YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

5 päivänä lokakuuta 1995

Asia T-17/95

Spyridoulia Alexopoulou

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Palkkaluokan määrittäminen — Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohta”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-683

Aihe:

Kanne komission 5.4.1994 tekemän päätöksen kumoamiseksi siltä osin kuin päätöksessä on nimitetty kantaja palkkaluokkaan A 7 palkkatasolle 5, ja implisiittisesti on kieltäydytty nimittämästä häntä palkkaluokkaan A 6.

Lopputulos:

Kumoaminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja osallistui menestyksellisesti kilpailuun nro COM/T/A/93 ja hänet nimitettiin 5.4.1994 tehdyllä päätöksellä (riidanalainen päätös) koeajalla olevaksi hallintovirkamieheksi työllisyyttä, työmarkkinasuhteita ja sosiaaliasioita käsittelevään pääosastoon (PO V).

Palvelukseen ottamisen yhteydessä palkkaluokkaan nimittämisessä ja palkkatason luokittelussa sovellettavista perusteista 1.9.1983 tehdyn komission päätöksen (1.9.1983 tehty päätös) 2 artiklasta ilmenee, että nimittävä viranomainen ”nimittää koeajalla olevan virkamiehen sen ura-alueen peruspalkkaluokkaan, johon hänet otetaan palvelukseen”. Päätöksen 5 artiklassa täsmennetään: ”tätä päätöstä sovelletaan tarpeellisin muutoksin määräaikaisten työntekijöiden palvelukseen ottamisessa — — ”. Päätöksen 8 artiklasta ilmenee myös, että lukuun ottamatta tiettyjä virkamiehiä, jotka on otettu palvelukseen muuhun Euroopan yhteisöjen henkilöstöön sovellettavan järjestelmän 2 artiklan c kohdan perusteella, määräaikainen työntekijä, joka ”on nimitetty saman ura-alueen koeajalla olevaksi virkamieheksi, saa siitä päivästä, jolloin hänet on nimitetty koeajalla olevaksi virkamieheksi, siihen mennessä saavuttamansa palkkaluokan ja ikälisät — - ”. Tämän vuoksi kyseisessä kilpailuilmoituksessa ilmoitettiin seuraavaa: ”Kilpailussa menestyneet hakijat, jotka nimitetään koeajalla oleviksi virkamiehiksi, luokitellaan palkkaluokkaan, johon he kuuluvat varallaololuettelon vahvistamispäivänä sillä edellytyksellä, että heidät on luokiteltu heidän alkuperäisen palvelukseen ottamisensa yhteydessä silloin voimassa olleiden luokitteluperusteiden mukaisesti”.

Nimittämishetkellään palkkaluokkaan A 7 määräaikaisena työntekijänä kuulunut kantaja luokiteltiin näiden määräysten mukaisesti palkkaluokkaan A 7 palkkatasolle 5. Kantaja väittää, että tällä luokituksella rikotaan Euroopan yhteisöjen virkamiesten henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) 31 artiklan 2 kohtaa sekä virkamiesten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Hän vaatii, että hänet luokitellaan palkkaluokkaan A 6.

Pääasia

Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdan rikkomista koskeva kanneperuste

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että virkamiesten luokittelua heidän palvelukseen ottamisensa yhteydessä säännellään palkkaluokan osalta henkilöstösääntöjen 31 artiklassa. Kyseisen 31 artiklan 2 kohdassa määrätään mahdollisuudesta tiettyjen rajojen sisällä poiketa 1 kohdan periaatteesta, jonka mukaan ura-alueeseen A taikka lingvistiseen ura-alueeseenkuuluvat virkamiehet otetaan palvelukseen ”heidän ura-alueensa tai virkaryhmänsä peruspalkkaluokan mukaisesti”.

Henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaan perustuvaa palkkaluokkaan luokittelusta tehtyä päätöstä koskee vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan hallinnon ”laaja harkintavalta”. Tuomioistuimen harjoittama valvonta ei voi korvata nimittävän viranomaisen harkintaa, vaan sen on rajoituttava käsittelemään sitä kysymystä, onko nimittävä viranomainen käyttänyt harkintavaltaansa selvästi virheellisesti (19 kohta).

Viittaukset: asia C-298/93 P, Klinke v. yhteisöjen tuomioistuin, yhteisöjen tuomioistuin 29.6.1994 (Kok. 1994, s. I-3009); asia T-18/90, Jongen v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 7.5.1991 (Kok. 1991, s. II-187).

Mainittujen määräysten konkreettisen soveltamisen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa toisaalta, että hallinnon mahdollisuutta nimittää juuri palvelukseen otettu virkamies perusvirkauran ja keskijohdon virkauran korkeampaan palkkaluokkaan on pidettävä poikkeuksena yleisistä luokittelua koskevista säännöistä ja toisaalta, että toimivaltaisen viranomaisen on sovitettava yhteen sille 31 artiklan 2 kohdassa myönnetyn toimivallan käyttö niiden vaatimusten noudattamisen kanssa, jotka johtuvat henkilöstösääntöjen 5 artiklan ja liitteen I mukaisesta virkauran käsitteestä (20 kohta).

Viittaukset: asia 219/84, Powell v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 21.1.1987 (Kok. 1987, s. 339); em. asia Jongen v. komissio; asia 146/84, De Santis v. tilintarkastustuomioistuin, yhteisöjen tuomioistuin 6.6.1985 (Kok. 1985, s. 1723).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että nimittävällä viranomaisella ei ole yleisesti velvollisuutta juuri palvelukseen otetun virkamiehen nimittämisen yhteydessä tutkia jokaisessa tapauksessa, onko sovellettava henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohtaa eikä myöskään velvollisuutta perustella päätöstä olla soveltamatta kyseistä määräystä (20 kohta).

Sitä vastoin sen välttämiseksi, että henkilöstösäännön 31 artiklan 2 kohta menettäisi kaiken oikeudellisen merkityksensä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että nimittävällä viranomaisella on velvollisuus erityisten seikkojen ilmetessä, kuten hakijan poikkeuksellisen pätevyyden vuoksi, konkreettisesti harkita, onko kyseistä määräystä mahdollisesti sovellettava. Tällainen velvollisuus sillä on erityisesti silloin, kun yksikön erityistarpeet vaativat erityisen pätevän viranhaltijan palvelukseen ottamista, jolloin tällainen tarve oikeuttaa 31 artiklan 2 kohdan määräysten soveltamiseen tai silloin, kun palvelukseen otettu poikkeuksellisen pätevä henkilö vaatii näiden määräysten soveltamista. Koska yhteisöjen virkaa hakevien henkilöiden ammatillinen kokemus vaihtelee suuresti, nimittävällä viranomaisella on henkilöstösääntöjen 31 artiklan ja 32 artiklan 2 kohdan ja henkilöstösääntöjen soveltamista koskevien sisäisten ohjeiden mukaisissa rajoissa harkintavaltaa, kun se arvioi palvelukseen otetun virkamiehen aikaisempaa ammatillista kokemusta sekä sen luonteen ja ajallisen keston osalta että sen osalta, missä määrin se vastaa avoimena olevaan virkaan liittyviä vaatimuksia (21 kohta).

Viittaukset: em. asia De Santis v. tilintarkastustuomioistuin;asia T-2/90, Ferreira de Freitas v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 7.2.1991 (Kok. 1991, s. II-103).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa komission väittäneen, että 1.9.1983 tehdyssä päätöksessä se on kokonaan luopunut käyttämästä sille henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdassa myönnettyä harkintavaltaa (22 kohta).

Vaikka henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdassa nimittävälle viranomaiselle myönnettyä harkintavaltaa voitaisiinkin säännellä 1.9.1983 tehdyn päätöksen kaltaisilla sisäisillä ohjeilla, yhteisön toimielinten laatimissa sisäisissä ohjeissa ei kuitenkaan missään tapauksessa saada asettaa henkilöstösääntöjen määräyksistä poikkeavia sääntöjä (24 kohta).

Viittaukset: em. asia Ferreira de Freitas; em. asia De Santis v. tilintarkastustuomioistuin;asia 190/82, Blomefield v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 1.12.1983 (Kok. 1983, s. 3981).

Komissio ei voi normihierarkian mukaisesti yksinkertaisesti päätöksellään rajoittaa henkilöstösääntöjen määräysten oikeudellisia vaikutuksia. Tästä seuraa, että komissio ei voi kokonaan luopua sille henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdassa myönnetystä harkintavallasta kieltäytymällä ehdottomasti nimittämästä juuri palvelukseen otettua virkamiestä muuhun palkkaluokkaan kuin virkauran peruspalkkaluokkaan. Näin ollen sisäisessä ohjeessa, jossa säännellään henkilöstösääntöjen 31 artiklan 2 kohdassa myönnetyn harkintavallan käyttämistä, on jätettävä avoimeksi mahdollisuus nimittää henkilö poikkeuksellisesti virkauran ylempään palkkaluokkaan.

Viittaukset: julkisasiamies Gordon Slynnin ratkaisuehdotus em. asiassa De Santis v. tilintarkastustuomioistuin (Kok. 1985, s. 1728).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että 1.9.1983 tehdyllä päätöksellä rikotaan henkilöstösääntöjä siltä osin kuin siinä ei anneta nimittävälle viranomaiselle mahdollisuutta nimittää virkamies peruspalkkaluokkaa ylempään palkkaluokkaan. Koska komissio on väittänyt, että sillä oli sen nimitysvaltaa rajoittavien 1.9.1983 tehdyn päätöksen periaatteiden mukaisesti ja sisäistä kilpailua koskevan ilmoituksen perusteella velvollisuus nimittää kantaja ura-alueen A 7/A 6 peruspalkkaluokkaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että riidanalaisessa päätöksessä on oikeudellinen virhe ja se on näin ollen kumottava siltä osin kuin se koskee kantajan luokittelemista palkkaluokkaan, jotta komissiolla on mahdollisuus arvioida kantajan aikaisempaa ammatillista kokemusta henkilöstösääntöjen 31 artiklan perusteiden mukaisesti (25 ja 26 kohta).

Ratkaisu:

Komission 5.4.1994 tekemä päätös kumotaan siltä osin kuin se koskee kantajan luokittelemista palkkaluokkaan.