FI Euroopan unionin virallinen lehti C 30/22

Valitus, jonka Sun Pharmaceutical Industries Ltd, aiemmin Ranbaxy Laboratories Ltd, ja Ranbaxy (UK) Ltd ovat tehneet 17.11.2016 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-460/13, Sun Pharmaceutical Industries ja Ranbaxy (UK) v. komissio, 8.9.2016 antamasta tuomiosta

(Asia C-586/16 P)

(2017/C 030/27)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Sun Pharmaceutical Industries Ltd, aiemmin Ranbaxy Laboratories Ltd, ja Ranbaxy (UK) Ltd (edustajat: solicitor R. Vidal, solicitor A. Penny ja barrister B. Kennelly, QC)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion asiassa T-460/13 siltä osin kuin siinä hylättiin valittajien kanne, jossa vaadittiin kumottavaksi Euroopan komission 19.6.2013 asiassa COMP/39226 – Lundbeck (sitalopraami) tekemä päätös, jossa todettiin tarkoitukseen perustuva SEUT 101 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen, valittajia koskevilta osin

— kumoaa päätöksen 1 artiklan 4 kohdan valittajia koskevilta osin

— kumoaa päätöksen 2 artiklan 4 kohdan siltä osin kuin siinä määrätään valittajille sakko tai vaihtoehtoisesti alentaa sakon määrää

— velvoittaa komission korvaamaan valittajien oikeudenkäyntikulut ja muut kulut tässä asiassa ja määrää muut asianmukaisiksi katsomansa toimenpiteet.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

1. Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti Euroopan unionin tuomioistuimen tuomiossa Cartes Bancaires v. komissio (C-67/13 P, ECLI:EU:C:2014:2204) laatimaa testiä ”tarkoitukseen perustuvan” 101 artiklan 1 kohdan rikkomisen osoittamiseksi. Valittajien ja H. Lundbeck A/S:n (jäljempänä Lundbeck) välinen sopimus, joka tuli voimaan 16.6.2002 (jäljempänä sopimus), ei ollut luonteensakaan puolesta vahingollinen kilpailulle. Sen tarkoituksena oli ensi arviolta sopia patentteja koskeva riita valittajien ja Lundbeckin välillä. Se, oliko sopimus tosiasiassa vahingollinen kilpailulle, edellytti sitä, että komissio tutkii sen vaikutukset.

2. Todetessaan, että valittajien ja Lundbeckin välillä oli aineellista ”potentiaalista kilpailua” sopimuksen ajankohtana, unionin yleinen tuomioistuin otti ilmeisen vääristyneellä tavalla huomioon sillä olevaan asiakirja-aineistoon kuuluvat todisteet. Komission oli objektiivisesti näytettävä toteen, että valittajilla oli tosiasiallinen konkreettinen mahdollisuus päästä markkinoille taloudellisesti toteuttamiskelpoisella tavalla. Todisteista ilmeni, että a) tällainen markkinoille pääsy ei ollut tosiasiallinen tai konkreettinen mahdollisuus objektiivisesti arvioituna eikä taloudellisen toteuttamiskelpoisuuden kannalta arvioituna ennen sopimuksen päättymistä ja että b) sopimukseen johtaneissa neuvotteluissa valittajilla ei ollut mitään kannustinta rehellisyyteen niiden markkinoille tulemisen valmiuden kannalta ja että ne huijasivat Lundbeckin suostumaan tämän oman tuotteen toimittamiseen valittajille alennettuun hintaan sekä suorittamaan maksun valittajille. Tämän mahdollisti tosiasiassa sen, että valittajat saattoivat tulla markkinoille välittömästi, mikä oli ratkaisevan tärkeää, sillä ne eivät muuten olisi voineet tehdä näin. Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon sitä ratkaisevaa eroa valittajien ja Lundbeckin kanssa sopimuksen tehneiden muiden geneeristen valmistajien välillä; tämä ero koskee sitä, ettei valittajilla ollut järkevää eikä konkreettista mahdollista saada myyntilupaa sopimuksessa asetetussa ajassa.