Asia C-662/17

E. G.

vastaan

Slovenian tasavalta

(Vrhovno sodiščen esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä – Direktiivi 2013/32/EU – 46 artiklan 2 kohta – Muutoksenhaku päätöksestä, jolla evätään pakolaisaseman myöntäminen mutta myönnetään toissijainen suojeluasema – Tutkittavaksi ottaminen – Riittävän edun puuttuminen, jos jäsenvaltion myöntämä toissijainen suojeluasema tarjoaa samat oikeudet ja edut kuin pakolaisasema unionin ja kansallisen lainsäädännön nojalla – Hakijan yksilöllisen tilanteen merkitys arvioitaessa sitä, ovatko mainitut oikeudet ja edut samoja

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 18.10.2018

Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Turvapaikkapolitiikka – Kansainvälisen suojelun myöntämistä ja peruuttamista koskeva menettely – Direktiivi 2013/32 – Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan tuomioistuimissa – Muutoksenhaku päätöksestä, jolla evätään pakolaisaseman myöntäminen mutta myönnetään toissijainen suojeluasema – Jäsenvaltioilla oleva mahdollisuus katsoa, että tällaista muutoksenhakua ei voida ottaa tutkittavaksi – Edellytykset – Näillä kahdella asemalla myönnetyt oikeudet ja edut ovat samoja – Abstrakti arviointi – Ulottuvuus

(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32 46 artiklan 2 kohdan toinen alakohta)

Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 46 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella jäsenvaltion lainsäädännöllä myönnetty toissijainen suojeluasema ei tarjoa mainitussa säännöksessä tarkoitetulla tavoin ”samoja oikeuksia ja etuja kuin pakolaisasema unionin ja kansallisen lainsäädännön nojalla”, ja täten kyseisen jäsenvaltion tuomioistuin ei voi jättää tutkimatta muutoksenhakua, joka on tehty päätöksestä, jonka mukaan hakemus on perusteeton pakolaisaseman osalta mutta jolla on myönnetty toissijainen suojeluasema, sillä perusteella, että hakijan edun kannalta ei ole tarpeellista jatkaa menettelyä, jos on selvitetty, että sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan näillä kahdella kansainvälisellä suojeluasemalla myönnettävät oikeudet ja edut eivät ole tosiasiallisesti samanlaiset.

Tällaista muutoksenhakua ei voida jättää tutkimatta, vaikka hakijan konkreettisissa olosuhteissa on todettu, että pakolaisaseman myöntämisellä ei voida tarjota hänelle enempää oikeuksia ja etuja kuin toissijaisen suojeluaseman myöntämisellä, koska hakija ei vetoa tai ei vielä vetoa hänelle pakolaisaseman nojalla myönnettäviin oikeuksiin, mutta näitä oikeuksia ei myönnetä tai ne myönnetään vähemmässä määrin toissijaisen suojeluaseman nojalla.

Direktiivin 2013/32 46 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa sallitaan jäsenvaltion säätävän, että päätökseen, jonka mukaan hakemus on perusteeton pakolaisaseman osalta mutta jolla on myönnetty toissijainen suojeluasema, ei voi hakea muutosta, koska hakijan edun kannalta ei ole tarpeellista jatkaa menettelyä, jos jäsenvaltion myöntämä toissijainen suojeluasema tarjoaa ”samat oikeudet ja edut kuin pakolaisasema unionin ja kansallisen lainsäädännön nojalla”. Näin ollen direktiivin 2013/32 46 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädettyä oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden epäämistä on tulkittava suppeasti, koska se muodostaa poikkeuksen mainitun direktiivin 46 artiklassa säädetystä oikeudesta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi päätökseen, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus hylätään, ja rajoituksen perusoikeuskirjan 47 artiklassa määrättyyn tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevaan perusoikeuteen. Tästä seuraa, että tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden epäämistä on tulkittava siten, että sitä voidaan soveltaa vain, jos kyseisen jäsenvaltion myöntämällä toissijaisella suojeluasemalla tarjotut oikeudet ja edut ovat tosiasiallisesti samat kuin oikeudet ja edut, jotka pakolaisasema tarjoaa unionin ja sovellettavan kansallisen lainsäädännön nojalla.

On kuitenkin todettava, että oleskeluoikeuden osalta Slovenian lainsäädännössä säädetyllä toissijaisella suojeluasemalla ei myönnetä samoja oikeuksia ja etuja kuin pakolaisasemalla unionin ja kansallisen lainsäädännön nojalla, koska kuten tämän tuomion 33 kohdassa esitetyistä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toteamuksista ilmenee, toissijaiseen suojeluasemaan liittyvän oleskeluluvan kesto ei ole sama kuin pakolaisaseman saaneiden henkilöiden oleskeluluvan kesto.

Kuten Alankomaiden hallitus ja Euroopan komissio ovat väittäneet, kansallisen tuomioistuimen ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessään mainitsemat Slovenian oikeuden säännöt, jotka koskevat näiden kahden kansainvälisen suojeluaseman myöntämistä, päättymistä, peruuttamista tai jatkamista, eivät sen sijaan liity mainituilla asemilla myönnettyjen oikeuksien sisältöön vaan oikean aseman määrittämiseen. Näistä säännöistä säädetään pakottavasti ja ne ovat erilaisia direktiivin III–VI luvuissa kyseessä oleville kahdelle kansainväliselle suojeluasemalle. Mainittuja sääntöjä – toisin kuin näillä asemilla myönnettyjen oikeuksien sisältöä koskevia sääntöjä – ei täten voida ottaa huomioon direktiivin 2013/32 46 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuina ”oikeuksina ja etuina”.

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii vielä, onko arvioitaessa direktiivin 2013/32 46 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa asetettua edellytystä, jonka mukaan kyseessä olevilla kahdella kansainvälisellä suojeluasemalla myönnettyjen oikeuksien ja etujen on oltava samat, otettava huomioon hakijan yksilöllinen tilanne siten, että vaikka nämä oikeudet ja edut eivät ole samoja, hänen etunsa kannalta ei joka tapauksessa ole tarpeellista hakea muutosta päätökseen, jolla häneltä evätään pakolaisasema, mistä aiheutuu muutoksenhaun tutkimatta jättäminen, jos kyseisen aseman myöntämisellä ei hänen konkreettisessa tilanteessaan myönnettäisi hänelle enempää oikeuksia ja etuja kuin toissijaisen suojeluaseman myöntämisellä. Kysymystä siitä, täyttyykö direktiivin 2013/32 46 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa asetettu edellytys, jonka mukaan kyseessä oleviin kahteen kansainväliseen suojeluasemaan liittyvien oikeuksien on tosiasiallisesti oltava samat, on kuitenkin arvioitava tutkimalla esillä olevaa kansallista lainsäädäntöä kokonaisuudessaan, eikä suhteessa kyseisen hakijan konkreettiseen tilanteeseen.

(ks. 43, 49, 50, 54, 57-59, 62, 63 ja 70 kohta sekä tuomiolauselma)