ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettua neuvoston direktiiviä 2006/112/EY on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään kyseisen direktiivin 188 artiklan 2 kohdan nojalla, että kiinteistön luovuttajalla ei ole velvollisuutta oikaista ostoihin sisältyvästä arvonlisäverosta tehtyä vähennystä silloin, kun hankkija käyttää kyseistä kiinteistöä yksinomaan sellaisissa liiketoimissa, joiden osalta arvonlisävero saadaan vähentää, ja jossa säädetään myös, että hankkijalla on velvollisuus oikaista kyseistä vähennystä jäljellä olevalta oikaisukaudelta silloin, kun se puolestaan luovuttaa kiinteistön kolmannelle, jonka ei ole tarkoitus käyttää kiinteistöä tällaisissa liiketoimissa.
56

Nyt käsiteltävässä asiassa komissio vaatii unionin tuomioistuinta määräämään kiinteämääräisen hyvityksen, jonka määrä on laskettu 9.12.2005 annetun komission puheenjohtajan tiedonannon, sellaisena kuin se on ajan tasalle saatettuna 13.12.2017 annetulla tiedonannolla, jonka otsikko on ”Komission unionin tuomioistuimelle rikkomusmenettelyn yhteydessä ehdottamien kiinteämääräisten hyvitysten ja uhkasakkojen laskennassa käytettävien tietojen päivittäminen” (C(2017) 8720), sisältämien suuntaviivojen mukaisesti ja jonka vähimmäismäärä Slovenian tasavallan osalta on 496000 euroa. Tätä kiinteämääräisen hyvityksen vähimmäismäärää ei ole kuitenkaan sovellettava tässä tapauksessa, koska se on pienempi kuin näiden tiedonantojen mukaisesti toteutettavan kiinteämääräisen hyvityksen laskennan perusteella saatava määrä. Tämän laskennan perustana olevan päiväkohtaisen määrän määrittämiseksi kiinteä vakiomäärä eli 230 euroa on kerrottava rikkomisen vakavuuteen perustuvalla kertoimella, joka on tässä tapauksessa 10 asteikolla 1–20, ja kertoimella n, joka on Slovenian tasavallan osalta 0,86. Päiväkohtainen määrä on siis 1978 euroa päivältä, ja se on kerrottava niiden päivien lukumäärällä, jotka ovat kuluneet 4.7.2017 eli MiFID II ‑direktiivissä säädetyn täytäntöönpanolle varatun määräajan päättymispäivää seuraavan päivän ja 5.12.2018 eli sitä päivää edeltävän päivän, jona Slovenian tasavalta on ilmoittanut kyseisen direktiivin täysimääräisen täytäntöönpanon varmistavista toimenpiteistä, välisenä aikana, eli 520 päivällä. Näin ollen määrättävän kiinteämääräisen hyvityksen määrä on 1028560 euroa.
43

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2008/115 ja erityisesti sen 11 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan on mahdollista määrätä vankeusrangaistus kolmannen maan kansalaiselle, joka oleskelee laittomasti jäsenvaltiossa ja jonka osalta tässä direktiivissä vahvistettu palauttamismenettely on saatettu päätökseen mutta joka ei kuitenkaan ole tosiasiallisesti poistunut jäsenvaltioiden alueelta, kun rangaistava menettely on määritelty siten, että se tarkoittaa laitonta oleskelua tietoisena maahantulokiellosta, joka on määrätty erityisesti asianomaisen rikosrekisterin tai hänen yleiselle järjestykselle tai valtion turvallisuudelle aiheuttamansa uhkan perusteella, sillä edellytyksellä, että rikollista menettelyä ei määritellä tämän maahantulokiellon rikkomisen perusteella ja että tämä lainsäädäntö on saatavuudeltaan, täsmällisyydeltään ja sen soveltamisen ennakoitavuudelta riittävä kaiken mielivallan vaaran välttämiseksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
Vuokratyöstä 19.11.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/104/EY 5 artiklan 5 kohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa ei rajoiteta niiden peräkkäisten toimeksiantojen lukumäärää, jotka sama vuokratyöntekijä voi suorittaa saman käyttäjäyrityksen palveluksessa, ja jossa ei aseteta vuokratyön käyttämisen laillisuuden edellytykseksi sellaisten teknisten, tuotannollisten, organisatoristen tai sijaisuuksiin liittyvien syiden ilmoittamista, joiden vuoksi tällainen käyttö on perusteltua. Tätä säännöstä on sitä vastoin tulkittava siten, että se on esteenä sille, ettei jäsenvaltio toteuta mitään toimenpiteitä vuokratyön tilapäisen luonteen säilyttämiseksi, sekä kansalliselle säännöstölle, jossa ei säädetä mistään toimenpiteestä sen estämiseksi, että samalle vuokratyöntekijälle annetaan peräkkäisiä toimeksiantoja saman käyttäjäyrityksen palveluksessa direktiivin 2008/104 säännösten muodostaman kokonaisuuden kiertämiseksi.
76

