ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 79/20

Valitus, jonka Giuseppe Gargani on tehnyt 24.1.2008 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-94/06, Giuseppe Gargani v. Euroopan parlamentti, 21.11.2007 antamasta määräyksestä

(Asia C-25/08 P)

(2008/C 79/35)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Giuseppe Gargani (edustaja: Rechtsanwalt W. Rothley)

Muu osapuoli: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

— Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas jaosto) 21.11.2007 antama määräys on kokonaisuudessaan kumottava.

— Asia on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen uudelleen ratkaistavaksi.

— Vastaaja on velvoitettava korvaamaan muutoksenhakua koskevat oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut valittajan puolustautumisoikeuksia, koska sen sijaan, että se olisi tutkinut valittajan vaatimukset, se on vaihtanut asianosaiset ja sen jälkeen todennut, että kanne on jätettävä tutkimatta.

Kanne, jonka oli nostanut Euroopan parlamentin oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtaja, eikä yksityishenkilö, kuten riidanalaisessa määräyksessä todetaan, oli nimittäin nostettu nimenomaisesti Euroopan parlamentin silloista puhemiestä vastaan eikä itse Euroopan parlamenttia tai luonnollista henkilöä vastaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on pitänyt valittajaa kenenä hyvänsä italialaisena kantajana, joka haluaa, että Euroopan parlamentin lainvastainen menettely todetaan, ja se on pitänyt Euroopan parlamentin silloista puhemiestä kenenä hyvänsä espanjalaisena vastaajana, jonka viaksi Euroopan parlamentin puhemiehen lainvastainen menettely olisi luettava.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tutkinut sitä, onko sellainen kanne mahdollinen tuomioistuinjärjestelmässä, jolla valiokunnan puheenjohtaja voi vaatia, että Euroopan parlamentin puhemiehen lainvastainen menettely todetaan silloin, kun tämä on ylittänyt työjärjestykseen perustuvan toimivaltansa ja siis loukannut valiokunnan puheenjohtajan tai koko parlamentin osallistumisoikeutta.
1)

Miten on tulkittava käsitteitä ”pysyvä siirtäminen” ja ”väliaikainen siirtäminen” ja miten ne on rajattava toisistaan, jotta — voidaan todeta, onko tapahtunut direktiivin 96/9/EY (1) 7 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu kopiointi tietokannasta, johon on pääsy elektronisesti, — voidaan todeta, minä ajankohtana on tällöin lähdettävä siitä, että on tapahtunut direktiivin 96/9/EY 7 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu kopiointi tietokannasta, johon on pääsy elektronisesti, — voidaan todeta, mikä merkitys kopioinnin arvioinnille on sillä, jos tällä tavoin kopioitua tietokannan sisältöä on käytetään uuden ja muutetun tietokannan perustamiseen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 37/10

Kanne 23.11.2007 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Alankomaiden kuningaskunta

(Asia C-521/07)

(2008/C 37/12)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: P. van Nuffel ja R. Lyal)

Vastaaja: Alankomaiden kuningaskunta

Vaatimukset

— on todettava, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut ETA-sopimuksen 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole vapauttanut Norjaan tai Islantiin sijoittautuneille yhtiöille maksettavia osinkoja osinkoveron pidätyksestä samoilla edellytyksillä kuin osinkoja, jotka maksetaan alankomaalaisille yhtiöille

— Alankomaiden kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Alankomaiden verolainsäädännön mukaan osinkoveroa ei pidätetä silloin, kun alankomaalainen yhtiö jakaa osinkoa toiselle Alankomaihin sijoittautuneelle yhtiölle, joka omistaa vähintään 5 prosenttia osinkoa jakavan yhtiön osakkeista; osinkovero sitä vastoin pidätetään silloin, kun yhtiö, joka saa osinkoa, on sijoittautunut Norjaan tai Islantiin, ellei osinkoa saava yhtiö omista vähintään 25 prosenttia (Norja) tai 10 prosenttia (Islanti) osinkoa jakavan alankomaalaisen yhtiön osakkeista.

Komission mukaan Alankomaiden verolainsäädännössä siis syrjitään Norjaan tai Islantiin sijoittautuneita yhtiöitä suhteessa yhtiöihin, jotka ovat sijoittautuneet Alankomaihin. Tämä rajoittaa pääomien vapaata liikkuvuutta yhtäältä Alankomaiden ja toisaalta Norjan ja Islannin välillä, mikä on vastoin Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (ETA-sopimus) (1) 40 artiklaa, joka koskee pääomien vapaata liikkuvuutta ja joka on sisällöltään pääosin sama kuin EY 56 artikla. Norjalaisten ja islantilaisten yhtiöiden, joilla on osakkuuksia alankomaalaisessa yhtiössä, asema nimittäin on objektiivisesti verrattavissa sellaisen alankomaalaisen yhtiön asemaan, jolla on vastaavia osakkuuksia. Alankomaiden säännöstöä ei voida pitää perusteltuna. Jäsenvaltiot voivat kyllä toteuttaa toimia väärinkäytösten estämiseksi, mutta näiden toimien on oltava oikeassa suhteessa tavoiteltavaan päämäärään, eikä asia ole näin tässä tapauksessa.

(1) EYVL L 1, 3.1.1994.
1.

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C-216/01 18.11.2003 antamassaan tuomiossa asettanut sellaisen nimityksen suojaamiselle maantieteellisenä merkintänä, joka ei ole alkuperävaltiossa sijaitsevan paikan tai alueen nimi, EY 28 artiklan noudattamiseksi edellytyksiä, joiden mukaan tuollaisen nimityksen on — tosiseikkojen ja — alkuperävaltiossa vallitsevien käsitysten mukaan tarkoitettava aluetta tai paikkaa tässä valtiossa — ja sen suojan on oltava perusteltua EY 30 artiklassa määrättyjen kriteerien perusteella. Tarkoittavatko nämä edellytykset, 1.1 että nimitys sellaisenaan viittaa tiettyyn konkreettiseen maantieteelliseen paikkaan tai alueeseen, vai onko riittävää, että nimitys yhdessä sillä varustetun tavaran kanssa on omiaan antamaan kuluttajalle sen käsityksen, että nimityksellä varustettu tavara on lähtöisin tietystä paikasta tai tietyltä alueelta alkuperävaltiossa; 1.2 että näitä kolmea edellytystä on tarkasteltava erikseen ja että niiden kaikkien on täytyttävä; 1.3 että alkuperävaltiossa vallitsevasta käsityksestä on tehtävä kuluttajatutkimus ja — mikäli tähän vastataan myöntävästi — että suojan saamiseksi vaaditaan matala, keskimääräinen tai korkea tunnettuus- ja paikantamisaste; 1.4 että useat yritykset, eikä vain yksi yritys, tosiasiallisesti käyttävät alkuperävaltiossa nimitystä maantieteellisenä merkintänä ja että suojan saanti estyy, jos nimitystä käyttää vain yksi yritys tavaramerkkinä?
—

On todettava, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 28 ja 30 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska sen on liikenneministerin 3.3.2004 tekemällä päätöksellä 12078/1343, sellaisena kuin sitä on tulkittu 28.7.2004 päivätyn, tieturvallisuus- ja ympäristöviraston lähettämän hallinnollisen yleiskirjeen 45007/4795 perusteella, kieltänyt sen, että ajoneuvojen ikkunoihin yleensä sijoitetaan kalvoja, joita valmistetaan tai/ja myydään laillisesti Euroopan unionin muiden jäsenvaltioiden markkinoilla.
42.

