FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/59

Kanne 24.9.2009 — Italia v. komissio

(Asia T-379/09)

2009/C 282/110

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Italian tasavalta (edustaja: avvocato dello Stato F. Arena)

Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— Valtiontukijärjestelmistä n. C 6/2004 (ex NN. 70/01) ja C 5/2005 (ex NN 71/04), jotka Italia on toteuttanut kasvihuoneviljelijöiden hyväksi (vapauttaminen kasvihuoneiden lämmittämiseen käytettävästä polttoöljystä kannettavasta valmisteverosta), 13.7.2009 tehdyn komission päätöksen C(2009) 5497 kumoaminen

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Italian hallitus on riitauttanut Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa valtiontukijärjestelmistä n. C 6/2004 (ex NN. 70/01) ja C 5/2005 (ex NN 71/04), jotka Italia on toteuttanut kasvihuoneviljelijöiden hyväksi (vapauttaminen kasvihuoneiden lämmittämiseen käytettävästä polttoöljystä kannettavasta valmisteverosta), 13.7.2009 tehdyn komission päätöksen C (2009) 5497.

Kanne perustuu viiteen perusteeseen.

Ensimmäisessä perusteessa kantaja väittää, että riitautetulla päätöksellä rikotaan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohtaa sen vuoksi, ettei yhteismarkkinoille soveltumattomiksi valtiontuiksi katsotut lain säännökset ole luonteeltaan valikoivia ja että näin on sen vuoksi, että jokaisella maatalousalan toimijalla on mahdollisuus hyötyä niistä huojennusosuuksista, jotka kasvihuoneiden lämmittämiseen käytettävästä polttoöljystä kannettavasta valmisteverosta myönnetään, ja sen vuoksi, että kasvihuoneviljely eroaa olennaisesti avomaaviljelystä, jossa lämmittämiseen käytettävän polttoöljyn aiheuttamaa tuotantokustannusta ei ole.

Toisessa perusteessaan kantaja väittää EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohtaa rikotun ja se väittää myös, etteivät kyseiset säännökset aiheuta minkäänlaista kilpailun vääristymistä. Se viittaa väitteidensä tueksi myös maa- ja metsätalousalalle vuosiksi 2007–2013 annettuihin yhteisön suuntaviivoihin, joiden 167 kohdassa todetaan nimenomaisesti, että täydelliset tai osittaiset vapauttamiset primaariin maataloustoimintaan tarkoitetusta polttoaineesta kannettavasta verosta eivät aiheuta kilpailun vääristymistä sen vuoksi, että maatalousyritysten muodot ovat rakenteellisesti rajoitettuja Euroopan unionissa.

Kolmannessa perusteessa se väittää, ettei kilpailun vääristymistä ole perusteltu.

Neljännessä perusteessa kantaja väittää, että direktiivin 92/81/EY (1) 8 artiklaa, direktiivin 2003/96/EY (2) 15 artiklaa ja EY:n perustamissopimuksen 33, 36 ja 87 artiklaa on rikottu. Se väittää erityisesti, että vapautukset sallitaan nimenomaisesti mainituissa direktiiveissä ja että joka tapauksessa yhteensoveltuvuutta yhteisön oikeuden kanssa on tutkittava ottamalla huomioon kilpailusääntöjen lisäksi myös ja ennen kaikkea yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevat säännökset. Tästä se väittää, että yhteinen maatalouspolitiikka on ensisijainen kilpailusääntöihin nähden. Tästä seuraa, että riitautetut toimenpiteet ovat EY:n perustamissopimuksen 33 artiklassa ilmaistujen tavoitteiden mukaisia, joten valtiontukea koskevien määräysten soveltamiseen ei ole mahdollista vedota.

Viidennessä ja viimeisessä perusteessa kantaja väittää, että EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohtaa on rikottu, ja se katsoo, että asiassa voidaan soveltaa tuossa määräyksessä tarkoitettua poikkeusta erityisesti, kun kyse on poikkeuksen soveltamisesta ympäristönsuojeluun liittyvistä syistä, mihin viitataan maatalousalan tuesta vuonna 2000 annettujen yhteisön suuntaviivojen 3.5. kohdassa.

(1) Kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19.10.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/81/ETY (EYVL 316, 31.10.1992, s.12).

(2) Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annettu neuvoston direktiivi 2003/96/EY (EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51).