joilla pelkästään vahvistettiin yleisiin säännöksiin jo sisältyvät säännökset.
1.

Unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt huomiotta sen, että nimitys ”Neuschwanstein” on maantieteellinen alkuperämerkintä. Valituksenalaisen tuomion 27 kohdassa todetaan jo itsessään ristiriitaisesti, että vaikka Neuschwansteinin linna olisi ”maantieteellisesti paikannettavissa”, sitä ei kuitenkaan voitaisi pitää ”maantieteellisenä paikkana”, koska kyseisen paikan ensisijainen tehtävä on omaisuuden säilyttäminen eikä matkamuistojen valmistaminen ja myynti tai palvelujen tarjoaminen. Maantieteellisen paikan ensisijaisella tehtävällä ei kuitenkaan ole merkitystä maantieteelliseen alkuperään perustuvan ehdottoman hylkäysperusteen kannalta. Valittajan mukaan Neuschwansteinin linna on maantieteellisesti selvästi ja ehdottomasti paikannettavissa, ja vastoin unionin yleisen tuomioistuimen arviointia, poikkeaa tavanomaisesta museosta, jolle ratkaisevaa on siellä esillä olevat esineet, jotka – toisin kuin Neuschwansteinin linna – voidaan siirtää muualle. Merkityksellinen yleisö ei tarkastele nimeä analyyttisesti siten, että sillä tarkoitettaisiin ”joutsenen uutta kiveä”, kuten valituksenalaisessa tuomiossa on tehty, vaan yhdistää kyseisen fantasianimen ainoastaan maailmankuuluun linnaan. Valituksenalainen tuomio ei täten vastaa myöskään unionin tuomioistuimen tuomiosta Windsurfing Chiemsee (2) ilmeneviä edellytyksiä, koska merkityksellinen yleisö yhdistää tavarat, joissa on merkintä ”Neuschwanstein”, ja maailmankuulun turistikohteen Neuschwansteinin linnan toisiinsa. Kyseinen paikka voi täten epäilyksettä vaikuttaa kuluttajien mieltymyksiin niiden positiivisten mielikuvien ansiosta, joita se herättää. Näin ollen, koska kyse on maantieteellisestä merkinnästä, sitä ei voida suojata. Yleinen intressi edellyttää, että tavaramerkillä ei ole monopoliasemaa tunnettuihin turistikohteisiin ainakaan sellaisia tyypillisiä matkamuistoja varten, joita myydään ja ostetaan muistoksi kyseisestä paikasta. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt minkäänlaista arviointia rekisteröintihakemuksen kohteena olevista tavaroista ja palveluista selvittääkseen, voidaanko niitä käyttää matkamuistoina. Valittajien mukaan näin olisi kuitenkin pitänyt tehdä erityisesti, koska kyseessä olevaa tavaramerkkiä on haettu yleisin sanamuodoin, jotka kattavat myös matkamuistojen kaltaiset tavarat. Sillä seikalla, että käsiteltävässä asiassa tavaramerkin rekisteröintiä on hakenut Freistaat Bayern, ei ole merkitystä näiden periaatteiden kannalta, kuten unionin yleinen tuomioistuin on korostanut tuomiossaan MEM vastaan SMHV (MONACO) (3), koska valtion jättämää rekisteröintihakemusta koskevat samat periaatteet kuin minkä tahansa muun toimijan jättämää hakemusta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 14/28

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 28.10.2016 – Kubota (UK) Limited ja EP Barrus Limited v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Asia C-545/16)

(2017/C 014/33)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Kubota (UK) Limited ja EP Barrus Limited

Vastapuoli: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko tiettyjen tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 2015/221 (1) pätemätön siltä osin kuin siinä luokitellaan asetuksessa eritellyt ajoneuvot CN-koodiin 8704 21 91 eikä CN-koodiin 8704 10?

2) Erityisesti, onko tiettyjen tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 2015/221 pätemätön siltä osin kuin siinä rajoitetaan perusteettomasti alanimikkeen 8704 10 soveltamisalaa, siinä otetaan huomioon kiellettyjä tekijöitä, se on sisäisesti epäjohdonmukainen, siinä ei oteta asianmukaisesti huomioon selittäviä huomautuksia eikä yhdistetyn nimikkeistön nimikkeitä ja yleisiä tulkintasääntöjä ja/tai siinä ei oteta huomioon unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä yhdistetyn nimikkeistön nimikkeen 8704 10 osalta yksilöityjä asiaa koskevia vaatimuksia?