Tältä osin on muistutettava, että direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohta, jonka mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti, on pakottava säännös (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2016, Gutiérrez Naranjo ym., C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, 55 kohta). Sen hyväksyminen, että kuluttaja voi etukäteen luopua oikeuksista, jotka hänellä on kyseisellä direktiivillä käyttöön otetun suojajärjestelmän perusteella, olisi ristiriidassa kyseisen säännöksen pakottavuuden kanssa ja vaarantaisi kyseisen järjestelmän tehokkuuden.
Laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia koskevien vähimmäissääntöjen vahvistamisesta 25.10.2004 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2004/757/YOS 4 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä sen 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa, sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20, 21 ja 49 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että jäsenvaltio määrittelee rikokseksi huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden merkittävän määrän hallussapidon sekä henkilökohtaiseen käyttöön että laittomaan huumausainekauppaan ja jättää huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden merkittävän määrän käsitteen tulkinnan kansallisten tuomioistuinten arvioitavaksi tapauskohtaisesti, kunhan kyseinen tulkinta on kohtuullisesti ennakoitavissa.
23

Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 30.1.2020, I.G.I., C-394/18, EU:C:2020:56, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43

Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että vapautuakseen korvausvelvollisuudestaan lentoliikenteen harjoittaja ei voi vedota kyseisessä säännöksessä tarkoitettuihin poikkeuksellisiin olosuhteisiin, jotka koskevat niin kutsutun on condition ‑osan eli osan, joka – vaikka sillä on aina varaosa varastossa – vaihdetaan uuteen vasta sen vikaannuttua, vikaantumista, paitsi tilanteessa, jossa tällainen vikaantuminen on tapahtuma, joka ei luonteensa tai alkuperänsä vuoksi liity asianomaisen lentoliikenteen harjoittajan toiminnan tavanomaiseen harjoittamiseen eikä ole tämän tosiasiallisesti hallittavissa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, mutta on kuitenkin katsottava, että jos kyseinen vikaantuminen on lähtökohtaisesti luonnostaan sidoksissa koneen toimintajärjestelmään, sitä ei ole pidettävä tällaisena tapahtumana.
11

Direktiivin 2008/48 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot”, säädetään seuraavaa: ”1. Luotonantajan ja luotonvälittäjän on hyvissä ajoin ennen kuin luottosopimus tai tarjous sitoo kuluttajaa annettava kuluttajalle luotonantajan tarjoamien sekä mahdollisten kuluttajan ilmoittamien mieltymysten ja tietojen pohjalta eri tarjousten vertailemiseen tarvittavat tiedot, jotta tämä voi tehdä perustellun päätöksen luottosopimuksen tekemisestä. Tällaiset kirjalliset tai muulla pysyvällä välineellä olevat tiedot on toimitettava liitteessä II olevan ”Vakiomuotoiset eurooppalaiset kulutusluottotiedot” ‑lomakkeen avulla. Luotonantajan katsotaan täyttäneen tässä kohdassa ja direktiivin 2002/65/EY 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyt tiedonantovaatimukset, jos hän on toimittanut ”Vakiomuotoiset eurooppalaiset kulutusluottotiedot” ‑lomakkeen. Kyseisissä tiedoissa on mainittava seuraavat seikat: – – c) luoton kokonaismäärä ja sen nostoa koskevat ehdot; – – g) todellinen vuosikorko ja kuluttajan maksettavaksi tuleva kokonaismäärä edustavan esimerkin avulla esitettynä siten, että mainitaan kaikki kyseisen koron laskemiseen käytetyt oletukset; jos kuluttaja on ilmoittanut luotonantajalle yhdestä tai useammasta haluamansa luoton osatekijästä, kuten luottosopimuksen kestosta ja luoton kokonaismäärästä, luotonantajan on otettava nämä osatekijät huomioon; jos luottosopimuksessa on sovittu eri luotonnostotavoista, joihin sovelletaan erisuuruisia maksuja tai lainakorkoja, ja jos luotonantaja soveltaa liitteessä I olevan II osan b kohdan mukaista olettamaa, luotonantajan on ilmoitettava, että muut luotonnostojärjestelyt voivat tämän tyyppisessä luottosopimuksessa johtaa suurempaan todelliseen vuosikorkoon; – –”
2)

