Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne - Komission toimivalta - Toimivallan käyttäminen ei edellytä erityistä asiavaltuutta - Kanne, jossa vaaditaan toteamaan, että yksittäistapauksessa ei ole noudatettu toistaiseksi täytäntöönpanematta jätetyssä direktiivissä asetettuja velvoitteita - Tutkittavaksi ottaminen - Kyseisten säännösten välitön oikeusvaikutus - Ei merkitystä

(ETY:n perustamissopimuksen 155 ja 169 artikla)

2 Ympäristö - Tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi - Direktiivi 85/337/ETY - Kansalliset myöhästyneet täytäntöönpanotoimet, joiden perusteella ei tarvitse tehdä arviointia niissä lupamenettelyissä, jotka on aloitettu täytäntöönpanolle varatun määräajan päättymisen jälkeen - Ei voida sallia - Lupamenettelyn aloittamisajankohta - Määrittelyn perusteet - Käsite "lämpövoimalaitokset, joiden lämmöntuotto on vähintään 300 MW" - Tulkinta - Direktiivin 2, 3 ja 8 artiklassa kansallisille viranomaisille asetetut velvollisuudet - Konkreettiset ja selvät velvollisuudet

(Neuvoston direktiivin 85/337/ETY 2, 3, 8 artikla, 12 artiklan 1 kohta, direktiivin liitteessä I oleva 2 kohta ja liitteessä II oleva 12 kohta)

Tiivistelmä

3 Kun komissio käyttää perustamissopimuksen 155 ja 169 artiklan mukaista toimivaltaansa ja nostaa kanteen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä, sen ei tarvitse osoittaa erityisen asiavaltuuden olemassaoloa. Perustamissopimuksen 169 artiklan tarkoituksena ei itse asiassa ole suojata komission omia oikeuksia. Komission on yhteisön yleisen edun nimissä valvottava viran puolesta, että jäsenvaltiot noudattavat perustamissopimusta ja toimielinten sen nojalla antamia säännöksiä, ja jäsenyysvelvoitteita mahdollisesti rikottaessa komission tehtävänä on saada todetuksi, että edellä mainittuja säännöksiä ja määräyksiä ei ole noudatettu. Perustamissopimuksen noudattamisen valvojana komissiolla on näin ollen yksin toimivalta päättää, onko tarpeen ryhtyä menettelyyn jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamiseksi ja millaisesta asianomaisen jäsenvaltion toiminnasta tai laiminlyönnistä tämä menettely on syytä aloittaa.

Tästä seuraa, että jos jäsenvaltio ei ole säädetyssä määräajassa pannut täytäntöön yhteisön direktiiviä ja sitä vastaan on nostettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä kanne, jonka perusteena ei kuitenkaan ole täytäntöönpanon laiminlyönti vaan direktiivistä johtuvan velvollisuuden noudattamatta jättäminen yksittäistapauksessa, tämä jäsenvaltio ei voi vedota siihen, että se ei ole toteuttanut direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavia toimenpiteitä, vastustaakseen kanteen tutkittavaksi ottamista tai sitä, että yhteisöjen tuomioistuin tutkii kanteen, jolla pyritään toteamaan jäsenyysvelvoitteen noudattamatta jättäminen.

Lisäksi kun on kyse kanteesta, joka perustuu siihen, ettei jäsenvaltio ole yksittäistapauksessa täyttänyt direktiivissä sille asetettuja velvollisuuksia, ja jonka perusteita on siis arvioitava tulkitsemalla direktiivissä jäsenvaltioille asetettuja velvollisuuksia, jäsenvaltio ei voi väittää, että kanne pitäisi jättää tutkimatta sillä perusteella, että kyseisillä direktiivin säännöksillä ei luoda yksityisille yksilöllisiä oikeuksia, koska sillä, voivatko yksityiset vedota suoraan direktiivin säännöksiin, ei ole merkitystä tämän kanteen kannalta.

4 Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annettua direktiiviä 85/337/ETY ja erityisesti sen 12 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa se, että jäsenvaltio on saattanut direktiivin osaksi kansallista oikeusjärjestystään täytäntöönpanolle varatun määräajan eli 3.7.1988 jälkeen eikä näiden täytäntöönpanotointen perusteella tarvitse tehdä direktiivin edellyttämää arviointia niissä lupamenettelyissä, jotka on aloitettu täytäntöönpanolle varatun määräajan päättymisen jälkeen. Oikeusvarmuuden periaatteen mukaisesti ja direktiivin tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi ainoa lupamenettelyn aloittamisen ajankohtaa arvioitaessa huomioon otettava arviointiperuste voi olla ajankohta, jolloin virallinen lupahakemus tehtiin, eikä huomioon oteta toimivaltaisten viranomaisten ja hankkeen toteuttajan välisiä epävirallisia yhteydenottoja ja keskusteluita.

Lisäksi direktiivin liitteessä I olevan 2 kohdan mukaan lämmöntuotannoltaan yli 300 MW olevia lämpövoimalaitoksia koskevat hankkeet on arvioitava, ja tätä kohtaa on tulkittava siten, että näin on tehtävä riippumatta siitä, toteutetaanko hankkeet itsenäisinä, liittyvätkö ne jo olemassa olevaan rakennukseen vai onko niillä edellisen kanssa suora toiminnallinen yhteys. Yhteys olemassa olevaan rakennukseen ei tarkoita sitä, että kyseessä olisi direktiivin liitteessä II olevassa 12 kohdassa mainittu "liitteessä I mainittujen hankkeiden muutos", joita varten on säädetty ainoastaan arviointimahdollisuus.

Lopuksi, direktiivin 2 artiklassa säädetään yksiselitteisesti jokaisen jäsenvaltion hankkeiden lupa-asioissa toimivaltaiselle viranomaiselle asetetusta velvollisuudesta arvioida tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutukset; 3 artiklassa määritellään arvioinnin sisältöä, luetellaan tekijät, jotka on otettava arvioinnissa huomioon ja jätetään toimivaltaiselle viranomaiselle tietty arviointivara sen suhteen, mikä on tarkoituksenmukaisin tapa toteuttaa arviointi kussakin yksittäistapauksessa; ja 8 artiklassa asetetaan kansallisille viranomaisille velvollisuus ottaa lupamenettelyssä huomioon arvioinnissa saadut tiedot; näitä artikloita on tulkittava siten, että niissä asetetaan täysin yksiselitteisesti toimivaltaisille kansallisille viranomaisille lupa-asioissa velvollisuus toteuttaa tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi.