Asia C-334/10

X

vastaan

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kuudes arvonlisäverodirektiivi — 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohta, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohta ja 17 artiklan 2 kohta — Yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan investointitavaran osa — Väliaikainen käyttäminen yksityisiin tarkoituksiin — Investointitavaraan tehdyt pysyvät muutokset — Arvonlisäveron maksaminen pysyvistä muutoksista — Vähennysoikeus”

Tuomion tiivistelmä

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Investointitavarat – Yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan tavaran osan väliaikainen käyttäminen yksityisiin tarkoituksiin – Oikeus vähentää pysyvien muutosten tekemisestä mainittuun tavaraan aiheutuneet kustannukset – Edellytys – Aikomus käyttää muutettua tavaraa yrityksen tarpeisiin – Arviointiperusteet

(Neuvoston direktiivin 77/388 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohta, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohta ja 17 artiklan 2 kohta)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohtaa, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohtaa ja 17 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että yhtäältä verovelvollisella, joka ottaa osan yrityksensä liikeomaisuuteen kuuluvasta investointitavarasta väliaikaisesti yksityiseen käyttöönsä, on kyseisten säännösten mukaan oikeus vähentää niistä kustannuksista maksettu arvonlisävero, jotka ovat aiheutuneet pysyvien muutosten tekemisestä mainittuun tavaraan, vaikka kyseiset muutokset on tehty tätä väliaikaista yksityiskäyttöä varten, ja että toisaalta kyseinen vähennysoikeus on olemassa siitä riippumatta, onko verovelvolliselta veloitettu mainittujen muutosten kohteena olevan investointitavaran hankinnan yhteydessä arvonlisävero ja onko verovelvollinen vähentänyt kyseisen veron.

Tässä yhteydessä se, toimiiko verovelvollinen tuotantopanoksen hankintahetkellä tässä ominaisuudessaan ja onko sillä siis oltava oikeus vähentää arvonlisävero, joka on maksettu tai maksettava tavaroista ja palveluista, voidaan määrittää muun muassa sen perusteella, että verovelvollinen aikoo käyttää tavaraa tai palvelua yrityksensä tarpeisiin, minkä objektiiviset seikat vahvistavat.

Kyseisiin seikkoihin kuuluvat muun muassa kyseessä olevien tavaroiden luonne sekä aika, joka on kulunut tavaroiden hankkimisesta siihen, kun verovelvollinen on ottanut ne käyttöön taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi. Sillä, että taloudellista toimintaa varten hankittuja tavaroita ei välittömästi käytetä tällaisessa toiminnassa, ei kuitenkaan lähtökohtaisesti voida kyseenalaistaa oikeutta vähentää ostoihin sisältyvää arvonlisäveroa. Tavaran ottaminen aluksi yksinomaan yksityiskäyttöön on yhteensoveltuva yhteiseen arvonlisäverojärjestelmään erottamattomana osana kuuluvan verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa, ja sen voidaan katsoa merkitsevän yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan investointitavaran sekakäyttöä.

(19, 23, 31, 32, 34 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)

Asia C-334/10

X

vastaan

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kuudes arvonlisäverodirektiivi — 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohta, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohta ja 17 artiklan 2 kohta — Yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan investointitavaran osa — Väliaikainen käyttäminen yksityisiin tarkoituksiin — Investointitavaraan tehdyt pysyvät muutokset — Arvonlisäveron maksaminen pysyvistä muutoksista — Vähennysoikeus”

Tuomion tiivistelmä

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen — Investointitavarat — Yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan tavaran osan väliaikainen käyttäminen yksityisiin tarkoituksiin — Oikeus vähentää pysyvien muutosten tekemisestä mainittuun tavaraan aiheutuneet kustannukset — Edellytys — Aikomus käyttää muutettua tavaraa yrityksen tarpeisiin — Arviointiperusteet

(Neuvoston direktiivin 77/388 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohta, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohta ja 17 artiklan 2 kohta)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohtaa, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohtaa ja 17 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että yhtäältä verovelvollisella, joka ottaa osan yrityksensä liikeomaisuuteen kuuluvasta investointitavarasta väliaikaisesti yksityiseen käyttöönsä, on kyseisten säännösten mukaan oikeus vähentää niistä kustannuksista maksettu arvonlisävero, jotka ovat aiheutuneet pysyvien muutosten tekemisestä mainittuun tavaraan, vaikka kyseiset muutokset on tehty tätä väliaikaista yksityiskäyttöä varten, ja että toisaalta kyseinen vähennysoikeus on olemassa siitä riippumatta, onko verovelvolliselta veloitettu mainittujen muutosten kohteena olevan investointitavaran hankinnan yhteydessä arvonlisävero ja onko verovelvollinen vähentänyt kyseisen veron.

Tässä yhteydessä se, toimiiko verovelvollinen tuotantopanoksen hankintahetkellä tässä ominaisuudessaan ja onko sillä siis oltava oikeus vähentää arvonlisävero, joka on maksettu tai maksettava tavaroista ja palveluista, voidaan määrittää muun muassa sen perusteella, että verovelvollinen aikoo käyttää tavaraa tai palvelua yrityksensä tarpeisiin, minkä objektiiviset seikat vahvistavat.

Kyseisiin seikkoihin kuuluvat muun muassa kyseessä olevien tavaroiden luonne sekä aika, joka on kulunut tavaroiden hankkimisesta siihen, kun verovelvollinen on ottanut ne käyttöön taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi. Sillä, että taloudellista toimintaa varten hankittuja tavaroita ei välittömästi käytetä tällaisessa toiminnassa, ei kuitenkaan lähtökohtaisesti voida kyseenalaistaa oikeutta vähentää ostoihin sisältyvää arvonlisäveroa. Tavaran ottaminen aluksi yksinomaan yksityiskäyttöön on yhteensoveltuva yhteiseen arvonlisäverojärjestelmään erottamattomana osana kuuluvan verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa, ja sen voidaan katsoa merkitsevän yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan investointitavaran sekakäyttöä.

(19, 23, 31, 32, 34 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)