(1) Tiettyjen tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön 10.2.2015 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 2015/221 (EUVL 2015, L 37, s. 1).
6.

Valittaja väittää lisäksi, että tavaramerkkiasetuksen 7 artiklan 3 kohtaa on rikottu. Unionin yleinen tuomioistuin perustaa ratkaisunsa siihen, että tavaramerkki Meissen® on maantieteellinen alkuperämerkintä. Valituksen vastapuoli rekisteröi tavaramerkin Meissen® tavaramerkkiasetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti saavutetun erottamiskyvyn perusteella. Valituksen vastapuoli on näin ollen lainvoimaisesti todennut, ettei tavaramerkki Meissen® ole maantieteellinen vaan yritystoimintaan liittyvä alkuperämerkintä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 428/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 11.8.2016 – Roland Becker v. Hainan Airlines Co. Ltd.

(Asia C-447/16)

(2016/C 428/06)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Roland Becker

Vastapuoli: Hainan Airlines Co. Ltd.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kahdesta lennosta koostuvassa henkilökuljetuksessa, johon ei sisälly merkittävän pituista oleskelua kauttakulkulentokentillä, ensimmäisen matkaosuuden lähtöpaikkaa pidettävä asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan toisen luetelmakohdan mukaisena velvoitteen täytäntöönpanopaikkana siinäkin tapauksessa, että kanteessa esitetty, asetuksen (EY) N:o 261/2004 (2) 7 artiklan mukainen korvausvaatimus perustuu toisella matkaosuudella ilmenneeseen häiriöön ja kanne kohdistetaan kuljetussopimuksen sopimuskumppaniin, joka on toisesta, mutta ei ensimmäisestä lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja?

(1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1).

(2) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).
1)

Onko maaseudun kehittämisohjelmaa (Agro-ohjelma) pidettävä rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21.6.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 (1) (joka on sittemmin kumottu Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 (2) 107 artiklalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta saman asetuksen 105 artiklan 1 kohdan säännösten soveltamista) 14 artiklassa tarkoitettuna ”monivuotisena ohjelmana”?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 410/7

Valitus, jonka Kohrener Landmolkerei GmbH ja DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH ovat tehneet 9.8.2016 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-178/15, Kohrener Landmolkerei ja DHG vastaan komissio, 8.6.2016 antamasta määräyksestä

(Asia C-446/16 P)

(2016/C 410/07)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittajat: Kohrener Landmolkerei GmbH ja DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH (edustaja: A. Wagner, Rechtsanwalt)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 8.6.2016 antaman määräyksen ja velvoittaa vastapuolen

— ottaa tutkittavaksi valittajien 23.12.2014 esittämän vastaväitteen menettelyssä, jonka asianumero on AT-TSG-0007-01035.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisessa määräyksessä, että valittajien esittämät väitteet koskivat vain sitä, että vastaväiteilmoitus oli toimitettu oikea-aikaisesti kansallisille viranomaisille. Valittajat ovat kuitenkin myös väittäneet, että ne on asetettu epäedulliseen asemaan sen johdosta, mitä asetuksen N:o 1151/2012 (1) 51 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, ja että kyseinen sääntely on lainvastainen, koska siinä ei ollut mitään sääntöjä siitä, missä ajassa kansallisten viranomaisten oli toimitettava valittajien vastaväite komissiolle. Valittajat ovat viitanneet tältä osin kyseisessä säännöksessä olevaan virheeseen, joka johtaa siihen, että valittajat eivät pahimmassa tapauksessa voi ylipäätänsä esittää vastaväitettään. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole niiden mukaan ottanut kantaa tähän seikkaan.

Unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisessa määräyksessä vain todennut, että valittajat eivät ole arvostelleet kyseisen säännöksen lainvastaisuutta riittävästi. Valittajien mukaan ne ovat kuitenkin jo kannekirjelmässä viitanneet niihin ongelmiin, jotka liittyvät siihen, ettei asetuksen N:o 1151/2012 51 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa asetettua määräaikaa ole vahvistettu asianmukaisesti. Tämän on katsottava merkitsevän vain sitä, että ne ovat kyseenalaistaneet mainitun säännöksen sääntelyn ja lähteneet siitä, että niiden oikeuksia väitteentekijöinä ei ole varmistettu riittävällä tavalla.

(1) Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä 21.11.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1151/2012 (EUVL L 343, s. 1).
1)

Onko luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2014/59/EU, (1) erityisesti sen 1 artiklan 1 kohtaa ja 2 artiklan 1 kohdan 2 ja 23 alakohtaa luettuna yhdessä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (2) 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdan kanssa tulkittava siten, että sen soveltamisalaan kuuluu myös likvidaatioyksikkö (likvidaatioyhtiö), joka direktiivin 2014/59/EU tullessa voimaan 2.7.2014 oli vielä asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa tarkoitettu luottolaitos (CRR-laitos) mutta on menettänyt tämän ominaisuuden ennen direktiivin 2014/59/EU täytäntöönpanolle asetetun määräajan loppumista 31.12.2014 ja jolla ei ole enää pankkioikeudellista toimilupaa pankkitoiminnan harjoittamiseksi vaan joka saa lakisääteisen toimiluvan perusteella harjoittaa ainoastaan sellaista (pankki)liiketoimintaa, jonka tarkoituksena on pelkästään omaisuuden likvidointi?
8.

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen selvitysaineiston arvioinnissa eikä se ainakaan ole käyttänyt lainmukaisesti tuomioistuinvalvontaa koskevaa toimivaltaansa, on tehnyt oikeudellisen virheen, jossa on kyse perusteluvelvollisuuden laiminlyönnistä, ja lopuksi unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, jossa on kyse siitä, että se on vääristänyt tosiseikkoja ja selvitysaineistoa, jotka koskevat valittajan mahdollisuutta saada ulkoista rahoitusta.
2)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko asetuksen (EY) N:o 1234/2007 118 m artiklan 2 kohdan a alakohdan ii alakohtaa ja asetuksen (EU) N:o 1308/2013 103 artiklan 2 kohdan a alakohdan ii alakohtaa tulkittava siten, että suojatun alkuperänimityksen käyttö osana eritelmää vastaamattoman sellaisen elintarvikkeen nimitystä, johon on lisätty eritelmää vastaava ainesosa, on alkuperänimityksen maineen hyväksikäyttöä, kun elintarvikkeen nimi vastaa kohdeyleisössä vallitsevia nimitystapoja ja ainesosaa on lisätty riittävä määrä olennaisen ominaisuuden antamiseksi tuotteelle?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 343/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 13.5.2016 – Agenzia delle Entrate v. Federal Express Europe Inc. – Filiale italiana

(Asia C-273/16)

(2016/C 343/32)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte suprema di cassazione

Pääasian asianosaiset

Valittaja ja vastavalituksen vastapuoli: Agenzia delle Entrate

Vastapuoli ja vastavalituksen tekijä: Federal Express Europe Inc. – Filiale italiana

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 144 artiklaa ja 86 artiklan 1 kohtaa (jotka vastaavat 17.5.1977 annetun neuvoston direktiivin 77/388/ETY (2) 14 artiklan 1 ja 2 kohtaa ja 11 artiklan B kohdan 3 alakohtaa) tulkittava siten, että ainoa edellytys sille, että liitännäisistä suorituksista, jotka sisältävät maansisäisen kuljetuspalvelun eli ns. inbound -kuljetuksen – lentoaseman tiloista jäsenvaltion alueella sijaitsevaan määräpaikkaan toimituslausekkeella ”vapaasti määräpaikassa” – ei kanneta arvonlisäveroa, on se, että niiden arvo sisällytetään veron perusteeseen, riippumatta siitä, kannetaanko niistä tosiasiallisesti vero tullissa, kun tavarat tuodaan maahan; ja että siten kansalliset oikeussäännöt eli 26.10.1972 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 633 9 §:n 1 momentin 2 kohta ja 69 §:n 1 momentti, sellaisena kuin ne olivat tosiseikkojen tapahtuma-aikana voimassa, eivät yhdessä luettuina sovi yhteen edellä mainittujen yhteisön oikeussääntöjen kanssa, kun niiden perusteella joka tapauksessa ja siten myös tuotaessa maahan tavaroita, joista ei kanneta arvonlisäveroa – kuten nyt käsiteltävässä asiassa, jossa ovat kyseessä asiakirjat ja tavarat, joiden arvo on vähäinen – on täytettävä myös toinen vaatimus, jonka mukaan niistä on tosiasiallisesti kannettava arvonlisävero (ja vero on konkreettisesti maksettava tullissa) tavaroiden maahantuonnin yhteydessä; ja onko näin myös silloin, kun kuljetuspalvelut ovat liitännäisiä suorituksia pääsuoritukseen (maahantuonti) nähden ja molemmissa tapauksissa perusteena on menettelyn yksinkertaistaminen?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).

