ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
D)

Miten on tulkittava SOLAS-yleissopimuksen 1 artiklan b kohtaa, johon nimenomaisesti viitataan direktiivin 2009/16/EY 2 artiklassa ja jonka yhdenmukainen tulkinta unionissa on sen vuoksi taattava satamavaltioiden suorittamaa valvontaa silmällä pitäen, siltä osin kuin siinä määrätään, että ”sopimushallitukset sitoutuvat antamaan kaikki ne lait, asetukset, määräykset ja ohjesäännöt sekä ryhtymään kaikkiin muihin toimenpiteisiin, jotka voivat olla tarpeen tämän yleissopimuksen saattamiseksi kaikilta osiltaan täydellisesti voimaan, täten varmistaakseen sen, että ihmishengen turvallisuutta silmälläpitäen alus on sopiva siihen käyttöön, johon se on tarkoitettu”, ja erityisesti, siltä osin kuin satamavaltioiden on tarkastuksillaan arvioitava, onko alus sopiva siihen käyttöön, johon se on tarkoitettu, onko tarkastuksessa yksinomaiseksi tekijäksi omaksuttava ne määräykset, jotka perustuvat luokitukseen ja asianmukaisiin turvallisuutta koskeviin todistuskirjoihin, jotka puolestaan perustuvat abstraktilla tasolla ilmoitettuun toimintaan, vai voidaanko huomioon ottaa myös se tarkoitus, johon alusta käytännössä käytetään? Kun huomioon otetaan myös mainittu kansainvälinen sopimusmääräys, onko satamavaltion viranomaisilla paitsi valtuudet tarkastaa se, vastaavatko aluksen varusteet lippuvaltion myöntämien todistuskirjojen mukaisia määräyksiä, jotka perustuvat aluksen teoreettiseen luokitukseen, myös valtuudet arvioida aluksen todistuskirjojen ja varusteiden vaatimustenmukaisuutta suhteessa siihen toimintaan, jota aluksella käytännössä harjoitetaan ja joka poikkeaa luokitustodistuksessa ilmoitetusta? Samat huomiot on esitettävä 4.12.2019 annetun IMO:n päätöslauselman A.1138(31) – Procedures of Port State Control, 2019, 1.3.1 kohdan osalta siltä osin kuin siinä todetaan seuraavaa: ”Under the provisions of the relevant conventions set out in section 1.2 above, the Administration (i.e. the Government of the flag State) is responsible for promulgating laws and regulations and for taking all other steps which may be necessary to give the relevant conventions full and complete effect so as to ensure that, from the point of view of safety of life and pollution prevention, a ship is fit for the service for which it is intended and seafarers are qualified and fit for their duties.)”.
1)

Pyritäänkö määrittelydirektiivin (1) 15 artiklan c alakohdalla ainoastaan suojelun antamiseen sellaisessa poikkeuksellisessa tilanteessa, jossa mielivaltaisen väkivallan aste kansainvälisen tai maan sisäisen aseellisen selkkauksen yhteydessä saavuttaa niin korkean tason, että on olemassa merkittäviä perusteita uskoa, että kyseiseen maahan tai tilanteen mukaan asianomaiselle alueelle palautettu siviilihenkilö joutuu jo pelkästään sen takia, että hän on kyseisen maan tai alueen alueella, kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun todelliseen vaaraan? Kuuluuko tällainen poikkeuksellinen tilanne tuomiossa (2) N. A. v. Yhdistynyt kuningaskunta tarkoitetun käsitteen ”most extreme case of general violence” alaan? Jos ensimmäisen kysymyksen ensimmäiseen osaan vastataan kieltävästi:
2.

a) Onko unionin oikeutta, kun erityisesti tarkastellaan — direktiivin 2004/48 3, 13 ja 14 artiklaa, — direktiivin 2001/29 8 artiklaa ja — direktiivin 2009/24 7 artiklaa, tulkittava siten, että direktiivin 2004/48 2 artiklassa tarkoitetun teollis- tai tekijänoikeuksien haltijalla on lähtökohtaisesti oikeus saada täysimääräinen korvaus ensimmäisen kysymyksen a kohdassa mainituista asianajokuluista tai vähintään asianmukainen ja olennainen osa niistä, vaikka — kyseessä olevaan loukkaukseen on syyllistynyt luonnollinen henkilö ammatillisen tai kaupallisen toimintansa ulkopuolella, ja — kyseiseen tapaukseen sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan nämä asianajokulut korvataan pääsääntöisesti riidan alennetun arvon mukaisesti? b) Jos toisen kysymyksen a kohtaan vastataan myöntävästi, onko toisen kysymyksen a kohdassa mainittuja unionin oikeussääntöjä tulkittava siten, että poikkeusta kyseisessä a kohdassa mainitusta pääsäännöstä, jonka mukaan oikeudenhaltijalle on korvattava ensimmäisen kysymyksen a kohdassa mainitut asianajokulut täysimääräisesti tai vähintään asianmukaisilta ja olennaisilta osin, on tarkasteltava ottamalla huomioon muut tekijät (kuten esimerkiksi teoksen ajankohtaisuus, julkaisemisen kesto ja se, että loukkaukseen on syyllistynyt luonnollinen henkilö ilman kaupallisia tai ammatillisia intressejä), vaikka direktiivin 2004/48 2 artiklassa tarkoitettu teollis- tai tekijänoikeuksien loukkaus on tehty tiedostoja jakamalla, eli on saatettu teos yleisön saataville tarjoamalla maksuton lataus kaikille vapaasti käytettävissä olevan vaihtopörssin osallistujille ilman digitaalisten oikeuksien hallintaa (Digital Rights Management)?
C 35/21

Valitus, jonka Dermavita Co. Ltd on tehnyt 21.8.2020 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-104/19, Dermavita v. EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM), 25.6.2020 antamasta tuomiosta

(Asia C-400/20 P)

(2021/C 35/32)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Dermavita Co. Ltd (edustaja: D. Todorov, advocat)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Allergan Holdings France

Unionin tuomioistuin (valituslupajaosto) on 3.12.2020 antamallaan määräyksellä jättänyt valitusluvan hyväksymättä ja määrännyt valittajan vastaamaan omista oikeudenäyntikuluistaan.
1)

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) 6 artiklan 1 kohtaa, sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, erityisesti 14.3.2019 annetussa tuomiossa Zsuzsanna Dunai v. ERSTE Bank Hungary Zrt. (C-118/17, EU:C:2019:207) tulkittava siten, että kuluttajan, joka on lainanottaja, ja pankin välisiä suhteita koskevien lainsäädäntötoimien perusteella ei voida evätä kuluttajilta oikeutta riitauttaa tuomioistuimessa alkuperäisen sopimuksen tai lain perusteella tehdyn lisäsopimuksen ehtoja käyttääkseen oikeutta kaikkien niiden etujen palauttamiseen, jotka pankki kuluttajien vahingoksi on saanut perusteettomasti kohtuuttomien sopimusehtojen soveltamisen vuoksi tilanteessa, jossa kuluttajat ovat suostuneet vapaaehtoisesti alkuperäisen sopimussuhteen muutokseen pankeille asetetun lakisääteisen velvoitteen perusteella, joka koskee tällaisen mahdollisuuden tarjoamista kuluttajille, ei suoraan lain perusteella kuten tuomiossa Dunai?
—

asetuksen (EY) N:o 561/2006 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse vuorokautista ja viikoittaista enimmäisajoaikaa, vähimmäistaukoja sekä vuorokautisia ja viikoittaisia lepoaikoja koskevista vähimmäisvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 165/2014 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse ajopiirtureilla tapahtuvasta paikannuksesta 15.7.2020 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2020/1054 (1) 1 artiklan 6 kohdan c alakohta todetaan mitättömäksi
3)

Onko tilanteessa, jossa, kuten tässä tapauksessa, komissio on valtiontukipäätöksellä vahvistanut niin olemassa olevan tukiohjelman kuin myös siihen suunnitellut muutokset sisämarkkinoille soveltuviksi ja valtio on muun muassa ilmoittanut, että soveltaa olemassa olevaa tukiohjelmaa ainoastaan tiettyyn määräaikaan saakka, mutta olemassa olevan tukiohjelman soveltamista on jatkettu voimassa olevan lain perusteella valtion ilmoittamaa määräaikaa kauemmin, kyseessä neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 (2) 1 artiklan c alakohdassa tarkoitettu uusi tuki, ottaen huomioon muun muassa unionin tuomioistuimen kannat asiassa C-590/14 P (3) (tuomion 49 ja 50 kohta)?
1.

Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu SEUT 266 artiklan rikkomiseen ja valittajan sen oikeuden loukkaamiseen, jonka mukaan täytäntöön pantavaa tuomiota on noudatettava täysimääräisesti, koska unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että päätös hallinnollisen tutkimuksen uudelleen aloittamisesta on ollut valmisteleva toimi, joka ei ole ollut KF:lle vastainen. Kyseessä on päätös olla panematta tuomiota täytäntöön asianmukaisesti SEUT 266 artiklan edellyttämällä tavalla ja ottaen myös huomioon KF:n tapauksen erityiset olosuhteet, joten päätös vaikuttaa välittömästi ja suoraan hänen etuihinsa. Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen jättäessään huomiotta KF:n tapauksen erityiset olosuhteet, joihin sisältyy korjaamattomia lainvastaisuuksia alkuperäisessä hallinnollisessa tutkimuksessa. Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on jättänyt toteamatta, että: — EUSK:n on objektiivisesti mahdotonta poistaa lainvastaisuudet aloittamalla hallinnollinen tutkimus uudelleen, kun otetaan myös huomioon, että alkuperäisessä hallinnollisessa tutkimuksessa todistajiin vaikutettiin epäasianmukaisesti ja että KF:n kunniallisuutta ja ammatillista mainetta on vakavasti loukattu, kuten täytäntöön pantavassa tuomiossa on todettu — menettelyn oikeudenmukaisuutta ei voida taata — kohtuullisen käsittelyajan periaatetta on loukattu.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht München (Saksa) on esittänyt 1.10.2020 – Vodafone Kabel Deutschland GmbH v. Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

(Asia C-484/20)

(2020/C 433/41)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht München

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Vodafone Kabel Deutschland GmbH

Vastapuoli: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko direktiivin (EU) 2015/2366 (1) 62 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle tai käytännölle, jonka mukaan kansallisessa täytäntöönpanosäännöksessä säädettyä maksuvälineiden ja maksupalvelujen palvelumaksukieltoa voidaan kuluttajien kanssa solmittujen kestovelkasuhteiden osalta soveltaa siirtymäjärjestelynä vain, jos perustana oleva velkasuhde on syntynyt 13.01.2018 jälkeen, muttei kuitenkaan silloin, kun velkasuhde on syntynyt ennen 13.01.2018 mutta (muiden) maksutapahtumien maksaminen on alkanut vasta 13.01.2018 lähtien?

(1) Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY, 2009/110/EY ja 2013/36/EU ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta sekä direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta 25.11.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2015/2366 (EUVL 2015, L 337, s. 35).
C 371/6

Valitus, jonka Sebastian Veit on tehnyt 2.4.2020 unionin yleisen tuomioistuimen (kymmenes jaosto) asiassa T-474/18, Veit v. EKP 19.6.2020 antamasta tuomiosta

(Asia C-272/20 P)

(2020/C 371/03)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Sebastian Veit (edustaja: K. Kujath, Rechtsanwalt)

Muu osapuoli: Euroopan keskuspankki (EKP)

Vaatimukset

— unionin yleisen tuomioistuimen (kymmenes jaosto) 2.4.2020 asiassa T-474/18 antama tuomio kumotaan

— Euroopan keskuspankin valittajan palkkauksen määrittämisestä 1.1.2018 alkavien vaikutuksen 3.1.2018 tekemä päätös, sellaisena kuin se on Euroopan keskuspankin 25.5.2018 tekemässä päätöksessä, kumotaan

— Euroopan keskuspankki velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksenalaisella tuomiolla rikotaan unionin oikeutta. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole tulkinnut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 artiklan, 51 artiklan 1 kohdan ja 52 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

Unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisu, jonka mukaan se, että Euroopan keskuspankki kohtelee sisäisiä paikan hakijoita ja ulkoisia hakijoita palkkatasolle määrittämisessä eri tavalla, on oikeutettua erilaisten säätelyiden takia ja se on katsottava oikeasuhteiseksi, on virheellinen.

Unionin yleisen tuomioistuimen analogisesti käsiteltävässä asiassa soveltamassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, joka koskee työtehtävissä toimivan virkamiehen ikälisän määrittämistä koskevien henkilösääntöjen säännösten tulkintaa, ei oteta huomioon oikeusriidan perusteena olevaa tosiseikastoa.
2)

Edellyttääkö direktiivin 2005/29/EY liitteessä I olevan 11 kohdan ensimmäinen virke, että elinkeinonharjoittaja antaa media-alan yrittäjälle rahanarvoista etua vastikkeena toimituksellisen sisällön käyttämisestä, ja jos tähän vastataan myöntävästi, onko katsottava, että kyse on tällaisesta vastikkeesta myös siinä tapauksessa, että media-alan yrittäjä raportoi yhdessä elinkeinonharjoittajan kanssa järjestetystä mainoskampanjasta, kun kyseinen elinkeinonharjoittaja on antanut media-alan yrittäjälle käyttöönsä tekstiä varten kuvaoikeudet, molemmat yritykset ovat osallistuneet mainoskampanjan kustannuksiin ja menoihin ja mainoskampanjan tarkoituksena on edistää molempien yritysten tuotteiden myyntiä?
2)

Jos edellä mainittua jätteiden siirtoa koskevaa hyväksyntää on pidettävä palvelunsuorittajan valintaperusteena (kelpoisuus harjoittaa ammattitoimintaa), onko direktiivin 2014/24 18 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa, 58 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa ja 58 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa vahvistettuja avoimuuden ja terveen kilpailun periaatteita, SEUT 26 artiklan 2 kohdassa taattua henkilöiden, tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta sekä asetuksen N:o 1013/2006 7–9 artiklaa (yhdessä tai erikseen mutta rajoittumatta siihen) tulkittava ja sovellettava siten, että jätehuoltopalveluja koskevan julkisen hankinnan ehdoilla, jotka koskevat etenkin tarjousten jättämiselle asetetun määräajan päättymisajankohtaa, on luotava kansallisille tai ulkomaille palvelunsuorittajille, jotka pyrkivät kuljettamaan jätteitä Euroopan unionin jäsenvaltioiden rajojen yli, edellytykset, jotka mahdollistavat rajoittamattoman osallistumisen tällaisiin julkisia hankintoja koskeviin menettelyihin, ja että suorittajien on muun muassa sallittava esittää edellä mainittu hyväksyntä, jos se on annettu tarjousten jättämiselle asetetun määräajan päättymisen jälkeen?
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 168 artiklaa ja muita merkityksellisiä säännöksiä ja kyseiseen direktiiviin perustuvaa verotuksen neutraalisuuden periaatetta sekä unionin tuomioistuimen direktiivin tulkinnasta antamaa oikeuskäytäntöä tulkittava siten, että ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentäminen ei ole sallittua elinkeinonharjoittajille, jotka käännetyn veronmaksuvelvollisuuden järjestelmässä laativat toteuttamastaan tavaroiden hankinnasta tositteen (laskun), johon sisällytetään fiktiivinen tavaroiden luovuttaja, kun on riidatonta, että hankinnan on todellisuudessa toteuttanut kyseinen elinkeinonharjoittaja, joka on sisällyttänyt ostetut materiaalit liike- tai elinkeinotoimintaansa?
b)

että yhtenä verovelvollisena käsittelyn on väistämättä johdettava – jolloin on myös hyväksyttävä huomattava verotulojen vähentyminen – henkilöistä, joilla on läheiset suhteet toisiinsa, erotettuun arvonlisäveroryhmään, jossa on kyse varta vasten arvonlisäverotustarkoituksiin perustettavasta fiktiivisestä yksiköstä?
1)

Onko henkivakuutuksesta 5.11.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/83/EY (1) [– –] 36 artiklan 1 kohta, luettuna yhdessä liitteessä III olevan A kohdan 12 alakohdan kanssa, ymmärrettävä siten, että velvollisuus ilmoittaa siinä mainitut tiedot koskee myös vakuutettua, jos vakuutettu ei ole samalla vakuutuksenottaja ja hän on henkilö, joka liittyy kuluttajana vakuutusyrityksen ja vakuutuksenottajana olevan elinkeinonharjoittajan tekemään ryhmähenkivakuutussopimukseen (kuoleman- ja elämänvaravakuutukseen), joka on sidottu vakuutusrahastoon, ja hän on tosiasiallinen sijoittaja vakuutusmaksuna maksettujen varojen osalta?
Valitus, jonka easyJet Airline Co. Ltd on tehnyt 23.7.2020 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu ensimmäinen jaosto) asiassa T-8/18, easyJet Airline v. komissio, 13.5.2020 antamasta tuomiosta

(Asia C-343/20 P)

(2020/C 297/50)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: easyJet Airline Co. Ltd (edustajat: J. Rivas Andrés, avocat ja A. Manzaneque Valverde, abogada)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa valituksenalaisen tuomion ja/tai valtiontuesta SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italia – korvaukset yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista Sardinian lentoasemille – 29.7.2016 annetun komission päätöksen (EU) 2017/1861 (1) siltä osin kuin se koskee valittajaa

— vaihtoehtoisesti kumoaa valituksenalaisen tuomion ja palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi

— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut muutoksenhakuasteessa ja ensimmäisessä oikeusasteessa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja katsoo, että valituksenalainen tuomio on kumottava seuraavilla neljällä perusteella:

Ensimmäinen valitusperuste, jonka mukaan valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe, koska siinä on sekoitettu valtiontuen olemassaolon kahden edellytyksen (valtion varat ja etu) arviointi.

Toinen valitusperuste, jonka mukaan valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe, koska siinä on katsottu, ettei yksityinen markkinataloustoimija -arviointiperustetta voitu soveltaa tässä tapauksessa. Unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti päätynyt katsomaan, että lentoaseman pitäjät eivät käyttäneet merkittävässä määrin omia varojaan eivätkä ne toimineet yksityisinä markkintaloustoimijoina. Lisäksi valituksenalaisen tuomion päätelmä yksityinen markkinataloustoimija –arviointiperusteen soveltamatta jättämisestä on SEUT 345 artiklan vastainen ja loukkaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja syrjintäkiellon periaatetta sekä easyJetin puolustautumisoikeuksia.

Kolmas valitusperuste, jonka mukaan valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe, koska siinä on päädytty katsomaan, että lentoaseman pitäjät ovat toimineet pelkästään Sardinian alueen välittäjinä.

Neljäs valitusperuste, jonka mukaan valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe (i) alueellisen tukijärjestelmän lopullisten edunsaajien, (ii) välillisen edun ja (iii) tukijärjestelmän toissijaisten vaikutusten yksilöinnissä.

(1) EUVL 2017, L 268, s. 1.
3)

Siltä varalta, että molempia lentoliikenteen harjoittajia on pidettävä asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”lennosta vastaavana lentoliikenteen harjoittajana”: Voiko matkustaja valita, kummalta lentoliikenteen harjoittajalta hän vaatii korvausta?
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä sen periaatteen kanssa, että kansallisen tuomioistuimen on taattava unionin oikeudesta johtuvien oikeuksien tehokkaan suojelun edellyttämät menettelylliset oikeudet, tulkittava siten, että selvittäessään velallisen asuinpaikkaa, mitä kansallisessa lainsäädännössä edellytetään sellaisen yksipuolisen muodollisen menettelyn toteuttamiseksi, jossa ei vastaanoteta todisteita ja jollainen maksamismääräysmenettely on, kansallinen tuomioistuin on velvollinen tulkitsemaan jokaista perusteltua epäilystä siitä, että velallisen asuinpaikka on Euroopan unionin toisessa jäsenvaltiossa, maksamismääräyksen antamisen oikeusperustan puuttumiseksi tai perusteeksi sille, ettei maksamismääräys saa lainvoimaa?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesgericht Korneuburg (Itävalta) on esittänyt 20.4.2020 – Airhelp Limited v. Austrian Airlines AG

(Asia C-164/20)

(2020/C 230/22)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landesgericht Korneuburg

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Airhelp Limited

Vastapuoli: Austrian Airlines AG

Ennakkoratkaisukysymys

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5, 6 ja 7 artiklaa tulkittava siten, että lentoaseman lääkärin toteamaa lentomatkustajan sairautta, jonka vuoksi tämä lentokoneessa, joka ei ole vielä lähtenyt liikkeelle, jo oleva matkustaja ei ole lentokuntoinen, [alkup. s. 2], mistä syystä lentoliikenteen harjoittaja kieltäytyy kuljettamasta tätä lentomatkustajaa, niin että hänen on poistuttava ja hänen matkatavaransa on purettava lentokoneesta, pidettävä matkustajille heidän lennolla pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna poikkeuksellisena olosuhteena?

(1) EUVL 2004, L 46, s. 1.
2)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä sen periaatteen kanssa, että kansallisen tuomioistuimen on taattava unionin oikeudesta johtuvien oikeuksien tehokkaan suojelun edellyttämät menettelylliset oikeudet, tulkittava siten, että selvittäessään velallisen asuinpaikkaa, mitä kansallisessa lainsäädännössä edellytetään sellaisen yksipuolisen muodollisen menettelyn toteuttamiseksi, jossa ei vastaanoteta todisteita ja jollainen maksamismääräysmenettely on, kansallinen tuomioistuin on velvollinen tulkitsemaan jokaista perusteltua epäilystä siitä, että velallisen asuinpaikka on Euroopan unionin toisessa jäsenvaltiossa, maksamismääräyksen antamisen oikeusperustan puuttumiseksi tai perusteeksi sille, ettei maksamismääräys saa lainvoimaa?
1)

Onko direktiivin 2011/95/EU (1) 3 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännökselle, jonka mukaan pakolaisaseman saaneen henkilön alaikäiselle naimattomalle lapselle on myönnettävä kyseisestä henkilöstä johdettu pakolaisasema (nk. perheenjäsenen pakolaissuoja) silloinkin, kun lapsella on myös – toiselta vanhemmalta saatu – sellaisen toisen maan kansalaisuus, joka ei ole sama kuin pakolaisen alkuperämaa ja jonka suojaan lapsi voi turvautua?
2)

Jos unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen jälkimmäisen vaihtoehdon mukaisesti: Onko asetuksen N:o 2271/96 5 artiklan 1 kohta esteenä kansallisen oikeuden tulkitsemiselle siten, että sopimuksen irtisanova osapuoli voi myös kaikissa tapauksissa ilmoittaa irtisanovansa kestovelkasuhteen sellaisen sopimuskumppanin kanssa, jonka Yhdysvaltojen ulkomaisten varojen valvontavirasto (Office of Foreign Assets Control, OFAC) on ottanut pakotteiden kohteena olevien listalle (Specially-Designated-Nationals-Liste, SDN) – ja siten myös tehdä irtisanomisilmoituksen, jonka motiivina on Yhdysvaltojen asettamien pakotteiden noudattaminen – ilman, että tähän tarvittaisiin irtisanomisperustetta, ja siten ilman, että hänen tarvitsisi selittää ja todistaa riita-asian oikeudenkäynnissä, että irtisanomisilmoituksen perusteena ei ainakaan ole ollut Yhdysvaltojen asettamien pakotteiden noudattaminen?
2)

Onko se, että katsotaan, että on oikeus saada korvausta unionin oikeuden perusteella unionin oikeuden virheellisestä soveltamisesta ja erityisesti direktiivin virheellisestä täytäntöönpanosta tai sen täytäntöönpanon laiminlyönnistä, ainoastaan silloin, kun rikotun oikeusnormin tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, oikeuden rikkominen on merkittävä (erityisesti kun on kyseessä ilmeinen ja vakava jäsenvaltion harkintavallan ylittäminen direktiivin täytäntöönpanossa) ja vahinko on välittömässä syy-yhteydessä laiminlyöntiin, esteenä jäsenvaltion säännökselle, jossa annetaan tällaisissa tapauksissa oikeus saada korvausta vähemmän tiukoin edellytyksin?