ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetun asetuksen N:o 73/2009 missään säännöksessä ei säädetä nimenomaisesti mahdollisuudesta muuttaa sellaisen viljelijän tukioikeuksia, joka on saanut liikaa tukioikeuksia alkuperäisen myöntämisen yhteydessä. Asetuksessa N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 796/2004 73 a artiklassa säädetään sen sijaan perusteettomien tukioikeuksien takaisinperintää koskevista säännöistä, joiden mukaan niissä tarkoitetuissa tilanteissa tukioikeudet voidaan laskea uudelleen. Kuten asetuksen N:o 796/2004 muuttamisesta ja oikaisemisesta annetun asetuksen N:o 239/2005 johdanto-osan 15 perustelukappaleesta, jolla tämä säännös sisällytettiin asetukseen N:o 796/2004, ilmenee, tämän säännöksen taustalla on halu vahvistaa säännöt sellaisia tapauksia varten, joissa viljelijä on saanut tietyn määrän tukioikeuksia perusteettomasti tai joissa kunkin tukioikeuden arvo on vahvistettu virheelliselle tasolle.

Sellaisessa tilanteessa, jossa tiettyjen tukioikeuksien perusteeton myöntäminen on vaikuttanut siten, että maanviljelijälle myönnettyjen tukioikeuksien yksikköarvo on arvioitu liian alhaiseksi ja niiden kokonaisarvo liian suureksi, asetuksen N:o 796/2004 73 a artiklassa ei säädetä, että tukioikeuksien yksikköarvo on arvostettava uudelleen taannehtivasti.

Asetuksen N:o 796/2004 73 a artiklan 1 kohdan tulkinnasta on todettava, että tämän säännöksen sanamuodossa ei nimenomaisesti säädetä tukioikeuksien yksikköarvon taannehtivasta uudelleenarvostuksesta perusteettomasti myönnettyjen tukioikeuksien takaisinperinnän johdosta eikä myöskään suljeta sitä pois. Tältä osin tämän asetuksen 73 a artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa esitettyä täsmennystä, jonka mukaan perusteettomasti jaettuja tukioikeuksia ei katsota alun perin jaetuiksi, ei voida tulkita siten, että siinä velvoitetaan tekemään tällainen uudelleenarvostus. Täsmennys on sen sijaan luettava yhdessä mainitun asetuksen 73 a artiklan 4 kohdan kanssa, ja sitä on tulkittava siten, että sen tarkoituksena on ainoastaan ilmoittaa, että tuet, jotka on mahdollisesti myönnetty perusteettomasti jaettujen tukioikeuksien perusteella, ovat nekin perusteettomia, joten ne on asetuksen N:o 796/2004 73 artiklan mukaisesti palautettava.

Tällaista uudelleenarvostusta aiempaa ylemmälle tasolle ei voida johtaa myöskään asetuksen N:o 796/2004 73 a artiklan 2 kohdasta. Tässä säännöksessä näet säädetään tukioikeuksien uudelleenarvostuksesta ainoastaan aiempaa alemmalle tasolle. Tätä säännöstä ei voida tulkita siten, että siinä asetettaisiin velvollisuus arvostaa tukioikeuksien yksikköarvo taannehtivasti uudelleen ylöspäin silloin, kun myönnettyjen tukioikeuksien kokonaisarvo on arvioitu liian suureksi siksi, että tiettyjä tukioikeuksia on myönnetty perusteettomasti ja niiden yksikköarvo on arvioitu liian pieneksi.

(ks. 82, 83, 87, 88, 93 ja 95–97 kohta)
6.

Euroopan unionin toimielimet — Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus N:o 1049/2001 — Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin — Yksityiselämän ja yksilön henkilökohtaisen koskemattomuuden suoja — Ulottuvuus — Velvollisuus suorittaa arviointi tavalla, joka on yhteensopiva henkilötietojen suojaa koskevan unionin lainsäädännön kanssa — Asetuksen N:o 45/2001 säännösten täysimääräinen soveltaminen kaikkiin pyyntöihin saada tutustua asiakirjoihin, jotka sisältävät henkilötietoja (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 45/2001 8 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 41–44 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24, 59 ja 65 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 29, 30, 40 ja 55 kohta)
Sen osalta, kierrettiinkö voimassa olevia polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä lähettämällä kyseisten toimenpiteiden alaisuuteen kuuluva tavara kolmansien maiden kautta polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 1225/2009 13 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuin tavoin, se seikka, ettei kyseinen viejä ole voinut näyttää toteen olleensa samankaltaisen tuotteen valmistaja tai täyttäneensä polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 1225/2009 13 artiklan 2 kohdassa säädetyt perusteet, ei silti mahdollista sitä, että unionin toimielimet voivat näytön puuttuessa päätellä viejän osallistuneen jälleenlaivaukseen, koska tällaista mahdollisuutta ei ole annettu perusasetuksessa tai oikeuskäytännössä.

Niiden ponnistusten laajuus, joihin asianosainen on ryhtynyt ilmoittaakseen tiettyjä tietoja, ei ole välttämättä yhteydessä toimitettujen tietojen laatuun eikä missään tapauksessa ole ainoa ratkaiseva tekijä. Jos pyydettyjä tietoja ei loppujen lopuksi saada, komissiolla on oikeus käyttää pyydettyjen tietojen osalta saatavilla olevia tietoja.

Saatavilla olevien tietojen käyttäminen on perusteltua silloin, kun osapuoli toimittaa virheellisen tai harhaanjohtavan tiedon, koska polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 1225/2009 18 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä ei edellytetä toiminnan tahallisuutta.

Unionin toimielinten tehtäviin kuuluu polkumyyntitutkimuksen aikana päättää, pitävätkö ne asianomaisen osapuolen toimittamien tietojen tarkastamista varten tarpeellisena vahvistaa kyseiset tiedot kyseisen osapuolen tiloihin tehtävällä tarkastuskäynnillä, ja voidaanko polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 1225/2009 18 artiklaa soveltaa ja saatavilla olevia tietoja käyttää, jos asianomainen osapuoli vaikeuttaa toimittamiensa tietojen tarkastamista.

Vaikka tarkastuskäynnistä kieltäytyminen on ristiriidassa lojaalin ja huolellisen yhteistyön tavoitteen kanssa, jonka noudattaminen pyritään varmistamaan perusasetuksen 18 artiklan 1 kohdalla, kyseiseen käyntiin suostuminen ei sinänsä aiheuta sitä, että yhteistyötä todettaisiin tehdyn.

Näin ollen se, että vapautusta koskeva lomake ja tämän jälkeen sen tarkistettu versio on jätetty ja että komission virkamiehet on otettu vastaan tarkastuskäynnillä, eivät riitä sen toteamiseen, että yhteistyötä on tehty, tai siihen, että unionin toimielinten olisi otettava huomioon puutteelliset tiedot.

(ks. 123 ja 124 kohta)
Mitä tulee ulkomaankorvauksen myöntämisedellytyksiin, virkamiehen on henkilöstösääntöjen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti osoitettava, että hänellä on ollut vakituinen asuinpaikka asemamaan, jonka kansalainen hän on, Euroopassa sijaitsevan alueen ulkopuolella sellaisesta syystä, joka ei liity tehtävien hoitamiseen valtion tai kansainvälisen järjestön yksikön palveluksessa. Vaikka virkamiehellä on tosiasiallisesti ollut vakituinen asuinpaikka asemamaan ulkopuolella, ei sen vuoksi, että hän työskentelee valtion tai kansainvälisen järjestön palveluksessa, voida katsoa, että kyseinen virkamies on keskeyttänyt pysyvät siteet asemamaahan, jonka kansalainen hän on tai on ollut. Oletus, että pysyvien siteiden katsotaan katkenneen siihen asemamaahan, jonka kansalainen asianomainen on tai on ollut, kumotaan siis vain sen seikan perusteella, että asianomainen on ollut kymmenen vuoden viitejakson aikana valtion tai kansainvälisen järjestön palveluksessa.

