ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Komissio ei perustellut riittävästi päätöstään niin, että kantajat voisivat ymmärtää millä perusteella se on tehty. Päätöksessä ei ilmaista selkeästi (i) perusteita, joiden nojalla komissio on katsonut, että aikaisempi järjestelmä on sulautunut nykyiseen järjestelmään, eikä (ii) perusteita, joiden nojalla yhden järjestelmän sulautuminen toiseen poistaa tarpeen arvioida, onko ensimmäinen järjestelmä valtiontukisääntöjen mukainen. Molemmat ovat keskeisiä päätelmiä, jotka ovat johtaneet komission päätöksen tekemiseen. Näin ollen kantajilta on evätty niiden perustavanlaatuinen oikeus saada päätös, jonka perusteella ne voivat ymmärtää miten ja miksi komissio on tehnyt päätöksessä esitetyt johtopäätökset.
—

toteamaan, että päätöksen 2010/788/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2016/2231/YUTP, 3 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja asetuksen 1183/2005/EY 2 b artiklan 1 kohdan c alakohdan säännökset ovat lainvastaisia
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan komissio on riidanalaisen päätöksen antaessaan rikkonut asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (2) 6 artiklan 1 kohtaa ja asetuksen 1049/2001 4 artiklan 3 kohtaa. — Komissio on rikkonut asetuksen (EY) N:o 1367/2006 6 artiklan 1 kohtaa ja asetuksen 1049/2001 4 artiklan 3 kohtaa jättäessään tutkimatta nimenomaisesti ja erikseen asiakirjat, jotka mainittiin pyynnössä saada tutustua niihin, ja jättäessään perustelematta kunkin nimenomaisen asiakirjan osalta, mistä syystä asiakirjan sisältämiä tietoja ei pidä ilmaista, koska tällöin se ei tulkinnut asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan kieltäytymisperustetta riittävän rajoittavasti; lisäksi komissio rikkoi edellä mainittuja säännöksiä, koska se ei vertaillut keskenään päätöksentekomenettelyn suojelun erityistä intressiä ja ympäristötiedon ilmaisemisen yleisiä intressejä eikä esittänyt kieltäytymiselle riittäviä syitä.
3)

Kolmas kanneperuste perustuu EY 12 artiklan, josta on tullut SEUT 18 artikla, unionin perusoikeuskirjan 22 artiklan, SEU 6 artiklan 3 kohdan, henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 1 artiklan 2 ja 3 kohdan, asetuksen N:o 1/58 1 ja 6 artiklan sekä henkilöstösääntöjen 1 d artiklan 1 ja 6 kohdan, 27 artiklan toisen kohdan ja 28 artiklan f alakohdan rikkomiseen siltä osin kuin edellä mainittujen sääntöjen mukaan unionin kansalaisille ja toimielinten virkamiehille ei saa asettaa kieliä koskevia rajoituksia, joista ei ole säädetty yleisesti ja objektiivisesti asetuksen N:o 1/58 6 artiklassa tarkoitetuissa toimielinten työjärjestyksissä, joita ei ole tähän mennessä tehty, ja näillä säännöillä kielletään myös ottamasta käyttöön tällaisia rajoituksia, jollei se ole yksikön erityisen ja perustellun edun mukaista.
—

Asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohtaa luettuna yhdessä 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan ja 3 kohdan kanssa on rikottu.
4)

Neljäs kanneperuste: Euroopan keskuspankki on rikkonut Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa, koska se on evännyt kantajalta oikeuden tutustua asiakirjoihin, joihin mainittu toimielin on tukeutunut vahvistaakseen Banco Popularin selvitystilan.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että kanteen kohteena olevat päätökset on tehty noudattamatta vaadittuja menettelyllisiä vähimmäistakeita. — Kantaja väittää tässä yhteydessä, että komissio ei ole noudattanut vaadittuja menettelyllisiä vähimmäistakeita, kun se on todennut epävirallisissa viesteissä valtiontuen olevan unionin oikeuden vastainen, noudattamatta SEUT 108 artiklan 2 kohdassa vahvistettua menettelyä. Tämä menettelyn noudattamatta jättäminen tarkoittaa, että Euroopan unionin perusoikeuskirjassa vahvistettuja kantajan perusoikeuksia on loukattu.
1.

Ensimmäinen kanneperuste: asiassa on tehty useita ilmeisiä arviointivirheitä — Neuvoston asetukseen (EU) N:o 1351/2014 (2) vetoaminen Mainittu asetus koskee sellaista henkilöiden luokkaa, johon kantaja ei kuulu, eikä se täten ole peruste sille, että kantaja pitäisi sisällyttää riidanalaiseen luetteloon. — Sopimusrikkomukseen vetoaminen Neuvosto perustelee päätöstään kantajan lisäämisestä riidanalaiseen luetteloon muun muassa sillä, että kaasuturbiineita toimitettiin Krimille ja että Siemens Gas Turbine Technology OOO:n kanssa tehtyä alkuperäistä sopimusta oli rikottu. Kantajan mukaan arviointi sopimusrikkomuksesta on tehtävä Venäjän lain mukaan. Sopimusosapuolet ovat aloittaneet menettelyn Moskovan välimiesoikeudessa. Siihen saakka, kunnes mainittu tuomioistuin on antanut ratkaisunsa, väitetty sopimusrikkominen on riittämätön tosiasiallinen peruste, eikä sitä voida käyttää päätöksen 2017/1418 perustana. — Kaasuturbiinien kuljettaminen Krimille Kantajan väitetään olleen vastuussa kaasuturbiinien siirtämisestä Krimille. Esitetyt lehtiartikkelit eivät ole selkeitä ja perustuvat nimettömiin lähteisiin. Toimivaltaisen Euroopan unionin elimen on osoitettava, että perustana käytetyt seikat ovat päteviä. Kyseessä olevan henkilön tehtävänä ei ole esittää päinvastaista näyttöä siitä, etteivät mainitut seikat ole päteviä. — Kansainvälisen humanitaarisen oikeuden periaatteiden loukkaaminen Venäjän on kansainvälisen oikeuden mukaan palautettava yleinen järjestys Krimille ja ylläpidettävä sitä, ja tämän edellyttää myös turvallisen ja riittävän energiahuollon takaamista. Humanitaarista tarvetta tällaiselle energiahuollolle samoin kuin kansainvälisen humanitaarisen oikeuden sääntöjä ei ole otettu huomioon päätöksen 2017/1418 perusteluissa.
—

velvoittaa SEUT 340 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 3 kohdan nojalla yhteisen kriisinratkaisuneuvoston maksamaan asetuksen N:o 806/2014 67 artiklan mukaisesti perustetusta yhteisestä kriisinratkaisurahastosta, kantajille suoraan Banco Popular Españolista tehdystä päätöksestä aiheutuneista vahingoista, jotka vastaavat suuruudeltaan pankkilaitoksen pääomainstrumenttien markkina-arvoa kriisinratkaisusuunnitelman hyväksymisestä annetun päätöksen tekopäivää edeltävänä päivänä (6.6.2017), ja vaatii toissijaisesti siltä varalta, että unionin yleinen tuomioistuin ei hyväksy edellä esitettyä korvausvaatimusta, että tämä velvoittaa yhteisen kriisinratkaisuneuvoston maksamaan kantajille korvauksen, joka vastaa asetuksen N:o 806/2014 20 artiklan 16 kohdassa tarkoitetun puolueettoman henkilön vahvistaman arvostuksen mukaisesti sen summan, joka kantajat ovat saaneet veloistaan mainitun päätöksen perusteella, ja sen summan välistä erotusta, jonka he olisivat saaneet, mikäli asiassa olisi toimitettu tavanomainen insolvenssimenettely, ja
2.

Toinen kanneperuste, joka perustuu yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (EUVL 2009, L 30, s. 16) 8 artiklan rikkomiseen.
5)

Viidennen kanneperusteen mukaan riidanalaisessa päätöksessä on virhe, koska siinä katsotaan, että laadun kehittäminen, joka on laatukilpailua, on määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä. — Kantajat väittävät, että päätöksessä katsotaan virheellisesti, että Googlen yleisiä hakuja koskeva tuotekehittely on nostevaikutuksen väärinkäyttöä. — Lisäksi kantajat väittävät, että riidanalaisessa päätöksessä edellytetään, että Google tarjoaa muille hintaseurantapalveluille pääsyn sen tuotekehittelyyn, vaikka siihen liittyvät oikeudelliset edellytykset eivät täyty.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita sekä non bis in idem -periaatetta on loukattu. — Tässä yhteydessä väitetään, että riidanalaisella päätöksellä muutetaan vuoden 2014 päätöstä, vaikka tämä päätös on lopullinen lukuun ottamatta sen 2 artiklan 1 kohdan e alakohtaa, jonka unionin yleinen tuomioistuin on kumonnut, ja kun siinä määrätään uudelleen sakko, joka on sama kuin vuoden 2014 päätöksessä jo määrätty sakko ja jonka unionin yleinen tuomioistuin on kumonnut.
—

Kantaja väittää, että asiakirja, johon on pyydetty saada tutustua, on lopullinen hallinnollinen asiakirja, joka ei saa suojaa luottamuksellisuuden tai minkään muun tutustumisoikeuden epäämistä koskevan syyn perusteella. Vaikka tällaista poikkeusta olisikin sovellettava nyt käsiteltävässä asiassa, kantaja väittää, että vastaaja on tehnyt ilmeisen tulkintavirheen tai soveltanut väärin poikkeusta, koska se ei ole todennut, miltä osin asiakirjan, johon on pyydetty saada tutustua, ilmaiseminen loukkaa tuomioistuinkäsittelyn suojaa.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä 7 artiklan 2 kohdan kanssa, on rikottu.
2)

Toinen kanneperuste: Komission päätöksessä on rikottu SEUT 107 artiklaa sillä, että siinä ei ole otettu huomioon, että laajamittaisten tukien kohdalla ilmoittaminen ja arviointi on suoritettava erikseen ja siinä oletetaan, että tuki edistää omalta osaltaan yhteisen edun mukaista tavoitetta. — Komission päätöksessä on rikottu SEUT 107 artiklaa sillä, että siinä ei ole otettu huomioon, että laajamittaisten tukien kohdalla ilmoittaminen ja arviointi on suoritettava erikseen ja siinä oletetaan, että tuki edistää omalta osaltaan yhteisen edun mukaista tavoitetta. Komission päätöksessä ei ole suoritettu – kuten valtiontuesta ympäristönsuojelulle ja energia-alalle vuosina 2014–2020 annettujen suuntaviivojen 33 kohdan mukaisesti kuuluu – arviointia siitä, palveleeko tuki ympäristönsuojelua. Vastaaja käytti vääriä arviointinormeja, eikä ottanut huomioon, että potentiaaliset hiilidioksidipäästöjen vähennykset ovat huomattavasti alhaisempia kuin päätöksessä on todettu.
1)

Ensimmäinen kanneperuste: Unionin oikeussääntöjä ja oikeusperiaatteita on rikottu siksi, että julkaisutoimista on antanut tarjoajille, jotka eivät olleet julkaisutoimiston sopimuspuolia tarjouksia tehtäessä, mahdollisuuden suurempiin kuluihin hankinnan kustannusten kattamiseksi, millä on selvästi loukattu yhdenvertaisuuden periaatetta. Kantajan mukaan tällä tavoin on sen lisäksi, että menettelyä on pidettävä vakavalla tavalla syrjivänä, rikottu julkisia hankintoja koskevien sopimuksentekomenettelyjen perusteita ja toimittu niiden perusajatuksen vastaisesti.
5)

Viides kanneperuste, joka perustuu suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen riidanalaisen päätöksen tekemisellä, koska päätöksessä on määrätty tarkastuksen alkamisajankohdaksi päivä, joka on äärimmäisen haitallinen kantajien toiminnan kannalta, vaikka tätä varten olisi komissiolle haittaa aiheuttamatta voitu valita toinen päivä, joka olisi aiheuttanut kantajille paljon vähemmän haittaa. Tältä osin kantajat toteavat, että riidanalaisessa päätöksessä mainitaan nimenomaisesti tavarantoimittajien kanssa käytävistä neuvotteluista vastaavan Casino-konsernin yksikön tilat ja määrätään tarkastus aloitettavaksi 20.2.2017 tai vähän sen jälkeen, eli tavarantoimittajien kanssa käytävien vuotuisia sopimuksia koskevien neuvottelujen viimeisellä viikolla, vaikka komissio on täysin tietoinen siitä, että Ranskan kauppalain L. 441-7 §:ssä säädetään, että tällaiset sopimukset on tehtävä ennen kulumassa olevan vuoden maaliskuun 1. päivää.
1.

Ensimmäinen kanneperuste perustuu unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 966/2012 110 artiklan rikkomiseen (EUVL 2012, L 298, s. 1), tarjouspyyntöasiakirjoissa tarjouskilpailun ratkaisemiselle vahvistettujen sääntöjen ja erityisesti tarjoajille annettujen ohjeiden 4.1 ja 4.2 kohdan rikkomiseen sekä tarjoajien yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen. Kyseinen kanneperuste on jaettu kolmeen osaan: — ensimmäinen osa perustuu siihen, ettei sopimuksen ehtojen mukaisia teknisiä ja toiminnallisia resursseja ole otettu käyttöön — toinen osa perustuu siihen, ettei sopimuksen ehtojen mukaisia henkilöstöresursseja ole otettu käyttöön — kolmas osa perustuu siihen, että suunnitelma käyttöön ottamisesta on keinotekoinen ja siihen, että kokemus työskentelystä vihamielisessä ympäristössä on otettu huomioon.
3.

Kolmas kanneperuste, jonka mukaan henkilöstösääntöjen 59 artiklaa ja sisäisten sääntöjen 2 artiklaa on rikottu, perusteluvelvollisuutta on laiminlyöty ja oikeusvarmuuden periaatetta on loukattu.
—

kumoamaan Euroopan keskuspankin johtokunnan 15.12.2016 päivätyllä kirjeellä tiedoksiantaman päätöksen, jolla hylättiin kantajien pyyntö saada tutustua EKP:n asiakirjoihin ”The impact on government deficit and debt from off-market swaps. The Greek case” (SEC/GovC/X/10/88a) ja ”The Titlos transaction and possible existence of similar transactions impacting on the euro area government debt or deficit levels” (SEC/GovC/X/10/88b)
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan unionin virkamiesten henkilöstösääntöjä (jäljempänä henkilöstösäännöt) ja erityisesti niiden 23 artiklaa sekä Euroopan unionin erioikeuksia ja vapauksia koskevan pöytäkirjan (N:o 7) 17 artiklaa on rikottu. Lisäksi on loukattu periaatetta, jonka mukaan hallinnon on perustettava päätöksensä vain laillisesti hyväksyttäviin syihin eli syihin, jotka ovat asian kannalta merkityksellisiä ja joihin ei liity ilmeisiä arviointivirheitä.
3)

Kolmas kanneperuste, joka perustuu direktiivin 2014/59/EU (1) 103 artiklan 7 kohdan h alakohdan, asetuksen (EU) N:o 575/2013 (2) 113 artiklan 7 kohdan, delegoidun asetuksen (EU) N:o 2015/63 (3) 6 artiklan 5 kohdan ensimmäisen virkkeen ja perusoikeuskirjan 16 ja 20 artiklan rikkomiseen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen laitosten suojajärjestelmää koskevaan indeksiin sovellettavan 0,556 suuruisen kertoimen osalta — Kantaja väittää kolmannessa kanneperusteessa, että vastaaja ei ole soveltanut siihen täysin laitosten suojajärjestelmää koskevaa indeksiä. Laitosten suojajärjestelmän tarjoama suoja kuuluu samalla tavalla kaikille siihen kuuluville laitoksille. Se, että laitoksia kohdellaan eri tavalla laitosten suojajärjestelmää koskevan indeksin osalta on järjestelmän vastaista ja mielivaltaista. Kantajan luokitteleminen sellaisten laitosten ryhmään, joilla on korkein riskiprofiili, on selvästi perusteetonta ja mielivaltaista.
4.

Neljäs kanneperuste, jonka mukaan EKP rikkoi YVM-asetuksen 4 artiklan 3 kohtaa ja direktiivin 2013/36 23 artiklan 1 ja 4 kohtaa ja loukkasi oikeusvarmuutta ja hallintomenettelyn ennustettavuutta koskevia yleisiä periaatteita soveltaessaan näiden kansallisia täytäntöönpanosäännöksiä, ja jonka mukaan EKP loukkasi laillisuutta ja oikeusvarmuutta koskevia yleisiä periaatteita katsoessaan, että kantajien tapauksessa voitiin soveltaa vuonna 2008 annettuja CEBS:n, CESR:n ja CEIOPOS:n komiteoiden suuntaviivoja (”Guidelines for the prudential assessment of acquisitions and increases in holdings in the financial sector required by Directive 2007/44/EC”).
7)

Seitsemäs kanneperuste, joka perustuu ammattimaisten ja luotettavien järjestöiden asiakirjoihin. — Kanteessa todetaan myös, että Euroopan unioni on tällä sopimuksella saanut aikaan sen, että Kreikassa ja Turkissa valtava määrä ihmisiä elää kurjissa olosuhteissa ja täysin vailla oikeuksia silloin kun he eivät ole joutuneet poliisivoimien kaltoin kohtelemiksi. — Lopuksi kanteessa tukeudutaan toteamukseen, että tällaisessa katastrofaalisessa humanitäärisessä ja yhteiskunnallisessa tilanteessa Euroopan unioni on ilmeisellä tavalla rikkonut unionin oikeuden ja kansainvälisen oikeuden mukaisia velvoitteitaan.
1)

