Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu kolmas jaosto) tuomio 14 päivänä toukokuuta 1998. - Enso Española SA vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta - Oikeus oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa - Puolustautumisoikeudet - Perustelut - Sakko - Sakon suuruuden määrääminen - Laskentamenetelmä - Lieventävät asianhaarat - Yhdenvertaisuusperiaate - Suhteellisuusperiaate. - Asia T-348/94.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu II-01875



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Perusoikeudet, joiden kunnioittamista yhteisöjen tuomioistuimet valvovat - Euroopan ihmisoikeussopimuksen huomioon ottaminen

(Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 2 kohta)

2 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa ei sovelleta - Komissio kunnioittaa menettelyllisiä takeita - Komission päätösten tehokas tuomioistuinvalvonta - Riippumaton ja puolueeton tuomioistuin - Täysi harkintavalta

(EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 17 artikla; neuvoston päätös N:o 88/591)

3 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen hallinnollisessa menettelyssä

4 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Väitetiedoksianto - Välttämätön sisältö

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artikla)

5 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla)

6 Oikeudenkäyntimenettely - Kannekirjelmä - Muotovaatimukset - Oikeudenkäynnin kohteen yksilöinti - Yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta)

7 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Osallistuminen yritysten kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus - Olosuhteet, joissa yrityksen voidaan katsoa osallistuneen kartelliin, kun se ei ole sanoutunut irti tehdyistä päätöksistä

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

8 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka muodostavat yhden kilpailusääntöjen rikkomisen - Yritykset, joiden voidaan katsoa rikkoneen kilpailusääntöjä osallistumalla kokonaiskartelliin - Arviointiperusteet

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

9 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Kilpailusääntöjen rikkominen, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua tietyillä maantieteellisillä markkinoilla - Maantieteellisten markkinoiden määritteleminen etukäteen - Näitä markkinoita ei tarvitse määritellä etukäteen

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

10 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Päätös, jolla useille yrityksille määrätään sakkoja kilpailusääntöjen rikkomisesta

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

11 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus - Raskauttavat asianhaarat - Kartellin peittely - Kartelliin osallistuneiden yritysten kokouksia koskevien muistiinpanojen puuttumisesta johtuva näyttö

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

12 Kilpailu - Yhteisön oikeussäännöt - Kilpailusääntöjen rikkominen - Tahallisuuden käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

13 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus - Lieventävät asianhaarat - Kartellista sovitusta poikkeava toiminta - Arviointi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

14 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus - Lieventävät asianhaarat - Asianomaisen yrityksen taloudellinen tilanne - Taloudellista tilannetta ei oteta huomioon

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

15 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus - Lieventävät asianhaarat - Kartellin toteuttamista ei valvota - Valvonnan puuttumista ei oteta huomioon

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

16 Kilpailu - Sakon suuruus - Laskentamenetelmät - Yrityksen viitevuonna saaman liikevaihdon muuntaminen ecuiksi saman vuoden keskimääräisellä vaihtokurssilla - Laskentamenetelmän hyväksyttävyys

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

17 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus ja kesto - Harkinnassa huomioon otettavat seikat - Mahdollisuus korottaa sakkojen tasoa niiden varoittavan vaikutuksen vahvistamiseksi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

18 Perusoikeudet ovat olennainen osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuimet valvovat. Yhteisöjen tuomioistuimet tukeutuvat tältä osin jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja kansainvälisiin ihmisoikeuksien suojaamiseksi tehtyihin sopimuksiin, joiden syntyyn jäsenvaltiot ovat vaikuttaneet tai joihin ne ovat liittyneet. Euroopan ihmisoikeussopimuksella on tältä osin erityinen merkitys.

19 Komissiota ei voida pitää Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa tarkoitettuna "tuomioistuimena", silloin kun se soveltaa yhteisön kilpailuoikeutta. Niinpä kilpailusääntöjen soveltamispäätös ei voi olla lainvastainen vain siitä syystä, että se on tehty sellaisessa järjestelmässä, jossa komissio hoitaa sekä syyttäjän että päätöksentekijän tehtävän. Komissiossa käytävässä hallinnollisessa menettelyssä komission on kuitenkin noudatettava yhteisön oikeuden mukaisia menettelyllisiä takeita.

Yhteisön oikeudessa annetaan komissiolle valvontatehtävä, johon kuuluu myös perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja 86 artiklan rikkomisista rankaiseminen. Asetuksella N:o 17 annetaan komissiolle lisäksi toimivalta päätöksellään määrätä rahamääräisiä seuraamuksia yrityksille ja yritysten yhteenliittymille, jotka tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat näitä perustamissopimuksen määräyksiä.

Vaatimus, että tuomioistuinten harjoittaman tehokkaan valvonnan on koskettava kaikkia komission päätöksiä, joissa todetaan yhteisön kilpailusääntöjen rikkominen ja määrätään siitä seuraamus, on yhteisön oikeuden yleinen periaate, joka on lähtöisin jäsenvaltioiden yhteisestä valtiosääntöperinteestä. Tätä periaatetta ei loukata, kun valvonnan toteuttaa neuvoston päätöksen N:o 88/591 perusteella riippumaton ja puolueeton tuomioistuin eli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, joka voi luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön kumoamisvaatimuksensa tueksi esittämien kanneperusteiden perusteella arvioida sekä sen, ovatko komission kilpailuoikeuden alalla esittämät syytökset oikeita oikeudellisten seikkojen osalta, että sen, ovatko ne oikeita tosiseikkojen osalta, ja jolla on asetuksen N:o 17 17 artiklan nojalla toimivalta arvioida, onko määrätty rahamääräinen seuraamus oikeassa suhteessa todetun kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuteen.

20 Se, että puolustautumisoikeuksia on kunnioitettava kaikissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia - erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja - on yhteisön oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava myös hallinnollisessa menettelyssä.

21 Väitetiedoksiannon tehtävänä on antaa yrityksille, joihin kilpailusääntöjen soveltamismenettely kohdistuu, kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen, ja se on muotoiltava niin selvästi - vaikkakin vain tiivistelmän muodossa - , että asianomaiset voivat tosiasiallisesti saada tiedon siitä, mistä toimintatavoista komissio niitä arvostelee.

22 Yksittäispäätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tavoitteena on mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja antaa sille, jota asia koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, kuitenkin niin, että tämän velvollisuuden laajuus riippuu kyseisen päätöksen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, missä se on tehty.

Vaikka komissio on perustamissopimuksen 190 artiklan perusteella velvollinen perustelemaan päätöksensä mainitsemalla ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin päätös oikeudellisesti perustuu, sekä ne syyt, joiden vuoksi komissio on tehnyt päätöksensä, komission ei kuitenkaan tarvitse käsitellä kaikkia niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka hallinnollisen menettelyn kuluessa on esitetty.

23 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto seikoista, joihin kanne perustuu. Tämän maininnan on oltava riittävän selvä ja täsmällinen, jotta vastaaja voi valmistautua esittämään puolustuksensa ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tarvittaessa antaa asiassa ratkaisun ilman täydentäviä tietoja. Jotta oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenkäytön vaatimusten toteutuminen varmistettaisiin, kanne voidaan ottaa tutkittavaksi vain, jos olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, käyvät ainakin yhteenvedonomaisesti mutta samalla johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi ilmi itse kannekirjelmästä.

24 Se, että yritys ei mukaudu siihen, mitä kokouksissa, joilla on selvästi kilpailunvastainen tarkoitus ja joihin se on osallistunut, on sovittu, ei estä sitä, etteikö yritys olisi täysin vastuussa osallistumisestaan kartelliin, jos se ei ole julkisesti sanoutunut irti siitä, mitä kokouksissa on sovittu. Vaikka tällaisen yrityksen toiminta markkinoilla ei olisikaan ollut sovitun mukaista, se ei mitenkään vaikuta yrityksen vastuuseen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

25 Jotta komissio voisi katsoa, että kukin niistä yrityksistä, joita kilpailusääntöjen soveltamispäätöksessä tarkoitetaan, olisi määrättynä aikana vastuussa kokonaiskartellista, joka esittää erilaisia kilpailunvastaisen toiminnan muotoja, sen on näytettävä toteen, että kukin niistä on joko ollut mukana hyväksymässä sellaista kokonaissuunnitelmaa, joka kattaa kartellin muodostavat osatekijät, tai kyseisenä aikana osallistunut välittömästi kaikkiin näihin osatekijöihin. Yrityksen voidaan myös katsoa olevan vastuussa kokonaiskartellista, vaikka näytettäisiin toteen, että se on välittömästi osallistunut ainoastaan johonkin tai joihinkin tämän kartellin muodostaviin osatekijöihin, jos yritys tiesi tai sen piti väistämättä tietää yhtäältä, että se salainen yhteistyö, johon se osallistui, kuului kokonaissuunnitelmaan, ja toisaalta, että tämä kokonaissuunnitelma kattoi kaikki ne osatekijät, joista kartelli muodostui. Jos tilanne on tämä, se, ettei kyseinen yritys osallistunut välittömästi kaikkiin kokonaiskartellin muodostaviin osatekijöihin, ei poista sen vastuuta perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta. Tämä seikka voidaan kuitenkin ottaa huomioon arvioitaessa sen osalta todetun rikkomisen vakavuutta.

26 Kun komissio toteaa kilpailusääntöjen rikkomisen, jonka tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua tietyillä maantieteellisillä markkinoilla, kilpailun rajoittumisen toteaminen ei edellytä, että maantieteelliset markkinat olisi määriteltävä ennen sitä.

27 Yksittäispäätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tavoitteena on mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja antaa sille, jota asia koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, kuitenkin niin, että tämän velvollisuuden laajuus riippuu kyseisen päätöksen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, missä se on tehty.

Kun on kyse päätöksestä, jolla useille yrityksille määrätään sakkoja yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, perusteluvelvollisuuden laajuus on määrättävä ottaen huomioon se, että rikkomisten vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asian erityisolosuhteet, asiayhteys ja sakkojen varoittava vaikutus, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Komissiolla on kunkin sakon määrää vahvistaessaan lisäksi harkintavaltaa, eikä voida katsoa, että se olisi tätä tehdessään velvollinen soveltamaan tarkkaa matemaattista kaavaa.

Päätöksen perustelujen on oltava itse päätöksessä, ja komission myöhemmät selitykset voidaan ottaa huomioon vain poikkeuksellisissa olosuhteissa.

Kun komissio toteaa päätöksessä, että yhteisön kilpailusääntöjä on rikottu, ja määrää rikkomiseen osallistuneille yrityksille sakkoja siten, että se ottaa sakkojen määrää vahvistaessaan järjestelmällisesti huomioon tietyt perusseikat, sen on mainittava nämä seikat itse päätöksessä, jotta ne, joille päätös on osoitettu, voivat tarkastaa, onko sakkojen taso perusteltu, ja arvioida mahdollisen syrjinnän olemassaoloa.

28 Se, että salaiseen hintayhteistyöhön osallistuneet yritykset suunnittelivat yhdenmukaistetuista hinnankorotuksista ilmoittamisen ja että niitä kehotettiin olemaan tekemättä tätä käsittelevistä kokouksista muistiinpanoja, osoittaa, että yritykset tiesivät toimintansa lainvastaisuudesta ja että ne ryhtyivät toimenpiteisiin salaisen yhteistyön peittämiseksi. Komissio voi pitää tällaisia toimenpiteitä raskauttavina asianhaaroina kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta arvioidessaan.

Sitä, ettei kyseisistä kokouksista ole virallisia pöytäkirjoja eikä käytännöllisesti katsoen lainkaan sisäisiä muistioita, on näiden kokousten lukumäärä, jakautuminen pitkälle aikavälille ja niissä käytyjen keskustelujen luonne huomioon ottaen pidettävä riittävänä näyttönä siitä, että osallistujia kehotettiin olemaan tekemättä muistiinpanoja.

29 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomista voidaan pitää tahallisena, vaikkei yritys olisi tiennyt rikkovansa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrättyä kieltoa. Riittää, ettei se voinut olla tietämättä, että lainvastaiseksi katsotun toiminnan tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua yhteismarkkinoilla tai että siitä seurasi, että kilpailu rajoittui yhteismarkkinoilla.

30 Se, ettei yritys, jonka on näytetty osallistuneen kilpailijoidensa kanssa hintoja koskeneeseen yhteistoimintaan, ole markkinoilla toiminut siten, kuin kilpailijoiden kanssa on sovittu, ei välttämättä ole sellainen seikka, joka olisi sakkojen suuruutta määrättäessä otettava huomioon lieventävänä asianhaarana. Yritys, joka kilpailijoidensa kanssa harjoittamastaan yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa jokseenkin itsenäistä politiikkaa markkinoilla, voi yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyväkseen.

31 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävien sakkojen suuruutta vahvistaessaan komissio ei ole velvollinen ottamaan huomioon asianomaisen yrityksen tappiollista taloudellista tilannetta lieventävänä asianhaarana. Jos tällaisen velvollisuuden katsottaisiin olevan olemassa, se merkitsisi perusteettoman kilpailuedun antamista niille yrityksille, jotka ovat vähiten sopeutuneita markkinatilanteeseen.

32 Vaikka se, että kartellin täytäntöönpanoa valvotaan, voidaankin yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävien sakkojen suuruutta määrättäessä ottaa huomioon raskauttavana asianhaarana, se, ettei tällaisia valvontaa ole toteutettu, ei sellaisenaan ole lieventävä asianhaara.