Kyseessä voi siis olla vain yksi seuraavista vaihtoehdoista: joko kumoamiskanteen nostamiselle on yksiselitteisesti asetettu täsmällinen määräaika unionin primaarioikeuden tai johdetun oikeuden säännöksellä tai määräyksellä, jolloin tosiaan on mahdollista jättää huomiotta kunkin yksittäisen tapauksen olosuhteet lukuun ottamatta poikkeustapauksia, joissa on kyse ylivoimaisesta esteestä tai ennalta arvaamattomista seikoista, ja noudattaa tinkimättä preklusiivista määräaikaa koskevia menettelysääntöjä, tai on sitä vastoin todettava, että kyseessä on lainsäädännöllinen aukko, jota tuomioistuimet eivät siinä tapauksessa täysin voi paikata oikeuskäytännössä, koska tämä saattaa loukata toimivaltaa lainsäädännön alalla, samalla kun niiden on otettava huomioon yksittäisen tapauksen olosuhteet. Näiden eroavaisuuksien jättäminen huomiotta siten, kuin unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt 19.6.2012 antamassaan tuomiossa, tarkoittaa yksinkertaisesti sitä, että oikeuskäytännössä vakiinnutetaan kolmen kuukauden kiinteä preklusiivinen määräaika.
18.

Mainittuun yleiseen sääntöön on kuitenkin poikkeuksia, joista on säädetty puitepäätöksen 31 artiklan 2 ja 3 kohdassa sekä 32 artiklassa. Jäsenvaltiot voivat muun muassa olla soveltamatta eurooppalaista pidätysmääräystä koskevaa menettelyä siltä osin kuin se koskee luovuttamispyyntöjä teoista, jotka on tehty ennen määriteltyä päivämäärää (puitepäätöksen 32 artiklan kolmas-kuudes virke). Ranskan tasavalta on antanut täten lausuman, jonka mukaan se jatkaa pyyntöjen käsittelemistä sellaisten tekojen osalta, jotka on tehty ennen 1.11.1993, ennen 1.1.2004 sovelletun luovuttamisjärjestelmän mukaisesti. Koska teot, joista Santesteban Goicoecheaa syytetään, on tehty vuonna 1992, Ranskan tasavallan on siis käsiteltävä Espanjan kuningaskunnan nyt tarkasteltavana olevaa luovuttamispyyntöä ennen 1.1.2004 sovelletun järjestelmän mukaisesti eikä eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan menettelyn mukaan.
2)

Uudelleenkäsittely koskee kysymystä siitä – kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka koskee oikeutta palkalliseen vuosilomaan unionin sosiaalioikeuden periaatteena, josta on myös nimenomaisesti määrätty Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdassa ja joka on erityisesti tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (EUVL L 299, s. 9) kohteena –, vahingoittaako unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-268/11 P, komissio vastaan Strack, 8.11.2012 antama tuomio unionin oikeuden yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta siltä osin kuin mainittu tuomioistuin on muutoksenhakutuomioistuimena — tulkinnut Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 1 e artiklan 2 kohtaa siten, ettei se kata direktiivissä 2003/88 tarkoitettuja työajan järjestämistä koskevia vaatimuksia eikä etenkään palkallista vuosilomaa, ja — tämän jälkeen tulkinnut mainittujen henkilöstösääntöjen liitteessä V olevaa 4 artiklaa siten, että siinä tarkoitetaan, että oikeus siirtää vuosilomaa yli mainitussa määräyksessä vahvistetun rajan voidaan myöntää vain siinä tilanteessa, että virkamies on estynyt pitämästä lomaansa virkatehtäviä koskevan toimintansa vuoksi.
131

Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toteaa joka tapauksessa vielä, että komission suosittelema mainitun artiklan laaja tulkinta, jonka mukaan unionin tuomioistuimen SEUT 267 artiklaan perustuva toimivalta ulottuisi myös YUTP:n alaan kuuluviin toimiin, on virheellinen ja se perustuu tuomioon Gestoras Pro Amnistía ym. v. neuvosto (C-354/04 P, EU:C:2007:115) ja tuomioon Segi ym. v. neuvosto (EU:C:2007:116), eli Lissabonin sopimusta aikaisempaan oikeuskäytäntöön. Kuten myös Espanjan ja Suomen hallitukset huomauttavat, kyseisellä sopimuksella eli SEUT 275 artiklalla on nimenomaan rajoitettu YUTP:n alaan kuuluvien toimien pätevyyden valvonta koskemaan pelkästään kumoamiskanteita ja siinä on siis suljettu pois pätevyyttä koskeva ennakkoratkaisupyyntö. Näiden kahden viimeksi mainitun hallituksen mukaan SEUT 275 artiklaa on tulkittava suppeasti paitsi sen seikan vuoksi, että unionin tuomioistuimelta kyseisellä alalla puuttuva toimivalta on pääsääntö ja sillä oleva toimivalta on vain poikkeus, kuten Ranskan ja Puolan hallitukset ja neuvosto huomauttavat, myös sen seikan vuoksi, jota Espanjan ja Puolan hallitukset korostavat ja jonka mukaan laaja tulkinta, jolla laajennettaisiin unionin toimivaltaa YUTP:n alalla, ei täyttäisi pöytäkirjassa EU N:o 8 olevan 2 artiklan vaatimuksia. Alankomaiden hallitus väittää lisäksi, että tällaisella laajalla tulkinnalla luodaan epävarmuutta tällaisista toimista nostettavien kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytysten osalta. Unionin tuomioistuimilla on näet yksinomainen toimivalta ottaa SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla kantaa luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle osoitettuun, neuvoston EU-sopimuksen V osaston 2 luvun nojalla tekemään, rajoittavia toimenpiteitä sisältävään päätökseen. Ranskan hallituksen mukaan käsitteen ”rajoittavat toimenpiteet” laajalla tulkinnalla on seurauksia kumoamiskanteiden ja SEUT 277 artiklassa määrättyyn lainvastaisuusväitteeseen perustuvien kanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytysten tulkinnalle. Ranskan hallitus ja neuvosto katsovat lopuksi, että tällainen laajentaminen voi lisäksi ulottua koskemaan myös unionin tuomioistuimen ennakko-osallistumista koskevaa menettelyä. Silläkin uhalla, että unionin tuomioistuimen toimivaltaa laajennetaan, kyseinen menettely voitaisiin kuitenkin todellisuudessa käynnistää ainoastaan, jos ihmisoikeustuomioistuimessa vedotaan ihmisoikeussopimuksen rikkomiseen, joka liittyy rajoittavaan toimenpiteeseen.
51.

Yhtäältä on kuitenkin muistutettava, että unionin tuomioistuin on vakiintuneesti katsonut, että vaikka nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta vertaillessaan hakijoiden ansioita erityisesti avointa virkaa täytettäessä, sen on käytettävä tätä harkintavaltaa avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa itselleen asettamissa rajoissa. ( 15 ) Lisäksi hallinnon on laajaa harkintavaltaa käyttäessään otettava täysimääräisesti huomioon kaikki asiassa sovellettavat säännöt, mukaan lukien hallinnon antamat sisäiset menettelysäännöt. ( 16 ) Nyt käsiteltävässä asiassa sovellettava säännös on menettelyn vaiheista tehty päätös.
77.

Tuomioon Kubicka ( 28 ) johtanut asia on tähän mennessä ainoa, jonka yhteydessä unionin tuomioistuimella on ollut tilaisuus tulkita asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohtaa. Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin totesi, että 1 artiklan 2 kohdan k ja l alakohtaa sekä 31 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltion viranomainen kieltäytyy tunnustamasta testamentintekijän saman asetuksen 22 artiklan 1 kohdan perusteella perimykseen sovellettavaksi valitseman lain tunteman esineoikeudellisen erityisjälkisäädöksen esineoikeudellisia vaikutuksia, kun tätä kieltäytymistä on perusteltu sillä, että kyseinen erityisjälkisäädös koskee sellaisessa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön omistusoikeutta, jonka lainsäädännössä ei tunneta sellaista erityisjälkisäädöstä, jolla on välitön esineoikeudellinen vaikutus perimyksen alkamisajankohtana.
68.

