ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus La Pergola 14 päivänä maaliskuuta 1996. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Saksan liittotasavalta. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivi 92/50/ETY. - Asia C-253/95.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-02423



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Komissio on 19.7.1995 nostamallaan kanteella vaatinut yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että jätettyään toteuttamatta asetetussa määräajassa toimenpiteet, jotka ovat tarpeen julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/50/ETY(1) saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä, Saksan liittotasavalta on jättänyt noudattamatta sille EY:n perustamissopimuksen mukaan kuuluvia velvoitteita.

2 Kyseisen direktiivin 44 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on saatettava direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1.7.1993 mennessä.

3 Tältä osin riittää kun todetaan, että Saksan hallitus ei kiistä laiminlyöntiä, josta sitä syytetään. Huomautuksissaan se vain toteaa, että asetuksia, joilla kansalliset oikeussäännöt on tarkoitus saattaa edellä mainitun direktiivin mukaisiksi, ollaan parhaillaan antamassa ja huomauttaa, että se on oikeaan aikaan ilmoittanut liittovaltion tarjouskilpailuja järjestäville hankintaviranomaisille ja osavaltioiden toimivaltaisille ministeriöille, että kyseinen direktiivi on välittömästi sovellettavaa oikeutta 1.7.1993 lähtien. Tämä ei yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön(2) mukaan kuitenkaan muuta sitä seikkaa, että jäsenyysvelvoitteita on jätetty noudattamatta.

4 Ehdotan siten, että yhteisöjen tuomioistuin hyväksyy kanteen ja velvoittaa työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan nojalla vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) - EYVL L 209, 24.7.1992, s. 1.

(2) - Ks. mm. asia C-147/94, komissio v. Espanja, tuomio 6.4.1995 (Kok. 1995, s. I-1015).
39.

Näillä perusteilla esitän, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Bundesfinanzhofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Aineellisen omaisuuden vuokralle antaminen on tämän omaisuuden hyödyntämistä. Jotta tällaista hyödyntämistä voitaisiin pitää sellaisena taloudellisena toimintana, jonka perusteella toiminnan harjoittaja on verovelvollinen yhteisessä arvonlisäverojärjestelmässä, on jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ΕΊΎ 4 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen mukaisesti tutkittava, harjoitetaanko toimintaa jatkuvaluontoisessa tulonsaantitarkoituksessa. 2) Se, onko aineellisen omaisuuden vuokralle antamisen muodossa harjoitettu itsenäinen toiminta kuudennen direktiivin 77/388/ETY 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua taloudellista toimintaa, on ratkaistava yksistään sillä perusteella, harjoitetaanko kyseistä toimintaa jatkuvaluontoisessa tulonsaantitarkoituksessa. Tämä on puhtaasti tosiseikkoja koskeva kysymys, jonka ratkaisemisen on perustuttava pääasiallisesti objektiivisiin tunnusmerkkeihin, jollaisia ovat esimerkiksi vuokratun omaisuuden ominaisuudet samoin kuin omaisuuden hyödyntämisen olosuhteet kokonaisuutena. Toiminnan tulokset (asiakkaiden lukumäärä, tulojen määrä) eivät sitä vastoin ole sellaisia tunnusmerkkejä, jotka riittäisivät kyseisen asian ratkaisemiseen, mutta ne voidaan yhdessä muiden seikkojen kanssa ottaa huomioon edellä mainittua ratkaisevaa seikkaa arvioitaessa. 3) Laskettaessa kuudennen direktiivin 6 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla palvelujen suorituksiin rinnastettavien liiketoimien arvonlisäveron perustetta on saman direktiivin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohdan mukaisesti otettava huomioon paitsi ne kustannukset, jotka ovat aiheutuneet aikana, jona yrityksen liikeomaisuuteen kuuluva tavara on tosiasiallisesti ollut käytössä yritykselle kuulumattomiin tarkoituksiin, myös ne kustannukset, jotka ovat aiheutuneet aikana, jona tavara on ollut verovelvollisen käytettävissä siten, että hän on voinut milloin tahansa käyttää sitä yritykselle kuulumattomiin tarkoituksiin. Se osa viimeksi mainituista kustannuksista, joka lopullisesti sisällytetään veron perusteeseen, vahvistetaan osuuksittain ja se vastaa tavaran tosiasiallisen käyttöajan ja sen ajan, jona tavara on tosiasiallisesti ollut käytössä yritykselle kuulumattomiin tarkoituksiin, välistä suhdetta.
SEUT 20 ja SEUT 21 artiklaa, kun niitä luetaan yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 24 artiklan sekä Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY 4 artiklan 3 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että kun kyse on alaikäisestä lapsesta, joka on unionin kansalainen ja jonka jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten antamassa syntymätodistuksessa nimetään hänen vanhemmikseen kaksi samaa sukupuolta olevaa henkilöä, se jäsenvaltio, jonka kansalainen kyseinen lapsi on, on velvollinen yhtäältä myöntämään hänelle henkilökortin tai passin vaatimatta, että kyseisen lapsen syntymätodistus on ensin merkittävä kansalliseen väestöreksiteriin, ja toisaalta tunnustamaan kunkin muun jäsenvaltion tavoin asiakirjan, jonka toinen jäsenvaltio on laatinut ja jonka perusteella mainittu lapsi voi käyttää esteettä kummankin kyseisen henkilön kanssa oikeuttaan liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella.
30

