JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MACIEJ SZPUNAR

29 päivänä heinäkuuta 2019 ( 1 )

Asia C‑555/18

K.H.K.

vastaan

B.A.C. ja

E.E.K.

Ennakkoratkaisupyyntö – Sofiyski rayonen sad (Sofian piirituomioistuin, Bulgaria)

Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Asetus (EU) N:o 655/2014 – Eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräysmenettely – Virallisen asiakirjan käsite – Saatavaa koskeva maksamismääräys

I Johdanto

1. Yhteisöjen tuomioistuimen vuonna 1979 antaman tuomion Denilauler ( 2 ) mukaan ex parte ‑menettelyssä annettuun väliaikaiseen toimenpiteeseen tai turvaamistoimeen ei sovelleta Brysselin yleissopimuksessa ( 3 ) määrättyä tunnustamis- ja täytäntöönpanojärjestelmää. Sittemmin tämä oikeuskäytäntö on kodifioitu asetuksella (EU) N:o 1215/2012. ( 4 ) Se, että väliaikaisiin toimenpiteisiin tai turvaamistoimiin ei sovellettu unionin oikeuden tasolla yhdenmukaistettua tunnustamis- ja täytäntöönpanojärjestelmää, on ollut yksi tärkeimmistä syistä, joiden vuoksi tietyt tahot ovat pitäneet maksusuorituksia koskevissa menettelyissä annettujen ratkaisujen täytäntöönpanoa koskevaa unionin lainsäädäntöä Euroopan yksityisoikeuden alueen Akilleen kantapäänä. ( 5 )

2. Lähes 35 vuotta tuomion Denilauler ( 6 ) jälkeen, vuonna 2014, annettiin asetus (EU) N:o 655/2014, ( 7 ) jolla unionin lainsäätäjä otti käyttöön eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen. Eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen osalta on huolehdittu siitä, että sillä on velallisen yllättävä vaikutus, ja se tunnustetaan automaattisesti muissa jäsenvaltioissa ilman että vaadittaisiin erityismenettelyä. ( 8 )

3. Ennakkoratkaisupyynnöllään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta tulkitsemaan asetusta N:o 655/2014 ensimmäistä kertaa.

4. Unionin tuomioistuimen pyynnöstä tässä ratkaisuehdotuksessa esitetty analyysi koskee asiassa esitetyistä kolmesta ennakkoratkaisukysymyksestä ainoastaan ensimmäistä kysymystä, jolla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa säädetystä virallisen asiakirjan käsitteestä ja tarkemmin ottaen tiedustelee sitä, onko asetuksessa tarkoitetun virallisen asiakirjan oltava täytäntöönpanokelpoinen vai ei.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin lainsäädäntö

5. Asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 8 alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan käsitteellä ”tuomio” tarkoitetaan ”jäsenvaltioiden tuomioistuimen antamaa tuomiota riippumatta siitä, miksi sitä kutsutaan, samoin kuin tuomioistuimen virkamiehen tekemää kustannusten tai kulujen määrittämistä koskevaa päätöstä”. Asetuksen 4 artiklan 10 alakohdassa niin ikään säädetyn määritelmän mukaan käsitteellä ”virallinen asiakirja” tarkoitetaan ”asiakirjaa, joka on laadittu virallisesti tai rekisteröity virallisena asiakirjana jäsenvaltiossa ja jonka aitous a) koskee asiakirjan allekirjoitusta ja sisältöä ja b) on viranomaisen tai muun tähän tarkoitukseen valtuutetun tahon vahvistama”.

6. Asetuksen 2 luvussa, jonka otsikko on ”Menettely turvaamismääräyksen saamiseksi”, on 5 artikla, jonka otsikko on ”Saatavuus” ja jossa säädetään seuraavaa: ”Turvaamismääräys on velkojan käytettävissä seuraavissa tilanteissa: a) ennen kuin velkoja panee vireille pääasiakanteen jäsenvaltiossa velallista vastaan tai milloin tahansa pääasiakanteen käsittelyn aikana tuomion antamiseen tai tuomioistuimessa tehdyn sovinnon hyväksymiseen tai tekemiseen asti; b) velkojan saatua jäsenvaltiossa tuomion, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus.”

7. Asetuksen 14 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos velkoja on saanut jäsenvaltiossa täytäntöönpanokelpoisen tuomion, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus, ja velkojalla on syytä olettaa, että velallisella on yksi tai useampi tili tietyn jäsenvaltion pankissa, mutta hän ei tiedä pankin nimeä ja/tai osoitetta eikä IBAN- tai BIC‑tunnusta taikka muuta pankin numeroa, jonka perusteella pankki on mahdollista tunnistaa, hän voi pyytää, että tuomioistuin, jolle turvaamismääräystä koskeva hakemus tehdään, pyytäisi täytäntöönpanojäsenvaltion tiedonhankintaviranomaista hankkimaan tiedot, joiden perusteella pankki ja velallisen tili tai tilit voidaan tunnistaa. Sen estämättä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, velkoja voi tehdä kyseisessä alakohdassa tarkoitetun hakemuksen, kun tuomio, tuomioistuimessa tehty sovinto tai virallinen asiakirja ei ole vielä täytäntöönpanokelpoinen ja turvattava määrä on merkittävä ottaen huomioon asian kannalta olennaiset seikat, ja velkoja on esittänyt riittävät todisteet, joiden avulla tuomioistuin voi varmistua tilitietojen tarpeen kiireellisyydestä, koska on olemassa riski siitä, että ilman näitä tietoja velkojan velalliseen kohdistaman vaatimuksen täytäntöönpano todennäköisesti vaarantuu, mikä voisi johtaa velkojan taloudellisen tilanteen merkittävään heikkenemiseen.”

B Bulgarian lainsäädäntö

8. Siviiliprosessilain (Grazhdanski protsesualen kodeks, jäljempänä GPK) 47 §:n 1 momentin mukaan on niin, että jos vastaajaa ei tavoiteta oikeudenkäyntiasiakirjoissa olevasta osoitteesta kuukauden kuluessa eikä ole löydettävissä henkilöä, joka suostuu vastaanottamaan tiedoksiannon, tiedoksianto voidaan periaatteessa suorittaa kiinnittämällä tiedoksianto ilmoituksena. GPK:n 47 §:n 5 momentin mukaan ilmoituksella suoritettu tiedoksianto voi johtaa siihen, että tiedoksiannon katsotaan tapahtuneen huolimatta siitä, että vastaaja ei ole tosiasiallisesti saanut tietoa asiasta.

9. GPK:n 37 luvussa, jossa säädetään maksamismääräysmenettelystä, on 410 §, jonka otsikko on ”Maksamismääräyksen antamista koskeva hakemus” ja jossa säädetään seuraavaa: ”(1) Hakija voi hakea maksamismääräyksen antamista 1. rahamääräisistä saatavista tai lajiesineitä koskevista saatavista, jos rayonen sad on vaatimuksen osalta toimivaltainen 2. irtaimen esineen hallinnan luovuttamisesta, kun velallinen on saanut sen haltuunsa palauttamisvelvoitteella, siihen kohdistuu panttioikeus tai velallinen on välittänyt sen hallinnansiirtovelvoittein, jos rayonen sad on vaatimuksen osalta toimivaltainen. (2) (lisätty – DV nro 86, 2017) Hakemuskirjelmään on sisällyttävä täytäntöönpanomääräystä koskeva hakemus, ja sen on täytettävä edellä 127 §:n 1 ja 3 momentissa sekä 128 §:n 1 ja 2 momentissa säädetyt vaatimukset. Hakemuksessa on mainittava pankkitilitiedot tai muu maksutapa.”

10. GPK:n 415 §:n 1 ja 5 momentissa säädetään seuraavaa: ”(1) Tuomioistuin ilmoittaa seuraavissa tapauksissa hakijalle mahdollisuudesta nostaa kanne saatavansa toteamiseksi: 1. jos vastalause esitettiin määräajassa 2. jos maksamismääräys annettiin velalliselle tiedoksi edellä 47 §:n 5 momentissa säädetyn mukaisesti 3. jos tuomioistuin on hylännyt maksamismääräyksen antamista koskevan hakemuksen. – – (5) Jos hakija ei esitä todisteita siitä, että kanne on nostettu määräajassa, tuomioistuin toteaa maksamismääräyksen, ja jäljempänä 418 §:n nojalla annetun täytäntöönpanomääräyksen, kokonaan tai osittain pätemättömäksi.”