33 Kun komissio määrää useille yrityksille sakkoja yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, mikään ei estä sitä ilmaisemasta sakon määrää ecuina, joka on kansalliseksi valuutaksi muunnettavissa oleva rahayksikkö. Yritysten on sitä paitsi tällöin helpompi vertailla sakkoja. Se, että ecu voidaan muuntaa kansalliseksi valuutaksi, erottaa tämän rahayksikön asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa mainitusta laskentayksiköstä, joka ei ole maksuväline, mistä syystä sakon määrä on välttämättä ilmoitettava kansallisena valuuttana.

Komissio voi sakon suuruutta laskiessaan käyttää pätevästi menetelmää, jonka mukaan yritysten viitevuoden liikevaihto muunnetaan ecuiksi saman vuoden keskimääräisillä vaihtokursseilla eikä päätöksen tekopäivän vaihtokurssilla.

Ensinnäkin komission on yleensä käytettävä yhtä ja samaa laskentamenetelmää laskiessaan sakkoja, joita yrityksille määrätään seuraamuksena samasta kilpailusääntöjen rikkomisesta. Jotta komissio voisi verrata eri yritysten omana kansallisena valuuttanaan ilmoittamia liikevaihtoja, sen on muunnettava liikevaihdot yhdeksi ja samaksi rahayksiköksi, kuten esimerkiksi ecuksi, jonka arvo määräytyy kaikkien jäsenvaltioiden kansallisten valuuttojen arvon perusteella.

Kun komissio sitä paitsi ottaa huomioon kunkin yrityksen liikevaihdon viitevuodelta eli rikkomisajan viimeiseltä täydeltä vuodelta, se voi arvioida kunkin yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa sekä kunkin yrityksen osalta rikkomisen laajuutta, koska näillä seikoilla on merkitystä arvioitaessa kunkin yrityksen osalta kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta. Kun komissio liikevaihtoja ecuiksi muuntaessaan käyttää viitevuoden keskimääräistä vaihtokurssia, se voi välttää sen, että kilpailusääntöjen rikkomisen päättymisen jälkeen tapahtuneet valuuttakurssivaihtelut vaikuttaisivat yritysten koon ja taloudellisen vallan sekä kilpailusääntöjen rikkomisen laajuuden arviointiin kunkin osalta ja siten kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arviointiin. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnin on nimittäin perustuttava todelliseen taloudelliseen tilanteeseen, sellaisena kuin se ilmeni silloin, kun kilpailusääntöjen rikkominen tapahtui.

Näin ollen sellaisella sakkojen laskentamenetelmällä, jossa käytetään viitevuoden keskimääräistä vaihtokurssia, voidaan välttää ne sattumanvaraiset vaikutukset, joita aiheutuu viitevuoden ja päätöksen tekovuoden välillä kansallisten valuuttojen todellisissa arvoissa mahdollisesti tapahtuvista muutoksista. Vaikka tämä menetelmä voikin johtaa siihen, että tietyn yrityksen maksettavaksi tulee määrä, joka kansallisena valuuttana ilmaistuna on nimellisarvoltaan suurempi tai pienempi kuin mitä sen maksettavaksi olisi tullut sovellettaessa päätöksen tekopäivän vaihtokurssia, tämä on vain looginen seuraus eri kansallisten valuuttojen todellisten arvojen vaihteluista.

34 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruutta harkittaessa otetaan huomioon sekä rikkomisen vakavuus että sen kesto. Rikkomisen vakavuutta harkittaessa on otettava huomioon useita seikkoja, muun muassa asian erityiset olosuhteet, asiayhteys ja sakkojen varoittava vaikutus, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Komissio voi sakkojen yleistä tasoa harkitessaan perustellusti ottaa huomioon, että yhteisön kilpailusääntöjen selvät rikkomiset ovat vielä melko yleisiä, joten se voi korottaa sakkojen tasoa niiden varoittavan vaikutuksen vahvistamiseksi. Vaikka komissio on aikaisemmin määrännyt tietyntasoisia sakkoja tietyntyyppisistä rikkomisista, se ei estä sitä korottamasta tätä tasoa asetuksessa N:o 17 säädetyissä rajoissa, jos osoittautuu, että se on välttämätöntä yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi.

Komissio voi lisäksi sakkojen yleistä tasoa vahvistaessaan ottaa huomioon muun muassa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisen pitkän keston ja ilmeisyyden ja sen, että se on tapahtunut siitä huolimatta, että komission aikaisempi päätöskäytäntö olisi pitänyt ymmärtää varoitukseksi.

Asianosaiset

Asiassa T-348/94,

Enso Española SA, Espanjan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Castellbisbal, Barcelona (Espanja), edustajinaan aluksi asianajajat Antonio Creus Carreras, Barcelona, ja Xavier Ruiz Calzado, Barcelona, asianajaja José Ramón García-Gallardo, Burgos, ja asianajaja Bonifacio García Porras, Salamanca, ja sittemmin asianajajat Creus Carreras, Ruiz Calzado ja Eva Contreras Ynzenga, Madrid,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään aluksi oikeudellisen yksikön virkamiehet Francisco Enrique González Díaz ja Richard Lyal ja sittemmin Lyal, avustajanaan asianajaja Ricardo Garcia Vicente, Madrid, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/601/EY (IV/C/33.833 - Kartonki; EYVL L 243, s. 1) kumoamista,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(laajennettu kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: presidentti B. Vesterdorf sekä tuomarit C. P. Briët, P. Lindh, A. Potocki ja J. D. Cooke,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Palacio González,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 25.6.1997-8.7.1997 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Tämä asia koskee EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehtyä komission päätöstä 94/601/EY (IV/C/33.833 - Kartonki; EYVL L 243, s. 1), sellaisena kuin se on oikaistuna ennen sen julkaisemista 26 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyllä komission päätöksellä C(94) 2135 lopullinen (jäljempänä päätös). Komissio määräsi päätöksessään 19:lle yhteisössä kartonkia tuottavalle ja toimittavalle yritykselle sakkoja perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

2 Päätöksen kohteena oleva tuote on kartonki. Päätöksessä mainitaan kolme kartonkityyppiä, joista käytetään nimityksiä GC-, GD- ja SBS-laatu.

3 GD-kartonkilaadun (jäljempänä GD-kartonki) sisäpinta on harmaa (uusiopaperia), ja tätä laatua käytetään yleensä muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden pakkauksiin.

4 GC-kartonkilaadun (jäljempänä GC-kartonki) pinta on valkoinen, ja tätä laatua käytetään yleensä elintarvikkeiden pakkauksiin. GC-kartonki on parempilaatuista kuin GD-kartonki. Aikana, jota päätös koski, näiden kahden tuotteen hintaero oli yleensä noin 30 prosenttia. Hyvälaatuista GC-kartonkia käytetään jossain määrin myös painotuotteisiin.

5 Täysin valkoisesta kartongista käytetään lyhennettä SBS (jäljempänä SBS-kartonki). Tällaisen kartongin hinta on noin 20 prosenttia korkeampi kuin GC-kartongin. Sitä käytetään elintarvikkeiden, kosmetiikan, lääkkeiden ja savukkeiden pakkauksiin, mutta se on pääasiallisesti tarkoitettu käytettäväksi painotuotteisiin.

6 British Printing Industries Federation (jäljempänä BPIF), joka on suurinta osaa Yhdistyneen kuningaskunnan kartonkipakkausteollisuudesta edustava etujärjestö, teki 22.11.1990 päivätyllä kirjeellä komissiolle epävirallisen valituksen. BPIF väitti, että Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kartonkia toimittavat tuottajat olivat useaan kertaan korottaneet hintojaan samanaikaisesti ja yhdenmukaisesti, ja se pyysi komissiota tutkimaan, oliko yhteisön kilpailusääntöjä mahdollisesti rikottu. BPIF julkaisi lehdistötiedotteen varmistaakseen, että sen toimenpide saa julkisuutta. Tämän tiedotteen sisältöä selostettiin alan ammattilehdistössä joulukuun 1990 aikana.

7 Myös Fédération française du cartonnage teki 12.12.1990 komissiolle epävirallisen valituksen, jossa se esitti Ranskan kartonkimarkkinoista vastaavia huomautuksia kuin BPIF valituksessaan.

8 Komission virkamiehet, jotka toimivat 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus; EYVL 1962, 13, s. 204; jäljempänä asetus N:o 17) 14 artiklan 3 kohdan nojalla, tekivät 23.4. ja 24.4.1991 ennalta ilmoittamatta samanaikaisesti tutkimuksia useiden kartonkialan yritysten ja järjestöjen tiloissa.

9 Näiden tutkimusten jälkeen komissio pyysi asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla tietoja ja asiakirjoja kaikilta niiltä, joille päätös on osoitettu.

10 Näiden tutkimusten yhteydessä sekä tietoja ja asiakirjoja koskevien pyyntöjen johdosta saadun aineiston perusteella komissio katsoi, että kyseiset yritykset olivat osallistuneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen (useimmissa tapauksissa) vuoden 1986 puolivälistä vähintään vuoden 1991 huhtikuuhun.

11 Tämän vuoksi komissio päätti panna vireille viimeksi mainitun määräyksen soveltamista koskevan menettelyn. Komissio lähetti 21.12.1992 päivätyllä kirjeellä väitetiedoksiannon kullekin näistä yrityksistä. Kaikki yritykset, joille väitetiedoksianto osoitettiin, vastasivat siihen kirjallisesti. Yhdeksän yritystä pyysi tulla kuulluksi suullisesti. Niitä kuultiin 7.-9.6.1993.

12 Menettelyn lopuksi komissio antoi päätöksen, jossa määrätään seuraavaa:

"1 artikla

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek de Eendracht NV (joka käyttää toiminimeä BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (aikaisemmin Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo Och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (aikaisemmin Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (aikaisemmin Tampella Española SA) ja Moritz J. Weig GmbH & Co KG ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että

- Buchmann ja Rena ovat noin vuoden 1988 maaliskuusta ainakin vuoden 1990 loppuun,

- Enso Española on ainakin vuoden 1988 maaliskuusta ainakin vuoden 1991 huhtikuun loppuun,

- Gruber & Weber on ainakin vuodesta 1988 vuoden 1990 loppuun ja

- muut ovat vuoden 1986 puolivälistä ainakin vuoden 1991 huhtikuuhun

osallistuneet sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jotka ovat peräisin vuoden 1986 puolivälistä ja joiden mukaisesti Euroopan yhteisön kartongintoimittajat

- tapasivat säännöllisesti salaisissa ja vakiintuneeksi tavaksi muodostuneissa kokouksissa neuvotellakseen ja päättääkseen alan yhteisestä kilpailunrajoittamissuunnitelmasta,

- sopivat säännöllisistä hinnankorotuksista kunkin tuotelaadun osalta kunakin kansallisena valuuttana,

- suunnittelivat ja toteuttivat useita samanaikaisia ja yhdenmukaisia hinnankorotuksia kaikkialla Euroopan yhteisössä,

- saavuttivat yhteisymmärryksen tärkeimpien tuottajien markkinaosuuksien pysyttämisestä vakiotasoilla, mutta siten, että niitä saatettiin joskus muuttaa,

- toteuttivat - alkuvuodesta 1990 lähtien aina vain useammin - yhdenmukaistettuja toimenpiteitä toimitusten valvomiseksi yhteisön markkinoilla varmistaakseen edellä mainittujen yhdenmukaistettujen hinnankorotusten toteuttamisen,

- edellä mainittuja toimenpiteitä tukeakseen vaihtoivat kaupallisia tietoja toimituksista, hinnoista, tuotantoseisokeista, tilauskannoista ja koneiden käyttöasteista.

- -

3 artikla

Seuraaville yrityksille määrätään 1 artiklassa todetuista rikkomisista sakkoa seuraavasti:

- -

xviii) Enso Española SA:lle sakkoa 1 750 000 ecua;

- - "

13 Päätöksen mukaan rikkominen tapahtui Product Group Paperboard -nimisessä organisaatiossa (jäljempänä PG Paperboard), joka muodostui useista työryhmistä ja jaostoista.

14 Tämän organisaation yhteyteen perustettiin vuoden 1986 puolivälissä Presidents Working Group (jäljempänä PWG), joka muodostui yhteisön tärkeimpien kartongintuottajien (joita oli noin kahdeksan) johtavassa asemassa olevista edustajista.

15 PWG:n tehtävänä oli erityisesti keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista ja kapasiteeteista ja harjoittaa näiden osalta yhteistoimintaa. Se teki erityisesti yleisluonteisia päätöksiä siitä, milloin ja minkä suuruisina tuottajien oli toteutettava hinnankorotukset.

16 PWG raportoi President Conferencelle (jäljempänä PC), johon osallistuivat (melko säännöllisesti) melkein kaikkien kyseessä olevien yritysten toimitusjohtajat. Nyt kyseessä olevana aikana PC kokoontui kahdesti vuodessa.

17 Vuoden 1987 lopulla perustettiin Joint Marketing Committee (jäljempänä JMC). Sen pääasiallisena tarkoituksena oli yhtäältä päättää, voitiinko hintoja korottaa, ja jos voitiin, niin miten, ja toisaalta määritellä yksityiskohtaisesti, miten PWG:n maittain ja suurimpien asiakkaiden osalta päättämät hinta-aloitteet toteutetaan, minkä tarkoituksena oli saada aikaan yhdenmukainen hintajärjestelmä Euroopassa.

