Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Stix-Hackl 26päivänä syyskuuta2002. - Empresa Nacional Siderúrgica SA (Ensidesa) vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Muutoksenhaku - Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat - Eurooppalaiset teräspalkkituottajat. - Asia C-198/99 P.



Oikeustapauskokoelma 2003 sivu I-11111



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Johdanto

1. Nyt käsiteltävänä oleva valitus koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) asiassa T-157/94 11.3.1999 antamaa tuomiota (jäljempänä valituksenalainen tuomio).

2. Sen osalta, miten terästeollisuuden ja komission suhteet kehittyivät 1970-luvulta 1990-luvulle, ja erityisesti siltä osin kuin on kysymys alan ilmeistä kriisitilaa koskevista toimenpiteistä ja terästeollisuusyritysten eräiden tuotteiden valvontajärjestelmän käyttöönotosta 19 päivänä heinäkuuta 1988 tehdystä komission päätöksestä 2448/88/EHTY (jäljempänä päätös N:o 2448/88), viittaan valituksenalaiseen tuomioon. Päätökseen N:o 2448/88 perustuvan valvontajärjestelmän soveltaminen päättyi 30.6.1990, ja se korvattiin yrityskohtaisella ja vapaaehtoisella tietojenantojärjestelmällä.

3. Komissio kohdisti eurooppalaisten teräspalkintuottajien välisiä sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja koskevan, EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisesta 16 päivänä helmikuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/215/EHTY (jäljempänä päätös) 17 eurooppalaiseen terästeollisuusyritykseen ja yhteen niiden toimialajärjestöön. Komission mukaan ne, joille päätös oli osoitettu, olivat rikkoneet Euroopan hiili- ja teräsyhteisön kilpailuoikeutta, koska ne olivat kilpailua rajoittavalla tavalla ottaneet käyttöön tietojenvaihtojärjestelmiä, vahvistaneet hintoja ja jakaneet markkinoita. Komissio määräsi 14 yritykselle sakkoja. Empresa Nacional Siderúrgica SA:lle (Ensidesa) (jäljempänä valittaja) komissio määräsi 4 000 000 ecun suuruisen sakon.

4. Useat asianomaisista yrityksistä, muun muassa valittaja, sekä toimialajärjestö nostivat päätöksestä kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin alensi valittajan sakon 3 350 000 euroon ja hylkäsi kanteen muilta osin.

5. Valittaja on yhteisöjen tuomioistuimeen 26.5.1999 toimittamallaan valituskirjelmällä hakenut muutosta tähän tuomioon.

II Vaatimukset ja valitusperusteet

6. Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

1) kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-157/94 antaman tuomion siltä osin kuin siinä on määrätty valittajalle 3 350 000 euron sakko, hylätty kanne muilta osin ja velvoitettu valittaja vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kolme neljäsosaa komission oikeudenkäyntikuluista tai

toissijaisesti kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion osittain tässä kirjelmässä esitetyillä perusteilla ja alentaa valittajalle määrättyä sakkoa ja

2) kummassakin tapauksessa velvoittaa komission korvaamaan ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakuasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

1) hylkää valituksen ja

2) velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

7. Valittaja vetoaa valituksessaan seuraaviin valitusperusteisiin:

Ensimmäinen valitusperuste

"Yhteisön oikeutta on rikottu, koska olennaisten menettelymääräysten rikkomisia, joihin komissio on syyllistynyt päätöstä tehdessään, on arvioitu oikeudellisesti virheellisellä tavalla."

Toinen valitusperuste

"Yhteisön oikeutta on rikottu, koska menettelytapoja, joista valittajaa on moitittu EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan perusteella, on arvioitu oikeudellisesti virheellisellä tavalla."

Kolmas valitusperuste

"Yhteisön oikeutta on rikottu, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole kumonnut päätöksen 1 artiklaa sen perusteella, että siinä ei ole ilmoitettu hintojen vahvistamiseen perustuvan rikkomisen kestoa."

Neljäs valitusperuste

"Yhteisön oikeutta on rikottu, koska Ranskan markkinoiden jakamista koskevaa sopimusta on arvioitu oikeudellisesti virheellisellä tavalla."

Viides valitusperuste

"Yhteisön oikeutta on rikottu, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ylittänyt valvontatehtävänsä ja Ensidesan puolustautumisoikeuksia on loukattu."

Kuudes valitusperuste

"Yhteisön oikeutta on rikottu, koska on vahvistettu olleen lainmukaista, että liikevaihto muunnettiin ecumääräiseksi ja että huomioon otettiin viimeisen rikkomisvuoden liikevaihto."

Keskeisiin oikeudellisiin seikkoihin perustuva yhteenveto valitusperusteista ja niiden osista

8. Yksittäisiä valitusperusteita ja niiden osia koskevista toteamuksista ilmenee, että valittajan mukaan EHTY:n perustamissopimusta on rikottu usealla tavalla. Kun valitusperusteista esitetään keskeisiin oikeudellisiin seikkoihin perustuva yhteenveto, voidaan todeta, että valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisessa tuomiossa rikkonut yhteisön oikeutta, koska se on

- tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että päätös on muodollisesti lainmukainen, vaikka sitä ei ole tehty sääntöjenmukaisesti (ensimmäinen valitusperuste);

- ylittänyt EHTY:n perustamissopimuksen 33 artiklan ensimmäiseen kohtaan perustuvan valvontatoimivaltansa (viides valitusperuste);

- tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että päätös on aineellisesti lainmukainen, vaikka

päätöksessä moitituilla menettelytavoilla ei voinut olla mitään kielteistä vaikutusta EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklassa tarkoitettuun "tavanomaiseen kilpailuun" (toinen valitusperuste),

päätöstä ei ole hintasopimusten keston osalta perusteltu riittävästi (kolmas valitusperuste) ja

Ranskan markkinoiden jakamista koskevat perustelut ovat oikeudellisesti virheellisiä (neljäs valitusperuste);

- tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan sakon perusteluja (kuudes valitusperuste).

9. Seuraavassa tarkastelussa noudatetaan tämän yhteenvedon järjestystä. Valittajan valitusperusteiden, niiden osien ja niihin sisältyvien väitteiden samoin kuin komission väitteiden osalta noudatetaan näiden yksittäisten kohtien järjestystä.

