FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/18

Valitus, jonka Lidl Stiftung & Co. KG on tehnyt 13.5.2014 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-225/12, Lidl Stiftung & Co. KG v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) 27.2.2014 antamasta tuomiosta

(Asia C-237/14 P)

2014/C 282/24

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Lidl Stiftung & Co. KG (edustajat: Rechtsanwalt M. Wolter, Rechtsanwalt M. Kefferpütz ja Rechtsanwalt A. K. Marx)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 27.2.2014 antaman tuomion asiassa T-225/12

— kumoaa siinä tapauksessa, että valitus katsotaan perustelluksi, ensimmäisen valituslautakunnan 21.3.2012 antaman päätöksen R 2379/2010-1 unionin yleisessä tuomioistuimessa esitettyjen vaatimusten mukaisesti

— velvoittaa SMHV:n vastaajana unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä korvaamaan siellä aiheutuneet sekä muutoksenhausta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksessaan Lidl Stiftung & Co. KG vetoaa valituksenalaista tuomiota vastaan kolmeen seuraavaan valitusperusteeseen:

1) yhteisön tavaramerkkiasetuksen (1) 42 artiklan 2 ja 3 kohtaa sekä yhteisön tavaramerkkiasetuksen täytäntöönpanosta annetun asetuksen (2) 22 säännön 3 ja 4 kohtaa yhdessä yhteisön tavaramerkkiasetuksen 15 artiklan 1 kohdan kanssa on rikottu, sillä unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti väitteessä mainitun tavaramerkin tosiasiallista käyttöä koskevia kyseisissä säännöksissä tarkoitettuja edellytyksiä

2) yhteisön tavaramerkkiasetuksen 15 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 42 artiklan 2 ja 3 kohtaa on rikottu, sillä unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti edellytyksiä katsoessaan, että väitteessä mainitun tavaramerkin käyttöä rekisteröidystä käytöstä poikkeavalla tavalla oli pidettävä yhteisön tavaramerkkiasetuksen 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tosiasiallisena käyttönä

3) yhteisön tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu, sillä unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti sekaannusvaaran arviointia koskevia edellytyksiä.

Pääasialliset perustelut voidaan tiivistää seuraavasti:

Ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että valituslautakunta oli perustellusti pitänyt kolmea päiväämätöntä valokuvaa yhdessä joidenkin laskujen kanssa konkreettisina ja objektiivisina seikkoina, joilla voitiin riittävästi osoittaa väitteessä mainitun tavaramerkin tosiasiallinen käyttö etenkin käytön luonteen osalta.

Toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon yhteisön tavaramerkkiasetuksen 15 artiklan 1 kohdan a alakohdan poikkeuksellista luonnetta, joka edellyttää oikeusvarmuuteen ja ennakoitavuuteen liittyvistä syistä suppeaa ja rajoittavaa tulkintaa ja tavaramerkin kaikkien ominaisuuksien arviointia sen rekisteröidyssä muodossa. Unionin yleinen tuomioistuin teki täten oikeudellisen virheen, kun se vahvisti valituslautakunnan toteamuksen, jonka mukaan muotoa, jossa tavaramerkkiä oli käytetty, oli pidettävä tosiasiallisena käyttönä, sillä se ei muuttanut väitteessä mainitun tavaramerkin erottamiskykyä sen rekisteröidyssä muodossa, koska valituslautakunta ei ottanut huomioon väitteessä mainitun tavaramerkin kaikkia ominaisuuksia.

Kolmannen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti yhteisön tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, sillä arvioidessaan valituslautakunnan toteamuksia merkkien samankaltaisuudesta ja sekaannusvaarasta, se ei ottanut asianmukaisesti huomioon sitä, että ensinnäkin käsiteltävässä asiassa kohdeyleisön tarkkaavaisuuden aste on melko korkea, että toiseksi keskivertokuluttaja käsittää merkin tavanomaisesti yhdeksi kokonaisuudeksi eikä hänellä ole tapana arvioida sen eri yksityiskohtia ja että kolmanneksi merkkien samankaltaisuutta voidaan arvioida yksinomaan merkin hallitsevan ominaisuuden perusteella ainoastaan, jos tavaramerkin kaikkien muiden osatekijöiden merkitys on vähäinen. Jos nämä näkökohdat olisi otettu huomioon asianmukaisesti, ei sekaannusvaaraa olisi voitu todeta.

Koska valituksenalainen tuomio ei siten ole yhdenmukainen yhteisön tavaramerkkiasetuksen säännösten kanssa, Lidl Stiftung & Co. KG vaatii sen kumoamista.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1).

(2) Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annettu komission asetus (EY) N:o 2868/95 (EYVL L 303, s. 1).