Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) tuomio 25 päivänä kesäkuuta 1998. - British Airways plc, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Air UK Ltd, Euralair international, TAT European Airlines SA ja British Midland Airways Ltd vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Valtion tuki - Lentoliikenne - Taloudellisissa vaikeuksissa oleva lentoyhtiö - Osakepääoman korotuksen hyväksyminen. - Yhdistetyt asiat T-371/94 ja T-394/94.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu II-02405



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Valtiontuki - Tukisuunnitelmat - Komission suorittama tutkinta - Kontradiktorinen menettely - Niiden, joita asia koskee, osallistumista ja tietojen saantia koskevien oikeuksien rajallisuus - Tämä ei ole ristiriidassa sen kanssa, että komissiolla on velvollisuus perustella päätöksensä lausumalla niiden, joita asia koskee, olennaisista väitteistä

(EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohta sekä 190 ja 214 artikla)

2 Valtiontuki - Tukisuunnitelmat - Komission suorittama tutkinta - Ei ole velvollisuutta noudattaa kiinteää määräaikaa - Ei ole velvollisuutta käyttää ulkopuolisia asiantuntijoita

(EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohta)

3 Oikeudenkäyntimenettely - Väliintulo - Oikeudellinen peruste, johon kantaja ei ole vedonnut - Tutkimatta jättäminen

(EY:n tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan 4 kohta; yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 3 kohta)

4 Valtiontuki - Tukisuunnitelmat - Komission suorittama tutkinta - Ei ole velvollisuutta toimittaa muille jäsenvaltioille sen valtion hallituksen esittämiä huomautuksia, joka on pyytänyt komissiota hyväksymään tuen myöntämisen

(EY:n perustamissopimuksen 93 artikla)

5 Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille - Komission harkintavalta - Tuomioistuinvalvonnan rajat - Laillisuuden arviointi päätöstä tehtäessä käytettävissä olleiden tietojen perusteella

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohta ja 173 artikla)

6 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Valtiontuen hyväksymistä koskeva komission päätös

(EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohta sekä 173 ja 190 artikla)

7 Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille - Komission harkintavalta

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohta)

8 Komissio - Kollegisen päätöksenteon periaatteen soveltamisala - Päätösten perustelut - Päätöksen muuttaminen sen hyväksymisen jälkeen - Lainvastaisuus

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla; sulautumissopimuksen 17 artikla)

9 Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille - Valtiontukea saavan yrityksen suunnittelemien rakennemuutostoimenpiteiden tutkiminen - Vertaaminen muiden samalla alalla toimivien yritysten toimenpiteisiin - Ei ole asian kannalta merkityksellistä

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohta)

10 Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille - Tuet tietyn alan taloudellisen toiminnan kehittämiseksi - Euroopan kolmen suurimman lentoyhtiön joukkoon kuuluvan lentoyhtiön rakennemuutos

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohta)

11 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Komission päätös valtiontuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 ja 3 kohta sekä 190 artikla)

12 Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille - Komission harkintavalta - Yhteisön näkökulma - Toimivalta liittää ehtoja tuen hyväksymisestä tehtyyn päätökseen - Tällaisten ehtojen oikeudellinen ja käytännöllinen hyöty - Ehtojen noudattamatta jättäminen ei vaikuta päätöksen laillisuuteen

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohta)

13 Kumoamiskanne - Kanneperusteet - Kanneperuste, joka koskee perustamissopimuksen 155 artiklan rikkomista - Tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 155 ja 173 artikla)

Tiivistelmä

14 Niillä, joita asia koskee perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, on oikeus ainoastaan osallistua hallinnolliseen menettelyyn siinä määrin kuin yksittäistapaukseen liittyvissä olosuhteissa on tarkoituksenmukaista, eivätkä ne suinkaan voi vaatia sellaisia puolustautumisoikeuksia, jotka on myönnetty niille henkilöille, joita vastaan menettelyä käydään.

Tällaisten osapuolten osallistumista ja tietojen saantia koskevien oikeuksien laajuutta voidaan rajoittaa kahdessa tapauksessa. Yhtäältä, kun jäsenvaltio ilmoittaa komissiolle tukisuunnitelman selvityksineen ja kun komission toimivaltaiset yksiköt neuvottelevat tämän jälkeen useaan kertaan kyseisen jäsenvaltion virkamiesten kanssa, komissio on jo voinut saada suhteellisen paljon tietoja, joten jäljelle jää vain vähän sellaisia epäselviä seikkoja, jotka voitaisiin poistaa edellä mainittujen osapuolten, joita asia koskee, antamilla tiedoilla. Jäsenvaltion ja komission väliset keskustelut tukisuunnitelman yksityiskohdista, tuensaajayrityksen taloudellisesta ja rahoituksellisesta tilanteesta sekä kilpailuasemasta samoin kuin sen sisäisestä toiminnasta ovat väistämättä syvällisempiä kuin näiden muiden osapuolten kanssa käytävät keskustelut. Näin ollen komissio voi keskittyä Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistavassa tiedonannossaan ainoastaan niihin suunnitelman kohtiin, joiden osalta sillä on vielä joitakin epäilyksiä, kunhan se antaa niille, joita asia koskee, yleisiä tietoja tukisuunnitelman olennaisista seikoista. Toisaalta komissio ei saa perustamissopimuksen 214 artiklan mukaan ilmaista niille osapuolille, joita asia koskee, salassapitovelvollisuuden piiriin kuuluvia tietoja, joita ovat muun muassa tuensaajayrityksen sisäistä toimintaa koskevat tiedot.

Koska niiden osapuolten, joita asia koskee, edellä mainitut oikeudet osallistua hallinnolliseen menettelyyn ja saada tietoja koskevat ainoastaan hallinnollisen menettelyn kulkua, näiden oikeuksien rajallisuus ei ole ristiriidassa komissiolle perustamissopimuksen 190 artiklan mukaan kuuluvan velvollisuuden kanssa, jonka mukaan tukisuunnitelman hyväksymistä koskevassa lopullisessa päätöksessä on esitettävä riittävät perustelut, joissa otetaan kantaa kaikkiin olennaisiin väitteisiin, jotka ne, joita tämä päätös koskee suoraan ja erikseen, ovat esittäneet joko omasta aloitteestaan tai komission antamien tietojen seurauksena. Näin ollen vaikka komissio voisikin yksittäistapauksessa pätevästi päättää käyttää mieluummin muita tiedonlähteitä ja vähentää tällä tavalla näiden osapuolten osallistumisen merkitystä, komission on silti esitettävä päätökselleen asianmukaiset perustelut.

15 Missään perustamissopimuksen määräyksessä tai yhteisön säännöksessä ei edellytetä, että perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisessa menettelyssä tehdyt valtiontukia koskevat päätökset olisi tehtävä tietyssä määräajassa. Vaikka komissio toimisi liian hätiköidysti eikä käyttäisi riittävästi aikaa tukisuunnitelman tutkimiseen, tällainen komission menettely ei yksin kuitenkaan voisi olla perusteena riidanalaisen päätöksen kumoamiselle. Päätöksen kumoaminen edellyttäisi pikemminkin, että komissio rikkoisi näin toimiessaan erityisiä menettelyä, perusteluvelvollisuutta tai riidanalaisen päätöksen sisällön laillisuutta koskevia sääntöjä.

Yhdessäkään perustamissopimuksen määräyksessä tai yhteisön säännöksessä ei sitä paitsi edellytetä, että komission olisi käytettävä ulkopuolisia asiantuntijoita valmistellessaan valtiontukea koskevaa päätöstä.

16 Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 3 kohdan mukaan väliintulijoiden on hyväksyttävä asia sellaisena kuin se on väliintulohetkellä ja koska EY:n tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan neljännen kohdan mukaan ne voivat väliintulokirjelmässään esittää ainoastaan varsinaisten asianosaisten vaatimuksia tukevia vaatimuksia, väliintulijalla ei ole oikeutta vedota sellaiseen kanneperusteeseen, johon kantaja ei ole vedonnut.

17 Perustamissopimuksen 93 artiklan sanamuoto ei velvoita komissiota toimittamaan muille jäsenvaltioille sen valtion hallituksen esittämiä huomautuksia, joka pyytää komissiota hyväksymään tuen myöntämisen. Perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmannesta alakohdasta seuraa päinvastoin, että muut jäsenvaltiot tulevat mukaan tiettyä tukea koskevan asian käsittelyyn ainoastaan siinä tapauksessa, että asia saatetaan kyseisen jäsenvaltion pyynnöstä neuvoston käsiteltäväksi.

18 Komissiolla on laaja harkintavalta soveltaessaan perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohtaa. Milloin tämän harkintavallan käyttäminen edellyttää monitahoisen taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen arviointia, tällaisen harkintavallan nojalla tehdyn päätöksen oikeudellisessa valvonnassa on rajoituttava tutkimaan, että menettelyä ja perustelua koskevia sääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olevat tosiseikat ovat aineellisesti oikeita, että näiden tosiseikkojen arvioinnissa ei ole tapahtunut ilmeistä arviointivirhettä ja että harkintavaltaa ei ole käytetty väärin.

Perustamissopimuksen 173 artiklaan perustuvan kumoamiskanteen yhteydessä yhteisön toimenpiteen laillisuutta on tässä suhteessa arvioitava niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen mukaan, jotka olivat olemassa toimenpiteen tekemisen ajankohtana, eikä sen lainmukaisuus voi riippua jälkeenpäin tehdyistä arvioinneista, jotka liittyvät toimenpiteen tehokkuuteen. Erityisesti on todettava, että komission monitahoisia arviointeja on tutkittava ainoastaan niiden seikkojen perusteella, jotka olivat komission tiedossa sen arvioidessa asiaa.

19 Perustamissopimuksen 190 artiklassa määrätyissä perusteluissa on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmaistava yhteisön toimielimen tekemän riidanalaisen toimenpiteen perustelut siten, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa toimenpiteen laillisuutta ja että henkilöille, joita toimenpide koskee, selviää sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa. Kysymys siitä, täyttävätkö päätöksen perustelut perustamissopimuksen 190 artiklassa määrätyt edellytykset, on ratkaistava päätöksen sanamuodon lisäksi sen asiayhteyden sekä kaikkien kyseessä olevaa asiaa koskevien oikeussääntöjen perusteella. Vaikka komissiolla ei olekaan velvollisuutta ottaa päätöksensä perusteluissa kantaa kaikkiin niihin tosiseikkoihin ja oikeudellisiin seikkoihin, joihin asianomaiset ovat vedonneet hallinnollisessa menettelyssä, sen on kuitenkin otettava huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset olosuhteet ja seikat.

Osapuolina, joita valtiontuen hyväksymisestä tehdyn päätöksen voidaan katsoa koskevan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja tällä perusteella myös suoraan ja erikseen, voidaan pitää henkilöitä, yrityksiä tai yhteenliittymiä, joiden etuihin valtiontuen myöntäminen voi vaikuttaa, eli erityisesti kilpailevia yrityksiä ja ammatillisia järjestöjä.

Perusteluvelvollisuutta on arvioitava muun muassa niiden henkilöiden mahdollisen tiedontarpeen perusteella, joille päätös on osoitettu tai joita se koskee perustamissopimuksen 173 artiklassa tarkoitetulla tavalla suoraan ja erikseen, joten perusteluvelvollisuutta ei voida määritellä ainoastaan sen jäsenvaltion tiedontarpeen mukaan, jolle päätös on osoitettu. Jos nimittäin jäsenvaltio on saanut komissiolta sen mitä se pyytää, eli tukisuunnitelmansa hyväksymisen, sillä on - toisin kuin tuensaajan kilpailijoilla - ainoastaan erittäin vähän tarvetta saada perusteltu päätös erityisesti siinä tapauksessa, että se on saanut riittävästi tietoja komission kanssa käymissään neuvotteluissa ja muun muassa tuen hyväksymistä koskevaa päätöstä edeltävässä komission kanssa käymässään kirjeenvaihdossa.

20 Yhteisöjen tuomioistuimen täysin vakiintuneen oikeuskäytännön ja komission vakiintuneen hallintokäytännön mukaan investointi tavanomaiseen uudenaikaistamiseen, jolla pyritään säilyttämään yrityksen kilpailukyky, on rahoitettava yrityksen omista varoista eikä valtiontuella, eikä investointia tuotantolinjan uudistamiseen ja tekniseen uudenaikaistamiseen, mikä on tehtävä säännöllisesti, toisaalta voida pitää perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna investointina tietyn taloudellisen toiminnan kehityksen edistämiseen; tämän vuoksi komission on tiettyä valtiontukea koskevan hallinnollisen menettelyn yhteydessä vastattava niiden, joita asia koskee, esittämiin edellä mainittuun oikeuskäytäntöön ja hallintokäytäntöön liittyviin huomautuksiin ilmoittamalla täsmällisesti ne seikat, joista ilmenee, katsotaanko mainitussa oikeus- ja hallintokäytännössä asetettujen arviointiperusteiden täyttyneen vai onko katsottu olevan erityisiä syitä poiketa niistä.

21 Sellaisen päätöksen päätösosa ja perustelut, joka on perustamissopimuksen 190 artiklan mukaan ehdottomasti perusteltava, ovat erottamaton kokonaisuus, joten kollegisen päätöksenteon periaatteen mukaan on yksinomaan komission jäsenten kollegion asiana päättää molemmista, ja yksinomaan kollegio voi muuttaa perusteluja muuten kuin pelkästään oikeinkirjoituksen tai kieliopin osalta.

22 Vaikka komissio voisikin valtiontukia koskevassa asiassa verrata tuensaajayrityksen suunnittelemia rakennemuutostoimenpiteitä muiden samalla alalla toimivien yritysten toimenpiteisiin, yrityksen rakennemuutos on kuitenkin kohdistettava sen olennaisiin ongelmiin, ja muiden yritysten kokemukset voivat erilaisissa taloudellisissa ja poliittisissa olosuhteissa sekä eri ajanjaksoina olla merkityksettömiä tässä yhteydessä.

23 Komissio voi oikeutetusti katsoa, että kolmeen Euroopan suurimman lentoyhtiön joukkoon kuuluvan lentoyhtiön todellinen rakennemuutos, jota varten myönnetään valtion tukea, edistää eurooppalaisen siviili-ilmailun taloudellista kehitystä.

24 Relevanttien markkinoiden tilannetta koskevat toteamukset erityisesti tuensaajayritysten ja kilpailijayritysten asemasta ovat olennaisia tekijöitä sellaisen päätöksen perusteluissa, joka koskee perustamissopimuksen 92 artiklassa tarkoitettua tukisuunnitelman soveltuvuutta yhteismarkkinoille, sekä silloin, kun päätös on tehty tämän artiklan 1 kohdan nojalla, että silloin, kun päätös on tehty perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja Euroopan talousalueen perustamisesta tehdyn sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, sen seikan osalta, muuttaako tuki kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun vastaisella tavalla.

25 Perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohtaa sovellettaessa tehtävä taloudellinen arviointi, jonka osalta komissiolla on laaja harkintavalta, on tehtävä koko yhteisön näkökulmasta, mikä tarkoittaa, että komissiolla on velvollisuus tutkia tuen vaikutus kilpailuun ja yhteisön sisäiseen kauppaan.

Sen arvioimiseksi, vaikuttaako tuki kaupankäynnin edellytyksiin yhteisen edun vastaisella tavalla, on tutkittava erityisesti, ovatko asianomaisille yrityksille aiheutuvat kustannukset ja kyseisestä tuesta saatu hyöty mahdollisesti epätasapainossa. Komission on tutkiessaan valtiontuen vaikutuksia verrattava keskenään tuen edullisia vaikutuksia ja niitä epäedullisia vaikutuksia, jotka tuella on kaupankäynnin edellytyksiin ja vääristymättömän kilpailun ylläpitämiseen.

Komissiolla on yleinen toimivalta liittää päätökseen, jolla se hyväksyy tuen perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, ehtoja, joilla varmistetaan, ettei hyväksytty tuki muuta kaupankäynnin edellytyksiä yleisen edun vastaisella tavalla.

Näiden ehtojen oikeudellinen ja käytännöllinen hyöty perustuu siihen, että jollei tuensaajayritys täytä niitä, kyseisen jäsenvaltion velvollisuutena on valvoa, että tuen hyväksymistä koskeva päätös pannaan asianmukaisesti täytäntöön, ja komission tehtävänä on arvioida, onko tuki vaadittava palautettavaksi. Jollei jäsenvaltio noudata ehtoja, jotka komissio on asettanut tuen hyväksymistä koskevan päätöksen edellytykseksi, komissio voi perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla saattaa asian välittömästi yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi perustamissopimuksen 169 ja 170 artiklasta poiketen.

Tarkasteltaessa tällaista järjestelmää, jossa tuen hyväksymistä koskevan päätöksen perustana on ehtoja, pelkkä väite siitä, että jotakin näistä ehdoista ei tulla noudattamaan, ei voi asettaa kyseenalaiseksi päätöksen lainmukaisuutta. Yleensä nimittäin yhteisön päätöksen lainmukaisuus ei voi riippua siitä, voidaanko sitä mahdollisesti kiertää, eikä myöskään jälkeenpäin tehdyistä toteamuksista sen tehokkuuden osalta.

26 Perustamissopimuksen 155 artiklan tarkoituksena on vahvistaa yleisellä tasolla komission toimivaltuudet, joten ei voida väittää, että joka kerta kun komissio rikkoo tiettyä perustamissopimuksen määräystä, se rikkoisi samalla myös 155 artiklan yleistä määräystä.

Asianosaiset

Yhdistetyissä asioissa T-371/94 ja T-394/94,

British Airways plc, Englannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Hounslow (Yhdistynyt kuningaskunta),

Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, Tanskan, Norjan ja Ruotsin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Tukholma,

Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Alankomaiden oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Amstelveen (Alankomaat),

Air UK Ltd, Englannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Stansted (Yhdistynyt kuningaskunta),

Euralair International, Ranskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Bonneuil (Ranska) ja

TAT European Airlines, Ranskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Tours (Ranska),

edustajanaan solicitor Romano Subiotto, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Elvinger, Hoss ja Prussen, 15 Côte d'Eich,

kantajina asiassa T-371/94,

ja

British Midland Airways Ltd, Englannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Castle Donington (Yhdistynyt kuningaskunta), edustajinaan solicitor Kevin F. Bodley ja asianajaja Konstantinos Adamantopoulos, Ateena, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Arsène Kronshagen, 12 boulevard de la Foire,

kantajana asiassa T-394/94,

joita tukevat

Ruotsin kuningaskunta, asianmiehenään Staffan Sandström,

Norjan kuningaskunta, asiamiehenään Margit Tveiten, prosessiosoite Luxemburgissa Norjan kuninkaallinen konsulaatti, 3 boulevard Royal,

Maersk Air I/S, Tanskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Dragøer (Tanska),

ja

Maersk Air Ltd, Englannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Birmingham (Yhdistynyt kuningaskunta),

edustajinaan solicitor Roderic O'Sullivan ja solicitor Philip Wareham, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Arendt et Medernach, 8-10 rue Mathias Hardt,

väliintulijoina asiassa T-371/94,

Tanskan kuningaskunta, asiamiehenään ulkoasiainministeriön jaostopäällikkö Peter Biering, prosessiosoite Luxemburgissa Tanskan suurlähetystö, 4 boulevard Royal,

ja

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, asiamiehinään Treasury Solicitor's Departmentin virkamies John E. Collins ja Richard Plender, QC, prosessiosoite Luxemburgissa Yhdistyneen kuningaskunnan suurlähetystö, 14 boulevard Roosevelt,

väliintulijoina molemmissa asioissa,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamiehet Nicholas Khan ja Ben Smulders, avustajanaan barrister Ami Barav, Englannin ja Walesin asianajajayhteisö ja asianajaja, Pariisi. Prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jota tukevat

Ranskan tasavalta, asiamiehinään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston päällikkö Marc Perrin de Brichambaut ja saman ministeriön oikeudellisen osaston apulaisosastopäällikkö Edwige Belliard, jaostopäällikkö Catherine de Salins ja lähetystöneuvos Jean-Marc Belorgey, prosessiosoite Luxemburgissa Ranskan suurlähetystö, 8 B boulevard Joseph II,

ja

Compagnie nationale Air France, Ranskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Pariisi, edustajanaan asianajaja Olivier d'Ormesson, Pariisi, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Jacques Loesch, 11 rue Goethe,

väliintulijoina,

joissa kantajat vaativat Air Francen ilmoitetun osakepääoman korotuksen osalta 27 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/653/EY (EYVL L 254, s. 73) kumoamista,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(laajennettu toinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. W. Bellamy sekä tuomarit K. Lenaerts, C. P. Briët, A. Kalogeropoulos ja A. Potocki,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Palacio González,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 6.5. ja 7.5.1997 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteiden perustana olevat tosiseikat ja asioiden käsittelyn vaiheet

Hallinnollinen menettely

1 Ranskan viranomaiset ilmoittivat 18.3.1994 päivätyllä kirjeellään EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti komissiolle aikomuksestaan sijoittaa 20 miljardia Ranskan frangia (FRF) Compagnie nationale Air Francen (jäljempänä Air France) pääomaan. Tähän ilmoitukseen oli liitetty rakennemuutossuunnitelma, jonka otsikkona oli "Projet pour l'entreprise" (jäljempänä rakennemuutossuunnitelma).

2 Järjestettyään kokouksen ja käytyään kirjeenvaihtoa Air Francen ja Ranskan hallituksen edustajien kanssa komissio aloitti perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn. Komissio ilmoitti menettelyn aloittamisesta Ranskan viranomaisille 30.5.1994 päivätyllä kirjeellään, ja siitä julkaistiin 3.6.1994 tiedonanto Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (C 152, s. 2; jäljempänä 3.6.1994 julkaistu tiedonanto).

3 Tässä tiedonannossaan komissio katsoi, että suunniteltu osakepääoman korotus oli valtiontukea, mutta samalla se totesi, että sen oli tutkittava, vaikuttaisiko suunniteltu tuki kaupankäyntiin yhteisen edun vastaisella tavalla. Tältä osin komissio katsoi muun muassa

- että taloudellinen todellisuus pakotti ottamaan huomioon koko Air France -konsernin tilanteen ja taloudelliset näkymät; ja

- että sen on tutkittava tuen vaikutukset Air Francen kilpailutilanteeseen kansainvälisillä ja Ranskan sisäisillä reiteillä, joilla Air France joutuu kilpailemaan muiden eurooppalaisten lentoyhtiöiden kanssa.

4 Tämän jälkeen Ranskan viranomaiset lähettivät komissiolle useita kirjeitä ja osallistuivat useisiin komission järjestämiin kokouksiin Air Francen edustajien kanssa. Komissiolle oli 4.7.1994 mennessä esittänyt huomautuksensa 23 sellaista osapuolta, joita asia koski; näitä olivat Tanskan kuningaskunta, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, Ruotsin kuningaskunta, Norjan kuningaskunta, Association des Compagnies Aériennes de la Communauté Européenne (jäljempänä ACE) ja useita eurooppalaisia lentoyhtiöitä, joiden joukossa olivat myös kantajat.

5 Useimmat näistä osapuolista yhtyivät komission epäilyihin kyseisen tuen laillisuudesta. Pääasiallisina väitteinään tuen laillisuutta vastaan ne esittivät muun muassa seuraavat seikat:

- tuesta ei hyötyisi pelkästään Air France vaan myös koko konserni;

- tuen vuoksi Air France -konsernin pääoma olisi ylisuuri;

- 17 uuden lentokoneen ostoa 11,5 miljardilla FRF:lla ei voitu hyväksyä;

- tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille ei voida arvioida pelkästään tuensaajan kehityksen näkökulmasta;

- jos tuki hyväksytään, Air France pitäisi velvoittaa vähentämään huomattavasti kapasiteettiaan.

6 Edellä mainittujen osapuolten esittämät huomautukset toimitettiin Ranskan viranomaisille, jotka vastasivat komission toimivaltaiselle yksikölle 13.7.1994 lähettämällään kirjeellä. Ranskan pääministeri lähetti 14.7.1994 komission toimivaltaiselle jäsenelle kirjeen, jossa se esitti ne sitoumukset, jotka hänen hallituksensa antaisi siinä tapauksessa, että rakennemuutossuunnitelma hyväksytään. Kaksi Ranskan hallituksen lisäsitoumusta toimitettiin 18.7.1994 komissiolle. Ranskan viranomaiset toimittivat 26.7.1994 komissiolle lisätietoja.

Riidanalainen päätös

7 Komissio teki 27.7.1994 päätöksen 94/653/EY Air Francen ilmoitetun osakepääoman korotuksen osalta (EYVL L 254, s. 73, jäljempänä riidanalainen päätös); päätöksen sisältö voidaan esittää tiivistetysti seuraavalla tavalla.

8 Kuvailtuaan Air France -konsernin (joka toimii lentoliikenteen, hotelli- ja majoituspalveluiden, matkailun, ravintola- ja cateringpalveluiden, huoltopalveluiden ja lentäjien koulutuksen aloilla) rakennetta komissio toteaa, että Air France on British Airwaysin ja Lufthansan ohella yksi kolmesta suuresta eurooppalaisesta lentoliikenteen harjoittajasta. Vuoden 1990 alusta alkaen Air France on noudattanut strategiaa, jonka mukaan se hankkii osakkuuksia muista lentoyhtiöistä (UTA, Air Inter, Sabena ja CSA) ja jolla se pyrkii erityisesti vahvistamaan vaikutusvaltaansa kotimaan markkinoilla ja kykyään vastata kilpailuun kansainvälisillä reiteillä. Air France -konserni on aloittanut ohjelman lentokalustonsa uudenaikaistamiseksi ja laajentamiseksi, minkä se on rahoittanut lainoilla, joista aiheutuneet kulut laskivat konsernin tulosta ja aiheuttivat vuonna 1990 ensimmäisen, suuruudeltaan 717,2 miljoonan FRF:n tappion. Tässä tilanteessa Air France -konserni laati useita rakennemuutossuunnitelmia, jotka kuitenkin kaikki epäonnistuivat.

9 Lyhyesti esitettynä komissio toteaa, että Air France -konserni on erittäin vakavassa taloudellisessa ja rahoituksellisessa kriisitilassa: kärsittyään vuonna 1992 3,2 miljardin FRF:n tappion se kirjasi vuonna 1993 neljännen peräkkäisen tappiollisen tuloksen, joka oli 8,4 miljardia FRF. Kolmen viime vuoden aikana konsernin tilanne on jatkuvasti huonontunut. Komission mukaan Air Francen ja sen kilpailijoiden välinen kuilu syveni entisestään vuoden 1993 huonojen tulosten vuoksi, jotka johtuivat pääasiallisesti Air France -konsernin heikosta tuottavuudesta sekä suurista toimintakustannuksista ja rahoituskuluista.

10 Tämän jälkeen komissio kuvailee pääpiirteittäin rakennemuutossuunnitelman, jonka tarkoituksena on "tehdä Air Francesta todellinen yritys", ja tämä tavoite pitäisi saavuttaa ajanjakson 1.1.1994-31.12.1996 aikana vähentämällä rahoituskustannuksia ja -kuluja, muuttamalla tuotekonseptia ja käyttämällä toimintamahdollisuuksia paremmin hyväksi, yhtiön uudelleenjärjestelyllä sekä jakamalla osakkeita työntekijöille.

11 Tässä yhteydessä komissio esittää muun muassa, että rakennemuutosjaksolla toimitettavien lentokoneiden lukumäärää vähennettäisiin 22:sta 17:ään ja että vastaava investointi olisi siten 11,5 miljardia FRF. Käytössä olevaan lentokalustoon (145 lentokonetta) lisätään ainoastaan yksi lentokone; tarjottavien istumapaikkojen lukumäärä vähenee hieman. Komissio toteaa, että Air France järkiperäistää lisäksi lentokalustoaan hävittämällä joitakin lentokoneita. Sen lentokaluston kirjavuus (24 eri tyyppiä tai mallia) on eräs käyttökustannuksia nostavista tekijöistä. Lisäksi Air France yksinkertaistaa lentoverkkoaan, lisää lentojen tiheyttä kannattavilla reiteillä, kehittää pitkien reittien lentoja, luopuu vähämerkityksisistä reiteistä ja keskittyy sellaisiin reitteihin, joilla kasvunäkymät ovat hyvät. Työntekijöiden osalta komissio toteaa, että rakennemuutossuunnitelman mukaan työntekijöiden lukumäärää vähennetään 5 000:lla henkilöllä, palkat jäädytetään (sillä varauksella, että tilanne voidaan tutkia uudelleen) eikä ylennyksiä myönnetä. Lisäksi Air Francen rakennetta muutetaan siten, että sillä on 11 toimintakeskusta, jotka ovat kukin vastuussa omista tuloksistaan ja joilla kullakin on omat varansa. Rakennemuutossuunnitelman toteuttaminen rahoitetaan osakepääoman korotuksella ja sellaisten omaisuuserien luovutuksella, jotka eivät liity ydinliiketoimintaan.

12 Komissio toteaa, että Ranskan hallituksen kanssa käytyjen neuvottelujen aikana viimeksi mainittu on antanut useita sitoumuksia, jotka koskevat rakennemuutossuunnitelman toteuttamista ja Air Francelle myönnetyn pääoman käyttöä; pääomasijoitus on tarkoitus toteuttaa kolmessa erässä: 10 miljardia FRF vuonna 1994, 5 miljardia FRF vuonna 1995 ja 5 miljardia FRF vuonna 1996. Nämä sitoumukset on toistettu riidanalaisen päätöksen päätösosassa tuen hyväksymisen ehtoina.

13 Edellä esitettyjen seikkojen perusteella komissio katsoo, että kyseistä pääomasijoitusta on pidettävä perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ETA-sopimus) 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, joka vääristää kilpailua ETA:n alueella ottaen huomioon Air Francen valtavan laajan lentoverkon Euroopassa ja voimakkaan kilpailun useimmilla reiteillä, joilla se liikennöi. Lisäksi tuki vaikuttaa ETA:n jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska siviili-ilmailu on kansainvälinen toiminta-ala.

14 Todettuaan, että perustamissopimuksen ja ETA-sopimuksen muita poikkeusmääräyksiä ei voida soveltaa, komissio tutkii, täyttyvätkö EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa ja ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrätyt edellytykset.

15 Komissio tutkii siviili-ilmailun nykyistä tilannetta ja katsoo, että tällä alalla vuodesta 1990 alkaen vallinnut taloudellinen kriisi näyttää olevan ohi. Positiivisista tuloksista (matkustajaliikenteen kasvu) huolimatta tietyt eurooppalaiset lentoyhtiöt tuottavat yhä tappioita markkinoilla olevan ylikapasiteetin vuoksi. Keskipitkän aikavälin ennusteet Euroopan lentoliikenteen alalla ovat varsin suotuisia. Nämä ennusteet huomioon ottaen ylikapasiteetin pitäisi olla ainoastaan väliaikainen ilmiö. Näin ollen komissio katsoo, ettei näillä markkinoilla ole ylikapasiteetista johtuvaa rakenteellista kriisiä ja että siviili-ilmailun alalla vallitseva tilanne ei edellytä kapasiteetin kokonaisvaltaista vähentämistä.

16 Rakennemuutossuunnitelmaa arvioituaan komissio katsoo, että suunnitelman avulla voidaan palauttaa Air Francen taloudellinen ja rahoituksellinen elinkelpoisuus ja että tämän yhtiön todellinen rakennemuutos edistää eurooppalaisen lentoliikenteen kehitystä parantamalla sen kilpailukykyä; rakennemuutos on siten yhteisen edun mukainen. Tässä yhteydessä riidanalaisen päätöksen alaviitteessä mainitaan komission toimintaohjelma nimeltään Eurooppalainen siviili-ilmailu kohti parempia näkymiä (L'aviation civile européenne vers des horizons meilleurs) (COM (94) 218).

17 Komissio tutkii, onko suunniteltu tuki oikeassa suhteessa Air Francen rakennemuutostarpeisiin, ja katsoo, että tämä tukitoimenpide on sekä välttämätön että sopiva keino, jolla tämä yhtiö saa riittävästi varoja rakennemuutoksensa toteuttamiseksi ja elinkelpoisuutensa palauttamiseksi. Tältä osin komissio tutkii Air Francen 1989-1993 liikkeelle laskemat eri rahoitusvälineet ja päättelee, että velkaantumisaste (vieras pääoma / oma pääoma) on vuoden 1996 lopulla 1,12:1. Air France -konsernin taseen rakenne on nimittäin seuraava: oma pääoma = 18,65 miljardia FRF ja vieras pääoma = 20,85 miljardia FRF. Tämä velkaantumisaste on suurempi kuin keskimääräinen velkaantumisaste siviili-ilmailun alalla, jolla lukua 1,5:1 pidetään hyväksyttävänä. Tämän jälkeen komissio selittää, että jollei tukea myönnetä, Air France voi esimerkiksi lykätä lentokonetilauksiaan ja myydä omaisuuttaan parantaakseen itse rahoitustilannettaan. Ensimmäisen mahdollisuuden osalta komissio korostaa, että Air France on jo lykännyt joitakin tilauksiaan; uusien lykkäysten seurauksena lentokaluston keskimääräinen ikä nousisi yli kymmeneen vuoteen, joka on liian korkea ikä sellaisen yhtiön lentokalustolle, joka pyrkii palauttamaan kilpailukykynsä. Omaisuuden myynnin osalta komissio toteaa, että vain joidenkin omaisuuserien kuten Méridienin, Sabenan ja Air Interin myynnistä voitaisiin saada riittäviä rahasummia. Sabena ja Air Inter ovat molemmat merkittäviä osatekijöitä Air Francen ilmailutoiminnassa. Muiden omaisuuserien myynti on jo osa rakennemuutossuunnitelmaa, eikä sen pitäisi missään tapauksessa johtaa tuen määrän huomattavaan vähentämiseen.

18 Komissio tutkii, vaikuttaako tuki yhteisen edun vastaisella tavalla kaupankäynnin edellytyksiin, ja viittaa Ranskan hallituksen hallinnollisessa menettelyssä antamiin sitoumuksiin, joista yksi koskee sitä, että Air France on ainoa tuensaaja; komissio katsoo, että nämä sitoumukset vähentävät sen huolenaiheita tuen vaikutuksista, koska ne periaatteessa estävät Air Francea käyttämästä tukea Air Interin toiminnan tukemiseen. Komissio on siten arvioinut tuen vaikutuksia kauppaan ainoastaan Air Francen kannalta, joka on todellinen tuensaaja.

19 Komissio katsoo, että nämä sitoumukset rajoittavat erittäin ankarasti Air Francen vapautta kapasiteetin, tarjonnan ja hintojen vahvistamisen osalta sekä estävät sitä noudattamasta aggressiivista hintapolitiikkaa kaikilla ETA:n sisällä liikennöimillään reiteillä. Lisäksi jo vuoden 1994 neljän ensimmäisen kuukauden aikana Air France vähensi tarjontaansa Euroopassa 6,4 prosentilla vuoden 1993 vastaavaan ajanjaksoon verrattuna, vaikka kaikkien eurooppalaisten lentoyhtiöiden tarjonta lisääntyi keskimäärin 3,8 prosentilla. Jos Air Francen tarjonta rajoitetaan markkinoiden kasvua alhaisemmaksi, sen markkinaosuus ETA:ssa pienenee sen kilpailijoiden hyväksi. Näin ollen tuki ei komission mukaan vaikuta kaupankäyntiin yhteisen edun vastaisella tavalla.

20 Komissio korostaa, että sen on tutkiessaan tuen vaikutuksia ETA:ssa otettava huomioon myös se, että yhteisön lentoliikenteen vapauttaminen on lisääntynyt useiden vuonna 1992 annettujen neuvoston asetusten seurauksena; näitä asetuksia kutsutaan yhdessä ns. kolmanneksi paketiksi. Tässä yhteydessä komissio katsoo, että niiden rajoitusten poistaminen, jotka suojaavat Air Francea kilpailulta, on asianmukainen vastine, jonka vuoksi voidaan myöntää yhteisen edun mukainen valtiontuki.

21 Lopuksi komissio katsoo, ettei yksinoikeuksien käyttö tai Air Francen suosiminen pahenna tuen epäedullisia vaikutuksia, koska Ranskan viranomaiset ovat sitoutuneet yhtäältä muuttamaan Pariisin lentoasemajärjestelmässä sovellettavia liikenteen jakamista koskevia sääntöjä siten, etteivät ne ole enää syrjiviä, ja toisaalta valvomaan, että Orly Sudin ja Orly Ouestin lentokenttien kunnostustyöt eivät muuta kilpailuolosuhteita sellaisten lentoyhtiöiden vahingoksi, jotka liikennöivät Orlyn lentokentälle. Lisäksi komissio muistuttaa tehneensä 27.4.1994 päätöksen, jossa se velvoitti Ranskan antamaan Euroopan yhteisön lentoliikenteen harjoittajalle mahdollisuuden käyttää liikenneoikeuksiaan Pariisin (Orly) ja Toulousen välisellä sekä Pariisin (Orly) ja Marseillen välisellä reitillä viimeistään 27.10.1994 alkaen.

22 Lopuksi komissio katsoo, että Ranskan hallituksen antamat sitoumukset yhdessä poistavat ne huolenaiheet, jotka komissio esitti hallinnollista menettelyä aloitettaessa.

23 Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan mukaan Air Francelle ajanjakson 1994-1996 aikana myönnettävä tuki, joka toteutetaan kolmessa erässä maksettavana 20 miljardin FRF:n suuruisena osakepääoman korotuksena ja jonka tarkoituksena on rakennemuutoksen toteuttaminen suunnitelman määräysten mukaisesti, soveltuu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti ja on yhteensopiva ETA-sopimuksen kanssa tämän sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti sillä edellytyksellä, että Ranskan viranomaiset noudattavat mainittuun 1 artiklaan sisältyvää 16 sitoumusta.

24 Riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa toisen ja kolmannen tukierän maksamisen edellytykseksi asetetaan näiden sitoumusten noudattaminen ja rakennemuutossuunnitelman tosiasiallinen toteuttaminen sekä suunnitelmassa asetettujen tulosten saavuttaminen sen takaamiseksi, että tuen määrä pysyy yhteismarkkinoille soveltuvana. Ranskan hallitus velvoitetaan esittämään komissiolle ennen toisen ja kolmannen tukierän maksamista vuosina 1995 ja 1996 selvitys rakennemuutosohjelman etenemisestä ja Air Francen taloudellisesta ja rahoituksellisesta tilanteesta, ja komissio antaa riippumattomien asiantuntijoiden tehtäväksi varmistaa, että suunnitelma toteutetaan asianmukaisesti ja että tuen hyväksymiseksi asetetut ehdot täytetään.

Oikeudenkäyntimenettelyt

25 Tässä tilanteessa kantajat nostivat nyt käsiteltävänä olevat kanteet, jotka rekisteröitiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa 21.11. ja 22.12.1994.

26 Kirjalliset käsittelyt etenivät säännönmukaisesti.

27 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun ensimmäisen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 10.3., 8.5. ja 12.6.1995 antamillaan määräyksillä Tanskan kuningaskunnan, Yhdistyneen kuningaskunnan, Ruotsin kuningaskunnan, Norjan kuningaskunnan ja Maersk Air I/S:n ja Maersk Air Ltd:n (jäljempänä Maersk-yhtiöt tai Maersk) väliintulijoiksi tukemaan omassa maassaan olevien kantajien vaatimuksia.

28 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun ensimmäisen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 12.6.1995 antamallaan määräyksellä Ranskan tasavallan väliintulijaksi tukemaan vastaajan vaatimuksia.

29 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu ensimmäinen jaosto) hyväksyi 12.6.1995 antamallaan määräyksellä Air Francen väliintulijaksi tukemaan vastaajan vaatimuksia; samalla tämä tuomioistuin hyväksyi sen, että Air France käyttää suullisissa käsittelyissä ranskan kieltä.

30 Esittelevä tuomari määrättiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksellä laajennettuun toiseen jaostoon, jolle asiat siten siirrettiin.

31 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu toinen jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ilman edeltäviä asian selvittämistoimia. Se kehotti asianosaisia kuitenkin syventämään lausumiaan useiden seikkojen osalta.

32 Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 6.5. ja 7.5.1997 pidetyssä istunnossa.

33 Tässä yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti työjärjestyksensä 64 artiklan mukaisesti prosessinjohtotoimenpiteestä ja kehotti kantajia ja niiden vaatimuksia tukevia väliintulijoita toimittamaan kirjaamoon huomautuksensa, jotka ne olivat esittäneet komissiolle hallinnollisessa menettelyssä, jollei niitä vielä ollut sisällytetty asiakirja-aineistoon. Tämän toimenpiteen johdosta British Airways plc (jäljempänä British Airways), TAT European Airlines (jäljempänä TAT), Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (jäljempänä SAS), Euralair international (jäljempänä Euralair) ja Air UK Ltd (jäljempänä Air UK) toimittivat 8.5.1997 huomautuksensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen; Tanskan kuningaskunta, Norjan kuningaskunta, Ruotsin kuningaskunta ja Yhdistynyt kuningaskunta olivat jo jättäneet huomautuksensa tuomioistuimen istunnossa.

34 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu toinen jaosto) katsoo, että nämä kaksi asiaa on syytä yhdistää tuomiota varten; asianosaisia on tältä osin kuultu tuomioistuimen istunnossa, eivätkä ne ole esittäneet vastalauseita.

Asianosaisten vaatimukset

35 Kantajat vaativat molemmissa asioissa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen;

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Asian T-394/94 kantaja pyytää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta lisäksi määräämään prosessinjohtotoimenpiteistä työjärjestyksensä 64 artiklan mukaisesti ja asian selvittämistoimista työjärjestyksen 65 artiklan mukaisesti ja vaatimaan komissiota esittämään kaikki sillä olevat asiaa koskevat asiakirjavihkot ja asiakirjat.

36 Yhdistynyt kuningaskunta vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen;

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, Yhdistyneen kuningaskunnan oikeudenkäyntikulut mukaan lukien.

37 Tanskan kuningaskunta, Ruotsin kuningaskunta ja Norjan kuningaskunta vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen.

38 Maersk-yhtiöt vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen;

- velvoittaa komission korvaamaan niiden väliintulosta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on ratkaistava ne.

39 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen;

- velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut;

- velvoittaa Tanskan kuningaskunnan, Yhdistyneen kuningaskunnan, Ruotsin kuningaskunnan, Norjan kuningaskunnan, ja Maersk-yhtiöt korvaamaan osan komission oikeudenkäyntikuluista.

40 Ranskan tasavalta vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen.

41 Air France vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen;

- velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut, Air Francen oikeudenkäyntikulut mukaan lukien.

Kanneperusteet ja niiden arviointi

42 Kantajat esittävät kanteensa tueksi useita perusteita, jotka voidaan jakaa ryhmiin. Ensimmäiseen ryhmään (I) kuuluvissa perusteissa kantajat väittävät yhtäältä, että komissio on rikkonut perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrättyjä hallinnollista menettelyä koskevia sääntöjä, kun se ei ole kerännyt riittävästi tietoja ja/tai antanut niille, joita asia koskee, eli myös kantajille riittävästi tietoja, jotta nämä olisivat voineet asianmukaisesti esittää kantansa ja käyttää tehokkaasti perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa ja ETA-sopimuksen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdassa myönnettyjä oikeuksiaan. Toisaalta kantajat arvostelevat komissiota siitä, ettei se ole käyttänyt riippumattomia asiantuntijoita arvioidessaan riidanalaisen tuen yhteensopivuutta perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan kanssa ja ettei se ole toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä Ranskan viranomaisten ja Air Francen antamien tietojen totuudenmukaisuuden varmistamiseksi.

43 Toiseen ryhmään (II) kuuluvissa kanneperusteissaan kantajat väittävät komission tehneen useita virheitä soveltaessaan perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohtaa ja ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohtaa. Tässä yhteydessä kantajat väittävät, että komissio on loukannut valtiontukia koskevissa asioissa sovellettavaa suhteellisuusperiaatetta 1) koska se on tehnyt virheen hyväksyessään sen, että Air France ostaa 17 uutta lentokonetta (A), 2) koska se on lainvastaisesti hyväksynyt Air Francen käyttökustannusten ja liiketoimintaa koskevien toimenpiteiden rahoittamisen (B), 3) koska se on luokitellut väärin Air Francen 1989-1993 liikkeelle laskemat arvopaperit (C), 4) koska se on arvioinut virheellisesti Air Francen velkaantumisastetta (D) ja 5) koska se on tehnyt virheen jättäessään vaatimatta tiettyjen sellaisten Air Francen omaisuuserien myynnin, jotka olisi voitu luovuttaa (E). Lisäksi kantajat väittävät komission tehneen virheen katsoessaan, että tuen tarkoituksena oli edistää tietyn taloudellisen toiminnan kehitystä muuttamatta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun vastaisella tavalla. Tässä yhteydessä kantajien arvostelu on erityisesti kohdistettu 12:een ehtoon niistä 16:sta ehdosta, jotka on liitetty tuen hyväksymistä koskevaan päätökseen. Lopuksi kantajat väittävät, etteivät useat rakennemuutossuunnitelman kohdat ole tarkoituksenmukaisia ja arvostelevat komissiota siitä, että tämä on virheellisesti päätellyt, että tämän suunnitelman avulla Air Francen taloudellinen elinkelpoisuus voitiin palauttaa. Näissä väitteissään kantajat arvostelevat komissiota myös siitä, ettei se ole riittävästi perustellut riidanalaista päätöstä. Viimeisessä kanneperusteessaan asian T-394/94 kantaja British Midland Airways Ltd (jäljempänä British Midland) vetoaa perustamissopimuksen 155 artiklan rikkomiseen.

I Hallinnollisen menettelyn virheellistä kulkua koskevat kanneperusteet

Tiivistelmä asianosaisten ja väliintulijoiden väitteistä ja niiden perusteluista

44 Asian T-394/94 kantaja vetoaa pääasiallisesti siihen, että perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrätty hallinnollinen menettely on kontradiktorinen ja että komission on siten annettava niille, joita asia koskee, riittävät tiedot, jotta nämä voivat arvioida täysin tuen mahdollisen vaikutuksen omalta kannaltaan. Käsiteltävänä olevassa asiassa komission 3.6.1994 julkaistu tiedonanto on tämän kantajan mukaan puutteellinen. Erityisesti kantaja toteaa, että komissio

- ei ole selittänyt 20 miljardin FRF:n laskutapaa;

- ei ole ilmoittanut 17 uuden lentokoneen hankinnan osalta, minkätyyppisiä lentokoneita hankittaisiin eikä myöskään sitä, minkätyyppisistä koneista lentokalusto koostuisi;

- ei ole esittänyt rakennemuutossuunnitelman tekstiä;

- ei ole selittänyt, mihin ne laskelmat perustuivat, joiden mukaan Air Francen tuottavuus kasvaisi 30:sta prosentista 33,3 prosenttiin;

- ei ole ilmoittanut ehdotetuista vapaaehtoisista irtisanoutumisista aiheutuvia kustannuksia;

- ei ole esittänyt yksityiskohtaisia tietoja Air Francen omaisuudesta eikä eritellyt ydinliiketoimintaan liittyvää omaisuutta ja muuta omaisuutta;

- ei ole esittänyt arviota Méridien-nimisen hotelliketjun arvosta;

- ei ole antanut yksityiskohtaisia tietoja Air Francen osakkuuksien arvosta Air Interissä, Sabenassa tai muissa yhtiöissä eikä selittänyt, miksi näitä omaisuuseriä ei pidetty omaisuutena, joka ei liity ydinliiketoimintaan;

- ei ole antanut Air Francen lentoverkkoa koskevasta suunnitelmasta yksityiskohtaisia tietoja, joiden perusteella olisi voitu arvioida sen mahdollisia vaikutuksia kilpailuun;

- ei ole antanut Air Francen suunnittelemista "uusista tuotteista" yksityiskohtaisia tietoja, joiden perusteella olisi voitu arvioida niiden vaikutuksia kilpailuun;

- ei ole tutustunut Air Francen tilinpäätöstietoihin riidanalaisen päätöksen tekemisen aikana;

- ei ole selittänyt, miksi se ei ollut pyytänyt toimittamaan tarvittavia olennaisia tietoja, jotta se olisi voinut tehdä perustellun päätöksen siitä, soveltuiko tuki yhteismarkkinoille;

- ei ole ottanut huomioon tytäryhtiöitä, erityisesti Air Interiä, sen vuoksi, että rakennemuutossuunnitelmassa keskityttiin yksinomaan Air Franceen;

- ei ole selittänyt, miten Air Francen laajennushankkeiden toteuttamista koskevat ehdotukset voitiin sovittaa yhteen perustamissopimuksen tavoitteiden kanssa, etenkin kun otetaan huomioon, että kaksi edellistä pääomasijoitusta, joiden määrä oli 5,8 miljardia FRF, olivat epäonnistuneet.

45 British Midland oli jo esittänyt useimmat edellä mainituista seikoista komissiolle hallinnollisessa menettelyssä jättämissään huomautuksissa, joissa se pyysi komissiota muun muassa esittämään sille Air Francen rakennemuutossuunnitelman sen vuoksi, että jollei sitä esitetä, British Midlandillä ei olisi riittäviä tietoja, jotta se pystyisi ottamaan tarkoituksenmukaisesti kantaa tukisuunnitelmaan.

46 Myös asian T-371/94 kantajat katsovat, etteivät 3.6.1994 julkaistuun tiedonantoon sisältyneet tiedot olleet riittäviä. Jos tiedonannossa olisi annettu tarkempia tietoja Air Francen aikomuksista lisätä lentojen tiheyttä kannattavilla reiteillä, kehittää pitkien reittien lentoja, luopua vähämerkityksisistä reiteistä ja keskittyä niihin reitteihin, joilla kasvunäkymät olivat hyvät, kantajat olisivat voineet avustaa komissiota näiden rakennemuutossuunnitelmaan liittyvien seikkojen arvioinnissa. Erityisesti nämä kantajat väittävät, ettei komissio ole maininnut perusteita sille, miksi Air Francen oli ostettava 17 uutta lentokonetta, joten ne, joita asia koskee, eivät voineet antaa komissiolle tarvittavia tietoja, joiden perusteella komissio olisi voinut huolellisesti ja puolueettomasti tutkia asiaa tältä osin.

47 Lisäksi nämä kantajat korostavat, ettei tiedonannossa ole millään tavalla mainittu käytettyä mittayksikköä, joka on ilmaistu kuljetettujen matkustajakilometrien ekvivalenttina. Kantajat ovat ensimmäistä kertaa vasta riidanalaisesta päätöksestä saaneet tiedon tästä mittayksiköstä, joka on erityisesti kehitetty Air Francea varten ja jota sovelletaan laskettaessa niiden omia nykyisiä ja tulevia tuottavuuskynnyksiä.

48 Kantajat toteavat, että komission olisi pitänyt tarkastaa tiedonannon ranskankielisestä toisinnosta kohta, joka koskee Air Francen osakepääoman mahdollista ylimitoittamista. ORA-lainojen (obligations remboursables en actions; vaihtovelkakirjalaina) ja TSDI-lainojen (titres subordonnés à durée indéterminée reconditionnés; eräpäivätön vastuulaina, joka siirretään sijoituslaitokselle) siirto "from the side of the debts into the equity", kuten se on englanninkielisessä toisinnossa ilmaistu, on käännetty siirroksi "taseen vastattavista taseen vastaaviin". Tämän käännösvirheen vuoksi ranskankielistä toisintoa käyttävien kolmansien osapuolten on kantajien mukaan täytynyt olla vaikeampaa tehdä asiaa koskevia huomautuksia.

49 Lopuksi kantajat katsovat, että asian monimutkaisuuden vuoksi komission olisi pitänyt käyttää apunaan riippumattomia talouselämän, rahoituksen ja lentoliikenteen hallinnoinnin asiantuntijoita. Riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa määrätään riippumattomilla asiantuntijoilla teetettävästä tarkastuksesta ennen toisen ja kolmannen tukierän maksamista; näin ollen komissio myöntää itsekin, että on välttämätöntä käyttää ulkopuolisia asiantuntijoita sen varmistamiseksi, että rakennemuutossuunnitelmaa sovelletaan asianmukaisesti. Komissio myöntää siten epäsuorasti, ettei sillä ole riittäviä teknisiä taitoja, jotta se voisi itse tehdä tällaisen tarkastuksen.

50 Molempien asioiden kantajat katsovat, että komissio on riidanalaista päätöstä tehdessään toiminut liian hätiköidysti, mikä on vastoin kantajien ja muiden osapuolten, joita asia koskee, perusoikeuksia. Riidanalainen päätös on nimittäin tehty ainoastaan 16 arkipäivää sen jälkeen, kun niille, joita asia koskee, asetettu määräaika huomautusten esittämiseksi oli kulunut umpeen; tämä aika on poikkeuksellisen lyhyt riidanalaiseen tukisuunnitelmaan liittyvien monitahoisten ongelmien erittelemiseksi, käsittelemiseksi ja ratkaisemiseksi. Kantajien mukaan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisen (3.6.1994) ja riidanalaisen päätöksen tekemisen (27.7.1994) välillä kulunut aika oli tosiasiassa 37 arkipäivää ja siten lyhyempi kuin keskimäärin samankaltaisissa asioissa käytetty aika.

51 Tanskan kuningaskunta on suullisessa käsittelyssä muistuttanut, että se oli hallinnollisessa menettelyssä turhaan pyytänyt komissiota toimittamaan jäsenvaltioille vastauksen, jonka Ranskan hallitus oli antanut 3.6.1994 julkaistuun tiedonantoon, jotta jäsenvaltiot olisivat voineet esittää huomautuksensa, ennen kuin komissio tekee päätöksen.

52 Komissio vastaa, että perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrätyssä menettelyssä ei edellytetä kontradiktorista käsittelyä sellaisten kolmansien osapuolten kanssa, joita asia koskee. Nämä eivät voi vaatia, että niitä olisi kohdeltava samalla tavalla kuin sitä, jolle lopullinen päätös osoitetaan. Tältä osin komissio viittaa kilpailuasioissa muovautuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan kantelun tehneiden osapuolten menettelylliset oikeudet eivät ole yhtä laajat kuin niiden yritysten puolustautumisoikeudet, joita vastaan komissio kohdistaa tutkimuksensa.

53 Komissio korostaa, että 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittavan tiedonannon yksinomainen tarkoitus on saada niiltä, joita asia koskee, kaikki sellaiset tiedot, joista komissio saa selvitystä tulevia toimenpiteitään varten. Tässä tapauksessa 3.6.1994 julkaistussa tiedonannossa on komission mukaan mainittu kaikki seikat, joista se toivoi esitettävän huomautuksia, jotta se voisi tehdä ratkaisunsa Ranskan viranomaisten ilmoittamasta tukisuunnitelmasta. Komissio väittää antaneensa tässä tiedonannossaan kaikki tarvittavat tiedot, jotta ne, joita asia koskee, voivat esittää kantansa.

54 Yleisemmällä tasolla komissio katsoo voivansa sisällyttää tiedonantoonsa ainoastaan ne tiedot, jotka sillä on tiedonannon julkaisuhetkellä ja joilla on merkitystä asian kannalta ja joita ei ole pidettävä liikesalaisuutena tai muuten salassapidettävinä. Komission mukaan 93 artiklan 2 kohdan mukaan annetun tiedonannon tarkoituksena ei ole ilmaista komission lopullista kantaa vaan tuoda esille kysymyksiä. Niiden lukuisten tietojen osalta, joiden kantajien mielestä olisi pitänyt sisältyä 3.6.1994 julkaistuun tiedonantoon, komissio korostaa, että useimmat näistä seikoista oli katsottava liikesalaisuudeksi tai että ne eivät aiheuttaneet sellaisia epäilyksiä, joiden vuoksi komissio olisi tarvinnut lisätietoja.

55 Tutkimusajan osalta komissio muistuttaa, että riidanalainen tukisuunnitelma ilmoitettiin sille 18.3.1994 ja että riidanalainen päätös tehtiin 131 päivää tämän jälkeen eli 27.7.1994. Näiden kahden päivämäärän välinen aika on likipitäen sama kuin yleensä samankaltaisissa asioissa (tuesta, jonka Belgian hallitus aikoo myöntää yhteisön lentoliikenteen harjoittajalle SABENAlle, 24 päivänä heinäkuuta 1991 tehty komission päätös 91/555/ETY, EYVL L 300, s. 48; jäljempänä Sabenaa koskeva päätös; Irlannin myöntämästä tuesta Aer Lingus -konsernille 21 päivänä joulukuuta 1993 tehty komission päätös 94/118/EY, EYVL 1994, L 54, s. 30; jäljempänä Aer Lingusia koskeva päätös; TAP-lentoyhtiön osakepääoman korotuksen osalta ja sille myönnettyjen lainan vakuuksien sekä verovapautuksen osalta 6 päivänä heinäkuuta 1994 tehty komission päätös, EYVL 1994, L 279, s. 29, jäljempänä TAP:ia koskeva päätös). Sen, että päätöksentekoon käytetty aika on normaali, vahvistaa myös yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 (EYVL L 395, s. 1) 10 artiklan 3 kohta, jonka mukaan päätös, jolla ilmoitettu yrityskeskittymä todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi, on tehtävä neljän kuukauden määräajassa.

56 Lopuksi komissio katsoo, ettei sillä ole minkäänlaista oikeudellista velvollisuutta turvautua ulkopuolisten asiantuntijoiden apuun ennen kuin se tekee päätöksensä.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

Yleistä

57 Aluksi on todettava, että Ranskan viranomaiset ovat virallisesti ilmoittaneet riidanalaisen tukisuunnitelman komissiolle, ja tällä oli päätettyään aloittaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn velvollisuus kehottaa "niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa" ennen suunnitelmaa koskevan ratkaisun tekemistä.

58 Tämän viimeksi mainitun kohdan osalta on todettava, että perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan tarkoitus on yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan yhtäältä velvoittaa komissio toimimaan siten, että kaikki ne, joita asia mahdollisesti koskee, saavat siitä tiedon ja tilaisuuden esittää omat kantansa (asia 323/82, Intermills v. komissio, tuomio 14.11.1984, Kok. 1984, s. 3809, 17 kohta), sekä toisaalta mahdollistaa se, että komissiolla on täysi selvyys kaikista asiaan liittyvistä seikoista ennen kuin se tekee päätöksensä (asia 84/82, Saksa v. komissio, tuomio 20.3.1984, Kok. 1984, s. 1451, 13 kohta).

59 Erityisesti komission velvollisuudesta antaa tietoja niille, joita asia koskee, yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että ilmoituksen julkaiseminen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä on asianmukainen keino ilmoittaa kaikille niille, joita asia koskee, menettelyn aloittamisesta (em. asia Intermills v. komissio, tuomion 17 kohta); yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt, että tiedonannolla "pyritään ainostaan saamaan niiltä, joita asia koskee, kaikki tiedot, joista komissiolle voisi olla hyötyä tulevassa toiminnassaan" (asia 70/72, komissio v. Saksa, tuomio 12.7.1973, Kok. 1973, s. 813, 19 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on noudattanut tätä oikeuskäytäntöä, jonka mukaan niiden, joita asia koskee, tehtävänä on pääasiallisesti toimia komission tiedonlähteenä perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan nojalla käytävässä hallinnollisessa menettelyssä (asia T-266/94, Skibsvaerftsforeningen ym. v. komissio, tuomio 22.10.1996, Kok. 1996, s. II-1399, 256 kohta).

60 Näin ollen niillä, joita asia koskee, on oikeus ainoastaan osallistua hallinnolliseen menettelyyn siinä määrin kuin yksittäistapaukseen liittyvissä olosuhteissa on tarkoituksenmukaista, eivätkä ne suinkaan voi vaatia sellaisia puolustautumisoikeuksia, jotka on myönnetty niille henkilöille, joita vastaan menettelyä käydään (ks. vastaavasti kilpailua koskevat yhdistetyt asiat 142/84 ja 156/84, BAT ja Reynolds v. komissio, tuomio 17.11.1987, Kok. 1987, s. 4487, 19 ja 20 kohta, sekä asia C-142/87, Belgia v. komissio, tuomio 21.3.1990, Kok. 1990, s. I-959, s. 46).

61 Niiden osallistumista ja tietojen saantia koskevien oikeuksien laajuutta, jotka tällaisilla osapuolilla on perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisessa hallinnollisessa menettelyssä, voidaan rajoittaa kahdessa tapauksessa.

62 Yhtäältä nyt käsiteltävänä olevan kaltaisessa tapauksessa, jossa jäsenvaltio ilmoittaa komissiolle tukisuunnitelman selvityksineen ja jossa komission toimivaltaiset yksiköt neuvottelevat tämän jälkeen useaan kertaan kyseisen jäsenvaltion virkamiesten kanssa, komissio on jo voinut saada suhteellisen paljon tietoja, joten jäljelle jää vain vähän sellaisia epäselviä seikkoja, jotka voitaisiin poistaa edellä mainittujen osapuolten, joita asia koskee, antamilla tiedoilla. Jäsenvaltion ja komission väliset keskustelut tukisuunnitelman yksityiskohdista, tuensaajayrityksen taloudellisesta ja rahoituksellisesta tilanteesta sekä kilpailuasemasta samoin kuin sen sisäisestä toiminnasta ovat väistämättä syvällisempiä kuin näiden muiden osapuolten kanssa käytävät keskustelut. Näin ollen komissio voi keskittyä Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistavassa tiedonannossaan ainoastaan niihin suunnitelman kohtiin, joiden osalta sillä on vielä joitakin epäilyksiä, kunhan se antaa niille, joita asia koskee, yleisiä tietoja tukisuunnitelman olennaisista seikoista.

63 Toisaalta komissio ei saa perustamissopimuksen 214 artiklan mukaan ilmaista niille osapuolille, joita asia koskee, salassapitovelvollisuuden piiriin kuuluvia tietoja, joita ovat muun muassa tuensaajayrityksen sisäistä toimintaa koskevat tiedot. Tältä osin näiden osapuolten asema ei erotu kilpailuasioissa kantelun tehneiden asemasta, koska viimeksi mainituille ei yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan voida paljastaa liikesalaisuuksia (edellä 60 kohdassa mainittu asia BAT ja Reynolds v. komissio, tuomion 21 kohta).

64 Koska edellä mainitut oikeudet osallistua hallinnolliseen menettelyyn ja saada tietoja koskevat ainoastaan hallinnollisen menettelyn kulkua, niiden rajallisuus ei ole ristiriidassa komissiolle perustamissopimuksen 190 artiklan mukaan kuuluvan velvollisuuden kanssa, jonka mukaan tukisuunnitelman hyväksymistä koskevassa lopullisessa päätöksessä on esitettävä riittävät perustelut, joissa otetaan kantaa kaikkiin olennaisiin väitteisiin, jotka ne, joita tämä päätös koskee suoraan ja erikseen, ovat esittäneet joko omasta aloitteestaan tai komission antamien tietojen seurauksena. Näin ollen vaikka komissio voisikin yksittäistapauksessa pätevästi päättää käyttää mieluummin muita tiedonlähteitä ja vähentää tällä tavalla näiden osapuolten osallistumisen merkitystä, komission on silti esitettävä päätökselleen asianmukaiset perustelut (ks. jäljempänä 96 kohta).

65 Hallinnollisen menettelyn kulkuun liittyviä väitettyjä lainvastaisuuksia on tutkittava juuri edellä esitettyjen periaatteiden valossa ottaen huomioon, ettei asiassa ole kiistetty sitä, että kantajia ja niiden vaatimuksia tukevia väliintulijoita sekä ACE:tä, jotka ovat komission hallinnollisessa menettelyssä vastustaneet riidanalaisen tukisuunnitelman hyväksymistä, on pidettävä perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina osapuolina, joita asia koskee, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut tätä määräystä asiassa Intermills vastaan komissio antamassaan tuomiossa (edellä 58 kohdassa mainittu asia, tuomion 16 kohta).

Kesäkuun 3. päivänä 1994 julkaistu tiedonanto

66 Ensinnäkin niiden väitteiden osalta, jotka koskevat 3.6.1994 julkaistun tiedonannon puutteellisuutta, on todettava, että tässä tiedonannossa esitetään

- Air Francen taloudellinen ja rahoituksellinen tilanne, joka edelsi tukisuunnitelman laatimista, ja erityisesti aikaisemmat rakennemuutossuunnitelmat ja pääomasijoitukset sekä Air Francen kasautuneet tappiot,

- uuden rakennemuutossuunnitelman pääkohdat,

- suunnitellun tuen määrä 20 miljardia FRF ja

- komission kyseisessä menettelyn vaiheessa esittämät pääasialliset epäilykset, jotka koskevat erityisesti Air Francen tuottavuuden kasvua, Air France -konsernin rakennetta, Air Francen kilpailuasemaa ja sen osakepääoman mahdollista ylimitoittamista.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että nämä tiedot olivat riittävät, jotta ne, joita asia koskee, voivat tarkoituksenmukaisella tavalla esittää väitteensä ja perustelunsa komissiolle.

67 Asian T-371/94 kantajat ovat katsoneet, että tiedonannossa olisi pitänyt mainita myös kuljetettujen matkustajakilometrien ekvivalenttina ilmaistu mittayksikkö, Air Francen lentoverkko ja sen tuleva kehitys sekä 17 uuden lentokoneen hankinnan perusteena olevat syyt; tältä osin on todettava, että komission vastaus, jonka mukaan näihin erityisiin seikkoihin ei sen mielestä liittynyt minkäänlaista epäilystä, on riittävä peruste sille, ettei komissio maininnut niitä tiedonannossaan, mutta tämä ei kuitenkaan poista kantajien oikeutta saattaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tutkittavaksi sitä, onko komission lopullinen päätös riittävästi perusteltu näiden seikkojen osalta tai onko siinä tehty ilmeisiä arviointivirheitä tai oikeudellisia virheitä.

68 Niiden asian T-394/94 kantajan esittämien väitteiden osalta, joiden mukaan komissio ei ole antanut kantajalle edellä mainittuja lukuisia yksityiskohtaisia tietoja (ks. edellä 44 kohta), komissio on aiheellisesti vedonnut liikesalaisuuteen, jonka perusteella se ei voinut ilmaista Air Francen kilpailijoille lentoyhtiölle kaupallisessa mielessä arkaluonteisia tietoja. Erityisesti rakennemuutossuunnitelma - komission hyväksyntää edeltävässä vaiheessa ja sen täytäntöönpanon alkaessa - sisälsi tällaisia tietoja, eikä ollut luonnollisestikaan kilpailijoiden asiana arvioida jokaista Air Francen aikomaa rakennemuutostoimenpidettä eikä verrata tätä omiin liikkeenjohdollisiin toimenpiteisiinsä. Päinvastaisessa tapauksessa kilpailijat voisivat - saatuaan arvokkaita tietoja kilpailijastaan - puuttua Air Francen sisäiseen rakennemuutokseen ja yrittää sanella ne toimenpiteet, jotka niiden mielestä olisivat Air Francen kannalta hyviä. Se, että tietyt muut osapuolet, kuten ACE, ovat ilmeisesti pystyneet saamaan kyseisen rakennemuutossuunnitelman haltuunsa, ei horjuta tätä näkemystä. Komissio ei tällä perusteella voi toimia vastoin perustamissopimuksen 214 artiklaa.

69 Lisäksi todettakoon, että Air Francen tilinpäätös vuodelta 1993 on julkaistu pakollisista virallisista ilmoituksista 17.6.1994 annetun tiedotteen (Bulletin des annonces légales obligatoires) sivulla 10207, joten eri osapuolilla, joita asia koski, oli mahdollisuus tutustua siihen. Tästä syystä, nämä eivät voi arvostella komissiota siitä, että se ei ole ilmaissut niille lopullisia lukuja 3.6.1994 julkaistussa tiedonannossaan ja että se olisi tehnyt päätöksensä tuntematta näitä lukuja.

70 Lopuksi on todettava, että komissioon kohdistettu arvostelu siitä, ettei se olisi hankkinut tiettyjä olennaisia tietoja ennen lopullisen päätöksensä tekemistä ja ettei se olisi riittävästi varmistanut kaikkia asiaan liittyviä merkityksellisiä seikkoja, perustuu pelkkiin yleisiin toteamuksiin ja oletuksiin, joiden tueksi ei ole esitetty minkäänlaista konkreettista näyttöä. Komissio voi siten rajoittua vastaamaan, että se oli todellisuudessa hankkinut kaikki tarpeelliset ja välttämättömät tiedot, jotka se on perusteellisesti tarkastanut. Tämä väite ei myöskään tosiasiassa kohdistu vaiheeseen, jossa 3.6.1994 julkaistu tiedonanto annettiin, vaan myöhäisempään vaiheeseen, jossa riidanalainen päätös tehtiin. Sama koskee asian T-394/94 kantajan esittämää kahta viimeistä väitettä (ks. edellä 44 kohta), jotka todellisuudessa kohdistuvat riidanalaisen päätöksen laillisuuteen, koska ne koskevat perusteluvelvollisuutta ja aineellisten perusteiden arviointia. Tästä syystä nämä väitteet tutkitaan jäljempänä eri yhteydessä.

Tutkimusaika

71 Kantajat katsovat, että se aika, jonka komissio käytti riidanalaisen tukisuunnitelman tutkimiseen ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä, oli liian lyhyt tukisuunnitelman monimutkaisuuteen nähden. Tältä osin on todettava ensinnäkin, että missään perustamissopimuksen määräyksessä tai yhteisön säännöksessä ei edellytetä, että perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisessa menettelyssä tehdyt valtiontukia koskevat päätökset olisi tehtävä tietyssä määräajassa. Sitä paitsi vaikka komissio olisikin toiminut liian hätiköidysti ja vaikka se ei olisi käyttänyt riittävästi aikaa riidanalaisen suunnitelman tutkimiseen, tällainen komission menettely ei yksin kuitenkaan voisi olla perusteena riidanalaisen päätöksen kumoamiselle. Päätöksen kumoaminen edellyttäisi pikemminkin, että komissio rikkoisi näin toimiessaan erityisiä menettelyä, perusteluvelvollisuutta tai riidanalaisen päätöksen sisällön laillisuutta koskevia sääntöjä. Näin ollen tämä väite on hylättävä ilman, että olisi tarpeen lausua siitä, onko yrityskeskittymiä koskevaa komission päätöskäytäntöä pidettävä tämän asian kannalta merkityksellisenä.

Ulkopuoliset asiantuntijat

72 Komissioon kohdistettu väite siitä, ettei se ole käyttänyt ulkopuolisia asiantuntijoita riidanalaista päätöstä valmistellessaan, on ilmeisen perusteeton, koska yhdessäkään perustamissopimuksen määräyksessä tai yhteisön säännöksessä ei aseteta tällaista velvollisuutta. Lisäksi todettakoon, että komissiolla oli joka tapauksessa suhteellisen paljon tietoja lentoliikenteestä, ennen kuin se teki riidanalaisen päätöksen. Tältä osin on muistettava, että komissio oli jo tutustunut lentoliikenteen tilanteeseen, josta oli muun muassa vuoden 1994 alussa julkaistu ns. viisaiden komitean (Comité des Sages) selvitys nimeltään Expanding Horizons ja josta oli laadittu ohjelma nimeltään Eurooppalainen siviili-ilmailu kohti parempia näkymiä sekä International Air Transport Associationin (IATA) ja Association of European Airlinesin (AEA) julkaisuja. Lisäksi komissio oli tehnyt lentoliikenteen alalla muita päätöksiä, kuten Sabenaa, Aer Lingusia ja TAP:ia koskevat päätökset (edellä 55 kohdassa mainitut päätökset). Lopuksi on todettava, ettei tässä tapauksessa ole ilmennyt mitään sellaista erityistä seikkaa, jonka vuoksi komissio olisi tarvinnut ulkopuolisia asiantuntijoita.

Käännösvirhe

73 Virhe, jonka asian T-371/94 kantajat ovat osoittaneet 3.6.1994 julkaistun tiedonannon ranskankielisessä toisinnossa, on niin ilmeinen, että lentoliikenteen alan sisäpiirit voivat helposti havaita sen. On ilmiselvää, ettei joukkovelkakirja-arvopapereita voida kirjanpitoperiaatteiden mukaan siirtää taseen vastattavista taseen vastaaviin ("du passif vers l'actif"; tiedonannon englanninkielisen toisinnon mukaan "from the side of the debts into the equity"), vaan että ne voidaan luokitella ainoastaan taseen vastattavien sisällä, jossa ne kuuluvat joko omaan tai vieraaseen pääomaan.

74 Joka tapauksessa komissio on nimenomaisesti todennut tiedonantonsa tätä koskevassa kohdassa, että sen oli vielä tutkittava perusteellisesti kyseisten arvopapereiden luokittelu. Komissio ei näin ollen ollut vielä tehnyt lopullista arviointiaan tältä osin, mikä koskee myös kohtaa, jossa oli edellä mainittu virhe. Tämä virhe ei voi siten vaikuttaa hallinnollisen menettelyn lainmukaisuuteen, koska tässä yhteydessä ratkaiseva kysymys on ainoastaan se, onko tämä virhe vaikuttanut vielä lopulliseen päätökseen, mitä kantajat eivät ole edes väittäneet.

Muiden jäsenvaltioiden osallistuminen

75 Tanskan kuningaskunnan esittämä peruste, jonka mukaan komission olisi pitänyt toimittaa muille jäsenvaltioille vastaus, jonka Ranskan hallitus oli antanut 3.6.1994 julkaistuun tiedonantoon, on jätettävä tutkimatta, koska kantajat eivät ole esittäneet sitä. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 3 kohdan mukaan väliintulijoiden on hyväksyttävä asia sellaisena kuin se on väliintulohetkellä ja koska EY:n tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan neljännen kohdan mukaan ne voivat väliintulokirjelmässään esittää ainoastaan varsinaisten asianosaisten vaatimuksia tukevia vaatimuksia, Tanskan kuningaskunnalla ei siten väliintulijana ole kelpoisuutta esittää tätä perustetta (ks. vastaavasti asia C-313/90, CIRFS ym. v. komissio, tuomio 24.3.1993, Kok. 1993, s. I-1125, 19-22 kohta).

76 Joka tapauksessa on todettava, ettei komissiota perustamissopimuksen 93 artiklan sanamuoto velvoita toimittamaan muille jäsenvaltioille sen valtion hallituksen esittämiä huomautuksia, joka pyytää komissiota hyväksymään tuen myöntämisen. Päinvastoin perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan kolmannesta alakohdasta seuraa, että muut jäsenvaltiot tulevat mukaan tiettyä tukea koskevan asian käsittelyyn ainoastaan siinä tapauksessa, että asia saatetaan kyseisen jäsenvaltion pyynnöstä neuvoston käsiteltäväksi.

Päätelmät

77 Edellä esitetyn perusteella on todettava, että tässä asiassa käydyssä perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrätyssä menettelyssä ei ole tehty minkäänlaista virhettä, joten sitä koskevat kanneperusteet on hylättävä.

II Kanneperusteet, jotka koskevat arviointivirheitä ja oikeudellisia virheitä, jotka komissio on tehnyt perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan sekä ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan vastaisesti

Yleistä

78 Komissio on riidanalaisessa päätöksessään tutkinut riidanalaisen tuen laillisuuden perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan kannalta. Tämän tutkimuksensa yhteydessä se on todennut, että Air Francen todellinen rakennemuutos on yhteisen edun mukainen, että tuen määrä ei vaikuta liialliselta ja että tuki ei vaikuta kaupankäynnin edellytyksiin yleisen edun vastaisella tavalla.

79 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissiolla on laaja harkintavalta soveltaessaan perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohtaa (ks. esim. asia 730/79, Philip Morris v. komissio, tuomio 17.9.1980, Kok. 1980, s. 2671, 17 ja 24 kohta; asia 310/85, Deufil v. komissio, tuomio 24.2.1987, Kok. 1987, s. 901, 18 kohta ja asia C-301/87, Ranska v. komissio, tuomio 14.2.1990, Kok. 1990, s. I-307, 49 kohta). Kun harkintavallan käyttäminen edellyttää monitahoisen taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen arviointia, tällaisen harkintavallan nojalla tehdyn päätöksen oikeudellisessa valvonnassa on rajoituttava tutkimaan, että menettelyä ja perustelua koskevia sääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olevat tosiseikat ovat aineellisesti oikeita, että näiden tosiseikkojen arvioinnissa ei ole tapahtunut ilmeistä arviointivirhettä ja että harkintavaltaa ei ole käytetty väärin (asia C-56/93, Belgia v. komissio, tuomio 29.2.1996, Kok. 1996, s. I-723, 11 kohta ja siinä mainittu oikeuskäytäntö). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei etenkään voi korvata päätöksentekijän arviointia omalla taloudellisella arvioinnillaan (asia C-225/91, Matra v. komissio, tuomio 15.6.1993, Kok. 1993, s. I-3203, 23 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tällä oikeuskäytännöllä on merkitystä tutkittaessa asiaa myös ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan kannalta.

80 Tässä tapauksessa komissio korostaa, että osa kantajien väitteistä perustuu riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeisiin tapahtumiin. Kantajat vastaavat, että tietyt näistä myöhäisemmistä tapahtumista kuuluvat sellaiseen keskeytymättömään tapahtumasarjaan, josta komission olisi pitänyt olla tietoinen. Lisäksi kantajat väittävät, että tietyt päätöksen tekemisen jälkeiset tapahtumat ilmentävät selvästi kantajien hallinnollisessa menettelyssä esittämiä näkemyksiä.

81 Tältä osin on muistettava, että perustamissopimuksen 173 artiklaan perustuvan kumoamiskanteen yhteydessä yhteisön toimenpiteen lainmukaisuutta on arvioitava niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen mukaan, jotka olivat olemassa toimenpiteen tekemisen ajankohtana (yhdistetyt asiat 15/76 ja 16/76, Ranska v. komissio, tuomio 7.2.1979, Kok. 1979, s. 321, 7 kohta ja asia T-77/95, SFEI ym. v. komissio, tuomio 15.1.1997, Kok. 1997, s. II-1, 74 kohta), eikä sen lainmukaisuus voi riippua jälkeenpäin tehdyistä arvioinneista, jotka liittyvät toimenpiteen tehokkuuteen (asia 40/72, Schröder, tuomio 7.2.1973, Kok. 1973, s. 125, 14 kohta). Erityisesti on todettava, että komission monitahoisia arviointeja on tutkittava ainoastaan niiden seikkojen perusteella, jotka olivat komission tiedossa sen arvioidessa asiaa (asia 234/84, Belgia v. komissio, tuomio 10.7.1986, Kok. 1986, s. 2263, 16 kohta ja asia C-241/94, Ranska v. komissio, 26.9.1996, Kok. 1996, s. I-4551, 33 kohta).

82 Juuri edellä esitettyjen periaatteiden valossa on tutkittava tässä tapauksessa niitä kantajien esittämiä aineellisia kanneperusteita ja väitteitä, joilla kyseenalaistetaan tuen määrän oikeasuhteisuuden arviointi, tuen vaikutuksen arviointi siviili-ilmailun alalla ETA:ssa ja sen arviointi, onko riidanalaiseen tukeen liittyvä rakennemuutossuunnitelma tarkoituksenmukainen.

Valtiontukien alalla sovellettavan suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskevat väitteet

83 Näillä väitteillään kantajat ja niiden vaatimuksia tukevat väliintulijat arvostelevat komissiota siitä, että tämä on hyväksynyt tuen, joka on määrältään liian suuri suhteessa Air Francen rakennemuutostarpeisiin. Nämä väitteet perustuvat olennaisesti asiassa Philip Morris v. komissio annettuun tuomioon (edellä 79 kohdassa mainittu asia, tuomion 17 kohta), jossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, ettei jäsenvaltioiden voida sallia maksavan tukia, jotka parantaisivat tuensaajayrityksen tilannetta mutta jotka "eivät ole välttämättömiä 92 artiklan 3 kohdassa määrättyjen tavoitteiden saavuttamiseksi".

A Väite, jonka mukaan komissio on tehnyt virheen hyväksyessään sen, että Air France ostaa 17 uutta lentokonetta

Tiivistelmä asianosaisten ja väliintulijoiden väitteistä ja niiden perusteluista

84 Kantajat katsovat, että oli suhteellisuusperiaatteen vastaista hyväksyä tuki, jonka tarkoituksena oli mahdollistaa se, että Air France ostaa 17 uutta lentokonetta. Komissio on kantajien mielestä ollut ilmeisen väärässä katsoessaan, ettei tuen määrää voitu vähentää peruuttamalla Air Francen tekemä 11,5 miljardin FRF:n suuruinen tilaus tai lykkäämällä sitä. Lentokaluston välttämättömät säännölliset uudistamiskustannukset ovat kantajien mukaan investointeja käyttöomaisuuteen, joten ne ovat periaatteessa lentoyhtiön tavanomaisia käyttökustannuksia. Tämäntyyppinen uudistaminen on kantajien mielestä tehtävä ilman valtiontukea. Joka tapauksessa kantajat väittävät, ettei uusien lentokoneiden ostaminen ollut välttämätöntä Air Francelle.

85 Asian T-371/94 kantajat väittävät lisäksi, ettei komissio ole esittänyt tältä osin riittäviä perusteluja, vaikka sille oli hallinnollisessa menettelyssä ilmoitettu, ettei 17 uuden lentokoneen ostaminen ollut olennainen osa Air Francen rakennemuutossuunnitelmassa, joten osto oli peruutettava. Komissio ei ole kantajien mukaan vakavasti tutkinut niitä huomautuksia, jotka kolmannet osapuolet olivat esittäneet vastauksena 3.6.1994 julkaistuun tiedonantoon. Asian T-394/94 kantaja ja Maersk-yhtiöihin kuuluvat väliintulijat väittävät yleisesti, ettei komissio ole asianmukaisesti perustellut riidanalaista päätöstään varsinkaan, kun se ei ole ottanut asianmukaisesti huomioon kolmansien osapuolten hallinnollisessa menettelyssä esittämiä yksityiskohtaisia huomautuksia.

86 Komissio korostaa, että Air Francelle oli välttämätöntä hankkia 17 uutta lentokonetta. Tältä osin komissio viittaa riidanalaisen päätöksen sanamuotoon, jonka mukaan Air Francen korkeat käyttökustannukset johtuivat osaksi sen lentokaluston kirjavuudesta, minkä vuoksi tämän kaluston järkiperäistäminen sisältyi rakennemuutossuunnitelmaan (EYVL, s. 75 ja 76). Tällä suunnitelmalla ei komission mukaan suinkaan nuorennettu Air Francen lentokalustoa vaan ainoastaan hidastettiin sen vanhentumista. Lisäksi uudet suihkukoneet kuluttavat komission mukaan selvästi vähemmän polttoainetta, ne ovat ympäristönsuojelusäännösten mukaisia, ja niiden korjaus- ja huoltokustannukset ovat pienet. Ne ovat myös matkustajien kannalta houkuttelevampia.

87 Perusteluvelvollisuutensa osalta komissio katsoo, että riidanalainen päätös on perustamissopimuksen 190 artiklan määräysten mukainen. Komission mielestä riittää, että päätöksessä selitetään sitä tukevat pääasialliset oikeudelliset seikat ja tosiseikat, jotka ovat tarpeen komission ratkaisun perustana olevien näkemysten ymmärtämiseksi (asia 24/62, Saksa v. komissio, tuomio 4.7.1963, Kok. 1963, s. 129, 143). Komission mielestä sen ei voida edellyttää käsittelevän päätöksessään yksityiskohtaisesti kaikkia tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka asianosaiset ja kaikki muut, joita asia koskee, ovat esittäneet hallinnollisessa menettelyssä (ks. esim. asia 209-215/78 ja 218/78, Van Landewyck ym. v. komissio, tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, s. 3125, 66 kohta). Lopuksi komissio toteaa, että perusteluvelvollisuutta on arvioitava tapauskohtaisesti erityisesti päätöksen tai muun toimen sisällön, sen perusteeksi esitettyjen syiden sekä sen tarpeen mukaan, joka niillä, joille päätös on osoitettu, voi olla selitysten saamiseen. Komissio katsoo, että edellä mainitussa oikeuskäytännössä asetettuja edellytyksiä on noudatettu täysin riidanalaisessa päätöksessä, jossa on 17:llä virallisen lehden sivulla esitetty kaikki tähän asiaan liittyvät merkitykselliset tosiseikat ja oikeudelliset seikat ja jossa on esitetty tiivistettynä myös kolmansien osapuolten hallinnollisessa menettelyssä esittämät huomautukset. Komissio kiistää erityisesti sen, ettei se olisi ottanut huomioon hallinnollisessa menettelyssä esitettyjä huomautuksia. Huomautukset on komission mukaan asianmukaisesti tutkittu ja toimitettu Ranskan viranomaisille kommentoitaviksi.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

88 Kantajien esittämien väitteiden osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että ensin on tutkittava, onko riidanalainen päätös riittävästi perusteltu siltä osin kuin se koskee sen hyväksymistä, että Air France ostaa 17 uutta lentokonetta. Tältä osin on ensinnäkin viitattava vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan perustelujen mahdollinen puutteellisuus voidaan ottaa viran puolesta huomioon (asia 18/57, Nold v. korkea viranomainen, tuomio 20.3.1959, Kok. 1959, s. 89, 115 ja C-166/95 P, komissio v. Daffix, tuomio 20.2.1997, Kok. 1997, s. I-983, 24 ja 25 kohta sekä T-61/89, Dansk Pelsdyravlerforening v. komissio, tuomio 2.7.1992, Kok. 1992, s. II-1931, 129 kohta), ja todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kehottanut kantajia ja niiden vaatimuksia tukevia väliintulijoita toimittamaan sille ne huomautukset, jotka ne olivat esittäneet komissiolle hallinnollisessa menettelyssä perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina osapuolina, joita asia koskee, jolleivät nämä huomautukset jo sisältyneet asiakirja-aineistoon (ks. edellä 33 kohta).

89 Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 190 artiklassa määrätyissä perusteluissa on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmaistava yhteisön toimielimen tekemän riidanalaisen toimenpiteen perustelut siten, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa toimenpiteen laillisuutta ja että henkilöille, joita toimenpide koskee, selviää sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa (asia C-350/88, Delacre ym. v. komissio, tuomio 14.2.1990, Kok. 1990, s. I-395, 15 kohta ja siinä mainittu oikeuskäytäntö).

90 Edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetun käsitteen ne, "joita asia koskee", osalta yhteisöjen tuomioistuin on katsonut eräässä asiassa, joka koski komission päätöstä olla hyväksymättä jäsenvaltion erään kotimaisen yrityksen hyväksi laatimaa tukisuunnittelemaa, että perusteluvelvollisuutta on arvioitava muun muassa niiden henkilöiden mahdollisen tiedontarpeen perusteella, joille päätös on osoitettu, tai joita riidanalainen toimi koskee "suoraan ja erikseen" perustamissopimuksen 173 artiklassa tarkoitetulla tavalla (yhdistetyt asiat 296/82 ja 318/82, Alankomaat ja Leeuwarder Papierwarenfabriek v. komissio, tuomio 13.3.1985, Kok. 1985, s. 809, 19 kohta).

91 Tämän jälkeen yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt, että tuensaajayrityksen kanssa kilpailevaa yritystä on pidettävä perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna osapuolena, "jota asia koskee", ja on katsottava, että komission päätös, jolla kyseisen tuen maksaminen hyväksytään, koskee näitä osapuolia suoraan ja erikseen. Tässä yhteydessä yhteisöjen tuomioistuin muistutti myös, että perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut osapuolet, joita asia koskee, oli jo määritelty siten, että niihin kuuluvat sellaiset henkilöt, yritykset ja yhteenliittymät, joiden etuihin valtiontuen myöntäminen saattaa vaikuttaa, eli esimerkiksi kilpailevat yritykset ja ammatilliset järjestöt (asia C-198/91, Cook v. komissio, tuomio 19.5.1993, Kok. 1993, s. I-2487, 24-26 kohta, ja näissä mainittu oikeuskäytäntö).

92 Näin ollen valtiontukea koskevan päätöksen perusteluvelvollisuutta ei voida määritellä ainoastaan sen jäsenvaltion tiedontarpeen mukaan, jolle päätös on osoitettu. Jos nimittäin jäsenvaltio on saanut komissiolta sen mitä se pyytää, eli tukisuunnitelmansa hyväksymisen, sillä on - toisin kuin tuensaajan kilpailijoilla - ainoastaan erittäin vähän tarvetta saada perusteltu päätös erityisesti siinä tapauksessa, että se on saanut riittävästi tietoja komission kanssa käymissään neuvotteluissa ja muun muassa tuen hyväksymistä koskevaa päätöstä edeltävässä komission kanssa käymässään kirjeenvaihdossa.

93 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on selvää, että kantajat, Maersk-yhtiöihin kuuluvat väliintulijat ja ACE ovat perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja osapuolia, joita asia koskee, ja että riidanalainen päätös koskee niitä suoraan ja erikseen perustamissopimuksen 173 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska riidanalaisella päätöksellä hyväksytty tukitoimi vaikuttaa olennaisella tavalla niiden asemaan markkinoilla (asia 169/84, Cofaz v. komissio, tuomio 28.1.1986, Kok. 1986, s. 391, 25 kohta).

94 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kysymys siitä, täyttävätkö päätöksen perustelut perustamissopimuksen 190 artiklassa määrätyt edellytykset, on ratkaistava päätöksen sanamuodon lisäksi sen asiayhteyden sekä kaikkien kyseessä olevaa asiaa koskevien oikeussääntöjen perusteella (edellä kohdassa 89 mainittu asia Delacre ym. v. komissio, tuomion 16 kohta ja siinä mainittu oikeuskäytäntö). Vaikka komissiolla ei olekaan velvollisuutta ottaa päätöksensä perusteluissa kantaa kaikkiin niihin tosiseikkoihin ja oikeudellisiin seikkoihin, joihin asianomaiset ovat vedonneet hallinnollisessa menettelyssä (asia C-360/92 P, Publishers Association v. komissio, tuomio 17.1.1995, Kok. 1995, s. I-23, 39 kohta), komission on kuitenkin otettava huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset olosuhteet ja seikat (yhdistetyt asiat C-329/93, C-62/95 ja C-63/95, Saksa ym. v. komissio, tuomio 24.10.1996, Kok. 1996, s. I-5151, 32 kohta; jäljempänä asia Bremer Vulkan v. komissio), jotta yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa toimien laillisuutta ja jotta sekä jäsenvaltiot että niiden kansalaiset, joita asia koskee, saavat tietää, millä tavalla komissio on soveltanut perustamissopimusta (em. asia Publishers Association v. komissio, tuomion 39 kohta).

95 Lisäksi on todettava, että komissio on tehnyt riidanalaisen päätöksen perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan nojalla, eli alalla, jolla sillä on laaja harkintavalta (ks. edellä 79 kohta). Koska yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että komission harkintavaltaan liittyy velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki sen käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkitykselliset seikat (asia C-269/90, Technische Universität München, tuomio 21.11.1991, Kok. 1991, s. I-5469, 14 kohta) tämän velvollisuuden valvonta edellyttää riittävän tarkkoja perusteluja, jotta yhteisöjen tuomioistuimet voivat varmistaa, että tämä velvollisuus on täytetty.

96 Näin ollen on tutkittava, onko riidanalaisen päätöksen perusteluissa selkeästi ja yksiselitteisesti ilmaistu se, miten komissio on arvioinut asiaa erityisesti niiden väitteiden osalta, joilla on olennaista merkitystä riidanalaisen tukisuunnitelman arvioinnissa ja jotka British Airways, TAT, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij (jäljempänä KLM), SAS, Air UK, Euralair ja British Midland sekä ACE (erityisesti Euralairin ja Maerskin nimissä), Tanskan kuningaskunta, Yhdistynyt kuningaskunta, Ruotsin kuningaskunta ja Norjan kuningaskunta (jäljempänä hallinnolliseen menettelyyn osallistuneet osapuolet) ovat esittäneet komissiolle hallinnollisessa menettelyssä.

97 Kun tarkastellaan kaikkia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimitettuja huomautuksia, käy ilmi, että tietyt näistä osapuolista olivat nimenomaan korostaneet komissiolle sitä, ettei rakennemuutossuunnitelmassa mainittua 17 uuden lentokoneen ostamista 11,5 miljardilla FRF:lla voitu hyväksyä. Koska kaikki sellaiset lentoyhtiöt, jotka eivät saaneet tukea ja jotka kärsivät ylikapasiteettikriisistä, olivat joutuneet peruuttamaan uusien lentokoneiden tilaukset 1990-luvun alussa tai lykkäämään niitä, Air France ei voinut välttyä tältä pakolta. Päätös investoida 11,5 miljardia FRF lentokoneiden hankintaan lisäisi ylimääräisen pääoman tarvetta ja siten Air Francen velkoja. Kun otetaan huomioon Air Francen surkea taloudellinen tilanne, ei olisi perusteltua käyttää muun omaisuuden myynnistä saatavia tuloja uusien lentokoneiden rahoittamiseen. Air Francen lentokaluston yhdenmukaistamiseksi, mitä rakennemuutossuunnitelmassa on kaavailtu, olisi pikemminkin syytä muuntaa olemassa olevia lentokoneita.

98 Erityisesti TAT-yhtiö ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat korostaneet, että 17 uuden lentokoneen ostamiseen tarkoitettu investointi liittyi Air Francen lyhyen tähtäimen liiketoimintaan eikä sen rakennemuutokseen. Kyse on tavanomaisesta uudenaikaistamisesta, jolla pyritään yhtiön kilpailukyvyn säilyttämiseen. Tällainen toimenpide pitäisi näiden väliintulijoiden mukaan kuitenkin rahoittaa yrityksen omista varoista eikä valtiontuella. Tässä tapauksessa ei väliintulijoiden mukaan voida välttää sitä, että riidanalainen tuki käytetään näiden lentokoneiden oston rahoittamiseen, mikä on ristiriidassa oikeuskäytännössä ja komission päätöskäytännössä asetettujen edellytysten kanssa. Tukea on niiden mielestä siten pidettävä perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan vastaisena toimintatukena. Tässä yhteydessä on viitattu asiassa Deufil vastaan komissio annettuun yhteisöjen tuomioistuimen tuomioon (edellä 79 kohdassa mainittu asia) ja yhdistetyissä asioissa 62/87 ja 72/87, Exécutif régional wallon ja Glaverbel vastaan komissio, 8.3.1988 annettuun tuomioon (Kok. 1988, s. 1573) sekä Ranskan myöntämästä tuesta tietyille teräksen ensijalostusta suorittaville terästeollisuuden yrityksille 28 päivänä kesäkuuta 1989 tehtyyn komission päätökseen 90/70/ETY (EYVL 1990, L 47, s. 28).

99 Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että komissio on riidanalaisessa päätöksessään katsonut, että eräs Air France -konsernin haittatekijä on sen lentokaluston kirjavuus, kun tässä kalustossa on liian paljon erilaisia ilma-aluksia (24 eri tyyppiä tai versiota), ja tämä kirjavuus on yksi käyttökustannuksia nostavista tekijöistä (kunnossapitokustannukset ovat erityisen suuret, koska erilaisia varaosia on niin paljon ja koska matkustamo- ja kenttähenkilökunnan pätevyydessä on eroja). Air France -konsernin lentokalustossa oli 31.12.1993 208 lentokonetta (Air Francen käytössä olevassa lentokalustossa oli 145 lentokonetta), joiden keskimääräinen ikä oli 8,6 vuotta (EYVL, s. 75).

100 Rakennemuutossuunnitelman pääkohtien osalta komissio esittää, että rakennemuutosaikana toimitettavien lentokoneiden lukumäärä on tarkoitus vähentää 22:sta 17:ään. Vastaava investointi olisi siten 11,5 miljardia FRF (EYVL, s. 75). Investointiin tarvittavan pääoman osalta komissio toteaa, että tilausten lykkäämisen vuoksi lentokaluston keskimääräinen ikä rakennemuutoksen loppupuolella on noin 9,3 vuotta. Lisäviiveet lentokaluston uusimisessa ainoastaan nostavat sen keskimääräistä ikää ja saattavat heikentää Air Francen kilpailukykyä ja vaarantaa sen rakennemuutoksen onnistumisen (EYVL, s. 82).

101 Tutkiessaan, onko tuki oikeassa suhteessa rakennemuutostarpeisiin (EYVL, s. 83), komissio on katsonut, että Air Francella on ilman valtiontukea kolme mahdollisuutta parantaa itse taloudellista tilannettaan, ja yksi näistä mahdollisuuksista on lentokonetilausten lykkääminen. Koska yhtiö on kuitenkin jo lykännyt joitakin tilauksia, uudet lykkäykset nostaisivat lentokaluston keskimääräisen iän yli kymmeneen vuoteen, joka on liian korkea ikä sellaisen lentoyhtiön lentokalustolle, joka pyrkii palauttamaan kilpailukykynsä (EYVL, s. 85).

102 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että näistä perusteluista käy selvästi ja yksiselitteisesti ilmi ne syyt, joiden vuoksi komissio katsoo, että Air Francen erityistapauksessa 17 uuden lentokoneen ostaminen on välttämätöntä. Perusteluissa on mainittu komission olennaisina pitämät syyt, eli että Air Francen lentokaluston keskimääräisen iän on oltava kohtuullinen, että hankittavien lentokoneiden lukumäärä on ainoastaan murto-osa alunperin suunnitellusta lukumäärästä ja että suunnitellulla investoinnilla yhdenmukaistetaan Air Francen lentokalustoa, joten käyttökustannukset vähenevät sen seurauksena. Komissio on siten samalla antanut riittävän vastauksen ensimmäisen seikan osalta, josta hallinnolliseen menettelyyn osallistuneet osapuolet ovat esittäneet huomautuksia kyseisessä menettelyssä.

103 Toista seikkaa koskevissa huomautuksissaan nämä osapuolet ovat luonnehtineet osan riidanalaisesta tuesta oikeuskäytännössä kielletyksi toimintatueksi siltä osin kuin sillä oli tarkoitus rahoittaa puhtaasti Air Francen liiketoimintaa, eli sen käyttöomaisuuteen kuuluvan lentokaluston uudistamista.

PERUSTELUT JATKUVAT ASIAKIRJASSA: 694A0371.1

104 Tältä osin on todettava, että yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Deufil vastaan komissio (edellä 79 kohdassa mainittu asia) antamassaan tuomiossa hyväksynyt komission näkemyksen, jonka mukaan investointi tavanomaiseen uudenaikaistamiseen, jolla pyritään säilyttämään yrityksen kilpailukyky, pitäisi rahoittaa yrityksen omista varoista eikä valtiontuella (tuomion 16-19 kohta). Asiassa Exécutif régional wallon vastaan komissio antamassaan tuomiossa (edellä 98 kohdassa mainittu asia) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ne komission esittämät näkemykset, joiden mukaan investointia tuotantolinjan uudistamiseen ja tekniseen uudenaikaistamiseen, mikä on tehtävä säännöllisesti, ei voida pitää perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna investointina tietyn taloudellisen toiminnan kehityksen edistämiseen, olivat ymmärrettäviä ja johdonmukaisia ja sisältyivät komission harkintavaltaan (tuomion 31, 32 ja 34 kohta).

105 Tähän oikeuskäytäntöön viitaten hallinnolliseen menettelyyn osallistuneet osapuolet ovat korostaneet, että oli olemassa vaara, että tuen hyväksytty määrä muodostuisi liialliseksi, jos osaa siitä ei käytetä varsinaiseen Air Francen rakennemuutokseen. Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin asiassa Philip Morris vastaan komissio antamassaan tuomiossa (edellä 79 kohdassa mainittu asia, tuomion 17 kohta) katsonut, etteivät jäsenvaltiot saa maksaa tukia, jotka parantaisivat tuensaajayrityksen tilannetta mutta jotka "eivät olisi välttämättömiä 92 artiklan 3 kohdassa määrättyjen tavoitteiden saavuttamiseksi".

106 Näin ollen kyseiset osapuolet ovat todenneet, että asiassa on mahdollisesti tapahtunut oikeudellinen virhe, joka tässä tapauksessa johtuu suhteellisuusperiaatteen loukkaamisesta; valtiontukien osalta suhteellisuusperiaatteesta määrätään perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tämä oli riidanalaisen tukisuunnitelman arvioimisen kannalta olennainen väite. Komission olisi siten pitänyt ottaa siihen kantaa riidanalaisen päätöksen perusteluissa.

107 Todettakoon tältä osin, että komissio on riidanalaisessa päätöksessään katsonut, että lentokaluston uusimiseen tarkoitettu investointi on välttämätön Air Francen rakennemuutoksen onnistumisen kannalta (EYVL, s. 82) ja että uusien lentokoneiden tilausten lykkääminen nostaisi Air Francen lentokaluston keskimääräisen iän yli kymmeneen vuoteen, joka on liian korkea ikä sellaisen yhtiön lentokalustolle, joka pyrkii palauttamaan kilpailukykynsä (EYVL, s. 85). Näin ollen komissio pitää lentokaluston uusimiseen tarkoitettua 11,5 miljardin FRF:n suuruista investointia, joka sisältyy rakennemuutossuunnitelman pääkohtiin (EYVL, s. 75), olennaisena osana Air Francen rakennemuutosta.

108 Komissio on myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vahvistanut tämän näkemyksen toteamalla, että 17 uuden lentokoneen hankinta oli perusteltua "rakennemuutossuunnitelman toteuttamisen kannalta". Lisäksi Ernst & Youngin komissiolle esittämässä selvityksessä lentokoneiden hankinta oli "olennainen osa ohjelmaa, jolla pyrittiin lentokaluston järkiperäistämiseen - - [ja] tämä investointi oli eräs suunnitelman avainkohdista".

109 Tämän investoinnin rahoitustavan osalta riidanalaisessa päätöksessä todetaan, että rakennemuutossuunnitelman toteuttaminen rahoitetaan osakepääoman korotuksella ja muuhun kuin ydinliiketoimintaan liittyvien omaisuusuuserien luovutuksella, josta Air France toivoo saavansa noin 7 miljardia FRF; tähän kuuluu joidenkin lentokoneiden myynti, josta pitäisi saada noin 4,1 miljardia FRF, sekä varaosavaraston (1,2 miljardia FRF), erään rakennuksen (0,4 miljardia FRF) ja Méridien-nimisen hotelliketjun luovutukset (EYVL, s. 76). Riidanalaisessa päätöksessä todetaan lisäksi, että Ranskan viranomaiset ovat sitoutuneet siihen, että suunnitelman voimassaoloaikana tuen käyttää yksinomaan Air France yhtiön rakennemuutoksen toteuttamiseksi (EYVL, s. 78 ja 79).

110 Komissio on rakennemuutossuunnitelman onnistumismahdollisuuksia arvioidessaan todennut, että kyseisen tuen tarkoituksena on rahoittaa suunnitelman toteuttaminen ja muuttaa Air Francen rahoituksen rakennetta (EYVL, s. 82). Lyhyesti todettuna komissio on vakuuttunut, että Air Francelle myönnetty tuki on sekä välttämätön että sopiva keino, jolla yhtiö saa varoja rakennemuutossuunnitelmansa toteuttamiseksi ja elinkelpoisuutensa palauttamiseksi (EYVL, s. 86). Lopuksi on todettava, että tuen hyväksymisen ehdossa 6 edellytetään, että Ranskan viranomaiset valvovat, "että tuen käyttää yksinomaan Air France yhtiön rakennemuutoksen toteuttamiseksi" (EYVL, s. 89).

111 Kuten edellä mainituista perusteluista ilmenee, riidanalaisessa päätöksessä katsotaan, että riidanalaisella valtiontuella vähennetään Air Francen velkaantumisastetta mutta sen tarkoituksena on myös rahoittaa rakennemuutossuunnitelman toteuttaminen, joka rahoitetaan osaksi luovuttamalla omaisuutta. Samanaikaisesti komissio katsoo, että lentokaluston uusimiseen tarkoitettu investointi on sellaisenaan välttämätön osa Air Francen rakennemuutosta. Näin ollen ilmenee, että riidanalaisessa päätöksessä myönnetään se, että tukea käytetään 17 uuden lentokoneen oston käsittävän lentokalustoinvestoinnin rahoittamiseen. Päätöksessä ei ainakaan missään tapauksessa kielletä käyttämästä tukea edes osittain tämän investoinnin rahoittamiseen. Ainoa Air Francen oma rahoituskeino, jolla on tarkoitus rahoittaa osa tästä investoinnista, eli luovuttamalla omaisuutta, tuottaisi ainoastaan seitsemän miljardia FRF, kun taas kyseisen investoinnin kustannukset ovat 11,5 miljardia FRF.

112 Vaikka tällaisella ostolla, johon liittyy myös vanhojen lentokoneiden luovutus, uudenaikaistetaan selvästi Air Francen lentokalustoa, riidanalaisessa päätöksessä ei oteta kantaa siihen, onko asioissa Deufil vastaan komissio ja Exécutif régional wallon vastaan komissio annettujen tuomioiden (edellä 79 ja 98 kohdassa mainitut asiat) mukaisella oikeuskäytännöllä merkitystä asian kannalta, kuten hallinnolliseen menettelyyn osallistuneet osapuolet väittävät. Komissio ei siten ole täsmentänyt, salliko se poikkeuksellisesti kyseisen rahoituksen sen vuoksi, että se ei pitänyt mainittua oikeuskäytäntöä merkityksellisenä nyt käsiteltävänä olevaan tapaukseen liittyvissä erityisissä olosuhteissa, vai halusiko se poiketa tässä oikeuskäytännössä vahvistetusta periaatteesta.

113 Komission kannanotto tältä osin olisi ollut erityisesti tarpeen, varsinkin kun otetaan huomioon, että se on omassa päätöskäytännössään pääsääntöisesti vastustanut kaikkia toimintatukia, joiden tarkoituksena on laitteiston ja laitosten tavanomainen uudenaikaistaminen. Komissio katsoo nimittäin, että tämänkaltaiseen uudenaikaistamiseen tarkoitettuja investointeja ei voida pitää rakennemuutoksena, joten ne on rahoitettava kyseisten yritysten omista varoista ilman valtiontukea (ks. esim. Saksan hallituksen myöntämästä tuesta Bergkameniin sijoitetulle polyamidi- ja polypropyleenilankojen valmistajalle 10 päivänä heinäkuuta 1985 tehty komission päätös 85/471/ETY, EYVL L 278, s. 26, 29; 30 päivänä marraskuuta 1988 tehty komission päätös 89/228/ETY, joka koskee 7.9.1987 annettua Italian hallituksen asetusta nro 370/87, joka on muutettu 4.11.1987 annetuksi laiksi nro 460 ja joka koskee viinituotteiden tuotantoa ja myyntiä ja jossa on muun muassa uudet säännökset viinituotteiden tuotannosta ja myynnistä, EYVL 1989, L 94, s. 38, 41; 25 päivänä heinäkuuta 1990 tehty komission päätös 92/389/ETY, joka koskee valtiontukia, joista on säädetty 15.5.1989 annetussa asetuksessa nro 174 ja 13.7.1989 annetussa asetuksessa nro 254 ja joita edellä mainittujen asetusten vaikutusten tasaamiseksi annettu lakiehdotus nro 4230 koskee, EYVL 1992, L 207, s. 47, 51).

114 Näin ollen riidanalaisen päätöksen perusteluissa ei ole mainittu sitä, että komissio on tosiasiassa tutkinut, voitiinko - ja jos voitiin, niin mistä syistä - Air Francen lentokaluston uudenaikaistaminen osittain rahoittaa yhtiön rakennemuutokseen tarkoitetulla tuella, mikä on ristiriidassa edellä mainitun oikeuskäytännön sekä komission oman päätöskäytännön kanssa.

115 Ranskan tasavallan ja Air Francen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle antamat täsmennykset rakennemuutossuunnitelmaan sisältyvästä 11,5 miljardin FRF:n lentokoneinvestoinnista eivät kumoa tätä toteamusta. Kun nämä väliintulijat ovat osoittaneet, että 11,5 miljardin summa oli jaettu kolmeen osaan, eli 7,6 miljardia 17 uuden lentokoneen ostoon, 3 miljardia varaosien ostoon ja 0,9 miljardia lentokoneiden korjaustöihin, on ilmeistä, että lentokoneiden korjaustyöt ja varaosat palvelevat samalla tavalla yhtiön uudenaikaistamista kuin uudet lentokoneet.

116 On totta, että komissio on myöhemmin tässä oikeudenkäyntimenettelyssä todennut, että riidanalainen tuki oli tarkoitettu yksinomaan Air Francen velkaantumisasteen parantamiseen eikä 17 uuden lentokoneen ostamiseen, koska lentokalustoon tarkoitettu investointi piti rahoittaa yksinomaan Air Francen liiketoiminnasta saatavista tuloista. On kuitenkin todettava, että nämä näkemykset, jotka komission asiamiehet ovat esittäneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, eivät ilmene riidanalaisesta päätöksestä; ne ovat jopa ristiriidassa päätöksen perustelujen kanssa, joiden mukaan tuella oli tarkoitus ainakin osaksi rahoittaa rakennemuutossuunnitelman toteuttaminen, ja Air Francen lentokaluston uudenaikaistaminen sisältyi tähän suunnitelmaan. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C-137/92 P, komissio v. BASF ym., 15.6.1994 antamassaan tuomiossa (Kok. 1994, s. I-2555, 66-68 kohta) todennut, sellaisen päätöksen päätösosa ja perustelut, joka on perustamissopimuksen 190 artiklan mukaan ehdottomasti perusteltava, ovat erottamaton kokonaisuus, joten