Asia C-541/15

Mircea Florian Freitagin vireille panema asia

(Ennakkoratkaisupyyntö – Amtsgericht Wuppertal)

Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin kansalaisuus – SEUT 21 artikla – Oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella – Henkilö, jolla on sekä asuinjäsenvaltionsa että synnyinjäsenvaltionsa kansalaisuus – Sukunimen muuttaminen synnyinjäsenvaltiossa, kun se ei ole vakinainen asuinpaikka – Nimi, joka vastaa syntymänimeä – Hakemus tämän nimen merkitsemiseksi asuinjäsenvaltion väestörekisteriin – Hakemuksen hylkääminen – Peruste – Nimeä ei ole saatu vakinaisen asumisen aikana – Kansallisessa oikeudessa on muita menettelyjä saman nimen tunnustamiseksi

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 8.6.2017

Unionin kansalaisuus – Oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella – Kansallinen säännöstö, joka koskee yksityiskohtaisia sääntöjä, jotka koskevat henkilön sukunimen kirjoittamista henkilötietoja osoittaviin asiakirjoihin – Jäsenvaltio kieltäytyy tunnustamasta kansalaisensa, joka on myös toisen jäsenvaltion kansalainen, tässä toisessa jäsenvaltiossa, kun se ei ole vakinainen asuinpaikka, laillisesti saamaa sukunimeä, joka vastaa hänen syntymänimeään – Ei voida hyväksyä – Raja – Sellaisten muiden kansallisten säännösten olemassaolo, jotka mahdollistavat mainitun nimen tunnustamisen

(SEUT 21 artikla)

SEUT 21 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltion väestörekisteritoimisto kieltäytyy tunnustamasta ja merkitsemästä väestörekisteriin tämän jäsenvaltion kansalaisen toisessa jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän myös on, laillisesti saamaa nimeä, joka vastaa hänen syntymänimeään, sellaisen kansallisen oikeussäännön perusteella, jonka mukaan tätä merkintää voidaan pyytää väestörekisteritoimistoon tehtävällä ilmoituksella vain, jos tämän nimen ottaminen on tapahtunut aikana, jolloin asianomaisen vakinainen asuinpaikka oli kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa, jollei kansallisessa oikeudessa ole muita säännöksiä, jotka tosiasiallisesti mahdollistavat mainitun nimen tunnustamisen.

Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että vaikka unionin oikeuden nykytilassa säännöt, jotka koskevat henkilön sukunimen kirjoittamista henkilötietoja osoittaviin asiakirjoihin, kuuluvatkin jäsenvaltioiden toimivaltaan, niiden on kuitenkin tätä toimivaltaa käyttäessään noudatettava unionin oikeutta ja erityisesti EUT-sopimuksen määräyksiä, jotka koskevat jokaiselle unionin kansalaiselle tunnustettua oikeutta vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella (tuomio 2.10.2003, Garcia Avello, C-148/02, EU:C:2003:539, 25 kohta; tuomio 14.10.2008, Grunkin ja Paul, C-353/06, EU:C:2008:559, 16 kohta; tuomio 22.12.2010, Sayn-Wittgenstein, C-208/09, EU:C:2010:806, 38 ja 39 kohta; tuomio 12.5.2011, Runevič-Vardyn ja Wardyn, C-391/09, EU:C:2011:291, 63 kohta ja tuomio 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff, C-438/14, EU:C:2016:401, 32 kohta).

Jotta voitaisiin katsoa, että Saksan nimeä koskevan säännöstön, kun sitä tarkastellaan kokonaisuudessaan, kaltainen säännöstö on yhteensoveltuva unionin oikeuden kanssa, kansallisten säännösten tai menettelyn, joiden nojalla nimenmuutosta koskeva hakemus voidaan tehdä, on oltava sellaisia, että ne eivät tee SEUT 21 artiklassa annettujen oikeuksien toteuttamista mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi. Lähtökohtaisesti unionin oikeuden kannalta ei ole merkityksellistä, minkä kansallisen säännöksen tai sisäisen hallinnollisen menettelyn nojalla kantaja voi vaatia nimeensä liittyviä oikeuksiaan.

Koska unioni ei ole antanut sukunimen muuttamista koskevaa lainsäädäntöä, kunkin jäsenvaltion asiana on siten sisäisessä oikeusjärjestyksessään määrittää kansallisen lainsäädännön mukaiset yksityiskohtaiset säännöt, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, kuitenkin siten, että nämä säännöt eivät yhtäältä saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia oikeuksia (vastaavuusperiaate), eivätkä ne toisaalta saa olla sellaisia, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (ks. mm. analogisesti tuomio 12.9.2006, Eman ja Sevinger, C-300/04, EU:C:2006:545, 67 kohta; tuomio 3.7.2014, Kamino International Logistics ja Datema Hellmann Worldwide Logistics, C-129/13 ja C-130/13, EU:C:2014:2041, 75 kohta ja tuomio 8.3.2017, Euro Park Service, C-14/16, EU:C:2017:177, 36 kohta).

(Ks. 33, 41, 42 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)