ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5)

Tuleeko yhteisen arvonlisäverojärjestelmän ja direktiivin 2006/112 168 ja 178 artiklan perusteella kauppiaan oikeutta tiettyyn liiketoimeen liittyvien arvonlisäverosuoritusten hyväksymiseen a) arvioida konkreettisen liiketoimen perusteella, johon kauppias on osallisena ja ottaen huomioon kauppiaan aikomus osallistua liiketoimeen, ja/tai b) arvioida ottaen huomioon tapahtumien muodostama kokonaisuus, johon kuuluvat kaikki vaiheet, mukaan lukien edeltävät ja seuraavat liiketoimet, jotka muodostavat toimitusketjun, johon kyseinen liiketoimi kuuluu, ottaen huomioon aikomukset, joita muilla ketjuun osallisilla on, joita kauppias ei tunne ja/tai joista hän ei voinut saada tietoa tai laskuttajien tai muiden ketjun osallisten, nimittäin näitä aiempien luovuttajien, joita luovutuksen saaja ei voi kontrolloida ja joilta hän ei voi edellyttää tiettyä toimintaa, teot ja/tai laiminlyönnit, ja/tai c) arvioida ottaen huomioon petolliset teot ja aikomukset, joita muilla ketjun osallisilla oli, joiden osallisuudesta kauppias ei tiennyt ja joista teoista ja aikomuksista ei voida tietää, olisiko kauppiaan ollut mahdollista tietää niistä, ja riippumatta siitä, sijoittuvatko nämä teot ja aikomukset ajallisesti ennen vai jälkeen kyseisen liiketoimen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 226/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court of the United Kingdom (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 25.5.2011 — The Queen, David Edwardsin ja Lilian Pallikaropoulosin hakemuksesta v. Environment Agency, First Secretary of State ja Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Asia C-260/11)

2011/C 226/30

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Valittaja: The Queen, David Edwardsin ja Lilian Pallikaropoulosin hakemuksesta

Vastapuolet: Environment Agency, First Secretary of State ja Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Kuinka kansallisen tuomioistuimen tulisi ratkaista kysymys oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta kantajalle, joka on yleisöön kuuluva ja jonka ympäristöoikeuden alaan kuuluva kanne ei ole menestynyt, kun otetaan huomioon Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 4 kappaleen vaatimukset, sellaisina kuin ne on pantu täytäntöön direktiivin 85/337/ETY (1) 10 a artiklassa ja direktiivin 96/61/ETY (2) 15 a artiklassa?

2) Pitäisikö kysymys siitä, onko oikeudenkäyntimenettely Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 4 kappaleen mukaisesti ”niin kallis, että se olisi esteenä menettelyyn osallistumiselle”, sellaisena kuin tämä on pantu täytäntöön direktiiveillä, ratkaista objektiivisin perustein (esimerkiksi käyttämällä perusteena ”tavallisen” yleisöön kuuluvan kykyä vastata mahdollisista maksettaviksi koituvista kuluista) vai pitäisikö asia ratkaista subjektiivisin perustein (käyttämällä perusteena yksittäisen kantajan maksukykyä) vai tulisiko asia ratkaista jonkinlaisella yhdistelmällä näitä perusteita?

3) Vai kuuluuko asian ratkaiseminen kokonaisuudessaan jäsenvaltion kansallisen lain alaan siten, että kyseisissä direktiiveissä ainoastaan säädetään tuloksesta, joka kansallista lakia soveltamalla on saavutettava, nimittäin siitä, ettei kyseessä oleva menettely saa olla ”niin kallis, että se olisi esteenä menettelyyn osallistumiselle”?

4) Arvioitaessa sitä, onko menettely ”niin kallis, että se olisi esteenä menettelyyn osallistumiselle”, onko sillä merkitystä, ettei kantajaa tosiasiallisesti ole saatu luopumaan aloittamasta tai jatkamasta oikeudenkäyntiä?

5) Voidaanko erilainen lähestymistapa näihin kysymyksiin sallia silloin, kun on kyse (i) valituksesta tai (ii) jatkovalituksesta verrattuna ensimmäisessä asteessa annettuun ratkaisuun?

