ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Käsite

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohta)

2. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Huomioon otettavat seikat

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohta)

3. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Viivästyskorot

1. Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohdasta ilmenee, että korvattavat kulut on rajattu ensinnäkin asian käsittelystä virkamiestuomioistuimessa aiheutuneisiin kustannuksiin ja toiseksi tätä varten välttämättömiin kustannuksiin. Kantajan on esitettävä tositteet, jotka vahvistavat, että kulut, joiden korvaamista hän vaatii, ovat todellisia.

(ks. 21 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑171/00 DEP, Spruyt v. komissio, 20.11.2002 (Kok. H., s. I‑A‑225 ja II‑1127, 22 kohta) ja yhdistetyt asiat T‑7/98 DEP, T‑208/98 DEP ja T‑109/99 DEP, De Nicola v. EIP, 8.7.2004 (Kok. H., s. I‑A‑219 ja II‑973, 42 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑100/05 DEP, Chatziioannidou v. komissio, 16.5.2007 (Kok. H., s. I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, 17 kohta)

2. Yhteisöjen tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa vahvistaa palkkioita, jotka asianosaiset ovat velvollisia maksamaan omille asianajajilleen, vaan määrittää määrä, johon saakka oikeudenkäyntikulut korvaamaan velvoitettu asianosainen on velvollinen korvaamaan kyseiset palkkiot. Kun ratkaistaan oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskeva hakemus, ei pidä ottaa huomioon kansallista taksaa, jolla vahvistetaan asianajajien palkkiot, eikä asianosaisen ja hänen asiamiestensä tai neuvonantajiensa mahdollisesti tältä osin tekemää sopimusta.

Koska taksoista ei ole yhteisön säännöksiä, asian tosiseikkoja on harkittava vapaasti ja huomioon on otettava oikeusriidan kohde ja luonne, sen merkitys yhteisön oikeuden kannalta sekä asian vaikeus, työmäärä, jonka oikeudenkäynti on edellyttänyt asiamiehiltä ja neuvonantajilta, jotka ovat osallistuneet siihen ja taloudelliset intressit, joita riita-asialla on asianosaisille. Yhteisöjen tuomioistuinten harkinnan vapaus voi johtaa siihen, että korvattaviksi oikeudenkäyntikuluiksi vahvistetaan pienempi määrä kuin määrä, jonka se asianosainen, jonka on korvattava oikeudenkäyntikulut, olisi ollut valmis maksamaan toiselle asianosaiselle.

(ks. 22 ja 23 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑3/06 P, Groupe Danone v. komissio, 8.2.2007 (Kok., s. I‑1331, 61 ja 62 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: em. asia Spruyt v. komissio, 25 ja 26 kohta; em. asia De Nicola v. EIP, 32 kohta ja asia T‑47/03 DEP, Sison v. neuvosto, 2.6.2009 (Kok., s. II‑1483, 48 kohta)

Virkamiestuomioistuin: em. asia Chatziioannidou v. komissio, 20 kohta

3. Kantajalla on oikeus tuomioistuimen vahvistamien korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrälle laskettavaan viivästyskorkoon oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan määräyksen tiedoksiannosta lukien siihen saakka, kunnes mainitut oikeudenkäyntikulut on tosiasiallisesti maksettu.

(ks. 38 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

4 päivänä marraskuuta 2008

Asia F-18/07

Luigi Marcuccio

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Hakemus – Hiljaisen hylkäämisen jälkeen tiedoksi annettu nimenomainen hylkääminen – Puhtaasti vahvistava toimenpide – Liian myöhään tehty valitus – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Marcuccio vaatii muun muassa komission 25.10.2005 tekemän sen päätöksen kumoamista, jossa kieltäydyttiin toteamasta, että hän kärsi henkilöstösääntöjen 72 artiklassa ja Euroopan yhteisöjen virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevissa määräyksissä tarkoitetusta vakavasta sairaudesta.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Komissio velvoitetaan korvaamaan omien oikeudenkäyntikulujensa lisäksi yhden kolmanneksen kantajan oikeudenkäyntikuluista.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Kanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Kannetta edeltävän hallinnollisen valituksen nimenomainen hylkääminen, joka annettiin tiedoksi sellaisen hiljaisen hylkäämispäätöksen jälkeen, josta oli tullut lainvoimainen – Vahvistava toimi