11. GPK:n 416 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Jos vastalausetta ei esitetä määräajassa tai se peruutetaan taikka tuomiosta, jolla saatava todetaan, tulee lainvoimainen, maksamismääräyksestä tulee täytäntöönpanokelpoinen. Tuomioistuin antaa maksamismääräyksen perusteella täytäntöönpanomääräyksen ja merkitsee sen maksamismääräykseen.”

12. GPK:n 56 luvussa, jolla asetus N:o 655/2014 on pantu täytäntöön Bulgarian lainsäädännössä, on 618 a §, jossa säädetään seuraavaa: ”(1) Ennen kanteen nostamista voidaan hakea eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä pääasiassa toimivaltaiselta ensimmäisen asteen tuomioistuimelta. (2) Eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä voidaan hakea toimivaltaiselta ensimmäisen asteen tuomioistuimelta asetuksen [N:o 655/2014] 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitetun virallisen asiakirjan laatimisen jälkeen. (3) Kantaja voi milloin tahansa oikeudenkäynnin kuluessa sen päättymiseen saakka hakea eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä tuomioistuimelta, jossa asia on vireillä. Jos eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä haetaan kassaatiomenettelyn yhteydessä, toisen asteen tuomioistuin on toimivaltainen asiassa. (4) Eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä voidaan hakea sen jälkeen, kun pääasiaa käsittelevä ensimmäisen asteen tuomioistuin on antanut tuomion tai tuomioistuimessa tehty sovinto on hyväksytty.”

III Pääasian tosiseikat

13. Hakija on jättänyt GPK:n 410 §:n nojalla Sofiyski rayonen sadille (Sofian piirituomioistuin, Bulgaria) maksamismääräyksen antamista koskevan hakemuksen kahta velallista vastaan.

14. Sofiyski rayonen sad antoi 5.4.2018 maksamismääräyksen GPK:n 410 §:n nojalla. Velallisille lähetettiin 18.4.2018 jäljennökset maksamismääräyksestä heidän Sofiassa sijaitseviin osoitteisiinsa, jotka hakija oli maininnut hakemuksessa ja jotka vastasivat kansallisesta väestötietopankista viran puolesta haettuja osoitetietoja.

15. Bulgarian lainsäädännön mukaisesti tiedoksiannot palautuivat takaisin, koska velallisia ei tavoitettu ilmoitetuista osoitteista ja he eivät reagoineet tiedoksiantoihin, jotka oli kiinnitetty heidän oveensa tai postilaatikkoonsa, kahden viikon määräajassa.

16. GPK:n 415 §:n 1 momentin 2 kohdan nojalla Sofiyski rayonen sad ilmoitti 2.8.2018 annetulla päätöksellään hakijalle, että se voi nostaa velallisia vastaan kanteen saatavansa toteamiseksi. Päätös lähetettiin hakijalle tiedoksi 3.8.2018.

17. Ennen kuin päätös saatiin annettua tiedoksi hakijalle, hakija jätti 2.8.2018 eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä koskevan hakemuksen, joka koski velallisten pankkitilejä Ruotsissa.

18. Tällä perusteella Sofiyski rayonen sad määräsi 2.8.2018, että hakemus ja sen liitteet esitetään II siviiliasioita käsittelevän osaston puheenjohtajalle erillisen menettelyn aloittamiseksi ja esittelevän tuomarin määräämiseksi GPK:n 618a §:n mukaisesti. II siviiliasioita käsittelevän osaston puheenjohtaja siirsi asian kuitenkin kyseisen tuomioistuimen III siviiliasioita käsittelevän osaston 155. jaostolle, joka on tässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kehotti jaostoa antamaan ratkaisun hakemuksesta ja totesi, että GPK:n 410 §:n nojalla annettu maksamismääräys oli asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettu virallinen asiakirja eikä perusteita erillisen menettelyn aloittamiselle ollut.

19. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole samaa mieltä II siviiliasioita käsittelevän osaston puheenjohtajan kanssa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että GPK:n 410 §:n nojalla annettu määräys, joka ei ole tullut täytäntöönpanokelpoiseksi, ei ole asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettu virallinen asiakirja, koska GPK:n 415 §:n 5 momentin mukaan on niin, että jos hakija ei esitä todisteita siitä, että kanne on nostettu määräajassa, tuomioistuimen on todettava maksamismääräys pätemättömäksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että asiassa ei ole annettu sellaista täytäntöönpanokelpoista määräystä, jota olisi pidettävä virallisena asiakirjana ja jonka perusteella tuomioistuin voisi antaa maksamismääräysmenettelyssä eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen. Tässä tilanteessa kyseisiin pankkitileihin kohdistuva eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräys voitaisiin antaa ainoastaan pääasiaa koskevassa erillisessä menettelyssä.

IV Ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa

20. Tässä tilanteessa Sofiyski rayonen sad on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [GPK:n] 410 §:ssä tarkoitettu maksamismääräys, joka ei ole vielä täytäntöönpanokelpoinen, asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettu virallinen asiakirja? 2) Jos [GPK:n] 410 §:ssä tarkoitettu maksamismääräys ei ole virallinen asiakirja, onko silloin velkojan hakemuksesta aloitettava asetuksen N:o 655/2014 5 artiklan a alakohdassa tarkoitettu erillinen menettely? 3) Jos [GPK:n] 410 §:ssä tarkoitettu maksamismääräys on virallinen asiakirja, onko tuomioistuin silloin velvollinen tekemään päätöksen asetuksen N:o 655/2014 18 artiklan 1 kohdassa säädetyn määräajan kuluessa, mikäli kansallisessa oikeussäännössä säädetään, että määräaikojen kuluminen keskeytyy tuomioistuimen lomakausien ajaksi?”

21. Ainoastaan Euroopan komissio on esittänyt kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimessa. Istuntoa asianosaisten kuulemiseksi ei pidetty.

V Asian tarkastelu

22. Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, vastaako pääasiassa kyseessä olevan kaltainen maksamismääräys, joka ei ole täytäntöönpanokelpoinen, asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitetun virallisen asiakirjan kriteerejä ja onko hakija näin ollen asetuksen 5 artiklan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla saanut virallisen asiakirjan, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus.

23. Tällä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii ratkaisemaan negatiivisen toimivaltakonfliktin kaltaisen tuomioistuimen sisäisen tilanteen, jossa on kyse toimivallasta käsitellä eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä koskeva hakemus. Kyseinen konflikti perustuu siihen, että Sofiyski rayonen sadin II siviiliasioita käsittelevän osaston puheenjohtaja on katsonut, että GPK:n 410 §:n nojalla annettua määräystä on pidettävä virallisena asiakirjana, ja määrännyt Sofiyski rayonen sadin III siviiliasioita käsittelevän osaston 155. jaoston antamaan ratkaisun eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä koskevasta hakemuksesta, koska hänen mukaansa perusteita erillisen menettelyn aloittamiselle ei ollut. Kyseisen 155. jaoston puheenjohtaja katsoo sen sijaan, että ”tällä hetkellä ei ole olemassa täytäntöönpanokelpoista päätöstä, joka voisi olla virallinen asiakirja” ja jonka perusteella kyseinen tuomioistuin voisi antaa eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen Bulgarian lainsäädännön mukaisessa maksamismääräysmenettelyssä.

24. Useat Bulgarian lainsäädännön soveltamista koskevat seikat, jotka tässä tapauksessa vaikuttavat hakijan oikeudelliseen asemaan, ovat jääneet epäselviksi. Näin ollen minun on käsiteltävä kysymyksiä, joihin ei ole nimenomaisesti viitattu ennakkoratkaisupyynnössä, voidakseni antaa vastauksen, josta on hyötyä ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.

25. Näin ollen, vastatakseni ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pohdintoihin, esitän aluksi muutamia yleisluonteisia huomautuksia Bulgarian lainsäädännön mukaisesta maksamismääräysmenettelystä, josta on säädetty GPK:n 410 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä (tämän ratkaisuehdotuksen 26–31 kohta). Tämän jälkeen esitän huomautuksia niistä kahdesta premissistä, joihin ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys vaikuttaa perustuvan, eli ensimmäisestä premissistä, jonka mukaan 5.4.2018 annettua maksamismääräystä ei ole todettu pätemättömäksi (tämän ratkaisuehdotuksen 33–34 kohta), ja toisesta premissistä, jonka mukaan Bulgarian lainsäädännön mukainen maksamismääräys vastaa asetuksessa N:o 655/2014 tarkoitetun virallisen asiakirjan kriteerejä, jos huomioon ei oteta sen mahdollisesti merkityksellistä täytäntöönpanokelpoisuutta (tämän ratkaisuehdotuksen 36–46 kohta). Lopuksi tarkastelen kaikkien näiden pohdintojen perusteella velkojalla olevan täytäntöönpanoperusteen täytäntöönpanokelpoisuuden merkitystä kyseisellä asetuksella käyttöön otetussa järjestelmässä (tämän ratkaisuehdotuksen 53 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

A Maksamismääräysmenettely

26. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esityksen mukaan GPK:n 410 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä säädetyssä maksamismääräysmenettelyssä voidaan todeta, onko tiettyjen henkilöiden välillä olemassa saatava, mihin se perustuu ja onko se riidaton. Menettely on valinnanvarainen: velkojalla ei ole velvollisuutta jättää maksamismääräyksen antamista koskevaa hakemusta ja velkoja voi sen sijaan vaatia saatavaansa tavanomaisessa oikeudenkäynnissä.

