JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

EVGENI TANCHEV

22 päivänä toukokuuta 2019 ( 1 )

Asia C‑236/18

GRDF SA

vastaan

Eni Gas & Power France SA,

Direct énergie,

Commission de régulation de l’énergie ja

Procureur général près la cour d’appel de Paris

(Ennakkoratkaisupyyntö – Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Ranska))

Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annettu direktiivi 2009/73/EY – Jakeluverkonhaltijoiden velvollisuudet – Direktiivin 2009/73 41 artikla – Riitojenratkaisuviranomaisten päätösten ajallinen vaikutus – Tehokkuus- ja vastaavuusperiaatteet – Oikeusvarmuus ja luottamuksensuoja

1. Tämä cour de cassationin (ylin tuomioistuin, Ranska) (jäljempänä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin) esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/55/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/73/EY ( 2 ) 41 artiklan mukaista riitojenratkaisuviranomaisten toimivaltaa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, mistä ajankohdasta alkaen toimenpide, jota riitojenratkaisuviranomainen on ehdottanut direktiivin 2009/73 yhteydessä syntyneen riidan ratkaisemiseksi, voi vaikuttaa. Voidaanko riitojenratkaisuviranomaisen toimenpiteestä tekemää päätöstä soveltaa koko sopimuskauteen, jota kyseinen riita koskee, vai voiko soveltamisajanjakso olla sitä lyhyempi?

2. Tämä kysymys nousee esille asiayhteydessä, jossa jakeluverkonhaltijan, GRDF:n, ja toimittajana olevan Direct énergien välinen sopimus oli pitkään ristiriidassa direktiivin 2009/73 kanssa. Tämä johtui siitä, että sopimuksen mukaan toimittajana oleva Direct énergie vastasi loppuasiakkaiden maksamattomista saatavista aiheutuvista kustannuksista, kun jakeluverkonhaltijan eli GRDF:n olisi pitänyt vastata niistä. Vastaus ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen tarpeen niiden taloudellisten seurausten laajuuden määrittämiseksi, joita GRDF:lle aiheutui sopimussuhteissaan Direct énergieen tämän virheen seurauksena. Käsiteltävässä asiassa on kyse on niin sanotuista yhtenäissopimuksista, joita Ranskassa tehdään kuluttajien ja pienimuotoista yritystoimintaa harjoittavien asiakkaiden kanssa sekä kaasun toimittamisesta että sen jakamisesta.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

3. Direktiivin 2009/73 johdanto-osan 3, 6, 25, 30, 33 ja 48 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(3) Perustamissopimuksessa unionin kansalaisille taatut vapaudet – muun muassa tavaroiden vapaa liikkuvuus, sijoittautumisvapaus ja palvelujen tarjoamisen vapaus – ovat saavutettavissa ainoastaan täysin avoimilla markkinoilla, jotka antavat kaikille kuluttajille mahdollisuuden valita vapaasti toimittajansa ja kaikille toimittajille mahdollisuuden toimittaa vapaasti hyödykkeitä asiakkailleen. – – (6) Jos verkkotoimintoja ei tehokkaasti eriytetä toimitus- ja tuotantotoiminnoista (tehokas eriyttäminen), on olemassa vaara, että syrjintää esiintyy sekä verkon toiminnassa että myös sen suhteen, minkälaisia kannustimia vertikaalisesti integroituneilla yrityksillä on tehdä riittäviä investointeja verkkoihinsa. – – (25) Syrjimätön pääsy jakeluverkkoon on edellytys toimitusyhteyksien luomiselle asiakkaisiin vähittäismarkkinatasolla. – – – – (30) Energia-alan sääntelyviranomaisten olisi voitava tehdä päätöksiä kaikista maakaasun sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta merkityksellisistä sääntelykysymyksistä, ja niiden tulisi olla täysin riippumattomia kaikista muista julkisista tai yksityisistä eduista. Tämä ei kuitenkaan estä muutoksenhakumahdollisuutta tuomioistuimessa kuten ei parlamentaarista valvontaakaan jäsenvaltioiden perustuslakien mukaisesti. – – – – (33) Energia-alan sääntelyviranomaisilla olisi oltava toimivalta tehdä maakaasualan yrityksiä koskevia sitovia päätöksiä ja määrätä tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia maakaasualan yrityksille, jotka eivät täytä velvollisuuksiaan, tai ehdottaa, että toimivaltainen tuomioistuin määrää niille tällaisia seuraamuksia. Energia-alan sääntelyviranomaisille olisi myös annettava toimivalta päättää, kilpailusääntöjen soveltamisesta riippumatta, asianmukaisista toimenpiteistä, joilla varmistetaan asiakkaan saama hyöty edistämällä maakaasun sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan edellyttämää tosiasiallista kilpailua. Kaasuntuotanto-ohjelmien laatiminen on yksi mahdollisuus edistää tehokasta kilpailua ja varmistaa markkinoiden moitteeton toiminta. Energia-alan sääntelyviranomaisille olisi lisäksi annettava toimivalta osaltaan varmistaa julkisen palvelun korkea taso markkinoiden avaamisen yhteydessä, heikossa asemassa olevien asiakkaiden suojelu sekä se, että kuluttajansuojatoimenpiteet ovat tehokkaita. Kyseiset säännökset eivät saisi rajoittaa komission toimivaltaa kilpailusääntöjen soveltamisessa, mukaan luettuna sellaisten yritysfuusioiden tutkiminen, joilla on vaikutuksia yhteisön tasolla, eivätkä sisämarkkinasääntöjen kuten pääoman vapaan liikkuvuuden soveltamista. Riippumaton elin, jolta osapuolella, jota kansallisen sääntelyviranomaisen päätös koskee, on oikeus hakea muutosta, voisi olla ylioikeus tai muu tuomioistuin, jolla on lainkäyttövaltaa muutoksenhakuasioissa. – – (48) Kuluttajien etujen olisi oltava keskeisessä osassa tässä direktiivissä, ja palvelun laadun olisi oltava maakaasualan yritysten keskeinen vastuualue. Kuluttajien nykyisiä oikeuksia on vahvistettava, ja ne on turvattava, ja niihin liittyvää avoimuutta olisi lisättävä. Kuluttajansuojatoimenpiteillä olisi varmistettava, että kaikki kuluttajat laajemmalla yhteisön toiminta-alalla hyötyvät kilpailulle avoimista markkinoista. Jäsenvaltioiden tai, kun jäsenvaltiossa on niin säädetty, sääntelyviranomaisten olisi huolehdittava kuluttajien oikeuksien toteutumisesta.”

4. Direktiivin 2009/73 32 artiklan otsikko on ”Kolmannen osapuolen pääsy verkkoon”. Sen 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kolmansien osapuolten siirto- ja jakeluverkkoihin ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksiin pääsyä varten luodaan julkaistuihin tariffeihin perustuva järjestelmä, jota voidaan soveltaa kaikkiin vaatimukset täyttäviin asiakkaisiin, maakaasun toimittajat mukaan lukien, ja jota sovelletaan puolueettomasti ja syrjimättömästi verkon käyttäjien välillä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 39 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sääntelyviranomainen hyväksyy nämä tariffit tai niiden laskentamenetelmät 41 artiklan mukaisesti ennen niiden voimaantuloa ja että tariffit ja, jos ainoastaan menetelmät hyväksytään, menetelmät julkaistaan ennen niiden voimaantuloa.”

5. Direktiivin 2009/73 40 artiklan otsikko on ”Sääntelyviranomaisen yleistavoitteet”. Kyseisessä artiklassa säädetään seuraavaa: ”Tässä direktiivissä määriteltyjä viranomaistehtäviä suorittaessaan sääntelyviranomaisen on toteutettava kaikki kohtuulliset toimenpiteet seuraavien tavoitteiden edistämiseksi 41 artiklassa säädettyjen tehtäviensä ja toimivaltuuksiensa puitteissa tarvittaessa tiiviissä yhteydenpidossa muiden asiaankuuluvien kansallisten viranomaisten, mukaan lukien kilpailuviranomaiset, kanssa ja tämän rajoittamatta näiden toimivaltaa: a) kilpailulle avointen, varmojen ja ympäristön kannalta kestävien maakaasun sisämarkkinoiden edistäminen yhteisön alueella ja markkinoiden tehokas avaaminen kaikille yhteisön asiakkaille ja toimittajille läheisessä yhteistyössä viraston, muiden maiden sääntelyviranomaisten ja komission kanssa, sekä asianmukaisten edellytysten varmistaminen maakaasuverkkojen tehokasta ja luotettavaa käyttöä varten pitkän aikavälin tavoitteet huomioon ottaen; – – e) uuden tuotantokapasiteetin verkkoon pääsyn helpottaminen erityisesti poistamalla uusien markkinoilletulijoiden ja uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan kaasun markkinoillepääsyn mahdollisia esteitä; – –”

