Yhteisön lainsäätäjällä on laaja harkintavalta nyt esillä olevan kaltaisella alalla, jolla siltä edellytetään poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten valintojen tekemistä ja jolla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Yhteisöjen tuomioistuimen on tähän liittyvässä aineellisoikeudellisessa valvonnassa vain tutkittava, onko tätä harkintavaltaa käytettäessä tehty ilmeinen virhe tai onko harkintavaltaa käytetty väärin taikka onko lainsäätäjä selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajat.

Tämän periaatteen nojalla on myönnettävä, että kun esiintyy epävarmuutta siitä, onko ihmisten terveyteen kohdistuvaa vaaraa olemassa, tai siitä, minkä laajuinen tämä vaara on, toimielimet saavat toteuttaa suojatoimenpiteitä odottamatta, että näiden vaarojen olemassaolo ja niiden vakavuus näytetään täysin toteen. Sitä vastoin silloin, kun uudet seikat muuttavat vaaraa koskevaa käsitystä tai osoittavat, että kyseistä vaaraa voidaan torjua olemassa olevia toimenpiteitä vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, toimielinten ja erityisesti komission, jolla on aloiteoikeus, on huolehdittava siitä, että lainsäädäntöä mukautetaan uusien tietojen mukaiseksi. Yhteisöjen toimielimet voivat näin todellakin toteuttaa olemassa olevia toimenpiteitä vähemmän rajoittavia toimenpiteitä silloin, kun näillä toimenpiteillä on mahdollista torjua vaara, jota koskevaa käsitystä uudet seikat ovat muuttaneet.

Jotta voitaisiin päättää, täyttyykö fumus boni juris -edellytys sellaisessa yksittäistapauksessa, jossa pääasiassa nostetun kanteen tueksi on vedottu siihen, että komissio on loukannut ennalta varautumisen periaatetta riskinarvioinnissa tehdyn virheen vuoksi antamalla tiettyjen tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden (TSE) ehkäisyä, valvontaa ja hävittämistä koskevista säännöistä annetun asetuksen N:o 999/2001 liitteiden I, III, VII ja X muuttamisesta annetun asetuksen N:o 727/2007, jolla lievennetään niitä eläinten terveyteen liittyviä toimenpiteitä, joita sovelletaan sellaiseen lammas- ja vuohikarjaan, jossa on todettu TSE-tapaus, on syytä tutkia, onko tämä oikeudellinen peruste ilmeisesti perusteltu, ja siis tarkistettava, onko perustelut, joiden mukaan komissio on nyt esillä olevassa asiassa loukannut ennalta varautumisen periaatetta, otettava niin vakavasti, ettei niitä voida jättää huomiotta tässä välitoimimenettelyssä.

Sikäli kuin ”nollariskiä” ei todellisuudessa voi olla olemassa, ennalta varautumisen periaatetta voidaan soveltaa ainoastaan tilanteissa, joissa on kyse muun muassa ihmisten terveydelle aiheutuvasta riskistä, joka ei perustu pelkkiin tieteellisesti tarkistamattomiin olettamuksiin mutta jota ei ole vielä kyetty täysin osoittamaan. Sovellettaessa ennalta varautumisen periaatetta, jolla määritelmän mukaan tarkoitetaan tieteellisesti epävarmoja tilanteita, riskinarvioinnilta ei myöskään voida edellyttää, että yhteisön toimielimet saisivat siinä väistämättä lopullista tieteellistä näyttöä riskin olemassaolosta ja mahdollisten haittavaikutusten vakavuudesta riskin toteutuessa.

Kun ainakin ensi arviolta voidaan katsoa, että olemassa on edelleen todellista tieteellistä epävarmuutta yhtäältä siitä mahdollisuudesta, että eläinperäisen TSE:n taudinaiheuttajien joukosta muut kuin naudan spongiforminen enkefalopatia -nimisen taudin (BSE) aiheuttajat voivat tarttua ihmiseen, ja toisaalta siitä, ovatko erottelevat molekyylitestit luotettavia, väite, jonka mukaan pienissä märehtijöissä esiintyvää TSE:tä koskevan tieteellisen tietämyksen edistyminen ei ole sellaista, että se muuttaisi käsitystä näiden tautien aiheuttamasta riskistä kansanterveydelle, ei ole täysin perusteeton. Näin ollen väite, jonka mukaan ennalta varautumisen periaatetta on loukattu siitä syystä, että komissio on tehnyt virheen riskiä arvioidessaan, on tutkittava perusteellisesti, mikä kuuluu yksinomaan pääasiaa käsittelevän tuomioistuimen tehtäviin.

(ks. 59, 65, 79, 85 ja 86 kohta)