Asia C-150/17 P

Euroopan unioni

vastaan

Kendrion NV

Muutoksenhaku – Vahingonkorvauskanne – SEUT 340 artiklan toinen kohta – Oikeudenkäynnin kohtuuton kesto asian käsittelyssä unionin yleisessä tuomioistuimessa – Vahingon, jonka valittaja väittää kärsineensä, korvaaminen – Aineellinen vahinko – Pankkitakauskulut – Syy-yhteys – Viivästyskorko – Aineeton vahinko

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 13.12.2018

Sellaisen vahingonkorvauskanteen puitteissa, jolla pyritään saamaan SEUT 340 artiklan toisen kohdan nojalla korvausta vahingoista, jotka ovat aiheutuneet siitä, että unionin yleinen tuomioistuin on laiminlyönyt velvollisuutensa ratkaista asia kohtuullisessa ajassa, on erotettava toisistaan yhtäältä toimielin ”Euroopan unionin tuomioistuin”, jota unionin toimielimenä pidetään väitetyn vahingon aiheuttajana ja jolla siis on vastaajan asema ensimmäisessä oikeusasteessa ja tarvittaessa valittajan asema muutoksenhaussa, ja toisaalta sen muodostavat lainkäyttöelimet eli unionin yleinen tuomioistuin ja unionin tuomioistuin, joilla on toimivalta käsitellä kanne ja valitus. Se, että päävalituksen valittaja on Euroopan unioni, jota edustaa toimielin ”Euroopan unionin tuomioistuin”, ja samanaikaisesti tuomioistuin, jossa valitus on pantu vireille, on unionin tuomioistuin, ei siis johdu kyseisen valittajan tekemästä valinnasta vaan unionin oikeuden alaa koskevien sääntöjen tarkasta soveltamisesta. Näin ollen ei voida pätevästi väittää, että unionin tuomioistuin päätti saattaa asian valituksella valituksena itsensä käsiteltäväksi riippumatonta ja puolueetonta tuomioistuinta koskevan oikeuden, sellaisena kuin se on ilmaistu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa, vastaisesti. (ks. 27, 34 ja 35 kohta)

Euroopan unionin, jota Euroopan unionin tuomioistuin edustaa, päätös siitä, että tehdään valitus unionin yleisen tuomioistuimen vahingonkorvauskanteesta antamasta tuomiosta, kuuluu yksinomaan tämän toimielimen presidentille, joka edustaa toimielintä. Lisäksi on niin, että koska tämän toimielimen presidentti on myös unionin tuomioistuimen presidentti sen toimiessa lainkäyttöelimenä, jossa valitus on pantu vireille, hän ei osallistu asian käsittelyyn ja hänet korvaa tehtävässään varapresidentti. (ks. 38 kohta)

Koska Euroopan unionin, jota Euroopan unionin tuomioistuin edustaa, vaatimukset hylättiin ensimmäisessä oikeusasteessa käsitellyn kanteen yhteydessä, se on Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan nojalla oikeutettu hakemaan muutosta valituksenalaiseen tuomioon. Missään unionin oikeuden säännöksessä tai määräyksessä ei nimittäin rajoiteta asianosaisten oikeutta muutoksenhakuun, kun tämän määräyksen edellytykset täyttyvät, silloinkaan, kun kyseinen asianosainen on Euroopan unioni ja sitä edustaa Euroopan unionin tuomioistuin unionin toimielimenä. Tällainen rajoitus olisi lisäksi asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatteen vastainen. Tältä osin se, että unionin tuomioistuin on useissa tuomiossa katsonut, että vahingonkorvauskanne merkitsee tehokasta korjauskeinoa, ei millään tavoin estä Euroopan unionin tuomioistuinta toimielimenä, joka edustaa unionia, jota vastaan on nostettu vahingonkorvauskanne, valittamasta unionin yleisen tuomioistuimen tästä kanteesta antamasta ratkaisusta, kun Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklassa vahvistetut edellytykset täyttyvät, eikä tämän vuoksi merkitse, että tällainen valitus pitäisi jättää tutkimatta. Unionin oikeudessa ei ole mitään, minkä perusteella voitaisiin katsoa, että unionin tuomioistuimen olisi sellaisen valituksen yhteydessä, jonka Euroopan unioni on tehnyt unionin yleisen tuomioistuimen SEUT 340 artiklan toiseen kohtaan perustuvasta vahingonkorvauskanteesta antamasta tuomiosta, harjoitettava ankarampaa tai väljempää valvontaa sen mukaan, mikä toimielin edustaa unionia. (ks. 39, 41 ja 43 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 52 kohta)

