Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset

(Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta)

2. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Yritykset, joille on annettu tilaisuus esittää huomautuksensa komission esittämistä tosiseikoista, väitteistä ja olosuhteista

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet – Markkinoiden kilpailuolosuhteiden tutkimisessa on otettava huomioon tosiasiallinen ja mahdollinen kilpailu

(EY 81 artiklan 1 ja 3 kohta)

4. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jolla todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Päätös, joka edellyttää monitahoisten taloudellis- tai teknisluonteisten arvioiden tekemistä – Tuomioistuinvalvonnan ulottuvuus

(EY 81 artiklan 1 kohta)

5. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Käsite

(EY 81 artiklan 1 kohta)

6. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Oleellinen tekijä arvioitaessa yrityksen luokittelemista mahdolliseksi kilpailijaksi on yrityksen kyky päästä merkityksellisille markkinoille

(EY 81 artiklan 1 kohta)

7. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Näyttö – Asiakirjan näyttöarvon arvioiminen – Arviointiperusteet – Esitettyjen todisteiden luotettavuus

(EY 81 artiklan 1 kohta)

8. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Yrityksen luokitteleminen mahdolliseksi kilpailijaksi – Kyky päästä nopeasti merkityksellisille markkinoille – Nopean markkinoille pääsyn käsite

(EY 81 artiklan 1 kohta; komission tiedonanto 2001/C 3/02)

9. Kilpailu – Sakot – Asetuksen N:o 17 mukaisesti ilmoitettu sopimus, johon sovelletaan sakkoimmuniteettia – Ilmoituksen tuleminen mitättömäksi ja sakkoimmuniteetin lakkaaminen asetuksen N:o 1/2003 voimaantulosta lähtien

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 34 artiklan 1 kohta)

10. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Komission harkintavalta – Sakkojen tason mukauttaminen

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla)

11. Kilpailu – Sakot – Komission harkintavalta – Yrityksen omaan toimintaan perustuva arviointi

(EY 81 artiklan 1 kohta)

12. Kilpailu – Sakot – Päätös, jolla määrätään sakkoja – Perusteluvelvollisuus – Ulottuvuus – Sellaisten arviointiperusteiden ilmoittaminen, joiden avulla komissio on voinut määrittää rikkomisen vakavuuden ja keston

(EY 253 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C)

13. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Luottamuksensuoja – Käsite – Komission toteamukset, jotka ”voitiin ymmärtää” tietyllä tavalla, eivät kuulu tämän käsitteen piiriin

14. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission velvollisuudet – Kohtuullisen ajan noudattaminen – Päätös, jolla rikkominen todetaan, voidaan kumota menettelyn kohtuuttoman pitkän keston johdosta, jos kyseessä olevien yritysten puolustautumisoikeuksia on loukattu

(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 25 artikla)

15. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Komission suuntaviivat – Lieventävät olosuhteet

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

16. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Arviointiperusteet – Vaikutus markkinoihin – Maantieteellisten markkinoiden laajuus

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

17. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Lieventävät olosuhteet – Komission harkintavalta kokonaisarvioinnin suorittamiseksi

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 3 kohta)

Tiivistelmä

1. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kanteessa on mainittava riidan kohde ja yhteenveto seikoista, joihin kanne perustuu. Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä on, että ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmän tekstistä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi. Vaikka kannekirjelmän tekstiosaa voidaan tukea ja täydentää tietyiltä osin viittaamalla kannekirjelmän liitteenä olevien asiakirjojen kohtiin, sillä, että viitataan yleisluonteisesti muihin asiakirjoihin, vaikka ne olisivat kannekirjelmän liitteinä, ei voida korjata sitä, että itse kannekirjelmässä ei ole mainittu olennaisia oikeudellisia perusteluja, jotka siinä on edellä mainittujen määräysten mukaan mainittava.

Unionin yleisen tuomioistuimen asiana ei myöskään ole etsiä ja tunnistaa liitteistä oikeudellisia perusteita ja perusteluja, joihin kanteen voitaisiin katsoa perustuvan, koska liitteillä on puhtaasti todistuksellinen ja välineellinen tehtävä.

Unionin yleinen tuomioistuin voi ottaa huomioon kannekirjelmän liitteenä olevan asiantuntijoiden yhteisen lausunnon, johon kantajat viittaavat arvostellessaan komission päätöstä, ainoastaan siltä osin kuin sillä tuetaan tai täydennetään oikeudellisia perusteita tai perusteluja, joihin kantajat ovat nimenomaisesti vedonneet kirjelmiensä perusteluosassa, ja siltä osin kuin voidaan täsmällisesti määrittää, mitkä sen sisältämistä seikoista tukevat tai täydentävät kyseisiä oikeudellisia perusteita tai perusteluja.

(ks. 50, 51 ja 53 kohta)

2. Kilpailuasioissa käytävässä hallinnollisessa menettelyssä väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu – vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetty – selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa menettelyissä, jotka voivat johtaa seuraamuksiin, edellyttää nimittäin sitä, että asianomaisille yrityksille ja yritysten yhteenliittymille varataan jo hallinnollisen menettelyn aikana tilaisuus tehokkaasti esittää huomautuksensa komission esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden todenmukaisuudesta ja merkityksellisyydestä. Tätä vaatimusta noudatetaan, jos päätöksessä, jolla EY 81 artiklan rikkominen todetaan, ei aseteta asianomaisten henkilöiden vastuulle väitetiedoksiannossa tarkoitetuista rikkomisista poikkeavia rikkomisia ja jos siinä esitetään ainoastaan sellaisia tosiseikkoja, joista asianomaiset henkilöt ovat voineet esittää kantansa.

Voidakseen vedota puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen riidanalaisessa päätöksessä esitettyjen väitteiden osalta ei myöskään riitä, että asianomaiset yritykset viittaavat vain väitetiedoksiannon ja riidanalaisen päätöksen välisiin eroihin selittämättä täsmällisesti ja konkreettisesti, miten kukin näistä eroista muodostaa yksittäistapauksessa uuden väitteen, josta niillä ei ole ollut tilaisuutta tulla kuulluiksi. Koska komissio on väitetiedoksiannossa vedonnut markkinoiden tiettyihin ominaispiirteisiin ja erityisesti niiden huomattavaan keskittymiseen todetakseen, että markkinoilla esiintyy vähän kilpailua, ja koska kantajien huomautuksiin vastatessaan komissio totesi päätöksessään, ettei kilpailu ole kyseisillä markkinoilla tehotonta mutta että lisäkilpailulle olisi tilaa, komissio ei ole esittänyt uutta väitettä eikä vedonnut uuteen tosiseikkaan, vaan ainoastaan täydentänyt arviointiaan ottaen huomioon kantajien huomautukset. Näin ollen riidanalaisen päätöksen perusteluihin väitetiedoksiannossa alun perin esitettyihin perusteluihin nähden tehdyllä muutoksella ei missään tapauksessa loukata kantajien puolustautumisoikeuksia, vaan se sitä vastoin osoittaa, että kantajilla on ollut tilaisuus esittää huomautuksensa komission esittämästä väitteestä.

(ks. 56 ja 58–62 kohta)

3. Arvioitaessa tiettyä sopimusta, yritysten yhteenliittymän päätöstä tai yhdenmukaistettua menettelytapaa EY 81 artiklan 1 kohdan kannalta on otettava huomioon se konkreettinen asiayhteys, johon niiden vaikutukset kohdistuvat, etenkin kysymyksessä olevien yritysten taloudellinen ja oikeudellinen toimintaympäristö, näiden sopimusten, päätösten tai menettelytapojen kohteena olevat tavarat tai palvelut sekä kyseisten markkinoiden tosiasialliset toimintaolosuhteet ja kyseisten markkinoiden rakenne, paitsi jos sopimus merkitsee ilmiselviä kilpailunrajoituksia, kuten hintojen vahvistamista, markkinoiden jakoa tai menekin valvontaa. Viimeksi mainitussa tapauksessa tällaisia rajoituksia voidaan verrata niiden kilpailua edistäviksi väitettyihin vaikutuksiin ainoastaan EY 81 artiklan 3 kohdan perusteella poikkeuksen myöntämiseksi saman artiklan 1 kohtaan sisältyvästä kiellosta.

Tiettyjen markkinoiden kilpailuolosuhteita ei ole arvioitava pelkästään kyseisillä markkinoilla ennestään toimivien yritysten tosiasiallisen keskinäisen kilpailun perusteella, vaan myös mahdollisen kilpailun perusteella sen selvittämiseksi, onko näiden markkinoiden rakenne ja niitä sääntelevä taloudellinen ja oikeudellinen toimintaympäristö huomioon ottaen tosiasiallisesti ja konkreettisesti mahdollista, että asianomaiset yritykset kilpailevat keskenään tai että uusi yrittäjä voi päästä kyseisille markkinoille kilpailemaan niillä ennestään toimivien yrittäjien kanssa.

Harkittaessa, onko jotakin sopimusta, yritysten yhteenliittymän päätöstä tai yhdenmukaistettua menettelytapaa pidettävä kiellettynä sen kilpailua vääristävien vaikutusten vuoksi, on tutkittava, millaisiksi todelliset kilpailuolosuhteet muodostuisivat ilman kyseistä sopimusta, yritysten yhteenliittymän päätöstä tai yhdenmukaistettua menettelytapaa.

(ks. 67–69, 81, 125 ja 130 kohta)

4. Vaikka unionin tuomioistuinten tehtävänä on yleisesti harjoittaa kokonaisvaltaista valvontaa EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytysten täyttymisen suhteen, niiden valvoessa komission tekemiä monitahoisia taloudellisia arviointeja tämä valvonta kohdistuu välttämättä ainoastaan siihen, että menettelysääntöjä ja perusteluvelvollisuutta on noudatettu, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin. Komission harkintavallan tunnustaminen ei kuitenkaan tarkoita sitä, että unionin tuomioistuinten on pidättäydyttävä valvomasta sitä, miten komissio on tulkinnut taloudellisia seikkoja. Unionin tuomioistuinten on paitsi tutkittava esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus, myös tarkistettava, muodostavatko nämä todisteet merkityksellisten seikkojen kokonaisuuden, joka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea päätelmiä, jotka niistä on tehty.

Koska komission uuden toimijan markkinoillepääsyä edistäviksi katsomista tekijöistä huolimatta uuden toimijan olisi luottokortti- ja maksuaikakorttimaksujen vastaanottopalvelujen markkinoiden rakenteen vuoksi vaikea päästä kyseisille markkinoille rahoituslaitoksen sellaisen fronting-järjestelyn kautta, jonka johdosta se alusta alkaen joutuisi epäedullisempaan asemaan markkinoilla jo toimiviin pääasiallisiin kilpailijoihinsa nähden, komission päätelmä, jossa katsotaan, ettei tällainen markkinoillepääsy ole mahdollinen, on perusteltu riittävällä tavalla toteamuksilla, jotka koskevat vaikeutta löytää fronting-järjestelykumppani sekä sillä, että fronting-järjestelyt monimutkaistavat toimintaa ja aiheuttavat lisäkustannuksia, eikä tässä päätelmässä sovelleta virheellistä oikeudellista arviointiperustetta.

(ks. 70, 110 ja 111 kohta)