Asetuksen N:o 952/2013 42 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka perusteella tilanteessa, jossa tullivarastointimenettelyyn asetettuja tavaroita siirretään pois tullivalvonnasta, tullivarastointia koskevan luvan haltijan on maksettava taloudellisen seuraamuksen lisäksi näiden tavaroiden arvoa vastaava summa.
47

Koska tällainen yhtenäinen tarkistus tehdään hankintasopimuksen tekomenettelyvaiheessa, on täsmennettävä, että yhdenvertaisen kohtelun periaate ei ole esteenä sille, että kansallisessa säännöstössä säädetään, ettei alihankkijan toteuttaman rikkomisen toteaminen hankintasopimuksen sopimuspuolen valinnan jälkeen johda sopimuspuoleksi valitun tarjoajan poissulkemiseen vaan yksinomaan alihankkijan korvaamiseen. Koska hankintaviranomainen on kohdistanut hankintamenettelyn aikana kaikkiin talouden toimijoihin ja näiden toimijoiden tarjouksissa mainittuihin alihankkijoihin tarkistusmenettelyn samanlaisin edellytyksin, on katsottava, että näitä toimijoita ja alihankkijoita on tältä osin kohdeltu yhdenvertaisesti hankintamenettelyssä, eikä yhdenvertaisen kohtelun periaate ole esteenä erilaiselle säännölle silloin, kun rikkominen on voitu todeta vasta myöhemmin hankintasopimuksen toteutusvaiheessa.
– kun hän on jättänyt saapumatta yhteen näistä istunnoista hänestä riippumattomasta syystä, jos hänelle on tämän istunnon jälkeen ilmoitettu hänen poissa ollessaan toteutetuista toimista ja jos hän on tosiseikoista tietoisena tehnyt päätöksen, jossa hän on ilmoittanut joko siitä, ettei hän vetoa poissaoloonsa riitauttaakseen näiden toimien laillisuuden, tai siitä, että hän haluaa osallistua näihin toimiin, minkä johdosta asiaa käsittelevä kansallinen tuomioistuin on toistanut mainitut toimet muun muassa suorittamalla uudelleen todistajan kuulemisen, johon syytetyllä on ollut mahdollisuus osallistua täysimääräisesti.
58

Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä todetun perusteella vastattava, että asetusta N:o 1360/2013 on tulkittava siten, että – talouden toimijoiden markkinointivuosien 2001/2002–2005/2006 osalta aiheettomasti tuotantomaksuina maksamien määrien palauttaminen on suoritettava vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet huomioon ottaen kansallisen lainsäädännön mukaisesti, erityisesti viimeksi mainitussa säädettyjä vanhentumisaikoja soveltaen – se on esteenä kansallisille säännöille, joissa – sellaisina kuin toimivaltaiset kansalliset tuomioistuimet niitä tulkitsevat – säädetään, että sovellettava vanhentumisaika aiheettomasti maksettujen sokerin tuotantomaksujen palautuksen hakemiselle päättyy ennen kyseisen asetuksen voimaantuloa, mikä tekee käytännössä mahdottomaksi käyttää unionin oikeusjärjestyksessä näille talouden toimijoille annettua oikeutta saada mainitussa asetuksessa tarkoitettujen markkinointivuosien osalta nämä maksut palautetuiksi.
106

Tällaisessa säännöksessä säädetään näin ollen samalla tavoin yhtäältä sellaisen vakuutuksenottajan tilanteesta, joka on katsonut, että sopimus vastaa hänen tarpeitaan, ja on näin ollen päättänyt jättää käyttämättä peruuttamisoikeuttaan ja on muista syistä päättänyt irtisanoa sopimuksensa, ja toisaalta sellaisen vakuutuksenottajan tilanteesta, joka on sitä vastoin katsonut, ettei sopimus sovellu hänen tarpeisiinsa, ja on näin ollen päättänyt käyttää peruuttamisoikeuttaan.
1)