6. Direktiivin 2009/73 41 artiklan otsikko on ”Sääntelyviranomaisen tehtävät ja toimivaltuudet”. Kyseisessä artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Sääntelyviranomaisen tehtävänä on: a) vahvistaa tai hyväksyä avointen kriteerien perusteella siirto- tai jakelutariffit tai niiden laskentamenetelmät; b) varmistaa, että siirto- ja jakeluverkonhaltijat, ja tarvittaessa verkon omistajat, sekä kaikki maakaasualan yritykset noudattavat tästä direktiivistä ja muusta asiaa koskevasta yhteisön lainsäädännöstä johtuvia velvollisuuksiaan, myös rajat ylittävien kysymysten osalta; – – f) varmistaa, ettei siirtoon, jakeluun, varastointiin, nesteytetyn maakaasun käsittelyyn sekä toimitukseen liittyvien toimintojen välillä esiinny ristisubventioita; – – 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sääntelyviranomaisille annetaan toimivaltuudet, joiden nojalla ne voivat suorittaa 1, 3 ja 6 kohdassa tarkoitetut tehtävät tehokkaasti ja joutuisasti. Tätä varten sääntelyviranomaisella on oltava vähintään valtuudet: a) tehdä maakaasualan yrityksiä sitovia päätöksiä; – – d) määrätä tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia maakaasualan yrityksille, jotka eivät täytä velvollisuuksiaan, jotka johtuvat tästä direktiivistä tai asiaan liittyvistä oikeudellisesti sitovista sääntelyviranomaisen tai viraston tekemistä päätöksistä, tai ehdottaa toimivaltaiselle tuomioistuimelle, että tämä määräisi kyseisiä seuraamuksia. Tähän on sisällyttävä toimivalta määrätä tai ehdottaa määrättäväksi siirtoverkonhaltijalle enintään kymmentä prosenttia sen vuotuisesta liikevaihdosta tai vertikaalisesti integroituneelle yritykselle enintään kymmentä prosenttia sen vuotuisesta liikevaihdosta vastaavia seuraamuksia, jos nämä eivät täytä tämän direktiivin mukaisia velvoitteitaan; – – – – 10. Sääntelyviranomaisilla on oltava oikeus vaatia, että siirtoverkon, varastointilaitosten, nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosten ja jakeluverkonhaltijat tarvittaessa muuttavat tässä artiklassa tarkoitettuja ehtoja ja edellytyksiä, myös tariffeja ja menetelmiä, sen varmistamiseksi, että ne ovat oikeasuhteisia ja että niitä sovelletaan syrjimättömällä tavalla.– – 11. Jos jokin osapuoli haluaa tehdä valituksen siirtoverkon, varastointilaitteiston, nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosten tai jakeluverkon haltijasta niiden velvoitteiden suhteen, joita kyseisellä haltijalla on tämän direktiivin mukaisesti, se voi osoittaa valituksensa sääntelyviranomaiselle, joka tekee riitojenratkaisuviranomaisena asiasta päätöksen kahden kuukauden kuluessa valituksen vastaanottamisesta. Tätä määräaikaa voidaan pidentää kahdella kuukaudella, jos sääntelyviranomaiset pyytävät lisätietoja. Tätä pidennettyä määräaikaa voidaan pidentää lisää valituksen tekijän suostumuksella. Sääntelyviranomaisen päätös on sitova, paitsi jos ja siihen asti kun se kumotaan muutoksenhaussa. – –”

7. Maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä ja asetuksen (EY) N:o 1775/2005 kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 715/2009 ( 3 ) 13 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Sellaisten siirtoverkonhaltijoiden soveltamien tariffien tai niiden laskennassa käytettävien menetelmien, jotka sääntelyviranomaiset ovat hyväksyneet direktiivin 2009/73/EY 41 artiklan 6 kohdan mukaisesti, samoin kuin mainitun direktiivin 32 artiklan 1 kohdan mukaisesti julkaistujen tariffien on oltava avoimia, niissä on otettava huomioon järjestelmän toimivuuden ja parantamisen tarve ja niiden on vastattava todellisia kustannuksia sikäli kuin nämä ovat verrattavissa tehokkaan ja rakenteeltaan vastaavan verkonhaltijan kustannuksiin ja ne ovat avoimia. Samalla on otettava mukaan sijoitetun pääoman asianmukainen tuotto, ja niissä on tarvittaessa otettava huomioon sääntelyviranomaisten suorittama tariffien vertaileva arviointi. Tariffeja tai niiden laskentamenetelmiä on sovellettava syrjimättömästi. Jäsenvaltiot voivat päättää, että tariffit voidaan myös määrittää markkinaehtoisilla järjestelyillä, kuten huutokaupoilla, edellyttäen että sääntelyviranomainen on hyväksynyt kyseiset järjestelyt ja niistä syntyvät tulot. Tariffien tai niiden laskennassa käytettävien menetelmien on helpotettava tehokasta kaasukauppaa ja kilpailua, vältettävä samalla verkonkäyttäjien välinen ristiintukeminen, tarjottava investointikannustimia ja ylläpidettävä tai luotava siirtoverkkojen yhteentoimivuutta. Verkon käyttäjiltä perittävien tariffien on oltava syrjimättömiä, ja ne on määriteltävä erikseen siirtoverkon kunkin syöttö- ja ottokohdan osalta. Kansallisten sääntelyviranomaisten on hyväksyttävä syöttö- ja ottokohtia koskevat kustannusten jakomekanismit ja maksujen määrittämismenettely. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että siirtymäkauden jälkeen viimeistään 3 päivänä syyskuuta 2011 verkkomaksuja ei lasketa sopimusvirtojen perusteella.”

B Kansallinen oikeus

8. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mukaan energialain (code de l’énergie) L 134-20 §:ssä, sellaisena kuin sitä sovelletaan asian kannalta merkityksellisenä ajanjaksona, säädetään seuraavaa: ”Lautakunnan päätös, johon voidaan tarvittaessa liittää uhkasakko, on perusteltava, ja siinä on määritettävä riidan ratkaisemiselle asetettavat tekniset ja taloudelliset edellytykset, joilla on tarpeen mukaan turvattava pääsy L 134‑19 §:ssä mainittuihin verkkoihin, rakenteisiin ja laitteistoihin tai niiden käyttö. Jos riidan ratkaisemisen kannalta on välttämätöntä, lautakunta voi vahvistaa objektiivisesti, avoimesti, syrjimättömästi ja oikeasuhteisesti näihin verkkoihin, rakenteisiin ja laitteistoihin pääsyä koskevat yksityiskohtaiset säännöt tai niiden käyttöä koskevat edellytykset.” ( 4 )

II Tosiseikat, pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys

9. Pääasian oikeudenkäynnissä toisena vastapuolena olevan Direct énergien edeltäjät tekivät 21.6.2005 ja 21.11.2008 kaksi sopimusta kaasun siirrosta Ranskan maakaasun jakeluverkossa. Nämä sopimukset tehtiin valittajana pääasian oikeudenkäynnissä olevan jakeluverkonhaltijan, GRDF:n, kanssa.

10. Direct énergie pyysi 22.7.2013 Commission de régulation de l’énergien (energia-alan sääntelyviranomainen, jäljempänä CRE), joka on direktiivin 2009/73 40 ja 41 artiklan mukainen toimeenpanoviranomainen Ranskassa, riitojenratkaisu- ja seuraamuslautakunnalta (jäljempänä Cordis), joka on direktiivin 2009/73 41 artiklan 11 kohdassa tarkoitettu riitojenratkaisuviranomainen, päätöstä sille molempien edellä mainittujen sopimusten voimaantulosta alkaen aiheutuneista kustannuksista, joista GRDF:n olisi pitänyt vastata (ks. edellä 1 ja 2 kohta). Ensimmäisenä vastapuolena oleva Eni Gas & Power France osallistui myös tähän menettelyyn.

11. Cordis teki päätöksensä 19.9.2014. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan kyseisessä päätöksessä todettiin, että GRDF:n oli toimitettava Direct énergielle maakaasun jakeluverkossa tapahtuvaa kaasunsiirtoa koskeva uusi sopimus kuuden kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksi antamisesta ja että tämän sopimuksen on oltava sen periaatteen mukainen, että toimittaja eli Direct énergie ei voi olla vastuussa siitä, ettei loppuasiakas ole maksanut summia, jotka sen on maksettava, GRDF:lle. Tämän oli tarkoitus kattaa koko sopimuskausi.

12. Direct énergie sekä Eni Gas & Power France valittivat päätöksestä cour d’appel de Paris’hin (Pariisin ylioikeus). Se vahvisti päätöksen 2.6.2016 ja totesi muun muassa seuraavaa: – GRDF:n oli ehdotettava lisäysten muodossa muutoksia sen ja Direct énergien välisiin sopimuksiin, jotka koskevat pääsyä kaasuverkkoon. Näissä lisäyksissä oli määrättävä, että ehtojen, joissa sopimuksesta hyötymisen edellytykseksi asetetaan se, että kaasuntoimittaja eli Direct énergie sitoutuu toimimaan GRDF:n edustajana, ja joissa Direct énergie velvoitetaan suorittamaan palveluja, joista GRDF oli vastuussa, tilanteessa, jossa se ei voinut neuvotella palvelujen hinnasta tai ehdoista, joilla näitä palveluja suoritetaan, oli katsottava olevan sellaisia, että niitä ei ollut koskaan ollutkaan sopimuksessa. – Direct énergielle oli maksettava kohtuullinen ja asianmukainen korvaus, kun otetaan huomioon kustannukset, jotka GRFD vältti ja jotka liittyivät Direct énergien asiakkaille GRDF:n puolesta suorittamiin palveluihin.