27. Jos velkoja päättää jättää GPK:n 410 §:n mukaisen hakemuksen, velkojan on ilmoitettava saatavansa peruste ja määrä. Toisaalta velkojalla ei ole velvollisuutta esittää asiakirjoja, jotka osoittavat saatavan oikeaksi.

28. Velkoja ei voi hakea saatavansa pakkotäytäntöönpanoa ennen kuin maksamismääräyksestä on tullut täytäntöönpanokelpoinen.

29. Jotta maksamismääräyksestä tulee täytäntöönpanokelpoinen, se on annettava tiedoksi velalliselle eikä velallinen saa esittää GPK:n 414 §:n mukaista vastalausetta. Tässä tilanteessa tuomioistuin antaa GPK:n 416 §:n mukaisesti täytäntöönpanoperusteen kyseisen maksamismääräyksen perusteella.

30. Jos sen sijaan velallinen vastustaa maksamismääräystä, tuomioistuin ilmoittaa GPK:n 415 §:n 1 momentin mukaisesti velkojalle, että velkoja voi kuukauden kuluessa nostaa kanteen saatavansa toteamiseksi, jolloin aloitetaan erillinen menettely, jossa kyseinen tuomioistuin ratkaisee asian tuomiolla. Maksamismääräys vahvistetaan tällä tuomiolla, kun siitä tulee lainvoimainen, ja täytäntöönpanoperuste annetaan kyseisen maksamismääräyksen ja kyseisen tuomion perusteella.

31. Vastaavasti tuomioistuin ilmoittaa velkojalle, että velkoja voi nostaa kanteen saatavansa toteamiseksi, myös silloin, kun maksamismääräystä ei ole tosiasiallisesti annettu tiedoksi mutta maksamismääräyksen tiedoksiannon katsotaan tapahtuneen GPK:n 47 §:n 5 momentin nojalla. Tällöin saatavan toteamista koskevan kanteen nostaminen johtaa niin ikään edellä kuvatun kaltaisen erillisen menettelyn vireille tulemiseen. Jos hakija, kuten on nyt käsiteltävässä asiassa, kuitenkaan ei esitä todisteita siitä, että saatavan toteamista koskeva kanne on nostettu, tuomioistuin toteaa maksamismääräyksen pätemättömäksi GPK:n 415 §:n 5 momentin nojalla.

32. Siten ennen asian laajempaa tarkastelua on ratkaistava, onko 5.4.2018 annettu maksamismääräys todettu pätemättömäksi vai ei. Jos maksamismääräys nimittäin olisi todettu pätemättömäksi GPK:n 415 §:n 5 momentin mukaisesti, mielestäni ei olisi syytä pohtia sitä, onko maksamismääräystä pidettävä asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettuna virallisena asiakirjana.

B Maksamismääräys, jonka jälkeen ei ole nostettu saatavan toteamista koskevaa kannetta

33. Kuten juuri totesin, asiaa koskevista oikeussäännöistä, sellaisina kuin kansallinen tuomioistuin on ne esittänyt, ilmenee, että kun maksamismääräys annetaan tiedoksi GPK:n 47 §:n 5 momentin mukaisesti ja kun tämän jälkeen, kuten on pääasiassa, velkoja ei nosta kannetta saatavansa toteamiseksi, maksamismääräys on todettava pätemättömäksi GPK:n 415 §:n 5 momentin perusteella. Lisäksi oikeuskirjallisuuden mukaan maksamismääräys on todettava pätemättömäksi, koska sen oikeudellinen olemassaolo on päätettävä, vaikka sillä ei ole ollut oikeusvaikutuksia eikä se ole täytäntöönpanokelpoinen. ( 9 )

34. Kun ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä viitataan maksamismääräykseen, joka ei ole vielä täytäntöönpanokelpoinen, kysymystä voidaan tulkita siten, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että 5.4.2018 annettua maksamismääräystä ei ole todettu pätemättömäksi. ( 10 ) Siten en ota kantaa siihen, soveltuuko kansallisten tuomioistuinten ratkaisu yhteen Bulgarian lainsäädännön kanssa, ja on katsottava todetuksi, että 5.4.2018 annettua maksamismääräystä ei ole todettu pätemättömäksi.

35. Tässä vaiheessa on vielä tarkasteltava kysymystä siitä, vastaako pääasiassa kyseessä olevan kaltainen maksamismääräys, jos huomioon ei oteta vielä puuttuvaa täytäntöönpanokelpoisuutta, asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitetun virallisen asiakirjan kriteerejä, joista nimenomaisesti ja kiistatta säädetään kyseisessä asetuksessa.

C Maksamismääräys asetuksessa N:o 655/2014 tarkoitettuna virallisena asiakirjana

36. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että toteamus, jonka mukaan Bulgarian lainsäädännön mukaista maksamismääräystä on pidettävä asetuksessa N:o 655/2014 tarkoitettuna virallisena asiakirjana, perustuu siihen, että II siviiliasioita käsittelevän osaston puheenjohtaja siirsi pääasian ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Siirtäessään asian III siviiliasioita käsittelevän osaston käsiteltäväksi II siviiliasioita käsittelevän osaston puheenjohtaja nimittäin katsoi, että GPK:n 410 §:n nojalla annettu maksamismääräys oli asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettu virallinen asiakirja.

37. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin vain, että sen mielestä II siviiliasioita käsittelevän osaston puheenjohtajan näkemyksiä ei ”voida hyväksyä”. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tarkemmin ottaen, että GPK:n 410 §:n nojalla annettu maksamismääräys, joka ei ole täytäntöönpanokelpoinen, ei ole asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettu virallinen asiakirja, koska se voidaan todeta pätemättömäksi, ( 11 ) jos kannetta saatavan toteamiseksi ei nosteta asetetussa määräajassa. Päättelen tästä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsityksen mukaan maksamismääräyksen luokittelua viralliseksi asiakirjaksi ei estä sellaisenaan se, että maksamismääräys ei ole täytäntöönpanokelpoinen, vaan se, että maksamismääräys voidaan kumota. On kuitenkin havaittava, että kumottavuus on tyypillistä pikemminkin tuomioistuinratkaisuille kuin virallisille asiakirjoille.

38. Muista, täytäntöönpanokelvottomuuteen liittymättömistä syistä minäkin suhtaudun epäilevästi tällaisen maksamismääräyksen luokitteluun asetuksessa N:o 655/2014 tarkoitetuksi viralliseksi asiakirjaksi.

39. Muistutan, että jotta asiakirjaa voidaan pitää asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettuna virallisena asiakirjana, edellytetään ensinnäkin, että se on laadittu virallisesti tai rekisteröity virallisena asiakirjana jäsenvaltiossa, toiseksi, että sen todistusvoimaisuus on viranomaisen tai muun tähän tarkoitukseen valtuutetun tahon vahvistama, ja kolmanneksi, että tämä todistusvoima koskee erityisesti asiakirjan allekirjoitusta ja sisältöä.

40. Oikeuskirjallisuudessa esitetyistä tulkinnoista ilmenee, että Bulgarian lainsäädännössä virallisista asiakirjoista säädetään GPK:n 179 §:n 1 momentissa, jonka mukaan viranomaisen toimivaltansa nojalla muoto- ja menettelyvaatimuksia noudattaen laatima virallinen asiakirja on todistus viranomaiselle annetuista lausumista ja viranomaisessa suoritetuista toimista. ( 12 )

41. Lisäksi GPK:n 618a §:n 2 momentista, sellaisena kuin sitä on siteerattu ennakkoratkaisupyynnössä, ilmenee, että Bulgarian tuomioistuimilla on toimivalta laatia virallisia asiakirjoja. Minusta näyttää lähtökohtaisesti siltä, että GPK:n 410 §:n nojalla annettu maksamismääräys vastaa asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitetun virallisen asiakirjan kahta ensimmäistä kriteeriä.