18 Economic Committee (jäljempänä talousjaosto) keskusteli muun muassa hintavaihteluista kansallisilla markkinoilla ja yritysten tilauskannoista ja raportoi päätelmistään JMC:lle tai vuoden 1987 loppuun saakka JMC:n edeltäjälle Marketing Committeelle. Talousjaoston jäseninä oli useimpien kyseessä olevien yritysten markkinointi- ja/tai myyntijohtajia, ja se kokoontui useita kertoja vuodessa.

19 Lisäksi päätöksestä ilmenee komission katsoneen, että PG Paperboardin toimintaa tuki se tietojen vaihto, jota harjoitettiin omaisuudenhoitoyhtiö Fidesin välityksellä, jonka kotipaikka on Zürich (Sveitsi). Päätöksen mukaan useimmat PG Paperboardin jäsenet toimittivat Fidesille kausiraportteja tilauksista, tuotannosta, myynnistä ja kapasiteetin käytöstä. Näitä raportteja käsiteltiin Fides-järjestelmässä, ja yhdistetyt tiedot lähetettiin järjestelmään osallistuville.

20 Päätöksen mukaan kantaja Enso Española SA (jäljempänä Enso Española) eli entinen Tampella Española SA osallistui tiettyihin JMC:n kokouksiin (vuoden 1989 helmikuun ja vuoden 1991 huhtikuun välisenä aikana), PC:n kokouksiin (vuoden 1988 toukokuusta vuoden 1989 toukokuuhun) ja talousjaoston kokouksiin (vuoden 1987 helmikuusta vuoden 1989 toukokuuhun).

Oikeudenkäyntimenettely

21 Kantaja on nostanut tämän kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 18.10.1994 jättämällään kannekirjelmällä.

22 Niistä muista 18 yhtiöstä, joiden katsottiin olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, 16 on samoin nostanut kanteen päätöksestä (asiat T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-352/94 ja T-354/94).

23 Asian T-301/94 kantaja Laakmann Karton GmbH peruutti kanteensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 10.6.1996 jättämällään kirjeellä, ja asia poistettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rekisteristä asiassa T-301/94, Laakmann Karton vastaan komissio, 18.7.1996 annetulla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

24 Ne neljä suomalaisyritystä, jotka kuuluivat Finnboard-nimiseen yhdistykseen ja jotka tämän vuoksi velvoitettiin maksamaan Finnboardille määrätty sakko yhteisvastuullisesti tämän kanssa, ovat myös nostaneet kanteen päätöksestä (yhdistetyt asiat T-339/94, T-340/94, T-341/94 ja T-342/94).

25 Kanteen nosti myös CEPI-Cartonboard-niminen yhteenliittymä, jolle päätös ei ollut osoitettu. Se kuitenkin peruutti kanteensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 8.1.1997 jättämällään kirjeellä, ja asia poistettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rekisteristä asiassa T-312/94, CEPI-Cartonboard vastaan komissio, 6.3.1997 annetulla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

26 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kutsui 5.2.1997 päivätyllä kirjeellä asianosaiset epäviralliseen kokoukseen erityisesti siksi, että nämä saisivat esittää huomautuksensa asioiden T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 ja T-354/94 mahdollisesta yhdistämisestä suullista käsittelyä varten. Tässä 29.4.1997 pidetyssä kokouksessa asianosaiset suostuivat tällaiseen yhdistämiseen.

27 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtajan 4.6.1997 antamalla määräyksellä edellä mainitut asiat yhdistettiin suullista käsittelyä varten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti, koska asiat liittyvät toisiinsa; määräyksessä puheenjohtaja hyväksyi asian T-334/94 kantajan pyynnön luottamuksellisesta käsittelystä.

28 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 20.6.1997 antamallaan määräyksellä asian T-337/94 kantajan pyynnön, että erästä asiakirjaa, jonka kyseinen kantaja oli esittänyt vastauksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen, käsiteltäisiin luottamuksellisena.

29 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn, ja se ryhtyi prosessinjohtotoimiin pyytämällä asianosaisia vastaamaan tiettyihin kirjallisiin kysymyksiin ja esittämään tiettyjä asiakirjoja. Asianosaiset noudattivat näitä pyyntöjä.

30 Edellä 26 kohdassa mainittujen asioiden asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 25.6.-8.7.1997 pidetyssä suullisessa käsittelyssä.

Asianosaisten vaatimukset

31 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa päätöksen kokonaan tai osittain siltä osin kuin se koskee kantajaa,

- toissijaisesti poistaa kantajalle määrätyn sakon,

- tai ainakin alentaa sakkoa tuntuvasti,

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien korko- ja muut kulut, joita aiheutuu pankkitakauksesta tai siitä, että sakko on saatettu maksaa kokonaan tai osittain.

32 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen ja

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen kumoamista koskeva vaatimus

A Kanneperuste, jonka mukaan on loukattu sitä perusoikeutta, että jokaisella on oikeus oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

33 Kantajan mukaan se, että sekä tutkinta että päätöksenteko kuuluvat komission tehtäviin, loukkaa perusoikeutta, jonka mukaan jokaisella on oikeus oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa.

34 Kanneperusteessa on kaksi osaa. Kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantaja toteaa, että perusoikeudesta, johon kantaja vetoaa, on määrätty ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi 4.11.1950 tehdyn Euroopan yleissopimuksen (jäljempänä ihmisoikeussopimus) 6 artiklassa. Kanneperusteen toisessa osassa kantaja väittää, että tämä perusoikeus on vahvistettu jäsenvaltioiden valtiosääntöperinteessä.

35 Kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantaja huomauttaa, että tuomioistuimen, joka päättää ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa tarkoitetusta rikossyytteestä, on oltava puolueeton. Seuraamukseen johtavassa menettelyssä asian tutkinnan ja menettelyn lopettavan päätöksen antamisen on kuuluttava eri viranomaiselle tai henkilölle (asia Piersack, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 1.10.1982, A-sarja, nro 53 ja asia De Cubber, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 26.10.1984, A-sarja, nro 86). Kantajan mukaan Euroopan ihmisoikeustoimikunta on katsonut, että kilpailuoikeudelliset päätökset ovat rikossyytteitä (asia 13258/87, M & Co. v. Saksa, Euroopan ihmisoikeustoimikunnan päätös 9.2.1990, osa 64, s. 138 ja Euroopan ihmisoikeustoimikunnan lausunto asiassa 11598/85, Société Stenuit v. Ranska, Kertomus 30.5.1991, A-sarja, nro 232-A).

36 Ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaan perustuvia takeita olisi kantajan mukaan pitänyt noudattaa kolmesta syystä.

37 Komission päätös on ensinnäkin rangaistuksen luonteinen (Euroopan ihmisoikeustoimikunnan lausunto em. asiassa Société Stenuit v. Ranska ja em. asiassa M & Co. v. Saksa). Se, että sakot ovat rangaistus, johtuu niiden regressiivisyydestä, mistä todistaa komission niille ennaltaehkäisevässä tarkoituksessa antama julkisuus.

38 Seuraavaksi kantaja toteaa, että vaikka määrätty sakko ei olisikaan rangaistuksen luonteinen, rikosoikeudellisia takeita pitäisi silti soveltaa rangaistuksen määräämiseen johtavassa hallinnollisessa menettelyssä, kuten komissiossa käytävässä hallinnollisessa menettelyssä. Sillä, miten seuraamukset muodollisesti luokitellaan kansallisissa oikeusjärjestyksissä ja - tässä tapauksessa - yhteisön oikeusjärjestyksessä, ei kantajan mukaan ole merkitystä tässä yhteydessä.

39 Kantajan katsoo Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioiden perusteella (asia Engel ym., Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 8.6.1976, A-sarja, nro 22; asia Öztürk, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 21.2.1984, A-sarja, nro 73 ja asia Campbell ja Fell, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 28.6.1984, A-sarja, nro 80), että perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin voidaan tässä tapauksessa soveltaa siitä huolimatta, ettei komissiota voida rinnastaa ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa tarkoitettuun tuomioistuimeen (yhdistetyt asiat 209/78-215/78 ja 218/78, Van Landewyck ym. v. komissio, tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, 79-91 kohta ja yhdistetyt asiat 100/80, 101/80, 102/80 ja 103/80, Musique Diffusion française ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok. 1983, s. 1825).

40 Kantajan mukaan komission puolueellisuus voisi korjautua sillä, että sen päätöksestä voitaisiin jälkikäteen nostaa kanne tuomioistuimessa, jolla on täysi harkintavalta (em. asia De Cubber). Näin ei kuitenkaan ole tässä tapauksessa, koska sitä valvontaa, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin harjoittaa perustamissopimuksen 172 ja 173 artiklan nojalla, ei mitenkään voida pitää sellaisena täyden harkintavallan omaavan tuomioistuimen harjoittamana valvontana, jossa voitaisiin tutkia tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskenut arviointi kokonaisuudessaan, siten kuin edellä mainitussa asiassa De Cubber annetussa tuomiossa tarkoitetaan.

41 Kantaja toteaa, että perustamissopimuksen 173 artiklalla käyttöön otettua oikeussuojakeinoa käytettäessä tämä artikla antaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimivallan arvioida riitautettua päätöstä tehtäessä tai riitautettuja suosituksia annettaessa huomioon otettua tosiasiallista tilannetta tai huomioon otettuja taloudellisia olosuhteita ainoastaan silloin, kun komission väitetään käyttäneen väärin harkintavaltaansa tai selvästi rikkoneen perustamissopimuksen määräyksiä tai sen soveltamista koskevia oikeussääntöjä. Kantaja katsoo yhteisöjen tuomioistuimen kahden tuomion perusteella (asia 42/84, Remia ym. v. komissio, tuomio 11.7.1985, Kok. 1985, s. 2545, 34 kohta ja asia C-225/91, Matra v. komissio, tuomio 15.7.1993, Kok. 1993, s. I-3203, 23 kohta), että perustamissopimuksen 173 artiklan nojalla komission päätöksiin kohdistuva tuomioistuinvalvonta on pelkkää laillisuusvalvontaa, joka ei täytä niitä edellytyksiä, että sitä voitaisiin pitää täyden harkintavallan omaavan tuomioistuimen harjoittamana valvontana.

42 Perustamissopimuksen 172 artiklaan perustuvasta sakkojen valvonnasta kantaja toteaa, että määräyksen sanamuodon mukaan se on valvontaa, jossa tuomioistuimella on täysi harkintavalta, mikä merkitsee sitä, että yhteisöjen tuomioistuinten valvontavaltaa laajennetaan kumoamiskanteiden yhteydessä (asia 9/56, Meroni & Co. Industrie Metallurgiche v. korkea viranomainen, tuomio 13.6.1958, Kok. 1958, s. 9, Kok. Ep. I, s. 21).

43 Kantajan mukaan tämä valvonta ei kuitenkaan ole sellaista ihmisoikeussopimuksessa tarkoitettua valvontaa, jossa tuomioistuimella olisi täysi harkintavalta, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on toimivalta harjoittaa tällaista valvontaa ainoastaan silloin, kun on kyse selvästä oikeudenvastaisuudesta (asia 8/56, ALMA v. korkea viranomainen, tuomio 10.12.1957, Kok. 1957, s. 179 ja 192) tai merkittävästä, oikeudellisia seikkoja tai tosiseikkoja koskevasta virheestä (julkisasiamies Warnerin esittämä ratkaisuehdotus yhdistetyissä asioissa 32/78, 36/78-82/78, BMW Belgium ym. v. komissio, tuomio 12.7.1979, Kok. 1979, s. 2435, ratkaisuehdotus s. 2484).

44 Siinäkään tapauksessa, että tätä valvontaa pidettäisiin sellaisena valvontana, jossa tuomioistuimella on täysi harkintavalta, harkintavalta ei kantajan mukaan koske riitautetun päätöksen kaikkia osia, siten kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin edellyttää. Tämä valvonta voi nimittäin johtaa vain määrätyn seuraamuksen muuttamiseen, eikä siinä tutkita niitä tosiseikkoja eikä tosiseikkojen arviointia, joiden perusteella komissio on päätynyt siihen oikeudelliseen perustaan, johon se on perustanut kyseisen seuraamuksen.

45 Kanneperusteen toisessa osassa kantaja väittää, että perusoikeus, jonka mukaan jokaisella on oikeus oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, on tunnustettu jäsenvaltioiden perinteessä.

46 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 2 kohdassa velvoitetaan kunnioittamaan perusoikeuksia, sellaisina kuin ne ilmenevät jäsenvaltioiden valtiosääntöperinteestä. Perusoikeus, jonka mukaan jokaisella on oikeus oikeudenkäyntiin puolueettomassa tuomioistuimessa, on kantajan mukaan taattu jäsenvaltioissa molemmantyyppisissä niistä kilpailuoikeuden rikkomisiin kohdistuvista valvontamenettelyistä, jotka on erotettu edellä mainitussa asiassa De Cubber annetussa tuomiossa.

47 Ensimmäisentyyppisessä menettelyssä erotetaan heti alusta alkaen tutkintavaihe ja päätöksentekovaihe. Tietyissä kansallisissa kilpailunvalvontajärjestelmissä eli Ranskan, Kreikan, Belgian, Portugalin, Espanjan, Tanskan, Itävallan, Suomen ja Ruotsin järjestelmissä tutkinta ja päätöksenteko erotetaan toisistaan tällä tavalla. Muutamissa näissä eli Belgian, Portugalin, Espanjan, Tanskan ja Ruotsin järjestelmissä on jopa myöhemmässä vaiheessa mahdollista täyden harkintavallan omaavan tuomioistuimen suorittama valvonta. Sitä vastoin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa, Luxemburgissa ja Alankomaissa kilpailuoikeuden soveltamismenettely on sellainen, että kilpailun vapauden suojaamisesta vastaavat viranomaiset eivät voi määrätä sakkoja.

