ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi - Perustamissopimuksen 177 artiklassa (josta on tullut EY 234 artikla) tarkoitetun kansallisen tuomioistuimen käsite - Käsitteen määrittäminen rakennetta ja toimintaa koskevien arviointiperusteiden avulla - Corte dei Conti ei esillä olevaan ennakkoratkaisupyyntöön liittyvässä asiayhteydessä toimi tuomioistuimen ominaisuudessa, kun sen harjoittama jälkivalvonta on pääosin hallintotoiminnan tulosten arviointia ja tarkastamista

(EY:n perustamissopimuksen 177 artikla (josta on tullut EY 234 artikla))

Tiivistelmä

$$Kansallisen toimielimen kelpoisuus saattaa asia perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi on selvitettävä sekä rakennetta että toimintaa koskevien arviointiperusteiden kannalta. Kansallisen toimielimen voidaan katsoa olevan perustamissopimuksen 177 artiklassa tarkoitettu "tuomioistuin" huolehtiessaan tuomiovallan käyttämiseen liittyvistä tehtävistä, kun taas huolehtiessaan muista, esimerkiksi hallinnollisista tehtävistä, sen ei voida katsoa olevan tässä asemassa.

Tästä seuraa, että selvitettäessä, onko sellaisen kansallisen toimielimen, jolle on lainsäädännössä annettu eri tyyppisiä tehtäviä, katsottava olevan "tuomioistuin", on selvitettävä, mikä on sen harjoittaman toiminnan erityisluonne juuri siinä normatiivisessa asiayhteydessä, jossa se on saattanut asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tätä selvitettäessä merkitystä ei ole sillä, onko kyseisen toimielimen muiden yksiköiden tai jopa sen saman yksikön, joka on saattanut asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi mutta joka silloin huolehtii eri tehtävistä kuin tämän ennakkoratkaisupyynnön tapauksessa, katsottava olevan "tuomioistuin".

Corte dei Conti ei toimi tuomioistuimen ominaisuudessa, kun sen esillä olevaan ennakkoratkaisupyyntöön liittyvässä asiayhteydessä harjoittama jälkivalvonta on pääosin hallintotoiminnan tulosten arviointia ja tarkastamista.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin määräys 10 päivänä syyskuuta 1997. - Luis Manuel Chaves Fonseca Ferrão vastaan sisämarkkinoilla toimiva yhdenmukaistamisvirasto (tavaramerkit ja mallit). - Välitoimet - Täytäntöönpanon lykkääminen - Kiireellisyys. - Asia C-248/97 P (R).



Oikeustapauskokoelma 1997 sivu I-04729



Tiivistelmä



Avainsanat

1 Välitoimet - Täytäntöönpanon lykkääminen - Myöntämisedellytykset - Fumus boni juris - Vakava ja korjaamaton vahinko - Välitoimista päättävän tuomioistuimen harkintavalta - Samanaikaisesti täytettävät edellytykset - Seuraukset valitusasiassa

(EY:n perustamissopimuksen 185 ja 186 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan 2 kohta; yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohta)

2 Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Riittämättömät perustelut - Soveltaminen välitoimia koskevassa määräyksessä

Tiivistelmä

3 Välitoimista päättävällä tuomarilla on laaja harkintavalta, kun hän tutkii täytäntöönpanon lykkäämistä tai muiden välitoimien määräämistä koskevaa hakemusta ja hän voi asian erityispiirteet huomioon ottaen määrittää, miten ja missä järjestyksessä nämä eri edellytykset on tarkistettava, koska yhteisön oikeudessa ei ole sellaisia ennalta määrättyjä sääntöjä, joiden mukaan tuomarin olisi arvioitava välitoimien määräämisen tarpeellisuutta.