Myös komissio yhtyy tähän ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen arviointiin, jonka päädyn vahvistamaan monista syistä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämän tosiseikkojen kuvauksen perusteella. On korostettava, että oikeusriidan tosiseikaston selvittäminen on yksin viimeksi mainitun tehtävä, ja tässä yhteydessä sen on arvioitava kyseisten oikeussubjektien osallistumista yhteistyöhön ja niiden kunkin tavoitteita.
53.

Toisin kuin Saksan hallitus katson, että siltä osin kuin pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen vanhentumisajan päättyminen voi johtaa siihen, että työntekijä menettää oikeutensa palkalliseen vuosilomaan, tällaiseen määräaikaan on sovellettava analogisesti sitä, mitä unionin tuomioistuin totesi tuomiossaan Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften kansallisesta säännöstä eli BUrlG:n 7 §:n 3 momentista, jonka mukaan työntekijälle kertynyt oikeus palkalliseen vuosilomaan tai hänellä vastaavasti oleva oikeus saada rahallinen korvaus pitämättä jääneestä lomasta työsuhteen päättyessä raukeavat. Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen vanhentumisajan soveltaminen edellyttää, että ensin tarkistetaan, että työnantaja on tosiasiallisesti antanut työntekijälle mahdollisuuden käyttää oikeuttaan palkalliseen vuosilomaan. Lisäksi on niin, kuten unionin tuomioistuin on todennut kuluttajien osalta, että vanhentumisaika voi olla tehokkuusperiaatteen mukainen vain, jos kuluttajalla on ollut mahdollisuus saada tieto oikeuksistaan ennen kuin tämä määräaika alkaa kulua tai päättyy. ( 28 )
100.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Conseil d’État’n ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: ”1) Kosmeettisista valmisteista 30.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1223/2009 27 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kirjettä, jonka komission virkamies lähettää kyseisen asetuksen 27 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun väliaikaisen toimenpiteen toteuttaneelle kansalliselle viranomaiselle, ei voida pitää asetuksen N:o 1223/2009 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna komission päätöksenä, jos siinä ei muun muassa ilmoiteta nimenomaisesti, onko kyseinen väliaikainen toimenpide perusteltu. 2) Niin kauan kuin komissio ei ole tehnyt asetuksen N:o 1223/2009 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua päätöstä, tuomioistuin, jossa toimivaltaisen kansallisen viranomaisen kyseisen asetuksen 27 artiklan 1 kohdan nojalla toteuttamasta väliaikaisesta toimenpiteestä nostettu kanne on vireillä, voi arvioida, onko kyseinen toimenpide sekä unionin oikeuden että kansallisen oikeuden aineellisten ja menettelyllisten säännösten mukainen. 3) Asetuksen N:o 1223/2009 27 artiklan 1 kohdan nojalla on sallittua, että toimivaltainen kansallinen viranomainen toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä, joita sovelletaan tiettyä samaa ainetta sisältävien kosmeettisten valmisteiden ryhmään.
106.

Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt huomiotta, että tästä mekanismista seuraa, että vuotta 2015 koskeva maksu muodostaa ainoastaan SRF:ään maksettavan ”etumaksun”, joka on viime kädessä maksettava takaisin sen suorittaneille pankeille. Koska sellaisen pankin tapauksessa, joka poistuu kriisinratkaisujärjestelmästä ennen alkuvaiheen päättymistä, tätä määrää ei voida vähentää tulevista vakausmaksuista, valittajan mukaan sen jäljellä oleva osa on siksi maksettava takaisin poistumisajankohtana. Valittajan mukaan osoituksena siitä, että tällainen maksaminen on mahdollista, on vuotta 2018 koskevien ennakollisten vakausmaksujen vahvistamisesta tehty päätös SRB/ES/SRF/2018/03. ( 59 ) Kyseisen päätöksen mukaan pankeille, joiden tapauksessa vuotta 2018 koskevan vuotuisen vakausmaksun vähentäminen niiden vuonna 2015 maksamasta määrästä johtaa negatiiviseen lopputulokseen, maksetaan kyseinen erotus. Unionin yleisen tuomioistuimen päätelmä, jonka mukaan vuotta 2015 koskevan vakausmaksun ”jäljellä olevan osan” takaisin maksaminen on poissuljettua SRM-asetuksen 70 artiklan 4 kohdan vuoksi, on siten valittajan mukaan oikeudellisesti virheellinen.
35.

On myös korostettava, että komissiolla asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 2 kohdan nojalla oleva tarkastusvalta rajoittuu siihen, että komission toimihenkilöillä on lupa muun muassa päästä osoittamiinsa tiloihin, saada nähtäväkseen pyytämänsä asiakirjat ja ottaa niistä kopiot sekä nähdä osoittamiensa kalusteiden sisältö. ( 10 ) Tämän asetuksen 20 artiklan 2 kohdan a alakohdassa täsmennetään, että virkamiehillä ja muilla mukana olevilla henkilöillä, jotka komissio on valtuuttanut tekemään tarkastuksen, on oikeus muun muassa päästä yritysten ja yritysten yhteenliittymien kaikkiin tiloihin, kaikille alueille ja kaikkiin kulkuneuvoihin. Oikeuskäytännössä on täsmennetty, että tällainen oikeus on erityisen merkittävä, koska sen tarkoituksena on antaa komissiolle mahdollisuus todisteiden hankkimiseen kilpailusääntöjen rikkomisesta niistä paikoista, joissa todisteita tavallisesti on, eli yritysten liiketiloista, ja että sekä asetuksen N:o 1/2003 päämäärästä että saman asetuksen 20 artiklasta, jossa luetellaan komission virkamiehille annetut toimivaltuudet, ilmenee, että tarkastukset voivat olla hyvin laajoja. ( 11 )
73.

Se, ettei asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleen viimeisessä virkkeessä mainitusta velvollisuudesta ilmoittaa tuomioistuimelle ole suoraan säädetty asetuksen säädösosassa, ei kuitenkaan tarkoita sitä, ettei tällaista velvollisuutta synny. Asetuksen N:o 650/2012 28 artiklan säännös on asetuksen III luvussa, jonka otsikkona on ”Sovellettava laki” ja joka sisältää lainvalintasäännöt. Asetuksen N:o 650/2012 23 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan e alakohdan mukaan perinnön siirtymiseen, perinnön tai testamenttisaannon vastaanottamisen tai siitä luopumisen ehdot ja vaikutukset mukaan lukien, sovelletaan asetuksen N:o 650/2012 21 ja 22 artiklan mukaisesti määräytyvää lakia. Perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen aineellinen pätevyys määräytyy siis perimykseen sovellettavan lain mukaan. Jos velvollisuus ilmoittaa perinnöstä luopumisesta perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle on tämän lain mukaan ilmoituksen aineellisen pätevyyden edellytys, voidaan todeta, että johdanto-osan 32 perustelukappaleen viimeinen virke viittaa velvollisuuteen, joka seuraa asetuksen N:o 650/2012 21 ja 22 artiklan mukaisesti määräytyvästä perimykseen sovellettavasta laista. Tällainen tilanne olisi kyseessä, jos perinnöstä luopumista koskevaan ilmoitukseen sovellettaisiin Saksan lainsäädännön mukaista muotomääräystä – velvollisuus perustuisi tällöin asetuksen N:o 650/2012 21 artiklaan, luettuna yhdessä BGB:n 1945 §:n kanssa. ( 31 )
73.

