ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/34

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 22.11.2007 — Afton Chemical Limited v. Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Asia C-517/07)

(2008/C 22/61)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Chancery Division)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Afton Chemical Limited

Vastaaja: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1. Tuleeko nyt kyseessä olevan kaltaisia polttoaineen lisäaineita, joita ei ole tarkoitettu käytettäviksi eikä niitä myydä tai käytetä moottoripolttoaineina mutta joita lisätään moottoripolttoaineisiin muussa tarkoituksessa kuin käytettäviksi polttoaineina ajoneuvoissa, verottaa direktiivin 92/81/ETY 2 artiklan 3 kohdan perusteella?

2. Mikäli vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko nämä lisäaineet vapautettava valmisteverosta direktiivin 92/81/ETY (1) 8 artiklan 1 kohdan nojalla?

3. Tuleeko nyt kyseessä olevan kaltaisia polttoaineen lisäaineita, joita ei ole tarkoitettu käytettäviksi eikä niitä myydä tai käytetä moottoripolttoaineina mutta joita lisätään moottoripolttoaineisiin muussa tarkoituksessa kuin käytettäviksi polttoaineina ajoneuvoissa, verottaa direktiivin 2003/96/EY (2) 2 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan perusteella?

4. Mikäli vastaus kolmanteen kysymykseen on myöntävä, jäävätkö tällaiset lisäaineet direktiivin 2003/96/EY soveltamisalan ulkopuolelle tämän direktiivin 2 artiklan 4 kohdan b alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan perusteella?

5. Onko Yhdistyneessä kuningaskunnassa käyttöön otettu edellä mainittuja polttoaineen lisäaineita koskeva vero kielletty yhteisön oikeuden ja erityisesti direktiivin 92/12/ETY (3) 3 artiklan nojalla?

(1) EYVL L 316, s. 12.

(2) EUVL L 283, s. 51.

(3) EYVL L 76, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 37/18

Valitus, jonka Imagination Technologies Ltd on tehnyt 30.11.2007 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-461/04, Imagination Technologies Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 20.9.2007 antamasta tuomiosta

(Asia C-542/07 P)

(2008/C 37/25)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Imagination Technologies Ltd (edustaja: barrister M. Edenborough)

Vastapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vaatimukset

— Valittaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion sekä

— määräämään yhteisöjen tuomioistuimelle tehtyyn valitukseen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettuun kanteeseen liittyvistä oikeudenkäyntikuluista.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että yhteisön tavaramerkiksi rekisteröintiä koskeva hakemus N:o 2396075 sanamerkkiä PURE DIGITAL varten (jäljempänä hakemus) ei ole neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan eikä 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan vastainen, koska kyseisestä merkistä on tullut erottamiskykyinen sen jälkeen kun hakemus oli jätetty. Valituksessa väitetään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi merkityksellisiä säännöksiä virheellisesti ja että se teki virheen erityisesti, kun se ei katsonut, että hakemuksen jättöpäivän jälkeisellä käytöllä olisi merkitystä käytön kautta syntynyttä erottamiskykyä arvioitaessa.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli siis väärässä, kun se hylkäsi siinä nostetun kanteen. Näin ollen väitetään, että tämä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta tehty valitus on hyväksyttävä ja mainitun tuomioistuimen antama tuomio kumottava. Valittaja vaatii myös valitusmenettelystä ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneiden oikeudenkäyntikulujensa korvaamista.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/23

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Berlin (Saksa) on esittänyt 29.10.2007 — M.C.O. Congres v. suxess GmbH

(Asia C-476/07)

(2008/C 22/44)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Berlin

Pääasian asianosaiset

Kantaja: M.C.O. Congres

Vastaaja: suxess GmbH

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.4.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 22.10.1999 annetulla direktiivillä (EYVL 1999 L 277, s. 34), 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaa tulkittava siten, että sellaiset Code Géneral des Impôts'n 259 A §:n 4 momentin a kohdassa tarkoitetut urheilu- ja kulttuuripalveluihin liittyvät palvelut, joilla palvelun vastaanottajalle annetaan oikeus mainospinnan käyttämiseen sekä mainostamiseen tapahtuman tiloissa ja T-paidoissa, ovat 17.4.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin EY 77/388 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja mainospalveluita, mistä seuraa se, että palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa edellä mainittujen palvelujen vastaanottajalla on liiketoimintansa kotipaikka?

