Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyyntö käsitellä yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 b artiklassa määrätyssä kiireellisessä menettelyssä ennakkoratkaisupyyntö, joka koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen N:o 1347/2000 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 2201/2003 tulkintaa, on perusteltu silloin, kun se perustuu tarpeeseen toimia asiassa kiireellisesti. Tästä on kyse silloin, kun viipeet olisivat erittäin haitallisia lapsen ja sen vanhemman, jonka luona hän ei asu, välisille suhteille ja kun näiden suhteiden heikentyminen ei ehkä olisi korjattavissa. Tällainen tarve ilmenee sekä asetuksen johdanto-osan 17 perustelukappaleesta, joka koskee poisviedyn lapsen palauttamista viipymättä, että saman asetuksen 11 artiklan 3 kohdasta, jossa vahvistetaan palauttamispyyntöä käsittelevälle tuomioistuimelle kuuden viikon määräaika ratkaisun antamista varten. Kiireellisen ennakkoratkaisumenettelyn käyttäminen voidaan perustella myös sillä, että lasta on suojattava mahdolliselta vahingolta ja että on välttämätöntä saavuttaa oikea tasapaino lapsen edun ja hänen vanhempiensa edun välillä.

Sen jälkeen kun lapsen palauttamatta jättämistä koskeva tuomio on annettu ja annettu tiedoksi tuomion antaneelle tuomioistuimelle, on tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen N:o 1347/2000 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 2201/2003 42 artiklassa tarkoitetun todistuksen antamisen kannalta merkityksetöntä, onko ensin mainitun tuomion täytäntöönpanoa lykätty, onko tuomiota muutettu, onko se kumottu tai onko se joka tapauksessa jäänyt tulematta lainvoimaiseksi tai onko se korvattu palauttamisesta annetulla tuomiolla, jos lasta ei ole todellisuudessa palautettu. Kun minkäänlaisia epäilyksiä ei ole esitetty kyseisen todistuksen aitoudesta ja se on laadittu sen lomakkeen mukaisesti, jota koskeva malli on asetuksen liitteessä IV, palauttamista edellyttävän tuomion tunnustamisen vastustaminen on kiellettyä, ja pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen tehtävänä on ainoastaan todeta todistuksen saaneen tuomion täytäntöönpanokelpoisuus ja hyväksyä lapsen välitön palauttaminen.

Lapsen palauttamista edellyttävän tuomion, joka on annettu palauttamatta jättämistä koskevan tuomion jälkeen, täytäntöönpanokelpoisuutta nimittäin koskee prosessiautonomia, jotta ei viivytettäisi sellaisen lapsen palauttamista, joka on luvattomasti viety muuhun jäsenvaltioon tai jätetty palauttamatta muusta jäsenvaltiosta kuin jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta pois viemistä tai palauttamatta jättämistä. Prosessiin liittyvät tapahtumat täytäntöön panevassa jäsenvaltiossa palauttamatta jättämistä koskevan tuomion antamisen jälkeen eivät ole ratkaisevia, ja voidaan katsoa, että niillä ei ole merkitystä asetuksen täytäntöönpanon kannalta. Mikäli näin ei olisi, asetukselta saatettaisiin viedä sen tehokas vaikutus, koska lapsen välitöntä palauttamista koskevan tavoitteen toteutumisen edellytyksenä olisi se, että sen jäsenvaltion, josta lapsi on luvattomasti jätetty palauttamatta, kansallisessa oikeudessa hyväksytyt kaikki oikeussuojamenettelyt on käytetty. Vaikka asetuksen N:o 2201/2003 tavoitteena ei ole yhdenmukaistaa eri jäsenvaltioiden aineellisen oikeuden ja prosessioikeuden sääntöjä, on tärkeää, että näiden kansallisten sääntöjen soveltaminen ei heikennä asetuksen tehokasta vaikutusta. Tämä asetuksen tulkinta, joka on asetuksen vaatimusten ja tarkoituksen mukainen, on ainoa tulkinta, jolla varmistetaan yhteisön oikeuden tehokkuus.

(ks. 63, 80–83 ja 89 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)