13. GRDF valitti kyseisestä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen ja vastusti sitä, mikä sen näkemyksen mukaan oli määräys, jolla annettiin Cordisille toimivaltuudet tehdä taannehtivia päätöksiä, jotka johtavat sopimusehtojen taannehtivaan muuttamiseen. Direct énergie kiistää tämän ensisijaisesti sen perusteella, että on välttämätöntä turvata unionin oikeuden tehokas vaikutus. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että 13.3.2008 annetussa tuomiossa Vereniging National Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ( 5 ) vahvistetaan oikeusvarmuuden periaate, joka kyseisen tuomioistuimen mukaan voi mennä unionin oikeuden tehokkuuden edelle.

14. Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esitti seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko – – direktiiviä 2009/73/EY ja erityisesti sen 41 artiklan 11 kohtaa tulkittava siten, että niissä edellytetään, että riidan ratkaisevalla sääntelyviranomaisella on toimivaltuudet tehdä päätös, jota sovelletaan koko sen käsiteltäväksi saatetussa riidassa kyseessä olevaan ajanjaksoon riippumatta siitä, milloin riita on osapuolten välille syntynyt, ja erityisesti toteamalla päätöksessä, jonka oikeusvaikutukset koskevat koko sopimuskautta, seuraamukset siitä, ettei sopimus ole direktiivin säännösten mukainen?”

15. Kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle esittivät GRDF, Direct énergie, Eni Gas & Power France, Ranskan hallitus ja Euroopan komissio. Samat osapuolet olivat läsnä 6.3.2019 pidetyssä istunnossa.

III Yhteenveto lausumista

16. GRDF katsoo, että unionin lainsäätäjän vaikeneminen viittaa siihen, ettei se halua antaa Cordisin kaltaisille elimille mahdollisuutta tehdä taannehtivia päätöksiä. ( 6 ) GRDF myös väittää, että Cordisin kaltaisten elinten päätösten ajallinen vaikutus on kansallisen menettelyllisen itsemääräämisoikeuden piiriin kuuluva kysymys. ( 7 )

17. Koska jäsenvaltion lainsäädäntöön ei sisälly säännöstä, jota voitaisiin soveltaa ajallisesti pääasian oikeudenkäynnissä, ( 8 ) Cordisin päätösten mahdollista taannehtivuutta on arvioitava vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteiden sekä taannehtivuuskiellon, oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden kannalta. Yksikään näistä ei GRDF:n mukaan tue Cordisin päätösten taannehtivuutta. GRDF väittää myös, että Cordisin päätökset ovat luonteeltaan hallinnollisia eivätkä oikeudellisia.

18. GRDF väittää, että sen tukema Cordisin päätösten ajallinen vaikutus on vastaavuusperiaatteen mukainen. Se toteaa lisäksi, että tehokkuusperiaatetta on tulkittava ottaen huomioon direktiivin 2009/73 34 artiklan 3 kohta, jossa korostetaan riitojen ratkaisemista viipymättä. Se, ettei Cordisin päätöksillä ole taannehtivaa vaikutusta, ei heikennä tätä. ( 9 )

19. Oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteista GRDF väittää muun muassa, että hallintopäätösten taannehtivuuskiellon periaatetta sovelletaan, kun jäsenvaltion viranomaiset tekevät unionin oikeuden soveltamisalaan kuuluvia hallintopäätöksiä. ( 10 ) Oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet edellyttävät, että säännökset ovat selviä ja täsmällisiä ( 11 ) ja että niiden soveltaminen on ennakoitavissa, ja taannehtivat toimenpiteet ovat ristiriidassa tämän kanssa.

20. GRDF:n mukaan taannehtivan vaikutuksen antaminen Cordisin päätöksille kyseenalaistaisi maakaasualan oikeudellisen vakauden ja aiheuttaisi taloudellisia seurauksia, joten GRDF:n pitäisi nostaa palvelujensa hintoja, jotka olisi perittävä kuluttajan maksamassa maakaasun loppuhinnassa.

21. Eni Gas & Power France väittää, että Cordisin asema ei voi erota perustavasti tuomioistuimen asemasta, kun otetaan huomioon, että sen tehtävänä on tarjota suojaa, joka on tehokkaampaa ja nopeampaa kuin tuomioistuimen antama suoja, eikä vähempää. Tehokkuusperiaate on unionin oikeuden olennainen määräys, ( 12 ) joten jäsenvaltioiden sisäisillä menettelyillä varmistetaan, että Cordisin päätöksillä on täysi oikeusvaikutus. Eni Gas & Power France myös väittää, ettei vastaavuusperiaatetta loukata, kun taas oikeusvarmuuden periaate on luonnostaan joustava eikä siinä taata varauksettomasti, että tietty oikeudellinen tilanne ei muutu. Euroopan unionin oikeus edellyttää näin ollen, että riitojenratkaisuviranomaisella on toimivaltuudet antaa päätös, joka kattaa rikkomisen koko ajanjakson.

22. Direct énergie on yhtä mieltä siitä, että jos Cordisin päätöksillä ei olisi vaikutusta lainvastaisten sopimussitoumusten antamisajankohdasta alkaen, asianosaiset saattaisivat asian järjestelmällisesti mieluummin tuomioistuinten käsiteltäväksi, jos tällainen oikeussuojakeino on käytettävissä, mistä seuraisi oikeussuojakeinojen epäsymmetria ja ristiriita direktiivin 2009/73 riitojen ratkaisemista viipymättä koskevan tavoitteen kanssa. ( 13 ) Direktiivi 2009/73 menettäisi tehokkaan vaikutuksensa, ja tältä osin Direct énergie kehottaa unionin tuomioistuinta soveltamaan analogisesti oikeuskäytäntöä, joka on kehittynyt kuluttajansuojan yhteydessä kohtuuttomien sopimusehtojen osalta ja yhdenmukaista kohtelua koskevan lainsäädännön yhteydessä. ( 14 )

23. Direct énergie myös väittää, että direktiivin 2009/73 mukaan kansallisilla sääntelyviranomaisilla on oltava laajat toimivaltuudet, jotka esitetään täsmällisemmin sen 41 artiklan 4 kohdan d alakohdassa.

24. Direct énergie muistuttaa, että oikeusvarmuuden periaatteeseen voidaan vedota vain, kun hallintotoimi on ilmeisessä ristiriidassa unionin oikeuden kanssa, vaikka kyseinen toimi olisikin tullut lopulliseksi. ( 15 ) Direct énergie lisää, että epäämällä Cordisin päätöksiltä taannehtiva vaikutus laillistettaisiin unionin oikeuden vastaisia käytäntöjä, ja se kiistää GRDF:n väitteet markkinoiden saattamisesta epävakaammiksi. ( 16 ) Unionin oikeuden ensisijaisuus edellyttää ristiriitaisten sopimusperiaatteiden sivuuttamista, kuten sitä edellyttää myös tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia toimenpiteitä koskeva vaatimus.

25. Direct énergie myös väittää, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vetoaa virheellisesti tuomioon Vereniging National Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening. ( 17 )

26. Ranskan hallitus tähdentää, että pääasia koskee ainoastaan niin sanottuja yhtenäissopimuksia, joissa kotitalouskuluttajat ovat tehneet yhden ainoan sopimuksen sekä kaasun toimittamisesta että jakelusta. Direct énergien ja Eni Gas & Power Francen kaltaiset toimittajat ovat tehneet siirtosopimuksia GRDF:n kanssa tarkoituksena tehdä sen jälkeen yhtenäissopimuksia kuluttajien kanssa. Näiden sopimusten perusteella jakelusta saatavat summat on tarkoitus välittää edelleen GRDF:lle. Näiden sopimusten seurauksena toimittajat eli Direct énergie ja Eni Gas & Power France vastasivat näin ollen kuluttajien maksamatta jättämistä laskuista aiheutuvista kustannuksista jakeluverkonhaltija GRDF:n sijasta. Tämä on käsiteltävän riidan tausta.

27. Ranskan hallitus kehottaa unionin tuomioistuinta muotoilemaan ennakkoratkaisukysymyksen uudelleen ja vastustaa etenkin sitä kysymyksen kohtaa, jossa tiedustellaan, onko Cordisilla unionin oikeuden nojalla oltava ”toimivaltuudet tehdä päätös, jota sovelletaan koko sen käsiteltäväksi saatetussa riidassa kyseessä olevaan ajanjaksoon”. Jos tähän vastataan kieltävästi, ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle ei voida taata hyödyllistä vastausta, koska siinä ei käsitellä kysymystä siitä, onko tällainen ajallinen soveltamisala sallittu unionin oikeuden nojalla sen sijaan, että sitä edellytettäisiin siinä. ( 18 ) Se ehdottaa näin ollen ennakkoratkaisukysymyksen muotoilemista uudelleen siten, että siinä tiedustellaan, estääkö unionin oikeus sen, että tällaiset päätökset koskevat ajanjaksoa, joka käsittää koko riidanalaisen sopimuskauden.

28. Ranskan hallitus toteaa, että sekä direktiivin 2009/73 tehokas vaikutus että tehokkuusperiaate viittaavat siihen, että näin uudelleenmuotoiltuun kysymykseen on vastattava negatiivisesti. Tämä kuitenkin edellyttää sitä, että noudatetaan oikeusvarmuuden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta ja kunnioitetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa taattuja perusoikeuksia, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava.

29. Ranskan hallitus katsoo, että jos kysymystä ei muotoilla uudelleen, siihen on vastattava kieltävästi. Ellei yhdenmukaistamista ole tehty, ajalliset vaikutukset kuuluvat jäsenvaltioiden harkintavaltaan, joka niillä on pannessaan direktiivejä täytäntöön SEUT 288 artiklan nojalla, ja niiden kansalliseen itsemääräämisoikeuteen, johon sovelletaan vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita ja muita unionin oikeuden yleisiä periaatteita. Ranskan hallitus viittaa muun muassa unionin tuomioistuimen arvonlisäverotuksen alalla antamaan tuomioon ( 19 ) ja aiheettomasti maksettujen varojen palauttamisesta annettuun tuomioon ( 20 ) havainnollistaakseen sitä, miten oikeusvarmuuden periaate voi asettaa rajoituksia ajallisille vaikutuksille. On kuitenkin jäsenvaltioiden asia pohtia, miten nämä periaatteet sovitetaan yhteen. ( 21 ) Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteiden noudattamisen arviointi on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä. ( 22 )

30. Komissio muistuttaa, että Cordisin kaltaiset elimet ovat riippumattomia hallintoviranomaisia, joiden toimivaltuudet ja tehtävät muistuttavat hyvin läheisesti kilpailuviranomaisten toimivaltuuksia ja tehtäviä. Kun Cordisin kaltaiset viranomaiset tekevät päätöksiä direktiivin 2009/73 41 artiklan 1 kohdan perusteella, niiden päätösten tehokkuuden on oltava rinnastettavissa tuomioistuimen päätösten tehokkuuteen etenkin niiden ajallisen soveltamisen osalta. Tällaiset päätökset vaikuttavat pääsääntöisesti ex tunc, mutta lainsäätäjä tai tuomioistuin voi poiketa tästä sillä perusteella, että tehokkuuden ja oikeuden ensisijaisuuden edellytysten saattaminen tasapainoon oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan kanssa edellyttää ajallista rajoittamista.

31. Siten vilpittömän yhteistyön periaatteen ja unionin oikeuden tehokkuuden ja ensisijaisuuden mukaisesti kaikki lainvastaiset seuraukset on poistettava sopimuksesta, jonka ehdot eivät ole direktiivin 2009/73 vaatimusten mukaisia. Unionin tuomioistuin kuitenkin itse rajoittaa tuomioidensa ajallisia vaikutuksia oikeusvarmuuden niin edellyttäessä. Tämä on kuitenkin poikkeuksellista, ( 23 ) ja tämän on ehdottomasti rajoituttava oikeusvarmuuteen liittyviin pakottaviin syihin ja oltava oikeutettua niiden perusteella, ja huomioon on otettava kaikki edut, sekä julkiset että yksityiset. ( 24 ) Oikeuksien turvaaminen on myös olennaista. ( 25 )

32. Komissio viittaa lisäksi tuomioon, joka koskee energiatariffeja ja ennen oikeudenkäyntiä syntyneitä sopimussuhteita. Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin kieltäytyi mukauttamasta tuomionsa ajallisia vaikutuksia. ( 26 ) Komission mukaan pääasiassa ei ole sellaista riskiä, joka oikeuttaisi ajallisen rajoittamisen. Cordisin kaltaisella sääntelyviranomaisella on siten oltava toimivaltuudet tehdä päätöksiä, joita sovelletaan koko riidassa kyseessä olevaan ajanjaksoon riippumatta siitä, milloin asianosaisten välinen riita-asia pantiin vireille. Tämä on direktiivin 2009/73 hengen ja tavoitteiden mukaista. Jos Cordisin kaltaisten sääntelyviranomaisten päätösten vaikutuksia rajoitettaisiin ajallisesti, heikennettäisiin merkittävästi niiden tehokkuutta markkinoiden moitteettoman toiminnan ja kilpailukykyisten kaasumarkkinoiden kehittymisen varmistamisessa.

IV Asian tarkastelu

A Alustavat huomautukset

1. Tuomioistuimen toimivalta

33. Huomautan aluksi, että ennakkoratkaisupyynnössä ei esitetä yksityiskohtaisesti, miksi jotkut yksilöidyt direktiivin 2009/73 säännökset ovat merkityksellisiä asianosaisten välisen riidan ratkaisemisen kannalta, lukuun ottamatta oikeussuojakeinosäännöstä. Se koskee pähkinänkuoressa sitä, olisiko jakeluverkonhaltijan vai maakaasun toimittajan vastattava loppuasiakkaiden maksamatta jättämistä laskuista, joita laaditaan kaasun jakelua ja toimitusta koskevien niin sanottujen yhtenäissopimusten yhteydessä, aiheutuvasta taloudellisesta rasitteesta, ja sitä, mitä pitäisi tapahtua sen jälkeen, kun on todettu, että tästä rasitteesta vastaa jakeluverkonhaltija eikä toimittaja. Riidassa on laajemmin kyse asiakashallintaan liittyvistä palveluista ja korvauksesta, joka toimittajille on maksettava siitä, että ne suorittavat näitä palveluja jakeluverkonhaltijan puolesta.

34. Tämä on ongelmallista, koska direktiivin 2009/73 41 artiklan 11 kohdassa säädetään, että ”jos jokin osapuoli haluaa tehdä valituksen siirtoverkon, varastointilaitteiston, nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosten tai jakeluverkon haltijasta niiden velvoitteiden suhteen, joita kyseisellä haltijalla on tämän direktiivin mukaisesti, se voi osoittaa valituksensa sääntelyviranomaiselle” (kursivointi tässä). Unionin tuomioistuimen on tulkittava oikeussuojakeinosäännöstä, kun on osoitettu, että se on merkityksellinen kyseisen direktiivin väitetyn aineellisen rikkomisen kannalta, ( 27 ) kun otetaan huomioon, että Euroopan unionilla ei ole yleistä toimivaltaa oikeussuojakeinojen suhteen niiden alojen ulkopuolella, joilla sillä on aineellista toimivaltaa. Yleisemmin ottaen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia selittää unionin oikeuden säännösten, joihin on viitattu, ja käsillä olevan riidan välinen yhteys ja niiden kohde. ( 28 )

35. Tästä seikasta istunnossa esitetyt suulliset lausumat voidaan esittää tiivistetysti seuraavasti.

36. GRDF väitti, että riidassa on kyse loppuasiakkaalle tarjottavasta asiakashallintapalvelusta, jonka toimittaja suorittaa jakeluverkonhaltijan puolesta, ja että tästä nimenomaisesta palvelusta ei säädetä lainkaan direktiivissä 2009/73. Siitä säädetään pikemminkin Ranskan lainsäädännössä, joten pääasia ei kuulu direktiivin 2009/73 aineelliseen soveltamisalaan.

37. Eni Gas & Power France huomautti, että direktiivissä 2009/73 annetaan kaasun jakelua ja toimituksia loppukuluttajalle koskevat yhteiset säännöt. Se viittasi direktiivin 2009/73 1 artiklaan, jossa määritellään direktiivin kohde ja soveltamisala, ja totesi, että pääasia kattoi tariffin keräämisen jakeluverkkoon pääsystä ja toimittajan jakeluverkonhaltijan puolesta tarjoamien asiakaspalvelujen hallinnoimisen. Riidan ytimenä on tästä palvelusta suoritettava maksu. Eni Gas & Power France totesi näin ollen, että riita kuuluu direktiivin 2009/73 soveltamisalaan, koska kyse on juuri verkkoon pääsystä ja jakelun ja toimituksen suhteesta.

38. Direct énergie väitti, että jakeluverkonhaltijan direktiivin 2009/73 mukainen velvollisuus on taata direktiivin 2009/73 32 artiklan mukainen verkkoon pääsy, joka ei saa olla syrjivä, ja 35 artiklassa säädetään poikkeuksista tähän pääsyyn. Direct énergie väitti, että jos jakeluverkonhaltija oli sillä kannalla, että pääsy evättäisiin tarjoajalta, ellei tarjoaja suorittaisi palveluja jakeluverkonhaltijalle, tämä merkitsisi direktiivin 2009/73 tarkoitetun pääsyn epäämistä. Asiassa viitattiin myös sääntelyviranomaisen 40 artiklan mukaiseen velvollisuuteen erityisesti siltä osin kuin kyse on kilpailun ylläpitämisestä.

