ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28.

Kansallisen tuomioistuimen esittämässä ennakkoratkaisukysymyksessä oletetaan, että ellei kansallinen lainsäädäntö, sellaisena kuin sitä on hallinnollisissa ohjeissa tulkittu, ole 7 artiklan 2 kohdan nojalla sallittua, se on direktiivin 4 artiklan 2 kohdan vastainen siltä osin kuin veronhyvityksiä ei voida käyttää sen vuoksi, että emoyhtiö ei jaa voittoja edelleen viiden vuoden kuluessa niiden maksamisesta. Ranskan ja Saksan hallitukset väittävät kuitenkin, että kyseinen lainsäädäntö on 4 artiklan 2 kohdan mukainen ilman turvautumista 7 artiklan 2 kohtaan. Ehdotan siten, että loogisesti on ensiksi vastattava kysymykseen siitä, onko kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö lähtökohtaisesti direktiivin 4 artiklan 2 kohdan vastainen, ja jos näin on, toiseksi on vastattava kysymykseen siitä, onko se kuitenkin 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn poikkeuksen nojalla (ja/tai 1 artiklan 2 kohdan nojalla, kuten Ranskan hallitus katsoo) laillinen.
171.

Kun tämä ”lesser duty” -säännön tarkoitus otetaan huomioon, on selvää, että perusasetuksen 8 artiklan 7 kohdassa tarkoitettujen muiden tekijöiden arvioinnissa ”lesser duty” -säännön mukaisesti voi olla suositeltavaa käyttää hienojakoisempia arviointiperusteita kuin tutkittaessa sitä, poistaako jokin muu tekijä tuetun tuonnin ja vahingon välisen syy-yhteyden. Koska tasoitustulleja on voitava asettaa myös silloin, kun vahinko on aiheutunut useista tekijöistä, syy-yhteyden tutkinnassa on riittävää soveltaa edellä ( 73 ) mainittua ”karkeaa arviointiperustetta”. Tässä yhteydessä kyseessä olevan tekijän vaikutuksia ei välttämättä ole näytettävä toteen ja otettava huomioon täsmällisesti. ”Lesser duty” -säännön tavoitteena kuitenkin on, ettei yhteisön teollisuudelle myönnetä tällaisessa tapauksessa suurempaa suojaa kuin on tarpeen. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi saattaa olla myös tarpeen ottaa vahinkoa korvaavaa tasoa määritettäessä huomioon tekijöitä, jotka eivät poista tuetun tuonnin ja vahingon välistä syy-yhteyttä mutta jotka voivat vaikuttaa vahinkoa korvaavan tason suuruuteen. Tältä osin vahinkoa korvaavan tason määrittämisessä voidaan soveltaa hienojakoisempia arviointiperusteita kuin syy-yhteyden tutkimisessa. ( 74 )
114.

Kuten lisäksi valittaja on mielestäni asianmukaisesti huomauttanut, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omaksuma tulkinta ilmauksesta ”sivutuotteena saatavat kiviainekset” näyttäisi olevan ristiriidassa riidanalaisen päätöksen 32 perustelukappaleen kanssa – kyseessä on toimenpiteen rakenteen kannalta keskeinen kappale, koska siinä määritellään kiviainesveron rakenne ja soveltamisala –, jossa komissio huomauttaa, että ”the structure and the scope of the tax reflect the clear distinction between the extraction of virgin aggregates, bearing with it undesirable environmental consequences, and the production of secondary or recycled aggregates, which makes an important contribution to the treatment of rock, gravel and sand incidentally arising from excavations or from other works or treatments lawfully carried out for different purposes”.
28.

Vaikka on totta, että EY 234 artiklan puitteissa kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, on arvioitava ennakkoratkaisukysymyksen tarpeellisuus ja merkityksellisyys, on kuitenkin niin, että yhteisöjen tuomioistuimen on tarvittaessa tutkittava toimivaltaisuutensa ja ne olosuhteet, joissa asia on saatettu sen käsiteltäväksi. ( 10 )
26.