Ensimmäinen kanneperuste perustuu siihen, että riidanalainen päätös on oikeudellisesti ja tosiasiallisesti virheellinen ja sen perustelut ovat riittämättömät, koska siinä katsottiin veropäätösten voivan merkitä uutta tukea. Kantaja esittää kyseisen kanneperusteen tueksi ensimmäiseksi, että komissio teki oikeudellisen virheen, koska se ei päätellyt, että jos veropäätöskäytäntö tai yksilölliset veropäätökset ovat valtiontukea, ne olisivat voimassa olevaa tukea, toiseksi, että komissio teki tosiseikkoja koskevan virheen, koska se totesi, että vuoden 2010 tuloverolain (Income Tax Act of 2010) 42 § on veropäätösten oikeusperusta, ja kolmanneksi, että päätös on perusteltu puutteellisesti, koska siinä katsotaan, että veropäätöskäytäntö on uutta tukea, mikä on ristiriidassa sen näkemyksen kanssa, että veropäätöskäytäntö merkitsee ”de facto tukijärjestelmää”.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa sekä 7 artiklan 3 kohtaa on rikottu.
1)

Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu siihen, että valituksenalainen tuomio on annettu ratkaisukokoonpanossa, joka on virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 27 artiklan 3 kohdan vastainen. Valittaja katsoo, että kyseinen rikkominen perustuu siihen, että kolmen tuomarin nimittämisestä Euroopan unionin virkamiestuomioistuimeen 22.3.2016 annettu neuvoston päätös 2016/454 on itsessään tehty ilman toimivaltaa, SEUT 257 ja SEUT 281 artiklaa rikkoen, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännöstä tehdyssä pöytäkirjassa 3 olevaa liitettä I rikkoen, SEU 13 artiklan 2 kohtaa rikkoen sekä Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen tuomarin tehtävään nimittämistä koskevien ehdokkuuksien esittämisen ja käsittelyn edellytyksistä ja sitä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 18.1.2015 annetun päätöksen 2001/150/EY vastaisesti.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu menettelymääräysten rikkomiseen siltä osin kuin riidanalaisilla päätöksillä ei panna säännöstenmukaisesti, vilpittömästi ja uskollisesti täytäntöön virkamiestuomioistuimen kumoamistuomiota ja ne on annettu ainoastaan, jotta päätös, joka – vaikka se on kumottu – on pantu täytäntöön jo yli kolme vuotta sitten, vaikuttaisi lailliselta.
—

Kantaja väittää, että päätöstä C(2008) 5029/2, sellaisena kuin se on voimassa konsolidoituna 7.7.2016, on rikottu, koska EAC pääosasto on ylittänyt neuvonantajien enimmäismäärän, eikä se ole osoittanut, että opetuksen modernisoinnista vastaavan neuvonantajan virka, johon kantaja osoitettiin, on lainmukainen.
—

kumoamaan Euroopan parlamentin pääsihteerin päätöksen, joka on tehty 23.6.2016 ja annettu tiedoksi 6.7.2016 ja joka koskee sitä, että ”40 320 euron määrä, joka on aiheettomasti suoritettu Dominique BILDElle, on perittävä takaisin”, ja jossa määrätään toimielimen toimivaltainen laskutusviranomainen ja kirjanpitäjä huolehtimaan kyseisen määrän takaisinperimisestä
4)

Neljäs kanneperuste, joka koskee sitä, että komissio on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, koska se on katsonut kantajan ainoaksi vastuulliseksi menettelystä, josta muiden rikkojien on todettu olevan vastuussa, vaikka kantajan vastuu on vain johdettua vastuuta, ja koska komissio on osoittanut toisen rikkojan alennetusta vastuusta aiheutuvan lisäkustannuksen yksinomaan kantajan vastattavaksi.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on rikottu.
—

Asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan, 42 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan sekä asetuksen N:o 2868/95 22 säännön 3 kohdan rikkominen siltä osin kuin on kyse Hotel Cipriani tavaramerkin tosiasiallisen käytön arvioinnista.
—

ensisijaisesti kumoamaan Euroopan komission – Liikenteen ja liikkumisen pääosasto (energian pääosasto – SRD.3 – Financial management) 23.5.2016 tekemän päätöksen, viitenumero ENER/SRD.3/JCM/cID(2016)2952913, jolla pelkästään vahvistettiin aikaisempi 6.7.2015 tehty päätös Move.srd.3.dir(2015)2669621, ja Euroopan komission – Liikenteen ja liikkumisen pääosasto (energian pääosasto – SRD.3 – Financial management), 14.6.2016 tekemän päätöksen, viitenumero SRD.3/JCM/cl/D(2016)4477388, jolla annettiin Debit Note nro 3241608548, jossa velvoitetaan maksamaan 494 871,39 euron määrä 28.6.2016 mennessä, ja jonka seurauksena kumotaan osittain Euroopan komission – Liikenteen ja liikkumisen pääosasto (energian pääosasto – SRD.3 – Financial management) 6.7.2015 tekemä päätös, viitenumero Move.srd3.dir(2015)2669621, sulkemalla pois Ternalle hankkeista nro 2009-E255/09-ENER/09-TEN-E-564583 ja nro 2007-E221/07/2007-TREN/07/TEN-E-S07.91403 aiheutuneiden kustannusten korvaaminen ja asettamalla velvollisuus palauttaa mainittuihin hankkeisiin liittyvien hyväksyttyjen kustannusten määrät siten kuin riidanalaiseen päätökseen liitetystä taulukosta ilmenee
—

velvoittamaan komission maksamaan valittajalle ne ulkomaankorvaukset, joihin tällä on oikeus 1.7.2007 lähtien, sekä viivästyskorot, jotka on laskettava Euroopan keskuspankin pääasiallisille jälleenrahoitustoimenpiteille vahvistaman korkotason mukaan korotettuna kahdella prosentilla niiden summien osalta, jotka valittajalle on jo maksettu viivästyneenä palkkana (ulkomaankorvaus) sekä vielä maksettavien summien osalta niiden erääntymisestä lukien aina siihen saakka, kunnes kaikki valittajan saatavat, jo maksettujen summien vähentämisen jälkeen, maksetaan;
—

Asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa, on rikottu.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu SEUT 107 artiklan 1 kohdan rikkomiseen. — Kantajat väittävät, että luonnonsuojelu on Alankomaissa yleistä etua koskevista palveluista tehdyn pöytäkirjan N:o 26 2 artiklassa tarkoitettu yleistä, muuta kuin taloudellista, etua koskeva palvelu (EUVL 2012, C 326, s. 308), eikä se ole näin ollen taloudellista toimintaa. — Kantajat on virheellisesti luokiteltu SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi yrityksiksi. Kantajat väittävät ensiksi, että ne ovat voittoa tavoittelemattomia alueidenhoitojärjestöjä, jotka on perustettu (muun kuin taloudellisen) julkisen tarkoituksen toteuttamista varten. Ne esittävät toiseksi, että ne eivät ole yrityksiä saadessaan alueidenhoidosta vastaaville luonnonsuojelujärjestöille myönnettävästä tuesta annetun asetuksen (Regeling bijdragen particuliere terreinbeherende natuurbeschermingsorganisaties) nojalla alueita ja tukea luontoa varten. — Tuki ei johda taloudelliseen hyötyyn SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, kun otetaan huomioon tukeen liittyvät ehdot. — Tuella ei vääristetä kilpailua. — Tuella ei ole haitallista vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
4)

Neljäs kanneperuste, joka perustuu asian kannalta merkityksellisten oikeusperiaatteiden virheelliseen soveltamiseen ACERin valituslautakunnan oikeudellinen arviointi E Controlin valituksesta rajoittui toteamukseen, jonka mukaan ACERin lausunto on ainoastaan menettelyn kuluessa toteutettu väliaikainen toimi, joka on valmisteleva vaihe mahdollisille komission tuleville toimille. ACERin valituslautakunnan mielestä lausunto ei näin ollen voi valituksen kohteena, koska sen on väliaikainen toimi. Tämä oikeudellinen näkemys on virheellinen. Kyseistä lausuntoa on pidettävä Euroopan unionin viraston itsenäisenä, lopullisena ja erillisenä toimena, joka näin ollen voi itsessään olla kumoamiskanteen kohteena ja sen seurauksena myös asetuksen (EY) N:o 713/2009 19 artiklan mukaisen valituksen kohteena. Jos valituslautakunta olisi soveltanut asian kannalta merkityksellisiä oikeusperiaatteita asianmukaisesti, se olisi kumonnut kyseisen lausunnon.