42. Kuten komissio näyttää toteavan, on kuitenkin niin, että ei ole selvää, miltä osin GPK:n 410 §:n nojalla annettu maksamismääräys on asiakirja, jonka todistusvoimaisuus koskee asiakirjan sisältöä, sillä kyseessä on unionin oikeuden käsite, jota on tulkittava itsenäisesti.

43. Kuten totesin tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohdassa, on nimittäin niin, että jättäessään GPK:n 410 §:n mukaisen hakemuksen hakijalla ei ole velvollisuutta esittää minkäänlaisia asiakirjoja, jotka osoittavat saatavan oikeaksi. Hakijan on vain toimitettava ilmoitus kyseisen saatavan perusteesta ja määrästä. Tuomioistuin antaa tämän ilmoituksen perusteella maksamismääräyksen, jossa mainitaan muun muassa, kuten GPK:n 412 §:n 6 ja 8 kohdasta ilmenee, velka, joka velallisen on täytettävä, ja tarkka määräaika, jonka kuluessa velallisen on suoritettava saatava hakijalle.

44. GPK:n 411 §:n 2 momentista ilmenee, että tuomioistuin ei anna maksamismääräystä muun muassa, jos velkojan esittämä hakemus ei täytä GPK:n 410 §:ssä säädettyjä edellytyksiä tai jos hakemus on lain tai hyvien tapojen vastainen. Tältä osin ei kuitenkaan tutkita eikä voida tutkia – ellei velkoja ole esittänyt jonkinlaista asiakirjaa – sitä, onko velallisen suoritettavaksi määrätty saatava aiheellinen.

45. Näissä olosuhteissa minusta on syytä epäillä sitä, että maksamismääräyksen todistusvoimaisuus koskisi määräyksen sisältöä, kun kyseinen sisältö, jossa ei oteta kantaa siihen, onko saatava aiheellinen, typistyy velalliselle asetettuun velvollisuuteen suorittaa saatava velkojalle. Näin ollen katson, että GPK:n 410 §:n nojalla annettua maksamismääräystä ei voida pitää asetuksessa N:o 655/2014 tarkoitettuna virallisena asiakirjana.

46. Siten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava, koskeeko Bulgarian lainsäädännön mukaisen maksamismääräyksen todistusvoimaisuus asiakirjan sisältöä ja allekirjoitusta. Jos vastaus on kieltävä, kun otetaan huomioon, että asetuksessa N:o 655/2014 mainitaan kolme täytäntöönpanoperustetyyppiä, joiden perusteella eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräys voidaan antaa, eli tuomioistuinratkaisu, tuomioistuimessa tehty sovinto ja virallinen asiakirja, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on pohdittava, voidaanko tällaista maksamismääräystä pitää asetuksessa tarkoitettuna tuomioistuinratkaisuna. Henkilökohtaisesti olen sitä mieltä, että kyllä.

D Sen toteamuksen seuraukset, että Bulgarian lainsäädännön mukaista maksamismääräystä ei ole pidettävä asetuksessa N:o 655/2014 tarkoitettuna virallisena asiakirjana

47. Kuten juuri totesin, Bulgarian lainsäädännön perusteella maksamismääräystä ei ole pidettävä asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettuna virallisena asiakirjana. Tämän tulkinnan jälkeen jatkan analyysiani voidakseni antaa hyödyllisen vastauksen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle esittämällä järjestelmän, joka on otettu käyttöön asetuksella N:o 655/2014. Tästä analyysista ilmenee, että täytäntöönpanokelpoisuutta koskevaa vaatimusta sovelletaan yksiselitteisesti niihin kolmeen täytäntöönpanoperustetyyppiin, joiden perusteella eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräys voidaan antaa.

48. Lisäksi on niin, että erään komission esittämän väitteen tarkastelusta tehtävät johtopäätökset puoltavat lähestymistapaa, jossa lähtökohdaksi otetaan kyseisen asetuksen järjestelmä.

49. Komissio huomauttaa, että virallisen asiakirjan käsitteen kaltaisia käsitteitä esiintyy muissakin unionin kansainvälisen yksityisoikeuden alan välineissä, tarkemmin ottaen asetuksessa (EY) N:o 805/2004, ( 13 ) asetuksessa (EY) N:o 4/2009, ( 14 ) asetuksessa N:o 1215/2012, Brysselin yleissopimuksessa ja Luganon yleissopimuksessa. ( 15 ) Komission mukaan kaikista näistä välineistä ilmenee, että virallisen asiakirjan on oltava täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa. Kun näissä välineissä säädetään tai määrätään yksiselitteisestä virallisen asiakirjan käsitteestä, systemaattisista syistä asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettua määritelmää olisi tulkittava siten, että asiakirjan on oltava täytäntöönpanokelpoinen, jotta sitä voidaan pitää virallisena asiakirjana.

50. Suhtaudun kuitenkin epäilevästi komission esittämiin suoriin analogioihin yhtäältä asetusten N:o 805/2004, N:o 4/2009 ja N:o 1215/2012 ja toisaalta asetuksen N:o 655/2014 välillä, kun otetaan huomioon asetusten erilaiset tavoitteet.

51. Asetuksella N:o 805/2004 käyttöön otetun eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteen tarkoituksena on mahdollistaa velkojan saatavan periminen suoraan täytäntöönpanomenettelyssä. Vastaavasti on asetuksissa N:o 4/2009 ja N:o 1215/2012 tarkoitettujen virallisen asiakirjan käsitteiden osalta lukuun ottamatta väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia. Eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen tarkoituksena on sen sijaan turvata väliaikaisesti saatava, joka velkojalla voi olla, ja varmistaa, että saatavan mahdollinen myöhempi ulosmittaus täytäntöönpanomenettelyssä ei esty tai vaikeudu. Siten eurooppalaisella tilivarojen turvaamismääräyksellä voi olla erityisesti merkitystä silloin, kun velkojalla ei vielä ole täytäntöönpanokelpoista täytäntöönpanoperustetta ja kun velkoja ei näin ollen voi hakea täytäntöönpanoperusteen pakkotäytäntöönpanoa asetuksissa N:o 805/2004, N:o 4/2009 ja N:o 1215/2012 säädetyn perusteella.

52. Kuten komissio huomauttaa, on muutenkin niin, että asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa, jossa esitetään virallisen asiakirjan käsitteen määritelmä, jonka esitin tämän ratkaisuehdotuksen 39 kohdassa, ei mainita tällaisen asiakirjan täytäntöönpanokelpoisuutta. Vastaavasti on myös asetusten N:o 805/2004, N:o 4/2009 ja N:o 1215/2012 osalta, joihin komissio on myös vedonnut. ( 16 ) Virallisen asiakirjan täytäntöönpanokelpoisuudella on sen sijaan huomattavaa merkitystä näillä asetuksilla käyttöön otetuissa oikeudellisten välineiden liikkuvuutta koskevissa järjestelmissä. ( 17 ) Vastaavasti katson, että tässä tapauksessa ei voida tulkita pelkästään tuomioistuinratkaisun, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan käsitteitä ottamatta huomioon asetuksessa N:o 655/2014 säädettyä järjestelmää. Vastaus ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pohdintoihin on löydettävä kyseisestä asetuksesta eikä sen ulkopuolelta.

E Asetuksella N:o 655/2014 käyttöön otettu järjestelmä ja järjestelmälle ominainen menettelyjen dikotomia

53. Asetuksella N:o 655/2014 otetaan käyttöön oikeudellinen kehys, jossa vahvistetaan eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen saamiseen, antamiseen ja osittain sen täytäntöönpanoon sovellettavat säännöt. Tässä kehyksessä – lainatakseni asetuksen 5 artiklan sanamuotoa – velkojan, joka hakee eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä saatuaan täytäntöönpanoperusteen (tuomioistuinratkaisun, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan), tilanteesta säädetään toisin kuin sellaisen velkojan tilanteesta, joka hakee eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä ennen kuin hän on panee vireille pääasiamenettelyn tai milloin tahansa pääasiamenettelyn aikana tuomioistuinratkaisun antamiseen tai tuomioistuimessa tehdyn sovinnon hyväksymiseen tai tekemiseen asti.