Direktiivin 91/628 liitteessä olevan 48 kohdan 7 kohdan b alakohdan erityismääräyksen laajentava analoginen soveltaminen ei ole välttämätöntä, kun otetaan huomioon myös se, että kyseisessä lainsäädännössä ei ole aukkoa, joka pitäisi täyttää sen tapauksen varalta, että kuljetus suoritetaan ro-ro-aluksella kolmanteen maahan; tällaisessa tapauksessa sovelletaan näet sitä, mitä edellä mainitun määräyksen a alakohdan sanamuodossa on määrätty yleisesti merikuljetuksesta. Vaikka rekkojen kuljetukseen lautoilla liittyykin erityispiirteitä, se on edelleen luokiteltavissa merikuljetukseksi, minkä vahvistaa sen seikan lisäksi, että samassa b alakohdassa puhutaan lauttakuljetuksesta ”merikuljetuksena”, myös ja ennen kaikkea se, että lainsäätäjä on kyseisen direktiivin liitteessä olevan I luvun 26 kohdassa säännellessään kuljetusvälineitä sisällyttänyt tällaiset alustyypit merikuljetusvälineisiin ( 9 ) ja määrännyt b alakohdassa tarkasti tällaisten kuljetusten osalta, että ”i) eläintenkuljetusvaunut on kiinnitettävä ajoneuvoon asianmukaisella tavalla; ajoneuvo ja eläintenkuljetusvaunu on kiinnitettävä alukseen pitävästi. Ro-ro-lautan katetulla kannella on oltava riittävä ilmastointi kuljetettavien ajoneuvojen määrän mukaan. Jos mahdollista, eläintenkuljetusajoneuvo pitäisi sijoittaa raittiin ilman sisääntuloaukon läheisyyteen; ii) eläintenkuljetusvaunussa täytyy olla riittävä määrä aukkoja tai muita keinoja, joilla varmistetaan riittävä ilmastointi, kun otetaan huomioon se, että aluksen autokannen ahtaassa tilassa ilmavirta on vähäinen. Eläintenkuljetusajoneuvojen sisällä ja sen jokaisella tasolla on oltava riittävästi vapaata tilaa, jotta ilmastointi eläinten yläpuolella on riittävä, kun ne ovat luonnollisessa seisoma-asennossa; iii) eläintenkuljetusvaunun jokaiseen sivuun on oltava suora pääsy, jotta eläimiä voidaan tarvittaessa hoitaa ja ne voidaan ruokkia ja juottaa matkan aikana” (ennakkoratkaisupyynnössä annetaan ymmärtää, että näitä edellytyksiä on tässä tapauksessa saatettu noudattaa, koska sen alkuperäistekstin sivulla 15 todetaan, että ajoneuvo, johon eläimet oli lastattu, täytti direktiivin 91/628 liitteessä olevan 48 kohdan 3 kohdan ”lisäedellytykset”).
10.

Direktiivin 93/37 30 artiklan 4 kohta sisällytettiin osaksi Italian lainsäädäntöä11.2.1994 annetun lain nro 109/1994 eli julkisia rakennusurakoita koskevan puitelain ( 10 ) 21 §:n 1 bis momentilla, joka on lisätty alkuperäiseen lakiin 2.6.1995 annetun lain nro 216/1995 ( 11 ) 7 §:llä. Säännöksen sanamuoto on seuraava: ”Tehtäessä rakennusurakkasopimuksia, joiden arvo on vähintään 5000000 erityistä nosto-oikeutta vastaava määrä euroina, siten, että perusteena käytetään 1 momentissa tarkoitettua alinta hintaa, asianomaisen viranomaisen on arvioitava, ovatko tarjoukset – – direktiivin 93/37 – – 30 artiklassa tarkoitetulla tavalla poikkeuksellisen alhaisia, kun on kyse tarjouksista, joissa hintaan ehdotetaan yhtä suurta tai suurempaa alennusta kuin kaikkien hyväksyttyjen tarjousten alennusprosenttien – lukuun ottamatta 10:tä prosenttia, joka pyöristetään seuraavaan suurempaan yksikköön – aritmeettinen keskiarvo, joka lasketaan suurimman ja pienimmän alennuksen sisältävän tarjouksen perusteella, korotettuna niiden alennusprosenttien poikkeaman aritmeettisella keskiarvolla, jotka ylittävät ensin mainitun keskiarvon. Julkinen viranomainen tutkii 60 päivän kuluessa tarjousten jättämisestä selvitykset, jotka perustuvat rakennusmenetelmän taloudellisuuteen, käytettyihin teknisiin ratkaisuihin tai tarjoajaa suosiviin poikkeuksellisen edullisiin urakan toteuttamisen edellytyksiin, lukuun ottamatta kuitenkaan kaikkien sellaisten osatekijöiden arviointeja, joiden vähimmäisarvo vahvistetaan laeissa, asetuksissa tai hallinnollisissa määräyksissä tai ilmoitetaan virallisissa luetteloissa. Tarjouksiin on niitä jätettäessä sisällytettävä selvitykset hankintailmoituksessa tai tarjouspyyntökirjeessä ilmoitetusta merkittävimmistä hinnan osatekijöistä, joiden on yhteensä vastattava vähintään 75 prosenttia urakan pohjahinnasta. Ainoastaan sellaisten julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten osalta, joiden arvo jää yhteisön kynnysarvon alle, asianomainen viranomainen sulkee menettelystä automaattisesti pois tarjoukset, joissa esitetään alennusprosenttia, joka on yhtä suuri tai suurempi kuin tämän momentin 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla laskettu prosenttiluku. Automaattista poissulkemismenettelyä ei voida soveltaa silloin, kun pätevien tarjousten määrä on alle viisi.” ( 12 )
17.