(2) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY (EYVL 1977, L 145, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 335/35

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Belgia) on esittänyt 24.6.2016 – T.KUP SAS v. Belgian valtio

(Asia C-349/16)

(2016/C 335/47)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

Pääasian asianosaiset

Kantaja: T.KUP SAS

Vastaaja: Belgian valtio

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko asetus 1294/2009 (1) pätemätön nyt käsiteltävänä olevan asian asianosaisen kaltaisen maahantuojan osalta, kun otetaan huomioon, että perusasetuksen 17 (2) artiklan 1 kohtaa rikottiin, kun komissio uudessa tutkimuksessaan käytti otantamenetelmää ja lisäksi otos käsitti vain kahdeksan maahantuojaa, vaikka tutkimukseen olisi pitänyt ottaa mukaan 21 maahantuojaa, joka on hallittavissa oleva määrä?

2) Onko asetus 1294/2009 pätemätön nyt käsiteltävänä olevan asian asianosaisen kaltaisen maahantuojan osalta, kun otetaan huomioon, että perusasetuksen 11 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa rikottiin, kun komissio uudessa tutkimuksessaan otti riittämättömästi huomioon tarjotun todistusaineiston sisällyttäessään otokseen viisi suurta maahantuojaa ja vain kolme pientä maahantuojaa ja lisäksi otti etupäässä huomioon kyseisten viiden suuren maahantuojan esittämät tiedot?

3) Onko asetus 1294/2009 pätemätön nyt käsiteltävänä olevan asian asianosaisen kaltaisen maahantuojan osalta, kun otetaan huomioon, että perusasetuksen 2 ja 3 artiklaa ja/tai 11 artiklan 2, 5 ja 9 kohtaa rikottiin, kun komissiolla uudessa tutkimuksessaan oli riittämättömästi tietoja polkumyynnillä tapahtuvan maahantuonnin jatkumisen ja siitä aiheutuvan vahingon toteamiseksi?

4) Onko asetus 1294/2009 pätemätön nyt käsiteltävänä olevan asian asianosaisen kaltaisen maahantuojan osalta, kun otetaan huomioon, että perusasetuksen 21 artiklaa rikottiin, kun komissio uudessa tutkimuksessaan vaatii erityisiä osoituksia siitä, että voimassaolon jatkamisesta aiheutuu maahantuojalle kohtuuttomasti haittaa?

(1) Vietnamista ja Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen jalkineiden, joiden päälliset ovat nahkaa, tuonnissa käyttöön otettavasta lopullisesta polkumyyntitullista, sellaisena kuin se on laajennettuna koskemaan Macaon erityishallintoalueelta lähetettyjen tiettyjen jalkineiden, joiden päälliset ovat nahkaa, tuontia riippumatta siitä, onko niiden alkuperämaaksi ilmoitettu Macaon erityishallintoalue, asetuksen (EY) N:o 384/96 11 artiklan 2 kohdan mukaisen toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun seurauksena 22.12.2009 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1294/2009 (EUVL 2009, L 352, s. 1).