Näin ollen kymmenen vuoden viitejaksoa laskettaessa on jaksot, joiden ajan asianomainen on työskennellyt valtionhallinnon tai kansainvälisen järjestön palveluksessa, jätettävä ottamatta huomioon, minkä vuoksi viitejaksoa vastaavasti jatketaan. Lähestymistapa, jonka mukaan siitä, että asianomainen on työskennellyt valtion tai kansainvälisen järjestön palveluksessa, ei johdeta lainkaan seurauksia kyseisen jakson rajaamisen osalta, olisi nimittäin henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan sanamuodon ja tarkoituksen vastainen, koska tämä lähestymistapa olisi käytännössä seurausta siitä, että tällainen työ rinnastetaan minkä hyvänsä muun työnantajan palveluksessa suoritettuun työhön.

(ks. 50, 51 ja 54 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Adam v. komissio (C‑211/06 P, EU:C:2008:34, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Lemaître v. komissio (T‑317/99, EU:T:2000:218, 59 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 29.1.2015 – Blackrock vastaan SMHV (SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY)

(asia T‑609/13)

”Yhteisön tavaramerkki — Hakemus sanamerkin SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Mainoslauseesta muodostuva tavaramerkki — Absoluuttinen hylkäysperuste — Erottamiskyvyn puuttuminen — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta”

1. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky — Mainoslauseista muodostuvat tavaramerkit — Erottamiskyky — Erityisten arviointiperusteiden soveltaminen ei ole sallittua (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19–21 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky — Mainoslauseista muodostuvat tavaramerkit — Luonteeltaan mielikuvituksellinen mainoslause (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 22 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky — Mainoslauseista muodostuvat tavaramerkit — Luonteeltaan ylistävä myynninedistämisilmaisu (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23 ja 24 kohta)

4. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky — Sanamerkki SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 26–41 kohta)

5. Yhteisön tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Valituslautakuntien käsiteltäväksi saatettu valitus — Valituslautakuntien toimivalta — Pääasian kokonaan uudelleen tutkiminen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 64 artiklan 1 kohta) (ks. 35 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 11.9.2013 tekemästä päätöksestä (asia R 572/2013-4), joka koskee hakemusta sanamerkin SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 14, 15 ja 71 kohta)
5.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 58, 59 ja 136 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 20, 21 ja 54 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kuviomerkki dodie ja sanamerkit DODOT (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24, 28–30, 53 ja 57 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Asianomaisten tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet – Moniosainen tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 31 ja 32 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kaksi kannetta kahdesta SMHV:n toisen valituslautakunnan 28.11.2012 tekemästä päätöksestä (asiat R 2324/2011-2 ja R 2325/2011-2), jotka koskevat kahta Arbora & Ausonia, SLU:n ja Laboratoires Poliven välistä väitemenettelyä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Asiat T-122/13 ja T-123/13 yhdistetään tuomion antamista varten.

2) Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) toisen valituslautakunnan 28.11.2012 tekemät päätökset (asiat R 2324/2011-2 ja R 2325/2011-2) kumotaan.

3) SMHV vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Laboratoires Poliven oikeudenkäyntikulut.