(1) EYVL L 145, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/32

Kanne 21.11.2007 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Belgian kuningaskunta

(Asia C-510/07)

(2008/C 22/58)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: G. Rozet ja B. Schima)

Vastaaja: Belgian kuningaskunta

Vaatimukset

— On todettava, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut ETY:n jäsenvaltioiden velvollisuudesta ylläpitää raakaöljy- ja/tai öljytuotevarastojen vähimmäistasoa 20.12.1968 annetun neuvoston direktiivin 68/414/ETY (1) 1 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, joita yhteisön alueella olevien öljytuotteiden varastojen pitäminen jatkuvasti vaaditulla tasolla kyseisen direktiivin 2 artiklan toisessa luetelmakohdassa mainitun öljytuoteluokan osalta edellyttää

— Belgian kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio moittii kanteessaan vastaajaa siitä, että tämä on toistuvasti jättänyt noudattamatta direktiivissä 68/414/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna ja kodifioituna 24.7.2006 annetulla neuvoston direktiivillä 2006/67/EY (2), säädettyä velvollisuutta öljytuotteiden varastointiin tässä direktiivissä tarkoitettuun toiseen öljytuoteluokkaan kuuluvien tuotteiden eli kaasuöljyn, dieselöljyjen, petrolin ja kerosiinityyppinen petrolin osalta. Komissio toteaa tältä osin erityisesti, että vastaajan toimittamien kotimaan kulutusta ilmaisevien kuukausilukemien ja komission Eurostatin kautta saamien tietojen välillä on eroja, jotka ovat toisinaan huomattavia.

(1) EYVL 1968, L 308, s. 14.

(2) EUVL 2006, L 217, s. 8.
101.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti: 1) Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio Missir Mamachi di Lusignano v. komissio (T‑401/11 P, EU:T:2014:625) vahingoittaa unionin oikeuden yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoo muutoksenhakutuomioistuimena, että virkamiehen omaisten on välttämättä nostettava kaksi kannetta, yksi Euroopan unionin virkamiestuomioistuimessa ja toinen unionin yleisessä tuomioistuimessa, sen mukaan, ovatko kyseessä olevan virkamiehen oikeudet siirtyneet heille vai vaativatko he korvausta henkilökohtaisesta aineellisesta vahingosta tai henkisestä kärsimyksestä. 2) Mainittu unionin yleisen tuomioistuimen tuomio kumotaan siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin toteaa viran puolesta, ettei Euroopan unionin virkamiestuomioistuimella ollut toimivaltaa lausua kantajalle ja Alessandro Missir Mamachi di Lusignanon omaisille henkilökohtaisesti aiheutuneen aineellisen vahingon ja henkisen kärsimyksen korvaamista koskevasta vaatimuksesta, ja siltä osin kuin tämä päätti itse jatkaa kanteen tämän osan käsittelyä ensimmäisenä oikeusasteena. 3) Mainittu unionin yleisen tuomioistuimen tuomio kumotaan siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että käsiteltävänä olevan kaltaisissa olosuhteissa, jossa kuolleen virkamiehen tai toimihenkilön oikeudenomistajat vaativat korvausta saman toimen aiheuttamista eri vahingoista sekä oikeudenomistajien asemassa että omissa nimissään ja heille itselleen kuuluvan oikeuden nojalla, he voivat yhdistää nämä vaatimukset yhteen kanteeseen unionin yleisessä tuomioistuimessa. 4) Mainittu unionin yleisen tuomioistuimen tuomio kumotaan siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että sen asia oli käsitellä ensimmäisenä oikeusasteena muut Euroopan komission esittämät oikeudenkäyntiväitteet sen sijaan, että se olisi siirtänyt kanteen tämä osan virkamiestuomioistuimeen. 5) Lisäksi asia siirretään unionin yleiselle tuomioistuimelle, joka tutkii Livio Missir Mamachi di Lusignanon valituksensa tueksi esittämän toisen ja kolmannen valitusperusteen ja palauttaa asian tämän jälkeen Euroopan unionin virkamiestuomioistuimeen, joka lausuu ainakin niistä Euroopan komission esittämistä oikeudenkäyntiväitteistä, joita ei vielä ole tutkittu tai, jos asialla on sama kohde kuin asialla T-494/11, toteaa, ettei sillä ole asiassa toimivaltaa, ja siirtää asian unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi. 6) Livio Missir Mamachi di Lusignano ja Euroopan komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan uudelleenkäsittelyä koskevassa menettelyssä.
85.

