Kilpailuoikeuden alalla silloin, kun kyse on kilpailusääntöjen rikkomista koskevasta oikeudenkäynnistä, komission on näytettävä toteamansa rikkominen toteen ja sen on esitettävä oikeudellisesti riittävä näyttö siitä, että tämän rikkomisen perustana olevat tosiseikat ovat olemassa. Tällöin komission tehtävänä on hankkia riittävän täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä, että väitetty rikkominen on tapahtunut. Unionin yleisessä tuomioistuimessa käytäviä menettelyjä sääntelee vapaan todistusharkinnan periaate, ja ainoa merkityksellinen arviointiperuste esitettyjen todisteiden harkinnassa on niiden uskottavuus.

Ero, joka antaa aiheen kahteen eri vanhentumisaikaan vanhentumisajoista liikennettä ja kilpailua koskeviin Euroopan talousyhteisön sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa annetussa asetuksessa N:o 2988/74, koskee myös rikkomisen luonnetta, koska kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa on säädetty lyhyt kolmen vuoden vanhentumisaika rikkomisille, jotka koskevat yritysten tai yritysten yhteenliittymien hakemuksia tai ilmoituksia, tietojensaantipyyntöjä tai tutkimusten suorittamista, ja koska kyseisen artiklan 1 kohdan b alakohdassa on säädetty pitempi viiden vuoden vanhentumisaika muiden rikkomisten osalta. On selvää, että ensimmäinen a alakohdassa tarkoitettu rikkomisten luokka koskee luonteeltaan muodollisia tai menettelyllisiä rikkomisia. Yrityskeskittymän ennenaikainen täytäntöönpano asetuksen N:o 4064/89 7 artiklan 1 kohdan vastaisesti muodostaa kuitenkin rikkomisen, jota ei voida luokitella puhtaasti muodolliseksi tai menettelylliseksi, sillä se voi aiheuttaa olennaisia muutoksia kilpailuolosuhteissa. Vaikka kyseessä olisi toimivaltaan liittyvä kysymys, se koskee kuitenkin muuta kuin asetuksen N:o 2988/74 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua rikkomista.

Yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 4064/89 7 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että tätä säännöstä on rikottu, jos yhteisönlaajuinen yrityskeskittymä toteutetaan ennen kuin siitä on ilmoitettu tai ennen kuin se on todettu yhteismarkkinoille soveltuvaksi, eikä ilmoitus sinänsä ole ratkaiseva sen osoittamiseksi, että keskittymä on todella olemassa, eikä riittävä sen lopettamiseksi.

Kyky käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa määräysvallassa olevan yrityksen toimintaan liittyy välttämättä kestoon, joka lasketaan määräysvallan hankkimispäivästä sen päättymiseen. Rikkomisen jatkuvuuden osalta yksikkö, joka on hankkinut määräysvallan yrityksestä, jatkaa sen käyttämistä yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 4064/89 7 artiklan 1 kohdasta johtuvan lykkäämisvelvollisuuden vastaisesti siihen hetkeen saakka, kun se lopettaa sen saadessaan komissiolta luvan tai luopuessaan määräysvallasta. Näin ollen rikkominen jatkuu niin kauan kuin kyseisen 7 artiklan 1 kohdan vastaisesti hankittu määräysvalta pysyy yksilöllä eikä komissio ole hyväksynyt yrityskeskittymää.

Tulkintaa, jonka mukaan vanhentumisajoista liikennettä ja kilpailua koskeviin Euroopan talousyhteisön sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa annetun asetuksen N:o 2988/74 1 artiklan 2 kohdassa, jossa säädetään, että rikkomukseen liittyvän menettelyn vanhentumisaika alkaa yleensä kulua rikkomuksen tekopäivästä mutta jatkettujen tai uusittujen rikkomusten osalta se alkaa kulua siitä päivästä, jona rikkominen on lakannut, vahvistetaan jatkettujen rikkomisten ja jatkettujen toistuvien rikkomisten välinen ero, ei voida hyväksyä.

Täyden harkintavallan käyttö ei kuitenkaan vastaa viran puolesta suoritettavaa valvontaa, ja menettely unionin tuomioistuimissa on kontradiktorinen. Lukuun ottamatta ordre public -tyyppisiä perusteita – kuten riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttuminen –, jotka unionin yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen on tutkittava viran puolesta, kantajan on esitettävä kyseistä päätöstä koskevat kanneperusteet ja todisteet niiden tueksi.

Yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 4064/89 16 artiklan mukaan unionin tuomioistuimella on täysi harkintavalta tutkiessaan kanteet päätöksistä, joilla komissio on määrännyt sakon tai uhkasakon; se voi poistaa sakon tai uhkasakon taikka pienentää tai korottaa sitä. Tämän harkintavallan nojalla tuomioistuin voi täten paitsi pelkästään tutkia seuraamuksen laillisuuden myös korvata komission arvioinnin omallaan ja siten poistaa määrätyn sakon taikka uhkasakon tai alentaa tai korottaa sen määrää.

Sakkojen laskennan periaatteita tai menetelmiä, jotka on esitetty tarkemmin asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa sekä asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa, sovelletaan ainoastaan asetuksen N:o 17 (EY 81 ja EY 82 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) yhteydessä ja SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 yhteydessä, eikä niitä näin ollen sovelleta yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 4964/89 nojalla määrättyihin sakkoihin.

Vaikka samankaltaisuuksia voidaankin osoittaa, komissiota ei voida arvostella siitä, ettei se ole noudattanut sakon määrän vahvistamiseksi yrityskeskittymää koskevassa asiassa menetelmää, joka on esitetty mainituissa suuntaviivoissa. Sen analyysin kehyksenä oli oltava asetuksen N:o 4064/89 14 artiklan 3 kohta, jonka mukaan sakon määrän määrittämiseksi on otettava huomioon rikkomisen luonne ja vakavuus ja jonka osalta komissio ei ole antanut suuntaviivoja, joissa esitettäisiin sitä velvoittava laskentamenetelmä vahvistettaessa sakkoja.

(ks. 227, 228 ja 272 kohta)