5. Se seikka, että komissio on myöntänyt, ettei kilpailu kyseisillä markkinoilla ole ”tehotonta”, ei estä sitä määräämästä seuraamuksia sellaisesta toiminnasta, jolla estetään mahdollisen kilpailijan pääsy näille markkinoille. Yhtäältä on todettava, että koska EY 81 artikla, sen enempää kuin muutkaan perustamissopimuksen kilpailusäännöt, ei ole yksinomaan tarkoitettu kilpailijoiden tai kuluttajien intressien suojelemiseen, vaan sillä pyritään myös suojelemaan markkinoiden rakennetta ja siten kilpailua sinänsä, komissio on pätevästi voinut tukeutua kyseessä olevien markkinoiden korkeaan keskittymisasteeseen. Toisaalta toiminnasta mahdolliselle kilpailulle aiheutuvien vaikutusten tutkiminen ei voi olla alisteinen kyseisten markkinoiden tosiasiallisen kilpailun asteen tutkimiselle. Tällainen katsantokanta olisi ristiriidassa sen vakiintuneen oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan tiettyjen markkinoiden kilpailuolosuhteita ei ole arvioitava pelkästään kyseisillä markkinoilla ennestään toimivien yritysten tosiasiallisen keskinäisen kilpailutilanteen perusteella vaan myös mahdollisen kilpailun perusteella.

(ks. 121–131 kohta)

6. Tarkasteltaessa oikeudellisia perusteita, joita on sovellettava selvitettäessä, onko yritys mahdollinen kilpailija kyseisillä markkinoilla, komissio on velvollinen tutkimaan, olisiko yrityksellä ollut tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä näille markkinoille ja kilpailla sinne jo sijoittautuneiden yritysten kanssa, jos siihen ei olisi sovellettu EY 81 artiklan 1 kohdan nojalla riitautettua sääntöä. Tällainen toteen näyttäminen ei voi perustua pelkkään olettamukseen, vaan sen tueksi on esitettävä tosiseikkoja tai merkityksellisten markkinoiden rakennetta koskeva selvitys. Yritystä ei näin ollen voida luokitella mahdolliseksi kilpailijaksi, jos sen markkinoillepääsy ei ole taloudellisesti elinkelpoisen strategian mukaista. Tästä seuraa väistämättä, että yrityksen aikomuksella päästä markkinoille voi olla merkitystä tutkittaessa, voidaanko sitä pitää mahdollisena kilpailijana kyseisillä markkinoilla, mutta yrityksen kyky päästä niille on oleellinen seikka, johon tällaisen luokittelun on perustuttava.

(ks. 166–168 kohta)

7. Arvioitaessa näyttöarvoa, joka asiakirjoille on myönnettävä kilpailusääntöjen rikkomisen toteamista koskevassa menettelyssä, on muistettava, että unionin oikeudessa vallitseva periaate on vapaan todistusharkinnan periaate ja että ainoa merkityksellinen arviointiperuste esitettyjen todisteiden harkinnassa on niiden luotettavuus. Todisteen näyttöarvoa arvioitaessa on näin ollen ensiksi tutkittava sen sisältämän tiedon uskottavuus. On otettava huomioon erityisesti asiakirjan alkuperä, sen laatimisolosuhteet ja vastaanottaja sekä pohdittava, vaikuttaako se sisällöltään järkeenkäyvältä ja luotettavalta.

(ks. 182 kohta)

8. Komissio ei tee oikeudellista virhettä luokitellessaan taloudellisen toimijan mahdolliseksi kilpailijaksi sikäli kuin sen arviointia toimijan kyvystä päästä merkityksellisille markkinoille ei yhtäältä kiistetä eikä toimijan mahdollisuus päästä kyseisille markkinoille ole toisaalta puhtaasti teoreettinen. Tätä päätelmää ei muuta se, ettei komissio arvioinut aikaa, jonka toimija olisi tarvinnut päästäkseen merkityksellisille markkinoille, mikä on selvästikin ristiriitaista EY 81 artiklan soveltamisesta horisontaalista yhteistyötä koskeviin sopimuksiin annetuissa suuntaviivoissa, joissa mainitaan vuoden aika, esitetyn määritelmän kanssa. Näiden suuntaviivojen alaviitteessä 9 esitetyn määritelmän perusteella oleellinen seikka nimittäin on, että mahdollisen markkinoilletulon on tapahduttava riittävän nopeasti, jotta se vaikuttaa markkinoihin osallistujiin, ja yhden vuoden aika on ainoastaan ohjeellinen.

(ks. 187–189 kohta)

9. Komissio voi määrätä sakon asetuksen N:o 17 mukaisesti ilmoitetusta sopimuksesta perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 34 artiklan 1 kohdan nojalla, jossa säädetään, että ilmoitukset ovat kyseisen asetuksen soveltamispäivästä alkaen mitättömiä. Tästä seuraa väistämättä, että sakkoimmuniteetti lakkaa asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohdan mukaisesti ilmoitettujen sopimusten osalta asetuksen N:o 1/2003 tullessa voimaan. Komissiolla on näin ollen joka tapauksessa oikeus määrätä asetuksen N:o 1/2003 voimaantulon jälkeen kantajille sakko riidanalaisen menettelytavan jatkamisesta.

(ks. 211 kohta)

10. Komissiolla on harkintavaltaa sakkojen suuruuden määräämisessä, koska ne ovat kilpailupolitiikan väline. Se, ettei komissio ole aikaisemmin määrännyt sakkoja seurauksiin perustuvien kilpailun rajoitusten yhteydessä, ei voi merkitä sitä, etteikö se voisi määrätä sakkoa, jos tämä on tarpeen kilpailupolitiikan toteuttamiseksi. Kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää päinvastoin sitä, että komissio voi milloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa tämän politiikan tarpeita vastaavaksi.

(ks. 212 ja 213 kohta)

11. Komissiolla on harkintavaltaa päättää kunkin tapauksen erityisten seikkojen perusteella siitä, onko sen toteaman rikkomisen seuraamukseksi ja kilpailuoikeuden tehokkuuden säilyttämiseksi tarkoituksenmukaista määrätä sakkoja. Vaikka komissio olisi aiemmin perusteettomasti jättänyt määräämättä yrityksille sakkoja vastaavanlaisissa asioissa, perustelut, joissa vedotaan sellaisten yritysten, joille on määrätty seuraamuksia kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta, eduksi toisen hyväksi tehtyyn lainvastaisuuteen, ovat laillisuusperiaatteen vastaisia.

(ks. 218 ja 219 kohta)

12. Kun komissio vahvistaa sakkoja kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta, se täyttää perusteluvelvollisuutensa, kun se päätöksessään ilmoittaa ne arviointiin liittyneet seikat, joiden nojalla sen on ollut mahdollista mitata rikkomisen vakavuus ja kesto, eikä sillä ole velvollisuutta antaa siinä yksityiskohtaisempaa esitystä tai sakon laskentatapaan liittyviä numerotietoja. Vaikka tällaisen toiminnan, josta kantajia arvostellaan, vakavuuteen ja kestoon liittyvät seikat koskevat lähinnä sakon suuruuden määrittämistä, niiden perusteella voidaan myös ymmärtää, miksi komissio piti sakon määräämistä tarkoituksenmukaisena.

(ks. 221 ja 288 kohta)

13. Menettelyssä, jossa EY 81 artiklan mukaisesti todetaan rikkominen tapahtuneeksi, kaikilla oikeussubjekteilla, jotka ovat sellaisessa tilanteessa, josta ilmenee, että heille on hallintoelimen toiminnan vuoksi syntynyt perusteltuja odotuksia, on oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen, mutta on tarkennettava, ettei kukaan voi vedota kyseisen periaatteen loukkaamiseen, jos hallintoelin ei ole antanut hänelle toimivaltaisilta ja luotettavilta tahoilta tulevia täsmällisiä, ehdottomia ja yhtäpitäviä vakuutteluja. Tällaisina vakuutteluina ei voida pitää ”toteamuksia, jotka voitiin ymmärtää siten”, ettei komissio pitänyt tiettyä tapausta asiana, jossa se määrää sakon.