48 Toisentyyppisessä menettelyssä, joka on käytössä Saksassa ja Italiassa, ei eroteta tutkinta- ja päätöksentekovaihetta, mutta näissä maissa muutoksenhaku on todellista muutoksenhakua täyden harkintavallan omaavassa tuomioistuimessa, ja muutoksenhakumahdollisuus on sellainen, että sen ansiosta ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa asetetut vaatimukset täyttyvät.

49 Kantaja toteaa, että kun tämä otetaan huomioon, oikeus oikeudenkäyntiin puolueettomassa tuomioistuimessa on taattu jäsenvaltioiden valtiosääntöperinteessä siten, että se ylittää sen vähimmäistason, jonka Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on määritellyt ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa tulkitessaan. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoisikin, että päätöksenteossa noudatetaan oikeutta oikeudenkäyntiin puolueettomassa tuomioistuimessa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asettamien sääntöjen mukaisesti, se ei kuitenkaan voisi katsoa, että oikeus oikeudenkäyntiin puolueettomassa tuomioistuimessa on päätöksenteossa turvattu sellaisena kuin tämä oikeus on määritelty jäsenvaltioiden valtiosääntöperinteessä ja siten kuin se ilmenee niissä menettelyissä, joita jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön kilpailuoikeuden soveltamista varten.

50 Komissio toteaa ensiksi, että yhteisön kilpailuoikeus ei kuulu rikosoikeuden käsitteen alaisuuteen, eikä ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappale siis koske kilpailuoikeutta.

51 Toiseksi komissio väittää, ettei sitä voida pitää ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa tarkoitettuna tuomioistuimena.

52 Kolmanneksi komissio katsoo, että kantaja tulkitsee väärin perustamissopimuksen 173 artiklaa ja sitä koskevaa oikeuskäytäntöä väittäessään, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa De Cubber antamaa tuomiota ei voida soveltaa yhteisön alaan kuuluvissa asioissa, koska niissä ei ole mahdollisuutta hakea jälkikäteen muutosta sellaisessa tuomioistuimessa, jolla olisi toimivalta tutkia kaikki päätöksessä todetut tosiseikat ja se, miten komissio on arvioinut näitä tosiseikkoja, sekä muuttaa päätöstä näiltä osin.

53 Komission mukaan perustamissopimuksen 173 artiklassa annetaan yhteisöjen tuomioistuimille toimivalta tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen osalta tapahtuneisiin virheisiin kohdistuvan valvonnan avulla tyhjentävästi tarkastaa sekä se, mitä komissio on tosiseikoiksi todennut, että se, miten se on niitä oikeudellisesti arvioinut. Vaikka yhteisöjen tuomioistuimet eivät voi korvata päätöksen tekijän arviointia omalla arvioinnillaan, komission on kuitenkin toteutettava mahdollisen kumoamistuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet, siten kuin perustamissopimuksen 176 artiklassa määrätään (yhdistetyt asiat T-68/89, T-77/89 ja T-78/89, SIV ym. v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-1403). Komissio toteaa vielä, että Euroopan ihmisoikeustoimikunta on itsekin katsonut, että perustamissopimuksen 173 artikla on esimerkki rajoitetusta mutta ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan mukaisesta normaalista valvonnasta (asia Kaplan, Kertomus 17.7.1980, DR, osa 21, s. 66).

54 Perustamissopimuksen 172 artiklaan perustuvasta seuraamusten tarkastamisesta komissio toteaa, että yhteisöjen tuomioistuimet ovat oikeuskäytännössään valvoneet muitakin seikkoja kuin selviä oikeudenvastaisuuksia (em. asia ALMA v. korkea viranomainen) tai merkittäviä virheitä (julkisasiamies Warnerin ratkaisuehdotus em. yhdistetyissä asioissa BMW Belgium ym. v. komissio), koska yhteisöjen tuomioistuimet tutkivat muun muassa myös sen, onko sakko oikeassa suhteessa rikkomisen vakavuuteen (asia 16/61, Acciaierie Ferriere e Fonderie di Modena v. korkea viranomainen, tuomio 12.7.1962, Kok. 1962, s. 547, 576 ja 581 ja yhdistetyt asiat 6/73 ja 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano ja Commercial Solvents v. komissio, tuomio 6.3.1974, Kok. 1974, s. 223 ja 260, Kok. Ep. II, s. 229 ja 246).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

55 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusoikeudet ovat olennainen osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuimet valvovat (ks. mm. yhteisöjen tuomioistuimen lausunto 2/94, annettu 28.3.1996, Kok. 1996, s. I-1759, 33 kohta ja asia C-299/95, Kremzow, tuomio 29.5.1997, Kok. 1997, s. I-2629, 14 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tukeutuvat tältä osin jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja kansainvälisiin ihmisoikeuksien suojaamiseksi tehtyihin sopimuksiin, joiden syntyyn jäsenvaltiot ovat vaikuttaneet ja joihin ne ovat liittyneet. Ihmisoikeussopimuksella on tältä osin erityinen merkitys (asia 222/84, Johnston, tuomio 15.5.1986, Kok. 1986, s. 1651, 18 kohta ja em. asia Kremzow, tuomion 14 kohta). Lisäksi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 2 kohdassa määrätään, että "[u]nioni pitää arvossa yhteisön oikeuden yleisinä periaatteina perusoikeuksia, sellaisina kuin ne taataan [ihmisoikeus]sopimuksessa ja sellaisina kuin ne ilmenevät jäsenvaltioiden yhteisessä valtiosääntöperinteessä".

56 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissiota ei voida pitää ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa tarkoitettuna "tuomioistuimena" (em. yhdistetyt asiat Musique Diffusion française ym. v. komissio, tuomion 7 kohta). Kantajan väitteellä, jonka mukaan päätös on lainvastainen jo siitä syystä, että se on tehty sellaisessa järjestelmässä, jossa komissio hoitaa sekä syyttäjän että päätöksentekijän tehtävän, ei ole asiassa merkitystä. On kuitenkin korostettava, että komission on siellä käytävässä hallinnollisessa menettelyssä noudatettava yhteisön oikeuden mukaisia menettelyllisiä takeita.

57 Kantaja väittää lisäksi, että komission puolueellisuus ei yhteisön oikeuden nykytilassa voi korjautua sillä, että sen tekemästä päätöksestä on mahdollista nostaa kanne tuomioistuimessa, jolla on täysi harkintavalta, sillä kanteen nostamisen edellyttäminen on vastoin ihmisoikeussopimuksen noudattamisesta aiheutuvia vaatimuksia.

58 Tältä osin on muistutettava, että yhteisön oikeudessa annetaan komissiolle valvontatehtävä, johon kuuluu myös perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja 86 artiklan rikkomisista rankaiseminen.

59 Asetuksella N:o 17 annetaan komissiolle lisäksi toimivalta päätöksellään määrätä rahamääräisiä seuraamuksia yrityksille ja yritysten yhteenliittymille, jotka tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat edellä mainittuja perustamissopimuksen määräyksiä.

60 Vaatimus, että tuomioistuinten harjoittaman tehokkaan valvonnan on koskettava kaikkia komission päätöksiä, joissa todetaan edellä mainittujen yhteisön kilpailusääntöjen rikkominen ja määrätään siitä seuraamus, on yhteisön oikeuden yleinen periaate, joka on lähtöisin jäsenvaltioiden yhteisestä valtiosääntöperinteestä (ks. vastaavasti asia T-186/94, Guérin Automobiles v. komissio, tuomio 27.6.1995, Kok. 1995, s. II-1753, 23 kohta).

61 Tätä yhteisön oikeuden yleistä periaatetta ei ole tässä tapauksessa loukattu.

62 Ensinnäkin on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on riippumaton ja puolueeton tuomioistuin, joka on perustettu Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta 24 päivänä lokakuuta 1988 tehdyllä neuvoston päätöksellä 88/591/EHTY, ETY, Euratom (EYVL L 319, s. 1, oikaisut EYVL 1989, L 241, s. 4). Kuten tämän päätöksen kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perustettiin erityisesti siksi, että parannettaisiin tuomioistuimen tuomiovaltaan kuuluvien oikeussuojaa niiden asioiden osalta, jotka edellyttävät monimutkaisten tosiasioiden perusteellista tarkastelua.

63 Toiseksi on todettava, että edellisessä kohdassa mainitun päätöksen 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on toimivalta käyttää yhteisöjen perustamissopimuksissa ja niiden täytäntöönpanoa koskevissa säädöksissä yhteisön tuomioistuimelle uskottua toimivaltaa muun muassa "luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön - - perustamissopimuksen 173 artiklan toisen kohdan - - nojalla yhteisöjen toimielintä vastaan nostamissa kanteissa, jotka koskevat yrityksiin sovellettavien kilpailusääntöjen täytäntöönpanoa". Komission päätöksen, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja määrätään siitä sakko luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle, laillisuuteen kohdistuvaa valvontaa on perustamissopimuksen 173 artiklan nojalla nostettujen kanteiden yhteydessä pidettävä kyseisen päätöksen tehokkaana tuomioistuinvalvontana. Kanneperusteet, joihin kyseinen luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi kumoamisvaatimuksensa tueksi vedota, ovat sellaisia, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi arvioida sekä sen, ovatko komission kilpailuoikeuden alalla esittämät syytökset oikeita oikeudellisten seikkojen osalta, että sen, ovatko ne oikeita tosiseikkojen osalta.

64 Kolmanneksi on todettava, että asetuksen N:o 17 17 artiklan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella "on perustamissopimuksen 172 artiklassa tarkoitettu täysi harkintavalta tutkiessaan valitukset päätöksistä, joilla komissio on määrännyt sakon tai uhkasakon[, ja] se voi poistaa sakon tai uhkasakon taikka alentaa tai korottaa sitä". Tämä merkitsee, että sillä on toimivalta arvioida, onko määrätty rahamääräinen seuraamus oikeassa suhteessa todetun kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuteen.

65 Kaikki edellä oleva huomioon ottaen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

B Kanneperuste, jonka mukaan kantajan puolustautumisoikeuksia on loukattu

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

66 Kantaja väittää, ettei väitetiedoksiannossa ollut millään tavalla kuvailtu niitä maantieteellisiä markkinoita, joilla sen väitettiin rikkoneen kilpailuoikeutta. Väitetiedoksiannossa on kerran mainittu Espanjan markkinat mutta Irlannin, Portugalin ja Kreikan markkinoita ei ole mainittu kertaakaan.

67 Kantaja päätteli tästä, että tutkimus ei koskenut Espanjan, Irlannin, Portugalin ja Kreikan markkinoita. Se siis uskoi, ettei sen tarvitse puolustautua niiden kilpailusääntöjen rikkomisten osalta, joita komissio oli väittänyt tapahtuneen näillä maantieteellisillä markkinoilla.

68 Toisin kuin mitä komissio väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esittämissään kirjelmissä, väitetiedoksianto ei "selvästi kosk[enut] Espanjan ja Irlannin markkinoita ja osittain Portugalin ja Kreikan markkinoita (ainakin tietojenvaihtojärjestelmän osalta)". Kantajan mukaan komissio tällä toteamuksellaan sitä paitsi tunnustaa epäsuorasti, että kartelli ei koskenut Kreikan ja Portugalin markkinoita.

69 Siitä, koskiko väitetiedoksianto Espanjan ja Irlannin markkinoita, kantaja toteaa tarkemmin, ettei sillä, että komissio viittaa tiettyihin väitetiedoksiannon liitteisiin (liitteet 5, 6, 18, 20-22, 55, 56, 60, 71, 80, 81, 109, 110, 111 ja 118) ole asiassa merkitystä, koska yhdessäkään näistä liitteistä ei ole vähäisintäkään mainintaa siitä, että kilpailusääntöjen rikkominen koskisi näitä markkinoita. Kantaja toteaa erityisesti, että liitteet 5, 6, 55, 56, 60 ja 71 eivät koskeneet Irlantia.

70 Väitteestä, jonka mukaan väitetiedoksianto koski osittain Portugalin ja Kreikan markkinoita, kantaja toteaa, että komissio itsekin myöntää, ettei PG Paperboardin kokouksissa käsitelty Portugalin ja Kreikan markkinoihin liittyneitä asioita. Lisäksi kantaja toteaa, että useat niistä liitteistä, joihin komissio on vedonnut, eivät koske näitä markkinoita.

71 Kantaja toteaa, että osoitukset siitä, että väitetiedoksianto ei koskenut Espanjan, Irlannin, Kreikan ja Portugalin markkinoita, ovat joka tapauksessa huomattavasti vakuuttavampia kuin osoitukset päinvastaisesta, muun muassa ja ennen kaikkea siksi, ettei komissio ollut sisällyttänyt yhtäkään näistä neljästä maasta väitetiedoksiannossa esitettyyn yksityiskohtaiseen analyysiinsä, joka koski seitsemää hinta-aloitetta.