Erosopimuksen johdanto-osassa tunnustetaan, että on välttämätöntä suojata vastavuoroisuuden pohjalta unionin kansalaisia ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia ja heidän perheenjäseniään tilanteissa, joissa he ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Tässä asiayhteydessä Euroopan komissio mainitsee muun muassa kesäkuussa 2017 annetun neuvotteluasiakirjan ”The United Kingdom’s Exit from the European Union – Safeguarding the Position of EU Citizens Living in the UK and UK Nationals Living in the EU” (Yhdistyneen kuningaskunnan eroaminen Euroopan unionista –Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvien unionin kansalaisten ja unionissa asuvien Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten aseman turvaaminen). Kyseisestä asiakirjasta käy ilmi, ettei Yhdistynyt kuningaskunta pyrkinyt varmistamaan, että Euroopan unionissa asuvilla Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisilla olisi poliittisia oikeuksia sen eroamisen jälkeen vastineeksi siitä, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuville unionin kansalaisille annettaisiin vastavuoroiset oikeudet. ( 51 )
6.

Direktiivin 2014/59 36 artiklassa, jonka otsikko on ”Arvostus kriisinratkaisua varten”, säädetään seuraavaa: ”1. Ennen kriisinratkaisutoimen toteuttamista tai asiaankuuluvien pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvalmiuksien käyttämistä kriisinratkaisuviranomaisten on varmistettava, että laitoksen tai 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitetun yhteisön varojen ja velkojen varovaisen ja realistisen arvostuksen tekee henkilö, joka on riippumaton viranomaisista, myös kriisinratkaisuviranomaisesta, ja laitoksesta tai 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitetusta yhteisöstä. – – 4. Arvostuksen tarkoituksena on oltava: a) auttaa tekemään perusteltu toteamus siitä, täyttyvätkö kriisinratkaisun edellytykset tai pääomainstrumenttien alaskirjauksen tai muuntamisen edellytykset; b) jos kriisinratkaisun edellytykset täyttyvät, auttaa tekemään perusteltu päätös laitosta tai 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitettua yhteisöä koskevan asianmukaisen kriisinratkaisutoimen toteuttamisesta; – – e) omaisuudenhoitoyhtiötä tai varojen erottelua käytettäessä auttaa tekemään perusteltu päätös siirrettävistä varoista, oikeuksista, veloista tai osakkeista tai muista omistusinstrumenteista sekä perusteltu päätös kriisinratkaisun kohteena olevalle laitokselle taikka tapauksen mukaan osakkeiden tai muiden rahoitusinstrumenttien omistajille maksettavan vastikkeen arvosta; – – g) kaikissa tapauksissa varmistaa, että mahdolliset tappiot, jotka kohdistuvat laitoksen tai 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitetun yhteisön varoihin, otetaan kokonaisuudessaan huomioon sovellettaessa kriisinratkaisuvälineitä tai käytettäessä pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia – – 8. Arvostuksessa on ilmoitettava velkojen jaottelu luokkiin sen mukaan, millä tasolla ne ovat sovellettavan maksukyvyttömyyslainsäädännön mukaisessa saamisten ensisijaisuusjärjestyksessä, ja arvioitava kohtelu, joka kunkin osakkeenomistajien ja velkojien luokan olisi ennakoitu saavan, jos laitos tai 1 artiklan 1 kohdan b, c tai d alakohdassa tarkoitettu yhteisö olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Tämä arvio ei saa vaikuttaa sen 74 artiklassa tarkoitetun periaatteen soveltamiseen, jonka mukaan velkojat eivät saa jäädä kriisinratkaisussa huonompaan asemaan [no creditor worse off].”