(ks. 223 ja 224 kohta)

14. Kohtuullisen käsittelyajan noudattaminen kilpailupolitiikkaa koskevissa hallinnollisissa menettelyissä on unionin oikeuden yleinen oikeusperiaate, jonka noudattamista tuomioistuimet valvovat. Tämä periaate sisältyy Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohtaan. Kyseisen periaatteen loukkaaminen voi johtaa päätöksen, jolla EY 81 artiklaa todetaan rikotun, kumoamiseen, jos se on vaikuttanut kyseessä olevien yritysten mahdollisuuksiin puolustaa kantaansa ja näin ollen vaarantanut niiden puolustautumisoikeudet. Tilanne ei kuitenkaan ole näin, jos kantajat eivät väitä, että hallinnollisen menettelyn kesto on vaarantanut niiden puolustautumisoikeudet, ja jos rikkomisen lakkaamisen ja sakon määräämistä koskevan riidanalaisen päätöksen välinen ajanjakso on lyhyempi kuin asetuksen N:o 1/2003 25 artiklassa säädetyt vanhentumisajat. Sellaisen kattavan sääntelyn vuoksi, jossa säännellään yksityiskohtaisesti määräaikoja, joissa komissio voi oikeusvarmuuden perustavanlaatuista vaatimusta sivuuttamatta määrätä sakkoja kilpailusääntöjen soveltamista koskevien menettelyjen kohteina oleville yrityksille, kaikki perustelut, jotka liittyvät komission velvollisuuteen käyttää toimivaltaansa määrätä sakkoja kohtuullisessa ajassa, on nimittäin hylättävä.

(ks. 231–234, 238 ja 298 kohta)

15. Komissio ei voi kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta määrättävien sakkojen suuruutta ratkaistessaan poiketa säännöistä, jotka se on itselleen asettanut. Erityisesti silloin kun komissio antaa suuntaviivoja, joilla se pyrkii perustamissopimuksen määräyksiä noudattaen täsmentämään perusteet, joita se aikoo soveltaa harkintavaltaansa tällä alalla käyttäessään, se rajoittaa itse harkintavaltaansa, koska sen on noudatettava viitteellisiä sääntöjä, jotka se on itselleen asettanut.

Tutkittaessa, olisiko komission pitänyt katsoa kantajien osalta lieventäväksi olosuhteeksi se, että oli olemassa perusteltu epäilys siitä, ettei menettely, josta seuraamus määrättiin, merkitsisi kilpailusääntöjen rikkomista niissä tilanteissa, joissa sakkoa ei määrätä koko rikkomisen ajalta vaan vasta väitetiedoksiannon antamispäivästä lähtien, on otettava huomioon se seikka, että tuosta päivästä alkaen komissio esitti vastaväitteitä riidanalaisesta menettelytavasta ja ilmaisi perusteet, miksi se piti sitä EY 81 artiklan vastaisena. Väitetiedoksiannon antamispäivästä lähtien kantajat eivät näin ollen enää voi väittää, etteivät ne tienneet rikkovansa EY 81 artiklaa.

(ks. 246, 250–252 ja 297 kohta)

16. Kilpailuasioissa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta määritettäessä otetaan huomioon lukuisia tekijöitä, kuten asian ominaispiirteet, asiayhteys ja sakkojen ennalta ehkäisevä vaikutus, joiden osalta komissiolla on harkintavaltaa. Rikkomisen vakavuuden arvioinnissa on otettava huomioon rikkomisen laatu, sen todellinen vaikutus markkinoihin, jos se on mitattavissa, ja kyseisten maantieteellisten markkinoiden laajuus.

(ks. 266 ja 268 kohta)

17. Sitä, onko sakon mahdollinen alentaminen asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa annettujen suuntaviivojen 3 kohdassa tarkoitettujen lieventävien olosuhteiden nojalla asianmukaista, on kilpailuasioissa arvioitava kokonaisvaltaisesti ja ottaen huomioon kaikki merkitykselliset asianhaarat. Koska suuntaviivat eivät sisällä pakottavaa lausumaa lieventävistä olosuhteista, jotka voidaan ottaa huomioon, on katsottava, että komissio on säilyttänyt tietyn harkintavallan arvioidakseen kokonaisvaltaisesti lieventäviin olosuhteisiin perustuvan sakon määrän mahdollisen alentamisen suuruutta.

(ks. 303 kohta)