72 Kun vertaillaan niitä väitetiedoksiannon ja päätöksen liitteenä olevia taulukoita, joissa on yhteenveto hinta-aloitteista, ilmenee kantajan mukaan, että päätöksen liitteenä oleviin taulukoihin on vuoden 1989 lokakuun hinta-aloitteen (aloite E) ja vuoden 1991 tammikuun (aloite G) osalta lisätty kaksi lyhyttä huomautusta, jotka koskevat hinnankorotuksia Espanjassa. Kantajan mukaan ainoastaan jälkimmäinen näistä huomautuksista koskee sitä.

73 Yksiäkään näistä neljistä markkinoista ei mainita päätöksessä siltä osin kuin on kyse PG Paperboardin hintapäätösten täytäntöönpanosta kansallisilla markkinoilla.

74 Koska komissio ei ole selvästi maininnut, mistä maantieteellisistä markkinoista on kyse, se on kantajan mukaan rikkonut velvollisuuttaan määritellä relevantit markkinat asianmukaisesti, vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että tällä vaatimuksella on yleisen periaatteen asema (em. yhdistetyt asiat SIV ym. v. komissio, tuomion 159 kohta).

75 Kantaja toteaa, että päätöksen mukaan tutkimus ja kilpailusääntöjen rikkominen koskivat koko yhteisöä, Portugalia ja Kreikkaa lukuun ottamatta (138 perustelukappale), vaikka väitetiedoksiannon perusteella olisi voinut luulla, etteivät esitetyt väitteet koskeneet myöskään Espanjaa ja Irlantia. Koska komissio on päätöksessä ottanut huomioon sellaisia väitteitä, joiden osalta kantajalle ei ollut varattu tilaisuutta esittää huomautuksiaan, se on kantajan mukaan rikkonut neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY (EYVL L 127, s. 2268; jäljempänä asetus N:o 99/63/ETY) 4 artiklaa.

76 Komissio katsoo, että väitetiedoksianto, joka käsitteenä pitää sisällään sekä tekstiosan että liitteet, selvästi kattaa Espanjan ja Irlannin markkinat koko kilpailusääntöjen rikkomisen osalta ja Portugalin ja Kreikan markkinat osittain, koska todisteet viimeksi mainituilla markkinoilla harjoitetusta yhteistoiminnasta koskevat ainoastaan tietojenvaihtojärjestelmää. Komission mukaan tästä viimeksi mainitusta seikasta ei kuitenkaan voida päätellä, ettei kartelli olisi koskenut koko yhteisöä. Väitetiedoksiannossa on ehkä vain myönnetty, ettei ollut todisteita, jotka olisivat pätevästi osoittaneet kartellin ulottuneen kaikille näille markkinoille.

77 Kilpailusääntöjen rikkomisen maantieteellisen laajuuden osalta komissio viittaa väitetiedoksiannon liitteisiin 5, 6, 18, 20-22, 49, 55, 56, 58, 60, 65, 71, 80, 81, 86, 88, 109, 110, 111, 117 ja 118. Komissio päättelee, että kun nämä asiakirjat otetaan huomioon, se, että kantaja päätti olla puolustautumatta tältä osin hallinnollisessa menettelyssä, ei ole komission syytä.

78 Hinta-aloitteiden osalta komissio katsoo, että kantajan kirjelmissään esittämä vertaileva analyysi yhteenvedon sisältävistä taulukoista on selvästi virheellinen, koska vuoden 1989 lokakuun ja vuoden 1991 tammikuun hinnankorotuksia koskeneet tiedot annettiin kantajalle tiedoksi ennen päätöksen tekemistä.

79 Sen osalta, onko relevantit maantieteelliset markkinat välttämättä määriteltävä, ennen kuin tutkitaan, onko tietty toiminta lainmukaista suhteessa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaan, komissio katsoo, että tällainen määritteleminen ei ole lainkaan välttämätöntä kilpailun rajoittamista arvioitaessa, kun on - kuten tässä tapauksessa - ilmeistä, että melkein kaikkien relevanteilla markkinoilla toimivien yritysten osallistuminen kilpailusääntöjen rikkomiseen yhteisön maantieteellisellä alueella estää kokonaan sen, että rikkomiseen sovellettaisiin vähämerkityksisyyssääntöä. Komission mukaan tämä käsitys ei ole edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa SIV ym. vastaan komissio annetun tuomion vastainen.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

80 Se, että puolustautumisoikeuksia on kunnioitettava kaikissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia - erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja - on yhteisön oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava myös hallinnollisessa menettelyssä (asia 85/76, Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomio 13.2.1979, Kok. 1979, s. 461, 9 kohta).

81 Tätä periaatetta sovelletaan asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdassa ja asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artiklassa, kun niissä säädetään, että komissio saa lopullisessa päätöksessään ottaa huomioon ainoastaan sellaiset väitteet, joiden osalta yrityksille, joita asia koskee, on varattu tilaisuus esittää huomautuksensa.

82 Päätöksen 1 artiklan seitsemännen luetelmakohdan mukaan tässä artiklassa mainitut yritykset olivat suunnitelleet ja toteuttaneet samanaikaisia ja yhdenmukaisia hinnankorotuksia "kaikkialla Euroopan yhteisössä".

83 Koska kantaja väittää, ettei väitetiedoksiannossa ollut mainittu tällaista salaista hintayhteistyötä neljässä yhteisön jäsenvaltiossa eli Espanjassa, Irlannissa, Kreikassa ja Portugalissa, on tutkittava, onko väitetiedoksiannossa tässä tapauksessa ollut niin selvästi muotoiltu - vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetty - selvitys, että kantaja on tosiasiallisesti voinut saada tiedon salaisen hintayhteistyön maantieteellisestä ulottuvuudesta. Vain tämän edellytyksen täyttäessään väitetiedoksianto voi täyttää sen tehtävän, joka sille on yhteisön asetuksilla annettu, eli että sen on annettava yrityksille kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen (ks. mm. yhdistetyt asiat C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85-C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993, Kok. 1993, s. I-1307, 42 kohta).

84 Kantajalle osoitettu väitetiedoksianto koostuu itse perusasiakirjasta, liitteistä ja kantajaa koskevista yrityskohtaisista tiedoista. Perusasiakirjassa ei ole päätösosaa vaan siinä on "yhteenveto kilpailusääntöjen rikkomisesta". Tässä yhteenvedossa selostetaan muun muassa, että yhteisöön kartonkia toimittavat tuottajat olivat perustamissopimuksen 85 artiklaa rikkoen tekijäkumppaneina tai osallisina "suunnitelleet ja soveltaneet samanaikaisia ja yhdenmukaisia hinnankorotuksia koko yhteisön alueella". Yhteenvedossa todetaan nimenomaisesti, että sitä tarkasteltaessa on otettava huomioon ne yksityiskohtaiset väitteet, jotka annetaan tiedoksi asiakirjan muissa osissa.

85 Kun väitetiedoksianto luetaan kokonaisuutena, osoittautuu, että komission mukaan kilpailusääntöjen rikkominen ulottui yhteisön koko alueelle. Tältä osin on todettava, että väitetiedoksiannossa olevien, kilpailunvastaisten tointen maantieteellistä laajuutta koskevien väitteiden tutkintaa ei saa rajoittaa koskemaan pelkästään salaista hintayhteistyötä, koska väitetiedoksiannosta ilmenee (s. 83-88), että toteutetuksi väitetyn "hinta ennen määrää" -järjestelmän tärkeimmillä piirteillä pyrittiin rajoittamaan kilpailua yhteismarkkinoilla.

86 Siltä osin kuin kyse on tosiseikkojen tutkinnasta, väitetiedoksiannossa todetaan (s. 37) seuraavaa JMC:n osuudesta salaisessa hintayhteistyössä:

"JMC:ssä keskusteltiin siitä, miten PWG:n hintapäätökset yksityiskohtaisesti pannaan täytäntöön markkinoittain. JMC:n pääasiallinen tehtävä oli 'yhtäältä päättää, voitiinko hintoja korottaa, ja jos voitiin, niin miten, ja toisaalta yrittää saada aikaan yhdenmukaisten (eli yhtenäisten) hintojen järjestelmä Euroopassa'."

87 Markkinaosuuksia koskeneesta salaisesta yhteistyöstä väitetiedoksiannossa todetaan (s. 51), että markkinaosuuksia koskenut sopimus "koski yritysten markkinaosuuksia koko Länsi-Euroopan markkinoilla".

88 Tältä osin väitetiedoksiannossa viitataan Storan ilmoituksiin, joissa todetaan seuraavaa (väitetiedoksiannon liite 43, 1.1 kohta):

"PWG:ssä keskusteltiin tonneina ilmaistuista markkinaosuuksista. Ensiökuitulaatuja (GC ja UC) ja uusiokuitulaatuja (GD ja UD) tarkasteltiin erikseen. Siellä keskusteltiin tasoista koko Euroopan osalta ja yksittäisten maitten osalta. Näissä keskusteluissa 'Euroopalla' tarkoitettiin Euroopan yhteisöön ja Euroopan vapaakauppaliittoon kuuluvia maita."

89 Hintayhteistyöstä väitetiedoksiannossa todetaan seuraavaa (s. 69):

"Asiakirjat osoittavat - -, että niin sanottu 'yhdenmukaisten' eli 'eurooppalaisten' hintojen järjestelmä oli otettu käyttöön, koska kaikkialla Euroopassa oli samanaikaisesti otettu käyttöön samansuuruiset listahinnat."

90 Oikeudellisen arvioinnin osalta väitetiedoksiannon osassa "Kilpailusääntöjen rikkomisen luonne" todetaan muun muassa seuraavaa (s. 83):

"'Hinta ennen määrää' -järjestelmän tärkeimmät piirteet olivat seuraavat:

- -

- kausittainen yhdenmukaistettujen hinta-aloitteiden toteuttaminen siten, että kaikki tuottajat korottivat hintojaan samaan aikaan ja yhtä paljon eri kansallisilla markkinoilla,

- yhtenäisen hintojenvahvistamisjärjestelmän toteuttaminen Euroopan tasolla,

- - ."

91 Väitetiedoksiannon osassa "Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan" todetaan vielä seuraavaa (s. 88):

"Se, että salaiset järjestelyt, jotka koskivat käytännöllisesti katsoen kaikkea tämän ensiarvoisen tärkeän teollisuustuotteen myyntiä kaikkialla yhteisössä (ja muualla Länsi-Euroopassa), olivat luonteeltaan kaikenkattavia, oli pakostakin omiaan muuttamaan myyntivirtojen suuntaa siitä, mikä se muutoin olisi ollut."

92 Ne tärkeimmät todisteet, joihin komissio on vedonnut, eli Storan ilmoitukset vahvistavat väitetiedoksiannossa, että toteutetuksi väitetyn kilpailusääntöjen rikkomisen maantieteellistä laajuutta koskevat tiedot, sellaisina kuin ne on esitetty itse väitetiedoksiannon tekstiosassa, pitävät paikkansa. Storan ilmoitusten mukaan hintoja koskeneiden kilpailunvastaisten tointen maantieteellinen laajuus oli vähintäänkin sama kuin yhteisön alue. Stora toteaa esimerkiksi vuonna 1988 toteutettujen kahden hinta-aloitteen osalta, että "[k]ahdesta koko Eurooppaa koskevasta hinnankorotuksesta päästiin (vuonna 1988) sopimukseen" (väitetiedoksiannon liite 39, 4 kohta). Kuten edellä on jo mainittu (ks. 88 kohta), Stora on myös todennut, että markkinaosuuksia koskenut salainen yhteistyö koski koko Eurooppaa.

93 Tässä tilanteessa on katsottava, että väitetiedoksianto täyttää edellä mainitun selvyysvaatimuksen siltä osin kuin on kyse siitä, että salaisen yhteistyön muodot maantieteellisesti kattoivat koko yhteisön alueen. Sillä, ettei eräitä yhteisöön kuuluvia maita mainittu nimenomaisesti, ei näin ollen ole merkitystä.

94 Komissiolla ei tässä tapauksessa myöskään ollut velvollisuutta ennen kilpailun rajoittamisen toteamista määritellä niitä maantieteellisiä markkinoita, joilla kilpailua oli rajoitettu (ks. jäljempänä 231 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

95 Koska tiedoista, jotka kantaja on antanut vastaukseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen, kuitenkin ilmenee, että kantajan pääasiallinen markkina-alue oli Espanja, on todettava, että useissa väitetiedoksiannossa mainituissa ja sen liitteinä olevissa asiakirjoissa viitataan nimenomaisesti Espanjan markkinoihin (liitteet 109, 110, 111, 117 ja tekniset liitteet E ja G).

96 Erityisesti on todettava, että väitetiedoksiannossa (s. 55) todetaan seuraavaa liitteestä 109:

"[JMC:n 16.10.1989 - -] pidetyssä kokouksessa paikalla olleet tuottajat arvioivat sitä, miten hinnankorotukset, joiden oli (useimmissa maissa) ilmoitettu tulevan voimaan 1.10.1989, oli toteutettu eri kansallisilla markkinoilla."

97 Väitetiedoksiannon liitteessä 109 mainittujen markkinoiden joukossa on nimenomaisesti mainittu myös Espanjan markkinat, koska siinä todetaan seuraavaa:

"c) Espanja

Hinnankorotuksesta on ilmoitettu, eikä sen soveltamisessa ole mitään merkittäviä vaikeuksia - - ."

98 Vuoden 1989 lokakuun hinta-aloitteita koskevassa teknisessä liitteessä E kommentoidaan väitetiedoksiannon liitettä 111 eli Renalta saatua hintaluetteloa ja toistetaan sen sisältö osittain. Tämän asiakirjan on kylläkin mainittu olevan väitetiedoksiannon liite 110, mutta tarkkaavainen lukija ei ole voinut olla huomaamatta, että kyse on itse asiassa liitteestä 111.