Tulonmenetyksen painoarvo on erityisen suuri, jos asianomaiset ovat tehneet taloudellisia päätöksiä luottaen siihen, että he voivat jatkaa virkansa hoitamista. He ovat esimerkiksi saattaneet ottaa lainaa, tehdä sopimuksen täydentävästä yksityisestä eläketurvasta tai torjua houkuttelevan työtarjouksen yksityisellä sektorilla. Tällaisten haittojen lieventämiseksi ei ole ilmeisesti ryhdytty toimenpiteisiin. On lisäksi jopa mahdollista, että osa asianomaisista henkilöistä saa huomattavasti pienempää eläkettä, koska he eivät ole työskennelleet riittävän kauan saadakseen oikeuden täyteen eläkkeeseen. ( 38 )
5.

Asetuksen 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Sähkömarkkinoiden toimintaa koskevat periaatteet”, säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden, sääntelyviranomaisten, siirtoverkonhaltijoiden, jakeluverkonhaltijoiden, markkinaoperaattoreiden ja valtuutettujen operaattoreiden on varmistettava, että sähkömarkkinoiden toiminnassa noudatetaan seuraavia periaatteita: a) hinnanmuodostuksen on perustuttava kysyntään ja tarjontaan; b) markkinasäännöillä on kannustettava vapaaseen hinnanmuodostukseen ja vältettävä toimia, jotka estävät kysyntään ja tarjontaan perustuvan hinnanmuodostuksen; c) markkinasäännöillä on helpotettava joustavamman tuotannon kehittämistä, kestävää vähähiilistä tuotantoa ja kulutusjouston lisäämistä; d) asiakkaiden on voitava hyötyä markkinatilaisuuksista ja lisääntyneestä kilpailusta vähittäismarkkinoilla, ja asiakkaiden vaikutusmahdollisuuksia on lisättävä, jotta nämä voivat osallistua markkinaosapuolina energiamarkkinoille ja energiakäänteeseen; – – h) sähkömarkkinoilla ja niihin liittyvillä palvelumarkkinoilla on asteittain poistettava tarjousalueiden tai jäsenvaltioiden välisiin rajat ylittäviin sähkönsiirtoihin ja rajat ylittäviin liiketoimiin kohdistuvia esteitä; – – o) jotta markkinaosapuolet voivat suojautua hintavaihteluriskeiltä markkinapohjaisesti ja lieventää investoinnin tulevaa tuottoa koskevaa epävarmuutta, pitkän aikavälin suojaustuotteilla on voitava käydä kauppaa pörsseissä avoimella tavalla ja pitkäaikaisista sähkön toimitussopimuksista on voitava neuvotella pörssin ulkopuolella unionin perussopimusten kilpailusääntöjä noudattaen; – – ”
62.

Ensinnäkin tämä seuraa lex specialis derogat legi generali ‑periaatteen soveltamisesta; kyseisen periaatteen mukaan keskittymän hyväksyminen sulautumien valvontaa koskevan lainsäädännön perusteella ja näin aikaansaatu markkinarakenteen ja kilpailuedellytysten muuttuminen sulkevat väistämättä pois sen, että kyseessä on SEUT 102 artiklassa tarkoitettu väärinkäyttö (ks. edellä 59 ja 60 kohta). Tästä syystä tällainen keskittymä ei myöskään voisi olla esimerkiksi asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan perusteella annettavan sellaisen myöhemmän määräyksen kohteena, jonka mukaan sulautumassa muodostunut yritys on purettava uudelleen. Toiseksi SEUT 102 artiklan mukainen ex post ‑valvonta voi koskea ainoastaan sellaisia keskittymiä, jotka on toteuttanut määräävässä markkina-asemassa oleva yritys.
16.

