YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

9 päivänä heinäkuuta 1997

Asia T-156/95

Diego Echauz Brigaldi yin.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Komission päätökset olla myöntämättä erityislomaa vaaleja ja matkapäiviä varten — Tutkittavaksi ottaminen”

Täydellinen teksti espanjankielellä. II-509

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan toisaalta kumoamaan komission 2.5.1995 tekemät päätökset, joilla se on jättänyt myöntämättä kantajille erityislomaa vaaleja ja niihin liittyviä matkapäiviä varten, jotta kantajat voisivat käyttää äänioikeuttaan Espanjassa, jossa heillä on edelleen virallinen kotipaikka ja jonne he ovat menneet Euroopan parlamentin vaalien vuoksi kesäkuussa 1994, ja toisaalta komission velvoittamista myöntämään kullekin virkamiehelle matkapäivät, jotka he ovat käyttäneet matkustaessaan Espanjaan äänestämään, tai maksamaan heille käytettyjä päiviä vastaava määrä.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) 57 artiklan mukaan virkamiehelle voidaan pyynnöstä myöntää poikkeuksellisesti erityislomaa. Henkilöstösääntöjen liitteessä V vahvistetaan näiden lomien myöntämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Hallintopäälliköiden kollegion päätöksessä 201/92 (päätös 201/92), joka on pantu täytäntöön vaaleja varten myönnettävistä erityislomista ja matkapäivistä 24.1.1992 annetulla komission sisäisellä soveltamisohjeella, todetaan, että erityislomaa ja matkapäiviä ei myönnetä, jos postiäänestys tai äänestys diplomaattisessa edustustossa tai konsulaatissa on mahdollista ilman, että virkamiesten ja muun henkilöstön äänioikeuden käyttäminen muissa vaaleissa vaarantuu. Espanjan kuningaskunnassa on säädetty, että sen ulkomailla asuvilla kansalaisilla on mahdollisuus kirjoittautua konsulaatissa vaaliluetteloon ja äänestää tämän jälkeen postiäänestyksessä. Tässä tarkoituksessa konsulaateissa pidetty vaaliluettelo on nimeltään Censo Electoral de Residentes Ausentes (CERA).

Kantajat, jotka ovat kaikki komission virkamiehiä ja Espanjan kansalaisia, ovat palvelukseentulostaan lähtien pitäneet edelleen virallisen kotipaikkansa Espanjassa. He hakivat erityislomaa vaaleja ja niihin liittyviä matkapäiviä varten voidakseen mennä Espanjaan äänestämään Euroopan parlamentin vaaleissa 12.6.1994. Kantajat olivat saaneet tämän mahdollisuuden aikaisemmissa Espanjan vaaleissa siitä lähtien, kun he olivat tulleet palvelukseen komission virkamiehiksi. Syyskuun lopulla 1994 kantajat saivat tietää, että heidän Espanjaan äänestämään menemiseen käyttämiään päiviä ei ollut otettu huomioon erityislomana vaaleja eikä matkapäiviä varten.

Eräät kantajista (ura-alueen A virkamiehiä) tekivät 15.12. ja 19.12.1994 välisenä aikana valitukset henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

Kaikki nämä kantajat saivat kirjallisena kielteisen päätöksen, joka oli päivätty 8.5.1995 ja jossa ilmoitettiin komission 2.5.1995 kunkin osalta tekemästä päätöksestä, joka annettiin heille tiedoksi aikaisintaan 10.5.1995.

Toiset kantajat (ura-alueen B virkamiehiä) tekivät valituksensa henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti 14.12. tai 15.12.1994. Koska he eivät saaneet komissiolta vastausta, he väittävät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 9.8.1995 saapuneessa kanteessaan, että heidän valituksensa on implisiittisesti päätetty hylätä.

Kantajat väittävät kuitenkin vastauskirjelmässään, että kaikki ura-alueen B virkamiehet ovat saaneet nimenomaisen hylkäämispäätöksen myöhässä käsiteltävänä olevan kanteen nostamisen jälkeen.

Tutkittavaksi ottaminen

On riidatonta, että ura-alueen B virkamiehet ovat tehneet valituksensa 14.12. tai 15.12.1994. Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että jos komissio ei ole nimenomaisesti vastannut neljän kuukauden kuluessa valituksen tekemispäivästä, valituksen katsotaan tulleen hylätyksi implisiittisellä päätöksellä, josta voi nostaa kanteen. Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohdan mukaan kanne tällaisesta implisiittisestä hylkäämispäätöksestä on nostettava kolmen kuukauden kuluessa päätöksen tekemisestä. Kanne on kuitenkin nostettu vasta 9.8.1995 eli henkilöstösääntöjen mukaisen määräajan jälkeen, asiaan sovellettavilla matkapäivillä lisättynä. Kantajat vetoavat ainoastaan prosessiekonomisiin syihin perustellakseen kanteen nostamisen määräajan jälkeen. Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaiset määräajat ovat kuitenkin ehdottomia prosessinedellytyksiä, ja koska ne on asetettu oikeusasemien selvyyden ja oikeusvarmuuden takaamiseksi, ne eivät ole asianosaisten tai tuomioistuimen harkintavaltaan kuuluvia perusteita (19 kohta).

Viittaukset: asia 191/84, Barcella ym. v. komissio, 7.5.1986 (Kok. 1986, s. 1541, 12 kohta); asia 302/85, Pressler-Hoeft v. tilintarkastustuomioistuin, 4.2.1987 (Kok. 1987, s. 513, 5 kohta); asia T-55/92, Knijff v. tilintarkastustuomioistuin, 14.7.1993 (Kok. 1993, s. II-823, 27 kohta) ja asia T-495/93, Carrer ym. v. yhteisöjen tuomioistuin, 22.9.1994 (Kok. H. 1994, s. II-651, 20 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siten voi ottaa kannetta tutkittavaksi siltä osin kuin ura-alueen B virkamiehet ovat nostaneet sen, koska asianosaisten kesken on selvää, että näiden virkamiesten osalta kanne on nostettu asetetun määräajan jälkeen (20 kohta).

Lisäksi sillä, että ura-alueen B virkamiehet ovat saaneet kanteen nostamisen jälkeen nimenomaisen päätöksen valitustensa hylkäämisestä, ei voida perustella kanteen nostamiselle asetetun määräajan pidentämistä. Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohdasta ilmenee selvästi, että jos nimenomainen hylkäämispäätös tehdään valituksen hylkäävän implisiittisen päätöksen jälkeen, kolmen kuukauden määräaika kanteen nostamiselle alkaa uudelleen vain, jos päätös tehdään kanteen nostamiselle säädetyssä määräajassa. Käsiteltävänä olevassa asiassa nimenomaiset hylkäämispäätökset on toimitettu ura-alueen B virkamiehille vasta kanteen nostamiselle asetetun määräajan jälkeen, eikä niiden perusteella ole siten alkanut heitä koskevaa uutta määräaikaa (21 kohta).

Edellä olevan perusteella kanne on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin sen ovat nostaneet ura-alueen B virkamiehet (22 kohta).

Valituksesta tehty nimenomainen hylkäämispäätös voi aivan hyvin olla kannekelpoinen toimi, koska virkamiehen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla nostama kanne, joka koskee muodollisesti edeltävästä hallintovalituksesta tehtyä nimenomaista tai implisiittistä hylkäämispäätöstä, merkitsee sitä, että päätös, jota vastaan valitus on tehty, käsitellään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa (23 kohta).

Viittaukset: asia T-36/94, Capitanio v. komissio, 16.10.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1279, 33 kohtaja siinä mainitut tuomiot).

Kantajien vaatimus, jolla pyritään siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin määräisi komission myöntämään heille matkapäivät, jotka he ovat käyttäneet, tai niitä vastaavan rahamäärän, on jätettävä tutkimatta, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi loukkaamatta toimielinten toimivaltaa antaa niille määräyksiä tai tehdä päätöksiä niiden asemasta (24 kohta).

Viittaukset asia T-1/90, Pérez-Mínguez Casariego v. komissio, 20.3.1991 (Kok. 1991, s. II-143,91 kohta) ja asia T-156/89, Valverde Mordt v. yhteisöjen tuomioistuin, 276.1991 (Kok 1991, s. II-407, 150 kohta).

Tutkittavaksi voidaan ottaa pelkästään vaatimus, jolla halutaan kumottavaksi komission 2.5.1995 tekemät päätökset, joilla on jätetty myöntämättä ura-alueen A virkamiehille erityislomaa vaaleja ja niihin liittyviä matkapäiviä varten (25 kohta).

Pääasia

Kantajat vetoavat vaatimustensa tueksi neljään perusteeseen, jotka perustuvat tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevaan ilmeiseen arviointivirheeseen, syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen, ns. yhteistoimintamenettelyn noudattamatta jättämiseen muutettaessa vaaleja varten myönnettävää erityislomaa koskevaa järjestelmää ja luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen (26 kohta).

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevaan ilmeiseen arviointivirheeseen

Kantajat vetoavat Euroopan yhteisöjen yhteisen neuvoston ja yhteisen komission perustamisesta 8 päivänä huhtikuuta 1965 tehtyyn sopimukseen liitetyn Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan (pöytäkirja) 12 artiklan b kohtaan, jonka mukaan jokaisen jäsenvaltion alueella maahanmuuttoa koskevat rajoitukset tai ulkomaalaisten rekisteröintiä koskevat muodollisuudet eivät koske yhteisöjen virkamiehiä ja muuta henkilöstöä, heidän puolisoitaan eikä heidän huollettavinaan olevia perheenjäseniään riippumatta siitä, minkä jäsenvaltion kansalaisia he ovat. Tämän määräyksen perusteella virkamiehet voivat kantajien mukaan säilyttää virallisen kotipaikkansa kotimaassaan. Kantajien ei siten tarvitse muuttaa asumaan Belgiaan saadakseen oikeuden äänestää postiäänestyksessä (28 kohta).

