Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Määräajat – Oikeudenmenetys

(EY 230 artiklan viides kohta)

2. Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Maksuihin perustumattomat erityisetuudet – Käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 647/2005, 4 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 2 a kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

1. EY 230 artiklan viimeisen kohdan sanamuodosta kuten sen tavoitteestakin, joka on oikeusvarmuuden takaaminen, seuraa, että toimenpiteestä, jota ei ole riitautettu kahden kuukauden kuluessa säädöksen julkaisemisesta tai siitä, kun se on annettu kantajalle tiedoksi, taikka jollei säädöstä ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kahden kuukauden kuluessa siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon, tulee lainvoimainen. Tämä lainvoimaisuus ei koske yksinomaan itse toimenpidettä, vaan myös jokaista myöhempää, selvästi vahvistavanluonteista toimenpidettä. Tämä ratkaisu, joka on perusteltu välttämättömän oikeusvarmuuden vuoksi, pätee niin yksittäistapausta koskeviin kuin asetuksen kaltaisiin normatiivisiinkin toimenpiteisiin.

Kun asetuksen jotain säännöstä muutetaan, kanteen nostaminen on sitä vastoin uudelleen mahdollista, ja se voidaan nostaa paitsi tuota säännöstä myös kaikkia niitä säännöksiä vastaan, jotka, vaikka niitä ei olisikaan muutettu, muodostavat sen kanssa kokonaisuuden.

(ks. 28–30 kohta)

2. Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin tämä viimeksi mainittu on muutettuna asetuksella N:o 647/2005, 4 artiklan 2 a kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitetuista maksuihin perustumattomista erityisetuuksista on todettava, että etuutta voidaan pitää erityisenä vain silloin, kun se on tarkoitettu vain vammaisten erityistä suojelemista varten ja kun se liittyy läheisesti näiden henkilöiden sosiaaliseen ympäristöön kyseisessä jäsenvaltiossa. Etuuksia, joilla ei ole pelkästään tätä tehtävää vaan joilla pyritään myös, silloin kun se on välttämätöntä, varmistamaan näiden henkilöiden tarvitsemat hoidot ja valvonta heidän perheissään tai tähän erikoistuneessa laitoksessa, ei näin ollen voida pitää tässä säännöksessä tarkoitettuina erityisetuuksina.

Toiseksi kyseisen asetuksen 4 artiklan 2 a kohdan a alakohdan i alakohdan nojalla tässä säännöksessä tarkoitettu erityisetuus on myös määriteltävä tavoitteensa avulla. Sen täytyy korvata sosiaaliturvaetuus tai täydentää sitä, siitä kuitenkin erottuen, sen täytyy olla taloudellisilla ja sosiaalisilla syillä perustellun sosiaalihuollon luonteinen ja siitä täytyy päättää sellaisen säännöksen mukaisesti, jossa on vahvistettu objektiiviset arviointiperusteet.

Etuutta pidetään sitä vastoin sosiaaliturvaetuutena, jos sen myöntäminen etuudensaajille perustuu tiettyyn laissa määriteltyyn asemaan yksilöllisestä tarveharkinnasta riippumatta ja jos etuus liittyy johonkin asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainittuun vakuutustapahtumaan. Etuuksien, jotka myönnetään objektiivisesti laissa määritellyn aseman perusteella ja joilla pyritään parantamaan huollettavien henkilöiden terveydentilaa ja elämänlaatua, keskeisenä tarkoituksena on täydentää sairausvakuutuksesta maksettavia etuuksia, ja niitä on pidettävä kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuina ”sairausetuuksina”.

(ks. 53–56 ja 61 kohta)