Valitettaessa määräyksestä, jolla välitoimihakemus on hylätty siitä syystä, että vaaditut toimet eivät olleet kiireellisiä, valitusperusteet, joilla yritetään osoittaa, että välitoimista määrääminen on tosiseikat ja oikeudelliset seikat huomioon ottaen perusteltua (fumus boni juris), mutta joilla ei riitauteta sitä, että kiireellisyysedellytyksen on valituksenalaisessa määräyksessä katsottu jääneen täyttymättä, eivät voi johtaa edes osittaiseen määräyksen kumoamiseen.

4 Välitoimista päättävän tuomarin ei voida edellyttää vastaavan erikseen kaikkiin niihin tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskeviin kysymyksiin, joista on keskusteltu välitoimien määräämistä koskevan oikeudenkäynnin aikana. Riittää, että määräys on kussakin yksittäistapauksessa pätevästi perusteltu ja että yhteisöjen tuomioistuin voi näin suorittaa valvontatehtävänsä.
10

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti totesi tämän jälkeen, että arvioitaessa sitä, minkälainen vaara on olemassa vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutumisesta, on otettava huomioon FNK:n jäsenyritysten ja/tai SCK:n palveluita käyttävien yritysten koko ja taloudellinen valta (35 kohta). Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti totesi, että niiden taloudellinen kapasiteetti riittää vaaditun pankkitakauksen asettamiseen, ja että tämä pätee myös SCK:hon. SCK:n osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti tutki yksityiskohtaisesti oikeudenkäyntiasiakirjat ja totesi, että vaikka SCK on säätiö ja sen siis pitäisi sellaisena toimia itsenäisesti, SCK toimii FNK:n asettamissa rajoissa, harjoittaa samoja toimintoja ja sillä on todellisuudessa samat päämäärät (36—39 kohta).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi - Kansallisen tuomioistuimen arviointi asiasta - Pääasian asianosaisten purkamishakemus ennakkoratkaisuasiassa annetun tuomion ottamiseksi uudelleen käsiteltäväksi - Tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 177 artikla; EY:n tuomioistuimen perussäännön 41 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 98-100 artikla)

Tiivistelmä

Perustamissopimuksen 177 artiklalla on luotu yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välille suora yhteistyömenettely, jonka aikana riidan asianosaisilla on ainoastaan tilaisuus esittää huomautuksiaan asiasta, jonka oikeudelliset seikat kansallinen tuomioistuin on selostanut.

Perustamissopimuksen 177 artiklassa asetetuissa rajoissa on siis yksinomaan kansallisen tuomioistuimen tehtävä päättää siitä, saatetaanko asia yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ja miltä osin, ja on yksinomaan näiden tuomioistuinten tehtävä arvioida, saavatko ne riittävästi tietoa niiden ennakkoratkaisupyynnön johdosta annetusta tuomiosta vai onko niiden tarpeen saattaa asia uudelleen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tämän vuoksi pääasian oikeudenkäynnin asianosaiset eivät voi EY:n tuomioistuimen perussäännön 41 artiklaan eivätkä työjärjestyksen 98-100 artiklaan vedoten pyytää mainitun 177 artiklan nojalla annettujen tuomioiden purkamista. Vain tällaisen tuomion vastaanottajana oleva kansallinen tuomioistuin voi tarvittaessa esittää yhteisöjen tuomioistuimelle uusia arviointiperusteita, jotka voivat johtaa siihen, että jo esitettyyn kysymykseen voidaan antaa erilainen vastaus.
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys 21 päivänä joulukuuta 1995. - Max Mara Fashion Group Srl vastaan Ufficio del Registro di Reggio Emilia. - Ennakkoratkaisupyyntö: Commissione tributaria di primo grado di Reggio Emilia - Italia. - Ennakkoratkaisupyyntö - Tutkimatta jättäminen. - Asia C-307/95.



Oikeustapauskokoelma 1995 sivu I-05083



Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Tutkittavaksi ottaminen - Ennakkoratkaisupyyntö, johon ei sisälly tarkkoja kysymyksiä ja jossa ei ole riittävästi yksityiskohtaista tietoa tosiasioista ja asiaan sovellettavasta lainsäädännöstä

(EY:n perustamissopimuksen 177 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen (EY) perussäännön 20 artikla)

Tiivistelmä

Tarve saada yhteisön oikeudesta kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen tulkinta edellyttäen, että kansallinen tuomioistuin määrittelee ne tosiasialliset ja oikeudelliset seikat, joihin sen esittämät kysymykset liittyvät, tai että se ainakin selostaa ne tosiasioita koskevat olettamukset, joihin nämä kysymykset perustuvat.

Ennakkoratkaisupyyntöjä koskevissa päätöksissä annetut tiedot sekä päätöksissä esitetyt kysymykset eivät pelkästään ole perusta sille, että yhteisöjen tuomioistuin antaa hyödyllisiä vastauksia, vaan niiden perusteella jäsenvaltioiden hallituksilla samoin kuin muilla tahoilla, joita asia koskee, on mahdollisuus esittää huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti.

Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on huolehtia tämän mahdollisuuden suojaamisesta kun otetaan huomioon, että edellä mainitun säännöksen mukaan vain ennakkoratkaisupyyntöjä koskevat päätökset annetaan tiedoksi niille, joita asia koskee.

Tämän vuoksi kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi, sillä yhteisöjen tuomioistuin ei voi ennakkoratkaisupyynnön perusteella antaa hyödyllistä tulkintaa yhteisön oikeudesta; kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyyntöä koskevassa päätöksessä ei ole täsmällisiä kysymyksiä, päätöksestä ei ilmene varmuudella niitä kysymyksiä, joista kansallinen tuomioistuin haluaa yhteisöjen tuomioistuimen antavan ennakkoratkaisun, eikä päätökseen sisälly edellä mainittujen vaatimusten täyttämiseksi riittävästi tietoja.
Euroopan yhteisön tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan mukaan oikeus olla väliintulijana yhteisöjen tuomioistuimessa vireillä olevissa asioissa on kaikilla, jotka osoittavat, että yhteisön tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu koskee heidän oikeuttaan; väliintulohakemuksessa saadaan ainoastaan tukea jonkun asianosaisen esittämiä vaatimuksia.

Oikeus olla väliintulijana oikeudenkäynnissä, joka koskee sellaisen asetuksen pätevyyttä, jolla on asetettu polkumyyntitulli, on yrityksellä, jolle on asetettu erityinen polkumyyntitulli, koska riidanalainen asetus koskee erikseen ja suoraan tällaista yritystä, joten sillä on perustamissopimuksen 173 artiklan neljännen kohdan perusteella itsenäinen kanneoikeus. Jos tällainen yritys ei kuitenkaan ole nostanut kyseistä asetusta koskevaa kumoamiskannetta, sen väliintuloa koskevien oikeuksien on rajoituttava sen asianosaisen vaatimusten tukemiseen, jota yritys haluaa tukea.

Asiassa annettava tuomio koskee myös kyseistä tuotetta tuovien yritysten, jotka siis joutuvat maksamaan erityistä polkumyyntitullia, oikeutta suoraan ja tosiasiallisesti.
54

Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1107/2009 53 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä ei sallita sitä, että jäsenvaltio myöntää kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista koskevan luvan siementen käsittelyä varten ja näillä aineilla käsiteltyjen siementen markkinoille saattamista ja käyttöä koskevan luvan, kun näillä samoilla aineilla käsiteltyjen siementen markkinoille saattaminen ja käyttö on nimenomaisesti kielletty täytäntöönpanoasetuksella.
3) Puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 1 artiklan 3 kohtaa on tulkittava yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan kanssa siten, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen, jonka ratkaistavaksi on saatettu eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovuttamista koskeva asia, ei voi kieltäytyä tämän pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sillä perusteella, että kyseinen henkilö saattaa sen jälkeen, kun hänet on luovutettu pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, joutua tuomittavaksi tuomioistuimessa, jolla ei ole tähän toimivaltaa, paitsi jos – yhtäältä kyseisellä oikeusviranomaisella on laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan vaatimuksen osalta objektiivisia, luotettavia, tarkkoja ja asianmukaisesti päivitettyjä tietoja, jotka osoittavat, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainkäyttöjärjestelmän toiminnassa on rakenteellisia tai yleisiä puutteita taikka sellaisia puutteita, jotka vaikuttavat jonkin sellaisen objektiivisesti yksilöitävissä olevan henkilöryhmän oikeussuojaan, johon asianomainen henkilö väittämänsä mukaan kuuluu, ja jotka merkitsevät sitä, että asianomaisilta yksityisiltä puuttuu kyseisessä jäsenvaltiossa yleisesti tehokas oikeussuojakeino, jonka avulla sen rikostuomioistuimen toimivaltaa, jonka tuomittavaksi heidät saatetaan, voidaan valvoa, ja – toisaalta tämä oikeusviranomainen katsoo, että kyseessä olevassa tapauksessa vallitsevissa erityisissä olosuhteissa on painavia syitä katsoa, että kun otetaan huomioon muun muassa ne tiedot, jotka eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö on antanut henkilökohtaisesta tilanteestaan, sen rikoksen luonteesta, josta häntä syytetään, eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen taustalla olevasta tosiseikastosta tai mistä tahansa muusta merkityksellisestä seikasta, on ilmeistä, ettei sillä tuomioistuimella, joka todennäköisesti toimittaa menettelyn, jonka kohteeksi kyseinen henkilö pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa joutuu, ole tähän toimivaltaa. Sillä, että asianomainen henkilö on voinut pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimissa vedota perusoikeuksiinsa riitauttaakseen pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen toimivallan ja hänestä annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen, ei ole tässä yhteydessä ratkaisevaa merkitystä.
25

Tältä osin on muistutettava, että – kuten unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee – yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeussäännön tulkintaa tai pätevyyttä, unionin tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne. Tästä seuraa, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos ilmenee, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 24.2.2022, Viva Telecom Bulgaria, C-257/20, EU:C:2022:125, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27

Tällainen argumentaatio on jätettävä tutkimatta. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on nimittäin niin, että ainoastaan unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen määrittämään tosiseikaston, lukuun ottamatta sellaisia tapauksia, joissa sen määrittämän tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi sille toimitetusta aineistosta, ja arvioimaan vastaanotettuja todisteita. Tämän tosiseikaston määrittäminen ja näiden todisteiden arvioiminen ei näin ollen ole, lukuun ottamatta sitä tapausta, että ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, oikeuskysymys, joka sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin (tuomio 20.9.2018, Agria Polska ym. v. komissio, C‑373/17 P, EU:C:2018:756, 32 kohta ja tuomio 30.6.2022, Fakro v. komissio, C‑149/21 P, ei julkaistu, EU:C:2022:517, 45 kohta), koska unionin tuomioistuimella ei ole muutoksenhaun yhteydessä toimivaltaa tutkia uudelleen tosiseikkoja ja selvitysaineistoa.
11

