Asia T-35/01

Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

Polkumyynti – Lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottaminen – Kiinasta peräisin olevat elektroniset vaa’at – Markkinatalouden ehdoin toimiva yritys – Vahingon määrittäminen – Syy-yhteys – Puolustautumisoikeudet

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (laajennettu neljäs jaosto) 28.10.2004

Tuomion tiivistelmä

1. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynnin vastaiset toimenpiteet – Sellaisesta maasta, jossa ei vallitse markkinatalous, vievien yritysten yksilöllinen kohtelu – Edellytykset – Toimielinten harkintavalta – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(Neuvoston asetus N:o 384/96)

2. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynnin vastaiset toimenpiteet – Polkumyyntimarginaali – Normaaliarvon määrittäminen – Asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitetusta sellaisesta maasta, jossa ei vallitse markkinatalous, peräisin oleva tuonti – Markkinatalousmaita koskevia säännöksiä sovelletaan ainoastaan asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa mainitut kumulatiiviset edellytykset täyttäviin tuottajiin – Tuottajien todistustaakka

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohta ja asetus N:o 905/98)

3. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynnin vastaiset toimenpiteet – Vahinko – Vahingon eri osatekijöiden arviointi kyseessä olevan tuotteen markkinoiden segmenttikohtaisen tarkastelun avulla – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 3 artikla)

4. Yhteisön oikeus – Tulkinta – Menetelmät – Tulkinta yhteisön tekemien kansainvälisten sopimusten valossa – Asetuksen N:o 384/96 tulkinta vuoden 1994 GATTin polkumyyntikoodin valossa

(Tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VI artiklan täytäntöönpanosta tehty sopimus, ”vuoden 1994 polkumyyntikoodi”; neuvoston asetus N:o 384/96)

5. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynnin vastaiset toimenpiteet – Vahinko – Käsite ”polkumyynnillä tapahtuva tuonti” – Kaiken samasta maasta, jonka on todettu harjoittavan polkumyyntiä, peräisin olevan tuonnin huomioon ottaminen – Rajat

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 3 artikla)

6. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynnin vastaiset toimenpiteet – Vahinko – Vahingon määrittelemiseksi huomioon otettujen alustavien tietojen ja lopullisten tietojen eroavaisuus – Hyväksyttävyys

(Neuvoston asetus N:o 384/96)

7. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynnin vastaiset toimenpiteet – Vahinko – Tuonti – Velvollisuutta verrata polkumyyntihinnoin tuotujen tuotteiden polkumyyntimarginaaleja alihinnoittelumarginaaleihin ei ole

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 3 artikla)

8. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynnin vastaiset toimenpiteet – Käsite ”yhteisön tuotannonala” – Ulottuvuus

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 4 artiklan 1 kohta)

9. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynnin vastaiset toimenpiteet – Vahinko – Huomioon otettava ajanjakso – Toimielinten harkintavalta

(Neuvoston asetus N:o 384/96)

10. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Puolustautumisoikeudet – Noudattaminen hallinnollisissa menettelyissä – Polkumyynti – Toimielinten velvollisuus toimittaa tietoja kyseessä oleville yrityksille – Ulottuvuus – Ilmoittamisen muodot – Kymmenen päivän määräajan noudattamatta jättäminen – Vaikutus – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 20 artikla)

11. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynnin vastaiset toimenpiteet – Menettelyn kulku – Yli vuoden kesto – Hyväksyttävyyden edellytys – Viidentoista kuukauden pakottavan määräajan noudattaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 6 artiklan 9 kohta)

1. Kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden alalla yhteisön toimielimillä on laaja harkintavalta, koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita toimielinten on arvioitava, ovat monitahoisia.

Tästä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuinten tällaisiin toimielinten arviointeihin kohdistaman valvonnan on kohdistuttava vain siihen, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olleet tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, ettei näitä tosiseikkoja ole arvioitu ilmeisen virheellisesti tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin. Sama koskee kyseessä olevassa maassa esiintyviä oikeudellisia ja poliittisia tilanteita, joita yhteisön toimielinten on arvioitava voidakseen määrittää, toimiiko vientiä harjoittava yritys markkinataloudessa ilman merkittävää valtion puuttumista ja voiko se tämän vuoksi saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman.

(ks. 48 ja 49 kohta)

2. Polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdasta ja sitä muuttavan asetuksen N:o 905/98 johdanto-osasta ilmenee ensinnäkin, että yhteisön toimielinten on Kiinasta peräisin olevan tuonnin tilanteessa toteutettava tapauskohtainen tutkinta, koska Kiinaa ei voida vielä pitää markkinatalousmaana. Kiinasta peräisin olevan tuotteen normaaliarvo voidaan näin ollen määrittää markkinatalousmaihin sovellettavien säännösten mukaisesti ainoastaan, jos osoitetaan, että kyseinen tuottaja tai kyseiset tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa.

Toiseksi tästä säännöksestä ilmenee, että todistustaakka on sellaisella vientiä harjoittavalla tuottajalla, joka haluaa saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman. Tämän vuoksi yhteisön toimielinten ei tarvitse osoittaa, että vientiä harjoittava tuottaja ei täytä tämän aseman saamisen edellytyksiä. Sen sijaan yhteisön toimielinten on arvioitava, riittävätkö vientiä harjoittavan tuottajan toimittamat seikat osoittamaan sen, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetetut edellytykset täyttyvät, ja yhteisöjen tuomioistuimen on tarkistettava, onko tämä arvio ilmeisen virheellinen.

Tästä säännöksestä ilmenee myös, että 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa mainitut edellytykset ovat kumulatiivisia, joten kyseessä olevan tuottajan on täytettävä ne kaikki, jotta se voisi saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman.

(ks. 52–54 kohta)

3. Määritettäessä vahinkoa polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 3 artiklan nojalla tämän artiklan 8 kohdasta ei ilmene, että kyseessä olevien tuotteiden segmenttikohtainen tutkimus olisi poissuljettu ja että keskivertolaskelman tekemistä vaadittaisiin. Yhteisön toimielimet voivat näin ollen suorittaa kyseessä olevien tuotemarkkinoiden segmenttikohtaisen tutkimuksen arvioidakseen vahingon eri osatekijät, muun muassa jos muuta menetelmää käyttäen saadut tulokset syystä tai toisesta osoittautuvat harhaanjohtaviksi, kunhan vain kyseinen tuote otetaan kokonaisuudessaan asianmukaisesti huomioon.

Tilastotieteilijöiden hyvin tunteman ilmiön mukaan eri tuoteryhmiä käsittävän tuotteen kokonaishintakehityksen laskenta (joka perustuu määrien ja myyntiarvojen kehittymiseen) vääristyy, jos myyntihinnat ja myyntimäärän kehittyminen eroavat huomattavasti toisistaan eri ryhmissä. Tällöin komissio voi laskea hintakehityksen kunkin tuoteryhmän osalta.

(ks. 127 ja 196 kohta)

4. Yhteisön oikeuden säädöksiä on tulkittava mahdollisuuksien mukaan kansainvälisen oikeuden mukaisesti erityisesti silloin, kun yhteisön säädöksillä on tarkoitus nimenomaan panna täytäntöön yhteisön tekemä kansainvälinen sopimus, ja tämä koskee myös polkumyyntiä koskevaa perusasetusta N:o 384/96, joka on annettu vuoden 1994 polkumyyntikoodista aiheutuvien kansainvälisten velvoitteiden täyttämiseksi.

(ks. 138 kohta)

5. Polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 3 artiklassa oleva käsite ”polkumyynnillä tapahtuva tuonti” kattaa kaikki sellaiset liiketoimet, jotka tapahtuvat polkumyynnillä. Koska kaikkien yksittäisten liiketoimien tutkiminen on kuitenkin mahdotonta, vahinkoa tutkittaessa on huomioon otettava kaikki sellainen tuonti, joka on peräisin miltä tahansa vientiä harjoittavalta tuottajalta, jonka on havaittu harjoittavan polkumyyntiä. Sitä vastoin sellaista tuontia, joka on peräisin vientiä harjoittavalta tuottajalta, jolle on myönnetty nollan tai vähimmäismäärän suuruinen polkumyyntimarginaali, ei voida pitää ”polkumyynnillä tapahtuvana tuontina” vahinkoa määritettäessä.

Tämän artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että sillä sallitaan tietystä maasta peräisin olevan tuonnin huomioon ottaminen vain siltä osin, kuin se on peräisin sellaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta, jonka on todettu harjoittavan polkumyyntiä. Näin ollen sellaisesta maasta peräisin oleva tuonti, jonka suhteen polkumyyntimarginaalin on osoitettu olevan vähimmäistasoa suurempi, voidaan ottaa kokonaisuudessaan huomioon vain siinä tapauksessa, ettei viimeksi mainittuun sisälly yhtään sellaista vientiä harjoittavaa tuottajaa, jolle on myönnetty nollan tai vähimmäistason suuruinen polkumyyntimarginaali.

Tästä seuraa perusasetuksen 3 artiklan päämäärän ja tarkoituksen valossa, että käsite ”polkumyynnillä tapahtuva tuonti” ei kata sellaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta peräisin olevaa tuontia, joka ei harjoita polkumyyntiä, siitäkään huolimatta, että se toimii maassa, jolle on myönnetty vähimmäistasoa suurempi polkumyyntimarginaali.

(ks. 158–162 kohta)

6. Polkumyynnistä johtuvan vahingon määrittelemiseksi huomioon otettujen alustavien tietojen ja lopullisten tietojen mahdollisten erojen osalta on todettava, että polkumyyntitutkimus on todellisuudessa jatkuva prosessi, jonka kuluessa lukuisia päätelmiä tarkistetaan koko ajan uudelleen. Näin ollen ei ole mahdotonta, että yhteisön toimielinten lopulliset päätelmät eroavat jonakin tutkimuksen tiettynä ajankohtana esitetyistä päätelmistä. Alustavia tietoja voidaan näet määritelmän mukaan muuttaa tutkimuksen kuluessa. Tästä seuraa, että yrityksen väite, jonka mukaan vahinkoa koskevien alustavien tietojen ja lopullisten tietojen ristiriitaisuus ilmentäisi jollain tavoin kyseisten tietojen objektiivisuuden ja luotettavuuden puuttumista, ei ole perusteltavissa. Lopuksi on syytä korostaa, että vahingon on näytettävä syntyneen hetkellä, jolloin suojatoimenpiteiden käyttöönottamista koskeva toimi toteutettiin.

(ks. 182 kohta)

7. Polkumyyntiä koskevassa perusasetuksessa N:o 384/96 ei säädetä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon määrittämisen osalta, että polkumyynnin kohteena olevien tuotteiden polkumyyntimarginaaleja pitäisi verrata alihinnoittelumarginaaleihin vastaaviin yhteisön tuotteisiin nähden, ja että tämän vertailun perusteella, kun siinä ilmenee, että polkumyyntimarginaali on pienempi kuin alihinnoittelumarginaali, pitäisi todeta, ettei yhteisön teollisuudenalalle aiheutunut vahinko johdu polkumyynnistä, vaan muista tekijöistä, kuten viejien saamista luonnollisista kustannuseduista.

(ks. 219 kohta)

8. Polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 4 artiklan 1 kohdan mukaan ”yhteisön tuotannonalalla” tarkoitetaan samankaltaisten tuotteiden tuottajia yhteisössä kokonaisuutena tai niitä tuottajia, joiden yhteinen tuotanto muodostaa pääosan kyseisten tuotteiden koko yhteisön tuotannosta. Näin ollen tämä käsite ei kata ainoastaan tutkimukseen osallistuneita yhteisön tuottajia.

(ks. 257 kohta)

9. Yhteisön toimielimillä on laaja harkintavalta, kun ne polkumyyntimenettelyssä päättävät, mikä ajanjakso otetaan huomioon vahinkoa määritettäessä.

(ks. 277 kohta)

10. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen on yhteisön oikeuden perusperiaate. Tämän periaatteen mukaan, jonka vaatimukset esitetään polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 20 artiklassa, yrityksille, joita polkumyyntiasetusta edeltävä tutkimusmenettely koskee, on hallinnollisen menettelyn aikana annettava mahdollisuus tehokkaasti esittää kantansa väitettyjen tosiseikkojen ja asianhaarojen todenmukaisuudesta ja merkityksellisyydestä ja niistä todisteista, joita komissio on käyttänyt polkumyynnin ja siitä yhteisön teollisuudenalalle aiheutuvan vahingon olomassaoloa koskevan väitteensä tukena.

Niiden tosiseikkojen ja oleellisten asianhaarojen, joiden perusteella komissio aikoo ehdottaa neuvostolle lopullisten toimenpiteiden käyttöönottamista perusasetuksen 20 artiklan 4 kohdan mukaisesti, lopullisen ilmoittamisen riittämättömyys aiheuttaa lopullisen polkumyyntitullin käyttöönottamisesta annetun asetuksen pätemättömyyden vain silloin, kun yritykset, joita hallinnollinen menettely koskee, eivät tämän laiminlyönnin vuoksi ole kyenneet tehokkaasti puolustamaan etujaan.

Jos tietyt seikat jätetään mainitsematta lopullisessa ilmoituksessa, tällä ei loukata yritysten puolustautumisoikeuksia, jos on näytetty toteen, että ne ovat saaneet tiedon näistä seikoista muussa yhteydessä sellaisena ajankohtana, että niiden on vielä ollut mahdollista tehokkaasti esittää näkemyksensä tältä osin ennen kuin komissio on tehnyt ehdotuksensa riidanalaisen asetuksen antamiseksi.

Vaikka näillä yrityksillä pitää olla kymmenen päivän vähimmäismääräaika sellaisten mahdollisten huomautusten jättämistä varten, jotka koskevat seikkoja, joita ei mainita niille toimitetuissa tiedonannoissa, ja vaikka tätä määräaikaa ei olekaan noudatettu, tämä asianhaara ei sinänsä voi aiheuttaa riidanalaisen asetuksen kumoamista. On nimittäin vielä selvitettävä, vaikuttaako se seikka, etteivät yhteisön toimielimet ole myöntäneet yrityksille perusasetuksen 20 artiklan 5 kohdassa säädettyä määräaikaa niiden pyynnöstä toimitettujen lisätietoja koskevien mahdollisten huomautusten esittämistä varten, konkreettisesti niiden puolustautumisoikeuksiin kyseisessä menettelyssä.

(ks. 287–290, 292, 330 ja 331 kohta)

11. Polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 6 artiklan 9 kohdassa säädetään ohjeellisesta määräajasta, jonka pituus on yksi vuosi, ja pakottavasta määräajasta, jonka pituus on viisitoista kuukautta. Nämä kaksi määräaikaa tarkoittavat sitä, että jos yhteisön toimielimet eivät ole päättäneet tutkimusta yhden vuoden pituisen ohjeellisen määräajan kuluessa, perusasetuksella annettujen menettelysääntöjen noudattamiseksi riittää se, että tutkimus päätetään pakottavan, viidentoista kuukauden pituisen määräajan kuluessa, eikä tällöin ole tarpeen tutkia, onko tämä ohjeellisen määräajan ylittävä mutta pakottavaa määräaikaa lyhyempi aika kohtuullinen suhteessa käsiteltävänä olevan asian asianhaaroihin.

(ks. 348 kohta)

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu neljäs jaosto)

28 päivänä lokakuuta 2004 ( )

Polkumyynti – Lopullisen polkumyyntitullin käyttöönottaminen – Kiinasta peräisin olevat elektroniset vaa'at – Markkinatalouden ehdoin toimiva yritys – Vahingon määrittäminen – Syy-yhteys – Puolustautumisoikeudet

Asiassa T-35/01,

Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd, kotipaikka Shanghai (Kiina), edustajanaan asianajaja P. Waer,

kantajana,

vastaan

Euroopan unionin neuvosto, asiamiehenään S. Marquardt, avustajinaan aluksi asianajajat G. Berrisch ja P. Nehl ja sittemmin G. Berrisch,

vastaajana,

jota tukee

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään V. Kreuschitz, S. Meany ja T. Scharf, prosessiosoite Luxemburgissa,

väliintulijana,

jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta, Korean tasavallasta ja Taiwanista peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonnissa 27 päivänä marraskuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2605/2000 (EYVL L 301, s. 42) 1 artikla,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu neljäs jaosto),

toimien kokoonpanossa: puheenjohtaja V. Tiili sekä tuomarit J. Pirrung, P. Mengozzi, A. W. H. Meij ja M. Vilaras,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Plingers,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 6.3.2003 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asiaa koskevat oikeussäännöt

1 Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (EYVL 1996, L 56, s. 1; jäljempänä perusasetus) 1 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:

”[Perus]asetuksessa ilmaisun ’samankaltainen tuote’ on tulkittava tarkoittavan tuotetta, joka on identtinen, toisin sanoen kaikissa suhteissa samanlainen kuin kysymyksessä oleva tuote, tai sellaisen tuotteen puuttuessa, muuta tuotetta, joka, vaikka se ei ole kaikissa suhteissa samanlainen, muistuttaa ominaispiirteiltään kyseistä tuotetta.”

2 Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna 27.4.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 905/98 (EYVL L 128, s. 18), säädetään seuraavaa:

”a) Muussa kuin markkinatalousmaista – – peräisin olevassa tuonnissa normaaliarvo määritetään kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella tai sellaisesta kolmannesta maasta muihin maihin, myös yhteisöön, vietäessä käytetyn hinnan perusteella taikka, jos tämä ei ole mahdollista, millä tahansa hyväksyttävällä perusteella, mukaan lukien samankaltaisesta tuotteesta tosiasiallisesti yhteisössä maksettu tai maksettava hinta, jota on tarvittaessa oikaistu kohtuullisella voittomarginaalilla.

Soveltuva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa, valitaan hyväksyttävällä tavalla ottaen huomioon kaikki valintahetkellä käytettävissä olevat luotettavat tiedot. Myös määräajat otetaan huomioon ja tarvittaessa valitaan saman tutkimuksen kohteena oleva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa.

Tutkimuksen osapuolille ilmoitetaan viipymättä tutkimuksen alkamisen jälkeen suunnitellusta kolmannesta maasta, joka on markkinatalousmaa, ja niillä on kymmenen päivää aikaa esittää huomautuksiaan.

b) Venäjä[ltä] – – ja Kiina[sta] – – peräisin olevaa tuontia koskevassa polkumyyntitutkimuksessa normaaliarvo määritetään 1–6 kohdan mukaisesti, jos voidaan yhden tai useamman tutkimuksen kohteena olevan tuottajan asianmukaisesti perusteltujen vaatimusten perusteella sekä c alakohdassa olevien perusteiden ja menettelyjen mukaisesti osoittaa, että kyseinen tuottaja tai kyseiset tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa asianomaisen samankaltaisen tuotteen valmistuksen ja myynnin osalta. Muussa tapauksessa sovelletaan a alakohdan säännöksiä.

c) Edellä b alakohdan mukainen vaatimus on tehtävä kirjallisesti ja sen on sisällettävä riittävästi todisteita siitä, että tuottaja toimii markkinatalousolosuhteissa, mikä merkitsee, että:

– yritysten hintoja, kustannuksia sekä tuotantopanoksia kuten raaka-aineita ja teknologian ja työvoiman kustannuksia, tuotantoa, myyntiä ja investointeja koskevat päätökset tehdään markkinoihin perustuvien tarjontaa ja kysyntää heijastavien viitteiden perusteella sekä ilman merkittävää valtion puuttumista tässä suhteessa, ja että kustannukset ja huomattavat tuotantopanokset heijastavat merkittävässä määrin niiden arvoa markkinoilla,

– yrityksillä on yksi ainoa selkeä kirjanpito, joka on riippumattoman tarkastuksen kohteena kansainvälisten kirjanpitonormien mukaisesti ja jota sovelletaan kaikkeen toimintaan,

– yritysten tuotantokustannuksiin ja taloudelliseen tilanteeseen ei kohdistu aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä peräisin olevia merkittäviä vääristymiä, erityisesti varojen aliarvostuksen, muiden poistojen, vaihtokauppojen tai velkojen hyvittämisellä tapahtuneiden maksujen muodossa,

– kyseisiä yrityksiä koskee konkurssi‑ ja omaisuuslainsäädäntö, joka takaa yritysten toiminnan oikeusvarmuuden ja vakauden

ja

– valuuttakurssien muuttaminen suoritetaan markkinahintaan.

Sen määrittäminen, täyttääkö tuottaja edellä mainitut vaatimukset, suoritetaan kolmen kuukauden kuluessa tutkimuksen aloittamisesta, sen jälkeen kun neuvoa-antavaa komiteaa on erityisesti kuultu ja kun yhteisön tuotannonalalle on annettu mahdollisuus esittää huomautuksia. Tämä määrittäminen pysyy voimassa koko tutkimuksen ajan.”

3 Perusasetuksen 3 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Vahingon määritys

1. [Perus]asetuksessa käsitteellä ’vahinko’ tarkoitetaan, jollei toisin ilmoiteta, yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta merkittävää vahinkoa, yhteisön tuotannonalaan kohdistuvaa merkittävän vahingon uhkaa tai merkittävää viivästystä yhteisön tuotannonalan perustamisessa, ja sitä tulkitaan tämän artiklan mukaisesti.

2. Vahingon toteamisen on perustuttava selkeään näyttöön, ja siihen on sisällyttävä puolueeton tarkastelu a) polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrästä ja tämän tuonnin vaikutuksesta samankaltaisten tuotteiden hintoihin yhteisön markkinoilla ja b) tämän tuonnin seurausvaikutuksista yhteisön tuotannonalaan.

3. Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrän osalta on harkittava, onko polkumyynnillä tapahtuva tuonti lisääntynyt merkittävästi joko absoluuttisesti tai suhteessa yhteisön tuotantoon tai kulutukseen. Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta hintoihin on harkittava, onko polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin osalta esiintynyt huomattavaa alihinnoittelua suhteessa yhteisön tuotannonalan samankaltaisen tuotteen hintaan tai onko tällaisen tuonnin vaikutuksesta muutoin ilmennyt merkittävää hintojen alenemista tai onko tuonti huomattavassa määrin estänyt sellaisia hinnankorotuksia, jotka muuten olisi tehty. Yksi tai useampi näistä tekijöistä ei välttämättä ole ratkaiseva.

4. Jos useammasta kuin yhdestä maasta tapahtuvaa tuotteen tuontia tutkitaan samanaikaisesti polkumyynnin vuoksi, tällaisen tuonnin vaikutuksia voidaan arvioida kumulatiivisesti vain, a) jos kustakin maasta tapahtuvan tuonnin suhteen osoitettu polkumyyntimarginaali on 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua vähimmäistasoa suurempi ja jos yhdestäkään maasta tapahtuvan tuonnin määrä ei ole vähäpätöinen ja b) jos tuonnin vaikutusten kumulatiivinen arviointi on asianmukaista ottaen huomioon tuotavien tuotteiden väliset kilpailuedellytykset ja tuotavien tuotteiden ja yhteisön samankaltaisen tuotteen väliset kilpailuedellytykset.

5. Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta kyseessä olevaan yhteisön tuotannonalaan on otettava huomioon kaikki olennaiset taloudelliset tekijät ja seikat, jotka vaikuttavat kyseisen teollisuuden tilanteeseen, kuten esimerkiksi se tosiasia, että ala on edelleen toipumassa entisten polkumyynti‑ tai vientitukikäytäntöjen vaikutuksista, tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyys, myynnin tosiasiallinen ja mahdollinen pieneneminen, voitot, tuotanto, markkinaosuus, tuottavuus, investointien tuotto tai kapasiteetin käyttöaste, hintaan vaikuttavat tekijät yhteisössä, tosiasialliset ja mahdolliset negatiiviset vaikutukset kassavirtoihin, varastot, työllisyys, palkat, kasvu sekä pääoman saanti tai investoinnit. Tämä luettelo ei ole tyhjentävä, eikä yksi tai useampi näistä tekijöistä välttämättä ole ratkaiseva.

6. On näytettävä 2 kohtaan liittyvien olennaisten todisteiden avulla, että polkumyynnillä tapahtuva tuonti aiheuttaa vahinkoa [perus]asetuksessa tarkoitetussa merkityksessä. Tässä tapauksessa se merkitsee sen näyttämistä, että 3 kohdassa tarkoitetuilla määrillä ja hinnoilla on yhteisön tuotannonalaan vaikutusta 5 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä ja että tämä vaikutus on sellaista, että sitä voidaan pitää merkittävänä.

7. Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin lisäksi on tutkittava muut tiedossa olevat tekijät, jotka samaan aikaan aiheuttavat vahinkoa yhteisön tuotannonalalle, eikä näiden tekijöiden aiheuttamaa vahinkoa saa pitää polkumyynnillä tapahtuvasta tuonnista johtuvana 6 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä. Tässä suhteessa olennaisina tekijöinä voidaan pitää muun muassa muun kuin polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrää ja hintoja, kysynnän supistumista tai kulutustottumusten muutoksia, kolmannen maan ja yhteisön tuottajien rajoittavia kauppatapoja ja kyseisten tuottajien välistä kilpailua, tekniikan kehittymistä sekä yhteisön tuotannonalan vientisaavutuksia ja tuottavuutta.

8. Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta on arvioitava suhteessa samankaltaisen tuotteen yhteisön tuotannonalan tuotantoon silloin, kun käytettävissä olevat tiedot mahdollistavat tämän tuotannon erillisen tunnistamisen esimerkiksi tuotantomenetelmien, myynnin ja voittojen perusteella. Jos kyseisen tuotannon erillinen tunnistaminen ei ole mahdollista, polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutus on arvioitava tarkastelemalla sellaisen mahdollisimman rajoitetun, samankaltaisen tuotteen sisältävän tuoteryhmän tuotantoa, josta tarvittavat tiedot ovat saatavissa.

9. Merkittävän vahingon uhan on perustuttava tosiasioihin eikä pelkkiin väitteisiin, arveluihin tai etäisiin mahdollisuuksiin. Sellaisen olosuhteiden muutoksen, joka loisi tilanteen, jossa polkumyynti aiheuttaisi vahinkoa, on oltava selvästi nähtävissä ja välittömästi uhkaava.

Merkittävän vahingon uhan olemassaolon määrittämiseksi on tarkasteltava muun muassa sellaisia tekijöitä kuin

a) polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin sellainen huomattava kasvuvauhti yhteisön markkinoilla, joka on osoitus tuonnin tuntuvan kasvun todennäköisyydestä

b) riittävän vapaasti viejän käytettävissä oleva kapasiteetti tai sellaisen kapasiteetin välitön ja tuntuva kasvu, joka on osoitus polkumyynnillä yhteisön markkinoille tapahtuvan viennin tuntuvan kasvun todennäköisyydestä, ottaen huomioon muiden vientimarkkinoiden kyky ottaa vastaan lisävientiä

c) tuonnin tapahtuminen hinnoilla, joilla voitaisiin tuntuvasti alentaa hintoja tai estää hinnan korotukset huomattavissa määrin ja jotka todennäköisesti lisäisivät uuden tuonnin kysyntää

ja

d) tutkimuksen kohteena olevan tuotteen varastot.

Mikään näistä tekijöistä ei välttämättä yksinään ole ratkaiseva, vaan tarkasteltavien tekijöiden on yhdessä johdettava siihen päätelmään, että polkumyynnillä tapahtuva muu vienti on välittömästi uhkaavaa ja että jos suojatoimia ei toteuteta, aiheutuu merkittävää vahinkoa.”

4 Perusasetuksen 6 artiklan 9 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Edellä 5 artiklan 9 kohdan mukaisesti aloitettujen menettelyjen osalta tutkimus päätetään, jos mahdollista, yhden vuoden määräajassa. Joka tapauksessa tutkimukset päätetään aina 15 kuukauden kuluessa niiden vireillepanosta 8 artiklassa esitettyjen toteamusten mukaisesti sitoumusten osalta ja 9 artiklassa esitettyjen toteamusten mukaisesti lopullisten toimien osalta.”

5 Perusasetuksen 20 artiklassa säädetään seuraavaa:

” – –

2. Edellä 1 kohdassa mainitut osapuolet voivat pyytää lopullista ilmoittamista olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella lopullisten toimenpiteiden käyttöön ottamista tai tutkimuksen tai menettelyn päättämistä ilman toimenpiteitä suunnitellaan, ja erityistä huomiota on kiinnitettävä ilmoittamiseen sellaisista tosiasioista ja huomioista, jotka ovat erilaisia kuin väliaikaisten toimenpiteiden yhteydessä käytetyt.

3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetut pyynnöt lopullisesta ilmoittamisesta on osoitettava kirjallisesti komissiolle ja, jos väliaikainen tulli otetaan käyttöön, niiden on oltava komissiolla viimeistään kuukausi tämän tullin käyttöönoton julkistamisen jälkeen. Jos väliaikaista tullia ei ole otettu käyttöön, osapuolilla on oltava mahdollisuus pyytää lopullista ilmoittamista komission vahvistamassa määräajassa.

4. Lopullinen ilmoittaminen on tehtävä kirjallisesti. Se on tehtävä mahdollisimman nopeasti ottaen huomioon tarve suojata luottamukselliset tiedot ja tavallisesti viimeistään kuukautta ennen lopullista päätöstä tai lopullisia toimenpiteitä koskevan komission ehdotuksen jättämistä 9 artiklan mukaisesti. Jos komissio ei voi välittää tiettyjä tosiasioita tai huomioita sillä hetkellä, se on tehtävä mahdollisimman pian. Ilmoittaminen ei ole esteen? komission tai neuvoston mahdollisesti myöhemmin tekemälle päätökselle, ja jos kyseinen päätös perustuu eri tosiasioihin ja huomioihin, näistä on ilmoitettava niin pian kuin mahdollista.

5. Lopullisen ilmoittamisen jälkeen tehdyt havainnot voidaan ottaa huomioon ainoastaan, jos ne saadaan määräajassa, jonka komissio vahvistaa kunkin tapauksen yhteydessä, ottaen asianmukaisesti huomioon asian kiireellisyys, mutta joka on vähintään kymmenen päivää.”

Tosiseikat

6 Elektronisten vaakojen sellaisten tuottajien, jotka toimivat Euroopan yhteisössä ja valmistavat suurimman osan yhteisössä tuotettavista elektronisista vaaoista, 30.7.1999 tekemän kantelun seurauksena komissio aloitti perusasetuksen 5 artiklan mukaisesti 16.9.1999 julkaistulla ilmoituksella (EYVL C 262, s. 8) polkumyynnin vastaisen menettelyn, joka koski tiettyjen Kiinasta, Etelä-Koreasta ja Taiwanista peräisin olevien elektronisten vaakojen tuontia.

7 Kaksi yhteisön elektronisten vaakojen tuottajaa, Avery Berkel Ltd ja Bizerba GmbH, joiden tuotanto muodosti yhteensä 39 prosenttia tuolloisesta yhteisön koko tuotannosta, osallistuivat komission tutkimuksiin.

8 Samaan aikaan komission lähettämiin kyselylomakkeisiin vastasi kahdeksan kyseessä olevien maiden vientiä harjoittavaa tuottajaa, neljä maahantuontiyritystä, joiden toiminta liittyi kyseiseen tuotantoon, sekä samankaltaisen maan eli Indonesian vertailutuottaja.

9 Polkumyyntiä ja siitä aiheutunutta vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1.9.1998 ja 31.8.1999 välisen ajanjakson (jäljempänä tutkimusajanjakso). Vahingon määrittämisessä tarvittava kehityssuuntien tarkastelu kattoi 1.1.1995 ja tutkimusajanjakson lopun välisen ajanjakson (jäljempänä tarkasteluajanjakso).

10 Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd (jäljempänä kantaja tai Shanghai Teraoka) on Kiinan oikeuden mukaan 1992 perustettu yhtiö, jonka osakepääoma on yksinomaan ulkomaisten sijoittajien hallussa ja joka tuottaa ja vie erityisesti yhteisöön elektronisia vaakoja.

11 Kantaja vaati 11.10.1999 komissiota myöntämään sille tutkimuksissa markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan mukaisesti. Komissio ilmoitti kantajalle 17.12.1999 lähetetyllä faksilla, että se ei täyttänyt perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädettyjä edellytyksiä sille, että se voisi saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman.

12 Vastauksena vaatimuksensa hylkäämiseen kantaja esitti huomautuksensa komissiolle 27.12.1999 ja 11.1.2000 päivätyillä kirjeillä.

13 Komissio vahvisti 4.1. ja 3.2.2000 sen, että se kieltäytyy myöntämästä kantajalle markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa.

14 Komission ja yhteisön kyseisen teollisuudenalan edustajien välillä 6.4.2000 pidetyn kokouksen seurauksena kaksi yhteisön tuottajaa esitti 10. ja 14.4.2000 komissiolle huomautuksensa komission alustavista toteamuksista, jotka koskivat yhteisön kyseiselle teollisuudenalalle aiheutuvaa vahinkoa.

15 Kantaja toimitti 1.8.2000 komissiolle huomautuksensa, jotka koskivat vahinkoa ja syy-seuraus-suhdetta.

16 Komissio ilmoitti kantajalle 21.9.2000 lähetetyllä faksilla ne tosiseikat ja olennaiset päätelmät, joiden perusteella se aikoi suositella, että otetaan käyttöön 13,1 prosentin suuruinen lopullinen polkumyyntitulli tuotaessa tiettyjä kantajan valmistamia elektronisia vaakoja.

17 Kantaja pyysi 29.9.2000 lähetetyllä faksilla lisätietoja polkumyynnistä ja siitä väitteen mukaan aiheutuvasta vahingosta.

18 Komissio vastasi tähän pyyntöön 29.9.2000 ja 4.10.2000 päivätyillä kirjeillä.

19 Kantaja pyysi 4.10.2000 lähetetyllä faksilla lisäaikaa huomautustensa esittämiseen. Komissio hylkäsi kiireellisyyden perusteella tämän pyynnön 5.10.2000 lähetetyllä faksilla.

20 Kantaja esitti 10.10.2000 huomautuksensa saamistaan tiedoista.

21 Komissio vastasi 11.10.2000 lähetetyllä faksilla kantajan huomautuksiin ja alensi polkumyyntimarginaalia 13,1 prosentista 12,8 prosenttiin.

22 Komissio täydensi vastaustaan kantajan huomautuksiin 23.10.2000 lähetetyllä faksilla.

23 Lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta, Korean tasavallasta ja Taiwanista peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonnissa 27 päivänä marraskuuta 2000 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2605/2000 (EYVL L 301, s. 42; jäljempänä riidanalainen asetus) neuvosto määräsi 12,8 prosentin suuruisen polkumyyntitullin kantajan viemille ja jäljempänä määritellyille tuotteille. Riidanalaisen asetuksen 1 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli tuotaessa Kiina[sta], Korea[sta] ja Taiwanista peräisin olevia, tällä hetkellä CN-koodiin ex 8423 8150 (Taric-koodi 8423 81 50 10) kuuluvia vähittäiskaupassa käytettäviä elektronisia vaakoja, joiden kuormitusraja on enintään 30 kiloa ja joissa on painon, yksikköhinnan ja maksettavan hinnan digitaalinäyttö (riippumatta siitä, onko ne varustettu laitteella näiden tietojen tulostamiseksi).

2. Tuotteen vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana ‑nettohinnan perusteella määritetty tulli on [kantajan osalta] seuraava: – – 12,8 prosenttia – – ”

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset

24 Kantaja on nostanut käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 16.2.2001 toimitetulla kannekirjelmällä.

25 Komissio toimitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 12.6.2001 väliintulohakemuksen, jossa se pyysi saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen vastaajan vaatimuksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun neljännen jaoston puheenjohtaja hyväksyi väliintulohakemuksen 11.9.2001 antamallaan määräyksellä.

26 Komission luovuttua esittämästä väliintulokirjelmää kirjallinen käsittely päätettiin 28.11.2001.

27 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu neljäs jaosto) on esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella päättänyt aloittaa suullisen käsittelyn.

28 Prosessinjohtotoimenpiteenä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kehotti asianosaisia vastaamaan kirjallisiin kysymyksiin ja toimittamaan tiettyjä asiakirjoja. Asianosaiset noudattivat tätä pyyntöä osittain.

29 Asianosaisten ja väliintulijan lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 6.3.2003 pidetyssä istunnossa.

30 Kantaja vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta

– kumoamaan riidanalaisen asetuksen 1 artiklan siltä osin kuin siinä otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli sen viemien elektronisten vaakojen osalta

– velvoittamaan neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

31 Neuvosto, jota komissio tukee, vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta

– hylkäämään kanteen

– velvoittamaan kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Aineellinen kysymys

32 Kantaja vetoaa kanteensa tueksi neljään kanneperusteeseen. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohtaa sovellettaessa on tehty ilmeinen arviointivirhe. Toisen kanneperusteen mukaan perusasetuksen 3 artiklan 2, 3, 5 ja 8 kohtaa on rikottu ja vahinkoa määritettäessä on tehty ilmeinen arviointivirhe. Kolmannen kanneperusteen mukaan perusasetuksen 3 artiklan 6 kohtaa on rikottu. Neljännen kanneperusteen mukaan perusasetuksessa säädettyjä menettelysääntöjä on rikottu.

A Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohtaa sovellettaessa on tehty ilmeinen arviointivirhe

1. Johdanto

33 Kantajan mukaan yhteisön toimielimet ovat katsoneet virheellisesti, ettei se täyttänyt perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetettuja edellytyksiä, jotka koskevat markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä. Kantaja väittää esittäneensä riittävät todisteet siitä, että sillä oli oikeus saada kyseinen asema.

34 Neuvosto perusteli sitä, että markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa ei myönnetty, riidanalaisen asetuksen 46 perustelukappaleessa seuraavasti:

”Komissio havaitsi, että molemmat yritykset [joista toinen oli kantaja] olivat harjoittaneet myyntiä Kiinassa suunnilleen samanlaisilla tappiollisilla hinnoilla useita vuosia. Lisäksi kummatkaan yritykset eivät olleet täysin vapaita päättämään, oliko niiden myytävä tuotantonsa kotimaan markkinoilla ja missä määrin. Komission käytäntönä on ollut hylätä [markkinataloudessa toimivan yrityksen] asemaa koskevat pyynnöt, jos kotimarkkinoiden myyntiä on rajoitettu eivätkä hinnat vaihtele asiakkaiden välillä, koska kyseinen hinnoittelu voi johtua keskitetystä hintavalvonnasta. Todisteista ilmeni lisäksi, että kyseiset hinnat olivat olleet tappiollisia useita vuosia, mikä on myös osoituksena siitä, että tuottajat eivät toimineet markkinatalousolosuhteissa.”

35 Neuvosto katsoi tämän vuoksi riidanalaisen asetuksen 47 perustelukappaleessa, että kantaja ”ei näin ollen täyttänyt perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädettyjä edellytyksiä”.

36 Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi edellä 11 ja 13 kohdassa, komissio hylkäsi 17.12.1999 lähetetyllä faksilla kantajan vaatimuksen saada markkinataloudessa toimivan yrityksen asema ja vahvisti tämän hylkäämisen 4.1. ja 3.2.2000 lähetetyillä fakseilla. Komissio esitteli tutkimusten tulokset ja esitti tutkimuksensa perusteluiksi kolme seuraavaa huomiota. Ensinnäkin kantaja noudatti Kiinassa 29.12.1997 annettua hintojen vahvistamista koskevaa lakia (jäljempänä hintalaki), jossa se velvoitettiin myymään tuotteitaan Kiinan markkinoilla tappiolla – suunnilleen samoilla hinnoilla. Toiseksi kantaja ei komission mukaan voinut täysin vapaasti päättää, myikö se tuotteitaan Kiinan markkinoilla vai ulkomailla ja missä määrin. Komission mukaan kantaja oli toimittanut sille virheellisiä tietoja eikä ollut toimittanut merkityksellisiä asiakirjoja ja se oli näin ollen vaikeuttanut tutkimuksia.

37 Tällä kanneperusteella kantaja riitauttaa ensinnäkin komission ja sittemmin neuvoston käyttämän perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan tulkinnan.

38 Toiseksi kantaja riitauttaa komission ja neuvoston toteamukset, joiden perusteella ne katsoivat, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan edellytykset eivät täyttyneet. Kantaja riitauttaa erityisesti toteamukset, jotka komissio esitti 17.12.1999 lähettämänsä faksin osassa ”Tutkimusten tulokset” ja jotka koskivat sitä, ettei kantajalla ollut velvollisuutta kirjata taseeseen vastattaviksi luottotappiovarauksia, sitä, että sen valuuttatilin enimmäismääränä oli yrityksen pääoman määrä, Kiinan markkinoilla havaittua systemaattista myyntiä tappiolla, hintalaissa kantajalle asetettua kieltoa käyttää Kiinassa eri hintoja samankaltaisten asiakkaiden osalta, myyntivapauden rajoituksia Kiinan markkinoilla ja sitä, että kantaja toimitti tutkimusten aikana komissiolle harhaanjohtavia tietoja.

39 On heti hylättävä ne kantajan väitteet, jotka koskevat kahta ensimmäistä edeltävässä kohdassa mainittua seikkaa. Koska neuvosto ja komissio eivät kumpikaan perustelleet päätelmiään näillä seikoilla, niihin liittyvät väitteet ovat tehottomia.

40 Kolmanneksi kantaja väittää, että yhteisön toimielimet eivät toimittaneet sille asiakirjoja, joiden perusteella ne sittemmin kieltäytyivät myöntämästä sille markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa. Tämäkin väite on hylättävä, koska yhteisön toimielimet arvioivat asiaa tältä osin sellaisten asiakirjojen perusteella, jotka kantaja itse oli toimittanut komissiolle vastatessaan tutkimusten kyselylomakkeen D‑osaan, sekä sellaisten asiakirjojen perusteella, joista komissio sai tiedon paikan päällä toteutetussa tarkastuksessa.

41 Lisäksi on todettava, ettei kantaja ole täsmentänyt mistä ”uusista tiedoista” oli kyse ja että se viittasi ainoastaan omien asiakirjojensa sisältämiin tietoihin. Kantaja myönsi vastauskirjelmässään, että ”tutkijoille annettiin niiden paikan päällä toteuttaman tarkastuksen aikana kaikkiin [Kiinan] markkinoilla toteutettuihin yksittäisiin liiketoimiin liittyvät laskut sekä kaikki muut kirjanpitoa ja tuotantokustannuksia koskevat tiedot”. Näin ollen yhteisön toimielinten ei tarvinnut toimittaa Shanghai Teraokalle kyseisiä asiakirjoja, jotka olivat peräisin siltä itseltään ja jotka se siten tunsi, sen jälkeen kun toimielimet olivat tehneet niistä tiettyjä päätelmiä.

42 On lisättävä, että kantajan vastauskirjelmässään esittämällä uudella väitteellä, jonka mukaan perusasetuksen 20 artiklan 4 kohtaa on rikottu, kun neuvosto on toimittanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käytävän oikeudenkäynnin aikana tietoja, joita ei ole toimitettu sille hallinnollisen menettelyn aikana, ei ole tässä yhteydessä mitään merkitystä. Tällainen väite on osoitus markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamista koskevan menettelyn ja lopullisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönottoon liittyvän menettelyn sekoittamisesta toisiinsa. Koska viimeksi mainittuun menettelyyn liittyvällä perusasetuksen 20 artiklan 4 kohdalla ei ole yhteyttä markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamiseen, kantaja ei voi tehokkaasti vedota sen noudattamatta jättämiseen kun kyse on sellaisista asiakirjoista, joilla nimenomaan pyritään tällaisen aseman saamiseen.

2. Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan systematiikka

a) Asianosaisten lausumat

43 Kantaja riitauttaa yhteisön toimielinten käyttämän perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan tulkinnan erityisesti todistustaakan osalta. Se väittää, että neuvosto ei ole ottanut huomioon perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan muutoksen tarkoitusta eli tahtoa ottaa huomioon Kiinan talouden rakenteiden perustavanlaatuinen muutos.

44 Lisäksi kantaja vetoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑80/97, Starway vastaan neuvosto, 26.9.2000 antamaan tuomioon (Kok. 2000, s. II‑3099, 112 kohta), josta sen mukaan ilmenee sen, että viejältä vaaditaan todistetta, jota sillä ei ole hallussaan, merkitsevän oikeusvarmuuden periaatteen ja puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen loukkaamista.

45 Lopuksi kantaja katsoo, että kun yhteisön toimielimet vetoavat tiettyihin tosiseikkoihin, niiden on osoitettava, että nämä tosiseikat pitävät tosiasiallisesti paikkansa ja että nämä tosiseikat on todettu oikealla tavalla. Kantaja tukeutuu tältä osin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑381/99, Brunnhofer, 26.6.2001 antamaan tuomioon (Kok. 2001, s. I‑4961, 52 kohta).

46 Neuvosto väittää, että kantajan päättely perustuu perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan virheelliseen tulkintaan. Sen mukaan asetuksen N:o 905/98 johdanto-osasta nimittäin ilmenee, että kyseisessä säännöksessä luodaan Kiinan ja Venäjän osalta yksinkertainen olettama siitä, ettei markkinataloudelle ominaisia olosuhteita ole, ja että kyseessä olevan vientiä harjoittavan tuottajan – käsiteltävänä olevassa asiassa kantajan – on näin ollen esitettävä päinvastaiset todisteet. Neuvoston mukaan kantajan väitteet perustuvat käänteiseen todistustaakkaan. Neuvoston mukaan toimielimillä on tällä alalla laaja harkintavalta, mikä ilmenee yhtäältä oikeuskäytännöstä (asia T‑118/96, Thai Bicycle v. neuvosto, tuomio 17.7.1998, Kok. 1998, s. II‑2991, 32 kohta) ja toisaalta perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohdan sisältämistä ilmaisuista ”asianmukaisesti perusteltujen vaatimusten” ja ”riittävästi todisteita”.

47 Neuvosto väittää lopuksi, että periaatteessa edellä mainitussa säännöksessä esitetyt viisi edellytystä ovat kumulatiivisia. Se korostaa kuitenkin sitä, että nämä edellytykset eivät ole kaikki yhtä tärkeitä. Neuvoston mukaan ensimmäinen edellytys, jonka mukaan hintoja ja tuotantopanosten kustannuksia koskevat yritysten päätökset tehdään tarjontaa ja kysyntää heijastavien markkinasignaalien perusteella sekä ilman merkittävää valtion puuttumista, on tältä osin merkittävin. Näin ollen pelkkä sen toteaminen, että kantaja ei täytä edellä mainittua edellytystä, riittää neuvoston mukaan perusteeksi sen markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevan vaatimuksen hylkäämiselle.

b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

48 Aluksi on huomautettava, että kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden alalla yhteisön toimielimillä on laaja harkintavalta, koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita toimielinten on arvioitava, ovat monitahoisia (asia T‑162/94, NMB France ym. v. komissio, tuomio 5.6.1996, Kok. 1996, s. II‑427, 72 kohta; asia T‑97/95, Sinochem v. neuvosto, tuomio 29.1.1998, Kok. 1998, s. II‑85, 51 kohta; edellä 46 kohdassa mainittu asia Thai Bicycle v. neuvosto, tuomion 32 kohta ja asia T‑340/99, Arne Mathisen v. neuvosto, tuomio 4.7.2002, Kok. 2002, s. II‑2905, 53 kohta).

49 Tästä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuinten tällaisiin toimielinten arviointeihin kohdistaman valvonnan on kohdistuttava vain siihen, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olleet tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, ettei näitä tosiseikkoja ole arvioitu ilmeisen virheellisesti tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (asia 240/84, NTN Toyo Bearing v. neuvosto, tuomio 7.5.1987, Kok. 1987, s. 1809, Kok. Ep. IX, s. 75, 19 kohta; edellä 46 kohdassa mainittu asia Thai Bicycle v. neuvosto, tuomion 33 kohta ja edellä 48 kohdassa mainittu asia Arne Mathisen, tuomion 54 kohta). Sama koskee kyseessä olevassa maassa esiintyviä oikeudellisia ja poliittisia tilanteita, joita yhteisön toimielinten on arvioitava voidakseen määrittää, toimiiko vientiä harjoittava yritys markkinataloudessa ilman merkittävää valtion puuttumista ja voiko se tämän vuoksi saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman (ks. vastaavasti asia T‑155/94, Climax Paper v. neuvosto, tuomio 18.9.1996, Kok. 1996, s. II‑873, 98 kohta).

50 Tämän jälkeen on todettava, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitetun normaaliarvon määrittämismenetelmä on poikkeus 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tätä varten säädetystä erityisestä menetelmästä, jota sovelletaan lähtökohtaisesti tuontiin, joka on peräisin muusta kuin markkinatalousmaasta. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jokaista pääsäännön poikkeusta tai rajoitusta on kuitenkin tulkittava suppeasti (asia C‑399/93, Oude Luttikhuis ym., tuomio 12.12.1995, Kok. 1995, s. I‑4515, 23 kohta; asia C‑83/99, komissio v. Espanja, tuomio 18.1.2001, Kok. 2001, s. I‑445, 19 kohta ja asia C‑5/01, Belgia v. komissio, tuomio 12.12.2002, Kok. 2002, s. I‑11991, 56 kohta).

51 Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan alkuperäistä sanamuotoa on muutettu asetuksella N:o 905/98, koska neuvosto katsoi, että Venäjällä ja Kiinassa toteutetut uudistukset ovat perusteellisesti muuttaneet kyseisten maiden talouksia, ja ne ovat johtaneet sellaisten yrityksien syntyyn, joita koskevat markkinatalouden olosuhteet. Asetuksen N:o 905/98 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa korostetaan, että on tärkeää tarkistaa yhteisön polkumyynnin vastainen käytäntö näiden maiden osalta, ja todetaan, että tuotteen normaaliarvo voidaan määrittää markkinatalousmaihin sovellettavien sääntöjen mukaisesti tapauksissa, joissa voidaan osoittaa, että tutkimuksen kohteena oleva yksi tai useampi tuottaja toimii markkinaolosuhteissa kyseisen tuotteen valmistuksen ja myynnin osalta. Kyseisen asetuksen kuudennen perustelukappaleen mukaan ”markkinaolosuhteiden vallitsemista koskeva tutkimus tehdään asianmukaisesti perusteltujen vaatimusten perusteella, joita ovat esittäneet yksi tai useampi tutkimuksen kohteena oleva tuottaja, jotka haluavat käyttää hyväkseen mahdollisuutta normaaliarvon määrittämiseen markkinatalousmaihin sovellettavien sääntöjen perusteella”.

52 Näin ollen perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdasta ja asetuksen N:o 905/98 edellä mainituista perustelukappaleista ilmenee ensinnäkin, että yhteisön toimielinten on käsiteltävänä olevan asian tilanteessa toteutettava tapauskohtainen tutkinta, koska Kiinaa ei voida vielä pitää markkinatalousmaana. Kiinasta peräisin olevan tuotteen normaaliarvo voidaan näin ollen määrittää markkinatalousmaihin sovellettavien säännösten mukaisesti ainoastaan, ”jos voidaan – – osoittaa, että kyseinen tuottaja tai kyseiset tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa”.

53 Toiseksi edellä mainituista säännöksistä ilmenee, että todistustaakka on sellaisella vientiä harjoittavalla tuottajalla, joka haluaa saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman. Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa nimittäin säädetään, että vaatimuksen ”on sisällettävä riittävästi todisteita”. Tämän vuoksi yhteisön toimielinten ei tarvitse osoittaa, että vientiä harjoittava tuottaja ei täytä tämän aseman saamisen edellytyksiä. Sen sijaan yhteisön toimielinten on arvioitava, riittävätkö vientiä harjoittavan tuottajan toimittamat seikat osoittamaan sen, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetetut edellytykset täyttyvät, ja yhteisöjen tuomioistuimen on tarkistettava, onko tämä arvio ilmeisen virheellinen.

54 Kyseessä olevan tuottajan toimittamien todisteiden riittävyyttä arvioitaessa on sovellettava perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa mainittuja edellytyksiä. Tältä osin sekä siitä, että tämän säännöksen neljännen ja viidennen luetelmakohdan välissä on käytetty sanaa ”ja”, että näiden edellytyksen luonteesta seuraa, että nämä edellytykset ovat kumulatiivisia. Tämän vuoksi kyseessä olevan tuottajan on täytettävä kaikki perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa mainitut edellytykset, jotta se voisi saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman, ja mikäli se ei täytä yhtä näistä edellytyksistä, sen vaatimus on hylättävä.

55 Näin ollen on tutkittava, onko kantaja osoittanut täyttävänsä perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädetyn ensimmäisen edellytyksen, jonka mukaan hintoja ja tuotantopanosten kustannuksia koskevat yritysten päätökset on tehtävä tarjontaa ja kysyntää heijastavien markkinasignaalien perusteella sekä ilman merkittävää valtion puuttumista.

3. Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetettu ensimmäinen edellytys

a) Yhdenmukaisten hintojen käyttäminen

Asianosaisten lausumat

56 Kantaja väittää, että toteamus, jonka mukaan se myi tuotteitaan Kiinassa yhdenmukaisilla hinnoilla, on ilmeisen virheellinen. Se väittää, että hintalakia ei sovelleta elektronisten vaakojen markkinoilla. Joka tapauksessa hintalain sisältö ei ole komission kuvaaman kaltainen. Kantaja korostaa myös, että hintaluettelo, johon neuvosto tukeutui, ei heijastele todellisia laskutettuja hintoja, joista neuvotellaan jälleenmyyjien kanssa. Kantaja lisää sen, että se käyttää samaa hintaa samalla myyntiportaalla toimivien kumppaneiden osalta, osoittavan, että se noudattaa vilpittömän kilpailun periaatetta, sellaisena kuin sitä sovelletaan Euroopan yhteisössä määräävän markkina-aseman väärinkäyttökiellon avulla.

57 Kantaja huomauttaa selittäneensä, että sen hinnat määritetään tarjonnan ja kysynnän avulla ja että kilpailu Kiinan markkinoilla on voimakasta. Sen mukaan yhteisön toimielimet ovat lähestyneet asiaa puutteellisesti ja epätarkasti, kun ne ottivat huomioon ainoastaan kolmetoista Kiinan markkinoilla tapahtunutta myyntiä koskevaa laskua, joita laadittiin tutkimusajanjaksolla kuitenkin jopa 25 701 kappaletta. Kaikkiin Kiinan markkinoilla yksittäisiin liiketoimiin liittyvät laskut, jotka näyttävät toteen kantajan ja sen asiakkaiden väliset hintaneuvottelut, annettiin kantajan mukaan komission tutkijoille paikan päällä toteutetun tarkastuksen aikana. Tältä osin yhteisön toimielimet eivät kantajan mukaan ottaneet huomioon sitä, että näiden neuvottelujen aikana ei lainkaan viitattu siihen, että hallitus valvoisi hintoja. Lisäksi kantaja katsoo osoittaneensa vastauksessaan kysymyksiin, jotka liittyvät markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämiseen, että Kiinan markkinoilla käytettyjen myyntihintojen kuukausittainen keskiarvo vaihtelee huomattavasti, mikä tukee sen väitettä, jonka mukaan myös sen yksittäisissä liiketoimissa käyttämät hinnat vaihtelevat merkittävästi.

58 Neuvosto katsoo, ettei kantaja ole näyttänyt toteen todellisia hintaneuvotteluja.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

59 On tutkittava, toimittiko kantaja tutkimusten aikana riittävät todisteet siitä, että se saattoi vahvistaa hintansa Kiinan markkinoilla vapaasti ”markkinoihin perustuvien tarjontaa ja kysyntää heijastavien viitteiden perusteella sekä ilman merkittävää valtion puuttumista”, kuten perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa edellytetään.

60 Kantajan oli näin ollen tutkimusten aikana toimitettava komissiolle todisteet sen toteuttamista yksittäisistä liiketoimista aiheutuvasta hintojen vaihtelusta esimerkiksi laskujen avulla. Tältä osin kantaja ei voi moittia yhteisön toimielimiä siitä, etteivät ne ottaneet huomioon kaikkia laskuja (eli yli 25000 laskua), jotka koskivat tutkimusajanjakson aikana toteutettuja yksittäisiä kauppoja. Kantajan oli yksilöitävä näistä laskuista ne, joista ilmenee sen käyttävän tosiasiallisesti eri hintoja eri asiakkaille myydyn saman mallin osalta. On lisättävä, että kun kantaja sai tietää komission toteamuksista, joiden mukaan se myi tuotteitaan yhdenmukaisin hinnoin, se olisi voinut vielä hallinnollisen menettelyn aikana toimittaa komissiolle merkityksellisiksi katsomansa laskut.

61 Tämän jälkeen on tutkittava, täyttikö kantaja todistustaakkaa koskevan edellytyksen, kun se antoi komission tutkijoille paikan päällä toteutetun tarkastuksen aikana neuvottelupapereita (negotiation sheets) ja sopimuksia (national contracts) osoittaakseen, että hintaneuvotteluja oli käyty SA Carrefourin (jäljempänä Carrefour) paikallisten kiinalaisten tytäryhtiöiden kanssa. On kuitenkin todettava, että näissä kantajan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämissä asiakirjoissa ei suinkaan näytetä toteen tälle asiakkaalle myönnettyjä alennuksia, vaan niistä ilmenee, että laskutettu hinta ja Kiinan markkinoiden osalta vahvistetussa hinnastossa esitetty hinta vastasivat täysin toisiaan. Carrefourin myydyimmän mallin perushinta oli siis sama kuin kantajan Kiinan markkinoiden osalta laaditussa hinnastossa esitetty hinta. Vertaamalla kyseisiä asiakirjoja ja kyseisen tuotteen Kiinan markkinoiden osalta laadittua hinnastoa voidaan todeta, että kyseisen mallin (ylempään segmenttiin kuuluva elektroninen vaaka SM-80SXB) hinta ei poikennut lainkaan kyseisessä hinnastossa esitetystä hinnasta eli 6 837,61 juan renminbistä (CNY), kun otetaan huomioon se, että vaikka Carrefourin toimittamissa ja kantajan tutkimusten aikana esittämissä laskuissa mainitaan 8 000 CNY:n hinta, tuo hinta sisältää 17 prosentin arvonlisäveron laskettuna listahinnasta. Carrefourin neuvottelupapereissa taas mainitaan 12 000 CNY:n hinta eli listahinta, johon on lisätty 17 prosentin arvonlisävero sekä 4 000 CNY:n ylimääräinen palvelumaksu. Mallin SM‑80SXP hinta on samalla tavoin yhdenmukainen. Vastauksena kirjalliseen kysymykseen neuvosto toimitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle Carrefourilta peräisin olevan laskun, josta ilmenee, että tosiasiallisesti laskutettu hinta vastaa listahinnan, 17 prosentin arvonlisäveron ja 4 000 CNY:n ylimääräisen maksun yhteenlaskettua määrää, mikä on osoitus samasta logiikasta kuin mikä ilmenee neuvottelupapereista. Kantaja on lisäksi vahvistanut suullisessa käsittelyssä sellaisen käytännön olemassaolon, jonka mukaan palvelusta veloitetaan ylimääräinen 4 000 CNY:n maksu.

62 Näin ollen on todettava, että Carrefourin laskuista, sopimuksista ja neuvottelupapereista ilmenevät hinnat eivät poikkea hinnastossa esitetyistä hinnoista. Neuvottelupapereista ilmenee, että sama periaate koskee myös kantajan toisen asiakkaansa, Nanjing Supermarket Ltd:n osalta käyttämiä hintoja.

63 Tämän vuoksi toimitetuissa neuvottelupapereissa, sopimuksissa tai laskuissa ei missään osoiteta kantajan käyttäneen saman tuotteen osalta eri hintoja suhteessa eri asiakkaisiin.

64 Tätä toteamusta ei horjuta se kantajan mainitsema seikka, että sen Kiinan markkinoiden suurin asiakas eli Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd neuvotteli siltä paremmat hinnat kuin muut asiakkaat. Kuten komissio totesi perustellusti 17.12.1999 lähettämässään faksissa, tämän yrityksen riippumattomuutta kantajasta voidaan epäillä. Lisäksi on huomattava, ettei kantaja ole edes yrittänyt kiistää kyseisiä yhteyksiä komission kanssa käymässään kirjeenvaihdossa, kanteessaan tai vastauskirjelmässään. Kantaja ei 27.12.1999 lähettämässä kirjeessä, jossa se riitautti komission 17.12.1999 lähettämässä faksissa esitetyt tulokset ja toteamukset, kommentoinut lainkaan väitettä, jonka mukaan Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd ‑niminen yhtiö oli sidoksissa siihen. Sama koskee 11.1.2000 päivättyä kirjettä, jossa kantaja riitautti komission sen esittämiin huomautuksiin 4.1.2000 päivätyllä kirjeellä antamat vastaukset, joissa toistettiin komission epäilys kantajan yhteyksistä kyseiseen yhtiöön. Koska kantaja ei näin ollen ollut kiistänyt sen ja Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd ‑nimisen yhtiön välisiä yhteyksiä, komissio saattoi perustellusti jättää kantajan tältä yritykseltä laskuttamat hinnat tutkimuksensa ulkopuolelle.

65 On vielä tutkittava, toimittiko kantaja siitä huolimatta, ettei se esittänyt relevantteja laskuja, merkitykselliset todisteet komission tutkimuksiin sisältyvän kyselylomakkeen markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamista koskevaan D osaan antamassaan vastauksessa. Vastauksessaan kantaja ilmoitti komissiolle seuraavat myyntiä koskevat tiedot: kyseessä olevan tuotteen kuukausittaiset myyntimäärät Kiinan markkinoilla ja kyseisen tuotteen Kiinan markkinoilla tutkimusajanjakson aikana käytettyjen hintojen kuukausittaiset keskiarvot, kantajan Kiinan markkinoilla tutkimusajanjakson aikana eniten myymien tuotteiden myyntimäärät tuotteittain, kyseisen tuotteen hinnasto Kiinan markkinoiden osalta, kyseisen tuotteen kuukausittaiset vientimyyntimäärät ja tutkimusajanjakson aikana käytettyjen vientimyyntihintojen kuukausittaiset keskiarvot, kyseisen tuotteen hinnasto viennin osalta ja kuukausittainen luettelo yhteisöön suuntautuvasta vientimyynnistä tutkimusajanjakson kolmen vilkkaimman kuukauden eli vuoden 1998 syyskuun, vuoden 1999 tammikuun ja vuoden 1999 maaliskuun ajalta.

66 Kanteeseen liitetyn taulukon, joka sisälsi kyseisen tuotteen Kiinan markkinoilla tutkimusajanjakson aikana käytettyjen hintojen kuukausittaiset keskiarvot, sisältämien tietojen perusteella kantaja laati uuden taulukon, jonka se esitti vastauskirjelmässään ja josta ilmenee kunkin elektronisen vaakamallin alimman ja korkeimman keskiarvohinnan vaihteluprosentti, osoittaakseen, ettei se käyttänyt yhdenmukaisia hintoja. Tältä osin kantajan komission tutkimuksiin sisältyvän kyselylomakkeen D osaan antaman vastauksen sisältämien tietojen – joita yhteisön toimielimet eivät ole kiistäneet – perusteella voidaan esittää taulukko, josta ilmenee kunkin mallin myyntimäärä ja prosenttiosuus Kiinan markkinoilla sekä myyntihinnan vaihteluprosentti tutkimusajanjakson aikana. On korostettava, että riidanalaisen asetuksen mukaan elektronisten vaakojen markkinat jaetaan yleensä kolmeen eri segmenttiin: alempaan segmenttiin, keskitason segmenttiin ja ylempään segmenttiin.

Malli Kiinan markkinoilla myydyt määrät Prosenttiosuus myynnistä Kiinan markkinoilla Myyntihinnan vaihteluprosentti Kiinan markkinoilla DS-685B 13 693 53,28 2,21 DS-685FB 2 127 8,27 9,72 DS-685FP 26 0,10 15,86 DS-688B 3 455 13,44 11,88 DS-688P 6 0,02 ei saatavilla DS-688FB 3 471 13,50 9,54 DS-688FP 88 0,34 13,47 DS-650 361 1,40 8,70 DS-681 189 0,74 68,75 SM-80/81B 151 0,59 71,89 SM-80/81P 1 982 7,71 34,55 SM-90H 18 0,07 21,87 RM-30 134 0,52 47,64

67 Tässä taulukossa esitetään kahdeksan mallia (DS‑685FP, DS‑688P, DS‑688FP, DS‑650, DS‑681, SM‑80/81B, SM‑90H ja RM‑30), jotka muodostavat yhteensä 3,78 prosenttia kantajan myynnistä Kiinan markkinoilla. Kuitenkin juuri näiden mallien osalta hinnat vaihtelevat eniten. Tämän vuoksi on todettava, että kun otetaan huomioon näiden mallien alhaiset yhteenlasketut myyntimäärät, niihin liittyvien hintojen vaihteluiden ei voida katsoa merkitsevän kokonaisuutena tarkasteltuna kantajan toiminnalle ominaista suuntausta, kun se vahvistaa hintoja eri asiakkaisiinsa nähden.

68 Ylempään segmenttiin kuuluvien elektronisten vaakojen SM‑80/81B ja SM‑80/81P hintojen 71,89 ja 34,55 prosentin vaihtelut johtuvat pääasiassa siitä, että kyseisiin malleihin sisältyy joitakin alamalleja, kuten neuvosto totesi, ja mitä kantaja ei ole kiistänyt. Koska jokaisella alamallilla on eri hinta, tämän vuoksi – vaikka alamallia myytäisiin yhdenmukaisella hinnalla – keskimääräinen myyntihinta vaihtelee suhteessa kunkin alamallin myyntimääriin tietyllä ajanjaksolla.

69 Tästä taulukosta ilmenee myös, että myydyimmän mallin (malli DS‑685B, jonka myynti oli 53,28 prosenttia myynnistä Kiinan markkinoilla) kuukausittaiset keskiarvohinnat vaihtelevat 2,21 prosenttia. On kuitenkin todettava, että tämä vaihtelu, joka on erittäin heikko, ei sellaisenaan tue sitä, että eri asiakkaiden osalta käytettäisiin eri hintoja. Noin 10 prosentin hintojen vaihtelua kunkin kolmen jäljelle jääneen mallin (eli mallit DS‑685FB, DS‑688B ja DS‑688FB) osalta ei voida itsessään pitää merkittävänä.

70 Kantajan toimittamat tiedot koskevat nimittäin ainoastaan myyntihintojen kuukausittaisia keskiarvoja, joiden kehitys voi johtua myös hintojen vaihtelusta eri aikoina, eikä näin ollen ole poissuljettua, että saman ajanjakson aikana eri asiakkaiden osalta voitiin käyttää yhdenmukaisia hintoja. Tämän johdosta on todettava, että asiakirjojen sisältämien tietojen ja erityisesti edellä 66 kohdassa esitettyyn taulukkoon koottujen tietojen perusteella ei voida todeta, että tutkimusajanjakson aikana eri asiakkailta olisi tosiasiallisesti laskutettu eri hintoja.

71 Kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan se toimi yleisen kilpailutilanteen mukaan vahvistaen ja muuttaen hintojaan suhteessa kilpailijoidensa hintoihin, on riittävää todeta, ettei se toimittanut mitään tätä väitettä tukevia seikkoja. Se ei ole myöskään osoittanut, että sen edellytykset, että erilaisten hintojen käyttämistä olisi voitu pitää kilpailusääntöjen vastaisena, olisivat käsiteltävänä olevassa asiassa täyttyneet.

72 Kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan hintalaki ei ole vaikuttanut sen hintapolitiikkaan, on riittävää todeta, ettei neuvosto ole tukeutunut tämän lain mahdolliseen sovellettavuuteen, vaan siihen, ettei kantaja toimittanut riittäviä todisteita siitä, että se vahvisti hintansa markkinaolosuhteiden mukaan.

73 Tämän vuoksi komissio ja sittemmin neuvosto ovat voineet tekemättä ilmeistä harkintavirhettä katsoa, ettei kantaja ollut tutkimusten aikana toimittanut riittäviä todisteita siitä, että se laskutti saman tuotteen osalta eri asiakkailta eri hintoja.

b) Myynti tappiolla

Asianosasten lausumat

74 Kantaja väittää, että komission toteamus, jonka mukaan kantaja myi systemaattisesti tuotteitaan tappiolla Kiinan markkinoilla, on sekä ennenaikainen että merkityksetön. Yhtäältä komissio ei odottanut kaikkien tarvittavien tietojen toimittamista ennen lausuntonsa antamista. Toisaalta neuvoston toteamuksista ilmenee, että tällaiset käytännöt ovat yleisiä tietyillä markkinataloudessa toimivilla yrityksillä. Kantaja viittaa tältä osin riidanalaisen asetuksen 30 ja 38 perustelukappaleeseen.

75 Tappioiden ja voittojen suhteen osalta kantaja riitauttaa yhteisön toimielinten toteamukset, joiden mukaan se kärsi merkittäviä ja systemaattisia tappioita Kiinan markkinoilla ja sai suuria voittoja vientimarkkinoilta. Kantaja huomauttaa, että merkittävä osuus sen myynnistä Kiinan markkinoilla on muita tuotteita kuin elektronisia vaakoja. Kantaja väittää, että näin ollen Kiinan markkinoilla toteutettuun myyntiin liittyvät tiedot, jotka sisältyivät kaikkia tuotteita koskevaan tappioiden ja voittojen laskelmaan, eivät voi osoittaa luotettavasti elektronisten vaakojen Kiinan markkinoilla tapahtuvan myynnin kannattavuutta. Tuloslaskelmassa ei esitetä erikseen yhtäältä viennin tappioita ja voittoja ja toisaalta Kiinan markkinoilla toteutettua myyntiä. Tässä tilanteessa on kantajan mukaan virheellistä väittää, että tuloslaskelmassa todetaan selvästi viennin suuret voitot ja Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin huomattavat tappiot.

76 Kantajan mukaan yhteisön toimielimet eivät ole toimittaneet tätä väitettä tukevia laskelmia. Kantaja katsoo, että niiden olettamien perusteella, joita se on voinut tehdä yhteisön toimielinten laskelmista, tämän toimenpiteen tuloksista ilmenee Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin osalta 1,96 prosentin voitto vuodelta 1997 ja sen mielestä merkityksetön 0,73 prosentin tappio vuodelta 1998. Kyseisen laskelman mukaan kantajan viennistä saama voitto oli 8,68 prosenttia vuonna 1997 ja 10,5 prosenttia vuonna 1998. Kantajan mukaan neuvosto on näin ollen tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se on katsonut, että nämä tiedot osoittavat selvästi useamman vuoden ajalta huomattavat tappiot Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin osalta.

77 Lisäksi kantaja kiistää kärsineensä, toisin kuin neuvosto väittää, ”suuria tappioita” mallin DS‑685B myynnissä Kiinan markkinoilla tutkimusajanjakson aikana, ja väittää, ettei neuvosto julkistanut niitä seikkoja, jotka se on ottanut huomioon ennen tällaisen toteamuksen esittämistä. Kantaja huomauttaa, että sen komission kanssa käymästään kirjeenvaihdosta ilmenee päinvastoin, että suurimman osan voitoistaan se on saanut myynnistä Kiinan markkinoilla ja erityisesti mallien SM‑80 ja SM‑90 myynnistä.

78 Kantaja pyytää neuvostoa esittämään ne tiedot, joiden perusteella se päätteli, että kantaja myi lähes kaikkia mallejaan tappiolla ja yhdenmukaisin hinnoin Kiinan markkinoilla. Siltä varalta, että neuvosto esittää uusia tietoja, kantaja esittää uuden oikeudellisen perusteen, jonka mukaan näitä tietoja ei ole esitetty perusasetuksen mukaisesti, mitä merkitsee kyseisen asetuksen 20 artiklan 4 kohdan rikkomista.

79 Neuvoston mukaan kantajan vastauksesta komission tutkimuksiin sisältyvään kyselylomakkeeseen sekä paikan päällä toteutetun tarkastuksen aikana saaduista asiakirjoista ilmenee, että kantaja sai viennin yhteydessä suuria voittoja, kun taas Kiinan markkinoilla se kärsi huomattavia tappioita.

80 Lisäksi neuvosto katsoo, että kantajan laskelmat eivät ole päteviä, sillä kantaja ei ottanut huomioon saamiaan tukia eikä vuoden 1998 osalta muista liiketoimista saamiaan tuloja. Neuvoston laskemien mukaan kantaja sai näin ollen myynnistä Kiinan markkinoilla tosiasiallisesti vuonna 1997 voittoa 0,24 prosenttia, mitä se pitää merkityksettömänä, ja vuonna 1998 tappiota 2,59 prosenttia, mitä se pitää huomattavana, kun taas viennistä saatu voitto oli 6,96 prosenttia vuonna 1997 ja 8,67 prosenttia vuonna 1998. Neuvosto laati tältä osin seuraavan taulukon, joka sisältää kantajan esittämän voittoja ja tappioita koskevan taulukon sekä sen saamat tuet, joiden määrät ilmoitetaan lihavoituna (ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korjannut taulukkoa, jotta se olisi täsmällisempi):

1998 1997 Yhtiön kokonaismyynti Vienti Sisämarkkinat Yhtiön kokonaismyynti Vienti Sisämarkkinat Myynti 123 463 310,37 76 972 132,82 46 491 177,55 106 828 244,78 64 065 349,63 42 762 895,15 Myynti-kustannukset 97 605 947,54 57 656 631,16 39 949 316,38 84 044 953,44 48 673 547,18 35 371 406,26 Muut kulut ja tulot





Voitot/tappiot

Voitot/tappiot %:eina liike- vaihdosta (myynti) 18 113 541,34 11 230 395,63 6 883 145,71 16 381 137,64 9 828 682,58 6 552 455,06 +2 273 246,55 +1 409 41286 +863 833,68 +1 844 989,62 +1 106 993,77 +737 995.84 +150 000,00 20 536 787,89 12 639 808,49 7 746 979,39 18 226 127,26 10 935 676,35 7 290 450,90 7 743 821 49 8 085 106,03 -341 284,54 6 402 153,70 5 563 119,87 839 033,83 5 320 574,94 6 675 693,17 -1 205 118,22 4 557 164,08 4 456 126,10 101 037,99 6,27 10,50 -0,73 5,99 8,68 1,96 4,31 8,67 -2,59 4,27 6,96 0,24

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

81 On tutkittava ensiksi, onko kantajan menettelyllisiä oikeuksia loukattu niiden tosiseikkojen osalta, joiden perusteella yhteisön toimielimet ovat esittäneet toteamuksensa myynnistä tappiolla, toiseksi, ovatko yhteisön toimielimet tehneet ilmeisen arviointivirheen, kun ne ovat katsoneet, että tappiolla tapahtuneen myynnin perusteella voidaan todeta, että kantaja ei toimi markkinataloudessa, ja kolmanneksi, ovatko yhteisön toimielimet tehneet ilmeisen arviointivirheen, kun ne ovat katsoneet näiden seikkojen perusteella että tappiollista myyntiä on esiintynyt.

82 Ensinnäkin kantajan menettelyllisten oikeuksien loukkaamista koskevan väitteen osalta riittää, kun viitataan edellä 40 kohtaan.

83 Toiseksi on todettava, että kantajan väite, jonka mukaan myös tietyt markkinataloudessa toimivat yritykset myyvät joskus tuotteitaan tappiolla, ei sellaisenaan vaikuta siihen, että tällaista menettelytapaa voidaan pitää seikkana, jonka perusteella voidaan – erityisesti, jos tätä tukevat muut tekijät, kuten yhdenmukaiset hinnat tai myynninrajoitukset – katsoa, ettei yritys on osoittanut täyttäneensä perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetettua ensimmäistä edellytystä.

84 Kolmanneksi on huomautettava, että neuvosto on perustellut markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman epäämistä sillä, että ”todisteista ilmeni lisäksi, että [kantajan Kiinan markkinoilla käyttämät] hinnat olivat olleet tappiollisia useita vuosia”. On myös korostettava, että kantajan oli osoitettava, että se toimi markkinataloudessa. Sen jälkeen, kun komissio ilmoitti kantajalle 17.12.1999 päivätyllä kirjeellä katsovansa, että kantaja oli systemaattisesti kärsinyt tappioita Kiinan markkinoilla, kantaja ei kuitenkaan toimittanut päinvastaisen osoittavia todisteita, vaan ainoastaan totesi 27.12.1999 ja 11.1.2000 päivätyissä kirjeissä, ettei komissio voinut todeta tällaista ilman tietoja, joita edellytettiin ainoastaan kyseessä olevan tutkimuksiin sisältyvän kyselylomakkeen yrityksen kannattavuutta koskevaan C osaan annettavassa vastauksessa. Jos kantaja katsoi, että komission toteamukset eivät pitäneet paikkaansa, mikään ei estänyt sitä esittämästä komissiolle merkityksellisiä todisteita, jotka mahdollisesti osoittavat Kiinan markkinoilla kyseisinä vuosina saadut voitot. Kantaja ei ole kuitenkaan esittänyt tällaisia todisteita.

85 Yhteisön toimielinten arviointinsa perustana käyttämistä todisteista on todettava aluksi, ettei se, että kantaja on myynyt myös muita tuotteita kuin elektronisia vaakoja, käsiteltävänä olevassa asiassa merkitse sitä, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se on käyttänyt kantajan tuloslaskelman sisältämiä tietoja arvioidakseen sen tappioita ja voittoja ainoastaan kyseessä olevan tuotteen osalta. Kantajan tutkimusten aikana toimittamien asiakirjojen pohjalta oli nimittäin mahdollista määrittää elektronisten vaakojen myynnin määrä tosiasiallisena rahallisena arvona ilmaistuna. Tältä osin on todettava, että kun myyntiä mitataan tosiasiallisena rahallisena arvona eikä yksikköinä ilmaistuna, voidaan havaita, että elektronisten vaakojen myynti muodosti kolme neljäsosaa kantajan myynnistä Kiinan markkinoilla. Vuoden 1998 tuloslaskelman mukaan kantajan liikevaihto Kiinan markkinoilla oli lähes 46,5 miljoonaa CNY (eli kokonaisliikevaihto vähennettynä viennin liikevaihdolla), kun taas kantajan esittämän sen taulukon mukaan, joka sisältää Kiinan markkinoilla tutkimusajanjakson aikana myytyjen elektronisten vaakojen myyntihintojen kuukausittaisen keskiarvon ja niiden kuukausittaiset myyntimäärät ja jota neuvosto ei ole riitauttanut, elektronisten vaakojen myynnin määrä oli 34,1 miljoonaa CNY.

86 Tämän jälkeen on lausuttava kantajan sen laskelman pätevyydestä, jonka mukaan se sai Kiinan markkinoilla toteuttamastaan myynnistä 1,96 prosenttia voittoa tilikaudella 1997 ja 0,73 prosenttia tappiota tilikaudella 1998. Tältä osin neuvosto toteaa perustellusti, että kantaja lisäsi vuosina 1997–1998 toteuttamastaan myynnistä saatuihin tuloihin yli 4 miljoonan CNY:n suuruiset tuet.

87 Tämän vuoksi kantajan laskelman arvo voidaan kyseenalaistaa. Vaikka markkinataloudessakin myönnetään tukia, ne ovat aina markkinoille vieraita toimenpiteitä ja merkitsevät julkisen vallan vaikutusta, joka voi ohjata yritysten toimintaa eri suuntaan kuin mihin markkinavoimat sitä ohjaisivat. On korostettava, että vaikka kyseessä olevat tuet ovat määrältään vähäisiä suhteessa kantajan kokonaisliikevaihtoon näinä kahtena vuonna, niiden määrä on huomattava verrattuna Kiinan markkinoilta saatuihin pieniin ja satunnaisiin voittoihin.

88 Kun kantajan saamista voitoista vähennetään kantajan saamat tuet, kuten neuvosto tekee (ks. edellä 80 kohta), voidaan todellakin todeta – mikä vaikuttaa uskottavalta – että kantajan Kiinan markkinoilla kärsimät tappiot vuonna 1998 olivat 2,59 prosenttia, kun taas vuonna 1997 sen tilanne oli lähes tasapainossa, kun se sai 0,24 prosenttia voittoa. Tällaisesta laskelmasta ilmenee myös, että kantajan Kiinan markkinoilla kyseisenä kahtena vuonna kärsimät tappiot ovat saattaneet olla yli 1,1 miljoonaa CNY, kun taas sen viennistä saama voitto on ollut yli 11,1 miljoonaa CNY.

89 Näissä olosuhteissa voidaan kyllä todeta, että riidanalaisen asetuksen perustelukappaleiden sanamuoto ylittää sen, mikä ilmenee todisteista, joihin yhteisön toimielimet ovat tukeutuneet. Näiden todisteiden perusteella yhteisön toimielimet saattoivat kuitenkin tekemättä ilmeistä virhettä todeta, että kantajan myynti Kiinassa ei kokonaisuutena tarkasteltuna ollut kannattavaa ajanjaksolla, jolta tietoja oli saatavilla.

90 Tämä muodostaa aihetodisteen, jolla yhdessä muiden kyseessä olevien todisteiden kanssa voitiin perustella toteamusta, jonka mukaan kantaja ei ollut osoittanut, että se toimi markkinataloudessa.

91 Koska tällainen aihetodiste oli olemassa, kantajan piti joko toimittaa hallinnollisen menettelyn aikana todisteet, jotka kumoavat yhteisön toimielinten sitä koskevan toteamuksen, tai toimittaa konkreettiset todisteet osoittaakseen, että huolimatta Kiinassa toteutetun myynnin yleisestä kannattamattomuudesta se vastaa markkinataloudessa toimivan yrityksen toimintaa.

92 Tältä osin kantaja väittää pelkästään, että Kiinan markkinoilla suurimmat voitot syntyivät SM‑80‑ ja SM‑90-mallisten elektronisten vaakojen myynnistä. Sen perusteella, että kyseisten mallien myynnistä on saatu voittoa, vaikka on todettu, että kaikkien muiden elektronisten vaakojen osalta kantaja kärsi tappiota Kiinan markkinoilla, on mahdollista todeta loogisesti, että muiden mallien, erityisesti alempaan segmenttiin kuuluvan mallin DS‑685B kaltaisten mallien osalta tappiot olivat suurempia, mikä kumoaa kantajan laskelman erityisesti vuoden 1998 osalta. Juuri näitä alemman segmentin malleja kantaja on vienyt Euroopan yhteisöön.

93 Näissä olosuhteissa on todettava, ettei kantaja ole osoittanut, että yhteisön toimielimet olisivat tehneet ilmeisen arviointivirheen, kun ne ovat todenneet kantajan myyvän tuotteitaan Kiinassa tappiolla.

c) Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin ja viennin suhde

Asianosaisten lausumat

94 Kantaja riitauttaa riidanalaisessa asetuksessa esitetyn väitteen, jonka mukaan se ei voinut täysin vapaasti päättää Kiinan markkinoilla toteutettavan myynnin ja vientimyynnin suhdetta.

95 Kantaja riitauttaa väitteen, jonka mukaan sille on määrätty viennin suhdeluku sen yhtiöjärjestyksen määräysten ja Kiinan ulkomaisten sijoittajien kokonaan omistamia yhtiöitä koskevan lain yksityiskohtaisten täytäntöönpanosäännösten (jäljempänä yksityiskohtaiset säännökset) 15 artiklan mukaisesti sen ja paikallisen sijoitusviranomaisen sopimuksella. Kantaja väittää, että siitä, että tällaista suhdelukua ei ole, on osoituksena yhtäältä Jinshanin (Kiina) ulkoasiain taloudellisen komission 22.12.1999 myöntämä todistus, jonka se toimitti tuomioistuimelle (jäljempänä Jinshanin todistus), ja toisaalta se, että sen myynnistä suurin osa toteutui Kiinassa. Kantaja huomauttaa, että Jinshanin todistuksessa vahvistetaan nimenomaisesti, etteivät Kiinan viranomaiset ole määrittäneet minkäänlaista sen vientimyyntiä koskevaa suhdelukua. Kantajan mukaan kyseinen todiste on ainoa, jolla on merkitystä sen osoittamiseksi, ettei Kiinan hallitus määrännyt sille mitään suhdelukua.

96 Kantaja riitauttaa neuvoston väitteet, jotka koskevat Kiinan hallituksen asiassa noudattamaa politiikkaa. Kantajan mukaan kiinalaisten elektronisia vaakoja valmistavien sellaisten julkisten yhtiöiden olemassaoloa, jotka ovat 80‑luvulta lähtien myyneet kyseisiä vaakoja Kiinan markkinoilla, ei voida vakavasti kiistää.

97 Neuvosto väittää yhteisön toimielinten todenneen, että vuoden 1996 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana Shanghai Teraokan harjoittaman vientimyynnin ja sen Kiinan markkinoilla toteuttaman myynnin välillä oli pysyvä suhdeluku ja ettei kantaja ole selittänyt, miksi se oli Kiinan markkinoilla kärsimistään tappioista huolimatta ylläpitänyt tällaista prosenttiosuutta, jos sille ei ollut määrätty mitään vientimyyntiä koskevaa suhdelukua.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

98 Jinshanin todistuksessa todetaan seuraavaa:

”Me, Jinshanin ulkoasiain taloudellinen komissio, olemme lupaviranomainen, joka hyväksyy japanilaisen Teraoka Seiko Co. Ltd:n kokonaan omistaman Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd:n perustamisen Kiinassa. Kun otetaan huomioon yhtiön hallituksen puheenjohtajan Kazuharu Teraokan ja meidän väliset heti alusta erinomaiset neuvottelut, emme ole vahvistaneet tämän yhtiön osalta vientimyyntiä koskevaa suhdelukua. Meidän ei myöskään tarvinnut allekirjoittaa sopimusta, koska Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd on ulkomaalaisten sijoittajien kokonaan omistama yhtiö.”

99 Sen selvittämiseksi, osoittaako tämä asiakirja sen, että kantaja saattoi vapaasti päättää markkinaolosuhteiden mukaisesti tuotteidensa myynnistä Kiinan markkinoilla tai vientiin, on aluksi palautettava mieleen sellaisen Kiinan lainsäädännön sisältö, jolla säännellään kantajan kaltaisen yrityksen perustamista.

100 Yksityiskohtaisten säännösten 15 artiklassa säädetään, että ulkomaalaisten sijoittajien kokonaan omistaman yrityksen perustamista koskevassa hakemuksessa on esitettävä muun muassa Kiinan markkinoilla ja kansainvälisillä markkinoilla toteutettavan myynnin suhdeluku. Kyseisten säännösten 45 artiklan nojalla ”kun ulkomaalaisten sijoittajien kokonaan omistama yritys myy tuotteitaan Kiinan markkinoilla, sen on noudatettava hyväksyttyä myynnin suhdelukua” ja ”jos ulkomaalaisten sijoittajien kokonaan omistama yritys aikoo myydä tuotteitaan Kiinan markkinoilla enemmän kuin hyväksytyn myynnin suhdeluvun mukaisen määrän, tämä edellyttää tutkinta‑ ja lupaviranomaisen hyväksyntää”.

101 Yksityiskohtaisten säännösten 15 artiklan nojalla tehdyn ”sopimuksen” olemassaolosta on huomautettava, että kyse on tosiasiallisesti ”ulkomaalaisten sijoittajien kokonaan omistaman yrityksen perustamista koskevasta hakemuksesta”, jossa on mainittava muun muassa tuotteiden Kiinan markkinoilla toteutettavan myynnin ja vientimyynnin suhdeluku. On todettava, että tämän asiakirjan toimittamista koskevasta komission vaatimuksesta huolimatta tätä asiakirjaa ei ole kantajan tutkimusten aikana komissiolle toimittamien tietojen joukossa.

102 Vastauksessaan kirjalliseen kysymykseen kantaja sen sijaan toimitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle sen perustamismenettelyyn liittyviä asiakirjoja. Kolmesta tällaisesta asiakirjasta eli huipputarkkojen antureiden ja niiden sovellusten valmistamista ja toimintaa koskevan yhdellä investoinnilla rahoitettavan hankkeen toteutettavuusselvityksestä, jonka kantaja esitti 8.8.1992, Jinshanin maakunnan hankkeeseen 3.9.1992 antamasta virallisesta vastauksesta ja ulkomaalaisten sijoittajien omistaman yrityksen perustamishanketta koskevasta lupahakemuksesta, joka on rekisteröity Jinshanin maakunnan ulkomaankaupan ja taloudellisen yhteistyön komissiossa 4.9.1992, ilmenee, että 50 prosenttia tuotteista piti myydä ulkomailla. Muissa asiakirjoissa, erityisesti hiljattain perustetun tai kehitetyn yrityksen hakemusasiakirjoissa, jotka on toimitettu Jinshanin maakunnan kehitys‑ ja suunnittelukomissioon 31.8.1992, toteutettavuusselvitykseen ja ulkomaalaisten sijoittajien omistaman yrityksen perussopimuksen säännöksiin liittyvässä kertomuksessa, jonka Jinshanin maakunnan ulkomaankaupan ja taloudellisen yhteistyön komissio on laatinut 17.9.1992, ja toteutettavuusselvitykseen ja ulkomaalaisten sijoittajien omistaman yrityksen perussopimuksen säännöksiin liittyvässä virallisessa vastauksessa, jonka Jinshanin maakunta on antanut 17.9.1992, mainittiin ainoastaan se, että ”osa” tuotannosta menisi vientiin. Näissä asiakirjoissa vahvistetaan yhtäältä, että kantajan piti mainita vientimyyntinsä prosenttiosuus jättäessään ulkomaalaisten sijoittajien omistaman yrityksen perustamista koskevan hakemuksen, ja toisaalta, että Jinshanin maakunnan viranomaiset ovat hyväksyneet tämän prosenttiosuuden kantajan perustamista koskevaan hakemukseen 3.9.1992 annetussa virallisessa vastauksessa. Näistä asiakirjoista ilmenee, että kantajaa perustettaessa sen ei suunniteltu voivan täysin vapaasti päättää myyntinsä jakautumisesta. Ne ovat näin ollen ristiriidassa Jinshanin todistuksen kanssa. Näin ollen tämä todistus ei ole riittävä osoitus kantajan vapaudesta päättää ilman Kiinan viranomaisten vaikutusta, missä suhteessa sen tuotteita myydään Kiinan markkinoilla ja missä määrin niitä viedään ulkomaille.

103 Näin ollen on tarkastettava, onko kantaja muutoin toimittanut hallinnollisen menettelyn aikana todisteita, joiden perusteella voitaisiin todeta, ettei sille ollut määrätty mitään suhdelukua, joka koskee sen myynnin jakamista Kiinan markkinoiden ja viennin kesken, ja että sen taloudelliset päätökset tehtiin tarjontaa ja kysyntää heijastavien markkinasignaalien perusteella.

104 Tältä osin on esitettävä kantajan laatima taulukko, jonka sisältöä neuvosto ei ole riitauttanut ja jossa esitetään yhteenvetona kantajan komissiolle vastauksessaan tutkimuksen sisältämään, markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa koskevaan kyselylomakkeeseen esittämät tiedot.

1995 1996 1997 1998 TA * Myynti Kiinassa 9 020 26 122 23 241 26 183 25 695 Myynti EY:ssä 2 070 9 045 4 407 7 597 5 552 Kokonaismyynti maailmassa 12 452 43 859 40 882 44 740 42 687 Kiinan myynnin prosentuaalinen osuus kokonaismyynnistä 72,44 59,56 56,85 58,52 60,19

* Tutkimusajanjakso.

105 Edellä esitetty taulukko osoittaa, että vuoden 1996 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisenä aikana Kiinan markkinoilla toteutettu myynti oli aina noin 57–60 prosenttia kaikesta myynnistä eli se vaihteli vain vähän. Kun otetaan huomioon tämä vakaa prosenttiosuus, on todettava, että kantajan Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin ja vientimyynnin välillä oli olemassa tietty suhdeluku ja että tämä suhdeluku oli lähes muuttumaton. Sen osalta, että Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin prosenttiosuus oli vuonna 1995 noin 72 prosenttia, on huomautettava, että kantaja totesi itse paikan päällä toteutetun tarkastuksen aikana, että se aloitti elektronisten vaakojen tuotannon vasta vuonna 1995 ja että se saavutti täyden tuotantokapasiteettinsa vasta vuonna 1996. Tämän vuoksi vuonna 1995 todettua suhdelukua, joka poikkesi muiden vuosien suhdeluvusta, ei voida pitää edustavana kyseisen vuoden erityisolosuhteiden vuoksi, koska vuoden 1995 kokonaismyynti oli ainoastaan noin kolmasosa muina vuosina toteutetusta kokonaismyynnistä. Mikään ei näin ollen estä ainoastaan myöhempien vuosien huomioon ottamista ja muuttumattoman suhdeluvun olemassaolon toteamista.

106 Pelkästään se, että kyseinen suhdeluku ei ole ollut 50 prosenttia, kuten kantajan perustamiseen liittyvissä määräyksissä ja ehdoissa määrättiin, vaan noin 60 prosenttia, ei osoita tämän myynnin jakautumisen olevan seurausta kantajan itsenäisistä päätöksistä, jotka on tehty markkinasignaalien perusteella ilman Kiinan viranomaisten puuttumista asiaan. On nimittäin korostettava, että yksityiskohtaisissa säännöksissä säädettiin mahdollisuudesta korottaa yrityksen valtion sisäisen myynnin osuutta toimivaltaisen viranomaisen luvalla.

107 Lisäksi on todettava, että tässä yhteydessä, jonka erityispiirteenä on kantajan Kiinan markkinoilla toteuttama tappiollinen tai joka tapauksessa heikosti kannattava myynti sekä sille myönnetyt tuet, uskottavimmalta vaikuttaa toteamus, jonka mukaan tämä muuttumaton suhdeluku ei johdu markkinavoimista, ja kantajan olisi pitänyt näyttää päinvastainen toteen.

108 Suullisessa käsittelyssä vastauksenaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymykseen, joka koski sitä, että Shanghai Teraoka oli myynyt pysyvästi 60 prosenttia tuotteistaan Kiinan markkinoilla, vaikka tämä myynti oli tappiollista, kantaja selitti, että sillä oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa sisaryhtiö, joka valmisti suuren osan eurooppalaisille markkinoille tarkoitetuista tuotteista, ja että tämän vuoksi sen ei tarvinnut harjoittaa vientiä Kiinasta näille markkinoille. Tämä peruste ei kuitenkaan ole riittävä selittämään, miksi se myi tuotteitaan tappiolla Kiinan markkinoilla. Kuten neuvosto väittää, markkinataloudessa kantaja pyrkisi joko korottamaan hintojaan Kiinan markkinoilla tai lopettamaan myynnin näillä markkinoilla keskittyäkseen yksinomaan vientitoimintaan.

109 Näissä olosuhteissa on todettava, ettei kantaja ole toimittanut riittäviä todisteita osoittaakseen, että se saattoi vapaasti päättää, myykö se tuotteitaan Kiinan markkinoilla ja missä määrin.

d) Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetettua ensimmäistä edellytystä koskeva päätelmä

110 Ensiksi on todettava, kuten edellä 59–73 kohdasta ilmenee, ettei kantaja ole toimittanut tutkimusten aikana riittäviä todisteita osoittaakseen, että se käytti eri hintoja eri asiakkaiden osalta ja että se teki taloudelliset päätöksensä tarjontaa ja kysyntää heijastavien markkinasignaalien perusteella.

111 Toiseksi on todettava, kuten edellä 81–93 kohdasta ilmenee, ettei kantaja ole kyennyt osoittamaan, ettei se myynyt tuotteitaan tappiolla Kiinassa tai että sen menettelylle oli puhtaasti kaupallisia syitä.

112 Kolmanneksi on todettava, kuten edellä 98–109 kohdasta ilmenee, ettei kantaja ole kyennyt osoittamaan, että se piti yllä Kiinan markkinoilla toteutetun myyntinsä ja vientinsä välistä suhdelukua puhtaasti kaupallisista syistä ja ettei sille määrätty tätä suhdelukua kyseessä olevissa Kiinan lakien säännöksissä. Se ei kyennyt toimittamaan varsinkaan mitään uskottavaa todistetta, joka selittäisi, miksi se oli ylläpitänyt tätä suhdelukua sen Kiinan markkinoilla kärsimistä tappioista huolimatta, kun taas sen vientimyynti oli voitollista.

113 Edellä esitetystä seuraa, etteivät yhteisön toimielimet ole tehneet ilmeistä arviointivirhettä, kun ne ovat todenneet kantajan tutkimusten aikana toimittamien tietojen perusteella, ettei kantaja ollut osoittanut, että se täyttäisi perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetetun ensimmäisen edellytyksen ja että se näin ollen toimisi markkinataloudessa.

114 Tämän vuoksi ensimmäinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

B Toinen kanneperuste, jonka mukaan vahinkoa määritettäessä on rikottu perusasetuksen 3 artiklan 2, 3, 5 ja 8 kohtaa sekä tehty ilmeinen arviointivirhe

1. Alustavat huomautukset

115 Kantaja väittää, että yhteisön toimielimet ovat rikkoneet perusasetuksen 3 artiklan 2, 3, 5 ja 8 kohtaa, kun ne ovat todenneet, että yhteisön teollisuus oli kärsinyt huomattavaa vahinkoa. Tämä kanneperuste voidaan jakaa kuuteen osaan. Ensimmäinen koskee perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan rikkomista, toinen sellaisen tuonnin, jota polkumyynti ei koske, huomioon ottamista vahinkoa määritettäessä, kolmas väitettä, jonka mukaan yhteisön teollisuus oli kärsinyt huomattavaa vahinkoa, neljäs yhteisön toimielinten ilmeistä virhettä todellisen polkumyyntimarginaalin suuruutta arvioitaessa, viides perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 3 kohdan rikkomista Euroopan yhteisöjen tilastotoimistolta (Eurostat) peräisin olevien lukujen huomioon ottamisen vuoksi ja kuudes perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 8 kohdan rikkomista arvioitaessa polkumyyntiä merkitsevän tuonnin vaikutuksia samankaltaisen tuotteen osan tuotantoon yhteisössä.

116 Ennen näiden toisen kanneperusteen eri osien tutkimista on tutkittava kantajan vastauskirjelmässään mainitsema ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan väitetty rikkominen.

117 Kantaja väittää neuvoston rikkoneen työjärjestystä, kun se esitti vastineessaan uusia tosiseikkoja tai arvioita, joita ei ollut toimitettu kantajalle hallinnollisen menettelyn aikana. Tämä koski sen mukaan erityisesti vastineeseen sisältynyttä ilmoitusta, jonka mukaan ”myynnin jakautumisen kehitys johtui erityisesti hiljattain tapahtuneesta ylemmän segmentin elektronisten vaakojen myynnin kasvusta”. On todettava, että viittauksella työjärjestyksen 48 artiklaan ei ole merkitystä, sillä nyt esillä olevassa asiassa kantaja moittii neuvostoa lähinnä siitä, että se täydensi riidanalaisen asetuksen perusteluja vastineen antamisvaiheessa. Tästä on riittävää todeta, että kantajan väite perustuu virheelliseen olettamaan. Kuten 21.9.2000 päivätystä tiedonannosta ilmenee, komissio toimitti kantajalle tiedot kunkin eri segmentin myyntimäärän kehityksestä. Näin ollen tämä väite on hylättävä.

118 Toisen kanneperusteen aineellisesta kysymyksestä on aluksi huomautettava, että, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on edellä 48 kohdassa todennut, monitahoisia taloudellisia kysymyksiä arvioidessaan toimielimillä on laaja harkintavalta.

119 Kantajan on esitettävä sellainen näyttö, jonka perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi todeta, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen vahinkoa arvioidessaan (asia T‑121/95, EFMA v. neuvosto, tuomio 17.12.1997, Kok. 1997, s. II‑2391, 106 kohta; asia T‑210/95, EFMA v. neuvosto, tuomio 28.10.1999, Kok. 1999, s. II‑3291, 58 kohta ja asia T‑58/99, Mukand ym. v. neuvosto, tuomio 19.9.2001, Kok. 2001, s. II‑2521, 41 kohta).

120 On syytä tutkia ensin kuudes osa.

2. Kuudes osa: perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 8 kohdan rikkominen arvioitaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutuksia samankaltaisen tuotteen osan tuotantoon yhteisössä

a) Asianosaisten lausumat

121 Kantaja väittää, että neuvosto on rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä 3 artiklan 8 kohdan kanssa, koska se on arvioinut tuonnin vaikutuksia samankaltaisen tuotteen pelkkään osaan nähden. Kantajan mukaan kyseisen 8 kohdan selkeä sanamuoto ei salli sitä, että tuontia arvioitaisiin suhteessa samankaltaisen tuotteen, tässä tapauksessa tuotevalikoiman alimpaan ryhmään kuuluvien elektronisten vaakojen, osiin. Kantaja toteaa lisäksi, että neuvosto on hylännyt vahingon määrittämistä koskevia hakemuksia, jotka ovat perustuneet samankaltaisen tuotteen pelkkää osaa koskevaan arviointiin. Se viittaa tältä osin lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Japanista peräisin olevien suurten alumiinielektrolyyttikondensaattorien tuonnissa yhteisöön ja väliaikaisen polkumyyntitullin lopullisesta kantamisesta 30 päivänä marraskuuta 1992 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 3482/92 (EYVL L 353, s. 1) ja erityisesti sen 12 perustelukappaleeseen.

122 Kantajan mukaan neuvosto on itsekin esittänyt toisistaan poikkeavia näkemyksiä todetessaan, että kyseisen tuotteen kolme segmenttiä ovat vaihdettavissa keskenään ja sitten sulkenut keskitason ja ylempään segmenttiin liittyvät taloudelliset tekijät vahingon määrittämistä koskevan tutkimuksensa ulkopuolelle.

123 Kantajan mukaan tuotevalikoiman yläpäähän kuuluvien mallien myynnin lisääntyminen tutkimusajanjakson aikana ei ole uusi tilanne yhteisön toimielimille ja se huomauttaa, etteivät yhteisön toimielimet ole viime aikoina päätetyissä tutkimuksissa arvioineet erikseen samankaltaisen tuotteen eri segmenttejä. Se perustaa väitteensä tältä osin lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta tiettyjen Japanista peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonnissa 6 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 468/2001 (EYVL L 67, s. 24) 37–48 perustelukappaleeseen ja lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta tiettyjen Singaporesta peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonnissa 6 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 469/2001 (EYVL L 67, s. 37) 47–58 perustelukappaleeseen.

124 ”Keskivertolaskelmaksi” kutsutusta menettelytavasta kantaja toteaa, että perusasetuksen 3 artiklan 8 kohdassa asetetaan yhteisön toimielimille velvollisuus arvioida polkumyynnin kohteena olevan tuonnin vaikutusta suhteessa samankaltaisen tuotteen, tässä tapauksessa elektronisten vaakojen, valmistukseen yhteisössä, ja korostaa tämän säännöksen tavoitetta. Se vaatii, että perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa lueteltujen vahingon eri osatekijöiden arviointi ja tuonnin vaikutusten tutkinta, joka on suoritettu ottaen huomioon kyseisen tuotteen pelkkä osa, julistettaisiin perusasetuksen 3 artiklan 8 kohdan vastaisiksi.

125 Neuvosto katsoo segmenttikohtaisen tutkimusmenetelmän olevan perusasetuksen 3 artiklan 8 kohdan mukainen. Se toteaa, että tällainen menetelmä on pitänyt valita sen vuoksi, että ylimpään segmenttiin kuuluvien elektronisten vaakojen tuonnin määrä oli merkittävästi kasvanut. Tämä seikka selittää sen eron, joka riidanalaisen asetuksen antamiseen johtaneen tutkimuksen ja kantajan mainitsemien tutkimusten välillä on.

b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

126 On syytä muistuttaa riidanalaisen asetuksen 10 perustelukappaleesta ilmenevän, että elektronisten vaakojen markkinat on yleisesti jaettu kolmeen erilliseen segmenttiin, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on edellä 66 kohdassa todennut, eli ylempään segmenttiin, keskitason segmenttiin ja alempaan segmenttiin.

127 Ensinnäkin on syytä todeta, ettei perusasetuksen 3 artiklan 8 kohdasta ilmene, että segmenttikohtainen tutkimus olisi poissuljettu ja että keskivertolaskelman tekemistä vaadittaisiin. Neuvoston tavoin on syytä todeta, että perusasetuksen 3 artiklan nojalla toimitetussa vahingon määrittämisessä yhteisön toimielimet voivat suorittaa segmenttikohtaisen tutkimuksen arvioidakseen vahingon eri osatekijät, muun muassa jos muuta menetelmää käyttäen saadut tulokset syystä tai toisesta osoittautuvat harhaanjohtaviksi, kunhan vain kyseinen tuote otetaan kokonaisuudessaan asianmukaisesti huomioon.

128 Riidanalaisen asetuksen 11 perustelukappaleen mukaan kyseisellä tuotteella on kolme segmenttiä. Sen 12 perustelukappaleessa todetaan, että yhteisössä tuotetut elektroniset vaa’at ovat samanlaisia kuin Kiinassa, Koreassa ja Taiwanissa tuotetut ja yhteisöön viedyt vaa’at, ja että niitä on sen vuoksi pidettävä samankaltaisina tuotteina.

129 Koska tarkasteltavina olevista maista tutkimusajanjakson aikana peräisin olevasta tuonnista (ks. riidanalaisen asetuksen 63 perustelukappale) 97 prosenttia keskittyi alempaan segmenttiin, tutkimuksen oikean lopputuloksen kannalta katsoen on johdonmukaista ja jopa välttämätöntä, että tässä tutkimuksessa arvioidaan erikseen kyseisen tuotteen alempaa segmenttiä. Näin ollen kyseisen tuotteen määrittelyn ja vahingon arvioinnin välillä ei ole minkäänlaista ristiriitaa.

130 Toiseksi siitä kantajan väitteestä, jonka mukaan neuvosto on asian kannalta merkityksellisiä tekijöitä, kuten myyntihintaa, markkinaosuutta ja muita alempaa segmenttiä koskevia seikkoja erikseen arvioidessaan perustanut arvionsa yksinomaan samankaltaisen tuotteen pelkkään osaan, on syytä todeta, kuten riidanalaisen asetuksen vahinkoa koskevista perustelukappaleista ilmenee, että neuvosto on aina ottanut huomioon kaikki elektroniset vaa’at eikä ainoastaan alempaan segmenttiin kuuluvia elektronisia vaakoja (ks. riidanalaisen asetuksen 81 perustelukappale). Koska kokonaistarkastelu perustuu sellaiseen samankaltaisen tuotteen käsitteeseen, joka pitää sisällään elektronisten vaakojen kolme segmenttiä eikä ainoastaan alempaa segmenttiä, on syytä katsoa, ettei neuvosto ole rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 8 kohtaa.

131 Toisen kanneperusteen kuudes osa on näin ollen hylättävä.

3. Ensimmäinen osa: perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan rikkominen

a) Asianosaisten lausumat

132 Kantaja moittii neuvostoa siitä, ettei se ole tutkinut kaikkia asian kannalta merkittäviä tekijöitä, muun muassa sitä, ettei yhteisön tuotannonala ollut vielä kokonaan toipunut entisten polkumyynti‑ tai vientitukikäytäntöjen vaikutuksista, eikä tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyyttä vahinkoa määrittäessään. Kantajan mukaan neuvoston tehtäviin kuuluu perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan nojalla ottaa vahinkoa määritettäessä huomioon kaikki kyseisessä artiklassa luetellut, asian kannalta merkittävät taloudelliset tekijät ja seikat. Kantaja viittaa tältä osin maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelimen päätöksiin ja vetoaa erityisesti maailman kauppajärjestön erikoisryhmän selvitykseen, joka koskee Intiasta peräisin olevien puuvillalakanoiden tuonnista kannettavia polkumyyntitulleja (jäljempänä puuvillalakanoita koskeva selvitys).

133 Kantaja toteaa, että yhtäältä perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan sanamuoto ja asiayhteys sekä toisaalta vuoden 1994 tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (EYVL L 336, s. 1) VI artiklan täytäntöönpanosta tehdyn sopimuksen (EYVL L 336, s. 103; jäljempänä vuoden 1994 polkumyyntikoodi), joka on WTO:n perustamissopimuksen, joka on hyväksytty Uruguayn kierroksen monenvälisissä neuvotteluissa tehtyjen sopimusten hyväksymisestä Euroopan yhteisöjen nimissä sen toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22 päivänä joulukuuta 1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY, liitteessä 1A, 3.4 artiklan sanamuoto ja asiayhteys ovat lähes samoja, ja että perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa edellytetään, että yhteisön toimielimet arvioivat jokaisen kuudestatoista taloudellisesta tekijästä. Se toteaa, että tämä kanta on samansuuntainen kuin puuvillalakanoita koskevassa selvityksessä esitetyt päätelmät. Lisäksi kantaja katsoo, että tietyn tekijän merkityksettömyys on tarvittaessa tuotava esiin esittämällä ne syyt, jotka ovat johtaneet tähän päätelmään ja että nämä syyt on selvästi mainittava perusteluosassa. Se korostaa, että jollei perusteluosassa esitetä tietoja, jotka osoittavat, että yhteisön toimielimet ovat noudattaneet niille selvästi asetettuja edellytyksiä, yhteisöjen tuomioistuimia estetään harjoittamasta valvontavaltaansa.

134 Kantaja korostaa, ettei riidanalaisen asetuksen 77 perustelukappaleessa ole mainintaa siitä, että neuvosto olisi tutkinut kaikki perusasetuksessa säädetyt tekijät. Lisäksi kantaja väittää, etteivät yhteisön toimielimet ole arvioineet sitä seikkaa, ettei ”yhteisön teollisuus ollut vielä kokonaan toipunut entisten polkumyynti‑ tai vientitukikäytäntöjen vaikutuksista”, eikä ”tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyyttä”. Ensimmäisen kohdan osalta kantaja korostaa, että riidanalaisen asetuksen 59 perustelukappale, johon neuvosto on vedonnut puolustuksekseen, koskee perusasetuksen 4 artiklan 1 kohtaa, eikä sillä voida osoittaa yhteisön toimielinten noudattaneen perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa asetettua velvollisuutta. Riidanalaisen asetuksen 88 ja 94 perustelukappaleessa mainitulla tuonnin vaikutuksen arvioinnilla, joka koskee kyseisen tuotteen pelkkää osaa, rikotaan perusasetuksen 3 artiklan 8 kohtaa. Näin ollen näitä seikkoja ei kantajan mielestä voida pitää todisteina. Toisen kohdan osalta kantaja katsoo, että vaikka perusasetuksen 3 artiklan 8 kohtaa ei olisikaan rikottu, kyseisillä seikoilla ei voida katsoa arvioidun sellaisia taloudellisia tekijöitä, joihin ne liittyvät, sillä pelkkä viittaus polkumyynnin vastaisiin toimiin ei merkitse sitä, että yhteisön toimielimet olisivat suorittaneet kyseisen tutkimuksen ja arvioineet muun muassa sitä, oliko yhteisön teollisuus vielä kokonaan toipunut entisten polkumyyntikäytäntöjen vaikutuksista. Tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyydestä kantaja toteaa, että riidanalaisen asetuksen 90 perustelukappaleessa esitettyä toteamusta ei voida pitää arviointina, koska siinä viitataan kyseisen tuonnin määrään ja tuontihintoihin, jotka jo sinänsä ovat sellaisia erillisiä seikkoja, jotka yhteisön toimielimillä on myös velvollisuus tutkia.

135 Neuvosto väittää ensinnäkin, että puuvillalakanoita koskevaa selvitystä, johon kantaja tukeutuu, ei voida soveltaa suoraan yhteisön oikeusjärjestyksessä. Lisäksi se toteaa, että kantaja tulkitsee virheellisesti tätä selvitystä, joka on täysin yhteensoveltuva sen menetelmän kanssa, jota yhteisön toimielimet käyttävät vahinkoa määritettäessä. Neuvoston mukaan nyt käsiteltävänä olevalla väitteellä tarkoitetaan, että EY 253 artiklassa määrätyt perustelut ovat riittämättömät. Neuvosto vetoaa yhdistetyissä asioissa T‑33/98 ja T‑34/98, Petrotub ja Rebublica vastaan neuvosto, 15.12.1999 annettuun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioon (Kok. 1999, s. II‑3837; tämä tuomio on kumottu asiassa C‑76/00 P, Petrotub ja Rebublica v. neuvosto, 9.1.2003 annetulla yhteisöjen tuomioistuimen tuomiolla, Kok. 2003, s. I‑79) todetessaan, että yhteisön toimielimillä on lopulliset polkumyyntitoimenpiteet käyttöön ottavassa asetuksessa ainoastaan