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

2. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Korvaus – Erityiset syyt

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta; virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 122 artikla)

1. Päätös, jolla nimenomaisesti hylätään kannetta edeltävä hallinnollinen valitus ja joka on annettu asianomaiselle virkamiehelle tiedoksi sen jälkeen, kun hiljainen hylkäämispäätös, joka on tullut lainvoimaiseksi, on syntynyt, on jälkimmäisen päätöksen puhtaasti vahvistava päätös, eikä sitä voida pitää virkamiehelle vastaisena päätöksenä, joka voi olla henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan mukaisen kumoamiskanteen kohteena.

(ks. 27 kohta)

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan, jota sovellettiin soveltuvin osin virkamiestuomioistuimessa vireillä oleviin asioihin ennen sen oman työjärjestyksen voimaantuloa 1.11.2007, mukaisesti virkamiestuomioistuin voi erityisistä syistä määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi.

Tältä osin tilanteessa, jossa kanne on hylätty sen vuoksi, että sitä edeltävä hallinnollinen valitus on tehty myöhässä, voidaan erityisenä syynä, jonka perusteella kantajana olevan virkamiehen oikeudenkäyntikulut voidaan määrätä jaettaviksi kyseisen toimielimen ja tämän virkamiehen kesken, pitää sitä, ettei hallintoviranomainen ilmoittanut asianomaiselle, että päätös, jota valitus koski, oli puhtaasti vahvistava toimenpide, josta ei voida nostaa kumoamiskannetta, ja sitä, ettei hallintoviranomainen myöskään viitannut siihen, että valitus oli mahdollisesti tehty liian myöhään, mistä virkamiehelle saattoi syntyä huolenpitovelvollisuuden vastaisella tavalla virheellinen mielikuva, että jos virkamies päättäisi nostaa kanteen, se otettaisiin tutkittavaksi.

(ks. 35–39 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Kanne – Määräajat – Toimielimelle osoitettu vahingonkorvausvaatimus – Kohtuullisen ajan noudattaminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artikla; henkilöstösääntöjen 90 artikla)

2. Virkamiehet – Kanne – Vahingonkorvauskanne – Kohde – Toteamus – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

1. Virkamiesten tai toimihenkilöiden on esitettävä kohtuullisessa ajassa siitä hetkestä, jona he ovat saaneet tiedon tilanteesta, josta he valittavat, yhteisölle korvausvaatimus vahingosta, jonka se on aiheuttanut. Kuluneen ajan kohtuullisuutta on arvioitava kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvien seikkojen mukaan, ja on otettava erityisesti huomioon riidan merkitys asianomaiselle, asian monitahoisuus ja asianomaisten osapuolten käyttäytyminen.

Tässä yhteydessä on otettava huomioon vertailukohtana myös viiden vuoden vanhentumisaika, josta määrätään sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun osalta yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa. Tätä viiden vuoden määräaikaa ei voida kuitenkaan pitää jäykkänä ja ehdottomana rajana, jonka kuluessa kaikki esitetyt vaatimukset olisi tutkittava riippumatta ajasta, jonka kantaja on käyttänyt vaatimuksensa esittämiseen hallinnolle, ja tapauksen olosuhteista.

(ks. 27–30 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 9/75, Meyer-Burckhardt v. komissio, 22.10.1975 (Kok. 1975, s. 1171, 7, 10 ja 11 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑144/02, Eagle ym. v. komissio, 5.10.2004 (Kok. 2004, s. II‑3381, 65, 66 ja 71 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑125/05, Tsarnavas v. komissio, 1.2.2007 (Kok. H. 2007, s. I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, 71, 76 ja 77 kohta)

2. Virkamiehen nostaman vahingonkorvauskanteen yhteydessä vaatimusten, joilla pyritään todellisuudessa saamaan yhteisöjen tuomioistuimet toteamaan, että tietyt väitteet, joihin on vedottu vahingonkorvausvaatimusten tueksi, ovat perusteltuja, tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi, koska tuomioistuinten tehtävänä ei ole oikeudellisten lausuntojen esittäminen. Asian laita on täten vaatimuksilla, joilla pyritään siihen, että yhteisöjen tuomioistuimet toteavat kyseessä olevien toimien, tosiseikkojen ja menettelyiden olemassaolon ja niiden lainvastaisuuden.