(1) 27.6.1985 annettu neuvoston direktiivi 85/337/ETY (EYVL L 175, s. 40).

(2) 24.9.1996 annettu neuvoston direktiivi 96/61/EY (EYVL L 257, s. 26).
3)

Jos vastaus toiseen kysymykseen on myöntävä, onko sellaisia oikeussääntöjä kuin direktiivin 83/181/ETY 82 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja direktiivin 2009/132/EY 84 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että niillä estetään jäsenvaltiota rajoittamasta polttoaineiden tuonnin arvonlisäverovapautusta säätämällä, että vapautusta voidaan soveltaa ainoastaan polttoaineeseen, joka on tuotu Euroopan unionin tullialueelle maantieliikenteen moottoriajoneuvojen tavanomaisissa polttoainesäiliöissä ja joka on välttämätön näiden ajoneuvojen toiminnalle?
—

Riidanalaiset toimenpiteet on kumottava ja asiassa on tehtävä lopullinen päätös, tai toissijaisesti asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen uuden päätöksen tekemiseksi
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 211/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 16.5.2011 — Melzer v. MF Global UK Ltd

(Asia C-228/11)

2011/C 211/33

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Melzer

Vastaaja: MF Global UK Ltd

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen N:o 44/2001 (1) 5 artiklan 3 alakohdan mukaisen sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevan asian oikeuspaikan yhteydessä sallittua käyttää keskinäisenä liittymänä paikkakuntaa, jolla tapahtuma on sattunut, sen paikkakunnan määrittämiseksi, missä vahinko sattui, kun useampi henkilö on osallisena rajat ylittävässä sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa toiminnassa?

(1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL L 12, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 211/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 13.5.2011 — Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs v. Able UK Ltd

(Asia C-225/11)

2011/C 211/31

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Vastapuoli: Able UK Ltd

Ennakkoratkaisukysymys

1) Onko arvonlisäverodirektiivin (1) 151 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että siinä vapautetaan arvonlisäverosta käytöstä poistettuihin Yhdysvaltain laivaston alusten romutukseen liittyvien palvelusuoritusten toteuttaminen Yhdistyneessä kuningaskunnassa Yhdysvaltain liikenneministeriön meriliikenneosastoa varten jommankumman tai kummankin seuraavan edellytyksen täyttyessä: a) kyseistä palvelusuoritusta ei toteutettu yhteiseen puolustustoimintaan osallistuvien Naton jäsenen puolustusvoimien osalle tai näihin puolustusvoimiin liittyvälle siviilihenkilöstölle; b) kyseistä palvelusuoritusta ei toteutettu Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoitetulle tai siellä vierailevalle Naton jäsenen puolustusvoimien osalle tai näihin puolustusvoimiin liittyvälle siviilihenkilöstölle?

(1) Neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 186/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d'État (Ranska) on esittänyt 18.4.2011 — CIMADE ja Groupe d'information et de soutien des immigrés (GISTI) v. Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer, des Collectivités territoriales et de l'Immigration

(Asia C-179/11)

2011/C 186/23

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d'État

Pääasian asianosaiset

Kantajat: CIMADE ja Groupe d'information et de soutien des immigrés (GISTI)

Vastaaja: Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer, des Collectivités territoriales et de l'Immigration

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Taataanko 27.1.2003 annetulla neuvoston direktiivillä 2003/9/EY (1) niille hakijoille, joiden osalta turvapaikkahakemuksen saanut jäsenvaltio päättää 18.2.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 (2) mukaisesti kääntyä pyyntöineen sen jäsenvaltion puoleen, jonka se katsoo olevan vastuussa tämän hakemuksen käsittelystä, oikeus tälle toiselle jäsenvaltiolle esitettyä vastaanotto- tai takaisinottopyyntöä koskevan menettelyn ajan tässä direktiivissä säädettyjen vastaanottoedellytyksiä koskevien vähimmäisvaatimusten täyttämiseen?

2) Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, a) päättyykö ensin mainitulle jäsenvaltiolle kuuluva velvollisuus taata vastaanottoedellytyksiä koskevien vähimmäisvaatimusten täyttäminen hetkellä, jolloin valtio, jolle pyyntö on esitetty, päättää hyväksyä pyynnön turvapaikanhakijan vastaanottamisesta, häntä vastaanotettaessa tai tosiasiallisesti takaisinotettaessa vai jollakin muulla hetkellä? b) Mikä jäsenvaltio on tässä tapauksessa vastuussa vaatimuksia vastaavien vähimmäisvastaanotto-olosuhteiden tarjoamisesta aiheutuvista taloudellisista kustannuksista tällä ajanjaksolla?

(1) Turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista 27.1.2003 annettu neuvoston direktiivi 2003/9/EY (EUVL L 31, s. 18).

(2) Niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, 18.2.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 343/2003 (EUVL L 50, s. 1).
a)

Menettelyvirheet, jotka perustuvat perustelujen puutteellisuuteen siltä osin kuin kysymys on — laivanrakennusteollisuuden väliaikaisista suojajärjestelyistä 27.6.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1177/2002 (1) (laivanrakennusteollisuuden väliaikaisista suojajärjestelyistä annettu asetus) teleologisesta tulkinnasta, jolla pyritään tunnistamaan neuvoston tavoitteet, jotka koskevat yhteisön telakoiden etujen suojaamista korealaisten telakoiden epäterveistä kilpailukäytännöistä aiheutuvilta vahingoilta — laivanrakennusteollisuuden väliaikaisista suojajärjestelyistä annetun neuvoston asetuksen ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 88 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21.4.2004 annetun asetuksen (EY) N:o 794/2004 (2) suhteesta (lähdehierarkia) — toissijaisuusperiaatteen soveltamisesta, kun kysymys on sellaisiin määräaikoihin sovellettavien oikeussääntöjen määrittelemisestä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden komissiolle tekemiin tukia koskeviin ilmoituksiin.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 145/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 22.2.2011 — Secretary of State for the Home Department v. Muhammad Sazzadur Rahman, Fazly Rabby Islam ja Mohibullah Rahman

(Asia C-83/11)

2011/C 145/12

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Secretary of State for the Home Department

Vastapuolet: Muhammad Sazzadur Rahman, Fazly Rabby Islam ja Mohibullah Rahman

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Edellytetäänkö direktiivin 2004/38/EY (1) 3 artiklan 2 kohdassa, että jäsenvaltio toteuttaa lainsäädäntötoimenpiteitä, joilla helpotetaan sellaisten muiden perheenjäsenten maahanpääsyä jäsenvaltioon ja/tai siellä oleskelua, jotka eivät ole Euroopan unionin kansalaisia, jos he täyttävät 10 artiklan 2 kohdassa asetetut edellytykset?

2) Voiko edellä 1 kohdassa tarkoitettu muu perheenjäsen vedota direktiivin 2004/38/EY 3 artiklan 2 kohdan suoraan sovellettavuuteen, jos hän ei täytä kansallisessa lainsäädännössä asetettuja edellytyksiä?

3) Kuuluvatko direktiivin 2004/38/EY 3 artiklan 2 kohdassa ja 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun muiden perheenjäsenten luokkaan ainoastaan ne muut perheenjäsenet, jotka ovat oleskelleet samassa maassa kuin unionin kansalainen ja hänen puolisonsa ennen kuin unionin kansalainen tuli vastaanottavaan valtioon?

4) Onko direktiivin 2004/38/EY 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun riippuvaisuuden, johon muu perheenjäsen vetoaa perustellakseen sitä, että hänen on päästävä vastaanottavaan valtioon, pitänyt olla olemassa välittömästi ennen kuin unionin kansalainen muutti vastaanottavaan valtioon?

5) Voiko jäsenvaltio asettaa erityisiä edellytyksiä tällaisen direktiivin 2004/38/EY 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muun perheenjäsenen riippuvaisuuden luonteelle tai kestolle estääkseen sen, että tällainen riippuvaisuus olisi keksittyä tai epäoleellista oikeuttamaan sitä, että kolmannen maan kansalainen pääsee sen alueelle tai jatkaa oleskeluaan sen alueella?