Koska virkamiesten on henkilöstösääntöjen 20 artiklan mukaan asuttava asemapaikassaan tai sopivan välimatkan päässä siitä, pöytäkirjan 12 artiklan b kohdassa määrätään, että maahanmuuttoa koskevat rajoitukset tai ulkomaalaisten rekisteröintiä koskevat muodollisuudet eivät koske heitä, jotta heidän olisi helpompaa asettautua mihin tahansa jäsenvaltioon. Pöytäkirjan 12 artiklan b kohta koskee siten ennen kaikkea virkamiesten ja asemamaan välisiä suhteita. Sitä vastoin se ei koske virkamiesten ja heidän kotimaansa välisiä suhteita (35 kohta).

Toinen kanneperuste, joka perustuu syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen

Syrjintää on se, että toisiinsa verrattavissa olevissa tilanteissa menetellään eri tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella (47 kohta).

Viittaukset: asia 817/79, Buyl ym. v. komissio, 4.2.1982 (Kok. 1982, s. 245, 29 kohta); yhdistetyt asiat 198/81,199/81, 200/81, 201/81 ja 202/81, Micheli ym. v. komissio, 2.12.1982 (Kok. 1982, s. 4145, 6 kohta) ja yhdistetyt asiat T-6/92 ja T-52/92, Reinarz v. komissio, 26.10.1993 (Kok. 1993, s. II-1047, 103 kohta).

Vaikka tietyt toimielimet myöntävät erityislomaa vaaleja varten, kyse on vapaaehtoisesti, ilman henkilöstösääntöihin perustuvaa oikeudellista velvollisuutta myönnetyistä etuuksista. Näin ollen ainakaan tässä asiassa komissiolla ei ole minkäänlaista velvollisuutta taata virkamiehineen ja muulle henkilöstölleen samanlaista kohtelua kuin neuvoston ja talous-ja sosiaalikomitean virkamiehille on myönnetty. Sillä, että muiden toimielinten virkamiehet ovat saaneet kyseiset lomapäivät, ei siten loukata syrjintäkiellon periaatetta (48 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat C-193/87 ja C-194/87, Maunssen ja Union syndicale v. tilintarkastustuomioistuin, 18.1.1990 (Kok. 1990, s. I-95, 26 ja 27 kohta).

Komissio ei ole menetellyt toisiinsa verrattavissa olevissa tilanteissa eri tavalla ilman objektiivista syytä. Kantajat eivät ole esittäneet tukea väitteelleen, jonka mukaan komission päätös olisi kansallisuuteen perustuvaa syrjintää, loin heille kielteinen päätös ei liity heidän kansallisuuteensa vaan siihen, että he eivät täytä päätöksessä 201/92 asetettuja edellytyksiä erityisloman saamiseksi vaaleja ja niihin liittyviä matkapäiviä varten (49 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka perustuu siihen, ettei ns. yhteistoimintamenettelyä ole noudatettu muutettaessa vaaleja varten myönnettävää erityislomaa koskevaa järjestelmää

Henkilöstösääntöjen 110 artiklassa olevalla ilmaisulla “yleiset täytäntöönpanosäännökset” tarkoitetaan ennen kaikkea henkilöstösääntöjen tietyissä erityissäännöksissä nimenomaisesti säädettyjä soveltamistoimenpiteitä. Nimenomaisen säännöksen puuttuessa kyseisen artiklan muodollisten edellytysten mukaisia täytäntöönpanotoimenpiteitä on velvollisuus säätää ainoastaan poikkeuksellisesti eli silloin, kun henkilöstösääntöjen säännökset eivät ole niin selkeitä ja täsmällisiä, että niitä ei voisi soveltaa mielivaltaisesti. Henkilöstösääntöjen 57 artikla ja sen liitteen V 6 artikla eivät ole tällaisia erityissäännöksiä (53 kohta).

Viittaukset: asia 110/63, Willame v. komissio, 8.7.1965 (Kok. 1965, s. 803).

Neljäs kanneperuste, joka perustuu luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen

Virkamies voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen ainoastaan siinä tapauksessa, että hänelle on hallinnon toiminnan vuoksi syntynyt perusteltuja odotuksia. Se, että erityislomaa ja matkapäiviä on aiemmin voitu myöntää kantajille, ei ole sellaista hallinnon toimintaa, joka voisi synnyttää tällaisia odotuksia (57 kohta).

Viittaukset: asia T-20/91, Holtbecker v. komissio, 17.12.1992 (Kok. 1992, s. II-2599,53 kohta) ja asia T-45/91, McAvoy v. parlamentti, 18.2.1993 (Kok. 1993, s. II-83, 56 kohta).

Ratkaisu;

Kanne hylätään.