Direktiivin 2014/61 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Olemassa olevan fyysisen infrastruktuurin käyttöoikeus”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jokaisella verkon ylläpitäjällä on oikeus tarjota sähköisiä viestintäverkkoja tarjoaville tai niiden tarjoamiseen luvan saaneille yrityksille käyttöoikeuksia fyysiseen infrastruktuuriinsa nopeiden sähköisten viestintäverkkojen elementtien käyttöönottoa varten. Vastavuoroisesti jäsenvaltiot voivat säätää yleisten viestintäverkkojen operaattorien oikeudesta tarjota käyttöoikeuksia fyysiseen infrastruktuuriinsa muiden verkkojen kuin sähköisten viestintäverkkojen käyttöönottoa varten. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleisiä viestintäverkkoja tarjoavan tai niiden tarjoamiseen luvan saaneen yrityksen kirjallisesta pyynnöstä millä tahansa verkon ylläpitäjällä on velvollisuus täyttää kaikki fyysisen infrastruktuurinsa käyttöoikeutta koskevat kohtuulliset pyynnöt oikeudenmukaisin ja kohtuullisin ehdoin ja edellytyksin, hinta mukaan lukien, nopeiden sähköisten viestintäverkkojen elementtien käyttöönottoa varten. Tällaisessa kirjallisessa pyynnössä on määriteltävä hankkeen elementit, joiden osalta käyttöoikeutta pyydetään, mukaan lukien tarkka aikataulu. – – 4. Jos käyttöoikeus evätään tai erityisistä ehdoista ja edellytyksistä, hinta mukaan lukien, ei päästä yhteisymmärrykseen kahden kuukauden kuluessa käyttöoikeutta koskevan pyynnön vastaanottopäivästä, jäsenvaltioiden on varmistettava, että kumpi tahansa osapuoli voi saattaa asian toimivaltaisen kansallisen riitojenratkaisuelimen käsiteltäväksi. 5. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että edellä 4 kohdassa tarkoitettu kansallinen riitojenratkaisuelin antaa suhteellisuusperiaatteen täysimääräisesti huomioon ottaen sitovan päätöksen 4 kohdassa tarkoitetun riidan ratkaisemiseksi, mukaan lukien tarvittaessa oikeudenmukaisten ja kohtuullisten ehtojen ja edellytysten, hinta mukaan lukien, vahvistaminen. Kansallisen riitojenratkaisuelimen on ratkaistava riita mahdollisimman lyhyessä ajassa ja joka tapauksessa poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta neljän kuukauden kuluessa täydellisen pyynnön vastaanottopäivästä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta osapuolten mahdollisuutta saattaa asia tuomioistuimen ratkaistavaksi. Jos riita koskee sähköisen viestintäverkon tarjoajan infrastruktuurin käyttöoikeutta ja kansallinen riitojenratkaisuelin on kansallinen sääntelyviranomainen, sen on tarvittaessa otettava huomioon direktiivin 2002/21/EY 8 artiklassa esitetyt tavoitteet. Riitojenratkaisuelimen mahdollisesti määrittämän hinnan osalta on varmistettava, että käyttöoikeuden tarjoajalla on tosiasiallinen mahdollisuus kattaa kustannuksensa, ja siinä on otettava huomioon pyydetyn käyttöoikeuden vaikutus käyttöoikeuden tarjoajan liiketoimintasuunnitelmaan, mukaan lukien käyttöoikeuspyynnön saaneen verkon ylläpitäjän tekemät investoinnit erityisesti nopeiden sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamiseen käytettäviin fyysisiin infrastruktuureihin. – –”
16

Valituksessaan pääasian valittaja väittää 10.6.2010 annettuun tuomioon CopyGene (C‑262/08, EU:C:2010:328) ja 18.11.2010 annettuun tuomioon Verigen Transplantation Service International (C‑156/09, EU:C:2010:695) viitaten, että Best Doctorsin tarjoamalla olennaisella palvelulla eli IC‑palvelulla on terapeuttinen tarkoitus siltä osin kuin sillä on välittömästi ja yksiselitteisesti diagnostinen päämäärä. FBC‑palvelu, joka suoritetaan diagnoosin antamisen jälkeen, on puolestaan kyseiseen diagnosointitoimintaan nähden liitännäinen. Niinpä Best Doctorsin tarjoamat palvelut kokonaisuutena tarkasteltuina täyttävät arvonlisäverodirektiivin 132 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyt verovapautuksen edellytykset.
20

Koska unionin tuomioistuimelta tiedustellaan nyt käsiteltävässä asiassa direktiivin 86/653 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan ulottuvuudesta siinä erityistilanteessa, jossa kauppaedustaja on saanut goodwill-hyvityksen sen jälkeen, kun sen palvelukseensa ottamasta aliedustajasta itsestään on pääedustussopimuksen päättymisen johdosta tullut ensisijaisen päämiehen kauppaedustaja, esitetty kysymys on ymmärrettävä siten, että sillä pyritään selvittämään pääosin, onko direktiivin 86/653 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäistä ja toista luetelmakohtaa tulkittava siten, että se osa pääedustajan saamasta goodwill-hyvityksestä, joka vastaa aliedustajan sille hankkimia uusia asiakkaita, voi merkitä pääedustajalle merkittävää etua, kun kyseisestä aliedustajasta on tullut päämiehen pääedustaja.
61

Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, ettei sitä ole sovellettava kansalliseen säännöstöön, joka – sellaisena kuin sitä on tulkittu sitovassa kansallisessa oikeuskäytännössä – johtaa siihen, että tietyt kyseisen säännöstön voimaantulon jälkeen palvelukseen otetut tuomarit ja syyttäjät saavat huonompaa palkkaa kuin ennen sen voimaantuloa palvelukseen otetut tuomarit ja syyttäjät, koska siitä ei seuraa mitään ikään perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää.
26

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että Saksan oikeudessa AsylG:n 71 §:ssä tarkoitettu ”myöhempi hakemus” on uusi turvapaikkahakemus, joka on tehty Saksassa sen jälkeen, kun ensimmäinen turvapaikkahakemus, joka on myös tehty Saksassa, on hylätty. AsylG:n 71a §:ssä tarkoitettu ”toinen hakemus” on turvapaikkahakemus, joka on tehty Saksassa sen jälkeen, kun turvapaikkahakemus on hylätty AsylG:n 26a §:ssä tarkoitetussa turvallisessa kolmannessa valtiossa eli muun muassa toisessa unionin jäsenvaltiossa. Näihin kahteen hakemustyyppiin sovelletaan menettelyä, joka poikkeaa ensimmäiseen turvapaikkahakemukseen sovellettavasta menettelystä. AsylG:n 71a §:n tarkoituksena ja tavoitteena on rinnastaa ”toinen hakemus””myöhempään hakemukseen” ja samalla rinnastaa kolmannen valtion, joka on tehnyt päätöksen Saksassa toisen turvapaikkahakemuksen tehneen hakijan ensimmäisestä turvapaikkahakemuksesta, tekemä päätös Saksan viranomaisten ensimmäisestä turvapaikkahakemuksesta tekemään päätökseen.
9

Mainitun direktiivin 11 artiklan, jonka otsikko on ”Ajokortin vaihtamiseen, peruuttamiseen, korvaamiseen ja tunnustamiseen liittyvät säännökset”, 1, 2 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jos jäsenvaltion myöntämän voimassa olevan kansallisen ajokortin haltija on muuttanut vakinaisesti asumaan toiseen jäsenvaltioon, hän voi pyytää, että hänen ajokorttinsa vaihdetaan sitä vastaavaan ajokorttiin. – – 2. Jollei rikoslain ja yleistä järjestystä koskevien säädösten alueellisen soveltamisen periaatteen huomioon ottamisesta muuta johdu, se jäsenvaltio, jossa toisen jäsenvaltion myöntäneen ajokortin haltijalla on vakinainen asuinpaikka, saa soveltaa ajokortin haltijaan kansallisia ajo-oikeuden rajoittamista tai poistamista taikka sen määräaikaista tai pysyvää peruuttamista koskevia kansallisia säännöksiä ja tarvittaessa vaihtaa ajokortin tätä tarkoitusta varten. – – 4. Jäsenvaltion on kieltäydyttävä myöntämästä ajokorttia hakijalle, jonka ajokortti on rajoitettu, poistettu tai peruutettu määräaikaisesti toisessa jäsenvaltiossa. Jäsenvaltion on kieltäydyttävä hyväksymästä toisen jäsenvaltion sellaiselle henkilölle myöntämää ajokorttia, jonka henkilön ajokorttiin perustuvaa ajo-oikeutta on rajoitettu tai se on poistettu tai määräaikaisesti peruutettu ensin mainitun valtion alueella. Jäsenvaltio voi myös kieltäytyä myöntämästä ajokorttia hakijalle, jonka ajokortti on peruutettu pysyvästi toisessa jäsenvaltiossa.”