Court of Appeal on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 15.6.2006 tekemällään välipäätöksellä seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Oliko sellainen Turkin kansalainen, a) jolle on myönnetty maahantulolupa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kahdeksi vuodeksi, jotta hän voisi ottaa tässä maassa vastaan au pair -paikan, sellaisena kuin se määritellään Yhdistyneen kuningaskunnan maahanmuuttoa koskevissa säännöissä, b) jonka maahantulolupaan sisältyi lupa työskennellä au pairina, c) joka on työskennellyt samalla työnantajalla au pairina keskeytyksettä yli vuoden maahantulolupansa voimassaoloaikana, d) jonka työ on ollut aitoa ja todellista taloudellista toimintaa ja e) jonka työ on ollut kansallisten työntekoa ja maahanmuuttoa koskevien lakien mukaista, työskentelynsä aikana i) yhteisön ja Turkin välisen assosiaatiosopimuksen nojalla perustetun assosiaationeuvoston tekemän päätöksen N:o 1/80 6 artiklassa tarkoitettu työntekijä? ii) asianmukaisesti rekisteröity Yhdistyneen kuningaskunnan työmarkkinoille kuuluvaksi kyseisen artiklan mukaisesti? 2) Oliko sellainen Turkin kansalainen, a) jolle on myönnetty maahantulolupa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan maahanmuuttoa koskevien sääntöjen mukaisesti opintojen suorittamiseksi kyseisessä maassa, b) jonka maahantulolupaan sisältyi lupa tehdä mitä tahansa työtä enintään 20 tuntia viikossa lomakauden ulkopuolella, c) joka on työskennellyt samalla työnantajalla keskeytyksettä yli vuoden maahantulolupansa voimassaoloaikana, d) jonka työ on ollut aitoa ja tosiasiallista taloudellista toimintaa ja e) jonka työ on ollut kansallisten työntekoa ja maahanmuuttoa koskevien lakien mukaista, työskentelynsä aikana i) yhteisön ja Turkin välisen assosiaatiosopimuksen nojalla perustetun assosiaationeuvoston tekemän päätöksen N:o 1/80 6 artiklassa tarkoitettu työntekijä? ii) asianmukaisesti rekisteröity Yhdistyneen kuningaskunnan työmarkkinoille kuuluvaksi kyseisen artiklan mukaisesti?”
32.

Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy todellakin ilmi, että asiakirjoja koskeva tutustumispyyntö voidaan evätä vasta, kun kukin pyydetty asiakirja on arvioitu ottamalla huomioon siinä esitetyt tiedot sen määrittämiseksi, vahingoittaisiko asiakirjan luovuttaminen todella luottamuksellisuuden nojalla sovellettavan poikkeuksen piiriin kuuluvaa yleistä etua. Tämän konkreettisen ja tapauskohtaisen tarkastelun vaatimus perustuu ensisijaisesti periaatteeseen, jonka mukaan asiakirjoihin tutustumista koskevaan oikeuteen kohdistuvia poikkeuksia on tulkittava ja sovellettava suppeasti. ( 19 ) Myös suhteellisuusperiaatteen noudattamiseksi toimielimen on tutkittava, onko sen annettava mahdollisuus tutustua asiakirjan osiin sellaisten siinä olevien tietojen paljastamiseksi, jotka eivät kuulu asiakirjoihin tutustumista koskevaan oikeuteen kohdistuvan poikkeuksen piiriin; ( 20 ) luottamuksellisuuden periaatetta sovelletaan vain tapauksiin, joissa siihen vetoaminen on tarpeen sellaisen yleisen edun turvaamiseksi, jonka nojalla poikkeaminen avoimuuden periaatteesta on perusteltu. Näiden jo asetusta N:o 1049/2001 edeltäneessä lainsäädännössä esitettyjen ratkaisujen merkitys on vielä suurempi mainitun asetuksen soveltamisalalla, koska kyseisellä asetuksella pyritään sääntelemään sellaisen oikeuden käyttöä, josta on tullut perusoikeus sen johdosta, että se on sisällytetty Amsterdamin sopimuksella EY 255 artiklaan. ( 21 ) Näin ollen ei ole yllättävää, että oikeuskäytännössä niitä on sovellettu myös asetuksen N:o 1049/2001 yhteydessä. Yhteisön lainsäätäjän mukaan asetuksella on tarkoitus antaa yleisön oikeudelle tutustua toimielinten hallussa oleviin asiakirjoihin mahdollisimman laaja vaikutus. ( 22 ) Tämän vuoksi asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen käsittelyssä edellytettävän tutkimuksen on ensiksikin oltava luonteeltaan konkreettinen, sillä jo pelkästään se, että asiakirja koskee poikkeuksella suojattua etua, ei riitä perustelemaan poikkeuksen soveltamista; lisäksi asianomaisen toimielimen on arvioitava etukäteen ottamalla huomioon asiakirjassa esitetyt tiedot, voiko asiakirjan luovuttaminen hakijalle vahingoittaa suojattua etua konkreettisesti ja tosiasiallisesti. Lisäksi suojatun edun vahingoittumisen riskin on oltava kohtuudella ennustettavissa, eikä se saa olla puhtaasti hypoteettinen. Tutkimuksen on oltava myös asiakirjakohtaista ja kohdistuttava jokaiseen pyydettyyn asiakirjaan, sillä ainoastaan tällaisen tutkimuksen perusteella toimielin voi arvioida, onko hakijalle mahdollista myöntää oikeus tutustua asiakirjojen osiin. ( 23 )
112.

Toinen näkökohta, johon on otettava kantaa, seuraa tietojen toimittamista koskevan direktiivin 9 artiklan 2 kohdan kolmannesta alakohdasta. Sen mukaan jäsenvaltion on annettava komissiolle kertomus toimenpiteistä, jotka se aikoo toteuttaa komission yksityiskohtaisten lausuntojen johdosta, ja komission on otettava kantaa näihin toimenpiteisiin. Tässä tapauksessa Ruotsin hallitus on kuitenkin komission suullisessa käsittelyssä esittämän lausuman mukaan vastannut yksityiskohtaiseen lausuntoon vasta riidanalaisen kansallisen asetuksen antamisen jälkeen. Komissio viittasi kuitenkin suullisessa käsittelyssä perustellusti siihen, että tästä ei ole oikeudellisia seurauksia. Se, että 9 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukainen komission ja jäsenvaltion välinen vuoropuhelu puuttuu, ei voi johtaa siihen, että jäsenvaltion säännös ei olisi sovellettavissa. Tietojen toimittamista koskevassa direktiivissä sallitaan näet lähtökohtaisesti se, että jäsenvaltio hyväksyy kansallisen toimenpiteen, vaikka komissio on vastustanut sitä, kunhan se on toimitettu komissiolle ja lykkäysvelvollisuus on päättynyt. Tämän lisäksi jäsenvaltiolla on myös velvollisuus toimittaa ehdotukseen tehty huomattava muutos uudelleen komissiolle. Nämä jäsenvaltion toimintaa koskevat vaatimukset ovat riittäviä, jotta komissio voi harjoittaa tehokasta ennakkovalvontaa tietojen toimittamista koskevassa direktiivissä tarkoitetulla tavalla. Komission harjoittamaa tehokasta valvontaa varten ei ole myöskään tarpeen, että seuraamuksena siitä, että jäsenvaltio ei ole noudattanut velvollisuuttaan vastata komission yksityiskohtaiseen lausuntoon, olisi se, että kansallista toimenpidettä ei voitaisi soveltaa.
5.