10. Nyt esillä olevassa asiassa esitetyt valitusperusteet vastaavat sisällöltään osittain asiassa C-194/99 P, Thyssen vastaan komissio esiin tuotuja valitusperusteita tai niiden osia. Esitän tänään ratkaisuehdotuksen myös viimeksi mainitussa asiassa. Siltä osin kuin ratkaisuehdotuksissa esitettävät toteamukset vastaavat toisiaan sisällöltään, tässä ratkaisuehdotuksessa viitataan asian C-194/99 P ratkaisuehdotukseen.

III Asian tarkastelu

A Valitusperuste, joka koskee päätöksen muodollisen lainmukaisuuden oikeudellisesti virheellistä arviointia (ensimmäinen valitusperuste)

11. Ensimmäisessä valitusperusteessa on kolme osaa. Ensimmäisessä osassa valittaja riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kannan, jonka mukaan komissiossa oli päätöstä tehtäessä päätösvaltaisuuden edellyttämä määrä jäseniä. Valitusperusteen toisessa ja kolmannessa osassa valittaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että tämä on jättänyt huomiotta, että päätöksen todistusvoimaiseksi saattamisen osalta on rikottu menettelymääräyksiä ja että päätöksen tiedoksi annettu versio ja hyväksytty versio eivät olleet yhtäpitäviä.

1. Päätösvaltaisuus komission tehdessä päätöstä

Asianosaisten lausumat

12. Ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut väärin kokouspöytäkirjaa, joka on tehty 16.2.1994 komission jäsenten kollegiossa, jossa päätös hyväksyttiin. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nimittäin on kaikkia valittajan esiin tuomia todisteita arvioimatta ja kyseistä pöytäkirjaa ilmeisen epäjohdonmukaisesti tulkiten katsonut, että päätöksen tekemiseen oli osallistunut vaadittu määrä komission jäseniä.

13. Valittajan mukaan valituksenalaisessa tuomiossa on nimittäin todettu, että edellä mainitun, 16.2.1994 pidetyn komission kokouksen pöytäkirjan sivulta 2 "saa sellaisen käsityksen", että komission tehdessä päätöstä läsnä olisi ollut yhdeksän jäsentä, kun taas tämän kokouksen pöytäkirjan sivun 40 mukaan "komission jäsenten poissa ollessa" kokoukseen oli osallistunut muiden komission jäsenten kabineteista kaksi kabinetin päällikköä ja yksi kabinetin jäsen, mikä valittajan mielestä viittaa siihen, että kolme komission jäsentä ei ollut läsnä, kun päätös tehtiin iltapäivällä.

14. Valittaja huomauttaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi hylännyt valittajan pyynnön, että asiassa olisi toteutettava selvittämistoimia, joilla pyrittäisiin komission jäsenten päiväkirjoja tutkimalla varmistumaan siitä, ketkä komission jäsenet olivat tosiasiallisesti olleet läsnä kokouksessa, kun päätös tehtiin. Valittajan mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin toimiessaan loukannut valittajalla EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 24 artiklan perusteella olevaa oikeutta varmistua päätöstä tehtäessä noudatetun menettelyn lainmukaisuudesta. Valittajan mukaan yhteisöjen tuomioistuin on ilmaissut tämän oikeuden nimenomaisesti.

15. Valittaja katsoo, että tämän vuoksi yhteisöjen tuomioistuimen on EHTY:n tuomioistuimen perussäännön 24 artiklan mukaisesti kehotettava komissiota esittämään komission jäsenten päiväkirjat ja muut vastaavat asiakirjat.

16. Komissio katsoo ensi sijassa, että valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on yksinomainen toimivalta arvioida tosiseikkoja ja sitä, mikä arvo sille esitetyille todisteille on annettava.

17. Komission mielestä myös päiväkirjojen esittämistä koskeva pyyntö on jätettävä tutkimatta, koska tällaista toimenpidettä ei voida pyytää muutoksenhakumenettelyssä. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 118 artiklassa, joka koskee erityisesti valituksia, viitataan nimittäin työjärjestyksen 43, 44, 55-90, 93, 95-100 ja 102 kohtaan mutta jätetään selvästi viittaamatta 45-54 kohtaan, jotka sisältyvät asian valmistelua koskevaan lukuun.

18. Siltä varalta, että yhteisöjen tuomioistuin ottaa valitusperusteen tutkittavaksi, komissio toteaa, että valitusperuste on perusteeton. Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toiminut oikein, kun se on ottanut huomioon kokouksen pöytäkirjan sivulla 2 olevan luettelon, joka on tarkoitettu tarkaksi selvitykseksi siitä, ketkä komission jäsenet olivat läsnä kyseisessä kokouksessa ja ketkä olivat poissa. Komission mielestä valittaja lisäksi tulkitsee pöytäkirjan sivua 40 väärin. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, tällä sivulla olevista tiedoista ei ilmene, että kyseiset kolme komission jäsentä olisivat olleet poissa pöytäkirjan XXV kohdassa mainitusta asiasta päätettäessä.

Asian arviointi

19. Koska valittajan väitteet vastaavat olennaisilta osiltaan valittaja Thyssen Stahl AG:n asiassa C-194/99 P esittämiä väitteitä, viittaan viimeksi mainitussa asiassa tänään esittämäni ratkaisuehdotuksen 52 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin niiden syiden osalta, joiden perusteella ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta. Nämä syyt pätevät samalla tavoin nyt esillä olevassa asiassa.

20. Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa, jossa valittaja riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kannan, jonka mukaan komissio oli päätöstä tehdessään päätösvaltainen, on näin ollen jätettävä tutkimatta.

2. Komission päätöksen tiedoksi annetun version ja hyväksytyn version sisällöllinen yhtäpitävyys

Asianosaisten lausumat

21. Ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 135 kohdan ja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olleen väärässä todetessaan, että päätöksen tiedoksi annettu versio ja hyväksytty versio olivat yhtäpitäviä.

22. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, ettei päätöksen tiedoksi annetun version tarvinnut väistämättä olla yhtäpitävä päätöksen hyväksytyn version kanssa, se on valittajan mukaan soveltanut väärin itse mainitsemaansa oikeuskäytäntöä, jonka mukaan päätös on kumottava, jos sen hyväksytty versio ei ole muodollisesti yhtäpitävä asianomaisille tiedoksi annetun version kanssa.

23. Komissio katsoo, että valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tältä osin pelkästään määrittänyt tosiseikaston todetessaan, ettei se ollut havainnut päätöksen eri versioiden välillä mitään aineellista eroa.

24. Komission mukaan valitusperusteella ei myöskään ole mitään oikeudellista perustaa, ja se on seurausta valituksenalaisen tuomion 135 kohdan virheellisestä tulkinnasta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei nimittäin ole väittänyt, että komissio voisi antaa asianomaisille tiedoksi päätöstekstin, joka ei vastaa hyväksyttyä päätöstekstiä, vaan se on todennut, että epäyhtenäisen sivunumeroinnin tai erilaisten kirjasinlajien kaltaiset tekijät eivät vaikuta näiden asiakirjojen muotoon ja sisältöön.

Asian arviointi

25. Valituksenalaisen tuomion 135 kohta, jota valittaja arvostelee, koskee väitettä, jonka mukaan komissiolla päätöksenteon yhteydessä käytössä ollut päätöksen versio ja valittajalle tiedoksi annettu päätöksen versio eivät olleet yhtäpitäviä.

26. Se, olivatko valittajalle tiedoksi annettu päätöksen versio ja komissiolla päätöksenteon yhteydessä käytössä ollut päätöksen versio sisällöltään yhtäpitäviä, kuuluu tosiseikkojen toteamiseen, eikä se siis ole oikeuskysymys.

27. Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ollut väärässä todetessaan, että päätöksen tiedoksi annettu versio ja hyväksytty versio olivat yhtäpitäviä, on näin ollen jätettävä tutkimatta.

3. Komission päätöksen todistusvoimaiseksi saattamisen sääntöjenmukaisuus

Asianosaisten lausumat

28. Ensimmäisen valitusperusteensa kolmannessa osassa valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 143-147 kohdan, jotka koskevat sitä, noudatettiinko tuolloin voimassa olleen, 17.2.1993 tehdyn komission työjärjestyksen 16 artiklan ensimmäistä kohtaa. Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että komission noudattama menettely oli riittävä, se on valittajan mielestä tulkinnut väärin merkityssisältöä, joka on annettava komission työjärjestyksen 16 artiklan ensimmäiselle kohdalle, jonka mukaan hyväksytyt säädökset on liitettävä sen kokouksen pöytäkirjaan, jossa ne on hyväksytty.

29. Valittaja katsoo lisäksi, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole valituksenalaisen tuomion 147 kohdassa arvioinut oikein todistetta, joka koski sitä, olivatko komission puheenjohtaja ja pääsihteeri saattaneet asianomaisille tiedoksi annetun päätöksen tekstin todistusvoimaiseksi.

30. Komissio katsoo, että tämä kaksitahoinen väite on jätettävä tutkimatta, koska valittaja arvostelee tosiseikkojen toteamista tai todisteiden arviointia, jotka kuuluvat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan.

31. Komission mukaan valitusperuste ei ole myöskään perusteltu. Komissio katsoo, että huomioon on otettava myös valituksenalaisen tuomion 145 ja 146 kohta ja että valittaja ei ole esittänyt mitään todisteita siitä, että päätöksen eri versioiden välillä olisi jokin aineellinen ero.

32. Valituksenalaisen tuomion 147 kohdan osalta komissio toteaa, että komission työjärjestyksen 16 artiklan ensimmäisessä kohdassa ei määrätä, että asianomaisille tiedoksi annettava päätös olisi saatettava todistusvoimaiseksi, vaan siinä määrätään ainoastaan kokouksen pöytäkirjassa mainitun version todistusvoimaiseksi saattamisesta.

Asian arviointi

33. Koska valittajan väitteet vastaavat olennaisilta osiltaan valittaja Thyssen Stahl AG:n asiassa C-194/99 P esittämiä väitteitä, viittaan viimeksi mainitussa asiassa tänään esittämäni ratkaisuehdotuksen 66 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin niiden syiden osalta, joiden perusteella ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on jätettävä tutkimatta. Nämä syyt pätevät samalla tavoin nyt esillä olevassa asiassa.

34. Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt huomiotta, ettei komission päätöstä ollut saatettu todistusvoimaiseksi sääntöjenmukaisesti, on näin ollen jätettävä tutkimatta.

B Valitusperuste, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ylittänyt toimivaltansa (viides valitusperuste)

Asianosaisten lausumat

35. Valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 332 kohdan ja sitä seuraavat kohdat, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tarkastellut teräspalkkikomiteaan liittyvän tietojenvaihtojärjestelmän kilpailuoikeudellista erillisyyttä.

36. Valittaja vetoaa siihen, että komissio on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa todennut, että tietojenvaihtojärjestelmää, josta yrityksiä moitittiin, ei ollut pidettävä EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan erillisenä rikkomisena vaan osana laajempia rikkomisia. Valittaja huomauttaa, että komissio on suullisessa käsittelyssä lisäksi nimenomaisesti todennut katsovansa, ettei niin sanotuissa traktoritapauksissa muodostunutta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä voida soveltaa nyt kyseessä olevaan tietojenvaihtojärjestelmään.

37. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 339 kohdassa kuitenkin katsonut, että tietojenvaihtojärjestelmää oli päätöksessä pidetty erillisenä rikkomisena ja että komission 19.1.1998 antamassaan vastauksessa ja suullisessa käsittelyssä esittämät väitteet oli näin ollen hylättävä siltä osin kuin niillä pyrittiin muuttamaan tätä oikeudellista arviointia.

38. Valittajan mukaan komission päätös on valituksenalaisessa tuomiossa muotoiltu uudelleen ja sen sisältöä on näin ollen muutettu, koska päätökseen on sisällytetty päätelmä, jota siinä ei ole. Valittaja katsoo, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toiminut näin, se on tasolasipäätöstä koskeneessa tuomiossa itse esittämiensä toteamusten vastaisesti hoitanut väärin tehtävänsä sellaisten säädösten lainmukaisuuden valvojana, joissa määrätään seuraamuksia. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt kumota sakko, joka oli virheellisesti määrätty erillisestä rikkomisesta, jota ei komission omien toteamusten mukaan ollut edes olemassa.

39. Komissio katsoo, että valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska se on esitetty vasta yhteisöjen tuomioistuimessa ja koska se poikkeaa ensimmäisessä oikeusasteessa esitetystä kanneperusteesta.

40. Komission mukaan valitusperuste on lisäksi perusteeton. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei missään tapauksessa ole muotoillut päätöksen sisältöä uudelleen ja muuttanut sitä, vaan se on ainoastaan hylännyt komission kirjallisissa huomautuksissaan ja suullisessa käsittelyssä esittämät toteamukset.

Asian arviointi

41. Koska valittajan väitteet vastaavat olennaisilta osiltaan valittaja Thyssen Stahl AG:n asiassa C-194/99 P esittämiä väitteitä, viittaan viimeksi mainitussa asiassa tänään esittämäni ratkaisuehdotuksen 89 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin niiden syiden osalta, joiden perusteella viides valitusperuste on hylättävä perusteettomana. Nämä syyt pätevät samalla tavoin nyt esillä olevassa asiassa.

42. Viides valitusperuste, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ylittänyt toimivaltansa EHTY:n perustamissopimuksen 33 artiklan ensimmäisen kohdan vastaisesti, on näin ollen hylättävä perusteettomana.

C Valitusperusteet, joiden mukaan päätöksen aineellista lainmukaisuutta on arvioitu oikeudellisesti virheellisellä tavalla

1. EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklassa käytettyjen käsitteiden "yhdenmukaistetut menettelytavat" ja "tavanomainen kilpailu" tulkinta (toinen valitusperuste)

Asianosaisten lausumat

43. Valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 215 kohdan ja sitä seuraavat kohdat ja arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että tämä on hintasopimusten yhteydessä tulkinnut EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklassa käytettyjä käsitteitä "sopimus" ja "yhdenmukaistetut menettelytavat" samalla tavoin kuin EY:n perustamissopimuksen 85 artiklassa (josta on tullut EY 81 artikla) käytettyjä vastaavia käsitteitä ottamatta huomioon, että päätöksen kohteena olevaa tosiseikastoa olisi pitänyt arvioida EHTY:n perustamissopimuksen 46 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen sekä 60 ja 65 artiklan mukaisesti.

44. Valittajan mukaan EHTY:n perustamissopimuksessa tarkoitettu "tavanomainen kilpailu" ei vastaa EY:n perustamissopimuksella suojattua kilpailua, vaan se on oligopolistisilla markkinoilla ilmenevää epätäydellistä kilpailua.

45. Valittaja huomauttaa, että EHTY:n perustamissopimuksen 60 artiklalla saadaan aikaan yritysten välistä yhteistoimintaa, koska se johtaa siihen, että hinnat lähes automaattisesti mukautetaan julkistettuihin hintoihin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen ollut väärässä, kun se on arvioinut valittajalle syyksi luettuja menettelytapoja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan mukaisesti ottamatta huomioon 60 artiklaa.

46. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 230 kohdassa, ettei komission tarvinnut osoittaa, että syyksi luetuilla menettelytavoilla oli kilpailua vahingoittava vaikutus. Tämä on ristiriidassa sen kanssa, että komissio on itse todennut päätöksen 222 kohdassa, että menettelytapojen vaikutus kilpailuun ei ollut vähäinen.

47. Valittajan mielestä valituksenalaisen tuomion perustelut ovat lisäksi ristiriitaiset, koska tuomion 517 kohdassa todetaan, että "komissio on - - yliarvioinut asiassa todettujen, hintojen vahvistamisesta tehtyjen sopimusten taloudelliset vaikutukset verrattuna tavanomaiseen kilpailuun, joka olisi vallinnut ilman tällaisia rikkomisia, ottaen huomioon suotuisa taloudellinen suhdanne ja yrityksille jätetty toimintavapaus käydä hintaennusteita koskevia yleiskeskusteluja yritysten ja PO III:n välillä - - ".

48. Valittaja riitauttaa edelleen valituksenalaisen tuomion 404 kohdan ja sitä seuraavat kohdat. Se toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on eri todisteita arvioituaan tullut valituksenalaisen tuomion 416 kohdassa siihen tulokseen, ettei pääosasto III:n virkamiehillä "ollut mahdollisuutta havaita, että - - hintatiedot perustuivat yritysten välisiin sopimuksiin".

49. Valittajan mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perusteluissaan selvästi vääristellyt kirjallisia todisteita ja todistajanlausuntoja, jotka koskevat pääosasto III:n tietoisuutta hintatietojen vaihdosta. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näiden perustelujen avulla pystynyt hylkäämään esitetyt todisteet ja katsomaan, etteivät yritykset olleet näyttäneet toteen pääosasto III:n osallisuutta tai ainakin sitä, että komissio tiesi tarkkaan kokousten sisällöstä.

50. Komissio toteaa ensinnäkin, että tässä valitusperusteessa vain toistetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjä perusteita, joten se on jätettävä tutkimatta.

51. Komissio katsoo, että jos valitusperuste kuitenkin voidaan ottaa tutkittavaksi, se on joka tapauksessa hylättävä perusteettomana, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 238 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa sekä 245 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa esittämät perustelut eivät ole oikeudellisesti virheellisiä. Komissio toteaa erityisesti, että hintojen ja markkinaosuuksien vahvistamista koskevat menettelytavat, joista valittajaa on moitittu, ovat EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklassa tarkoitettuja "sopimuksia" ja "yhdenmukaistettuja menettelytapoja". Komission mukaan näitä menettelytapoja ei ole mainittu EHTY:n perustamissopimuksen 60 artiklassa ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artikla menettäisi kaiken vaikutuksensa, jos niitä pidettäisiin lainmukaisina.

52. Kilpailuun kohdistuvien vaikutusten osalta komissio katsoo, että koska EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklassa kielletään sopimukset ja menettelytavat, "jotka ovat omiaan - - estämään, rajoittamaan tai vääristämään tavanomaista kilpailua - - ", ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ollut oikeassa katsoessaan, ettei ollut tarpeen näyttää toteen, että moititulla kartellilla oli ollut kilpailua vahingoittavia vaikutuksia.

53. Komissio toteaa lisäksi, että valitusperuste on joka tapauksessa jätettävä tutkimatta siltä osin kuin siinä väitetään, että pääosasto III oli tiennyt myöhemmin moitituista menettelytavoista. Komission mukaan kysymys on nimittäin puhtaasti todisteiden arviointiin kohdistuvasta arvostelusta eikä selvitysaineiston vääristämistä koskevasta väitteestä. Komissio katsoo, ettei valittaja ole osoittanut, miten selvitysaineistoa on käytännössä vääristelty, vaikka sen kuuluu näyttää toteen, miltä osin ja miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut selvitysaineistoa väärin.

Asian arviointi

54. Valittajan väitteiden, jotka koskevat sitä, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaan sisältyviä käsitteitä "sopimukset - - sekä - - yhdenmukaistetut menettelytavat" ja "tavanomainen kilpailu", perusteella voidaan todeta, että toisessa valitusperusteessa on kaksi osaa, joista voidaan erottaa seuraavat väitteet:

- Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tunnustanut "tavanomaiseen kilpailuun" sisältyviä lainmukaisia häiriöitä tai se ei ole tunnustanut niitä asianmukaisesti.

- Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt huomiotta, että "sopimuksilla" ja "yhdenmukaistetuilla menettelytavoilla" voidaan rikkoa EHTY:n perustamissopimukseen perustuvaa kilpailuoikeutta vain silloin, kun on näytetty toteen, että ne vaikuttavat markkinoihin, mistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kuitenkaan ole varmistunut.

55. Toisen valitusperusteen ensimmäisestä osasta on pääteltävä valittajan katsovan, että niihin lainmukaisiin häiriöihin, joita "tavanomaisen kilpailun" käsitteen väitetään sisältävän, kuuluvat ilmeisesti EHTY:n perustamissopimuksessa selviönä pidetty EHTY:n markkinoiden oligopolistinen rakenne, EHTY:n perustamissopimuksen 60 artiklan mukaiset hinnastojen julkistamiset ja pääosasto III:n tietämys ja käyttäytyminen, joka perustuu EHTY:n perustamissopimuksen 47 artiklaan.

56. Koska valittajan väitteet vastaavat olennaisilta osiltaan valittaja Thyssen Stahl AG:n asiassa C-194/99 P esittämiä väitteitä, viittaan viimeksi mainitussa asiassa tänään esittämäni ratkaisuehdotuksen 135 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin niiden syiden osalta, joiden perusteella toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana. Nämä syyt pätevät samalla tavoin nyt esillä olevassa asiassa.

57. Toisen valitusperusteensa toisessa osassa valittaja väittää, että EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut "sopimukset" ja "yhdenmukaistetut menettelytavat" - toisin kuin EY:n perustamissopimuksen 85 artiklassa käytetyt rinnakkaiset käsitteet ("sopimukset" ja "yhdenmukaistetut menettelytavat") - edellyttävät markkinoihin kohdistuvien vahingoittavien vaikutusten toteen näyttämistä silloinkin, kun moitituilla sopimuksilla ja yhdenmukaistetuilla menettelytavoilla on pyritty vaikuttamaan markkinoihin kilpailua rajoittavalla tavalla.

58. Perusteluissaan valittaja tukeutuu pääasiallisesti "tavanomaiseen kilpailuun" sisältyvien lainmukaisten häiriöiden oletettua laajuutta koskevaan käsitykseensä, joka - kuten edellä on osoitettu - on hylättävä periaatteellisten näkökohtien perusteella. Koska valituksenalaisen tuomion 230 kohdassa oleva perustelu kaiken lisäksi vastaa EY:n perustamissopimuksen 85 artiklaa koskevaa yhteisöjen tuomioistuimen vakiintunutta oikeuskäytäntöä, eikä ole nähtävissä, miksi tätä oikeuskäytäntöä ei olisi sovellettava EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaan, valittajan väite on hylättävä perusteettomana myös tältä osin.

59. Ristiriitaisuudesta, jonka väitetään liittyvän valituksenalaisen tuomion 517 kohtaan, on lopuksi todettava, että valittaja vertaa valituksenalaisen tuomion perusteluja, jotka koskevat sitä, täyttivätkö moititut menettelytavat EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohdan mukaisen tunnusmerkistön, niihin syihin, joiden perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on täyden harkintavaltansa nojalla alentanut EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättyä sakkoa.

60. Koska valittajan väitteet vastaavat olennaisilta osiltaan valittaja Thyssen Stahl AG:n asiassa C-194/99 P esittämiä väitteitä, viittaan viimeksi mainitussa asiassa tänään esittämäni ratkaisuehdotuksen 158 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin niiden syiden osalta, joiden perusteella toisen valitusperusteen toinen osa on hylättävä perusteettomana. Nämä syyt pätevät samalla tavoin nyt esillä olevassa asiassa.

61. Toinen valitusperuste, jonka mukaan EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 1 kohtaa on arvioitu väärin käsitteiden "tavanomainen kilpailu" ja "sopimukset - - sekä - - yhdenmukaistetut menettelytavat" osalta, on näin ollen kokonaisuudessaan hylättävä perusteettomana.

2. Väite, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion perustelut ovat puutteelliset hintasopimusten keston osalta (kolmas valitusperuste)

Asianosaisten lausumat

62. Tässä valitusperusteessaan valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 259 kohdan.

63. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tuomion 259 kohdassa todennut, ettei päätöksen 227-237 kohdassa ole riittävää näyttöä hintojen vahvistamisesta muodostuvan rikkomisen kokonaiskestosta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tästä huolimatta tukeutunut päätöksen 118 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin ja todennut valituksenalaisen tuomion 263 kohdassa, että komissio on ollut oikeassa todetessaan päätöksen 221 kohdassa, että sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja oli pidettävä pysyvänä yhteisymmärryksenä.

64. Valittaja huomauttaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omasta oikeuskäytännöstä kuitenkin ilmenee, että komission on päätöksissään näytettävä toteen kunkin yksittäisen rikkomisen olemassaolo ja kesto yrityskohtaisesti.

65. Komission mielestä valittaja on vääristellyt valituksenalaisen tuomion sanamuotoa, kun se on viitannut pelkästään tuomion 259 kohtaan.

66. Komission mukaan valitusperuste on lisäksi perusteeton. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 259 kohdassa, ettei päätöksen 227-237 kohdan perusteella voida todeta rikkomisten kestoa, sen ratkaisu perustuu kuitenkin päätöksen muihin kohtiin ja niissä mainittuihin asiakirjoihin eli päätöksen 118 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin, joita on käsitelty valituksenalaisen tuomion 260 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa.

Asian arviointi

67. On selvää, että kun valittaja viittaa valituksenalaisen tuomion 259 kohtaan, se jättää huomiotta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen varsinainen ratkaisu perustuu niihin päätöksen kohtiin, joihin on tuomion 260 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa vedottu perusteluina.

68. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, johon valittaja vetoaa, ei voida päätellä, että silloin kun on kysymys jatketusta kilpailunvastaisesta toiminnasta, olisi aina arvioitava, onko komission päätöksessä näytetty yrityskohtaisesti toteen kunkin yksittäisen yrityksen jokainen yksittäinen osallistuminen rikkomisiin.

69. Koska nyt esillä olevassa asiassa sen enempää valituksenalaisesta tuomiosta kuin valittajan väitteistäkään ei ilmene, onko valittaja konkreettisesti kiistänyt osallisuutensa ja jos on, missä laajuudessa, ei voida katsoa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi perustellut valituksenalaista tuomiota tältä osin puutteellisesti.

70. Kolmas valitusperuste, jonka mukaan hintasopimusten kestoa koskevat perustelut ovat puutteelliset, on näin ollen hylättävä perusteettomana.

3. Väite, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion perustelut ovat virheelliset Ranskan markkinoiden jakamisen osalta (neljäs valitusperuste)

Asianosaisten lausumat

71. Valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 296 kohdan ja sitä seuraavat kohdat.

72. Valittaja toteaa, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole hyväksynyt sen selitystä, jonka mukaan vuoden 1989 viimeisen vuosineljänneksen vientimäärä ei ollut mitenkään poikkeuksellinen vaan pikemminkin vastasi valittajan tavallista vientiä, vaan se on katsonut, ettei tämä voinut olla mikään osoitus siitä, ettei valittaja osallistunut sopimukseen, jolla pyrittiin pysyttämään osallistujien toimitukset vakiintuneella tasollaan.

73. Valittaja katsoo, että valituksenalaisessa tuomiossa on virheellisesti kieltäydytty soveltamasta yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa CRAM ja Rheinzink vastaan komissio 28.3.1984 antamassa tuomiossa asetettuja periaatteita nyt esillä olevaan asiaan, vaikka myös tässä asiassa päätös olisi pitänyt kumota, koska syyksi luetut tosiseikat olisi voitu selittää eri tavalla kuin päätöksessä on tehty.

74. Komissio katsoo, että valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska siinä pelkästään toistetaan ensimmäisessä oikeusasteessa jo esitettyjä väitteitä ja koska se koskee tosiseikkojen arviointia.

Asian arviointi

75. Kuten valituksenalaisen tuomion 296 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista ilmenee, valittaja on jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä väittänyt, että menettelylle, jota se noudatti Ranskan markkinoille vuoden 1989 viimeisenä vuosineljänneksenä tekemiensä toimitusten osalta ja jota on päätöksen 70 kohdassa pidetty kilpailusääntöjen vastaisena markkinoiden jakamisena, on olemassa vaihtoehtoinen selitys.

76. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 270 kohdassa tarkastellut tätä kysymystä ja todennut, ettei tarjotulla vaihtoehtoisella selityksellä pystytty kyseenalaistamaan sitä, että valittaja oli osallistunut Ranskan markkinoiden jakamiseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tässä yhteydessä viitannut nimenomaisesti yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa CRAM ja Rheinzink vastaan komissio antamaan tuomioon.

77. On siis todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tarkastellut edellä mainitussa oikeuskäytännössä kehitettyjä periaatteita mutta ei ole soveltanut niitä tähän tapaukseen, koska se on katsonut, etteivät ne voineet kumota komission esiin tuomia seikkoja. Kyse on ratkaisusta, joka perustuu tosiseikaston arviointiin, joka ei sellaisenaan voi olla muutoksenhakumenettelyn kohteena lukuun ottamatta tilannetta, jossa valvotaan sitä, ettei tosiseikkoja ole otettu huomioon vääristyneellä tavalla.

78. Neljäs valitusperuste, jonka mukaan Ranskan markkinoiden jakamista koskenutta sopimusta on arvioitu oikeudellisesti virheellisellä tavalla, on näin ollen jätettävä tutkimatta.

D Sakkoa koskeva valitusperuste (kuudes valitusperuste)

79. Kuudennessa valitusperusteessa on kaksi osaa. Ensimmäisessä osassa valittaja riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kannan, jonka mukaan oli lainmukaista, että valittajan sakko muunnettiin päätöstä varten ecumääräiseksi. Toisessa osassa valittaja arvostelee sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käyttänyt sakon määrittämisessä perustana viimeisen rikkomisvuoden liikevaihtoa.

1. Sakon muuntaminen ecumääräiseksi viimeisen rikkomisvuoden muuntokurssilla

Asianosaisten lausumat

80. Valittaja riitauttaa valituksenalaisen tuomion 471 kohdan, jossa on todettu olleen lainmukaista, että sakko muunnettiin ecumääräiseksi viimeisen rikkomisvuoden muuntokurssilla.

81. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt huomiotta, että komissio on toiminut lainvastaisesti, koska se ei ole määrännyt sakkoa Espanjan pesetoina (ESP) ja sen jälkeen muuntanut sitä ecuiksi päätöstä edeltävän päivän viralliseen muuntokurssiin vaan on sakon määräämistä varten muuntanut valittajan relevantin liikevaihdon ecuiksi käyttäen vuoden 1990 eli rikkomisajan viimeisen vuoden muuntokurssia ja vuonna 1994 ottanut näin saadun ecumääräisen summan päätökseen sellaisenaan.

82. Valittaja väittää, että kun otetaan huomioon Espanjan pesetan ja ecun välillä vuonna 1990 vallinneen muuntokurssin ja päätöstä edeltäneenä päivänä eli vuonna 1994 pesetan ja ecun välillä vallinneen muuntokurssin ero, tämä menettelytapa on johtanut siihen, että Ensidesan maksettavaksi on perusteettomasti määrätty 800 000 ecun lisäsumma.

83. Valittaja vetoaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Lührs 1.2.1978 antamaan tuomioon, josta ilmenee, että on käytettävä asianomaisten kannalta edullisinta muuntokurssia, ja katsoo sen perusteella, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut kohtuusperiaatetta.

84. Komissio ottaa kantaa valitusperusteen molempiin osiin yhdessä ja katsoo, että valitusperuste on kokonaisuudessaan jätettävä tutkimatta, koska siinä pelkästään toistetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjä kanneperusteita.

85. Komission mukaan valitusperuste on lisäksi perusteeton. Se, että sovellettaisiin kohtuusperiaatetta sellaisena kuin valittaja on sen ymmärtänyt, johtaisi siihen, että sakot määrättäisiin mielivaltaisesti tapaus tapaukselta, mikä olisi ristiriidassa oikeusvarmuusperiaatteen kanssa siltä osin kuin on kysymys mahdollisuudesta saada melko varmasti selville, minkäsuuruinen sakko jostakin käyttäytymisestä voidaan määrätä seuraamukseksi.

86. Komissio katsoo, että viimeisen rikkomisvuoden muuntokurssin ja liikevaihdon huomioon ottamisella varmistetaan menettelyn yhdenmukaisuus kaikkien niiden osalta, joiden väitetään syyllistyneen rikkomisiin, ja että tämä vaihtoehto kuvastaa parhaiten rikkomisiin syyllistyneiden saamaa voittoa. Komission mukaan mikään muu ratkaisu ei mahdollista asianmukaisen seuraamuksen määräämistä moititusta käyttäytymisestä suhteessa aikaan, jolloin sitä harjoitettiin, ja seurauksiin, joita siitä on aiheutunut.

Asian arviointi

87. Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Sarrió vastaan komissio 16.11.2000 antamansa tuomion 87 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa todennut (tosin EY:n perustamissopimuksen soveltamisalalla tapahtuneiden kilpailusääntöjen rikkomisten perusteella eli 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 osalta) ongelmasta, joka liittyy sakon muuntamiseen ecumääräiseksi viimeisen rikkomisvuoden muuntokurssilla, seuraavaa:

"Valittaja ei ole nyt esillä olevassa asiassa näyttänyt toteen, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut asetusta N:o 17 tai yleisiä oikeusperiaatteita, kun se ei ole kyseenalaistanut komission laskentamenetelmää, joka perustuu rikkomisajankohdan viimeisen täyden vuoden liikevaihtoon.

On ensinnäkin todettava, että asetuksessa N:o 17 ei kielletä käyttämästä ecua sakkoja määrättäessä. Seuraavaksi on todettava, että - - komissio oli käyttänyt yhtä ja samaa laskentamenetelmää määrätessään sakkoja yrityksille seuraamukseksi siitä, että ne olivat osallistuneet samaan kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja tämän menetelmän ansiosta se on voinut arvioida kunkin yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa sekä kilpailusääntöjen rikkomisen laajuutta suhteessa taloudelliseen tilanteeseen, sellaisena kuin tämä ilmeni kilpailusääntöjä rikottaessa.

Erityisesti rahan arvon vaihtelusta on todettava, että kyse on epävarmuustekijästä, joka saattaa tuottaa yhtä hyvin etuja kuin haittoja ja johon yritysten täytyy tavanmukaisesti varautua liiketoiminnassaan ja jonka olemassaolo ei sellaisenaan tee kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja rikkomisajan viimeisen vuoden liikevaihdon perusteella lainmukaisesti määrätyn sakon suuruutta epäasianmukaiseksi. Sakon enimmäismäärä, joka määräytyy asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaan päätöksen tekoajankohtaa edeltävän tilikauden liikevaihdon perusteella, on joka tapauksessa yläraja rahan arvon vaihtelusta mahdollisesti aiheutuville haitoille."

88. Koska ei ole nähtävissä, miksi näitä periaatteita ei pitäisi soveltaa nyt kyseessä olevan määräyksen eli EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan soveltamisen yhteydessä tai miksi niitä pitäisi tässä yhteydessä soveltaa eri tavalla, valittajan väite on hylättävä samoista syistä.

89. Yhteisöjen tuomioistuin ei ole edellä mainitussa tuomiossa kylläkään nimenomaisesti tarkastellut valittajan mainitsemassa asiassa Lührs annetussa tuomiossa muodostunutta oikeuskäytäntöä, mutta on selvää, että siinä vientimaksujen osalta kehitettyä periaatetta, jonka mukaan "on näin ollen vastattava, että asetukseen N:o 348/76 luonteenomaisesti liittyvien epävarmuustekijöiden vuoksi kohtuus edellyttää, että vientimaksua kansalliseksi valuutaksi muunnettaessa käytetään muuntokurssia, joka oli kyseisenä aikana edullisin yksityisen oikeussubjektin kannalta", ei voida kyseessä olevien intressien erilaisuuden vuoksi soveltaa rikkomisiin, jotka kohdistuvat yhteisöjen kartellikieltoon.

90. Kuudennen valitusperusteen ensimmäinen osa, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan ecumääräisen sakon määräämistä, on näin ollen hylättävä perusteettomana.

2. Sakon laskeminen rikkomisajan viimeisen vuoden liikevaihdon perusteella

Asianosaisten lausumat

91. Valittaja riitauttaa tässä yhteydessä valituksenalaisen tuomion 474 kohdan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tässä kohdassa hyväksynyt sen, että perustana käytetään rikkomisajan viimeisen vuoden liikevaihtoa, vaikka valittajan mielestä komission olisi sakkoja laskiessaan pitänyt käyttää perustana sitä päätöksen tekemistä edeltäneen ajan viimeisintä liikevaihtoa, jonka osalta sillä oli käytettävissään konsolidoitu tilinpäätös, eli valittajan tapauksessa vuoden 1992 liikevaihtoa. Valittaja katsoo, että vuoden 1990 käyttäminen arviointiperusteena on ristiriidassa oikeusvarmuusperiaatteen ja kohtuusperiaatteen kanssa.

92. Kantaansa perustellakseen valittaja vetoaa jälleen asiassa Lührs annettuun tuomioon, jossa on todettu, että oikeudellisen epävarmuuden vallitessa on valittava asianomaisille edullisempi laskentaperuste, minkä olisi valittajan tapauksessa pitänyt merkitä, että sakkoa laskettaessa olisi pitänyt käyttää perustana päätöksen tekemistä edeltäneen ajan viimeisintä käytettävissä olevaa liikevaihtoa.

93. Valittajan mukaan myöskään yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Sarrió vastaan komissio antama tuomio ei ole ristiriidassa tämän periaatteen kanssa, sillä siinä ei ole käsitelty oikeudelliseen epävarmuuteen liittyvää ongelmaa tällä tavoin.

94. Komissio ottaa kantaa valitusperusteen molempiin osiin yhdessä. Tämän vuoksi viittaan tämän ratkaisuehdotuksen 84 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin.

Asian arviointi

95. Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Sarrió vastaan komissio antamansa tuomion 85 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa todennut (tosin EY:n perustamissopimuksen soveltamisalalla tapahtuneiden kilpailusääntöjen rikkomisten perusteella eli asetuksen N:o 17 osalta) ongelmasta, joka liittyy sakon laskemiseen rikkomisajan viimeisen vuoden liikevaihdon perusteella, seuraavaa:

"Sen osalta, onko lainmukaista, että huomioon otetaan kaksi viitevuotta, joista toista käytetään sakon enimmäismäärän määrittämisessä ja toista arvioitaessa yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa rikkomisajankohtana, on todettava yhtäältä, että enimmäismäärä, joka on asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädetty sakoille, jotka ovat suurempia kuin miljoona laskentayksikköä, ja joka on 10 prosenttia - - edellisen tilikauden liikevaihdosta, koskee päätöksen tekoajankohtaa edeltänyttä tilikautta - - . On lisäksi johdonmukaista, että tätä tilikautta käytetään määritettäessä, kuinka suuri sakko kilpailusääntöjä rikkoneelle yritykselle voidaan enintään määrätä.

Toisaalta silloin kun arvioidaan yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa kilpailusääntöjen rikkomisajankohtana, on väistämättä otettava huomioon kyseisen ajankohdan liikevaihto - - . Päinvastaisessa tapauksessa ulkoisten ja sattumanvaraisten tosiseikkojen, kuten kansallisten valuuttojen myöhempien arvonmuutosten, huomioon ottaminen vääristäisi kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden eri yritysten kokoa (ks. asia C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I-4125, 165 kohta)."

96. Koska ei ole nähtävissä, miksi näitä periaatteita ei pitäisi soveltaa nyt kyseessä olevan määräyksen eli EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan soveltamisen yhteydessä tai miksi niitä pitäisi tässä yhteydessä soveltaa eri tavalla, valittajan väite on hylättävä samoista syistä.

97. Myöskään oikeudellista epävarmuutta ja yhdenvertaisuusperiaatetta koskeva näkökohta, jonka valittaja on tuonut esiin, ei estä katsomasta näin.

98. Valittajan mainitsemassa asiassa Lührs annettuun tuomioon ei myöskään voida tässä yhteydessä vedota perusteluna, koska siinä ei ollut kysymys yhteisöjen kartellikiellon rikkomisesta määrättävän sakon laskemisesta vaan vientimaksun laskemisesta, johon liittyvät intressit ovat erilaisia. Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Lührs antamassaan tuomiossa viitannut oikeudellista epävarmuutta koskevaan näkökohtaan yhdistyneenä verotuksen asianmukaisuutta koskevaan näkökohtaan. Tapauksissa, joissa on kysymys yhteisöjen kartellioikeuden rikkomisesta, on - kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa Sarrió vastaan komissio antamassaan tuomiossa - kuitenkin juuri vertailtavuuden aikaansaamiseksi välttämätöntä, että sakkoja laskettaessa käytetään viitevuotena rikkomisajan viimeistä vuotta.

99. Tähän on lisättävä, että sellaista oikeutta valita kahden mahdollisen viitevuoden välillä, jollainen valittajan ilmeisen käsityksen mukaan komissiolla on asiassa Sarrió vastaan komissio annetun tuomion mukaisesti, ei ole olemassakaan. Tässä tuomiossa mainittu, asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukainen "edellinen tilikausi" liittyy selvästi vain sakon enimmäismäärän (10 prosenttia liikevaihdosta) määrittämisessä huomioon otettavaan liikevaihtoon. Tätä säännöstä voidaan sen tavoite (suhteettomien taloudellisten rasitusten estäminen) huomioon ottaen tulkita myös siten, että siinä tarkoitetaan päätöksen tekemistä edeltänyttä tilikautta. Tästä on kuitenkin pidettävä erillään se liikevaihto, jonka perusteella lasketaan sakon alkuperäinen määrä. Tämä määrä on niiden vertailukelpoisuutta koskevien syiden vuoksi, jotka yhteisöjen tuomioistuin on tuonut esiin asiassa Sarrió vastaan komissio antamassaan tuomiossa, laskettava rikkomisajan viimeisen vuoden liikevaihdon perusteella.

100. Ei siis kaiken kaikkiaan voida katsoa, että komission olisi määrittäessään viitevuotta, jonka liikevaihtoa on käytettävä perustana sakkoa laskettaessa, valittava aina se viitevuosi, joka on sakon määrän osalta edullisin kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneille yksittäisille yrityksille.

101. Myös kuudennen valitusperusteen toinen osa, jonka mukaan sakko on laskettu oikeudellisesti virheellisellä tavalla rikkomisajan viimeisen tilikauden liikevaihdon perusteella, on näin ollen hylättävä perusteettomana.

102. Kuudes valitusperuste, jossa on moitittu sitä, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut sakkoa, on näin ollen kokonaisuudessaan hylättävä perusteettomana.

IV Ratkaisuehdotus

103. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:

- valitus hylätään ja

- valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.