Asia T-53/16

(julkaistu otteina)

Ryanair DAC, aiemmin Ryanair Ltd

ja

Airport Marketing Services Ltd

vastaan

Euroopan komissio

Valtiontuet – Nîmes-Uzès-Le Viganin kauppa- ja teollisuuskamarin ja Ryanairin ja sen tytäryhtiön Airport Marketing Services välillä tehdyt sopimukset – Lentoasemapalvelut – Markkinointipalvelut – Päätös, jossa tuki todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja määrätään sen takaisin perimisestä – Valtiontuen käsite – Valtion toimenpiteeksi katsominen – Kauppa- ja teollisuuskamari – Etu – Yksityistä sijoittaja- testiä koskeva arviointiperuste – Takaisin periminen – Perusoikeuskirjan 41 artikla – Oikeus tutustua asiakirja-aineistoon – Oikeus tulla kuulluksi

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kuudes jaosto) 13.12.2018

Komissio ei jätä noudattamatta Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrättyä hyvän hallinnon periaatetta eikä tuensaajina olevien yritysten puolustautumisoikeuksia antaessaan päätöksen, jossa se toteaa tämän tuen sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja määrää sen takaisin perimisestä antamatta tuensaajille oikeutta tutustua asiakirjoihin ja ilman, että se olisi antanut etukäteen tuensaajille tiedoksi niitä tosiseikkoja ja perusteita, joihin se aikoo perustaa tämän päätöksen. Valtiontukien valvontamenettelyssä tuensaajat eivät nimittäin voi vedota varsinaisiin puolustautumisoikeuksiin. Perusoikeuskirjan tarkoituksena ei ole muuttaa EUT-sopimuksella luodun valtiontukien valvonnan luonnetta eikä siinä anneta kolmansille osapuolille tarkastusoikeutta, josta SEUT 108 artiklassa ei ole määrätty. Jos niillä, joita asia koskee, olisi valtiontukien valvontamenettelyssä oikeus tutustua komission hallintomenettelyn asiakirja-aineistossa oleviin asiakirjoihin, SEUT 108 artiklassa määrätty valtiontukien valvontamenettelyjärjestelmä vaarantuisi. Komission velvoittaminen ilmoittamaan etukäteen tuensaajille todisteet, joihin se aikoo perustaa lopullisen päätöksensä, tarkoittaisi nimittäin, että asiassa aloitettaisiin sen kaltainen kontradiktorinen menettely, joka on aloitettu valtiontuen myöntäneen jäsenvaltion kanssa, vaikka tuensaajien tehtävänä on pääasiallisesti toimia vain komission tiedonlähteenä menettelyssä. SEUT 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilla osapuolilla, joita asia koskee, on kuitenkin oikeus osallistua hallinnolliseen menettelyyn siinä määrin kuin yksittäistapaukseen liittyvissä olosuhteissa on tarkoituksenmukaista. Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen on näin ollen mahdollistettava asianomaisten osapuolten tehokas osallistuminen kyseiseen menettelyyn, jonka aikana niillä on mahdollisuus esittää väitteensä perusteluineen. Tähän riittää se, että osapuolet tuntevat ne syyt, joiden perusteella komissio on päätynyt katsomaan toistaiseksi, että kyseinen toimenpide saattaa olla sisämarkkinoille soveltumaton uusi tuki. (ks. 52–55, 57, 68 ja 71 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 83–101 ja 103–109 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks.125–140 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks.143–151 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 156–159 kohta)

SEUT 107 artiklan 1 kohtaan perustuva toimenpiteen valikoivuutta koskeva vaatimus on selvästi erotettava siihen liittyvästä taloudellisen edun havaitsemisesta, koska kun Euroopan komissio on havainnut sellaisen – laajassa merkityksessä ymmärretyn – edun olevan olemassa, joka perustuu suoraan tai välillisesti asianomaiseen toimenpiteeseen, sen tehtävänä on vielä osoittaa, että kyseinen etu koskee erityisesti yhtä tai useampaa yritystä. Tämän tehdäkseen komission on etenkin osoitettava, että asianomaisella toimenpiteellä otetaan käyttöön erilainen kohtelu sellaisten yritysten välille, jotka ovat toimenpiteen tavoitteen kannalta toisiinsa rinnastettavassa tilanteessa. Etu on siis myönnettävä valikoivalla tavalla ja sen on oltava omiaan asettamaan tietyt yritykset muita yrityksiä edullisempaan asemaan. Valikoivuutta koskeva vaatimus eroaa kuitenkin sen mukaan, pidetäänkö kyseessä olevaa toimenpidettä yleisenä tukijärjestelmänä vai yksittäisenä tukena. Jälkimmäisessä tapauksessa taloudellisen edun toteaminen mahdollistaa lähtökohtaisesti sen, että toimenpiteen oletetaan olevan valikoiva. Sitä vastoin tutkittaessa yleistä tukijärjestelmää on selvitettävä, tuottaako asianomainen toimenpide siitä huolimatta, että sen todetaan tuottavan yleistä etua, sitä yksinomaan tietyille yrityksille tai tietyille toimialoille. Tästä seuraa, että lentoasemaa ylläpitävän viranomaisen ja lentoyhtiön ja sen tytäryhtiön välillä tehty lentoasemapalvelusopimus ja markkinointipalvelusopimus ovat luonteeltaan valikoivia, kun ne sisältävät näiden sopijapuolten välillä erityisesti sovittuja ehtoja ja niistä seuraa etua lentoyhtiölle ja sen tytäryhtiölle. Tältä osin ei ole tarpeen selvittää, myönnetäänkö kyseessä olevalla sopimuksella tälle lentoyhtiölle ja sen tytäryhtiölle etuja muihin siihen rinnastettavassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa oleviin toimijoihin verrattuna. Nimittäin kriteeri, jonka mukaan tuensaajaa on verrattava muihin toimijoihin, jotka ovat siihen rinnastettavassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa, perustuu toimenpiteellä tavoitellun tavoitteen huomioon ottaen siihen yhteyteen, jossa mahdollisesti yleisesti sovellettaviksi tulevien toimenpiteiden valikoivuutta arvioidaan, ja se oikeutetaan tällä yhteydellä. Tällainen kriteeri ei ole merkityksellinen arvioitaessa ad hoc-toimenpiteen, joka koskee ainoastaan yhtä yhtiötä ja jolla pyritään muuttamaan tiettyjä tälle yhtiölle ominaisia kilpailun rajoituksia, valikoivuutta. (ks. 162–169 kohta)

Edellytykset, jotka toimenpiteen on täytettävä, jotta se kuuluisi SEUT 107 artiklassa tarkoitetun tuen käsitteen piiriin, eivät täyty, jos tukea saanut yritys saattoi saada saman edun kuin etu, joka sille annettiin valtion varoista, olosuhteissa, jotka vastaavat tavanomaisia markkinaedellytyksiä. Tämä arviointi tehdään lähtökohtaisesti soveltamalla markkinataloustoimijaa koskevaa kriteeriä. Sen määrittämiseksi, onko tällainen valtion toimenpide valtiontukea, on arvioitava, olisiko markkinataloustoimija, joka on kooltaan verrattavissa julkisen sektorin elimiin, samankaltaisissa olosuhteissa voinut toteuttaa kyseisen järjestelyn. Sen määrittäminen, olisiko markkinataloustoimija toteuttanut käsiteltävän kaltaisen järjestelyn, ei kuitenkaan välttämättä merkitse sitä, että Euroopan komissiolla olisi velvollisuus käyttää vertailevaa analyysimenetelmää. Tämä menetelmä on nimittäin ainoastaan analyyttinen väline muiden välineiden joukossa sen määrittelemiseksi, onko tukea saanut yritys saanut sellaista taloudellista etua, jota se ei olisi saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa. Asianmukaisen välineen valinta kuuluu komission velvollisuuteen arvioida täysimääräisesti kaikkia riidanalaisen toimenpiteen merkityksellisiä piirteitä ja asiayhteyttä, mukaan luettuna tukea saavan yrityksen ja kyseessä olevien markkinoiden tilanne. Tästä seuraa, että komissio voi päätöksessä, jossa se totesi lentoasemapalvelusopimuksen ja markkinointipalvelusopimuksen perusteella myönnetyn valtiontuen sisämarkkinoille soveltumattomaksi, ilman, että tekisi virhettä, tutkia yksityiskohtaisesti, mikä menetelmä soveltuu parhaiten valittavaksi markkinataloustoimijaa koskevan kriteerin soveltamista varten ja se voi päätyä käyttämään sitä varten asteittaista kannattavuutta koskevaa analyysimenetelmää vertailevan analyysimenetelmän sijasta. (ks. 180–184 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 203 ja 333 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks.207–220, 293–327, 335–363 ja 377–420 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 228–235 kohta)