Asiassa C-215/97, Bellone, ( 6 ) yhteisöjen tuomioistuinta pyydettiin ratkaisemaan, onko sellainen kansallinen laki, jonka mukaan edustussopimuksen pätevyyden edellytyksenä on se, että kauppaedustaja on merkitty kauppaedustajien rekisteriin, yhteensopiva direktiivin kanssa. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että vaikka direktiivissä ei kielletä jäsenvaltioita ylläpitämästä kauppaedustajien rekisteriä, ( 7 ) on katsottava, että tuon direktiivin kanssa on ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan edustussopimuksen pätevyyden edellytyksenä on se, että kauppaedustaja on merkitty erityiseen rekisteriin.
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Jacobs 23 päivänä marraskuuta 2000. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Ranskan tasavalta. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen, jota ei ole kiistetty - Direktiivi 95/16/EY. - Asia C-219/99.



Oikeustapauskokoelma 2001 sivu I-01093



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1. Komissio vaatii tässä asiassa yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut jäsenvaltioiden hissejä koskevan lainsäädännön lähentämisestä 29 päivänä kesäkuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/16/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.

2. Direktiivillä 95/16/EY on tarkoitus yhdenmukaistaa hissejä koskevat turvallisuusvaatimukset ennen niiden markkinoille saattamista. Sen 15 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden oli ennen 1.1.1997 annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset ja ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Jäsenvaltioiden oli sovellettava näitä säännöksiä 1.7.1997 alkaen.

3. Ranskan hallitus myöntää, että direktiivin täytäntöönpano on viivästynyt, eikä vastusta komission vaatimuksia. Se selittää viivästymisen taustalla olevia vaikeuksia mutta myöntää, ettei näihin vaikeuksiin voi vedota komission kannetta vastaan. Ranskan hallitus haluaakin esittämillään olosuhteilla pikemminkin osoittaa hyvän tarkoituksensa.

4. Kirjallisen käsittelyn päätyttyä Ranskan hallitus ilmoitti 3.10.2000 päivätyllä kirjeellään yhteisöjen tuomioistuimelle, että direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettu asetus oli julkaistu Ranskan tasavallan virallisessa lehdessä 27.8.2000.

5. Komissio ei ole vastannut kyseiseen ilmoitukseen, eikä yhteisöjen tuomioistuimen ole tarpeen ottaa kantaa siihen, merkitseekö asetus direktiivin täyttä, vaikkakin myöhästynyttä täytäntöönpanoa. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissiolla on oikeus vaatia yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, ettei direktiiviä ole pantu täytäntöön, vaikka direktiivi olisikin myöhemmin saatettu täysin osaksi kansallista oikeusjärjestystä.

Ratkaisuehdotus

6. Yhteisöjen tuomioistuimen olisi mielestäni

1) todettava, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut jäsenvaltioiden hissejä koskevan lainsäädännön lähentämisestä 29 päivänä kesäkuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/16/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä

2) velvoitettava Ranskan tasavalta korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus La Pergola 31 päivänä maaliskuuta 1998. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Portugalin tasavalta. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivin 80/68/ETY täytäntöönpanon laiminlyönti. - Asia C-183/97.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-04005



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Euroopan yhteisöjen komissio on EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla 12.5.1997 nostamassaan kanteessa vaatinut yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen ja pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta 17 päivänä joulukuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 80/68/ETY(1) (jäljempänä direktiivi) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut tässä direktiivissä tarkoitettuja tarpeellisia toimenpiteitä.

2 Direktiivin 21 artiklan mukaan jäsenvaltiot antavat lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset, jotka ovat tarpeen direktiivin täytäntöönpanemiseksi, kahden vuoden kuluessa sen tiedoksi antamisesta ja ilmoittavat tästä komissiolle.

3 Portugali on velvollinen noudattamaan kyseistä direktiiviä Portugalin liittymisestä Euroopan yhteisöön tehdyn asiakirjan(2) 392 ja 395 artiklan perusteella.

4 Koska Portugalin tasavalta ei ole täyttänyt tätä velvollisuuttaan, komissio on aloittanut sitä vastaan perustamissopimuksen 169 artiklassa tarkoitetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn. Portugalin tasavalta ei ole kiistänyt komission väitteiden paikkansapitävyyttä, mutta se on tyytynyt ainoastaan viittaamaan hyväksyttävänä olevaan asetusesitykseen, jolla täydennetään tällä alalla nyt voimassa olevia säännöksiä ja täytetään siten direktiivistä johtuvat velvollisuudet.

5 Kuitenkin on osoittautunut, että tähän mennessä kyseistä asetusta ei ole annettu. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan parhaillaan annettavana olevalla asetuksella ei voida oikeuttaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä(3) eikä jäsenvaltio voi sisäisen oikeusjärjestyksensä oikeussääntöihin, toimintatapoihin tai tilaan vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut EY:n perustamissopimuksesta ja yhteisöjen direktiiveistä johtuvia velvoitteitaan.(4)$

Ratkaisuehdotus

6 Edellä olevan valossa ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin:

- toteaa, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta 17 päivänä joulukuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 80/68/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa tämän direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä,

- velvoittaa Portugalin tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) - EYVL 1980, L 20, s. 43.

(2) - EYVL 1985, L 302.

(3) - Ks. esim. asia C-147/94, komissio v. Espanja, tuomio 6.4.1995 (Kok. 1995, s. I-1015).

(4) - Ks. mm. asia C-303/93, komissio v. Italia, tuomio 18.5.1994 (Kok. 1994, s. I-1901); asia C-135/96, komissio v. Belgia, tuomio 20.2.1997, Kok. 1997, s. I-1061) ja asia C-294/96, komissio v. Belgia, tuomio 20.3.1997 (Kok. 1997, s. I-1781).
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Jacobs 16 päivänä heinäkuuta 1998. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Irlanti. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Neuvoston direktiivi 94/57/EY - Täytäntöönpanon laiminlyönti. - Asia C-431/97.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-05055



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Esillä olevassa asiassa komissio vaatii EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla todettavaksi, että Irlanti ei ole noudattanut perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut säädetyssä määräajassa alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen valtuutettuja laitoksia sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista 22 päivänä marraskuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/57/EY(1) noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä.

2 Direktiivin 16 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 31 päivänä joulukuuta 1995.

- -

3. Jäsenvaltioiden on toimitettava viipymättä kaikki tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. Komissio antaa tästä tiedon muille jäsenvaltioille."

3 Irlanti ei kiistä direktiivin täytäntöönpanon laiminlyöntiään ja toteaa puolustuksekseen, että tarvittavia toimenpiteitä valmistellaan.

4 Näin ollen komission kanne on ilmeisen perusteltu.

Ratkaisuehdotus

5 Siten ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

1) toteaa, että Irlanti ei ole noudattanut perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen valtuutettuja laitoksia sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista 22 päivänä marraskuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/57/EY noudattamisen edellyttämiä säännöksiä;

2) velvoittaa Irlannin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) - EYVL 1994, L 319, s. 20.
38.

Tässä yhteydessä Espanjan kuningaskunnan hallitus väittää, että riidanalaisissa asetuksissa ei oteta huomioon suhteellisen vakauden periaatetta. Asetuksesta N:o 3760/92 seuraa, että neuvoston velvollisuutena on sen jakaessa TACeja kalasta j avaltioiden kesken ottaa huomioon tämä periaate. Liittymisasiakirjassa kysymyksessä oleva alue VIII on jaettu siten, että Espanjalle on vahvistettu 90 prosenttia ja Ranskalle 10 prosenttia. Suostumalla Portugalin ja Ranskan väliseen vaihtoon neuvosto on aluksi antanut Portugalille kiintiön sellaiselta alueelta, jolla sillä aikaisemmin ei ole ollut kiintiötä. Vaihdolla TAC käytännössä suureni, ja alun perin valitusta jakokaavasta poikettiin. Asetuksen N:o 3760/92 9 artiklaan sisältyy tosin vaihtomahdollisuus, mutta tämän tarkoituksena on ainoastaan helpottaa kulloisenkin TACin jakamista kansallisiin kiintiöihin. Sen sijaan ei ole sallittua muuttaa kerran eri alueille vahvistettua TACia kiertämällä voimassa olevia säännöksiä ja siten päätyä prosentuaaliseen uusjakoon. Tässä on erityisesti otettava huomioon kokonaisuudessaan seitsemän vuoden pituinen ajanjakso, joka johtaa kiintiöiden periaatteelliseen uusjakoon. Asetuksen 9 artiklassa tarkoitetusta vaihtomahdollisuuden tarkoituksesta käy ilmi se, että määrätyillä alueilla saadaan luovuttaa kiintiöitä muille kalastajavaltioille, mutta suhteellinen vakaus koskee silti edelleen jokaista yksittäistä aluetta ja kalakantaa. Tämä periaate koskee siten määrättyä kalalajia määrätyllä kalastusvyöhykkeellä.