Kun toiseksi on kyse siitä, onko arvonlisäverodirektiivin 392 artiklan mukaan niin, että marginaaliverotusjärjestelmää ei voida soveltaa rakennusmaiden luovutuksiin silloin, kun kyseisiä maita on niiden ostohetken ja sen hetken välillä, jolloin verovelvollinen jälleenmyy ne, muutettu ominaispiirteiltään esimerkiksi siten, että ne on jaettu tonteiksi, on muistutettava unionin tuomioistuimen todenneen, että tätä artiklaa on tulkittava siten, ettei siinä suljeta pois marginaaliverotusjärjestelmän soveltamista tällaisten maiden luovutuksiin (ks. vastaavasti tuomio 30.9.2021, Icade Promotion, C‑299/20, EU:C:2021:783, 62 kohta).
37

Lisäksi on erotettava toisistaan sellaiset väliintulijaksi hakevat, joilla on suora intressi asianosaisten esittämien vaatimusten lopputulokseen siinä oikeusriidassa, johon ne haluavat tulla väliintulijoiksi, ja väliintulijaksi hakevat, joilla on vain välillinen oikeusriidan ratkaisuun liittyvä intressi sillä perusteella, että niiden tilanne on samankaltainen kuin jonkin asianosaisen tilanne (unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 24.6.2021, ratiopharm ym. v. komissio, C‑220/21 P(I), ei julkaistu, EU:C:2021:521, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19

Kyseisen tuomioistuimen mukaan on niin, että koska tietullin alaisen tien käyttäjä ei ollut ostanut tietullin maksumerkkiä, lisämaksua on pidettävä julkisoikeudellisen normin nojalla yksipuolisesti määrättynä seuraamusmaksuna, eikä se ole 9.3.2017 annetun tuomion Pula Parking (C‑551/15, EU:C:2017:193) 36 kohdassa tarkoitettu pelkkä vastike suoritetusta palvelusta. Tämän maksun, joka kyseisen tuomioistuimen mukaan on luonteeltaan rangaistusluonteinen, vahvistaminen ja periminen on näin ollen luokiteltava julkisen vallan toimiksi, ja ne on näin ollen jätettävä asetuksen N:o 1215/2012 aineellisen soveltamisalan ulkopuolelle.
Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 30.3.2022 – Orbest

(asia C-659/21)

