YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

23 päivänä huhtikuuta 1996

Asia T-113/95

Giuseppe Mancini

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Tutkittavaksi ottaminen — Valitusaika”

Täydellinen teksti italian kielellä II-543

Aihe:

Sellaisen päätöksen kumoaminen, jolla kantaja on vapautettu tehtävistään.

Lopputulos:

Tutkimatta jättäminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantajalle, joka on tieteellistekniseen virkaryhmään kuuluva virkamies, ilmoitettiin 21.3.1994 jäljestetyssä tapaamisessa Ispran yhteisen tutkimuskeskuksen (Centre Commun de recherche, CCR) järjestelmien ja informatiikan teknisen tutkimuslaitoksen (Institut d'ingénierie des systèmes et de l'informatique, ISEI) johtajan W:n luona, että hänet on vapautettu CEO:n (Centre for Earth Observation) projektipäällikön tehtävästä; kantaja oli itse 11.1.1994 päivätyssä edellä mainitulle johtajalle osoittamassaan kirjeessä ilmoittanut aikovansa irtisanoutua kyseisestä tehtävästä.

Kantaja teki 24.3.1994 Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisen hakemuksen saadakseen mahdollisen vahvistuksen toteutetusta toimenpiteestä ja jos mahdollista, myös selvityksen niistä perusteista ja tosiseikoista, joihin päätös perustui.

Kantaja teki 24.10.1994 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen, johon nimittävä viranomainen vastasi nimenomaisesti vasta 20.4.1995.

Tutkittavaksi ottaminen

Henkilösääntöjen 90 ja 91 artiklassa vahvistetut valituksen tekemistä ja kanteen nostamista koskevien määräaikojen peruste on yleinen järjestys (ordre public) eivätkä asianosaiset voi päättää niistä vapaasti.

Viittaukset: asia T-54/90, Lacroix v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin25.9.1991 (Kok. 1991, s. II-749, 24 kohta).

Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jollekulle vastaisena toimenpiteenä voidaan pitää ainoastaan sellaisia toimenpiteitä, jotka vaikuttavat suoraan ja välittömästi sen oikeudelliseen asemaan, jota asia koskee.

Viittaukset: asia T-14/91, Weyrich v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 7.6.1991 (Kok. 1991, s. II-235, 35 kohta).

Henkilöstösääntöjen yleisluontoisissa tai erityismääräyksissä ei ole suljettu pois sitä mahdollisuutta, että valituskelpoinen päätös on suullinen. Erityisesti henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa, jossa määrätään, että virkamies voi valittaa nimittävälle viranomaiselle hänelle vastaisesta toimenpiteestä, ei suljeta pois sitä mahdollisuutta, että tämä päätös on suullinen. Henkilöstösääntöjen 25 artiklassakaan ei suljeta pois suullisen päätöksen mahdollisuutta; kyseisessä artiklassa määrätään siitä, että kutakin henkilöä koskevasta toimenpiteestä on ilmoitettava sille, jota asia koskee, viipymättä kirjallisesti. Tiedoksianto siis täydentää jälkikäteen jo olemassa olevaa päätöstä.

Viittaukset: yhdistetyt asiat 316/82 ja 40/83, Kohler v. tilintarkastustuomioistuin.yhteisöjen tuomioistuin 9.2.1984 (Kok. 1984, s. 641, 9-11 kohta); asia 125/80. Arning v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 9.10.1981 (Kok. 1981. s. 2539).

Tässä tapauksessa kantaja vapautettiin tehtävistään 21.3.1994 järjestetyn tapaamisen seurauksena välittömästi ja ilman irtisanomisaikaa. Lisäksi W ilmoitti tässä tapaamisessa kantajalle, että CCR:n pääjohtaja C oli kolme päivää aikaisemmin antanut suostumuksensa tähän toimenpiteeseen.

Vaikka henkilöstösääntöjen 25 artiklan mukaisen kirjallisen ilmoituksen puuttuminen saattaa tässä tilanteessa herättää epäilyjä päätöksen aiheellisuudesta, koska vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tässä artiklassa ilmaistun perusteluvelvollisuuden tarkoituksena on nimenomaisesti mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa toimenpiteen lainmukaisuutta ja se, että se henkilö, jota asia koskee, voi varmistua siitä, että toimenpide on perusteltu, kantaja ei ole kuitenkaan voinut olla tietämättä sitä, että tämä toimenpide vaikutti suoraan ja välittömästi hänen oikeudelliseen asemaansa, mikä käy ilmi kantajan hakemuksesta ja valituksesta.

Päätöstä, jonka ISEI:n johtaja ilmoitti kantajalle 21.3.1994 järjestetyssä tapaamisessa, on siis pidettävä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna henkilölle vastaisena päätöksenä.

Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan yleisestä systematiikasta aiheutuu se, että silloin kun toimivaltainen viranomainen on tehnyt virkamiehelle vastaisen päätöksen, hänen ei tarvitse enää aloittaa oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä hakemusvaiheesta, vaan hän voi valittaa suoraan tästä hänelle vastaisesta toimenpiteestä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

Viittaukset: em. asia Weyrich v. komissio, 34 kohta.

Näin ollen 24.10.1994 tehty valitus on tehty liian myöhään.

Lisäksi vaikka kantajan 24.3.1994 päivättyä kirjettä, josta käytetään henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua nimitystä ”hakemus”, pidettäisiinkin henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna ”valituksena”, 8.5.1995 nostettu kanne pitäisi jättää myös tutkimatta, koska se on tehty vasta 91 artiklan 3 kohdan toisessa luetelmakohdassa asetetetun määräajan jälkeen.

Lopuksi voidaan todeta, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että toimielin vastaa hallinnolliseen valitukseen myöhässä, ei vaikuta henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa asetettuihin pakottaviin määräaikoihin, eikä se estä hallintoa esittämästä oikeudenkäyntivaiheessa prosessiväitettä valituksen myöhästymisen perusteella.

Viittaukset: em. asia Weyrich v. komissio. 42 kohta.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi erityisistä syistä määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken. Tässä asiassa kanteella pyritään lähinnä saamaan nimittävältä viranomaiselta päätöstä koskeva kirjallinen selvitys. Huolimatta henkilöstösääntöjen 25 artiklassa ilmaistusta velvoitteesta, jolla vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on tarkoitus arvioida sitä, onko päätös perusteltu ja lainmukainen, ja huolimatta kantajan useista muistutuksista, nimittävä viranomainen ei ole antanut tälle minkäänlaista kirjallista selvitystä oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana. Kantaja sai vasta tämän kanteen nostamisen jälkeen kirjeen nimittävältä viranomaiselta.

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta.

Komissio velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan kaksi kolmasosaa kantajan oikeudenkäyntikuluista.