4) Arbora & Ausonia, SLU vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
2)

Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012 täytäntöönpanosta 21.12.2012 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1264/2012 kumotaan siltä osin kuin siinä on merkitty Moallem Insurancen nimi Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EU) N:o 961/2010 kumoamisesta 23.3.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 liitteessä IX olevaan luetteloon.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17, 18 ja 37 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 57–60 ja 75 kohta)
40

Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu puolustautumisoikeuksien käytöstä sakkojen määräämisen osalta, että silloin, kun komissio on väitetiedoksiannossaan nimenomaisesti ilmoittanut aikovansa tutkia, onko yrityksille määrättävä sakkoja, ja kun se on myös ilmoittanut ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun rikkomisen vakavuuden ja keston sekä sen, että rikkomiseen on syyllistytty ”tahallaan tai tuottamuksesta”, se on täyttänyt velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta tulla kuulluiksi. Tällöin komissio on antanut yrityksille tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat puolustautua paitsi sitä vastaan, että niiden vahvistetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, myös sakkojen määräämistä vastaan (ks. edellä 39 kohdassa mainittu tuomio BASF v. komissio, EU:T:2006:74, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48

Tietyissä tilanteissa kantajan ei ole tarvinnut osoittaa, että hän on hankkinut laillisesti luottamuksellisen asiakirjan, johon hän vetoaa kanteensa tueksi. Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että on suoritettava intressipunninta ja arvioitava, voivatko erityiset olosuhteet, kuten se, että asiakirjan esittäminen on ratkaisevaa sen selvittämiseksi, että riidanalainen toimi on toteutettu sääntöjenmukaisesti (ks. vastaavasti tuomio Dunnett ym. v. EKP, T-192/99, Kok., EU:T:2001:72, 33 ja 34 kohta), tai sen osoittamiseksi, että harkintavaltaa on käytetty väärin (ks. vastaavasti tuomio Lopes v. yhteisöjen tuomioistuin, T‑280/94, Kok. H., EU:T:1996:28, 59 kohta), olla perusteena sille, että asiakirjaa ei poisteta asiakirja-aineistosta.
122

Kiistatonta on myös se, että näihin julkaisuihin on lisätty joitakin kantajan kommentteja. Näin ollen julkaistuihin vastineeseen ja vastauskirjelmään on lisätty lyhyt huomautus siitä, että komissio kieltäytyy yhä myöntämästä kantajalle oikeutta tutustua riidanalaisiin kirjelmiin. Kantaja on komission mukaan vastauskirjelmässään ”yksityiskohtaisesti analysoinut”komission tätä koskevat perustelut. Edellä 121 kohdassa tarkoitettu kirjeenvaihto on kantajan muistiossa, jonka otsikko on ”Komissio haluaa kieltää tietojen säilyttämistä koskevien kirjelmien julkaisemisen internetissä”. Tässä muistiossa, joka on laadittu suhteellisen kriittisessä sävyssä, todetaan muun muassa, että se, että komissio on kieltäytynyt myöntämästä kantajalle oikeutta tutustua riidanalaisiin kirjelmiin on ”ilmeisessä ristiriidassa”unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa ja että komissio vastustaa ”turhien salassapitoyritystensä” julkaisemista. Näihin kahteen muistioon on liitetty internetin käyttäjien mahdollisuus julkaista kommenttejaan, mikä on johtanut toisen edellä mainitun muistion julkaisemisen yhteydessä joihinkin komission kannalta erittäin kriittisiin kommentteihin.
101

Kantaja väittää, että neuvosto on tehnyt arviointivirheen pysyttäessään uudelleentarkastelun jälkeen kantajan nimen riidanalaisissa luetteloissa, vaikka kantaja ei täyttänyt aineellisia edellytyksiä, joiden perusteella on päätöksen 2010/413 20 artiklan ja asetuksen N:o 267/2012 23 artiklan mukaan mahdollista merkitä sen nimi kyseisiin luetteloihin. Kantaja väittää, että koska riidanalaisista toimista puuttuvat kaikki yksityiskohdat, on mahdotonta selvittää, mihin mainituissa säännöksissä ilmaistuun edellytykseen perustelut, joiden mukaan kantaja on ”antan[ut] rahoitustukea Iranin hallitukselle”, liittyvät. Tällä on rajoitettu huomattavasti sen mahdollisuutta käyttää kanneoikeuttaan ja se on tältä kannalta katsottuna asetettu epätyydyttävään ja epäasianmukaiseen tilanteeseen. Joka tapauksessa neuvosto on sen mukaan tehnyt arviointivirheen katsoessaan, että kyseisen päätöksen 20 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja kyseisen asetuksen 23 artiklan 2 kohdan d alakohdassa säädetty edellytys eli Iranin hallituksen tukemista koskeva edellytys täyttyi nyt käsiteltävässä asiassa. Kantajan mukaan neuvoston muistiosta, jonka viitenumero on 17576/12 ja joka on liitetty 10.12.2012 päivättyyn kirjeeseen, käy ilmi, että riidanalaisten toimien todellisena syynä oli se, että kantajan nimen merkitseminen riidanalaisiin luetteloihin ”saatt[oi] vahvistaa huomattavasti tämänhetkistä diplomaattista painostusta Irania kohtaan”. Mistään ei käy ilmi, että neuvosto olisi riidanalaisia toimia antaessaan ottanut huomioon perusteen, jonka mukaan kantaja oli tukenut Iranin hallitusta, ja oikeuskäytännön mukaan tällä perusteella ei näin ollen ole merkitystä riidanalaisten toimien oikeuttamisen osalta. Joka tapauksessa pelkkä väite siitä, että kantaja tarjoaa tiettyjä palveluja hallitukselle, ilman että on esitetty näyttöä mahdollisesta yhteydestä näiden palvelujen ja ydinaseiden levittämisen välillä, ei riitä perustelemaan riidanalaisia toimia oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
15

Kuten direktiivistä 2003/87 ilmenee, neljä tilannetta ovat tällöin mahdollisia. Ensimmäiseksi on niin, että jos toiminnanharjoittajalla on vuoden N+1 huhtikuun 30. päivänä enemmän päästöoikeuksia kuin sen laitoksen kokonaispäästöt olivat vuonna N, se voi pitää kyseiset ylijääneet oikeudet tai myydä ne. Toiseksi on niin, että jos toiminnanharjoittajalla on sen laitoksen kokonaispäästöjä vastaava määrä päästöoikeuksia, sille ei jää lainkaan oikeuksia kyseisen laitoksen osalta palauttamisvelvollisuuksien täyttämisen jälkeen. Kolmanneksi on niin, että jos toiminnanharjoittaja toteaa, että sen laitoksen päästöt ovat sillä kyseistä laitosta varten olevien päästöoikeuksien määrää suuremmat, se voi hankkia niitä ennen vuoden N+1 huhtikuun 30. päivää voidakseen täyttää palauttamisvelvollisuutensa. Neljänneksi direktiivin 2003/87 16 artiklan 3 kohdan nojalla on niin, että jos toiminnanharjoittaja ei ole vuoden N+1 huhtikuun 30. päivään mennessä palauttanut vuoden N päästöjään kattavaa päästöoikeuksien määrää, sen on maksettava liikapäästösakko. Tämä liikapäästösakko on 100 euroa kutakin sellaista hiilidioksidiekvivalenttitonnia kohti, jonka osalta toiminnanharjoittaja ei ole palauttanut päästöoikeuksia. Toiminnanharjoittajan on liikapäästösakon maksamisesta huolimatta palautettava vuoden N+2 huhtikuun 30. päivään mennessä vuoden N liikapäästöjä vastaava määrä päästöoikeuksia. Tällaisessa tilanteessa olevan toiminnanharjoittajan on siis käytännössä hankittava lisäpäästöoikeuksia vuoden N+2 huhtikuun 30. päivään mennessä.
7.

Euroopan unionin oikeus–Periaatteet–Luottamuksensuoja–Rajat–Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan lainsäädännön muutokset–Toimielinten harkintavalta–Lainsäädännön sopeuttaminen taloudellisen tilanteen vaihteluihin–Mahdottomuus vedota luottamuksensuojaan (Komission asetukset N:o 1239/2011, N:o 1281/2011, N:o 1316/2011, N:o 1384/2011 ja N:o 27/2012) (ks. 147 ja 150 kohta)