Tausta‑asiakirjan lopullisessa versiossa katsotaan lukuisista tutkimuksista tehdyn analyysin perusteella, että bisfenoli A täyttää hormonaalisen haitta‑aineen määritelmän, sellaisena kuin Maailman terveysjärjestö (WHO) on sen vahvistanut ja Euroopan komission hormonaalisten haitta‑aineiden neuvoa‑antava asiantuntijaryhmä on sitä tulkinnut. Tausta‑asiakirjassa todetaan erityisesti, että in vitro‑ ja in vivo ‑kokeiden analysoidut tiedot osoittavat, että bisfenoli A toimii tietyillä kalalajeilla estrogeenin agonistina ja tietyillä sammakkolajeilla kilpirauhashormonin antagonistina. Tausta‑asiakirjassa todetaan myös esitetyn päätelmän tueksi, että selkärangattomien eri taksoneihin kohdistuneet analyysit osoittavat, että bisfenoli A:n vakavat vaikutukset saattavat johtua kyseisen aineen hormonaalisesta vaikutustavasta. Tausta‑asiakirjassa todetaan lisäksi, että bisfenoli A:n kaloissa ja sammakkoeläimissä aiheuttamien vaikutusten katsotaan antavan aihetta samantasoiseen huoleen kuin muiden REACH‑asetuksen 57 artiklan a–e alakohdassa lueteltujen aineiden eli syöpää aiheuttavien, perimää vaurioittavien ja lisääntymiselle vaarallisten aineiden, hitaasti hajoavien, biokertyvien ja myrkyllisten aineiden tai erittäin hitaasti hajoavien ja erittäin voimakkaasti biokertyvien aineiden vaikutukset. Tässä yhteydessä tausta‑asiakirjassa viitataan erityisesti organismeihin ja populaatioihin kohdistuvien vaikutusten vakavuusasteeseen ja peruuttamattomuuteen sekä hankaluuksiin, joita bisfenoli A:n kohdalla oli ilmennyt turvallisen altistuksen raja‑arvon määrittämisessä.
69.

Ensinnäkin, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 52 ja 53 kohdassa totesin, käsitettä ”käyttö välittäjän omassa kaupallisessa viestinnässä” on tähän asti käytetty vain negatiivisesti eli niissä tapauksissa, joissa unionin tuomioistuin on katsonut, että kyseinen välittäjä ei ole käyttänyt kyseistä merkkiä omassa kaupallisessa viestinnässään. Siitä, ettei internetin käyttäjän käsitystä ole otettu huomioon osoitettaessa sitä, että merkki on erottamaton osa välittäjän omaa kaupallista viestintää, ei siten voida tehdä tällaista johtopäätöstä tilanteissa, joissa näin ei ole ollut, koska internetin käyttäjän käsitystä on tarkoituksenmukaista arvioida vain, jos on syytä epäillä, että merkkiä on käytetty välittäjän omassa kaupallisessa viestinnässä.
68.