99 Väitetiedoksiannossa toistetut tiedot koskevat hintoja kartonkilaaduittain ja maittain sekä hinnankorotusilmoituksen päivämäärää, ja tässä asiakirjassa on nimenomaisesti mainittu myös Espanjan kansallisia markkinoita koskevia tietoja.

100 Teknisessä liitteessä E täsmennetään vielä seuraavaa:

"Yksityiskohtaiset tiedot kunkin tuottajan hinnankorotuksista on esitetty taulukossa E.

(Huom: Finnboard, Feldmühle ja Kopparfors ovat korottaneet hintojaan Espanjassa siinä suhteessa kuin väitetiedoksiannon liitteessä 117 on todettu)."

101 Vaikka viittaus väitetiedoksiannon liitteeseen 117 on valitettava virhe, sillä kyse on itse asiassa liitteestä 111, on kuitenkin todettava, että tekninen liite E koskee nimenomaisesti myös Espanjan markkinoita.

102 Vuoden 1991 tammikuun hinta-aloitteita koskevassa teknisessä liitteessä G (s. 4) on seuraavat tiedot:

"Yksityiskohtaiset tiedot kunkin tuottajan hinnankorotuksista on esitetty taulukossa G.

Tärkeimmät Espanjan markkinoille kartonkia toimittavat tuottajat (Cascades, Finnboard, Iggesund, Tampella Española, Feldmühle) ovat kaikki ilmoittaneet hinnankorotuksesta, joka on 5 Espanjan pesetaa (ESP) kilogrammalta."

103 Edellä oleva huomioon ottaen on siis todettava, ettei kantaja voi vedota siihen, että sen puolustautumisoikeuksia olisi loukattu.

104 Kanneperuste on siis hylättävä.

C Kanneperuste, jonka mukaan komissio on rikkonut perustamissopimuksen 190 artiklaa

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

105 Perusteluvelvollisuuden suhteellisuuteen (julkisasiamies Van Gervenin ratkaisuehdotus asiassa C-137/92 P, komissio v. BASF, tuomio 15.6.1994, Kok. 1994, s. I-2555, ratkaisuehdotus s. I-2559 ja erityisesti s. I-2572) viitaten kantaja väittää, että velvollisuutta perustella päätös, jolla määrätään sakkoja, on tulkittava ankarasti erityisesti silloin, kun komission päätöksessä mennään huomattavasti pidemmälle kuin aikaisemmissa päätöksissä (asia 73/74, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique ym. v. komissio, tuomio 26.11.1975, Kok. 1975, s. 1491, Kok. Ep. II, s. 535).

106 Kantajan mukaan komissio ei tässä tapauksessa ole kantajan osalta esittänyt päätöksessään selvästi ja johdonmukaisesti niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia päätelmiä, joiden vuoksi komissio on päätöksen tehnyt. Sen enempää kantaja kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinkaan eivät siis pysty saamaan selville sitä, miten komissio on asian ajatellut. Tämä pitää paikkansa erityisesti siltä osin kuin on kyse relevanttien maantieteellisten markkinoiden määrittelystä ja siitä, miten kantajan osallistumista tapahtuneeksi väitettyihin kilpailusääntöjen rikkomisiin on arvioitu.

107 Lopuksi kantaja väittää, että komissio on rikkonut perusteluvelvollisuutta sakkojen suuruuden määräämisen osalta.

108 Komissio vaatii, että kanneperuste on hylättävä, koska siinä vain yleisluonteisesti vedotaan perustamissopimuksen 190 artiklaan. Komission mukaan kanneperuste on joka tapauksessa perusteeton, koska päätöstä on perusteltu riittävästi.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

109 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksittäispäätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tavoitteena on mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja antaa sille, jota asia koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, kuitenkin niin, että tämän velvollisuuden laajuus riippuu kyseisen päätöksen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, missä se on tehty (ks. mm. asia T-49/95, Van Megen Sports v. komissio, tuomio 11.12.1996, Kok. 1996, s. II-1799, 51 kohta). Vaikka komissio on perustamissopimuksen 190 artiklan perusteella velvollinen perustelemaan päätöksensä mainitsemalla ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin päätös oikeudellisesti perustuu, sekä ne syyt, joiden vuoksi komissio on tehnyt päätöksensä, komission ei kuitenkaan tarvitse käsitellä kaikkia niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka hallinnollisen menettelyn kuluessa on esitetty (ks. mm. em. yhdistetyt asiat Van Landewyck ym. v. komissio, tuomion 66 kohta).

110 Päätöksessä viitataan suoraan kantajaan yhdenmukaistettujen hinnankorotusten kuvauksen yhteydessä (77 ja 89 perustelukappale). Lisäksi päätöksen perustelukappaleet, joissa kuvataan JMC:ssä käytyjä kilpailun rajoittamiseen tähdänneitä keskusteluja (erityisesti 44-46, 58, 71, 73, 84, 85 ja 87 perustelukappale), koskevat välttämättä kantajaa, joka ei kiistä osallistuneensa tämän toimielimen kokouksiin. Päätöksessä esitetään lisäksi selkeästi se, millä tavoin komissio on päätynyt katsomaan kantajan osallistuneen kartelliin kokonaisuudessaan (116-119 perustelukappale).

111 Näin ollen päätöksen perusteluissa on annettu kantajalle riittävät tiedot, jotta tämä voi tietää ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin perustui se komission päättely, että kantaja oli rikkonut perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa.

112 Päätöksessä tarkoitettuja maantieteellisiä markkinoita koskevien perustelujen osalta riittää, kun todetaan, ettei ainoastaan päätöksen päätösosa (1 artikla) koske kilpailunvastaisia toimia koko yhteisön alueella vaan myös sen perusteluosassa (mm. 2 perustelukappaleen ensimmäisen kohdan kolmas ja viides luetelmakohta, 44 perustelukappaleen toisen kohdan toinen luetelmakohta, 52 perustelukappale ja 76 perustelukappaleen ensimmäinen kohta) käsitellään tällaisia toimia.

113 Kantajan väitettä, jonka mukaan perustelut olisivat tältä osin riittämättömät, ei näin ollen voida hyväksyä.

114 Väitteestä, jonka mukaan perusteluvelvollisuutta on rikottu sakkojen suuruuden määräämisen osalta, on todettava, että vaikka tällainen perusteluvelvollisuuden rikkominen näytettäisiinkin toteen, se ei voisi vaikuttaa muuhun kuin päätöksen 3 artiklan pätevyyteen, sillä tässä artiklassa kantajalle määrätään sakko. Nämä väitteet ja niiden perustelut on siis tutkittava sakon poistamista tai sen alentamista koskevien kanneperusteiden yhteydessä (ks. jäljempänä 238 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

115 Tästä seuraa, että kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

D Kanneperuste, jonka mukaan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa on sovellettu väärin kantajan toimiin

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

116 Tässä kanneperusteessa on neljä osaa.

117 Kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantaja kiistää millään tavalla osallistuneensa kilpailun rajoittamiseen tähdänneeseen kokonaissuunnitelmaan.

118 Kantaja huomauttaa, että se on väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa myöntänyt kuuluneensa PG Paperboardiin ja osallistuneensa PG Paperboardin tiettyjen toimielinten kokouksiin sekä Fidesin tietojenvaihtojärjestelmään. Kantaja ei kuitenkaan ollut tiennyt, että annetuilla tiedoilla oli kilpailua rajoittava vaikutus.

119 Kantajan mukaan siitä, että se rajoitetussa määrin osallistui PG Paperboardin toimielinten toimintaan ja tietojenvaihtoon tämän organisaation piirissä, ei voida päätellä, että se olisi osallistunut kilpailun rajoittamiseen tähdänneeseen kokonaissuunnitelmaan. Kantajan mukaan komissio on virheellisesti samaistanut PG Paperboardin toimielinten toimintaan osallistumisen kartelliin osallistumiseen, kun se on vastineessaan puhunut "kartellin toimielimistä".

120 Kantajan mukaan komissio ei ole esittänyt sellaisia uskottavia ja ratkaisevia todisteita, joiden perusteella kantaja voitaisiin yhdistää yhteiseen järjestelmään. Koska kantajaa ei ole mainittu yhdessäkään niistä asiakirjoista, joihin päätöksessä on vedottu todisteina, toteen näytettynä voidaan pitää pelkkää osallistumista kokouksiin ja tietojen vaihtoon. Tältä osin kantaja tähdentää eroa, joka on kilpailun rajoittamiseen tähtäävään kokonaissuunnitelmaan osallistumisen ja joihinkin tähän suunnitelmaan kuuluviin, mahdollisesti lievempää kilpailusääntöjen rikkomista merkitseviin tekoihin osallistumisen välillä (osallistuminen kokouksiin ja tietojen vaihtoon).

121 Kehiteltyään testiä, jota komissio on käyttänyt näyttääkseen toteen, että kukin niistä yrityksistä, joille päätös on osoitettu, on osallistunut kartelliin (päätöksen 116-121 perustelukappale), kantaja päättelee, että kun testiä sovelletaan sen omaan tilanteeseen, todetaan, ettei se ollut osallistunut toteutetuksi väitettyyn yhteiseen järjestelmään. Yksikään niistä todisteista, joihin päätöksessä on vedottu, ei kantajan mukaan todista, että kantajan ja salaisen yhteistyön välillä olisi ollut jokin yhteys.

122 Kanneperusteen toisessa osassa kantaja väittää, ettei se osallistunut hinnankorotuksiin, joista sovittiin 6.9.1990 pidetyssä JMC:n kokouksessa (päätöksen 89 perustelukappale). Kuten kantaja on todennut vastauksessaan väitetiedoksiantoon (5.2.2 kohta ja erityisesti 5.2.2.1 kohta), kantajan osallistumista hintoja koskeneisiin yhdenmukaistamistoimenpiteisiin ja niiden täytäntöönpanoon ei ole näytetty toteen.

123 Kantajan mukaan sen enempää päätöksessä kuin väitetiedoksiannossakaan ei ole mitään sellaista selvitystä, jonka perusteella voitaisiin katsoa kantajan osallistuneen hinnankorotusten toteuttamisen valvontaan.

124 Kantaja on vastauskirjelmässään täsmentänyt, että kun se väittää, ettei se osallistunut hintoja koskeneeseen yhteistoimintaan, sen on ensinnäkin ymmärrettävä tarkoittavan, ettei se ollut millään tavalla sitoutunut noudattamaan määrättyä hintatasoa, mikä ei tarkoita sitä, ettei se olisi tiennyt suurten tuottajien tehneen tätä koskevia sopimuksia todennäköisesti PWG:n kokouksissa. Seuraavaksi sen on ymmärrettävä tarkoittavan, että kantajan myyntipolitiikka noudatti koko ajan eri sääntöjä kuin sen kilpailijoiden.

125 Kanneperusteen kolmannessa osassa kantaja väittää, ettei se osallistunut tuotantomäärien säätelyä koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön eikä myöskään markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön.

126 Kantaja toteaa, että päätöksen mukaan (51 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet) PG Paperboard päätti ottaa käyttöön hintojen ja tuotantomäärien säätelymekanismin, joka perustui noudatetuksi väitettyyn "hinta ennen määrää" -politiikkaan. Päätöksessä väitetään myös (58 perustelukappale), että vaikka pienet kartongintuottajat eivät olleet mukana PWG:ssä markkinaosuuksista käydyissä yksityiskohtaisissa keskusteluissa, niille annettiin kuitenkin niiden kaikkien hyväksymän "hinta ennen määrää" -politiikan yhteydessä täysi tieto tärkeimpien tuottajien yleisestä yhteisymmärryksestä vakaan tarjontatason säilyttämiseksi ja siitä, että pienten tuottajien oli sopeutettava oma käyttäytymisensä tähän sopimukseen.

127 Kantajan mukaan sen omalta osalta ei kuitenkaan ole mitään näyttöä tämän väittämän paikkansapitävyydestä. Kantaja on päinvastoin aina noudattanut sellaista - kantajan väitetiedoksiantoon antamassa vastauksessa yksityiskohtaisesti selvitettyä - myyntipolitiikkaa, jossa on pyritty kasvattamaan tuotteiden määrää markkinoilla, jopa saatuihin hintoihin sisältyvän myyntikatteen kustannuksella.

128 Kantajan mukaan komissio on lisäksi virheellisesti katsonut kantajan osallistuneen seisokkeja koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön ja markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön. Komissio on kuitenkin päätöksen 116 perustelukappaleessa myöntänyt, että ainoastaan suuret tuottajat olivat tehneet tuotantomääriä ja markkinaosuuksia koskeneita sopimuksia.

129 Kantajan mukaan väitettä markkinaosuuksien jakamisesta ei ole päätöksessä näytetty toteen eikä siinä ole edes esitetty näyttöä väitteen tueksi. Kantajan mukaan sen myynnin kehitys yhteisön markkinoilla joka tapauksessa riittää näyttämään toteen sen, että väite on kantajan osalta perusteeton.

130 Lopuksi kanneperusteen neljännessä osassa kantaja väittää, että se väitetiedoksiannossa ollut puute, ettei siinä ollut täsmennetty relevantteja maantieteellisiä markkinoita (ks. edellä 66 kohta ja sitä seuraavat kohdat), toistuu myös päätöksessä. Ainoa kohta päätöksessä, jossa täsmennetään maantieteellisten markkinoiden rajoja, on päätöksen 138 perustelukappale, jossa myönnetään, ettei kilpailusääntöjä ollut rikottu Portugalin ja Kreikan markkinoilla. Kantaja kuitenkin painottaa tämän perustelukappaleen ja 61 perustelukappaleen välistä epäjohdonmukaisuutta, sillä viimeksi mainitussa perustelukappaleessa tähdennetään, että Fides-tietojenvaihtojärjestelmä koski koko Länsi-Eurooppaa.

131 Kantajan mukaan relevanttien maantieteellisten markkinoiden määrittelyllä on olennainen merkitys arvioitaessa, onko kilpailusääntöjä rikottu vai ei, ja arvioitaessa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta ja ulottuvuutta. Kantaja toteaa osallistuneensa kilpailusääntöjen rikkomiseen vain vähäisessä määrin, koska menettely ei koskenut kantajan pääasiallista toiminta-aluetta eli Espanjan, Portugalin, Kreikan ja Irlannin markkinoita.

132 Lisäksi kantaja toteaa näyttävän siltä, että Espanjan ja Irlannin markkinoiden on katsottu kuuluneen relevantteihin maantieteellisiin markkinoihin (päätöksen 72 perustelukappale), vaikka useimmissa päätöksessä mainituissa todisteissa ei lainkaan viitata näihin kansallisiin markkinoihin. Erityisesti kantaja toteaa, että todisteissa, joihin komissio on vedonnut hinnankorotuksia koskeneen sopimuksen olemassaolon toteen näyttääkseen, viitataan Espanjan ja Irlannin markkinoihin ainoastaan vuoden 1989 lokakuun, vuoden 1990 huhtikuun ja vuoden 1991 tammikuun hinnankorotusten osalta.

133 Komissio väittää, ettei kantajan väitetiedoksiantoon antamassa vastauksessa esittämiä väitteitä voida ottaa tutkittaviksi, koska ei ole näytetty, että niillä voisi olla jotain merkitystä päätöksen riitauttamisessa.

134 Seuraavaksi komissio toteaa kanneperusteen ensimmäisestä osasta, että tämänkaltaisessa tapauksessa oikea lähestymistapa on se, että näytetään toteen koko kartellin olemassaolo ja toimintatapa sekä sen tärkeimmät piirteet ja sitten todetaan, onko sellaisia uskottavia ja ratkaisevia todisteita, joilla eri tuottajat voidaan yhdistää yhteiseen järjestelmään ja jotka osoittavat, minkä ajan kukin tuottajista on osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen. Tässä yhteydessä komissio viittaa päätöksen 116 perustelukappaleen toisen kohtaan, jonka mukaan salainen hintayhteistyö ja määrien säätely olivat tämän kokonaissuunnitelman erottamattomia osia.

135 Komissio olettaa, että kaikki ne tuottajat, jotka olivat PG Paperboardin jäseniä ja kuuluivat sen eri jaostoihin, osallistuivat kartelliin, koska PG Paperboardilla oli itsessään ollut pääasiallisesti lainvastainen tarkoitus. PWG ja JMC huolehtivat melkein yksinomaan hintojen vahvistamisesta ja markkinoiden jakamisesta.

136 Komission mukaan on lisäksi useita suoria todisteita, jotka osoittavat kantajan osallistuneen kilpailusääntöjen rikkomiseen, kuten päätöksessä ja väitetiedoksiannon liitteissä on todettu. Kantaja on mainittu näissä keskeisissä asiakirjoissa, jotka todistavat joko koko kartellin tai sen eri ilmenemismuotojen olemassaolosta.

137 Kanneperusteen toisesta osasta komissio toteaa, että kantajan on näytetty osallistuneen salaiseen hintayhteistyöhön. Kantajan vastaus väitetiedoksiantoon vain vahvistaa kantajan osallistuneen salaiseen hintayhteistyöhön, koska se, että se on osallistunut kartellin toimielinten toimintaan, estää kantajaa perustelemasta eroa, jonka hinnankorotusilmoituksen ajankohdassa on väitetty olleen, vetoamalla siihen, että se olisi älykkäästi sopeuttanut toimintansa markkinatilanteeseen.

138 Kanneperusteen kolmannesta osasta komissio toteaa, ettei kantaja kiistä osallistuneensa kartellin keskeisten toimielinten toimintaan PWG:tä lukuun ottamatta, ja komissio katsoo, että sopimus ja yhdenmukaistettu menettelytapa, joista kantajan on katsottu olevan vastuussa, on näiden toimielinten osalta näytetty toteen (ks. mm. päätöksen 111-113 perustelukappale). Ei siis tarvitse välttämättä olla suoria todisteita siitä, että kukin oletetuista osallistujista olisi nimenomaisesti antanut suostumuksensa kuhunkin kartellin osaan tai ilmenemismuotoon tai jollain selvällä teolla tukenut niitä koko sen ajan, jonka kartelli kesti (päätöksen 116 perustelukappale). Aineellisoikeudelliset syyt ja käytännön seikat vastustavat tällaista kasuistista lähestymistapaa, koska kilpailusääntöjen rikkominen muodostui pääasiallisesti siitä, että tuottajat olivat useiden vuosien ajan liittyneet yhteen sellaisen lainvastaisen yhteisen hankkeen muodossa, jolla tavoiteltiin yhteistä päämäärää (sama perustelukappale).

139 Vaikka suuret tuottajat olisivat PWG:ssä neuvotelleet erityisesti markkinaosuuksista ja tuotantoseisokeista vain keskenään, se ei komission mukaan merkitse sitä, etteivät pienet tuottajat olisi osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomisen tähän osaan. Pienet tuottajat olivat nimittäin olleet perillä PWG:ssä harjoitetusta markkinoidenjakamispolitiikasta ja hyväksyneet sen (päätöksen 58 perustelukappale) sekä helpottaneet myyntimäärien ja markkinaosuuksien valvontajärjestelmän käytännön toteuttamista antamalla Fidesille tarpeellisia tietoja, ja niille oli myös tiedotettu siitä, mitä JMC:ssä oli suunniteltu tuotantoseisokkien osalta (71 perustelukappale).

140 Komissio katsoo, että myös kanneperusteen neljäs osa on hylättävä.

141 Tältä osin komissio pääosin viittaa edellä esitettyihin väitteisiin ja niiden perusteluihin (ks. edellä 76 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Komissio kuitenkin korostaa, että päätöksen 138 perustelukappaleessa todetaan, ettei ole luotettavia todisteita Kreikkaa ja Portugalia koskeneista hintasopimuksista, eikä siinä suinkaan todeta, ettei kilpailusääntöjä olisi rikottu näissä maissa. Komissio kiistää myös kantajan väitteet, joiden mukaan se, että Fidesin tietojenvaihtojärjestelmä koski koko Eurooppaa, olisi ristiriidassa sen kanssa, ettei ole todisteita Kreikkaa ja Portugalia koskeneista hintasopimuksista.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

142 Aluksi on tutkittava yhdessä kanneperusteen kolmea ensimmäistä osaa, joiden mukaan kantaja ei osallistunut päätöksen 1 artiklassa todettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen. Sen jälkeen tutkitaan erikseen kanneperusteen neljättä osaa, jonka mukaan relevantteja maantieteellisiä markkinoita ei ollut määritelty riittävän tarkasti.

Kanneperusteen kolme ensimmäistä osaa, joiden mukaan kantaja ei osallistunut päätöksen 1 artiklassa todettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen

143 Aluksi on muistutettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto seikoista, joihin kanne perustuu. Tämän maininnan on oltava riittävän selvä ja täsmällinen, jotta vastaaja voi valmistautua esittämään puolustuksensa ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tarvittaessa antaa asiassa ratkaisun ilman täydentäviä tietoja. Jotta oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenkäytön vaatimusten toteutuminen varmistettaisiin, kanne voidaan ottaa tutkittavaksi vain, jos olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, käyvät ainakin yhteenvedonomaisesti mutta samalla johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi ilmi itse kannekirjelmästä (ks. mm. asia T-56/92, Koelman v. komissio, määräys 29.11.1993, Kok. 1993, s. II-1267, 21 kohta).

144 Tässä tapauksessa on katsottava, että kun kantaja viittaa väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa esittämiinsä väitteisiin ja niiden perusteluihin, se ei esitä kanneperustetta tai väitettä, joka olisi eri kuin kannekirjelmässä. Sillä, että kantaja kannekirjelmässään viittaa tiettyihin väitetiedoksiantoon annetussa vastauksessa esitettyihin kehittelyihin, pyritään siis vain tukemaan ja täydentämään itse kannekirjelmän tekstiosaa tietyiltä kohdin. Kantajan tämän kanneperusteen yhteydessä esittämät väitteet ja niiden perustelut on siis otettava tutkittaviksi.

145 Ensiksi on tutkittava se, onko komissio näyttänyt toteen, että kantaja on osallistunut perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen vuoden 1988 maaliskuusta vuoden 1989 helmikuuhun, mistä alkaen kantaja on myöntänyt osallistuneensa JMC:n kokouksiin. Toiseksi on tutkittava se, onko komissio näyttänyt toteen, että kantaja on osallistunut perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen muuna aikana eli vuoden 1989 helmikuusta vuoden 1991 huhtikuuhun.

1. Vuoden 1988 maaliskuusta vuoden 1989 helmikuuhun ulottuva aika

146 Päätöksen 162 perustelukappaleen neljännessä kohdassa todetaan seuraavaa:

"Enso Española alkoi vuonna 1987 osallistua säännöllisesti PG Paperboardin erään työryhmän (talousjaoston) kokouksiin, ja 25.5.1988 pidetty 'President Conference' on ensimmäinen kokous, johon se osallistui. Enso Española väittää osallistuneensa JMC:hen vasta vuoden 1989 helmikuusta alkaen. Se on kuitenkin osallistunut vuoden 1988 ensimmäiseen hinta-aloitteeseen, ja voidaan katsoa, että sen tosiasiallinen osallistuminen kilpailusääntöjen rikkomiseen alkoi suurin piirtein tuolloin."

147 Näyttääkseen toteen, että kantaja on osallistunut yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiseen tarkastelun kohteena olevana aikana, komissio tukeutuu siihen, että kantaja osallistui 25.5.1988 ja 17.11.1988 pidettyihin JMC:n kokouksiin (päätöksen liitteenä oleva taulukko 3), ja siihen, että se osallistui 3.5.1988 pidettyyn talousjaoston kokoukseen (päätöksen liitteenä oleva taulukko 6), ja myös kantajan tosiasialliseen hintakäyttäytymiseen.

148 Näitä todisteita on tarkasteltava edellä mainitussa järjestyksessä.

a) Kantajan osallistuminen tiettyihin PC:n kokouksiin

149 Siltä osin kuin on kyse kantajan osallistumisesta erikseen mainittuihin kahteen PC:n kokoukseen, komissio ei esitä mitään todistetta kokousten tarkoituksesta. Kun komissio viittaa tähän osallistumiseen todisteena yrityksen osallistumisesta perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen, se siis väistämättä perustaa kantansa päätöksessä olevaan yleiskuvaukseen tämän toimielimen kokousten tarkoituksesta sekä niihin todisteisiin, joihin päätöksessä on vedottu kyseisen kuvauksen tueksi.

150 Tältä osin päätöksessä todetaan seuraavaa: "Kuten Stora on todennut, yksi PWG:n tehtävistä oli selvittää 'President Conferencelle', mitkä toimenpiteet olivat tarpeen markkinoiden säätelemiseksi - - . 'President Conferenceen' osallistuvat toimitusjohtajat saivat näin tiedon PWG:n päätöksistä ja siitä, mitä ohjeita heidän oli annettava omille myyntiosastoilleen hinta-aloitteiden toteuttamiseksi" (41 perustelukappaleen ensimmäinen kohta). Komissio toteaa lisäksi seuraavaa: "PWG kokoontui säännöllisesti ennen kutakin suunniteltua 'President Conferencea'. Koska näiden kahden kokouksen puheenjohtaja oli sama henkilö, ei ole mitään epäilystä siitä, että juuri hän ilmoitti PWG:n päätöksistä niille 'President Conferencen' jäsenille, jotka eivät kuuluneet sisäpiiriin" (38 perustelukappaleen toinen kohta).

151 Stora on todennut, että PC:n kokouksiin osallistuneille tiedotettiin PWG:n päätöksistä (väitetiedoksiannon liite 39, 8 kohta). Useat PC:n kokouksiin osallistuneet yritykset kuitenkin kiistävät tämän väittämän paikkansapitävyyden. Erityisesti on todettava, että kantaja kiistää sen implisiittisesti, koska se kiistää osallistuneensa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen. PC:n osuutta koskevia Storan ilmoituksia ei voida pitää riittävänä näyttönä kyseisen toimielimen kokousten tarkoituksesta, koska tästä ei ole muita todisteita.

152 Asiakirja-aineistoon kylläkin sisältyy eräs asiakirja eli Feldmühlen hallituksen entisen jäsenen (Roos) 22.3.1993 päivätty ilmoitus, joka ensi arviolta näyttäisi vahvistavan Storan väitteiden paikkansapitävyyden. Roos nimittäin toteaa muun muassa seuraavaa: "Ne yritykset, jotka eivät olleet edustettuina PWG:ssä, saivat tiedon tässä työryhmässä käytyjen keskustelujen sisällöstä joko President Conferencessa, jos sillä oli välittömästi kokous, tai JMC:ssä, jos President Conferencea ei ollut tarkoitus pitää välittömästi." Vaikka tähän asiakirjaan ei päätöksessä olekaan nimenomaisesti vedottu PC:n kokousten tarkoitusta koskevien komission väitteiden tueksi, ei missään tapauksessa voida katsoa, että se olisi Storan ilmoitusten ohella jokin lisätodiste. Koska nämä ilmoitukset ovat yhdistelmä Storan omistuksessa kilpailusääntöjen rikkomisen tapahtumisaikana olleiden kolmen yrityksen, muun muassa Feldmühlen, antamista vastauksista, Feldmühlen hallituksen entinen jäsen on väistämättä eräs Storan omien ilmoitusten lähteistä.

153 Komissio väittää päätöksessään, että väitetiedoksiannon liite 61 eli Mayr-Melnhofin Yhdistyneen kuningaskunnan myyntiasiamieheltä löydetty muistio, joka koskee Wienissä 12. ja 13.12.1986 pidettyä kokousta, "vahvistaa oikeaksi Storan tunnustuksen, jonka mukaan 'President Conferencessa' tosiasiassa keskusteltiin yhteisestä salaisesta hintojenvahvistamispolitiikasta" (päätöksen 41 perustelukappaleen kolmas kohta ja 75 perustelukappaleen toinen kohta). Tämä asiakirja sisältää seuraavan tiedon:

"Hintapolitiikka Yhdistyneessä kuningaskunnassa

PERUSTELUT JATKUVAT ASIAKIRJASSA: 694A0348.1

Weigin edustaja oli läsnä äskettäin pidetyssä Fidesin kokouksessa, jossa hän ilmoitti Weigin pitävän 9:ää prosenttia liian suurena korotuksena Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja tyytyvän 7 prosenttiin!! Tämä on suuri pettymys, koska se on 'neuvottelutaso' kaikille muille. Yhdistyneen kuningaskunnan hintapolitiikka uskotaan RHU:lle [Mayr-Melnhofin] tuella, vaikka se merkitseekin tilapäistä määrien pienennystä sillä aikaa, kun yritämme (ja meidän nähdään yrittävän) saavuttaa 9 prosentin tavoitteen. [Mayr-Melnhof/FS] harjoittaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa kasvupolitiikkaa, mutta tuottojen pienentyminen on huolestuttavaa, ja meidän on taisteltava saadaksemme hinnoittelun jälleen valvontaamme. [Mayr-Melnhof] myöntää, ettei siitä ole mitään apua, että heidän tiedetään lisänneen volyymiään Saksassa 6 000 tonnia!"

154 Fidesin kokous, johon kappaleen alussa viitataan, on Mayr-Melnhofin mukaan (vastaus tietojensaantisaantipyyntöön, väitetiedoksiannon liite 62) todennäköisesti 10.11.1986 pidetty PC:n kokous, johon kantaja ei päätöksen liitteenä 3 olevan taulukon mukaan osallistunut.

155 On todettava, että tämä tarkasteltavana oleva asiakirja todistaa, että Weig on reagoinut ja samalla ilmaissut, mikä on sen tuleva hintapolitiikka Yhdistyneessä kuningaskunnassa suhteessa hinnankorotuksen alkuperäiseen tasoon.

156 Asiakirjan ei kuitenkaan voida katsoa todistavan, että Weig olisi reagoinut johonkin sellaiseen määrättyyn hinnankorotuksen tasoon, josta yritykset olisivat sopineet jossakin ennen 10.11.1986 pidetyssä PG Paperboardin kokouksessa.

157 Komissio ei vetoa tältä osin mihinkään muuhun todisteeseen. Se, että Weig viittaa "9 prosentin" hinnankorotukseen, voi sitä paitsi selittyä sillä, että Thames Board Ltd oli ilmoittanut 5.11.1986 hinnankorotuksesta Yhdistyneessä kuningaskunnassa (liite A-12-1). Tämä ilmoitus julkistettiin hyvin nopeasti, kuten eräästä lehtileikkeestä ilmenee (liite A-12-3). Komissio ei ole esittänyt mitään muuta asiakirjaa, jota voitaisiin pitää suorana todisteena siitä, että PC:n kokouksissa olisi keskusteltu hinnankorotuksista. Tässä tilanteessa ei voida pitää poissuljettuna, että Weigin lausumat, sellaisina kuin niitä on selostettu väitetiedoksiannon liitteessä 61, on esitetty 10.11.1986 pidetyn PC:n kokouksen ulkopuolella, kuten Weig on toistuvasti väittänyt suullisessa käsittelyssä.

158 Komissio väittää päätöksessään myös, että "[k]omission FS-Kartonilta (M-M-konserniin kuuluva yritys) löytämät asiakirjat vahvistavat, että 'President Conferencessa' ja PWG:ssä oli vuoden 1987 lopulla tehty sopimus liitännäisistä asioista eli määrien säätelystä ja hintakurista" (53 perustelukappaleen ensimmäinen kohta). Komissio viittaa tältä osin väitetiedoksiannon liitteeseen 73, joka on 28.12.1988 päivätty markkinatilannetta koskeva luottamuksellinen muistio, jonka Mayr-Melnhof-konsernin myynnistä vastaava markkinointijohtaja Saksassa (Katzner) oli osoittanut Mayr-Melnhofin toimitusjohtajalle (Gröller) Itävaltaan.

159 Asiakirjan laatija tuo ikään kuin johdantona esiin Euroopan tasolla tapahtuvan tiiviimmän yhteistyön "toimitusjohtajaryhmässä" (Präsidentenkreis), mitä ilmaisua Mayr-Melnhof on tulkinnut siten, että se tarkoittaa samalla yleisesti sekä PWG:tä että PC:tä, toisin sanoen siten, ettei se viittaa mihinkään yksittäiseen tilaisuuteen tai kokoukseen (väitetiedoksiannon liite 75, 2.a kohta).

160 Vaikka tässä asiassa olekaan kiistetty sitä, että väitetiedoksiannon liite 73 on todiste, joka vahvistaa oikeiksi Storan ilmoitukset, jotka koskevat yhtäältä "toimitusjohtajaryhmään" hyväksyttyjen yritysten välistä salaista yhteistyötä markkinaosuuksien osalta ja toisaalta näiden samojen yritysten välistä salaista yhteistyötä seisokkien osalta, komissio ei ole kuitenkaan esittänyt mitään muuta todistetta, joka vahvistaisi oikeaksi sen, että PC:n oli tarkoitus muun muassa keskustella markkinaosuuksia koskevasta salaisesta yhteistyöstä ja tuotantomäärien säätelystä. Väitetiedoksiannon liitteessä 73 käytetyn ilmaisun "toimitusjohtajaryhmä" (Präsidentenkreis) ei siis voida Mayr-Melnhofin selityksistä huolimatta tulkita viittaavan muihin toimielimiin kuin PWG:hen.

161 Kun edellä oleva otetaan huomioon, komissio ei ole näyttänyt toteen, että PC:n kokouksilla olisi lainmukaisen toiminnan ohella ollut kilpailunvastainen tehtävä. Tästä seuraa, ettei komissio ole esitettyjen todisteiden perusteella voinut päätellä, että tämän toimielimen kokouksiin osallistuneet yritykset olisivat osallistuneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen.

162 On siis katsottava, ettei se, että kantaja osallistui kahteen PC:n kokoukseen, vielä todista sen rikkoneen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa vuoden 1988 maaliskuusta vuoden 1989 helmikuuhun ulottuvana aikana.

b) Kantajan osallistuminen yhteen talousjaoston kokoukseen

163 On kiistatonta, että kantaja on vuoden 1988 maaliskuusta vuoden 1989 helmikuuhun ulottuvana aikana osallistunut ainoastaan yhteen talousjaoston kokoukseen eli 3.5.1988 pidettyyn kokoukseen. Koska komissio ei ole esittänyt mitään tätä kokousta koskevia todisteita, on yleisemmin tutkittava, oliko talousjaoston kokouksilla kilpailunvastainen tarkoitus.

164 Päätöksen mukaan "[t]alousjaoston keskustelujen keskeinen aihe oli kartongin markkinatilanteen analysointi ja arviointi eri maiden osalta" (50 perustelukappaleen ensimmäinen kohta). Talousjaosto "keskusteli (muun muassa) hintavaihteluista kansallisilla markkinoilla ja yritysten tilauskannoista ja raportoi päätelmistään JMC:lle (tai Marketing Committeelle, joka oli vuoden 1987 loppuun saakka JMC:n edeltäjä)" (49 perustelukappaleen ensimmäinen kohta).

165 Komission mukaan "[m]arkkinatilannetta koskevat keskustelut eivät olleet päämäärättömiä: kaikilla kansallisilla markkinoilla vallitsevaa tilannetta koskevat keskustelut on asetettava suunniteltujen hinta-aloitteiden yhteyteen ja erityisesti sen yhteyteen, että hinnankorotusten tukemiseksi todettiin tarvittavan tilapäisiä seisokkeja tehtailla" (50 perustelukappaleen ensimmäinen kohta). Lisäksi komissio on päätynyt seuraavaan arviointiin: "On mahdollista, ettei talousjaosto ole ollut niin suoraan tekemisissä varsinaisen hintojen vahvistamisen kanssa, mutta ei ole uskottavaa, että sen kokouksiin osallistuneet eivät olisi tienneet siitä lainvastaisesta tarkoituksesta, johon käytettiin niitä tietoja, joita ne varta vasten toimittivat JMC:lle" (119 perustelukappaleen toinen kohta).

166 Talousjaoston kokousten kilpailunvastaista tarkoitusta koskevan väitteensä tueksi komissio viittaa ainoastaan yhteen asiakirjaan, joka on (Mayr-Melnhof konserniin kuuluvan) FS-Kartonin edustajan laatima luottamuksellinen muistio 3.10.1989 pidetyn talousjaoston kokouksen pääkohdista (väitetiedoksiannon liite 70).

167 Komissio on päätöksessä esittänyt seuraavan tiivistelmän tämän asiakirjan sisällöstä:

" - - kaikkien kansallisten markkinoiden kysyntää, tuotantoa ja tilauskantaa koskevan yksityiskohtaisen kartoituksen lisäksi tarkasteltiin seuraavia seikkoja:

- sitä voimakasta vastustusta, jonka asiakkaat kohdistivat viimeiseen, 1.10. voimaan tulleeseen GC-laadun hinnankorotukseen,

- GC- ja GD-laadun tuottajien tilauskantoja, yrityskohtaiset tilanteet mukaan luettuina,

- raportteja toteutetuista ja suunnitelluista tuotantoseisokeista,

- niitä erityisiä vaikeuksia, jotka liittyivät hinnankorotuksen toteuttamiseen Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja hinnankorotuksen vaikutuksia GC- ja GD-laatujen väliseen tarpeelliseen hintaeroon

ja

- uusien ja budjetoitujen tilausten vertailua kunkin kansallisen ryhmittymän osalta" (50 perustelukappaleen toinen kohta).

168 On myönnettävä, että tämä selvitys asiakirjan sisällöstä on pääkohdiltaan oikea. Komissio ei kuitenkaan tuo esiin mitään todisteita tukeakseen väitettään, jonka mukaan väitetiedoksiannon liitettä 70 voidaan pitää "osoituksena tässä toimielimessä käytyjen keskustelujen todellisesta luonteesta" (113 perustelukappaleen viimeinen kohta). Stora on lisäksi todennut seuraavaa: "JMC perustettiin vuoden 1987 lopulla, ja se piti ensimmäisen kokouksensa vuoden 1988 alussa ottaen tuosta ajankohdasta alkaen hoitaakseen osan talousjaoston tehtävistä. Muut talousjaoston tehtävät siirtyivät tilastojaostolle" (väitetiedoksiannon liite 39, 13 kohta). Sen ainoan ajanjakson, jolloin kantajan on katsottu syyllistyneen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen, eli vuoden 1988 alusta alkaneen ajanjakson osalta Storan ilmoituksista ei ilmene mitään sellaista, mikä tukisi komission väitettä talousjaostossa käytyjen keskustelujen kilpailunvastaisesta tarkoituksesta. Komissio ei myöskään tuo esiin sellaisia todisteita, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että talousjaoston kokouksiin osallistuneille olisi ilmoitettu JMC:n eli sen toimielimen, jolle talousjaosto raportoi, kokousten todellisesta luonteesta. Näin ollen ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että ne talousjaoston kokouksiin osallistuneet, jotka eivät samaan aikaan osallistuneet JMC:n kokouksiin, eivät tienneet siitä, mihin JMC tarkkaan ottaen käytti talousjaoston valmistelemia raportteja.

169 Väitetiedoksiannon liite 70 ei siis todista talousjaoston kokouksissa käytyjen keskustelujen todellista luonnetta.

170 On vielä todettava, että komissio itse näyttää katsovan, ettei talousjaoston kokouksiin osallistuminen ole riittävä näyttö mistään kilpailusääntöjen rikkomisesta, koska kantajan, joka osallistui talousjaoston kokouksiin vuonna 1987, ei ole katsottu rikkoneen kilpailusääntöjä ennen vuoden 1988 maaliskuuta.

171 Edellä oleva huomioon ottaen on katsottava, ettei se, että kantaja kyseessä olevana aikana osallistui yhteen talousjaoston kokoukseen, ole näyttö sen osallistumisesta perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen.

c) Kantajan tosiasiallinen hintakäyttäytyminen

172 Päätöksen liitteenä olevasta taulukosta B ilmenee kyseessä olevan