(2) Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 384/96 (EYVL 1996, L 56, s. 1).
1)

Ennakkoratkaisukysymykset koskevat neuvoston direktiivin 91/414/ETY muuttamisesta klofentetsiinin, dikamban, difenokonatsolin, diflubentsuronin, imatsakiinin, lenasiilin, oksadiatsonin, pikloraamin ja pyriproksifeenin sisällyttämiseksi siihen tehoaineina 1.7.2008 annetun komission direktiivin 2008/69 (1) 3 artiklan 2 kohdan tulkintaa. Onko päivämäärää 31.12.2008, joka sisältyy 1.7.2008 annetun komission direktiivin 2008/69/EY 3 artiklan 2 kohdan espanjankieliseen versioon, tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan sen enimmäisajan päättymishetkeä, jossa jäsenvaltioiden on suoritettava uudelleenarviointi, siten, että sillä tarkoitetaan päivämäärää, johon mennessä direktiivin 91/414/ETY (2) liitteen I luetteloon on sisällytettävä tehoaineet, jotka on arvioitava uudelleen, tai siten, että sillä tarkoitetaan viimeistä päivää, jona hakemus tehoaineen sisällyttämisestä kyseiseen luetteloon on viimeistään esitettävä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 296/23

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Općinski sud u Velikoj Gorici (Kroatia) on esittänyt 15.6.2016 – VG Čistoća d.o.o. v. Đuro Vladika ja Ljubica Vladika

(Asia C-335/16)

(2016/C 296/31)

Oikeudenkäyntikieli: kroatia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Općinski sud u Velikoj Gorici

Pääasian asianosaiset

Kantaja: VG Čistoća d.o.o.

Vastaaja: Đuro Vladika ja Ljubica Vladika

Ennakkoratkaisukysymys

Kuinka EU-oikeuden mukaan on määritettävä kotitalousjätteen kokoamisesta ja keräämisestä perittävän maksun suuruus ja kuinka Euroopan unionin kansalaisten on maksettava kotitalousjätteen kokoamisesta ja keräämisestä perittävät maksut, eli maksavatko he tästä palvelusta tyhjennetyn roskakorin/-astian tilavuuden perusteella vai kerättyjen jätteiden tilavuuden perusteella, ja onko heidän tämän lisäksi maksettava joitakin muita maksuja?
1)

Onko SEUT 49 ja SEUT 54 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kaupan yksiköissä, joilla on käytettävissään suuri myyntitila ja pysäköintialue asiakkaitaan varten, harjoitettavaan toimintaan ja kaupankäyntiin tarkoitettujen laitosten ja osien käytöstä, kun myyntipinta-ala on yli 500 m2, aiheutuvasta ympäristövahingosta kannettavalle alueelliselle verolle, joka kannetaan riippumatta siitä, sijaitsevatko nämä kaupan yksiköt todellisuudessa vakiintuneen keskusta-alueen sisä- vai ulkopuolella, ja joka koskee useimmissa tilanteissa muiden jäsenvaltioiden yrityksiä, kun otetaan huomioon, että i) sitä ei tosiasiallisesti kanneta useita kaupan yksiköitä omistavilta elinkeinonharjoittajilta niiden yhteenlasketusta myyntipinta-alasta riippumatta, jos yhdenkään näistä kaupan yksiköistä myyntipinta-ala ei ole yli 500 m2 tai jos jokin tai jotkin niistä ylittävät tämän kynnyksen mutta veron määräytymisperuste ei ole yli 2 000 m2, kun taas vero kannetaan tosiasiallisesti elinkeinonharjoittajilta, joilla on yksi ainoa kaupan yksikkö, jonka myyntipinta-ala ylittää nämä kynnykset, ja ii) veroa ei myöskään kanneta kaupan yksiköiltä, jotka myyvät yksinomaan koneita, ajoneuvoja ja teollisuustarvikkeita; rakennusmateriaaleja, kylpyhuonetarvikkeita, ovia ja ikkunoita elinkeinonharjoittajille; huonekaluja yksittäisissä, perinteisissä ja erikoiskaupan yksiköissä; moottoriajoneuvoja jälleenmyyjien esittelytiloissa ja korjaamoissa; taimitarhoja puutarhoihin ja viljelyihin tai polttoaineita ja moottoripolttoaineita, niiden käytettävissä olevasta myyntipinta-alasta riippumatta?