39. Ranskan suullisissa lausumissa esitettiin selvennyksiä. Ranskan asiamies totesi, että asiakashallintapalvelut, joita toimittajat Ranskassa suorittavat GRDF:n kaltaisten jakeluverkonhaltijoiden puolesta, muodostavat verkkoon pääsyn muodon, jonka Ranskan lainsäätäjä on ottanut käyttöön pannessaan täytäntöön direktiivin 2009/73 32 artiklan, joka koskee kolmansien osapuolten pääsyä siirto- ja jakeluverkkoihin, yhtenäissopimuksiin perustuvalla järjestelmällä, joka sisältyy tähän muotoon, ja näin tehdessään se on kunnioittanut asiakkaan mahdollisuutta valita vapaasti toimittajansa, kuten direktiivin 2009/73 johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee.

40. Komissio tukeutui siihen tosiseikkaan, että pääasiassa oli vastakkain kaksi kaasuntoimittajaa ja että se koski jakelupalveluja, kun taas GRDF itse on jakeluverkonhaltija, joten direktiivi 2009/73 soveltui asiaan.

41. Olen tullut siihen tulokseen, että pääasia kuuluu direktiivin 2009/73 soveltamisalaan, koska edellä tiivistetysti esitetyissä suullisissa lausumissa luodaan tarvittava yhteys asianosaisten välisen aineellisen riidan ja direktiivin 2009/73 kohteen välille. ( 29 ) Näin tehdessäni olen pitänyt mielessä direktiivin 2009/73 tarkoitukset (ks. edellä 3 kohta), sen soveltamisalan, ( 30 ) sellaisena kuin se määritellään 1 artiklassa, ja sen, että ennakkoratkaisupyynnössä todetaan useaan otteeseen, että direktiivin 2009/73 2 artiklan 5 kohtaan sisältyvä jakelun käsitteen merkitys on merkityksellinen pääasian kannalta, vaikka siitä ei esitettykään ennakkoratkaisukysymystä. Riita koskee lähinnä tariffeja, joita sovelletaan toimittajan jakeluverkonhaltijan asiamiehenä tarjoamiin palveluihin. Riita koskee näin ollen tariffien vahvistamista ja verkkoon pääsyä, jotka molemmat kuuluvat direktiivin 2009/73 aineelliseen soveltamisalaan, ja niiden suhdetta 41 artiklan 11 kohtaan.

2. Ennakkoratkaisukysymystä ei ole tarpeen muotoilla uudelleen

42. Samanaikaisesti en ole yhtä mieltä Ranskan sitä koskevista väitteistä, että ennakkoratkaisukysymys olisi muotoiltava uudelleen. Se, että ennakkoratkaisukysymyksessä on käytetty ilmaisua ”edellytetään, että – – on” (englanniksi ”must have”), tai ennakkoratkaisupyynnön alkuperäisessä versiossa ”ils commandent qu’une autorité de régulation – – ait le pouvoir”, sääntelyviranomaisen päätöksensä ajallisia vaikutuksia koskevista toimivaltuuksista, ei estä unionin tuomioistuinta antamasta monisyisempää vastausta.

3. Pääasiassa ei ole kyse taannehtivuudesta ja kysymyksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten osittaisesta puuttumisesta

43. Toisin kuin GRDF väittää, pääasiassa ei nähdäkseni ole kyse tapauksesta, jossa Cordis soveltaa unionin oikeutta taannehtivasti.

44. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkinnalla, jonka unionin tuomioistuin antaa SEUT 267 artiklan mukaisen toimivaltansa nojalla, selvennetään ja täsmennetään tarvittaessa tämän oikeussäännön merkitystä ja ulottuvuutta, sellaisena kuin sitä pitää tai olisi pitänyt tulkita ja soveltaa sen voimaantulosta alkaen. Tästä seuraa, että tuomioistuin voi ja sen pitää soveltaa näin tulkittua oikeussääntöä oikeussuhteisiin, jotka ovat syntyneet ja jotka on perustettu ennen tulkintapyynnön vuoksi annetun tuomion antamista, jos lisäksi ne edellytykset täyttyvät, joiden perusteella kyseisen oikeussäännön soveltamista koskeva asia voidaan saattaa toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi. ( 31 )

45. Unionin tuomioistuin on todennut, että direktiiviä 2009/73 sovelletaan ajallisesti 3.3.2011 lähtien eli siitä lähtien, kun sen täytäntöönpanolle sen 54 artiklassa asetettu määräaika päättyi. ( 32 ) Siten mitä tahansa unionin tuomioistuimen direktiivin 2009/73 41 artiklan 11 kohdasta antamaa tulkintaa on sovellettava kyseisestä päivämäärästä (3.3.2011) alkaen. Cordisin, joka on 41 artiklan 11 kohdassa tarkoitettu riitojenratkaisuviranomainen, oikeussuojakeinoihin liittyvien toimivaltuuksien on väistämättä ulotuttava kyseiseen päivämäärään, ellei kansallisesta itsemääräämisoikeudesta, johon puolestaan sovelletaan tehokkuus- ja vastaavuusperiaatteita, ja direktiivin 2009/73 41 artiklan 11 kohdan sanamuodosta, jonka mukaan päätös on tehtävä viimeistään neljän kuukauden kuluessa valituksen vastaanottamisesta, muuta johdu.

46. Voidaanko direktiivin 2009/73 41 artiklan 11 kohtaan kuitenkin vedota sen tueksi, että Cordisilla on toimivaltuudet toteuttaa toimenpiteitä, jotka vaikuttavat 3.3.2011 edeltäneeseen ajanjaksoon? Tämä on tärkeää, koska pääasian oikeudenkäynnin kannalta merkitykselliset sopimukset tehtiin 21.6.2005 ja 21.11.2008.

47. Tämä kysymys on ratkaistava tulkitsemalla direktiiviä 2009/73 edeltäneen direktiivin eli direktiivin 2003/55/EY asian kannalta merkityksellisiä käsitteitä ja tarkastelemalla sitä, toimiiko Cordis Ranskan lainsäädännön nojalla direktiivissä 2003/55 tarkoitettuna riitojenratkaisuviranomaisena, mikä on kysymys, joka kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava. Direktiivi 2009/73, jota ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt tulkitsemaan, ei kuitenkaan voi olla perusteena sellaisille Cordisin toteuttamille toimenpiteille, joiden vaikutuksen on tarkoitus ulottua myös 3.3.2011 edeltävään ajanjaksoon.

48. Ennakkoratkaisupyyntöön ja kirjallisiin huomautuksiin ei sisälly tietoa Cordisin ja direktiivin 2003/55 välisestä suhteesta. Vaikka myönnän unionin tuomioistuimen tuomiossa todetun, että direktiivin 2009/73 41 artiklaan on otettu ”olennaisilta osin” direktiivin 2003/55 25 artiklan sisältö, ( 33 ) direktiivi 2003/55 eroaa direktiivistä 2009/73 asian kannalta merkityksellisten aineellisten seikkojen osalta.

49. Direktiiviin 2003/55 ei ensinnäkään sisälly direktiivin 2009/73 johdanto-osan 33 perustelukappaletta vastaavaa johdanto-osan perustelukappaletta eikä sen tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia toimenpiteitä koskevaa vaatimusta (ks. jäljempänä 54–57 kohta). Toiseksi direktiivissä 2003/55 ei ole säännöstä, joka vastaisi direktiivin 2009/73 41 artiklan 17 kohtaa. Kyseisen kohdan mukaan ”jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisella tasolla on olemassa sopivat järjestelmät, joiden mukaisesti osapuoli, jota sääntelyviranomaisen päätös koskee, voi hakea siihen muutosta elimeltä, joka on riippumaton asianomaisista osapuolista ja hallituksista”. Kolmanneksi direktiivin 2009/73 valmisteluasiakirjoissa todetaan, että yksi uuden direktiivin tavoitteista olisi sääntelyviranomaisten toimivaltuuksien vahvistaminen, mukaan lukien varoittavien seuraamusten määräämistä koskevan toimivaltuuden lisääminen, mikä antaa viitteitä siitä, että seuraamukset olisivat erilaisia kuin direktiivissä 2003/55 edellytetyt. ( 34 ) Siten ennakkoratkaisukysymystä ei voida ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin se koskee 3.3.2011 edeltäviä ajanjaksoja. ( 35 )

50. Vastaan seuraavaksi ennakkoratkaisukysymykseen tämän lähtökohdan pohjalta ja viittaan tässä yhteydessä ainoastaan direktiiviin 2009/73, joka on ainoa toimi, josta on esitetty ennakkoratkaisukysymys.

B Vastaus ennakkoratkaisukysymykseen

51. Olen edellä katsonut, että vastatessaan ennakkoratkaisukysymykseen komissio lähestyi sitä aivan oikein arvioimalla Cordisin velvollisuuksia riippumattomana viranomaisena, jolla on unionin oikeuden nojalla täytäntöönpanoa koskevia velvollisuuksia. Unionin oikeuden vakiintuneessa periaatteessa nimittäin todetaan, että ”unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate velvoittaa tuomioistuinten lisäksi kaikki muutkin jäsenvaltion elimet huolehtimaan unionin oikeussääntöjen täyden vaikutuksen toteutumisesta”. ( 36 ) Yksi julkisasiamiehistä vahvisti äskettäin tämän velvollisuuden laajuuden seuraavasti: ”Oikeuskäytännössä on – – vahvistettu, että unionin oikeuden välitöntä soveltamista koskeva velvollisuus sitoo samalla tavalla sekä kansallisia tuomioistuimia että kansallisia hallintoviranomaisia. Sekä kansalliset hallintoviranomaiset että kansalliset tuomioistuimet, joiden tehtävänä on toimivaltansa rajoissa soveltaa unionin oikeuden säännöksiä, ovat velvollisia varmistamaan näiden säännösten täyden vaikutuksen niin, että ne tarvittaessa jättävät unionin oikeuden vastaisen kansallisen säännöksen soveltamatta ilman, että niiden olisi pyydettävä tai odotettava, että kyseinen säännös ensin poistetaan lainsäädäntöteitse tai jossain muussa perustuslaillisessa menettelyssä. Unionin oikeuden säännösten täyden vaikutuksen varmistaminen edellyttää myös kaikkien sellaisten periaatteiden noudattamista, jotka koskevat unionin oikeuden kansallista soveltamista, kuten unionin oikeuden ensisijaisuus, välitön oikeusvaikutus tai yhteensopiva tulkinta.” ( 37 )

52. Tähänastisessa oikeuskäytännössä jäsenvaltioiden elimiä on vaadittu täytäntöönpanovaltuuksiensa puitteissa olemaan soveltamatta unionin oikeuden vastaista kansallista lainsäädäntöä asiayhteydessä, joka koskee niiden velvollisuutta antaa unionin oikeudelle täysi vaikutus. ( 38 ) Tästä on seurattava, että Cordisin kaltaisilla jäsenvaltioiden elimillä, joilla on oikeussuojakeinoja koskevia erityisiä velvollisuuksia, on vakiintunut velvollisuus panna unionin oikeus täytäntöön vilpittömästi, sellaisena kuin siitä määrätään nykyisin SEU 4 artiklan 3 kohdassa ja SEU 19 artiklan 1 kohdassa, ainakin direktiivin 2009/73 41 artiklan 11 kohdan kaltaisten säännösten ( 39 ) ja siihen sisältyvien oikeussuojakeinoja koskevien velvollisuuksien osalta (ks. jäljempänä 54–57 kohta). Unionin tuomioistuin on äskettäin käsitellyt oikeusriitaa, joka koski yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista annettuun direktiiviin 2000/78 ( 40 ) sisältyvän oikeussuojakeinosäännöksen soveltamisalaa ja yhdenvertaisen kohtelun turvaamiseksi perustetun lautakunnan toimivaltuuksille jäsenvaltion lainsäädännössä asetettuja rajoituksia. ( 41 )

53. Tuomiossa Minister for Justice and Equality ja Commissioner of the Garda Síochána unionin tuomioistuin totesi, että kun direktiivissä 2000/78 edellytettävän yhdenvertaisen kohtelun turvaamiseksi on perustettu lautakunta vaihtoehtona tuomioistuimille, ”olisi – – ristiriitaista, että yksityishenkilöt voisivat perustellusti vedota unionin oikeussääntöihin tietyllä alalla elimessä, jolle on kansallisessa oikeudessa annettu toimivalta ratkaista riita-asiat kyseisellä alalla, mutta tällä elimellä ei kuitenkaan olisi velvollisuutta soveltaa niitä ja sivuuttaa sellaiset kansallisen oikeuden säännökset, jotka eivät ole niiden mukaisia”. ( 42 )

54. Käsiteltävässä asiassa on riidatonta, että Cordis on riitojenratkaisuviranomainen, jonka Ranskan hallitus on perustanut täyttääkseen direktiivin 2009/73 41 artiklan 11 kohdan mukaiset velvoitteensa. Samoin on riidatonta, että käytettävissä on vaihtoehtoinen toimintatapa, kuten asiassa Minister for Justice and Equality ja Commissioner of the Garda Síochána, nimittäin asian saattaminen yleisten tuomioistuinten käsiteltäväksi (ks. direktiivin 2009/73 41 artiklan 15 kohta ja 17 kohta). Aivan kuten viimeksi mainitussa asiassa lautakunnan toimivaltuuksia ei voitu rajoittaa yleisiin tuomioistuimiin nähden, katson siten, että kuten Direct énergie ja Eni Gas & Power France ovat esittäneet, jos toimenpiteitä, joita Cordisilla on toimivaltuudet toteuttaa, heikennetään tilapäisesti ranskalaisten tuomioistuinten toteuttamiin toimenpiteisiin verrattuna, tämä tekisi asianosaisille vähemmän houkuttelevaksi turvautua Cordisin menettelyihin ja tekisi tyhjäksi direktiivin 2009/73 tavoitteen sellaisten oikeussuojakeinojen saatavuudesta, joilla oikeusriita voidaan ratkaista viipymättä. ( 43 )

55. Toimenpiteiden, joita Cordisin on toteutettava, on siten katettava koko ajanjakso 3.3.2011 alkaen. Lisäksi kysymys siitä, mitä erityisiä seuraamuksia on oltava käytettävissä, kuuluu kansallisen menettelyllisen itsemääräämisoikeuden piiriin, jollei muuta johdu tehokkuus- ja vastaavuusperiaatteista ja itse direktiivin 2009/73 oikeussuojakeinosäännöksistä.

56. Lisäksi on niin, että vaikka direktiivin 2009/73 johdanto-osan 33 perustelukappaleessa ja 41 artiklan 4 kohdan d alakohdassa viitataan vain sääntelyviranomaisiin ja tuomioistuimiin tahoina, joilla on toimivalta toteuttaa ”tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia” toimenpiteitä, 41 artiklan 11 kohdan sanamuodossa luokitellaan riitojenratkaisuviranomaiset sääntelyviranomaisiin. Cordisin ja ranskalaisten tuomioistuinten tehtävänä on soveltaa Ranskan oikeutta tässä suhteessa ja päättää, ottaen asianmukaisesti huomioon direktiivin 2009/73 sanamuodon ja tavoitteet, mitkä ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia toimenpiteitä 3.3.2011 saakka ulottuvalla ajanjaksolla, koska direktiiviin 2009/73 ei sisälly perusteita tämän arvioimiseen. ( 44 ) Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että ranskalainen tuomioistuin tai Cordis saattaisi pitää vuonna 2005 ja 2008 tehtyjen sopimusten muuttamista lisäyksin suhteettomana, ( 45 ) kun otetaan huomioon direktiivin 2009/73 tavoitteiden (ks. edellä 3 kohta) laajuus, sillä sen tavoitteet ulottuvat oikeudenmukaisen valinnanvapauden takaamisesta kuluttajille yhdenvertaiseen verkkoon pääsyyn, järjestelmän toimivuuden puolustamiseen ja siihen, että tariffit ja niiden laskennassa käytettävät menetelmät vastaavat todellisia kustannuksia (ks. edellä 7 kohta asetuksen N:o 7165/2009 osalta), ja seuraukset, joita GRDF:n mukaan aiheutuu kaasualan vakaudelle (ks. edellä 20 kohta).

57. Unionin tuomioistuimelle ei kuitenkaan ole esitetty tätä koskevaa kysymystä. Ennakkoratkaisukysymys koskee tehokkaiden, oikeasuhteisten ja varoittavien toimenpiteiden, joita Cordis on velvollinen toteuttamaan direktiivin 2009/73 nojalla tietyltä ajanjaksolta, ajallista soveltamisalaa.

58. Edellä esitetty arviointi riittää siten ennakkoratkaisukysymykseen vastaamiseen, koska kysymys koskee pelkästään ”toimivaltuuksia”, jotka Cordisille on annettava direktiivin 2009/73 nojalla. Täydellisyyden vuoksi esitän kuitenkin seuraavat lisähuomautukset.

59. Unionin tuomioistuimelle on esitetty paljon aineistoa oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteista, jotka kiistatta sitovat jäsenvaltion viranomaisia niiden soveltaessa unionin oikeutta. ( 46 ) Nämä periaatteet näyttävät olevan merkityksellisiä käsiteltävän asian kannalta ainoastaan seuraavilta osin.

60. Oikeusvarmuuden periaate oikeuttaa sellaisten kanteen nostamiselle asetettujen kohtuullisten kansallisten määräaikojen soveltamisen, jotka tosiasiallisesti ”syrjäyttävät” vaatimuksen, jonka mukaan direktiiveillä on oltava tehokas vaikutus sellaisten ajanjaksojen osalta, jotka edeltävät unionin tuomioistuimen niiden tulkinnasta antamaa tuomiota, edellyttäen että nämä määräajat puolestaan ovat vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteiden mukaisia ja että ne eivät kuulu määrältään rajattujen poikkeusten joukkoon. ( 47 ) Kun kanteen nostamiselle asetettuja kansallisia määräaikoja noudatetaan, ainoastaan unionin tuomioistuin – eivätkä ranskalaiset tuomioistuimet tai Cordis – voi mukauttaa direktiivin 2009/73 ajallista vaikutusta siten, että se ei käsitä 3.3.2011 ja nykyhetken välistä ajanjaksoa. ( 48 )

61. Unionin tuomioistuin on kuitenkin kilpailulainsäädännön yhteydessä todennut seuraamuksista, joita jäsenvaltion kilpailuviranomaiset voivat määrätä yrityksille, että oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että kansallisten kilpailuviranomaisten velvollisuus jättää soveltamatta kilpailunvastaista jäsenvaltion lakia ”ei voi johtaa siihen, että asianomaisille yrityksille määrätään niiden menneestä toiminnasta seuraamuksia, olivatpa ne rikosoikeudellisia tai hallinnollisia, koska kyseisessä laissa edellytettiin tällaista toimintaa” (kursivointi tässä). ( 49 ) Jos tällainen tilanne tulisi esille ranskalaisessa tuomioistuimessa tai Cordisissa, samaa sääntöä olisi sovellettava GRDF:n hyväksi.