(ks. 36 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 108/88, Jaenicke Cendoya v. komissio, 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2711, 8 ja 9 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Yhteisöjen eri lainkäyttöelinten välinen toimivallan jako

(Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen liitteessä I olevan 8 artiklan 3 kohta; Henkilöstösääntöjen 72 artikla)

Kun virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu kanne, joka koskee päätöstä, jolla kieltäydytään korvaamasta virkamiehen terveydenhoitokuluja 100 prosentin suuruisena, mihin asianomainen väittää olevansa oikeutettu mielisairauden vuoksi, josta hän väittää kärsivänsä, virkamiestuomioistuimen on yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 8 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti todettava, ettei sillä ole asiassa toimivaltaa, jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista asian, kun tässä viimeksi mainitussa tuomioistuimessa on vireillä muita kanteita, joissa on samat asianosaiset, jotka perustuvat samaan oikeudelliseen syyhyn ja jotka myös koskevat terveydenhoitokulujen korvaamista 100 prosentin suuruisina. Nämä eri kanteet vastaavat yhtä ja samaa riita-asiaa, ja on hyvän oikeudenhoidon mukaista, että yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 8 artiklan 3 kohdan määräyksillä pyritään takaamaan, että yksi tuomioistuin ratkaisee riita-asian kokonaisuudessaan.

(ks. 8–16 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(ensimmäinen jaosto)

6 päivänä joulukuuta 2007

Asia F-40/06

Luigi Marcuccio

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Tietopyyntö, joka koski asemapaikasta asuinpaikkaan lähetettyjä henkilökohtaisia tavaroita – Lausunnon antamisen raukeaminen – Selvästi perusteeton vahingonkorvausvaatimus

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Luigi Marcuccio vaatii yhtäältä sellaisen implisiittisen päätöksen kumoamista, jolla on hylätty kantajan vaatimus siitä, että hänelle olisi toimitettava jäljennös rahtikirjasta, joka koski hänen henkilökohtaisten tavaroidensa lähettämistä Angolasta Italiaan, ja toisaalta vahingonkorvausta.

Ratkaisu: Lausunnon antaminen kumoamisvaatimuksesta raukeaa. Vahingonkorvausvaatimus hylätään selvästi perusteettomana. Kantaja velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Oikeudenkäyntimenettely – Kantajan vaatimusten täyttäminen kanteen nostamisen jälkeen – Kohdetta vaille jäänyt kanne – Lausunnon antamisen raukeaminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

2. Henkilöstö – Sopimussuhteen ulkopuolinen toimielinten vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset – Lainvastaisuus – Vahinko – Syy-yhteys – Kumulatiiviset edellytykset

1. Koska toimielin on kanteen nostamisen jälkeen täyttänyt kantajan kaikki vaatimukset, kantajan nostamalla kumoamiskanteella, joka koskee hänen vaatimustensa hylkäämistä koskevaa implisiittistä päätöstä, ei ole enää kohdetta ja lausunnon antaminen esillä olevassa asiassa raukeaa.

(ks. 26 kohta)

2. Sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu syntyy ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinkoa on tosiasiallisesti syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys. Riittää, että yksi näistä edellytyksistä jää täyttymättä, jotta vahingonkorvausvaatimus on kokonaisuudessaan hylättävä ilman, että on tarpeen tutkia tämän vastuun muita edellytyksiä.

(ks. 44 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑165/03, Vonier v. komissio, 10.11.2004 (Kok. H. 2004, s. I‑A‑343 ja II‑1575, 78 kohta).
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(ensimmäinen jaosto)

12 päivänä heinäkuuta 2007

Asia F-143/06

Donato Continolo

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Eläkkeet – Eläkeoikeuksien siirto – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Donato Continoli vaatii eläkeoikeuksiensa myöntämisestä ja laskemisesta 3.1.2006 tehdyn komission päätöksen kumoamista sikäli kuin näitä oikeuksia laskettaessa 11.6.1981–1.3.1983 henkilökohtaisista syistä myönnetyn virkavapaan aikana saavutettuja oikeuksia on hyvitetty ainoastaan viisi kuukautta ja kuusi päivää kahdeksan kuukauden ja 20 päivän sijaan sekä nimittävän viranomaisen 5.9.2006 tekemän sen päätöksen kumoamista, jolla on hylätty hänen kyseisestä 3.1.2006 tehdystä päätöksestä tekemänsä valitus

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Kanne – Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus – Kanteen kohteen ja perusteen samanlaisuus

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdan mukaan kanne voidaan ottaa tutkittavaksi vain, jos nimittävälle viranomaiselle on tätä ennen tehty asianomaiselle vastaisesta päätöksestä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu valitus siinä säädetyssä kolmen kuukauden määräajassa.

Virkamiehen nostama kanne hänen eläkeoikeuksiensa vahvistamisesta tehdystä hallinnon päätöksestä on jätettävä tutkimatta, kun kannetta edeltävä hallinnollinen valitus on tehty hallinnon myöhemmin tekemästä päätöksestä, jolla on hylätty hänen pyyntönsä eläkemaksujen maksamisesta taannehtivasti yhteisön eläkejärjestelmään. Siltä osin kuin kanne kohdistuu ensin mainittuun päätökseen, sitä ei ole edeltänyt samasta asiasta tehty hallinnollinen valitus, eikä se näin ollen täytä henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdassa asetettua edellytystä. Vaikka oletettaisiin, että valituksella voitaisiin katsoa riitautettavan ensimmäisen päätöksen laillisuus siltä osin kuin valitus liittyy hallinnon laskemiin kantajan eläkeoikeuksiin ja että se näin ollen katsottaisiin liitännäisesti tästä päätöksestä tehdyksi, se olisi pitänyt tehdä henkilöstösäännöissä asetetussa määräajassa.

(ks. 18 ja 22–24 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Henkilöstö – Kanne – Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus – Kanteen kohteen ja perusteen samanlaisuus

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdan mukaan kanne voidaan ottaa tutkittavaksi vain, jos nimittävälle viranomaiselle on tätä ennen tehty asianomaiselle vastaisesta päätöksestä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu valitus siinä säädetyssä kolmen kuukauden määräajassa.

Virkamiehen nostama kanne hänen eläkeoikeuksiensa vahvistamisesta tehdystä hallinnon päätöksestä on jätettävä tutkimatta, kun kannetta edeltävä hallinnollinen valitus on tehty hallinnon myöhemmin tekemästä päätöksestä, jolla on hylätty hänen pyyntönsä eläkemaksujen maksamisesta taannehtivasti yhteisön eläkejärjestelmään. Siltä osin kuin kanne kohdistuu ensin mainittuun päätökseen, sitä ei ole edeltänyt samasta asiasta tehty hallinnollinen valitus, eikä se näin ollen täytä henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdassa asetettua edellytystä. Vaikka oletettaisiin, että valituksella voitaisiin katsoa riitautettavan ensimmäisen päätöksen laillisuus siltä osin kuin valitus liittyy hallinnon laskemiin kantajan eläkeoikeuksiin ja että se näin ollen katsottaisiin liitännäisesti tästä päätöksestä tehdyksi, se olisi pitänyt tehdä henkilöstösäännöissä asetetussa määräajassa.

(ks. 18 ja 22–24 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Yhteisöjen eri lainkäyttöelinten välinen toimivallan jako

(Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen liitteessä I olevan 8 artiklan 3 kohta; henkilöstösääntöjen 72 artikla)

Kun virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu kanne, joka koskee päätöstä, jolla kieltäydytään korvaamasta virkamiehen terveydenhoitokuluja 100 prosentin suuruisena, mihin asianomainen väittää olevansa oikeutettu mielisairauden vuoksi, josta hän väittää kärsivänsä, virkamiestuomioistuimen on yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 8 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti todettava, ettei sillä ole asiassa toimivaltaa, jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista asian, kun tässä viimeksi mainitussa tuomioistuimessa on vireillä muita kanteita, joissa on samat asianosaiset, jotka perustuvat samaan oikeudelliseen syyhyn ja jotka myös koskevat terveydenhoitokulujen korvaamista 100 prosentin suuruisina. Nämä eri kanteet vastaavat yhtä ja samaa riita-asiaa, ja on hyvän oikeudenhoidon mukaista, että yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 8 artiklan 3 kohdan määräyksillä pyritään takaamaan, että yksi tuomioistuin ratkaisee riita-asian kokonaisuudessaan.