54. Lisäksi asetuksen N:o 655/2014 5 artiklassa ilmaistu menettelyjen dikotomia toistuu muissakin yhteyksissä. ( 18 )

55. Ensinnäkin asetuksen N:o 655/2014 6 artiklan 1, 3 ja 4 kohdasta ilmenee, että jos velkoja ei vielä ole saanut täytäntöönpanoperustetta, toimivalta antaa eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräys kuuluu niille jäsenvaltion tuomioistuimille, jotka ovat asianmukaisten sovellettavien toimivaltasääntöjen mukaisesti toimivaltaisia ratkaisemaan pääasian. ( 19 ) Toiseksi on niin, että jos velkoja on jo saanut tuomioistuinratkaisun tai tuomioistuimessa tehdyn sovinnon, toimivalta antaa täytäntöönpanoperusteessa yksilöityä vaatimusta koskeva eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräys on sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa tuomioistuinratkaisu annettiin tai tuomioistuimessa tehty sovinto hyväksyttiin tai tehtiin. Kolmanneksi on niin, että jos velkoja on saanut virallisen asiakirjan, toimivalta antaa kyseisessä asiakirjassa yksilöityä vaatimusta koskeva eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräys on sitä varten nimetyillä tuomioistuimilla jäsenvaltiossa, jossa kyseinen asiakirja laadittiin.

56. Lisäksi asetuksen N:o 655/2014 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa vahvistetaan eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen antamisen edellytykset. Asetuksen 7 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että velkojan on aina esitettävä riittävät todisteet, joiden avulla tuomioistuin voi varmistua siitä, että on pikainen tarve eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen muodossa toteutettavalle turvaamistoimenpiteelle (periculum in moran vaara). Asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos velkoja ei vielä ole saanut täytäntöönpanoperustetta, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus, velkojan on myös toimitettava tuomioistuimelle riittävät todisteet siitä, että hän todennäköisesti menestyy pääasiavaatimuksessaan (fumus boni iuris).

57. Asetuksen N:o 655/2014 12 artiklassa säädetään lisäksi vakuudesta, joka velkojan on annettava vastineena siitä, että tilivarojen turvaaminen on turvaamistoimi. Kuten asetuksen 12 artiklan 1 kohdassa säädetään ja kuten asetuksen johdanto-osan 18 perustelukappaleessa todetaan, tapauksissa, joissa velkoja ei ole vielä saanut täytäntöönpanoperustetta, vakuuden antamista olisi vaadittava säännönmukaisesti. Sen sijaan asetuksen 12 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos velkoja on jo saanut täytäntöönpanoperusteen, on jätettävä tuomioistuimen harkintavaltaan, onko asiassa tarpeen antaa vakuutta.

58. Edellä esitetystä ilmenee, että eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen antamiseen sovelletaan vähemmän tiukkoja edellytyksiä silloin, kun velkojalla on jo täytäntöönpanoperuste, mutta edellä mainituissa asetuksen N:o 655/2014 säännöksissä ei täsmennetä, onko täytäntöönpanoperusteen oltava täytäntöönpanokelpoinen vai ei.

59. Siten ei ole vastattava kysymykseen siitä, onko asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitetun virallisen asiakirjan itsenäisesti tarkasteltuna oltava täytäntöönpanokelpoinen, vaan kysymykseen siitä, onko sen täytäntöönpanoperusteen, joka velkojalla on oltava, jotta voidaan katsoa, että hän on edellä mainituissa säännöksissä tarkoitetulla tavalla saanut täytäntöönpanoperusteen, oltava täytäntöönpanokelpoinen vai ei. Virallisen asiakirjan, tuomioistuinratkaisun ja tuomioistuimessa tehdyn sovinnon käsitteitä on nimittäin tulkittava ottaen huomioon kyseisellä asetuksella käyttöön otettu järjestelmä. Tätä ilmentävät ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys, jotka koskevat asetuksen N:o 655/2014 säännöksiä, jotka perustuvat kyseiseen erotteluun, nimittäin 5 ja 18 artiklaa. Lisäksi asetuksen N:o 655/2014 johdanto-osan 14 perustelukappaleesta ilmenee, että eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen antamisedellytyksillä on turvattava oikeudenmukainen tasapaino niiden kahden intressin välillä, että velkojalla on oikeus saada eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräys ja velallisella on intressi välttää määräyksen väärinkäytökset. Tähän tasapainoon voi vaikuttaa se, miten tuomioistuinratkaisun, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon ja virallisen asiakirjan käsitteitä tulkitaan.

F Täytäntöönpanokelpoiset täytäntöönpanoperusteet asetuksella N:o 655/2014 käyttöön otetussa järjestelmässä

1. Päätelmät siitä, että täytäntöönpanokelpoiset täytäntöönpanoperusteet ja täytäntöönpanoperusteet, jotka eivät vielä ole täytäntöönpanokelpoisia, mainitaan asetuksessa N:o 655/2014

60. Sen ajattelutavan mukaisesti, jonka mukaan asiassa ei voida pelkästään tulkita asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettua virallisen asiakirjan käsitettä ottamatta huomioon asetuksen muita säännöksiä, komissio väittää, että täytäntöönpanokelpoisuutta koskeva edellytys on pääteltävissä asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdan ensimmäisestä ja toisesta alakohdasta. Komission mukaan on niin, että kun otetaan huomioon, että asetuksen tekstin tässä osassa säädetään nimenomaisia erityissäännöksiä virallisista asiakirjoista, jotka eivät ole täytäntöönpanokelpoisia, on vaikea ajatella, että asetuksen muissa säännöksissä virallisen asiakirjan käsite kattaisi sekä viralliset asiakirjat, jotka ovat täytäntöönpanokelpoisia, että sellaiset, jotka eivät ole.

61. Ottamatta kantaa päätelmään, johon komissio päätyy, en ole täysin vakuuttunut komission päättelystä, jonka mukaan jo pelkästään vertailemalla sitä, miten virallisen asiakirjan käsitettä käytetään asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdassa ja muissa asetuksen säännöksissä, voitaisiin päätellä, että asetuksen 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitetun virallisen asiakirjan on välttämättä oltava täytäntöönpanokelpoinen.

62. Asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdassa nimittäin erotellaan selvästi tilanteet, joissa velkoja on saanut täytäntöönpanokelpoisen täytäntöönpanoperusteen (tuomioistuinratkaisun, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan), jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus, tilanteista, joissa velkoja on saanut täytäntöönpanoperusteen, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen. Voidaan väittää, että asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa mainittu virallinen asiakirja, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen, on kuitenkin asetuksen 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettu virallinen asiakirja. Asetuksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään yhteinen terminologinen kehys kaikille sitä seuraaville säännöksille. Siten tämän kehyksen mukaisesti ja johdonmukaisuuden vuoksi olisi katsottava, että asiakirjan ei ole oltava täytäntöönpanokelpoinen, jotta sitä voidaan pitää viimeksi mainitussa artiklassa tarkoitettuna virallisena asiakirjana.

63. Asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdassa säädetään kuitenkin tiukemmista vaatimuksista, kun on kyse velallisen tilitietojen hankkimisesta silloin, kun velkoja ei vielä ole saanut täytäntöönpanokelpoista täytäntöönpanoperustetta, verrattuna vaatimuksiin, joita sovelletaan, kun velkoja on saanut täytäntöönpanokelpoisen täytäntöönpanoperusteen. Velkojan, joka on saanut täytäntöönpanoperusteen, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen, on nimittäin muun muassa vakuutettava tuomioistuin siitä, että on olemassa kiireellinen tarve saada tilitiedot, koska on olemassa riski siitä, että ilman näitä tietoja velkojan velalliseen kohdistaman vaatimuksen täytäntöönpano todennäköisesti vaarantuu, mikä voisi johtaa velkojan taloudellisen tilanteen merkittävään heikkenemiseen.

64. On kylläkin niin, että asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdassa lainsäätäjä erottelee toisistaan täytäntöönpanokelpoiset täytäntöönpanoperusteet ja täytäntöönpanoperusteet, jotka eivät vielä ole täytäntöönpanokelpoisia (eikä siis, kuten muissa asetuksen säännöksissä, kahta eri tilannetta eli sitä, jossa velkoja on saanut täytäntöönpanoperusteen, ja sitä, jossa hän ei ole vielä saanut sitä), ( 20 ) erotellakseen kolme eri tilannetta: tilanteen, jossa velkoja on saanut täytäntöönpanokelpoisen täytäntöönpanoperusteen (asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta), tilanteen, jossa velkoja on saanut täytäntöönpanoperusteen, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen (asetuksen 14 artiklan 1 kohdan toinen alakohta), ja tilanteen, jossa velkoja ei ole saanut täytäntöönpanoperustetta (tilanteet, joissa ei sovelleta asetuksen 14 artiklan 1 kohtaa). Tämän perusteella voidaan ajatella, että kun otetaan huomioon asetuksen N:o 655/2014 säännökset kokonaisuudessaan, se, että velkojalla on täytäntöönpanoperuste, joka ei ole täytäntöönpanokelpoinen, ei vastaa tilannetta, jossa velkojalla ei ole minkäänlaista täytäntöönpanoperustetta.

65. Asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdassa on kuitenkin ollut tarpeen erotella kolme eri tilannetta kahden sijaan, jotta velkojalle, jolla on täytäntöönpanoperuste, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen, on voitu antaa mahdollisuus esittää velallisen tilitietoja koskeva hakemus. Asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan nimittäin velkoja, joka on saanut täytäntöönpanoperusteen, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen, voi esittää tällaisen hakemuksen, kun taas velkojalla, joka ei ole saanut täytäntöönpanoperustetta, ei ole oikeutta esittää tällaista hakemusta. Lisäksi on niin, kuten muista asetuksen säännöksistä ilmenee, että velkoja, jolla on täytäntöönpanokelpoinen täytäntöönpanoperuste, on aina etuoikeutetussa asemassa, koska hänen ei tarvitse esittää tuomioistuimelle näyttöä, jonka avulla tuomioistuin voi varmistua velallisen tilitietojen tarpeen kiireellisyydestä.

66. Päättelen edellä esitetystä yhtäältä, että pelkästään asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdan yhteydessä sitä, että velkojalla on täytäntöönpanoperuste, joka ei ole täytäntöönpanokelpoinen, ei voida samaistaa siihen, ettei velkojalla ole minkäänlaista täytäntöönpanoperustetta. Toisaalta päättelen, että asetuksen N:o 655/2014 14 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa noudatetaan samaa logiikkaa kuin muun muassa asetuksen 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa, ja asetuksessa erotellaan sellaisen velkojan tilanne, joka on saanut täytäntöönpanoperusteen, sellaisen velkojan tilanteesta, joka ei ole vielä saanut sitä, asettamalle viimeksi mainitussa tilanteessa tiukemmat edellytykset eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen antamiselle.

67. Lyhyesti sanottuna tässä vaiheessa voidaan väittää, että jotta voidaan katsoa, että velkoja on asetuksessa N:o 655/2014 tarkoitetulla tavalla saanut täytäntöönpanoperusteen (tuomioistuinratkaisun, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan), jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus, täytäntöönpanoperusteen on oltava täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa. Kuten osoitan jäljempänä, asetuksen muihin säännöksiin eli asetuksen 7, 18 ja 34 artiklaan perustuvat päätelmät tukevat tätä toteamusta, johon muutenkin on yhdytty osassa oikeuskirjallisuutta. ( 21 )

2. Asetuksen N:o 655/2014 muista säännöksistä tehtävät päätelmät

68. Kuten jo totesin tämän ratkaisuehdotuksen 59 kohdassa, se, miten täytäntöönpanoperusteisiin viittaavia käsitteitä (tuomio, tuomioistuimessa tehty sovinto ja virallinen asiakirja) tulkitaan, voi vaikuttaa tasapainoon velkojan ja velallisen intressien välillä. Asetuksen N:o 655/2014 7 artiklasta ilmenee, että kun velkoja on saanut täytäntöönpanoperusteen, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus, antaessaan eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen täytäntöönpanoperusteessa yksilöidyn saatavan osalta asianomainen tuomioistuin ei enää tutki, menestyykö velkojan pääasiavaatimus.

69. Hyväksymällä tulkinta, jonka mukaan velkojan saaman täytäntöönpanoperusteen ei ole oltava täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa, horjutettaisiin sitä tasapainoa, joka eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen antamisen edellytyksillä on turvattava. Nimittäin antaessaan eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen sellaisen täytäntöönpanoperusteen perusteella, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen, asianomainen tuomioistuin ei voisi edellyttää, että velkoja osoittaa, että fumus boni iuris täyttyy täytäntöönpanoperusteessa tarkoitettua saatavaa koskevan vaatimuksen osalta. Voisi kuitenkin käydä niin, että eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräys annettaisiin sellaisen täytäntöönpanoperusteen nojalla, joka, kuten on tässä asiassa, perustuisi velkojan ilmoittamiin tietoihin ilman että saatavan oikeellisuutta olisi tutkittu.

70. Tästä syystä on mielestäni niin, että velkojan saaman täytäntöönpanoperusteen on oltava täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa, jotta voidaan katsoa, että velkoja on saanut täytäntöönpanoperusteen.

71. Tämä on selitys myös sille, miksi asetuksen N:o 655/2014 18 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyt eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä koskevasta hakemuksesta tehtävän päätöksen määräajat ovat lyhyempiä siinä tapauksessa, että velkoja on jo saanut tuomioistuinratkaisun, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan. Tällöin tuomioistuin on vapautettu velvollisuudesta tutkia fumus boni iuris velkojan pääasiavaatimuksen osalta.

72. Asetuksen N:o 655/2014 34 artiklan 1 kohdan b alakohdan iii alakohdasta ilmenee lisäksi, että velallisen hakemuksesta eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen täytäntöönpano täytäntöönpanojäsenvaltiossa on lopetettava, jos tuomioistuinratkaisun, jonka täytäntöönpanon velkoja pyrki turvaamaan määräyksellä, täytäntöönpanokelpoisuus on keskeytetty alkuperäjäsenvaltiossa. Tätä voidaan pitää merkkinä siitä, että kun on kyse eurooppalaisesta tilivarojen turvaamismääräyksestä, joka on annettu ilman, että velkojalla on ollut velvollisuutta osoittaa pääasiavaatimuksensa fumus boni iuris, täytäntöönpanoperusteessa yksilöidyn saatavan turvaamiseksi annetun eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen täytäntöönpanokelpoisuus perustuu kyseisen täytäntöönpanoperusteen täytäntöönpanokelpoisuuteen alkuperäjäsenvaltiossa. ( 22 )

73. Myös asetuksen N:o 655/2014 historiallinen tulkinta näyttää vahvistavan tästä analyysistani ilmenevät päätelmät.

3. Historiallinen tulkinta

74. On havaittava, että komission esittämä asetusehdotus, ( 23 ) johon asetus N:o 655/2014 perustuu, perustui samankaltaiseen dikotomiaan kuin kyseinen asetuskin.

75. Ensinnäkin asetusehdotuksen 5 artiklassa eroteltiin yhtäältä tilanteet, joissa hakija hakee eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä ennen kuin pääasiaa koskeva oikeudenkäynti on aloitettu tai milloin tahansa kyseisen oikeudenkäynnin aikana tai kun vastaajaa vastaan on hakijan pyynnöstä annettu tuomioistuinratkaisu tai virallinen asiakirja tai vahvistettu tuomioistuimessa tehty sovinto, joka on täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa mutta jota ei vielä ole julistettu täytäntöönpanokelpoiseksi täytäntöönpanevassa jäsenvaltiossa, joka vaatii tällaista julistusta, ja toisaalta tilanteet, joissa hakija hakee eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä sen jälkeen, kun vastaajaa vastaan on hakijan pyynnöstä annettu tuomioistuinratkaisu tai virallinen asiakirja tai vahvistettu tuomioistuimessa tehty sovinto, joka on täytäntöönpanevassa jäsenvaltiossa täytäntöönpanokelpoinen ilman eri toimenpiteitä tai joka on julistettu siellä täytäntöönpanokelpoiseksi.

76. Toiseksi asetusehdotuksen mukaan turvaamismääräyksen antamiseen sovelletaan vähemmän tiukkoja edellytyksiä siinä tapauksessa, että velkoja on jo saanut täytäntöönpanoperusteen, joka on täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa, kuin siinä tapauksessa, että velkojalla ei ole tällaista täytäntöönpanoperustetta. Lisäksi vielä vähemmän tiukkoja edellytyksiä sovelletaan silloin, kun velkojalla on täytäntöönpanoperuste, joka on täytäntöönpanokelpoinen täytäntöönpanojäsenvaltiossa. ( 24 ) On huomattava, että asetusehdotuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaan, luettuna asetusehdotuksen 5 artiklan 1 kohdan valossa, asetuksen N:o 655/2014 7 artiklan 2 kohdassa säädettyä fumus boni iuris ‑vaatimusta ei sovelleta, jos velkoja on saanut virallisen asiakirjan, joka on täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa.