6) Onko direktiivin 2004/38/EY 10 artiklassa tarkoitetun oleskelukortin myöntämisen tai voimassaolon jatkamisen edellytyksenä se, että sen riippuvaisuuden, johon muu perheenjäsen vetoaa päästäkseen johonkin jäsenvaltioon, on ollut jatkuttava vastaanottavassa valtiossa tietyn ajanjakson tai määräämättömän ajan, ja jos on, miten tällainen riippuvaisuus on osoitettava?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL L 158, s. 77)
2)

Unionin yleinen tuomioistuin loukkasi unionin oikeutta: tuomiolla rikotaan yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 (1) — tällä hetkellä neuvoston asetus N:o 207/2009 (2) — 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, koska siinä todetaan nimenomaisesti seuraavaa: a) tässä asiassa kyseessä olevan yhteisön tavaramerkin sanaosa on hallitseva osa tavaramerkin muodostamassa kokonaisvaikutelmassa b) kyseinen sanaosa ei ole hallitseva osa tavaramerkin muodostamassa kokonaisvaikutelmassa; tämä on ristiriitaisuus, joka vaikuttaa ratkaisevasti sekaannusvaaran arviointiin (Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artikla).
2)

Edellyttääkö direktiivin 2003/124/EY 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ilmaisu ”voidaan kohtuudella olettaa” sitä, että todennäköisyyden katsotaan olevan keskimääräistä suurempi tai suuri, vai tarkoitetaanko olosuhteilla, joiden voidaan kohtuudella olettaa ilmenevän, tai tapahtumilla, joiden voidaan kohtuudella olettaa toteutuvan, sitä, että todennäköisyyden aste määräytyy liikkeeseenlaskijaan kohdistuvien vaikutusten laajuuden perusteella, ja että jos kyky vaikuttaa hintoihin on huomattava, on riittävää, että tulevan olosuhteen tai tulevan tapahtuman toteutuminen on epävarmaa mutta ei epätodennäköistä?
1)

Onko matkustajalla oikeus matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 7 artiklan mukaiseen korvaukseen, jos lähtö on viivästynyt siten, että viivästymisen kesto ei ylitä asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa määriteltyjä ajanjaksoja mutta lento saapuu viimeiseen määräpaikkaan vähintään kolme tuntia aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin?
4)

SEUT 265 ja 266 artiklaa on rikottu, sillä unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä vaadittiin sen toteamista, että parlamentin ja komission laiminlyönti vastata 6.10.2009 päivättyyn pyyntöön on unionin oikeuden vastainen, ja mainittujen toimielinten on korjattava se ex lege SEUT 266 artiklan nojalla, sillä toimielimen, joka on tehnyt kumotun toimenpiteen tai jonka laiminlyönti on todettu unionin oikeuden vastaiseksi, on ryhdyttävä tarpeellisiin toimiin unionin tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanemiseksi, tässä tapauksessa korjaamaan laiminlyöntinsä antamalla vastaus 6.10.2009 päivätyssä kirjeessä esitettyyn pyyntöön.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 80/16

Kanne 25.1.2011 — Euroopan komissio v. Tšekin tasavalta

(Asia C-37/11)

2011/C 80/31

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: Z. Malůšková ja H. Tserepa-Lacombe)

Vastaaja: Tšekin tasavalta

Vaatimukset

— Unionin tuomioistuimen on todettava, että Tšekin tasavalta ei ole noudattanut asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (1) 115 artiklan, asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä XV olevan I kohdan 2 alakohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan ja asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä XV olevan A osaston 1 ja 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on määrännyt asetuksen N:o 77/2003 1 §:n 2 momentin q kohdassa, että ”levitettävä voi” (pomazánkové máslo) tarkoittaa hapatetusta kermasta valmistettua maitotuotetta, johon on lisätty maitojauhetta tai kirnupiimää ja jonka painosta vähintään 31 prosenttia koostuu maidosta ja 42 prosenttia kuiva-aineista, ja koska se on sallinut tämän tuotteen markkinoinnin ”levitettävän voin” kauppanimellä;