62. Kun tarkastellaan luottamuksensuojan periaatetta, en näe tämän säännön merkityksellisyyttä niiden toimenpiteiden kannalta, joita Cordisilla on toimivaltuudet toteuttaa unionin oikeuden nojalla pääasiassa kyseessä olevien tosiseikkojen perusteella, kun unionin tuomioistuin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksityisten välistä oikeusriitaa käsittelevä kansallinen tuomioistuin ei voi tukeutua luottamuksensuojaan soveltaakseen kansallista oikeussääntöä, joka on vastoin direktiiveissä vahvistettuja yleisiä periaatteita. ( 50 ) Tämän vuoksi Cordisin velvollisuus toteuttaa tehokkaita, oikeussuhteisia ja varoittavia toimenpiteitä perustuu direktiiviin.

63. Yhdyn lisäksi Direct énergien huomautuksiin, joiden mukaan tuomiosta Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ( 51 ) on vain vähän hyötyä pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävän riidan ratkaisemisessa. Kyseinen asia koskee unionin rahoitustuen peruuttamista ja takaisinperimistä sekä sitä rajallista roolia, joka oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteilla voi olla, kun ne kilpailevat kyseisessä erillisessä asiayhteydessä sovellettavien unionin asetusten tehokkuutta koskevan edellytyksen kanssa.

V Ratkaisuehdotus

64. Ehdotan näin ollen, että cour de cassationin ennakkoratkaisukysymykseen vastataan seuraavasti: Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/55/EY kumoamisesta 13.7.2009 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2009/73/EY ja erityisesti sen 41 artiklan 11 kohtaa on tulkittava siten, että niissä edellytetään, että riidan ratkaisevalla sääntelyviranomaisella on toimivaltuudet tehdä päätös, jota sovelletaan koko ajanjaksoon, jonka direktiivi 2009/73 kattaa, toisin sanoen 3.3.2011 alkaen, riippumatta siitä, milloin kyseessä olevat sopimukset tulivat voimaan.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: englanti.

( 2 ) EUVL 2009, L 211, s. 94.

( 3 ) EUVL 2009, L 211, s. 36.

( 4 ) 20.1.2017 annettu laki nro 2017-55, neljäs kohta, joka lisättiin energialain L 134-20 §:ään. Sen mukaan Cordis voi asian siinä vireille panneen osapuolen pyynnöstä määrätä päätöksensä tulemaan voimaan asian vireillepanoa edeltävänä ajankohtana, joka ei kuitenkaan voi olla aikaisempi kuin ajankohta, jona toinen osapuoli ensimmäisen kerran riitautti asian muodollisesti, eikä missään tapauksessa yli kahta vuotta asian vireillepanoa aikaisempi. Tämä säännös ei kuitenkaan ole ajallisesti merkityksellinen käsiteltävän asian kannalta. Jotta ennakkoratkaisupyyntö ei olisi hypoteettinen, sen on oltava ”tarpeen oikeusriidan tosiasialliseksi ratkaisemiseksi”. Tuomio 10.12.2018, Wightman ym. (C‑621/18, EU:C:2018:999, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 5 ) Tuomio 13.3.2008 (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165).

( 6 ) GRDF viittaa mm. tuomioon 7.2.2002, Krauer (C‑28/00, EU:C:2002:82); tuomioon 18.4.2002, Duchon (C‑290/00, EU:C:2002:234); tuomioon 17.7.2014, Panasonic Italia ym. (C‑472/12, EU:C:2014:2082) ja tuomioon 15.7.2004, Gerekens ja Procola (C‑459/02, EU:C:2004:454, 7 kohta).

( 7 ) Tuomio 13.3.2007, Unibet (C‑432/05, EU:C:2007:163).

( 8 ) 20.1.2017 annettu laki nro 2017-55, neljäs kohta, ei ollut voimassa tosiseikkojen tapahtuma-aikaan.

( 9 ) GRDF mainitsee tältä osin mm. tuomion 21.12.2016, Gutiérrez Naranjo ym. (C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980).

( 10 ) GRDF viittaa tuomioon 15.7.2004, Gerekens ja Procola (C‑459/02, EU:C:2004:454, 24 kohta) ja tuomioon 13.3.2008, Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ym. (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165, 60 kohta).

( 11 ) GRDF viittaa mm. tuomioon 25.6.1975, Deuka (5/75, EU:C:1975:88).

( 12 ) Eni Gas & Power France viittaa mm. 14.12.1991 annettuun lausuntoon 1/91 (ensimmäinen lausunto ETA-sopimuksesta) (EU:C:1991:490) ja tuomioon 13.3.2007, Unibet (C‑432/05, EU:C:2007:163).

( 13 ) Direct énergie viittaa tuomioon 14.3.2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, 60 kohta) ja tuomioon 21.1.2015, Unicaja Banco ja Caixabank (C‑482/13, C‑484/13, C‑485/13 ja C‑487/13, EU:C:2015:21, 31 kohta).

( 14 ) Direct énergie vetoaa tuomioon 11.12.1997, Magorrian ja Cunningham (C‑246/96, EU:C:1997:605, 41 kohta); tuomioon 16.5.2000, Preston ym. (C‑78/98, EU:C:2000:247, 40 ja 43 kohta); tuomioon 14.3.2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, 60 kohta) ja tuomioon 21.12.2016, Gutiérrez Naranjo ym. (C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, 72 kohta).

( 15 ) Direct énergie viittaa myös tuomioon 4.10.2012, Byankov (C‑249/11, EU:C:2012:608, 80–82 kohta) ja tuomioon 19.4.2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278, 38 kohta) peruteltujen odotusten osalta.

( 16 ) Tämän seikan osalta se vetoaa tuomioon 9.9.2008, FIAMM ym. v. neuvosto ja komissio (C‑120/06 P ja C‑121/06 P, EU:C:2008:476, 185 kohta).

( 17 ) Tuomio 13.3.2008 (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165).

( 18 ) Ranskan hallitus viittaa lakiin nro 2017-55, jossa rajataan Cordisin kaltaisten elinten päätösten ajallinen vaikutus kahteen vuoteen. Se kuitenkin myöntää, että kyseistä lakia ei voida soveltaa ajallisesti pääasiassa. Ks. edellä alaviite 4.

( 19 ) Tuomio 12.4.2018, Biosafe - Indústria de Reciclagens (C‑8/17, EU:C:2018:249, 36 kohta).

( 20 ) Tuomio 13.3.2008, Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ym. (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165, 52 kohta).

( 21 ) Ranskan lainsäätäjä on näet etsinyt tasapainoa antaessaan lain nro 2017-55.

( 22 ) Tältä osin Ranskan hallitus vetoaa julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotukseen Finanzamt Neuss ja Butin (C‑374/16 ja C‑375/16, EU:C:2017:515, 71 kohta).

( 23 ) Komissio viittaa tuomioon 6.3.2007, Meilicke ym. (C‑292/04, EU:C:2007:132, 35–37 kohta).

( 24 ) Tuomio 8.11.2001, Silos (C‑228/99, EU:C:2001:599, 35–38 kohta).

( 25 ) Tuomio 26.4.1994, Roquette Frères (C‑228/92, EU:C:1994:168).

( 26 ) Tuomio 23.10.2014, Schulz ja Egbringhoff (C‑359/11 ja C‑400/11, EU:C:2014:2317, 54 kohta ja sitä seuraava kohta).

( 27 ) Esim. tuomio 5.12.2013, Asociación de Consumidores Independientes de Castilla y León (C‑413/12, EU:C:2013:800), jossa oli kyse horisontaalisessa riidassa käytettävissä olevista oikeussuojakeinoista ja jonka 25 kohdassa unionin tuomioistuin totesi, että ”kanteen on pannut vireille kuluttajansuojayhdistys, joka vaatii kieltämään elinkeinonharjoittajan käyttämät kohtuuttomat sopimusehdot”. Saman tuomion 26 kohdassa unionin tuomioistuin totesi, että ”jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuin on siis toimivaltainen käsittelemään ne”. Vrt. julkisasiamies Wahlin kanta asiassa Sánchez Morcillo ja Abril García (C‑169/14, EU:2014:2110, 72–74 kohta). Ratkaisuehdotuksen 70 kohdassa julkisasiamies pohti, sovellettiinko kyseessä olleeseen oikeudelliseen tilanteeseen, joka koski oikeussuojakeinoja, jotka olivat käytettävissä unionin kuluttajalainsäädännön panemiseksi täytäntöön horisontaalisesti kahden yksityisen kesken, unionin oikeutta.

( 28 ) Tuomio 13.2.2014, Airport Shuttle Express ym. (C‑162/12 ja C‑163/12, EU:C:2014:74, 39 kohta). Ks. tuoreempi tuomio 27.2.2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, 20 kohta).

( 29 ) Unionin tuomioistuin hyväksyy sen, että kansallisella lainsäädännöllä voidaan hallita toimintoja, jotka kuuluvat direktiivin soveltamisalaan, minkä johdosta unionin tuomioistuin on toimivaltainen. Ks. esim. tuomio 2.10.2018, Ministerio Fiscal (C‑207/16, EU:C:2018, 788, 38 kohta).

( 30 ) Esim. tuomio 12.1.2010, Petersen (C‑341/08, EU:C:2010:4, 32 kohta).

( 31 ) Esim. tuomio 22.10.1998, IN.CO.GE.’90 ym. (C‑10/97–C‑22/97, EU:C:1998:498, 23 kohta).

( 32 ) Lukuun ottamatta direktiivin 2009/73 11 artiklaa, joka ei ole relevantti pääasian kannalta. Ks. tuomio 19.3.2015, E.ON Földgáz Trade (C‑ 510/13, EU:C:2015:189, 33 kohta). Päivämäärän 3.9.2009 eli päivän, jona direktiivi 2009/73 tuli voimaan, ja päivämäärän 3.3.2011 eli päivän, jona sen täytäntöönpanolle varattu määräaika päättyi, jäsenvaltioiden oli pidättäydyttävä toteuttamasta mitään positiivisia toimenpiteitä, jotka ovat omiaan vakavasti vaarantamaan direktiivin tavoitteen saavuttamisen Ks. julkisasiamies Cruz Villalónin ratkaisuehdotus E.ON Földgáz Trade (C‑510/13, EU:C:2014:2325, 22 ja 23 kohta). Julkisasiamies viittaa tuomioon 18.12.1997, Inter-Environnement Wallonie (C‑129/96, EU:C:1997:628, 45 kohta); tuomioon 26.5.2011, Stichting Natuur en Milieu ym. (C‑165/09-C‑167/09, EU:C:2011:348, 78 kohta) ja tuomioon 11.9.2012, Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias ym. (C‑43/10, EU:C:2012:560, 57 kohta). Ennen päivämäärää 3.3.2011 sovellettava direktiivi oli maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 98/30/EY kumoamisesta 26.6.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/55/EY (EYVL 2003, L 176, s. 57). Ks. julkisasiamies Cruz Villalónin ratkaisuehdotus E.ON Földgáz Trade (C‑510/13, EU:C:2014:2325, 26 ja 27 kohta).

( 33 ) Ks. tuomio 19.3.2015, E.ON Földgáz Trade (C‑510/13, EU:C:2014:2325, 4 kohta).

( 34 ) COM(2007) 529 final, 19.9.2007, 2.1 kohta.

( 35 ) Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kysymystä ei voida ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin siihen ei sisälly riittävästi tietoa riitaa koskevista tosiseikoista ja sovellettavista oikeussäännöistä, kuten unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa edellytetään. Ks. esim. äskettäin tuomio 28.3.2019, Verlezza ym. (C‑487/17–C‑489/17, EU:C:2019:270, 30 kohta). Ks. osittaisesta tutkimatta jättämisestä esim. tuomio 13.12.2014, Crono Service ym. (C‑419/12 ja C‑420/12, EU:C:2014:81, 31–33 kohta).

( 36 ) Tuomio 4.12.2018, The Minister for Justice and Equality ja Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979, 39 kohta).

( 37 ) Julkisasiamies Bobekin ratkaisuehdotus Link Logistik N&N (C‑384/17, EU:C:2018:494, 106 kohta). Julkisasiamies viittaa tuomioon 9.3.1978, Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, 24 kohta); tuomioon 22.6.1989, Costanzo (103/88, EU:C:1989:256, 31 kohta); tuomioon 12.1.2010, Petersen (C‑341/08, EU:C:2010:4, 80 kohta); tuomioon 19.1.2010, Kücükdeveci (C‑555/07, EU:C:2010:21, 55 kohta); tuomioon 5.7.2016, Ognyanov (C‑614/14, EU:C:2016:514, 34 kohta); tuomioon 10.10.2017, Farrell (C‑413/15, EU:C:2017:745, 34 kohta) ja tuomioon 14.9.2017, The Trustees of the BT Pension Scheme (C‑628/15, EU:C:2017:687, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus The Minister for Justice and Equality ja Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:698, 71 kohta): ”Hallintoelimellä tai tuomioistuimella voi nähdäkseni olla velvollisuus jättää soveltamatta kansallista säännöstä unionin oikeuden täyden tehokkuuden takaamiseksi vain, kun on ensin todettu, että kyseisellä elimellä on asiallinen toimivalta käsitellä asia (tai, kun kyse on viranomaisista yleensä, tehdä päätös tietystä kysymyksestä).”

( 38 ) Kursivointi tässä. Tuomio 4.12.2018, The Minister for Justice and Equality ja Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 39 ) Unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että ”erityisesti SEU 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ilmaistun vilpittömän yhteistyön periaatteen nojalla kunkin jäsenvaltion on varmistettava omalla alueellaan unionin oikeuden soveltaminen ja noudattaminen ja että SEU 4 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki yleis- tai erityistoimenpiteet, joilla voidaan varmistaa perussopimuksista tai unionin toimielinten säädöksistä johtuvien velvoitteiden täyttäminen. Lisäksi SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään tarvittavista oikeussuojakeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla.” Ks. tuomio 14.9.2017, The Trustees of the BT Pension Scheme (C‑628/15, EU:C:2017:687) 47 kohta.

( 40 ) EYVL 2000, L 303, s. 16.

( 41 ) Tuomio 4.12.2018, The Minister for Justice and Equality ja Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979).

( 42 ) Tuomion 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.

( 43 ) Totean, että tuomiossa 4.12.2018, The Minister for Justice and Equality ja Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979), unionin tuomioistuin ei todennut, että kyseisessä tuomiossa esitetyt velvollisuudet koskivat vain elimiä, joilla oli toimivaltuus esittää SEUT 267 artiklan nojalla ennakkoratkaisupyyntö, ja se tukeutui ratkaisuihin, jotka koskivat luonteeltaan puhtaasti hallinnollisia elimiä asettaessaan nämä velvoitteet (esim. tuomio 22.6.1989, Costanzo, 103/88, EU:C:1989:256). Unionin tuomioistuin esitti päättelynsä lopuksi 47 kohdassa että ‘lisäksi on huomattava, että jos työolosuhdelautakunta pitää siis katsoa SEUT 267 artiklassa tarkoitetuksi tuomioistuimeksi – – se voi tämän artiklan nojalla saattaa unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi kysymyksen asian kannalta merkityksellisten unionin oikeussääntöjen tulkinnasta, ja koska unionin tuomioistuimen ennakkoratkaisupyyntöön antama tuomio sitoo sitä, sen on välittömästi sovellettava kyseistä tuomiota ja tarvittaessa jätettävä omasta aloitteestaan soveltamatta unionin oikeuden vastaisia kansallisen lainsäädännön säännöksiä ”. Kursivointi tässä.

( 44 ) Tuomio 23.12.2009, Spector Photo Group ja Van Raemdonck (C‑45/08, EU:C:2009:806, 71 kohta).

( 45 ) Unionin tuomioistuin on esimerkiksi katsonut, että kansallisen tuomioistuimen on otettava asetettavan seuraamuksen oikeasuhteisuuden arvioinnissa huomioon rikkomuksen vakavuus. Ks. esim. tuomio 26.9.2018, Van Gennip ym. (C‑137/17, EU:C:2018:771, 99 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 46 ) Esim. tuomio 21.3.2019, Unareti (EU:C:2019:233, 34 kohta).

( 47 ) Esim. tuomio 19.5.2011, Iaiai ym. (C‑452/09, EU:C:2011:323, 17 ja 18 kohta).

( 48 ) Tuomio 23.10.2014, Schulz ja Egbringhoff (C‑359/11 ja C‑400/11, EU:C:2014:2317, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 49 ) Tuomio 9.9.2003, CIF (C‑198/01, EU:C:2003:430, 53 kohta).

( 50 ) Tuomio 19.4.2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278, 38 kohta). Ks. samaan tapaan tuomio 13.10.2016, Polkomtel (C‑231/15, EU:C:2016:769, 25 kohta).

( 51 ) Tuomio 13.3.2008 (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165). Useat viranomaiset, joihin GRDF vetoaa, viittaavat olosuhteisiin, joissa unionin toimenpidettä voidaan soveltaa tosiseikkoihin ennen näiden toimenpiteiden voimaantuloa. Ks. esim. alaviite 6 edellä. Tämä tosiasiallinen skenaario ei tule esille pääasiassa sovellettaessa tässä ehdottamaani lähestymistapaa.