77. Kolmanneksi asetusehdotuksen 23 artiklan mukaisesti eksekvatuurista luovutaan tilanteissa, joissa velkoja hakee eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä saatuaan täytäntöönpanoperusteen, joka on täytäntöönpanokelpoinen täytäntöönpanojäsenvaltiossa tai joka on julistettu täytäntöönpanokelpoiseksi täytäntöönpanojäsenvaltiossa.

78. Erottelusta sellaisten täytäntöönpanoperusteiden, jotka ovat täytäntöönpanokelpoisia ainoastaan alkuperäjäsenvaltiossa, ja sellaisten, joita pidetään täytäntöönpanokelpoisina myös täytäntöönpanojäsenvaltiossa, välillä luovuttiin Euroopan unionin neuvoston tehtyä asetusehdotusta koskevan yleisnäkemyksen. ( 25 ) Tässä vaiheessa laadittiin säännökset, joissa erotellaan sellaisen velkojan tilanne, joka on saanut täytäntöönpanoperusteen, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus, sellaisen velkojan tilanteesta, joka ei ole saanut täytäntöönpanoperustetta. Niistä eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen antamisen edellytyksistä, jotka oli suunniteltu sovellettavaksi tilanteissa, joissa velkojalla on täytäntöönpanoperuste, joka on täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa, tuli sovellettavia tilanteissa, joissa velkojalla on (”on saanut”) täytäntöönpanoperuste, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus. Asetusta N:o 655/2014 vastaavasti neuvoston yleisnäkemyskin perustui luopumiseen eksekvatuurimenettelystä kokonaisuudessaan.

79. Siten asetuksen N:o 655/2014 valmistelutöiden analyysi tukee päätelmääni, jonka mukaan täytäntöönpanoperusteen on oltava täytäntöönpanokelpoinen siinä jäsenvaltiossa, jossa se on annettu, hyväksytty, tehty tai laadittu, jotta voidaan katsoa, että velkoja on saanut täytäntöönpanoperusteen (tuomioistuinratkaisun, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan), jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus.

80. Asetuksen N:o 655/2014 johdanto-osan 18 perustelukappale, jossa on kyse vakuudesta, joka velkojan on annettava asetuksen 12 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti, vaikuttaa kylläkin olevan ristiriidassa juuri esittämäni päätelmän kanssa. Kyseisessä johdanto-osan perustelukappaleessa todetaan, että velkoja, joka on saanut täytäntöönpanoperusteen, voi todellisuudessa olla saanut tuomioistuinratkaisun, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen tai joka on väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoinen. On kuitenkin niin, että tämä perustelukappale, joka ei ole luonteeltaan normatiivinen ja josta ei muutenkaan keskusteltu yksityiskohtaisesti asetuksen N:o 655/2014 valmistelutöiden aikana, ei voi asettaa kyseenalaiseksi asetuksen systemaattiseen ja historialliseen tulkintaan perustuvia keskenään johdonmukaisia päätelmiä.

81. Viimeisenä huomautuksena totean, etten voi sulkea pois sitä, että luonnehtiessaan asetuksen N:o 655/2014 valmistelutöissä tilanteita, joissa velkojalla on täytäntöönpanokelpoinen täytäntöönpanoperuste, tilanteiksi, joissa velkoja on saanut täytäntöönpanoperusteen, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus, neuvosto halusi erotella kyseiset tilanteet tilanteista, joissa velkojalla on täytäntöönpanoperuste, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen. Kyseistä ilmaisua käytetään nimittäin ainoastaan asetuksen 5, 7 ja 14 artiklassa.

82. Näyttää kuitenkin siltä, että tällaista aikomusta ei ole pantu täytäntöön asetuksella N:o 655/2014. Siten asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan ensinnäkin, että toisin kuin tilanne, jossa velkoja ei ole saanut täytäntöönpanoperustetta, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus, tilanne, jossa velkoja on saanut täytäntöönpanoperusteen, voi viitata tilanteeseen, jossa velkojalla on tuomioistuinratkaisu, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen. Toiseksi asetuksen 6 artiklaa (toimivalta antaa eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräys) ja 18 artiklaa (määräajat eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen antamiselle) muutettiin valmistelutöiden aikana siten, etteivät ne heijasta tällaista aikomusta. Yhtäältä neuvosto on nimittäin pitänyt ennallaan ne säännöt, joita komission asetusehdotuksen mukaan sovellettiin tilanteisiin, joissa velkojalla on täytäntöönpanoperuste, joka on täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa. Toisaalta näissä artikloissa erotellaan ainoastaan tilanteet, joissa velkoja ei ole saanut täytäntöönpanoperustetta, tilanteista, joissa velkoja on saanut täytäntöönpanoperusteen, täsmentämättä, edellytetäänkö kyseisessä täytäntöönpanoperusteessa, että velallisen on maksettava velkojan vaatimus. Kolmanneksi asetuksen N:o 655/2014 johdanto-osan 13 perustelukappaleeseen lisättiin neuvoston yleisnäkemyksen perusteella toteamus, jonka mukaan pääasiakanteen käsitteen tulisi kattaa kaikki menettelyt, joiden tavoitteena on saada asianomaiseen vaatimukseen sovellettava täytäntöönpanokelpoinen asiakirja. Päättelen tästä, että myös neuvosto katsoo, että täytäntöönpanokelpoisen täytäntöönpanoperusteen saaminen on ratkaiseva seikka, jonka perusteella erotellaan asetuksella N:o 655/2014 käyttöön otetulle järjestelmälle ominaiset kaksi eri menettelyä.

G Lopuksi

83. Huolimatta siitä, että käytössäni ei ole yksityiskohtaisia tietoja seikoista, jotka ovat voineet aiheuttaa epävarmuutta nyt käsiteltävässä asiassa, olen esittänyt asetuksen N:o 655/2014 järjestelmää koskevan esitykseni perusteella näkemyksiä, joista voi olla hyötyä ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.

84. Analyysini mukaan Bulgarian lainsäädännön mukaista maksamismääräystä ei voida pitää asetuksessa N:o 655/2014 tarkoitettuna virallisena asiakirjana vaan se vastaa pikemminkin kyseisessä asetuksessa tarkoitetun tuomioistuinratkaisun kriteerejä.

85. Asetuksen järjestelmässä täytäntöönpanokelpoisuutta koskevaa edellytystä sovelletaan kuitenkin yksiselitteisesti niihin kolmeen täytäntöönpanoperustetyyppiin (tuomioistuinratkaisu, tuomioistuimessa tehty sovinto ja virallinen asiakirja), joiden perusteella eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräys voidaan antaa.

86. Lisäksi suorittamani analyysin perusteella olen todennut myös, että ei ole vastattava kysymykseen siitä, onko asetuksen N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohdassa tarkoitetun virallisen asiakirjan itsenäisesti tarkasteltuna oltava täytäntöönpanokelpoinen, vaan kysymykseen siitä, onko sen täytäntöönpanoperusteen (tuomioistuinratkaisu, tuomioistuimessa tehty sovinto tai virallinen asiakirja), joka velkojalla on oltava, jotta voidaan katsoa, että hän on asetuksen säännöksissä tarkoitetulla tavalla saanut asiakirjan, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus, oltava täytäntöönpanokelpoinen vai ei.

87. Jotta kyseisen asetuksen järjestelmässä voidaan katsoa, että velkoja on erityisesti asetuksen 5 artiklan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla saanut täytäntöönpanoperusteen (tuomioistuinratkaisun, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan), jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus, velkojalla on oltava täytäntöönpanoperuste, joka on täytäntöönpanokelpoinen siinä jäsenvaltiossa, jossa täytäntöönpanoperuste on annettu, hyväksytty, tehty tai laadittu.

88. Tulkinta, jonka mukaan velkojan saaman täytäntöönpanoperusteen on oltava täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa, ei merkitse, että velkoja, joka on saanut täytäntöönpanoperusteen, joka ei vielä ole täytäntöönpanokelpoinen, ei hyötyisi mitenkään kyseisestä täytäntöönpanoperusteesta eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen antamista koskevassa menettelyssä. Tällaisen velkojan on helpompi vakuuttaa toimivaltainen tuomioistuin siitä, että hän todennäköisesti menestyy velalliseen kohdistamassaan pääasiavaatimuksessaan. On myös mahdollista, että asetuksen N:o 655/2014 12 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti kyseinen velkoja vapautetaan velvollisuudesta antaa vakuus. Lisäksi – toisin kuin päinvastaisen tulkinnan tapauksessa – tässä ratkaisuehdotuksessa ehdotettu ratkaisu ei estä toimivaltaista tuomioistuinta edellyttämästä, että velkoja osoittaa täytäntöönpanoperusteessa, joka ei ole vielä täytäntöönpanokelpoinen, yksilöityä saatavaa koskevan vaatimuksen osalta fumus boni iuriksen, erityisesti, jos kyseinen täytäntöönpanoperuste on annettu ainoastaan velkojan saatavaa koskevan yksipuolisen ilmoituksen perusteella.