Tämä yleisen tietosuoja-asetuksen tulkinta johtaa tilanteeseen, jossa tilaaja voi ilmoittaa suostumuksensa peruuttamisesta (tässä tapauksessa pyynnöstä olla mainitsematta hänen yhteystietojaan luetteloissa) mille tahansa taholle, joka mainitsee kyseiset yhteystiedot luetteloissa, tai mille tahansa taholle (myös teleoperaattorille), joka välittää tällaisia yhteystietoja muille samaan tarkoitukseen. Taho, jota tilaaja päättää lähestyä, on sitten velvollinen välittämään hänen tietojen poistamista koskevan pyyntönsä muille rekisterinpitäjille siltä osin kuin se on tarpeen, jotta varmistetaan, ettei tietoja käsitellä lainvastaisesti. Tällainen tulkinta on linjassa sen velvollisuuden kanssa, joka yleisen tietosuoja-asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa asetetaan rekisterinpitäjille ja jonka mukaan rekisterinpitäjän on helpotettava 15–22 artiklan mukaisten rekisteröidyn oikeuksien käyttämistä. Se myös kuvastaa yleisen tietosuoja-asetuksen 7 artiklan 3 kohdan viimeiseen virkkeeseen sisältyvää vaatimusta, jonka mukaan henkilötietojen käsittelyä koskevan suostumuksen peruuttamisen on oltava yhtä helppoa kuin sen antaminen. Koska luettelojen tarjoaja voi vedota suostumukseen, jonka tilaaja on antanut toiselle tarjoajalle tietojen käsittelyyn tähän tarkoitukseen, tästä seuraa, että suostumuksen peruuttamiseksi tilaajan on voitava olla yhteydessä mihin tahansa luettelojen tarjoajaan tai teleoperaattoriin, jotta hänen yhteystietonsa poistetaan kaikkien niiden, jotka vetoavat hänen kerran antamaansa suostumukseen, julkaisemista luetteloista.
52.

Käsiteltävässä asiassa on erikoista se, että lapsen poisvieminen on tapahtunut asetuksen N:o 604/2013 nojalla tehdyn sellaisen päätöksen johdosta, jolla lapsi ja hänen äitinsä on siirretty siihen jäsenvaltioon, joka on vastuussa äidin tekemien kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelystä. Tässä yhteydessä on korostettava, että direktiivin 2013/32/EU ( 34 ) 7 artiklan 1 kohdan mukaan jokaisella oikeustoimikelpoisella aikuisella on oltava oikeus tehdä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus omasta puolestaan. Alaikäisten osalta direktiivin 2013/32 7 artiklan 3 kohdassa säädetään, että heillä on oltava oikeus tehdä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus omasta puolestaan niissä jäsenvaltioissa, joissa alaikäisille myönnetään oikeustoimikelpoisuus menettelyissä, ja että heillä on oltava kaikissa jäsenvaltioissa, joita mainittu direktiivi sitoo, oikeus tehdä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus vanhemman tai muun aikuisen perheenjäsenen kaltaisen aikuisen edustajan välityksellä. Näistä säännöksistä nähdään, ettei unionin lainsäädäntö ole esteenä sille, että useampi perheen jäsen tekee kukin kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen eikä sille, että joku heistä tekee hakemuksensa myös alaikäisen perheenjäsenen puolesta. ( 35 )
50.

Google pitää tätä kysymystä hypoteettisena yhtäältä sen vuoksi, että toisin kuin ennakkoratkaisupyynnöstä sen mukaan ilmenee, pääasian riita-asia ei koske valittajien nimellä tehdyn kuvahaun tulosten luettelosta poistamista koskevaa pyyntöä vaan yleistä kieltoa näyttää esikatselukuvia kuvista, jotka on julkaistu yhdessä riidanalaisista artikkeleista, ja toisaalta siksi, että kyseiset valokuvat eivät ole näkyneet Googlen hakutulosten luettelossa syyskuun 2017 jälkeen eivätkä riidanalaiset artikkelit ole olleet g-netin sivustolla enää 28.6.2018 jälkeen. Tässä yhteydessä on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. ( 45 ) Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. ( 46 ) Nyt esillä olevassa asiassa ei unionin tuomioistuimelle toimitetun asiakirja-aineiston nojalla ole ilmeistä, ettei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä direktiivin 95/46 ja GDPR:n säännösten tulkintaa koskevalla kysymyksellä olisi mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen. Erityisesti siitä, etteivät kyseiset valokuvat eivätkä riidanalaiset artikkelit ole enää g-net-sivustolla, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa pitävänsä lähtökohtanaan sitä, että kyseisen sisällön poistaminen on pelkästään väliaikaista ja että pääasian valittajilla on edelleen hakutulosten luettelosta poistamista koskevan pyyntönsä ratkaisuun liittyvä intressi. Näissä olosuhteissa pyydetyn tulkinnan tosiasiallisuutta ja hyödyllisyyttä ei mielestäni voida asettaa kyseenalaiseksi.
26.