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Lentoliikenne – Asetus (EY) N:o 261/2004 – Matkustajille lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt – 5 artiklan 3 kohta – Korvausvelvollisuudesta vapautuminen – Poikkeuksellisten olosuhteiden käsite – Lentokoneen tekninen vika, joka johtuu kolmannelle kuuluvan ateriapalveluajoneuvon törmäämisestä kyseiseen lentoasemalla pysäköitynä olevaan lentokoneeseen)

Liikenne – Lentoliikenne – Asetus N:o 261/2004 – Matkustajille annettava korvaus ja apu – Lentojen peruuttaminen tai pitkäaikainen viivästyminen – Korvausvelvollisuudesta vapautuminen – Edellytys – Poikkeukselliset olosuhteet – Käsite – Lentoasemalla pysäköitynä olevan lentokoneen tekninen vika, joka johtuu yhteentörmäyksestä kolmannelle kuuluvaan ateriapalveluajoneuvoon – Kuuluminen käsitteen. soveltamisalaan – Lentoliikenteen harjoittajan toteuttamat kohtuulliset toimenpiteet peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen välttämiseksi – Matkustajan uudelleenreititys – Edellytykset – Asian arvioimisen kuuluminen kansalliselle tuomioistuimelle

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan 1, 14 ja 15 perustelukappale sekä 5 artiklan 3 kohta)

(ks. 20–27 kohta ja tuomiolauselma)

Ratkaisu

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että lentokoneen tekninen vika, joka johtuu kolmannelle kuuluvan ateriapalveluajoneuvon törmäämisestä kyseiseen lentoasemalla pysäköitynä olevaan lentokoneeseen, voi kuulua kyseisessä säännöksessä tarkoitetun poikkeuksellisten olosuhteiden käsitteen alaan.
1)

Oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (’asiakirjojen tiedoksianto’) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta 13.11.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1393/2007 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä edellytetään, että toisessa jäsenvaltiossa tiedoksi annettavan oikeudenkäyntiasiakirjan vastaanottajalle on ilmoitettava kaikissa olosuhteissa mainitun asetuksen liitteessä II olevalla vakiolomakkeella hänen oikeudestaan kieltäytyä vastaanottamasta tällaista asiakirjaa, myös, kun se on laadittu kielellä, jota vastaanottaja ymmärtää tai sen jäsenvaltion virallisella kielellä, jossa tiedoksiannon on tapahduttava tai kun sen mukana on käännös tällaisella kielellä.
5.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla – Selvitysaineiston vääristämistä koskeva valitusperuste – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava – Selvitysaineiston vääristämisen on käytävä selvästi ilmi asiakirja-aineistosta (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 85–89, 92–94 ja 101 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (yhdeksäs jaosto) 6.10.2021 – TUIfly

(asia C-253/21)

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Lentoliikenne – Asetus (EY) 261/2004 – 5 artikla – 7 artikla – 8 artiklan 3 kohta – Matkustajan lennolle pääsyn epääminen, lennon peruuttaminen tai sen pitkäaikainen viivästyminen – Matkustajille annettava korvaus ja apu – Kumoamisen käsite – Lennon reitittäminen uudelleen alun perin suunniteltuun nähden eri kaupunkia tai aluetta palvelevalle lentoasemalle – Matkustajien uudelleenreitittäminen linja-autoilla)

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Vastaus, josta ei ole perusteltua epäilystä – Vastaus, joka on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä – Työjärjestyksen 99 artiklan soveltaminen (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla) (ks. 16 kohta)

2. Liikenne – Lentoliikenne – Asetus N:o 261/2004 – Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt – Peruuttaminen – Käsite – Lennon reitittäminen uudelleen alun perin suunniteltuun nähden samaa kaupunkia tai aluetta palvelevalle lentoasemalle, ei kuulu käsitteen piiriin – Oikeutta korvaukseen lennon peruuttamisen tapauksessa ei ole (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan l alakohta, 5 artiklan 1 kohdan c alakohta, 7 artiklan 1 kohta ja 8 artiklan 3 kohta) (ks. 20–23 kohta)