VI Ratkaisuehdotus

89. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sofiyski rayonen sadin ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräysmenettelyn käyttöön ottamisesta rajat ylittävää velkojen perintää varten siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 655/2014 4 artiklan 10 alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaista maksamismääräystä ei ole pidettävä asetuksessa tarkoitettuna virallisena asiakirjana, koska maksamismääräyksen sisältö, jossa ei oteta kantaa siihen, onko saatava aiheellinen, typistyy velalliselle asetettuun velvollisuuteen suorittaa saatava velkojalle, ja näin ollen kyseisen asiakirjan todistusvoimaisuus ei koske asiakirjan sisältöä unionin lainsäätäjän tarkoittamalla tavalla. Asetuksen N:o 655/2014 järjestelmässä täytäntöönpanoperusteen on oltava täytäntöönpanokelpoinen siinä jäsenvaltiossa, jossa se on annettu, hyväksytty, tehty tai laadittu, jotta voidaan katsoa, että velkoja on asetuksen 5 artiklan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla saanut täytäntöönpanoperusteen (tuomioistuinratkaisun, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan), jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) Tuomio 21.5.1980 (125/79, EU:C:1980:130).

( 3 ) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehty Brysselin yleissopimus (EYVL 1972, L 299, s. 3, jäljempänä Brysselin yleissopimus).

( 4 ) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 351, s. 1). Asetuksen 2 artiklan a alakohdasta ilmenee, että tuomion käsitteellä ei tarkoiteta väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia, jotka sellainen tuomioistuin, joka on toimivaltainen käsittelemään pääasian, on määrännyt varaamatta vastaajalle tilaisuutta vastata asiassa, paitsi jos toimenpiteen sisältävä tuomio annetaan vastaajalle tiedoksi ennen täytäntöönpanoa. Ks. vastaavasti myös Cuniberti, G. ja Migliorini, S., The European Account Preservation Order Regulation. A Commentary, Cambridge University Press, Cambridge – New York, 2018, s. 5.

( 5 ) Ks. komission vihreä kirja tuomioiden täytäntöönpanon tehostamisesta Euroopan unionissa: pankkitalletusten takavarikointi (KOM(2006) 618 lopullinen). Ks. myös Monteiro, L. V., ”The Bank Account Preservation Procedure in the European Union Regulation (EU) No 655/2014 of the European Parliament and of the Council of 15 May 2014”, EU Law Journal, 2015, 1. vuosikerta, nro 1, s. 122.

( 6 ) Tuomio 21.5.1980 (125/79, EU:C:1980:130).

( 7 ) Eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräysmenettelyn käyttöön ottamisesta rajat ylittävää velkojen perintää varten siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa 15.5.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2014, L 189, s. 59).

( 8 ) Merkittävimmästä erosta asetuksen N:o 1215/2012 ja asetuksen N:o 655/2014 välillä ks. Lagus, J., ”Freezing Europe: The European Account Preservation Order and Forum Shopping in the European Judicial Area”, Tidskrift utgiven av Juridiska Föreningen i Finland, 2018, osa 3–4 , s. 246 ja 249.

( 9 ) Ks. mm. Popova, V., ”Order for Payment Proceedings in bulgarian Civil Procedure Law”, Civil Procedure Review, 2011, 2. vuosikerta, nro 3, s. 34.

( 10 ) Todettakoon, että toisessa ennakkoratkaisupyynnön kohdassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että maksamismääräys voidaan todeta pätemättömäksi, jos kannetta saatavan toteamiseksi ei nosteta. Minusta näyttää kuitenkin siltä, että GPK:n 415 §:n 5 momentin mukaan ei ole niin, että tässä tilanteessa tuomioistuin ”voi todeta [maksamismääräyksen] pätemättömäksi”, vaan että tuomioistuin ”toteaa [sen] pätemättömäksi”.

( 11 ) Ks. 10 alaviite.

( 12 ) Ks. Beaumont, P., Fitchen, J. ja Holliday, J., The evidentiary effects of authentic acts in the Member States of the European Union, in the context of successions, s. 72, ”Bulgaria”, Musseva, B., saatavilla internetissä osoitteessa: http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2016/556935/IPOL_STU%282016%29556935_EN.pdf

( 13 ) Riitauttamattomia vaatimuksia koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteen käyttöönotosta 21.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2004, L 143, s. 15).

( 14 ) Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annettu neuvoston asetus (EUVL 2009, L 7, s. 1).

( 15 ) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 16.9.1988 tehty Luganon yleissopimus (EYVL 1988, L 319, s. 9).

( 16 ) Ks. asetuksen N:o 805/2004 4 artiklan 3 alakohta, asetuksen N:o 4/2009 2 artiklan 1 kohdan 3 alakohta ja asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan c alakohta.

( 17 ) Ks. asetuksen N:o 805/2004 25 artiklan 1 kohta, asetuksen N:o 4/2009 48 artikla ja asetuksen N:o 1215/2012 58 artikla.

( 18 ) Ks. Guinchard, E., ”De la première saisie conservatoire européenne. Présentation du règlement no 655/2014 instituant une procédure d’ordonnance européenne de saisie conservatoire des comptes bancaires”, Revue trimestrielle de droit européen, nro 4, 2014, s. 922.

( 19 ) On kylläkin niin, että toisin kuin asetuksen N:o 655/2014 6 artiklan 1 kohdassa, GPK:n 618a §:ssä ei nimenomaisesti todeta, että velkoja voi hakea eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä ennen kuin hän on saanut virallisen asiakirjan. Mikään ei kuitenkaan viittaa siihen, että Bulgarian laki voisi olla esteenä sille, että velkoja hakee eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä tällaisessa tilanteessa. Itse asiassa näyttää siltä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että näin on nyt käsiteltävässä asiassa ja että asiassa on aloitettava erillinen menettely tätä varten. Myöskään asetuksen N:o 655/2014 5 artiklan a alakohdassa ei mainita tilannetta, jossa velkoja, joka ei vielä ole saanut virallista asiakirjaa, hakee eurooppalaista tilivarojen turvaamismääräystä ennen kuin pääasiamenettely on pantu vireille tai pääasiamenettelyn aikana. Tämä perustuu siihen, että lainsäätäjä on todennäköisesti pitänyt epätavanomaisena sitä, että virallisia asiakirjoja ”annettaisiin” pääasiamenettelyn jälkeen.

( 20 ) Ks. mm. asetuksen N:o 655/2014 7 ja 12 artikla.

( 21 ) Ks. mm. em. Monteiro, L. V., s. 129. Monteiro toteaa, että asetuksen N:o 655/2014 soveltamisalalla kaikesta tulee helpompaa velkojille, jotka ovat saaneet täytäntöönpanokelpoiset täytäntöönpanoperusteet, kun taas velkojien, jotka eivät vielä ole saaneet tällaista perustetta, on osoitettava fumus boni iuris.

( 22 ) Todettakoon, että oikeuskirjallisuudessa esitettyjen tulkintojen mukaan asetuksen N:o 655/2014 34 artiklan 1 kohdan b alakohdan iii alakohtaa sovelletaan ainoastaan velkojalla olevassa täytäntöönpanoperusteessa yksilöidyn saatavan turvaamiseksi annettuun eurooppalaiseen tilivarojen turvaamismääräykseen. Ks. em. Cuniberti, G. ja Migliorini, S., s. 291. Päättelen tästä, että myös oikeuskirjallisuuden mukaan täytäntöönpanoperusteen on oltava täytäntöönpanokelpoinen, jotta voidaan katsoa, että velkoja on saanut useissa asetuksen N:o 655/2014 säännöksissä tarkoitetun täytäntöönpanoperusteen.

( 23 ) Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen luomisesta rajat ylittävää velkojen perintää varten siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa (KOM(2011) 445 lopullinen, jäljempänä asetusehdotus).

( 24 ) Ks. asetusehdotus, s. 6.

( 25 ) Ehdotuksesta asetukseksi eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen luomisesta rajat ylittävää velkojen perintää varten siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa 28.11.2013 tehty neuvoston yleisnäkemys (16991/13 ADD 1).