(ks. 8–16 kohta)
Sitä vastoin silloin kun työsopimus on mahdollista uusia, hallinnon päätös jättää se uusimatta on asianomaiselle vastainen, kyseessä olevasta työsopimuksesta erillinen toimi, josta voidaan tehdä valitus ja nostaa kanne henkilöstösääntöjen mukaisten määräaikojen puitteissa. Tällainen päätös, joka tehdään yksikön edun ja asianomaisen tilanteen uudelleentarkastelun jälkeen, sisältää alkuperäiseen työsopimukseen nähden uuden seikan eikä sitä voida pitää alkuperäisen työsopimuksen puhtaasti vahvistavana päätöksenä.

Kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat ainoastaan sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa suoraan ja välittömästi kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Sitä vastoin toimessa, johon ei sisälly mitään aikaisempaan toimeen nähden uutta seikkaa, on kyse ainoastaan aikaisemman toimen vahvistamisesta, eikä sen vaikutuksena voi tämän vuoksi olla kanteen nostamisen määräajan alkaminen uudelleen.

Puolustautumisoikeuksia on yleisenä oikeusperiaatteena kunnioitettava kaikissa menettelyissä, joita käydään tiettyä henkilöä vastaan ja jotka voivat johtaa tälle vastaiseen toimeen, ja niitä on noudatettava myös kyseistä menettelyä koskevan nimenomaisen sääntelyn puuttuessa. Vaikka väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksen uusimismenettely ei ole kyseistä toimihenkilöä vastaan aloitettu menettely, hänen työsopimuksensa uusimatta jättämistä koskeva päätös vaikuttaa kutenkin epäsuotuisalla tavalla hänen tilanteeseensa, koska siitä on seurauksena, että hän menettää mahdollisuuden jatkaa työsuhdettaan toimielimensä kanssa. Puolustautumisoikeudet, sellaisina kuin ne on nykyisin vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklassa, joka on yleisesti sovellettava määräys, kattavat kuitenkin – vaikka ovatkin laajemmat – kyseisen artiklan 2 kohdan a alakohdassa määrätyn jokaiselle kuuluvan menettelyllisen oikeuden tulla kuulluksi ennen kuin häntä vastaan ryhdytään yksittäiseen toimenpiteeseen, joka vaikuttaa häneen epäedullisesti. Näin ollen toimielimen on sallittava asianomaiselle toimihenkilölle, että hän voi tehokkaasti esittää huomautuksensa ennen hänen työsopimuksensa uusimatta jättämistä koskevan päätöksen tekemistä.

Jotta kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaaminen voi johtaa uusimatta jättämistä koskevan päätöksen kumoamiseen, on kuitenkin vielä tutkittava, olisiko asianomainen työntekijä voinut tosiasiallisesti vaikuttaa kyseessä olevaan päätöksentekomenettelyyn, jos tätä lainvastaisuutta ei olisi tapahtunut.

(ks. 66 ja 74 kohta)

Viittaukset:

Unionin tuomioistuin: tuomio 1.7.2010, Knauf Gips v. komissio (C-407/08 P, EU:C:2010:389, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 17.9.2014, Wahlström v. Frontex (F-117/13, EU:F:2014:215, 25–27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 5.2.2016, GV v. EUH (F-137/14, EU:F:2016:14, 79 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Jos hyväksyttäisiin se, että vastauksena kyseisen virkamiehen jälkikäteen esittämään uudelleentarkasteluvaatimukseen asianomaiselle voitaisiin myöntää taannehtivasti lisiä, jotka on aikaisemmin evätty, luotaisiin voimakasta oikeudellista epävarmuutta, mihin liittyisi se riski, että toimielimet velkaantuisivat virkamiehille ilman että toimielimet kykenisivät rajoittamaan tätä riskiä.

Valituksen tekemisen ja kanteen nostamisen määräajat kuuluvat oikeusjärjestyksen perusteisiin, eivätkä asianosaiset ja tuomioistuin voi määrätä niistä; näillä määräajoilla pyritään turvaamaan unionin toimielimissä oikeusvarmuus, joka on välttämätön unionin toimielinten moitteettomalle toiminnalle, välttämällä se, että unionin toimenpiteet, joilla on oikeusvaikutuksia, voidaan kyseenalaistaa loputtomiin.

Kun kyseessä on yhtäältä huolellisuusvelvollisuuden väitetty laiminlyönti ja toisaalta hyvän hallinnon periaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen loukkaaminen, on riittävää huomauttaa, että huolellisuusvelvollisuus sen enempää kuin hyvän hallinnon periaatekaan eivät voi pakottaa hallintoa poikkeamaan valituksen tekemistä ja kanteen nostamista koskevista määräajoista, jotka kuuluvat oikeusjärjestyksen perusteisiin eivätkä ole niiden päätettävissä, siten, että ne tarkastelisivat uudelleen aikaisemmin lainvoimaiseksi tullutta päätöstä. Oikeusvarmuuden periaate on puolestaan nimenomaan edellä esitetyn näkemyksen perusteena.

(ks. 39 kohta)
135

Tässä tuomiossa esitetyillä perusteilla komissio on hävinnyt asian olennaisilta osin. Lisäksi kantaja on vaatimuksissaan vaatinut nimenomaisesti, että komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Asian olosuhteissa ei ole perusteltua soveltaa työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohtaa, minkä vuoksi komission on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se on velvoitettava korvaamaan lisäksi kantajalle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Toimielimen päätös, jolla hylätään vahingonkorvausvaatimus, on osa hallinnollista menettelyä, joka edeltää virkamiestuomioistuimessa nostettavaa vahingonkorvauskannetta, joten tästä päätöksestä esitettyjä kumoamisvaatimuksia ei voida arvioida vahingonkorvausvaatimuksista riippumattomalla tavalla. Toimen, jolla toimielin ilmaisee kantansa oikeudenkäyntimenettelyä edeltävässä vaiheessa, ainoa vaikutus nimittäin on, että asianosainen, joka väittää kärsineensä vahinkoa, voi esittää vahingonkorvausvaatimuksen virkamiestuomioistuimessa.

Korvattaessa vahinkoa, jonka toimielimen toimet ja menettelytavat ovat kokonaisuutena aiheuttaneet, näitä toimia ja menettelytapoja on arvioitava kokonaisvaltaisesti, ja niiden laillisuutta ja vaikutuksia on tarkasteltava kokonaisuutena.

Tältä osin vahingonkorvausasian yhteydessä ei voida ottaa huomioon sitä, että vahingonkorvausvaatimuksen esittämisen jälkeen tehtyjä myöhempiä samankaltaisia päätöksiä kuin niitä, jotka on riitautettu tässä vaatimuksessa, ovat rasittaneet samankaltaiset seikat kuin ne, joihin on vedottu tässä samassa vahingonkorvausvaatimuksessa, ja että niistä ilmenee tuottamuksellinen menettely, joka on verrattavissa tässä samassa hakemuksessa ilmoitettuun menettelyyn, eli hyvän hallinnon periaatteen loukkaaminen ja huolenpitovelvollisuuden laiminlyönti.

Virkamiestuomioistuin voi ottaa arvioidessaan toimielimen mahdollisen vastuun syntymistä huomioon vain seikat, jotka on esitetty vahingonkorvausvaatimusten tueksi kannekirjelmässä ja joihin on vedottu vahingonkorvausvaatimuksessa, jonka nimenomaisena tarkoituksena on rajata oikeudenkäynnin kohde.

(ks. 41, 43 ja 44 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 1.7.1976, Sergy v. komissio (58/75, EU:C:1976:102, 30–36 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 1.2.2007, Tsarnavas v. komissio (F‑125/05, EU:F:2007:18, 81 kohta)