Se, että unionin tuomioistuimissa oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto ylittyi komission määräämän sakon laillisuutta koskevissa asioissa, ei voi olla sen vahingon ratkaiseva syy, joka yritykselle aiheutui siitä, että se maksoi pankkitakauksesta aiheutuvia kuluja tämän ylityksen ajalta. Näin olisi nimittäin vain, jos pankkitakauksen voimassa pitäminen olisi pakollista siten, että yrityksellä, joka on nostanut kanteen komission päätöksestä, jolla sille on määrätty sakko, ja päättänyt hankkia pankkitakauksen, jotta päätöstä ei panna välittömästi täytäntöön, ei olisi ennen kuin kanteen johdosta annetaan tuomio, oikeutta maksaa mainittua sakkoa ja peruuttaa hankkimaansa pankkitakausta. Aivan kuten pankkitakauksen hankkiminen, sen voimassa pitäminen on asianomaisen yrityksen vapaassa harkinnassa sen taloudellisten intressien mukaisesti. Unionin oikeudessa mikään ei estä tätä yritystä peruuttamasta hankkimaansa pankkitakausta milloin hyvänsä ja maksamasta määrättyä sakkoa, jos yritys katsoo olosuhteiden kehittyneen takauksen hankkimisen aikana vallinneista niin, että tämä vaihtoehto on sen kannalta edullisempi. Näin voisi olla muun muassa silloin, kun menettely unionin tuomioistuimissa johtaa siihen, että kyseessä oleva yritys arvioi, että tuomio annetaan alun perin aiottua myöhempänä ajankohtana ja että tämän vuoksi pankkitakauksesta aiheutuvat kulut muodostuvat suuremmiksi kuin se oli alun perin ajatellut tätä takausta hankkiessaan. (ks. 58, 59 ja 61 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks.79 ja 94 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 80 kohta)

Vahingon, josta sopimussuhteen ulkopuolista unionin vastuuta koskevassa kanteessa vaaditaan korvausta SEUT 340 artiklan toisen kohdan perusteella, on oltava todellinen ja varma. Tässä yhteydessä on huomautettava, että kun unionin toimielimen toimesta tai laiminlyönnistä voi aiheutua yritykselle tiettyjä kuluja mutta samanaikaisesti yritys voi saada siitä tiettyä hyötyä, voidaan katsoa, että kyseessä on SEUT 340 artiklassa tarkoitettu vahinko vain, jos kulujen ja hyötyjen välinen nettoerotus on negatiivinen. Sellaisen kanteen yhteydessä, jossa vaaditaan korvausta vahingosta, jonka on väitetty aiheutuneen sakon määrälle kertyneiden viivästyskorkojen maksamisesta unionin yleisen tuomioistuimen sellaista päätöstä koskevan oikeudenkäynnin, jolla komissio määräsi kyseisen sakon, kohtuullisen keston ylityksen ajalta, todellisen ja varman vahingon voidaan katsoa olevan kyseessä vain niiden kyseisen ylityksen aikana juosseiden korkojen osalta, jotka ovat suuremmat kuin hyöty, jonka liitännäisvalituksen valittaja on voinut saada siitä, että sillä on tänä ajanjaksona ollut käytössään summa, joka vastaa sakon määrää viivästyskorkoineen. (ks. 86–88 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 89 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 100, 117 ja 118 kohta)