Lisäksi riidanalaisen EPSOn ilmoituksen jaksossa, jonka otsikko on ”Hakukelpoisuus”, todetaan seuraavaa: ”Hakijan on valittava kieleksi 2 englanti, ranska tai saksa. Nämä ovat EU:n toimielinten tärkeimmät työkielet. Toimiyksikön etujen mukaista on, että uudet työntekijät ovat heti toimintakykyisiä ja pystyvät kommunikoimaan sujuvasti päivittäisessä työssään ainakin yhdellä näistä kielistä.” Riidanalaisen EPSOn ilmoituksen liitteessä II olevassa ensimmäisessä kohdassa, jonka otsikko on ”Tämän valintamenettelyn kielijärjestelyn perustelut”, todetaan, että ”kilpailuilmoituksen kohdassa ’HAKUKELPOISUUS’ esitetyt vaatimukset ovat EU:n toimielinten keskeisten asiantuntemusta, kokemusta ja osaamista koskevien vaatimusten mukaisia ja niillä vastataan tarpeeseen varmistaa, että uudet työntekijät kykenevät työskentelemään tehokkaasti erityisesti muiden henkilöstön jäsenten kanssa”. Kyseisessä liitteessä olevan kolmannen kohdan mukaan ”on olennaisen tärkeää, että hallintovirkamiehet ovat heti palvelukseen astuttuaan toimintakykyisiä ja kykenevät kommunikoimaan työtovereidensa ja esimiestensä kanssa”. Seuraavan jakson, jonka otsikko on ”Perustelut kielten valintaan kutakin valintamenettelyä varten”, toisessa kohdassa todetaan seuraavaa: ”Uusien työntekijöiden on oltava heti toimintakykyisiä ja kyettävä hoitamaan tehtäviä, joita varten heidät on otettu palvelukseen. Näin ollen EPSOn on varmistettava, että kilpailun läpäisseillä hakijoilla on riittävät taidot kieliyhdistelmässä, jonka avulla he pystyvät hoitamaan tehtävänsä tehokkaasti ja kykenevät erityisesti kommunikoimaan sujuvasti päivittäisessä työssään kollegojensa ja esimiestensä kanssa.”
101.

Sen, että tällainen vaara on olemassa, selvittäminen kuuluu vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, joka voi tukeutua joukkoon yhtäpitäviä viitteitä, jotka tukevat sitä, että hakijan koulutuksessa on ollut järjestelmällisiä puutteita. Viranomainen ei sitä vastoin voi nojautua pelkkiin nimettömiin ja yksittäisiin väitteisiin ja olla ryhtymättä muihin selvityksiin varsinkaan, koska kyseinen koulutus on tosiasiassa suoritettu asianomaisessa jäsenvaltiossa, joten sillä on laajat keinot asian selvittämiseen.
75.

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa viidenneksi, että yhden pääasian valittajista ansioeläke on kyseessä olevan säännöstön voimaantulon jälkeen pienentynyt 25 prosenttia suhteessa asianmukaiseen inflaatiotarkistukseen hänen eläkkeelle siirtymisestään lähtien. Pääasian valittajat väittävät kirjallisissa huomautuksissaan, että koska virkamiehet ovat julkisoikeudellisessa palvelussuhteessa työnantajaansa nähden, ratkaisevaa on se, että he ovat tehneet työtä sellaista korvausta vastaan, jota on nyt jälkikäteen alennettu. Mielestäni tämä tilanne kuuluu kuitenkin kansalliseen oikeuteen ja sosiaalipolitiikkaan, jota jäsenvaltio pyrkii toteuttamaan. Unionin oikeudessa ei edellytetä, että ansioeläkkeen määrä seuraa inflaatioastetta ja että sen reaaliarvo pysyy vakaana. Siltä osin kuin kyse on erityisesti SEUT 157 artiklasta ja direktiivistä 2006/54, joiden tulkintaa on pyydetty, niissä edellytetään ainoastaan miesten ja naisten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltamista, ja kuten on todettu, sen yhteydessä valtion rahoittamien ansioeläkkeiden tasoerojen kaventaminen on hyväksyttävä sosiaalipoliittinen tavoite, jonka osalta jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta.