Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 3 kohta) soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin annetun asetuksen N:o 1984/83, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1582/97, 12 artiklan 2 kohtaa, jonka mukaan kyseisessä asetuksessa säädettyä poikkeusta voidaan soveltaa silloin, kun on kyse huoltamosopimuksesta, joka pannaan täytäntöön yli kymmeneksi vuodeksi, sillä edellytyksellä, että tavarantoimittaja on vuokrannut huoltamon jälleenmyyjälle tai antanut huoltamon tämän käytettäväksi jollain muulla oikeudellisella tai tosiasiallisella perusteella, on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä ei edellytetä, että tavarantoimittaja omistaa sen maa-alueen, jolle se on rakentanut huoltamon, jonka se vuokraa jälleenmyyjälle. Kyseiset säännökset on näet laadittu selkeästi ja yksiselitteisesti, eikä sellaista kaksinkertaista edellytystä, jonka mukaan tavarantoimittajan on omistettava sekä huoltamo että maa-alue, jolle se on rakennettu, ole mainittu itse kyseisen asetuksen säädösosassa eikä sen johdanto-osassa.

EY 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annetun asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohdasta seuraa, että kilpailukieltovelvoitteen voimassaololle asetettua viiden vuoden aikarajaa, jota siinä edellytetään, jotta ryhmäpoikkeusta voidaan soveltaa, ei sovelleta kahdessa tilanteessa eli silloin kun tavarantoimittaja omistaa sekä huoltamon, jonka hän vuokraa jälleenmyyjälle, että maa-alueen, jolle huoltamo on rakennettu, ja silloin kun tavarantoimittaja vuokraa maa-alueen ja huoltamon kolmannelta, joka ei ole jälleenmyyjään sidoksissa, vuokratakseen sen tämän jälkeen jälleen viimeksi mainitulle.

Vähittäismyyntihintoja koskeviin sopimuslausekkeisiin voidaan soveltaa perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 3 kohta) soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin annetun asetuksen N:o 1984/83, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1582/97, ja EY 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annetun asetuksen N:o 2790/1999 mukaisia ryhmäpoikkeuksia, jos tavarantoimittaja vain asettaa enimmäismyyntihinnan tai suosittelee myyntihintaa ja jos jälleenmyyjällä on näin ollen todellinen mahdollisuus määrittää vähittäismyyntihinta. Tällaisiin lausekkeisiin ei sitä vastoin voida soveltaa mainittuja poikkeuksia, jos ne johtavat siihen, että tavarantoimittaja vahvistaa suoraan taikka välillisin tai peitellyin keinoin vähittäismyyntihinnan tai vähimmäismyyntihinnan.

Suositellun myyntihinnan laskemistavalla ei tältä osin ole merkitystä, kunhan jälleenmyyjälle on jätetty liikkumavaraa, jonka pohjalta se voi tosiasiallisesti määrittää myyntihinnan. Tätä liikkumavaraa ei kuitenkaan ole siinä tapauksessa, että tavarantoimittaja asettaa jälleenmyyjälle kiinteän jakelukatteen, jota tämä ei voi ohittaa. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on ensinnäkin tarkastaa ottamalla huomioon kaikki sopimusvelvoitteet taloudellisessa ja oikeudellisessa kontekstissaan ja pääasian osapuolten toiminta, merkitseekö tavarantoimittajan suosittelema vähittäismyyntihinta tosiasiassa kiinteää myyntihintaa tai vähimmäismyyntihintaa, ja toiseksi tutkia, onko jälleenmyyjällä todellinen mahdollisuus alentaa kyseistä suositeltua myyntihintaa. Sen on etenkin selvitettävä, asetetaanko tällainen vähittäismyyntihinta todellisuudessa välillisin tai peitellyin keinoin, kuten jälleenmyyjän jakelukatteen vahvistamisella, niiden alennusten enimmäismäärällä, joita jälleenmyyjä voi myöntää suositellusta myyntihinnasta, uhkauksilla, pelotteluilla, varoituksilla, seuraamuksilla tai kannustustoimenpiteillä.

(ks. 78–80 ja 84 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)