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 43 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jatkokäsittelylupamenettelylle, jossa yhtäältä toisen asteen tuomioistuin ratkaisee luvan myöntämistä koskevan kysymyksen alioikeuden päätöksen, sen käsiteltäväksi saatetun valituksen, vastapuolen mahdollisen vastauksen ja tarvittaessa myös muun oikeudenkäyntiaineiston perusteella ja jossa toisaalta jatkokäsittelylupa on myönnettävä muun muassa, jos ilmenee aihetta epäillä valituksenalaisen ratkaisun lopputuloksen oikeellisuutta tai jos kyseisen ratkaisun lopputuloksen oikeellisuutta ei ole mahdollista arvioida jatkokäsittelylupaa myöntämättä tai jos jatkokäsittelyluvan myöntämiseen on muu painava syy.
35

Aluksi on huomautettava, että asetuksen N:o 1896/2006 2 artiklan 1 kohdan mukaan kyseistä asetusta sovelletaan valtion rajat ylittäviin asioihin. Mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan asia on valtion rajat ylittävä, kun vähintään yhdellä asianosaisella on kotipaikka tai vakituinen asuinpaikka muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka tuomioistuimen käsiteltäväksi asia on saatettu. Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimelle toimitetuista asiakirja-aineistoon sisältyvistä seikoista ilmenee, että – jollei niistä tarkastuksista muuta johdu, jotka ennakkoratkaisua pyytäneiden tuomioistuinten on suoritettava – Bondora on yhtiö, jonka sääntömääräinen kotipaikka on Virossa. Asetusta N:o 1896/2006 on näin ollen sovellettava.
1)

Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/214/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 7 artiklan 2 kohdan g alakohtaa ja 20 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun päätös taloudellisen seuraamuksen määräämisestä on annettu tiedoksi päätöksen antaneen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja siihen sisältyy tieto muutoksenhakuoikeudesta ja muutoksenhaun määräajasta, täytäntöönpanojäsenvaltion viranomainen ei voi kieltäytyä kyseisen päätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, kunhan asianomaisella on ollut riittävästi aikaa hakea päätökseen muutosta, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, eikä tältä osin ole merkitystä sillä, että kyseessä olevan taloudellisen seuraamuksen määräämistä koskeva menettely on ollut luonteeltaan hallinnollinen.
122

Toiseksi rikkomisen kestosta on muistutettava, että sitä tarkasteltaessa on otettava huomioon ajankohta, jolloin unionin tuomioistuin arvioi tosiseikkoja, eikä ajankohtaa, jolloin komissio on saattanut asian sen käsiteltäväksi. Nyt käsiteltävässä asiassa rikkomisen pituus – eli yli 11 vuotta 3.7.2008 annetun tuomion komissio v. Irlanti (C‑215/06, EU:C:2008:380) julistamisesta – on huomattava (ks. analogisesti tuomio 22.2.2018, komissio v. Kreikka, C‑328/16, EU:C:2018:98, 99 kohta).
Tässä yhteydessä on riittävää todeta, että vaikka on niin, että jäsenvaltioiden on asetettava kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan johdantokappaleen nojalla edellytyksiä vapautusten oikeaksi ja selkeäksi soveltamiseksi sekä mahdollisten veropetosten, veron kiertämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi, nämä edellytykset eivät kuitenkaan voi vaikuttaa säädettyjen vapautusten sisällön määrittelyyn (tuomio 15.11.2012, Zimmermann, C‑174/11, EU:C:2012:716, 39 kohta). Juuri tämä on pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä asetettujen edellytysten vaikutus, sillä edellytykset sisältävät sellaisten riippumattomien henkilöyhteenliittymien, jotka tarjoavat palveluja myös muille kuin jäsenilleen, osalta yleisen ja kumoamattoman olettaman veropetoksesta, väärinkäytöksestä tai veron kiertämisestä, yksilöimättä kuitenkaan täsmällisesti, millaisia väärinkäytöksiä tai veropetoksia tai millaista veron kiertämistä kyseisellä säännöstöllä on tarkoitus estää.
3

Direktiivin 94/22 johdanto-osan neljännessä, kuudennessa, seitsemännessä ja kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”jäsenvaltiot ovat täysivaltaisia alueellaan sijaitsevien hiilivetyvarojen osalta ja niillä on täysivaltaiset oikeudet niihin, – – olisi varmistettava syrjimätön osallistuminen hiilivetyjen etsintä-, hyödyntämis- ja tuotantotoimiin ja niiden toteuttamiseen sellaisin edellytyksin, jotka edistävät alan kilpailua ja samalla parhaiden mahdollisten menetelmien käyttämistä jäsenvaltioiden hiilivetyvarojen etsimisessä, hyödyntämisessä ja tuotannossa sekä vahvistavat yhdentymistä energia-alan sisämarkkinoilla, tätä varten on tarpeen ottaa käyttöön yhteiset säännöt sen varmistamiseksi, että hiilivetyjen etsintään, hyödyntämiseen ja tuotantoon sovellettavat lupamenettelyt ovat avoimia kaikille yrityksille, joilla on tarvittavaa kapasiteettia; luvat on annettava puolueettomien ja julkaistujen arviointiperusteiden mukaisesti; kaikkien menettelyyn osallistuvien yritysten on lisäksi ennalta tiedettävä luvan antamisen edellytykset, jäsenvaltioille on jäätävä oikeus yleisen edun perusteella rajoittaa näiden toimien toteuttamista sekä pääsyä niihin sekä edellyttää toimien tai niihin pääsyn vastineeksi rahallista maksua tai maksua hiilivetyinä, jolloin kyseisen maksun yksityiskohdat on vahvistettava niin, ettei yritysten toimintaan puututa; tätä oikeutta on sovellettava ketään syrjimättä; tämän oikeuden käyttöön liittyviä velvoitteita lukuun ottamatta on toteutettava toimenpiteitä sen välttämiseksi, että yrityksille määrätään sellaisia edellytyksiä ja velvoitteita, jotka eivät ole perusteltuja kyseisten toimien asianmukaisen toteuttamisen kannalta; yritysten toimintaa on seurattava ainoastaan siltä osin kuin se on tarpeen sen varmistamiseksi, että ne noudattavat näitä velvoitteita ja edellytyksiä”.
64

On todettava, että Rooma I ‑asetuksella ja asetuksella N:o 1215/2012 pyritään eri tavoitteisiin. Rooma I ‑asetusta sovelletaan sen 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan määrättäessä sopimusvelvoitteisiin sovellettavaa lakia siviili- ja kauppaoikeuden alalla sovellettavan aineellisen oikeuden määrittämiseksi, kun taas asetuksen N:o 1215/2012 tarkoituksena on vahvistaa säännöt, joiden perusteella määritetään toimivaltainen tuomioistuin siviili- ja kauppaoikeudellisessa riita-asiassa, jossa on kyse muun muassa sopimuksesta, joka on tehty elinkeinonharjoittajan ja sellaisen henkilön välillä, joka tekee sopimuksen sellaista tarkoitusta varten, jota ei voida pitää hänen ammattiinsa tai elinkeinotoimintaansa liittyvänä, jolloin tarkoituksena on suojata kyseistä henkilöä tällaisessa tilanteessa (ks. vastaavasti tuomio 2.5.2019, Pillar Securitisation, C‑694/17, EU:C:2019:345, 42 kohta).
22

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on näin ollen selvitettävä, voiko jäsenvaltioille direktiivin 2003/96 21 artiklan 5 kohdan kolmannessa alakohdassa annettu mahdollisuus myöntää pienille sähköntuottajille verovapautus johtaa, kuten ministre de l’Action et des Comptes publics väittää, 1.1.2011 edeltäneenä ajanjaksona vallinneen tilanteen kaltaiseen tilanteeseen, jolloin Ranskan tasavalta ei ollut vielä ottanut käyttöön sähkön loppukulutusta koskevaa sisäistä veroa eikä näin ollen myöskään vapauttanut pieniä tuottajia kyseisestä verosta. Tarvittaessa olisi myös selvitettävä, miten direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja saman direktiivin 21 artiklan 5 kohdan kolmannen alakohdan säännökset on yhdistettävä, jotta voidaan erityisesti selvittää, edellytetäänkö niissä vähimmäisverotusta, joka johtuu joko tuotetun sähkön verotuksesta, johon liittyy käytetyn maakaasun vapauttaminen verosta, tai sähkön tuotannosta kannettavasta verosta vapauttamisesta, jolloin jäsenvaltion on siis verotettava käytettyä maakaasua.
78

Ensimmäisten valitusperusteiden toisessa osassa CMA väittää, että toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut valituksenalaisissa tuomioissa, asetuksen N:o 575/2013 10 artikla merkitsee sitä, että asetuksen N:o 468/2014 2 artiklan 21 alakohdan c alakohdan soveltamiseksi kyseisessä 10 artiklassa tarkoitetulla ”keskuslaitoksella” on oltava luottolaitoksen asema.
5

Mainitun direktiivin 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Luottosopimuksissa mainittavat tiedot”, säädetään seuraavaa: ”1. Luottosopimukset on laadittava kirjallisina tai muulla pysyvällä tavalla. Kaikkien sopimuspuolten on saatava yksi kappale luottosopimuksesta. Tämä artikla ei vaikuta sellaisiin kansallisiin sääntöihin, jotka koskevat luottosopimusten tekemisen pätevyyttä ja jotka ovat yhteisön oikeuden mukaisia. 2. Luottosopimuksessa on mainittava selkeästi ja tiiviisti: – – g) todellinen vuosikorko ja kuluttajan maksettavaksi tuleva kokonaismäärä laskettuina luottosopimuksen tekohetkellä; kaikki mainitun koron laskemiseen käytetyt oletukset on mainittava; h) kuluttajan suoritettaviksi tulevien maksujen suuruus, lukumäärä ja maksuvälit sekä tarvittaessa järjestys, jonka mukaisesti maksut osoitetaan eri saatavien lyhentämiseksi silloin, kun saatavista peritään erisuuruisia lainakorkoja; i) kun kyseessä on sellaisen luottosopimuksen pääoman lyhennys, jossa luottoaika on kiinteä, kuluttajan oikeudesta saada milloin tahansa luottosopimuksen koko kestoaikana pyynnöstään ja maksutta lyhennystaulukon muodossa esitettävä tiliote. Lyhennystaulukossa on ilmoitettava suoritettavat maksut sekä maksukaudet ja ‑ehdot; taulukossa on oltava kunkin maksuerän erittely, josta käy ilmi pääoman lyhennys, lainakoron perusteella laskettu korko ja mahdolliset lisäkustannukset; jos korko ei ole kiinteä tai jos lisäkustannuksia voidaan luottosopimuksen mukaan muuttaa, lyhennystaulukossa on ilmoitettava selvästi ja tiiviisti se, että taulukon tiedot ovat voimassa vain siihen asti, kun lainakorkoa tai lisäkustannuksia muutetaan luottosopimuksen mukaisesti; j) jos maksuja ja korkoja on suoritettava ilman pääoman lyhennystä, luettelo koron ja siihen mahdollisesti liittyvien toistuvien ja kertaluonteisten maksujen maksukausista ja ‑ehdoista; – – u) mahdolliset muut sopimusehdot; – – 3. Tapauksissa, joissa 2 kohdan i alakohtaa sovelletaan, luotonantajan on asetettava kuluttajan saataville maksutta ja milloin tahansa luottosopimuksen koko kestoaikana lyhennystaulukon muodossa esitettävä tiliote. 4. Jos kyse on luottosopimuksesta, jonka mukaan kuluttajan suorittamat maksut eivät johda välittömään luoton kokonaismäärän vastaavaan lyhenemiseen vaan ne käytetään pääoman kartuttamiseen luottosopimuksessa tai lisäsopimuksessa vahvistettuina ajanjaksoina ja siinä määrätyin ehdoin, 2 kohdassa edellytetyissä tiedoissa on ilmaistava selkeästi ja tiiviisti, että tällaisessa luottosopimuksessa ei taata luottosopimuksen mukaisesti nostetun luoton kokonaismäärän takaisinmaksua, paitsi jos tällainen takuu annetaan. – –”
2)

Asetuksen N:o 882/2004 27 artiklaa on tulkittava siten, ettei siinä sallita jäsenvaltion soveltavan maksuja, jotka ovat alhaisempia kuin asetuksen N:o 882/2004 liitteessä IV olevassa B jaksossa ja liitteessä V olevassa B jaksossa säädetyt vähimmäismaksut.