ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
81

Toiseksi sen toteamuksen osalta, jonka mukaan kantaja olisi kyennyt palaamaan työhön, toinen työkyvyttömyyslautakunta mainitsee kaksi otetta kahdesta eri lausunnosta. Ensimmäinen ote, jonka mukaan ”Robert McCoy kykenee palaamaan työhön sillä edellytyksellä, että hänelle tarjotaan sopivaa tehtävää”, on peräisin 13.11.2006 päivätystä lääkäri V. A:n lausunnosta. Toinen ote, jonka mukaan ”tuottavaan työhön palaaminen viipymättä on välttämätöntä”, on peräisin 16.11.2006 päivätystä professori L:n lausunnosta. Vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei näillä otteilla ole merkitystä. Ensinnäkin molemmissa lausunnoissa, joihin nämä otteet sisältyvät, todetaan kantajan kärsivän ammattitaudista. Toiseksi lainaukset on irrotettu asiayhteydestään. Vaikka professori L. nimittäin totesi marraskuussa 2006, että työhön palaaminen oli ”välttämätöntä”, toteamus esitettiin erityisessä asiayhteydessä, jonka mukaan se oli välttämätöntä, jotta ”McCoyn itseluottamus kasvaisi ja hänen tilansa paraneminen jatkuisi”, eikä siinä kyseenalaistettu kantajan sairauden työperäisyyttä. Samassa lausunnossa todetaan, että ”sairauden alkuperä on kuvailtu lääkäri A:n kirjeessä, ja se puhkesi sellaisten tapahtumien johdosta, jotka koskivat hänen tehtäväänsä alueiden komitean varainhoidon valvojana”. On lisäksi huomattava, että saman lääkärin 16.1.2006 päivätystä kirjeestä ilmenee, että ”todennäköisesti traumaperäisen stressihäiriön, ahdistuneisuuden ja masennuksen oireet pahenevat, jos McCoyn on lähiaikoina palattava siihen työympäristöön, joka aiheutti hänen tämänhetkisen terveydentilansa”. Samoin lääkäri V. A:n lausunnosta otetun lainauksen osalta on todettava, että se liittyy hoitoa koskevaan asiayhteyteen, koska lääkäri V. A. ei ehdottanut, että kantaja jatkaisi entisessä toimessaan vaan että hän voisi palata työhön sillä edellytyksellä, että se soveltuisi hänelle.
95

Neljännessä kanneperusteessaan kantajat väittävät EKP:n tulkinneen rahatalous- ja rahoitusmarkkinalain L. 511-58 §:ää virheellisesti, koska kyseisessä säännöksessä ei suinkaan kielletä hallituksen puheenjohtajaa toimimasta missään liikkeenjohdollisissa tehtävissä vaan ainoastaan pääjohtajan tehtävässä. Ne korostavat, että Ranskan oikeuden mukaan hallituksen puheenjohtajalla on todellisia liikkeenjohdollisia tehtäviä, jotka poikkeavat pääjohtajan tehtävistä. Ne muistuttavat, että niiden organisaatiota säännellään 10.9.1947 annetulla osuustoimintalailla, jolle on ominaista suuri joustavuus organisaatioon liittyvissä asioissa, joten kantajat saattoivat yhtiöjärjestyksessään määritellä hallitukselle ja sen puheenjohtajalle kuuluvat toimivaltuudet hyvin laajasti. Lisäksi jo puheenjohtajan itsenäisten tai hallituksen hänelle siirtämien toimivaltuuksien laajuus riittää oikeuttamaan sen, että hänet nimitetään laitoksen tosiasialliseksi johtajaksi rinnastamatta häntä kuitenkaan pääjohtajaan. Kaventamalla hallituksen ja sen puheenjohtajan roolit pelkkiin valvontatehtäviin EKP on myös poistanut sen ”monististen” hallintomallien erityispiirteen, että hallitus osallistuu sekä valvontatehtäviin että liikkeenjohdollisiin tehtäviin, mikä on vastoin lainsäätäjän tahtoa, sellaisena kuin se ilmenee direktiivin 2013/36 johdanto-osan 55 perustelukappaleesta. Lopuksi kantajat muistuttavat, etteivät ne ole suinkaan vaatineet hallituksen puheenjohtajan nimittämistä pääjohtajakseen vaan tosiasialliseksi johtajakseen.
39

Suosituksessa 2003/361, jota sovelletaan asetuksen N:o 1907/2006 ja asetuksen N:o 340/2008 nojalla, on liite, jonka I osaston otsikko on ”Komission hyväksymä [pk-yritysten] määritelmä”. Tässä liitteessä olevan 2 artiklan 1 kohdan mukaan ”[pk-yritysten] luokka koostuu yrityksistä, joiden palveluksessa on vähemmän kuin 250 työntekijää ja joiden vuosiliikevaihto on enintään 50 miljoonaa euroa tai taseen loppusumma on enintään 43 miljoonaa euroa”.
6

Asetuksen N:o 1290/2013 17 artiklassa, jonka otsikko on ”Tiedustelut ja valitukset”, säädetään seuraavaa: ”1. Komission on varmistettava, että käytössä on menettely, jonka avulla osallistujat voivat tehdä tiedusteluja tai valituksia osallistumisestaan Horisontti 2020 ‑puiteohjelmaan. 2. Komission on huolehdittava siitä, että kaikkien osallistujien saatavilla on tiedot siitä, miten he voivat esittää ongelmia, tiedusteluja tai valituksia, ja että kyseiset tiedot on julkaistu verkossa.”
63

Lisäksi kantaja antoi istunnossa unionin yleisen tuomioistuimen käyttöön joitakin kappaleita niitä laskimia, jotka se toteaa saattaneensa markkinoille ja joihin oli merkitty aikaisempi rekisteröimätön tavaramerkki. Ilman, että on tarpeen lausua näiden todisteiden todistusvoimasta aikaisemman rekisteröimättömän tavaramerkin olemassaolon, pätevyyden ja suojan ulottuvuuden osalta, niiden hylkäämiseksi riittää kuitenkin, että todetaan, että nämä todisteet on esitetty myöhässä. Yhtäältä, kuten tämän tuomion 38–51 kohdassa on selitetty, nämä seikat olisi pitänyt esittää EUIPO:n väiteosastossa käydyssä menettelyssä. Toisaalta työjärjestyksen 85 artiklan 1 kohdan mukaan todisteet ja pyynnöt näytön esittämiseksi on esitettävä ensimmäisessä kirjelmien vaihdossa. Saman työjärjestyksen 85 artiklan 3 kohdan mukaan varsinaiset asianosaiset voivat poikkeuksellisesti esittää todisteita tai pyytää saada esittää näyttöä ennen asian käsittelyn suullisen vaiheen päättämistä tai ennen unionin yleisen tuomioistuimen päätöstä ratkaista asia ilman käsittelyn suullista vaihetta, jos niiden esittämiseen vasta silloin on pätevä syy. Tältä osin mainittujen todisteiden esittäminen istunnossa on tapahtunut näissä säännöksissä tarkoitetulla tavalla myöhässä. Koska kantaja ei ole esittänyt pätevää syytä näiden todisteiden esittämiselle myöhässä, ne on jätettävä tutkimatta työjärjestyksen 85 artiklan 1 ja 3 kohdan nojalla.
76

Siltä osin kuin on kyse ensinnäkin taloudellisesta vahingosta, johon kantajat ovat vedonneet, on syytä huomauttaa, että SEUT 266 artiklan mukaan EIP:n on toteutettava tämän tuomion täytäntöön panemista varten tarvittavat toimenpiteet ja muun muassa toteutettava laillisuusperiaatetta noudattaen kaikki toimenpiteet, joilla voidaan korvata kohtuullisesti haitta, joka kantajille on kumotusta toimenpiteestä aiheutunut (ks. tuomio 15.9.2005, Casini v. komissio, T-132/03, EU:T:2005:324, 98 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), tämän vaikuttamatta kuitenkaan kantajien mahdollisuuteen nostaa myöhemmin kanne toimenpiteistä, joita EIP on toteuttanut tämän tuomion täytäntöönpanoa varten. Kantajien vahingonkorvausvaatimus taloudellisen vahingon korvaamiseksi on näissä olosuhteissa ennenaikainen (ks. vastaavasti tuomio 7.6.2011, Larue ja Seigneur v. EKP, F-84/09, EU:F:2011:71, 64 kohta ja tuomio 29.9.2011, Bowles ym. v. EKP, F-114/10, EU:F:2011:173, 79 ja 80 kohta).
128

Asiakirjassa nro VI/5330/97 määrätään tukikelvottomien menojen laskemiseksi neljästä kiinteiden korjausten ryhmästä: — 25 prosenttia menoista, jos valvontajärjestelmää ei ole pantu lainkaan täytäntöön tai siinä on ollut vakavia puutteita, on erittäin runsaasti viitteitä sääntöjenvastaisuuksista ja laiminlyönneistä sääntöjenvastaisten tai petollisten menettelytapojen torjumiseksi ja näin ollen on olemassa erityisen suurten tappioiden riski maataloustukirahastolle — 10 prosenttia menoista, jos yhtä tai useampaa keskeisistä tarkastuksista ei ole suoritettu tai ne on suoritettu niin huonosti tai harvoin, että ne ovat tehottomia hakemuksen tukikelpoisuuden määrittämisen tai sääntöjenvastaisuuksien estämisen kannalta, ja voidaan siten kohtuudella ajatella, että on olemassa merkittävien tappioiden kohonnut riski maataloustukirahastolle — 5 prosenttia menoista, jos kaikki keskeiset tarkastukset on suoritettu, mutta niiden yhteydessä ei ole noudatettu asetuksessa suositeltuja lukumääriä, tiheyttä tai tehokkuutta, ja voidaan siten kohtuudella päätellä, että nämä tarkastukset eivät tarjoa odotetun tasoisia hakemusten sääntöjenmukaisuuden takeita ja että maataloustukirahastolle aiheutuva tappioiden riski on merkittävä — 2 prosenttia menoista, jos jäsenvaltio on suorittanut keskeiset tarkastukset oikein mutta on laiminlyönyt täysin yhden tai useamman toissijaisista tarkastuksista ja näin ollen maataloustukirahastolle aiheutuvien tappioiden riski on pienempi ja rikkominen on vähemmän vakava.
154

Tältä osin on myös katsottu, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen on sitäkin tärkeämpää, kun – kuten tässä tapauksessa – päätös työsopimuksen uusimatta jättämisestä on tehty tilanteessa, jossa henkilösuhteisiin liittyy vaikeuksia (ks. vastaavasti tuomio 3.6.2015, BP v. FRA, T‑658/13 P, EU:T:2015:356, 51 kohta ja tuomio 12.5.2016, FS v. CESE, F‑50/15, EU:F:2016:119, 114 kohta), jolloin on kuitenkin huomattava, että sitä, onko oikeutta tulla kuulluksi loukattu, on arvioitava muun muassa tarkastelemalla asiaa koskevia oikeussääntöjä (tuomio 10.9.2013, G. ja R., C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533, 34 kohta).
4.

Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Kanne, joka tosiasiassa koskee luonteeltaan sopimusoikeudellista oikeusriitaa – Komission päätös, joka on täytäntöönpanoperuste saatavan perimiseksi – Toimi, jolla on sopimuksen asiayhteyttä laajempia sitovia vaikutuksia ja joka edellyttää julkisen vallan valtaoikeuksien käyttämistä – Unionin tuomioistuinten toimivalta edellyttää välityslauseketta, jossa tämä toimivalta annetaan – Tutkittavaksi ottaminen (SEUT 263 ja SEUT 299 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 966/2012 79 artiklan 2 kohta) (ks. 44, 45, 52 ja 53 kohta)
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 29 kohta)
3.

Yritysten välinen yhteistoiminta – Komission suorittama tutkinta – Kyseessä olevien yritysten antamat sitoumukset, joilla tehdään ilmoitettu toiminta sisämarkkinoille soveltuvaksi – Kolmansilla ei ole mahdollisuutta tehdä komissiolle kantelua sitoumusten noudattamatta jättämisestä (Neuvoston asetus N:o 139/2004; komission asetuksen N:o 773/2004 7 artikla ja komission asetus N:o 802/2004) (ks. 38 ja 39 kohta)
Johdettua unionin oikeutta pitää tulkita niin pitkälti kuin mahdollista siten, että sen sisältö on sopusoinnussa perustamissopimuksen määräysten ja unionin oikeuden yleisten periaatteiden kanssa. Kuten ilmauksen ”jos se on mahdollista” käyttäminen osoittaa, tätä tulkintaa ei kuitenkaan voida soveltaa sellaiseen säännökseen, jonka merkitys on selvä ja yksiselitteinen ja joka ei siten edellytä minkäänlaista tulkintaa. Jos tällaisesta säännöksestä esitetään SEUT 277 artiklassa tarkoitettu lainvastaisuusväite, unionin yleisen tuomioistuimen on ainoastaan tutkittava, onko sen sisältö sopusoinnussa perussopimusten määräysten ja unionin oikeuden yleisten periaatteiden kanssa.

Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista annetun asetuksen N:o 575/2013, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2015/62, 429 artiklan 14 kohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan toimivaltaisille viranomaisille harkintavaltaa, jonka nojalla ne voivat kieltäytyä myöntämästä siinä tarkoitettua poikkeuslupaa, vaikka kyseisessä säännöksessä mainitut edellytykset täyttyisivät.

Komissio on tällä unionin lainsäätäjän hyväksymällä poikkeuksella näet ottanut huomioon sen mahdollisuuden, että luottolaitoksen julkisyhteisöltä tai julkisoikeudelliselta laitokselta olevat saamiset, joissa riski on valtion antaman takauksen vuoksi yhtä alhainen kuin sen valtiolta olevissa saamisissa, jotka eivät johdu luottolaitoksen omista investointipäätöksistä – koska luottolaitoksella on velvollisuus siirtää kyseiset summat julkisoikeudelliselle laitokselle –, eivät välttämättä ole merkityksellisiä vähimmäisomavaraisuusasteen laskennan kannalta ja voidaan siten jättää sen ulkopuolelle. Asetuksen N:o 575/2013 429 artiklan 14 kohta koskee siis ainoastaan saamisia, joihin sovelletaan omien varojen vähimmäisvaatimusten laskennassa käytettävässä standardimenetelmässä nollariskipainoa.

Tästä seuraa, että mainitun asetuksen 429 artiklan 14 kohtaa sovellettaessa on sovitettava yhteen seuraavat kaksi tavoitetta: yhtäältä on noudatettava vähimmäisomavaraisuusasteen logiikkaa, jonka mukaan sen laskennassa otetaan huomioon luottolaitoksen riskipainottamattomien vastuiden kokonaismäärä, ja toisaalta on otettava huomioon unionin lainsäätäjän hyväksymä komission tavoite, jonka mukaan tietyt vastuut, joiden riskiprofiili on erityisen alhainen ja jotka eivät johdu luottolaitoksen omista investointipäätöksistä, eivät ole vähimmäisomavaraisuusasteen laskennan kannalta merkityksellisiä ja voidaan siten tarvittaessa jättää sen ulkopuolelle. Tästä on muistutettava, että toimivaltaisille viranomaisille on annettu asetuksen N:o 575/2013 429 artiklan 14 kohdan soveltamisessa harkintavaltaa, jonka nojalla ne voivat sovittaa yhteen nämä tavoitteet kunkin tapauksen erityispiirteiden valossa.

(ks. 52–56 kohta)
SEUT 340 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan sopimussuhteeseen perustuva unionin vastuu määräytyy sopimukseen sovellettavan lain mukaan.

Koska kantajan työsopimuksissa ei täsmennetä, mitä lakia niihin sovelletaan, kanne voidaan tutkia pelkästään kyseessä olevien työsopimusten ja niihin erottamattomasti kuuluvien asianomaisen kansainvälisen operaation käytännesäännöstön määräysten perusteella ja sopimussuhteeseen perustuvan vastuun syntymistä koskevien unionin oikeuden yleisten periaatteiden perusteella. Näiden periaatteiden mukaan kolmen edellytyksen on täytyttävä, jotta asiassa voidaan nostaa sopimussuhteeseen perustuvaa vahingonkorvausta koskeva kanne. Ensimmäinen edellytys on se, ettei kyseinen toimielin ole noudattanut sopimusvelvoitteitaan, toinen se, että kantajalle on aiheutunut vahinkoa, ja kolmas se, että toimielimen menettelyn ja kyseisen vahingon välillä on syy-yhteys.

(ks. 61, 62 ja 66 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 27.2.2018 – Hansen Medical vastaan EUIPO – Covidien (MAGELLAN)

(asia T-222/16)

(EU-tavaramerkki – Menettämismenettely – EU-sanamerkki MAGELLAN – Tosiasiallinen käyttö – Todistustaakka – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 15 artikla ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 18 artikla ja 58 artiklan 1 kohdan a alakohta) – Mitättömyysosaston menettelyvirhe – Perusteluvelvollisuus – Asetuksen N:o 207/2009 75 artikla (josta on tullut asetuksen 2017/1001 94 artikla) – Suullinen käsittely – Asetuksen N:o 207/2009 77 artikla (josta on tullut asetuksen 2017/1001 96 artikla))

1. EU-tavaramerkki–Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys–Menettämisperusteet–Tavaramerkkiä ei ole käytetty tosiasiallisesti–Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä–Osittainen käyttö–Vaikutus–Käsite ”rekisteröidyn tavaramerkin käyttäminen ainoastaan joidenkin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröity” (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artikla ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 25–28 kohta)

2. EU-tavaramerkki–Muutoksenhakumenettely–Valitus viraston yksikön päätöksestä–Valituslautakunnan suorittama tutkinta–Ulottuvuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 64 artiklan 1 kohta) (ks. 44 kohta)

3. EU-tavaramerkki–Menettelysäännökset–Päätösten perusteleminen–Asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäinen virke–Sama laajuus kuin SEUT 296 artiklalla (SEUT 296 artikla; neuvoston asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäinen virke) (ks. 49 ja 50 kohta)

4. EU-tavaramerkki–Menettelysäännökset–Suullisen käsittelyn järjestäminen–Viraston harkintavalta (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 77 artiklan 1 kohta) (ks. 58 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n toisen valituslautakunnan 3.2.2016 tekemästä päätöksestä (asiat R 3092/2014-2 ja R 3118/2014-2), joka koskee osapuolten Hansen Medical ja Covidien AG välistä menettämismenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 7.6.2018 – Sipral World vastaan EUIPO – La Dolfina (DOLFINA)

(asia T-882/16)

(EU-tavaramerkki – Menettämismenettely – EU-sanamerkki DOLFINA – Tavaramerkkiä ei ole käytetty tosiasiallisesti – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 51 artiklan 1 kohdan a alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 58 artiklan 1 kohdan a alakohta) – Perusteluvelvollisuus – Asetuksen N:o 207/2009 75 artikla (josta on tullut asetuksen 2017/1001 94 artikla))

1. EU-tavaramerkki–Menettelysäännökset–Päätösten perusteleminen–Tarkoitus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäinen virke) (ks. 27 kohta)

2. EU-tavaramerkki–Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys–Menettämisperusteet–Tavaramerkkiä ei ole käytetty tosiasiallisesti–Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä–Tosiasiallinen käyttö–Käsite–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artikla, 42 artiklan 2 kohta, 51 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 57 artiklan 2 kohta) (ks. 36–43 kohta)

3. EU-tavaramerkki–Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys–Vaatimuksen tutkiminen–Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä–Tavaramerkin käyttö tavaramerkin haltijan suostumuksella–Nimenomainen tai implisiittinen suostumus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 ja 2 kohta) (ks. 68 ja 69 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n toisen valituslautakunnan 22.9.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 1897/2015-2), joka koskee osapuolten La Dolfina ja Sipral World välistä menettämismenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
Euroopan unionin viranomaisilla on monitahoisissa arvioinneissa tietyillä unionin oikeuden aloilla laaja harkintavalta, joten unionin tuomioistuinten näitä arviointeja koskevan valvonnan on kohdistuttava ainoastaan siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat, joiden perusteella riitautettu valinta on tehty, pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.

Näin on Euroopan tutkimusneuvoston (ERC) asiantuntijapaneelin ja kyseisten tieteenalojen yksittäisten arvioijien suorittaman tutkimusehdotusta koskevan tieteellisen arvioinnin osalta. Tässä yhteydessä se, että yksittäisten arviointien kokonaisuus ja mainitun paneelin lopullinen päätös mahdollisesti eroavat toisistaan, ei ole omiaan osoittamaan, että mainittu paneeli on pyrkinyt muuhun kuin tieteellisen huippuosaamisen päämäärään tai että se on rikkonut ERC:n sääntöjä tai tehnyt ilmeisen arviointivirheen. Se, että yksittäisten arvioijien näkemysten enemmistö ja paneelin päätös mahdollisesti eroavat toisistaan, on osa arviointimenettelyn normaalia kulkua arvioitaessa tutkimusehdotuksen merkittävyyttä ja tieteellistä arvoa. Se, että on mahdollista, että yhdessä ainoassa yksittäisessä arvioinnissa esitetty seikka vakuuttaa paneelin keskustelun kuluessa, on osa tieteellisen arviointimenettelyn normaalia kulkua eikä se ole ERC:n sääntöjen vastaista, paitsi jos osoitetaan, että on tapahtunut tosiseikkoja koskevia virheitä tai ilmeinen arviointivirhe.

(ks. 70, 71, 76, 77 ja 80 kohta)
Sikäli kuin on kyse tavaramerkin luokittelusta sijaintimerkiksi, on huomattava, ettei Euroopan unionin tavaramerkistä annetussa asetuksessa N:o 207/2009 eikä yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetussa asetuksessa N:o 2868/95 mainita tällaisia tavaramerkkejä erityisenä tavaramerkkiryhmänä. Koska asetuksen N:o 207/2009 4 artikla (josta on tullut asetuksen N:o 2017/1001 4 artikla) ei kuitenkaan sisällä tyhjentävää luetteloa merkeistä, jotka voivat olla EU-tavaramerkkejä, tämä seikka on kuitenkin merkityksetön ”sijaintimerkkien” rekisteröintikelpoisuuden osalta.

Vaikuttaa lisäksi siltä, että ”sijaintimerkit” ovat lähellä kuviomerkkien ja kolmiulotteisten tavaramerkkien ryhmiä, koska ne tarkoittavat kuvio- tai kolmiulotteisten elementtien asettamista tuotteen pinnalle. Saman oikeuskäytännön mukaan sijaintimerkin luokittelu kuviomerkiksi tai kolmiulotteiseksi merkiksi tai erityiseksi tavaramerkkiryhmäksi on kuitenkin merkityksetöntä, kun arvioidaan sen erottamiskykyä.

On vielä korostettava, että oikeuskäytännön mukaan on mahdollista, että kuviomerkit ovat tosiasiassa sijaintimerkkejä.

(ks. 32–34 kohta)
1.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Sekaannusvaaran arvioiminen-Kohdeyleisön määrittäminen-Yleisön tarkkaavaisuusaste (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19 kohta)
1.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17, 18, 67 ja 78 kohta)
7.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Kuviomerkki THOMAS MARSHALL GARMENTS OF LEGENDS-Sanamerkki ja kuviomerkki MARSHALL ja Marshall AMPLIFICATION (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 54, 96–99 ja 104–106 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 13.12.2017 – Delfin Wellness vastaan EUIPO – Laher (Infrapunasaunat ja saunat)

(asia T-114/16)

(Yhteisömalli – Mitättömyysmenettely – Rekisteröidyt yhteisömallit, jotka esittävät infrapunasaunoja ja saunoja – Aikaisemmat mallit – Mitättömyysperuste – Uutuuden puuttuminen – Asetuksen (EY) N:o 6/2002 5 artikla ja 25 artiklan 1 kohdan b alakohta – Aikaisempien mallien julkistaminen ennen etuoikeuspäivää – Asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 ja 2 kohta – Oikeus tulla kuulluksi – Asetuksen N:o 6/2002 64 artiklan 1 kohta)

1. Yhteisömalli–Muutoksenhakumenettely–Kanne unionin tuomioistuimissa–Unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta–Tosiseikkojen tutkiminen uudelleen sellaisten todisteiden valossa, jotka esitetään ensimmäistä kertaa tässä tuomioistuimessa–Ei kuulu soveltamisalaan (Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 61 artiklan 2 kohta) (ks. 27 ja 29 kohta)

2. Yhteisömalli–Mitättömyysperusteet–Uutuuden puuttuminen–Samanlaisen mallin aikaisempi julkistaminen–Näyttö julkistamisesta (Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 5 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 7 artiklan 1 kohta) (ks. 47–50 kohta)

3. Yhteisömalli–Menettelysäännökset–Päätösten perusteleminen–Asetuksen N:o 6/2002 62 artiklan ensimmäinen virke–Sama laajuus kuin SEUT 296 artiklalla–Valituslautakunnan implisiittinen perustelu–Hyväksyttävyys–Edellytykset (SEUT 296 artikla; neuvoston asetuksen N:o 6/2002 62 artiklan ensimmäinen virke) (ks. 68 ja 69 kohta)

4. Yhteisömalli–Menettelysäännökset–Viraston päätökset–Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen–Periaatteen ulottuvuus (Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 62 artikla) (ks. 112 kohta)

5. Yhteisömalli–Muutoksenhakumenettely–Suullisen menettelyn käyttäminen–Viraston harkintavalta (Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 64 artiklan 1 kohta) (ks. 114 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n kolmannen valituslautakunnan 12.1.2016 tekemistä kolmesta päätöksestä (asiat R 849/2014–3, R 850/2014–3 ja R 851/2014–3), jotka koskevat osapuolten Delfin Wellness ja Sabine Laher välistä mitättömyysmenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
1.

Euroopan unionin talousarvio–Varainhoitoasetus–Muuttaminen–Aineelliset säännöt–Taannehtiva vaikutus–Ei ole (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 966/2012, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2015/1929; komission asetus N:o 1268/2012, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2015/2462) (ks. 19–21 kohta)