— Tšekin tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Asetuksen (EY) N:o 1234/2007 115 artiklassa, luettuna yhdessä asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä XV olevan I kohdan 2 alakohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan sekä liitteessä XV olevan A osaston 1 kohdan kanssa, säädetään, että kauppanimi ”voi” on varattu tuotteille, joiden maitorasvapitoisuus on vähintään 80 prosenttia ja jonka vesipitoisuus ei ylitä 16:ta prosenttia. Tšekin tasavallassa on 6.3.2003 annetun maatalousministeriön asetuksen N:o 77/2003 1 §:n 2 momentin q kohdan nojalla otettu käyttöön tuote kauppanimellä ”levitettävä voi”. Kyseinen tuote on kiinteä, notkea vesi-öljy-emulsio, joka valmistetaan pääasiassa hapatetusta kermasta ja jonka painosta vähintään 31 prosenttia koostuu maidosta ja 42 prosenttia kuiva-aineista. Koska maitorasvan osuus on kuvattua alhaisempi, ”levitettävä voi” ei täytä kauppanimen ”voi” käytölle asetettuja edellytyksiä, ja näin ollen edellä mainittuja EU:n oikeuden säännöksiä on rikottu.

Asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä XV olevan I kohdan 2 alakohdassa ja XV liitteessä olevan A osaston 4 kohdassa edellytetään, että maitotuotteista, joiden maitorasvapitoisuus on vähemmän kuin 39 prosenttia, käytetään kauppanimeä ”maidosta valmistettu levite X prosenttia”. ”Levitettävää voita” ei markkinoida tällä nimikkeellä, ja täten edellä mainittuja EU:n oikeuden säännöksiä on rikottu.

Tuotteita voidaan poikkeuksellisesti markkinoida ”voin” kauppanimellä, vaikka tuotteet eivät täytä yllä mainittuja edellytyksiä, mikäli asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä XV olevan I kohdan 2 alakohdan a alakohdassa esitetyt edellytykset täyttyvät. Tällaiset tuotteet on tyhjentävästi lueteltu komission asetuksen (EY) N:o 445/2007 (2) liitteessä I. ”Levitettävä voi” ei sisälly tähän luetteloon, koska se ei täytä asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä XV olevan I kohdan 2 alakohdan a alakohdassa asetettuja edellytyksiä. Näitä poikkeuksia ei siis voida soveltaa ”levitettävään voihin”.

(1) EUVL 2007 L 299, 16.11.2007, s. 1.

(2) EUVL 2007 L 106, 24.4.2007, s. 24.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 89/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Naczelny Sąd Administracyjny (Puola) on esittänyt 14.12.2010 — Minister Finansów v. Kraft Foods Polska SA

(Asia C-588/10)

2011/C 89/10

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Naczelny Sąd Administracyjny

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Minister Finansów

Vastaaja: Kraft Foods Polska SA

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tavaroista ja palveluista kannettavasta verosta annetun lain 29 §:n 4 a momentti direktiivin 2006/112/EY (1) 90 artiklan 1 kohdassa — jonka mukaan liiketoimen suorittamisen jälkeen myönnettävän hinnanalennuksen johdosta veron perustetta on vastaavasti alennettava jäsenvaltioiden vahvistamin edellytyksin — tarkoitettujen edellytysten sekä arvonlisäveron neutraalisuuden periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen mukainen, ottaen huomioon, että kyseisen momentin mukaan edellytyksenä oikeudelle alentaa veron perustetta suhteessa laskussa esitettyyn veron perusteeseen on, että verovelvollisella on ennen veroilmoituksen jättämisajan päättymistä sinä verokautena, jonka aikana tavaran tai palvelun hankkija on saanut korjatun laskun, hallussaan ilmoitus siitä, että tavaran tai palvelun hankkija, jolle lasku on osoitettu, on vastaanottanut korjatun laskun?

(1) EUVL L 347, s. 1.
1)

Kun ulkomaalaisen tuomioistuimen tuomion liitteenä on asetuksen N:o 44/2001 (1) 54 artiklassa tarkoitettu todistus, mutta vastaaja tästä huolimatta vastustaa tuomion tunnustamista ja väittää, että sille ei ole annettu haastehakemusta tiedoksi tuomion antaneessa jäsenvaltiossa, onko sen jäsenvaltion, jossa tunnustamista ja täytäntöönpanoa pyydetään, tuomioistuin toimivaltainen selvittämään asetuksen N:o 44/2001 34 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tunnustamisen epäämisperustetta tutkiessaan itse, vastaavatko todistukseen sisältyvät tiedot todisteita? Sopiiko sen jäsenvaltion, jossa tunnustamista ja täytäntöönpanoa pyydetään, tuomioistuimen näin laaja toimivalta yhteen asetuksen N:o 44/2001 johdanto-osan 16 ja 17 perustelukappaleessa vahvistetun keskinäistä luottamusta lainkäyttöön koskevan periaatteen kanssa?
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 80 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että kun kyseessä ovat toisiinsa sidoksissa olevien henkilöiden väliset tavaroiden luovutukset ja vastike on käypä markkina-arvoa korkeampi, veron perusteena on kaupan käypä markkina-arvo vain silloin, jos luovuttajalla ei ole oikeutta sen ostoihin sisältyvän veron täyteen vähennykseen, joka kohdistuu luovutuksen kohteena olevien tavaroiden ostoon tai valmistamiseen?
2.

Ovatko Maastrichtissa 7.2.1992 allekirjoitetun Euroopan unionista tehdyn sopimuksen muuttamisesta 13.12.2007 tehdyn ja 1.12.2009 voimaan tulleen Lissabonin sopimuksen I osaston ”Yhteiset määräykset” 6 artikla (joka vastaa suureksi osaksi määräyksiä, jotka sisältyivät Maastrichtissa 7.2.1992 allekirjoitetun Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, joka itse tuli voimaan 1.11.1993, I osaston 6 artiklaa) sekä yhtäältä 25.3.1957 tehdyn Euroopan yhteisön perustamissopimuksen (EY:n perustamissopimus) 234 artikla (aikaisempi 177 artikla) ja/tai toisaalta 7.12.2000 hyväksytyn Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla esteenä sille, että kansallisen lain säännöksillä, tässä tapauksessa Belgian Cour d’arbitragesta (nykyisin Cour constitutionnelle) 6.1.1989 annetun erityislain, sellaisena kuin se on muutettuna 12.7.2009 annetulla lailla, 26 §:n 4 momentin säännöksillä, tulkittuna erikseen tai yhdessä kyseisen 6.1.1989 annetun erityislain 9 §:n 2 momentin kanssa, velvoitetaan kansalliset tuomioistuimet esittämään kansallisen oikeusjärjestyksen ylemmän oikeusasteen tuomioistuimelle (tässä tapauksessa edellä mainittu Cour constitutionnelle) kaikki sellaiset ennakkoratkaisukysymykset, jotka koskevat valtionsisäisessä oikeusjärjestyksessä välittömästi ja ensisijaisesti sovellettavan Euroopan unionin oikeuden säännösten tulkintaa, jos nämä säännökset sisältyvät myös kansalliseen perustuslakiin ja jos mainitut tuomioistuimet epäilevät, että näitä säännöksiä on rikottu niiden käsiteltäväksi saatettujen oikeusriitojen yhteydessä, mistä kaikesta seuraa, että mainituilta tuomioistuimilta evätään mahdollisuus soveltaa välittömästi unionin oikeutta tai evätään se ainakin siinä tapauksessa, että edellä mainittu ylemmän oikeusasteen tuomioistuin on jo antanut ratkaisun samanlaisen kysymyksen osalta?
2)

Yleinen tuomioistuin on sisällyttänyt tuomioonsa perusteluja, joilla Al-Aqsan kanneperusteita hylättiin perusteettomina. Yleinen tuomioistuin totesi siten, että Sanctieregelingiä voidaan pitää välitoimista annetun tuomion yhteydessä kansallisen toimivaltaisen viranomaisen tekemänä päätöksenä, joka vastaa yhteisen kannan (yhteinen kanta 2001/931) 1 artiklan 4 kohdan määritelmää. Lisäksi yleinen tuomioistuin on katsonut, että yhteisen kannan 1 artiklan 3 kohdan k alakohdassa tarkoitettu seikka ”tietoinen”, sellaisena kuin sitä vaaditaan asetuksen N:o 2580/2001 (1) 1 artiklan 4 kohdassa, voidaan todeta Al-Aqsan osalta.