3. Liikenne – Lentoliikenne – Asetus N:o 261/2004 – Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt – Lennon reitittäminen uudelleen alun perin suunniteltuun nähden eri kaupunkia tai aluetta palvelevalle lentoasemalle – Oikeus korvaukseen lennon peruttamisen tapauksessa (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohta, 7 artiklan 1 kohta ja 8 artiklan 3 kohta) (ks. 24–27 kohta ja tuomiolauselma)

Ratkaisu

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 7 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että lennon reitittäminen uudelleen sellaiselle lentoasemalle, joka ei ole sama kuin alkuperäisen suunnitelman mukainen lentoasema eikä palvele samaa kaupunkia tai aluetta, voi antaa matkustajalle oikeuden korvaukseen lennon peruuttamisen perusteella.
56

Siltä osin kuin on kyse väitteistä, jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen määräyksen 31 ja 32 kohdassa väitetysti tekemää virhettä, joka liittyy unionin tuomioistuimen varapresidentin 10.9.2020 antaman määräyksen jäsenvaltioiden hallitusten edustajat v. Sharpston (C‑424/20 P(R), ei julkaistu, EU:C:2020:705), joka ei sitä paitsi ole merkityksellinen nyt käsiteltävän asian kannalta, vaikutukseen, on riittävää todeta, ettei unionin yleinen tuomioistuin missään tapauksessa tehnyt virhettä muistuttaessaan yhtäältä mainitussa 31 kohdassa, että SEUT 253 artiklan mukaan unionin tuomioistuimen tuomarien ja julkisasiamiesten nimittämistä koskeva toimi annetaan jäsenvaltioiden hallitusten yhteisellä sopimuksella, ja toisaalta mainitussa 32 kohdassa, että tällaisesta toimesta SEUT 263 artiklan nojalla nostettu kanne on selkeästi jätettävä tutkimatta, jos sillä vaaditaan kumoamaan jäsenvaltioiden toimivaltaa käyttävien jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätös. Tästä seuraa, että tällaiset väitteet ovat ilmeisen tehottomia.
15

Kansallinen tuomioistuin toteaa näin ollen, että sellaisessa asiassa, joka sen käsiteltäväksi on saatettu ja jossa hankintasuhteita tai tavarantoimittajia ei ole peitelty, jossa veropetos, joka on tehty aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa, on saatettu loppuun eikä sitä voida enää tukea tai edistää ja jossa ei ole olemassa kokonaissuunnitelmaa, jonka mukaan luovutukset ovat osa petosta, joka ulottuu useisiin liiketoimiin, oikeutta vähennykseen ei voida evätä. P:n ja HR:n välistä liiketoimea voitaisiin tässä tilanteessa pitää toimitussuhteen jatkeena, joka on riippumaton siihen liiketoimeen nähden, joka on osa aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa tehtyä petosta, joten luovutusketju on päättynyt P:hen. Sillä, onko HR:n puoliso toimittanut luettelon asiakkaista ja kyseisistä tavaroista P:lle, ei kyseisen tuomioistuimen mukaan ole merkitystä, koska kyseinen seikka ei horjuta sitä tosiasiaa, ettei luovutuksilla, jotka P on suorittanut HR:lle, ole mitään vaikutusta sen petoksen kannalta, johon mainittu yhtiö on aikaisemmin syyllistynyt. Mainittu tuomioistuin toteaa myös, ettei kyseisistä liiketoimista ole myöskään aiheutunut arvonlisäveromenetyksiä, koska P on joutunut maksamaan laskutetun arvonlisäveron, ja ettei niiden perusteella myöskään ole syntynyt direktiivin 2006/112 tavoitteiden vastaista veroetua.
34

On muistutettava vielä, että tätä ratkaisua tukee ensinnäkin asetuksen N:o 1215/2012 II luvun 4 jaksoon, joka koskee toimivaltaa ”kuluttajasopimusta koskevissa asioissa”, sisältyvien sääntöjen rakenne; näitä sääntöjä on tulkittava suppeasti, koska ne ovat poikkeus sekä toimivaltaa koskevasta pääsäännöstä, josta säädetään tämän asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ja jonka mukaan toimivalta on sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa vastaajan kotipaikka on, että siitä erityistä toimivaltaa sopimusasioissa koskevasta säännöstä, josta säädetään kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 alakohdassa ja jonka mukaan sen paikkakunnan tuomioistuin on toimivaltainen, missä kanteen perusteena oleva velvoite on täytetty tai täytettävä (ks. analogisesti asetuksen N:o 44/2001 osalta tuomio 6.9.2012, Mühlleitner, C-190/11, EU:C:2012:542, 26 ja 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 9.11.2021 – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta

(asia C-255/20) ( 1 )

Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Valmisteverot – Direktiivi 92/12/ETY – 3 artiklan 2 kohta – Direktiivi 2008/118/EY – 1 artiklan 2 kohta – Välilliset lisäverot valmisteveron alaisista tavaroista – Moottoriajoneuvojen polttoaineen myyntiä koskeva alueellinen vero – Erityistarkoituksen puuttuminen

Verotukseen liittyvät säädökset – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Valmisteverot – Direktiivi 2008/118 – Valmisteveron alaiset tavarat – Kansallinen lainsäädäntö, jolla otetaan käyttöön paikallinen vero, joka koskee moottoriajoneuvojen polttoaineen myyntiä – Vero, jolla on tarkoitus pelkästään kerätä maksuja alueellisten yhteisöjen talousarvioon – Erityistarkoituksen puuttuminen – Ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 2008/118 1 artiklan 2 kohta)

(ks. 28, 32–37 ja 40 kohta sekä tuomiolauselma)

Ratkaisu

Valmisteveroja koskevasta yleisestä järjestelmästä ja direktiivin 92/12/ETY kumoamisesta 16.12.2008 annetun neuvoston direktiivin 2008/118/EY 1 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jolla otetaan käyttöön paikallinen vero, joka koskee moottoriajoneuvojen polttoaineen myyntiä, koska tällä verolla on tarkoitus pelkästään yleisesti kerätä maksuja alueellisten yhteisöjen talousarvioon, eikä sillä voida katsoa olevan tässä säännöksessä tarkoitettua erityistarkoitusta.

( 1 ) EUVL C 279, 24.8.2020.
1.

Kuluttajansuoja – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Direktiivi 93/13 – Soveltamisala – Ehdot, joissa määritellään sopimuksen pääkohde tai jotka koskevat hintaa tai korvausta sekä vastineena toimitettavia palveluja ja tavaroita – Käsite – Sopimusehdot, joissa määrätään, että ulkomaanvaluutta on laskentavaluutta ja euro on maksuvaluutta, ja joissa kuluttaja altistetaan valuuttakurssiriskille – Kuuluminen käsitteen soveltamisalaan – Ehdot, joissa on vahvistettava sopimukselle ominainen olennainen osa – Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on suorittaa tarkistus (Neuvoston direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohta) (ks. 23–32 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
2)

Asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa alun perin suunniteltu lento peruutetaan poikkeuksellisen olosuhteen vuoksi, se, että lentoliikenteen harjoittaja uudelleenreitittää matkustajan lennolle, jolla matkustaja saapuu lopulliseen määräpaikkaansa alun perin suunniteltua saapumispäivää seuraavana päivänä, on kohtuudella edellytettävä toimenpide, joka vapauttaa tämän yrityksen sillä asetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukaan olevasta korvausvelvollisuudesta, jollei sitten ollut niin, että olisi ollut muu mahdollisuus uudelleenreitittämiseen sen itsensä tai minkä tahansa muun lentoliikenteen harjoittajan suorittamalle suoralle tai jatkolennon sisältävälle lennolle, joka olisi saapunut määränpäähän vähemmän viivästyneenä kuin kyseessä olevan lentoliikenteen harjoittajan seuraava lento, paitsi jos kyseinen lentoliikenteen harjoittaja osoittaa, että tällainen uudelleenreitittäminen olisi ollut sille kestämätön uhraus sen yrityksellä asianomaisena ajankohtana olevaan kapasiteettiin nähden, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava.
Unionin tuomioistuimen määräys (yhdeksäs jaosto) 26.11.2020 – SATA International – Azores Airlines

(asia C-316/20)

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Lentoliikenne – Asetus (EY) N:o 261/2004 – Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt – 3 artiklan 3 kohta – Soveltamisala – Ulkopuolelle jääminen – Matkustajat, jotka matkustavat ilmaiseksi tai alennettuun hintaan, joka ei ole suoraan tai välillisesti yleisön saatavilla)

Liikenne – Lentoliikenne – Asetus N:o 261/2004 – Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt – Soveltamisala – Matkustajat, jotka matkustavat ilmaiseksi tai alennettuun hintaan, joka ei ole suoraan tai välillisesti yleisön saatavilla, on suljettu soveltamisalan ulkopuolelle

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 3 artiklan 3 kohta)

(ks. 14–19 kohta ja tuomiolauselma)

Ratkaisu

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) 261/2004 3 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kyseistä asetusta ei sovelleta matkustajaan, joka matkustaa lentoliikenteen harjoittajan tapahtuman sponsoroinnin yhteydessä kirjoittamalla lipulla, jonka hintaa on alennettu ja jonka käyttöoikeus on rajattu tietyille määritellyille henkilöille ja jonka kirjoittaminen edellyttää kyseisen lentoliikenteen harjoittajan etukäteen antamaa yksilöityä lupaa.
20

Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee myös, että 20.9.2017 annetun tuomion Andriciuc ym. (C-186/16, EU:C:2017:703) jälkeen Romanian tuomioistuinten oikeuskäytännössä on katsottu pääasiallisesti, että kun sopimusehtojen kohtuuttomuuteen vedotaan, kansallisten tuomioistuinten on tutkittava ensisijaisesti, onko riitautetuissa sopimusehdoissa kyse siviililain 1578 §:n kaltaisen dispositiivisen kansallisen säännöksen soveltamisesta, ja jos näin on, kyseiset sopimusehdot on direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdan perusteella jätettävä sopimusehtojen kohtuuttomuuden arvioinnin ulkopuolelle. On kuitenkin käynyt ilmi, että kyseisiä asioita käsitelleillä tuomioistuimilla ei ole viimeksi mainitussa tapauksessa ollut mahdollisuutta arvioida elinkeinonharjoittajan sopimuksentekoa edeltävää käyttäytymistä ja erityisesti sitä, onko elinkeinonharjoittaja noudattanut kyseisen direktiivin 4 artiklan 2 kohdasta johtuvaa velvollisuuttaan antaa kuluttajalle tietoja vai ei.
2)

Direktiivin 1999/70 liitteenä olevan, 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lauseketta on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan ainoastaan ylimääräisessä julkisessa palvelussuhteessa olevan henkilöstön asemassa olevilla työntekijöillä on mahdollisuus saada korvatuksi tämä asema väliaikaisessa julkisessa palvelussuhteessa olevan henkilöstön asemalla, mikäli tällainen korvaaminen on kyseisessä määräyksessä tarkoitettu riittävä toimenpide perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden käytöstä johtuvien väärinkäytösten estämiseksi ja tarvittaessa seuraamusten määräämiseksi niistä tai vastaava oikeudellinen toimenpide, jos kansallisessa oikeusjärjestyksessä on muita tehokkaita toimenpiteitä sellaisiin määräaikaisiin työntekijöihin kohdistuvien väärinkäytösten estämiseksi ja seuraamusten määräämiseksi niistä, jotka eivät kuulu ylimääräisessä julkisessa palvelussuhteen asemassa olevan henkilöstön ryhmään, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava.