ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Direktiivin 2005/36 34 artiklassa, joka koskee hammaslääkärin peruskoulutusta, säädetään seuraavaa: ”1. Hammaslääkärin peruskoulutukseen pääsyn edellytyksenä on, että hakijalla on tutkintotodistus tai todistus, jonka perusteella hänellä on oikeus tulla hyväksytyksi jäsenvaltion yliopistoihin tai vastaavantasoiseksi tunnustettuihin korkeakouluihin kyseiselle opintoalalle. 2. Hammaslääkärin peruskoulutuksen on käsitettävä yhteensä vähintään viisi vuotta täysipäiväistä teoreettista ja käytännöllistä opetusta yliopistossa, vastaavantasoiseksi tunnustetussa korkea-asteen koulutusta antavassa laitoksessa tai yliopiston valvonnassa, ja sen on sisällettävä vähintään liitteessä V olevassa 5.3.1 kohdassa oleva ohjelma. – – 3. Hammaslääkärin peruskoulutuksella on taattava, että asianomainen on hankkinut seuraavat tiedot ja taidot: a) riittävät tiedot hammaslääketieteen perustana olevista tieteenaloista ja hyvät tiedot tieteellisistä menetelmistä, biologisten toimintojen määrittämisen periaatteet, tieteellisesti todistettujen asioiden arviointi ja tietojen analysointi mukaan luettuina; b) riittävät tiedot terveen ja sairaan ihmisen rakenteesta, elintoiminnoista ja käyttäytymisestä sekä fyysisen ja sosiaalisen ympäristön vaikutuksesta ihmisen terveydentilaan, sikäli kuin nämä tekijät liittyvät hammaslääketieteeseen; c) riittävät tiedot sekä terveiden että sairaiden hampaiden, suun, leukojen ja niihin liittyvien kudosten rakenteesta ja toiminnoista sekä niiden yhteydestä potilaan yleiseen terveydentilaan ja fyysiseen ja sosiaaliseen hyvinvointiin; d) kliinisiä oppiaineita ja menetelmiä koskevat riittävät tiedot, joiden pohjalta hammaslääkärillä on selkeä käsitys hampaiden, suun, leukojen ja niihin liittyvien kudosten poikkeavuuksista, vaurioista ja sairauksista sekä hammaslääketieteellisestä ennaltaehkäisystä, diagnosoinnista ja hoidosta; e) soveltuva, asianmukaisessa valvonnassa hankittu kliininen kokemus. Hammaslääkärin koulutuksen on annettava hampaiden, suun, leukojen ja niihin liittyvien kudosten poikkeavuuksien ja sairauksien ehkäisyyn, diagnosointiin ja hoitoon liittyvien tehtävien hoitamiseen tarvittavat taidot.”
29

Erityisesti täytäntöönpanon epäämisperusteesta, joka perustuu siihen, että kaksi tuomiota ovat keskenään ristiriitaiset, on todettava, että kun asetuksen N:o 44/2001 34 artiklan 4 alakohtaa luetaan kyseisen asetuksen 32 artiklassa tarkoitetun tuomion käsitteen valossa, sen sanamuodosta ilmenee – kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 42 kohdassa –, että kyseinen 34 artiklan 4 alakohta on ymmärrettävä siten, että ”[jäsenvaltion tuomioistuimen antamaa] tuomiota ei tunnusteta, jos – – tuomio on ristiriidassa toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa valtiossa – – aikaisemmin annetun tuomion kanssa”.
8

Tuloverolain 122 §:n 3 momenttiin sisältyvän säännöksen selventämiseksi ja hallinnollisten käytäntöjen yhdenmukaistamiseksi Verohallitus on julkaissut 14.2.1996 ohjekirjeen nro 634/348/96, jonka nyt käsiteltävässä asiassa merkityksellinen sisältö on seuraava: ”2. Poikkeuslupamenettely 2.1 Luvan edellytykset TVL 122 §:n mukaan yhteisö tai elinkeinoyhtymä voi, milloin se yhteisön tai yhtymän toiminnan jatkumisen kannalta on tarpeen, saada hakemuksesta vahvistettujen tappioiden käyttöluvan. Erityisinä syinä voidaan pitää mm: — sukupolvenvaihdosluovutuksia, — yrityksen myyntiä työntekijöille, — toimimattoman valmisyhtiön ostoa, — konsernin sisäisiä omistusmuutoksia, — yrityksen saneerausohjelmiin liittyviä omistusmuutoksia, — erityisiä työllisyysvaikutuksia ja — pörssiyhtiöiden omistusmuutoksia. 2.1.1. Erityiset syyt TVL 122 §:n säännöksen tarkoituksena on estää tappiollisten yritysten muodostuminen kauppatavaraksi. Jos yrityksen omistajanvaihdoksessa ei ole sanottuja piirteitä, tappioiden käyttölupa voidaan myöntää. – – 2.1.2 Toiminnan jatkuminen Tappioiden käyttölupa voidaan antaa, jos tappioiden vähentäminen on yhteisön tai yhtymän toiminnan jatkumisen kannalta tarpeen. Ehdottomana edellytyksenä voidaan pitää, että yhteisö tai yhtymä omistajanvaihdoksen jälkeen jatkaa toimintaansa. Jos yhteisö tai yhtymä on käytännössä lopettanut toimintansa ja sen arvo perustuu lähinnä vahvistettuihin tappioihin, poikkeuslupaa ei ole syytä myöntää.”
43

Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että valtuutusdirektiivin 12 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka nojalla sähköistä viestintäpalvelua tai -verkkoa tarjoavien yritysten on maksettava maksu, jolla on tarkoitus kattaa kansalliselle sääntelyviranomaiselle aiheutuneet kaikki sellaiset kustannukset, joita ei rahoiteta valtion varoista, ja jonka suuruus määritetään näiden yritysten tulojen perusteella, edellyttäen, että tällä maksulla on tarkoitus kattaa yksinomaan tämän artiklan 1 kohdan a alakohdassa mainituista toiminnoista aiheutuvat kustannukset, että tämän maksun nojalla saadut kokonaistulot eivät ylitä näistä toiminnoista aiheutuneita kokonaiskustannuksia ja että tämä maksu määrätään yrityksille puolueettomalla, avoimella ja oikeasuhtaisella tavalla, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
45

Esitettyyn kysymykseen on vastattava edellä esitetyn perusteella, että SEUT 20 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että jäsenvaltio epää kolmannen maan kansalaiselta oleskelun alueellaan, kun tämä kansalainen haluaa oleskella siellä sellaisen perheenjäsenensä kanssa, joka on Euroopan unionin kansalainen, joka asuu kyseisessä jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on, ja joka ei ole koskaan käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen unionin kansalaisena, kunhan tällainen epääminen ei merkitse sitä, ettei asianomainen unionin kansalainen voi tosiasiassa käyttää pääosaa oikeuksista, jotka hänellä on unionin kansalaisen aseman perusteella.
139

Rahoitusavun myöntäminen EVM:n jäsenelle luoton muodossa EVM-sopimuksen 14 artiklan mukaisesti tai lainoina saman sopimuksen 15 ja 16 artiklan mukaisesti ei nimittäin merkitse millään lailla sitä, että EVM ottaa vastatakseen saajana olevan jäsenvaltion velasta. Tällainen apu johtaa päinvastoin sellaisen uuden velan luomiseen, jossa velallisena on viimeksi mainittu, joka on olemassa olevien velkojen osalta yhä vastuussa sitoumuksistaan velkojilleen, ja jossa velkojana on EVM. Tässä yhteydessä on todettava, että EVM-sopimuksen 13 artiklan 6 kohdan mukaan saajana olevan jäsenvaltion on korvattava EVM:lle kyseisen sopimuksen 14–16 artiklan perusteella myönnetty rahoitusapu ja että kyseisen sopimuksen 20 artiklan 1 kohdan mukaan korvattavaan määrään lisätään asianmukainen marginaali.
56

Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 62 b artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että jos unionin tuomioistuin toteaa, että unionin yleisen tuomioistuimen päätös vahingoittaa unionin oikeuden johdonmukaisuutta, se palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, joka on sidottu unionin tuomioistuimen ratkaisemiin oikeusseikkoihin. Asian palauttaessaan unionin tuomioistuin voi lisäksi todeta, mitä unionin yleisen tuomioistuimen päätöksen vaikutuksista on pidettävä riidan asianosaisten kannalta lopullisina. Unionin tuomioistuin voi poikkeuksellisesti itse ratkaista asian lopullisesti, jos asian ratkaisu on, kun otetaan huomioon uudelleenkäsittelyn tulos, johdettavissa unionin yleisen tuomioistuimen määrittämästä tosiseikastosta, johon se on perustanut päätöksensä.
Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen N:o 1083/2006 100 artiklan 1 ja 5 kohdasta seuraa, että kun jäsenvaltio ei hyväksy komission alustavia päätelmiä, rahoitusoikaisua koskevan menettelyn sääntöjenmukaisuuden edellytys on, että komissio lähettää kutsukirjeen kuulemiseen ja että kuuleminen pidetään, ja ne muodostavat alkamisajankohdan määräajalle, jonka kuluessa komission on tehtävä tällaista rahoituskorjausta koskeva päätös. Lisäksi on sekä kyseessä olevan jäsenvaltion että komission intressissä, että rahoituskorjausmenettelyn päättyminen on ennakoitavissa, mikä edellyttää ennalta määrätyn määräajan asettamista lopullisen päätöksen tekemiselle. Tällaisen päätöksen tekemiselle asetetun määräajan ylittäminen ei ole hyvän hallinnon yleisen periaatteen mukaista. Näin ollen komissio ei voi vapautua velvollisuudestaan tehdä rahoituskorjauksia koskevia päätöksiä ennalta asetetussa määräajassa jättämällä toteuttamatta toimenpiteet, jotka muodostavat alkamisajankohdan tälle määräajalle. Näin ollen se, ettei komissio ole tehnyt kyseisessä asetuksessa vahvistetussa määräajassa päätöstä näistä rahastoista myönnettyä taloudellista tukea koskevista rahoituskorjauksista, merkitsee olennaisten menettelymääräysten rikkomista, jonka huomiotta jättäessään unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen.

Muun muassa unionin tuomioistuimien työjärjestyksissä määrätyn kaltaisia erityistapauksia lukuun ottamatta unionin tuomioistuimet eivät voi perustaa ratkaisuaan oikeudelliseen perusteeseen, jonka ne ovat ottaneet huomioon omasta aloitteesta, vaikka se olisikin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluva peruste, jolleivät ne ole kehottaneet asianosaisia ensin esittämään huomautuksiaan kyseisestä perusteesta. Tällaisesta erityistapauksesta, jossa asianosaisia ei ole aiheellista kehottaa esittämään huomautuksiaan jostakin perusteesta, on kyse silloin, kun yhtäältä komissiolla on ollut riittävästi tilaisuuksia esittää sellaisen kontradiktorisen näkemystenvaihdon yhteydessä, joka on käyty sellaisten aikaisempien asioiden yhteydessä, joissa oli kyse olennaisilta osin samoista tosiseikkoja koskevista kysymyksistä ja oikeudellisista kysymyksistä, perusteensa ja perustelunsa Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen N:o 1083/2006 100 artiklan 5 kohdassa säädetyn määräajan ulottuvuudesta ja kun toisaalta kyseisissä asioissa tälle säännökselle annettavaa tulkintaa on pidettävä vakiintuneena, koska unionin tuomioistuin on sen useissa myöhemmissä asioissa vahvistanut.

(ks. 93, 94, 96 ja 97 kohta)
Vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta annetulla direktiivillä 91/676 pyritään säätämään sellaisista tarpeellisista keinoista, joiden avulla Euroopan unionissa voidaan suojella vesiä maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta.

Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti laadittava ja toteutettava toimintaohjelmia määriteltyjä pilaantumisalttiita vyöhykkeitä varten.

Direktiivin 91/676 johdanto-osan 11 perustelukappaleesta ilmenee, että tällaisissa toimintaohjelmissa on oltava toimenpiteitä kaikkien typpipitoisten lannoitteiden pintalevityksen rajoittamiseksi ja erityisesti erityisten rajojen asettamiseksi karjanlannan käytölle.

Direktiivin 91/676 5 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdan mukaan kyseisissä toimintaohjelmissa, joiden toteuttaminen kuuluu jäsenvaltioille, on tarkemmin ilmaistuna oltava tietyt pakolliset tämän direktiivin liitteissä II ja III tarkoitetut toimenpiteet.

Direktiivin 91/676 5 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdan ja liitteessä II olevan A kohdan 1 alakohdan mukaan näissä toimintaohjelmissa on otettava huomioon parhaat saatavilla olevat tieteelliset ja tekniset tiedot sekä kunkin alueen fyysiset, geologiset ja ilmastoa koskevat olosuhteet.

Vaikka jäsenvaltioilla on tietty liikkumavara direktiivissä 91/676 säädettyjen määräysten täytäntöönpanon yksityiskohtaisten sääntöjen valinnan osalta, niiden on joka tapauksessa huolehdittava siitä, että kyseisen direktiivin ja näin ollen unionin ympäristöpolitiikan tavoitteet saavutetaan SEUT 191 artiklan 1 ja 2 kohdan vaatimusten mukaisesti.

Direktiivin 91/676 kaltaisen direktiivin, joka sisältää ympäristöalaa koskevia teknisiä sääntöjä, osalta jäsenvaltioiden on oikeusvarmuuden vaatimusta täysimääräisesti noudattaakseen erityisesti huolehdittava siitä, että niiden lainsäädäntö, jonka tarkoituksena on varmistaa tämän direktiivin täytäntöönpano, on selkeä ja täsmällinen.

(ks. 25–31 kohta)
SEUT 263 artiklaa on tulkittava niin, että Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen N:o 1260/1999 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 1083/2006 ja Euroopan aluekehitysrahastosta ja asetuksen N:o 1783/1999 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 1080/2006 alaan kuuluvan toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä, yhteydessä tukihakemuksen hylkäävästä seurantakomitean päätöksestä nostettu kanne ei kuulu unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan.

Toimenpideohjelman puitteissa perustettu seurantakomitea, jonka tarkoituksena on Euroopan alueellisen yhteistyön edistäminen, ei nimittäin ole yksi unionin lainsäätäjän perustamista toimielimistä, elimistä eikä laitoksista, joille on annettu toimivalta toteuttaa luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä oikeudellisesti sitovia toimenpiteitä erityisillä aloilla. Kukin seurantakomitea laatii työjärjestyksensä noudattaen asianomaisen jäsenvaltion institutionaalisia, oikeudellisia ja taloudellisia puitteita asetuksen N:o 1083/2006 63 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti. Unionin tuomioistuimilla ei kuitenkaan ole toimivaltaa ratkaista kansallisen viranomaisen toteuttaman toimen lainmukaisuutta.

(ks. 46–49 ja 52 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C‑359/12

Michael Timmel

vastaan

Aviso Zeta AG

(Handelsgericht Wienin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Kuluttajansuoja — Direktiivi 2003/71/EY — 14 artiklan 2 kohdan b alakohta — Asetus (EY) N:o 809/2004 — 22 artiklan 2 kohta ja 29 artiklan 1 kohta — Ohjelmaesite — Esitteen täydennykset — Lopulliset ehdot — Vaadittujen tietojen julkistamisen päivämäärä ja tapa — Sähköisessä muodossa tehtävälle julkistamiselle asetetut vaatimukset”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 15.5.2014

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Yhtiöt – Direktiivi 2003/71 ja asetus N:o 809/2004 – Arvopapereiden yleisölle tarjoamisen tai kaupankäynnin kohteeksi ottamisen yhteydessä julkistettava esite – Tiedot, joiden on sisällyttävä ohjelmaesitteeseen – Ulottuvuus – Tiedot, joiden on sisällyttävä tarjouksen lopullisiin ehtoihin, kuuluu niihin

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Yhtiöt – Direktiivi 2003/71 ja asetus N:o 809/2004 – Arvopapereiden yleisölle tarjoamisen tai kaupankäynnin kohteeksi ottamisen yhteydessä julkistettava esite – Tiedot, joiden on sisällyttävä ohjelmaesitteeseen – Tiedot, jotka olivat saatavilla ainoastaan ohjelmaesitteen täydennyksen julkistamisajankohtana – Velvollisuus sisällyttää ne täydennykseen – Edellytykset

Direktiivin 2003/71 täytäntöönpanosta esitteiden sisältämien tietojen, esitteiden muodon, viittauksina esitettävien tietojen, julkistamisen ja mainonnan osalta annetun asetuksen N:o 809/2004 22 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisen artiklan 1 kohdassa vaaditut tiedot, jotka eivät olleet saatavilla ohjelmaesitettä julkistettaessa mutta jotka ovat kuitenkin saatavilla esitteen täydennyksen julkistamisajankohtana, on julkistettava tässä täydennyksessä, jos kyseiset tiedot ovat merkityksellisiä uusia seikkoja, olennaisia asiavirheitä tai olennaisia epätarkkuuksia, jotka voivat vaikuttaa arvopapereista muodostettavaan arvioon arvopapereiden yleisölle tarjoamisen tai kaupankäynnin kohteeksi ottamisen yhteydessä julkistettavasta esitteestä annetun direktiivin 2003/71 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, minkä tarkistaminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle. (ks. 40 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

Sellaisen ohjelmaesitteen julkaiseminen, joka ei sisällä direktiivin 2003/71 täytäntöönpanosta esitteiden sisältämien tietojen, esitteiden muodon, viittauksina esitettävien tietojen, julkistamisen ja mainonnan osalta annetun asetuksen N:o 809/2004 asetuksen 22 artiklan 1 kohdassa ja erityisesti liitteessä V tarkoitettuja vaadittuja tietoja, ei täytä kyseisen asetuksen 22 artiklan vaatimuksia, jos näitä tietoja ei täydennetä lopullisten ehtojen julkistamisella. Näiden tietojen, joiden on sisällyttävä asetuksen N:o 809/2004 22 artiklan 1 kohdan mukaisesti ohjelmaesitteeseen, sisällyttämiseksi lopullisiin ehtoihin on tarpeen, että ohjelmaesitteessä ilmoitetaan lopullisissa ehdoissa olevat tiedot ja että nämä tiedot täyttävät kyseisen asetuksen 22 artiklan 4 kohdassa säädetyt vaatimukset. (ks. 49 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista annetun direktiivin 2000/78 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että virkamiesten palkkaehdot kuuluvat direktiivin soveltamisalaan.

On nimittäin niin, että vaikka SEUT 153 artiklan 5 kohdassa määrätään unionin toimivaltaa koskevasta poikkeuksesta sosiaalipolitiikan alalla siinä mielessä, ettei unioni saa toimia muun muassa palkkojen alalla, mainitussa artiklassa tarkoitettu ilmaus ”palkka” on erotettava direktiivin 2000/78 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetusta ilmauksesta palkkaehdot. Palkkaehdot kuuluvat työehtoihin eikä niillä tarkoiteta suoraan palkan määrän määrittämistä.

(ks. 32, 34 ja 37 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohtaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan yritystoiminnan osan luovutuksen yhteydessä se, että luovutuksensaaja tulee työsuhteiden osapuoleksi luovuttajan sijaan tilanteessa, jossa kyseisen yritystoiminnan osan ei voida katsoa muodostaneen toiminnallisesti itsenäistä taloudellista yksikköä ennen kuin se luovutettiin.

On totta, että jos kävisi ilmi, että luovutetulla yksiköllä ei ollut ennen luovutusta riittävää toiminnallista itsenäisyyttä, luovutukseen ei sovellettaisi direktiiviä 2001/23.

Pelkkä toiminnallisen itsenäisyyden puuttuminen ei kuitenkaan sellaisenaan voi olla esteenä sille, että jäsenvaltio takaisi kansallisessa lainsäädännössään sen, että työntekijöiden oikeudet säilyvät työnantajan vaihtumisen jälkeen.

Tätä päätelmää tukee direktiivin 2001/23 8 artikla, jossa säädetään, ettei direktiivi vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen soveltaa tai ottaa käyttöön työntekijälle edullisempia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä.

On nimittäin niin, että direktiivillä on pyritty yhdenmukaistamaan kyseessä oleva asiakokonaisuus vain osittain, eikä sen tarkoituksena ole yhteisiin kriteereihin perustuvan, tasoltaan yhdenmukaisen suojelun käyttöön ottaminen kaikkialla unionissa vaan sen takaaminen, että asianomainen työntekijä on turvattu suhteessaan luovutuksensaajaan samalla tavalla kuin hän oli suhteessaan luovuttajaan asianomaisen jäsenvaltion oikeussääntöjen nojalla.

(ks. 35 ja 39–42 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Velvollisuus, jonka jäsenvaltion paikallinen itsehallintoyksikkö asettaa jätteiden keräystä ja kuljetusta koskevan konsession tulevalle haltijalle ja jonka mukaan tietyntyyppiset sen alueella kerättävät jätteet – eli sekalainen yhdyskuntajäte ja teollisuus- ja rakennusjäte – on kuljetettava tähän samaan jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen käsiteltäväksi, koskee jätteiden siirrosta annettua asetusta N:o 1013/2006, jonka tarkoituksena on yhdenmukaisen järjestelmän luominen sellaisten menettelyjen osalta, joiden mukaan jätteiden siirtoja voidaan rajoittaa ympäristön suojelemiseksi. Tästä seuraa, ettei ole tarpeen erikseen tutkia, onko tämä velvollisuus SEUT 34–SEUT 36 artiklan mukainen.

(ks. 44 ja 49 kohta)
Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen N:o 1260/1999 30 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetut muutokset käsittävät sekä rakennelman toteutuksen aikana tapahtuvat muutokset että myöhemmin muun muassa sen hallinnoinnin aikana ilmenevät muutokset, mikäli tällaiset muutokset tapahtuvat kyseisessä säännöksessä säädetyn viiden vuoden määräajan kuluessa.

Aiheeton hyöty on yksi rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen N:o 1260/1999 30 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun huomattavan muutoksen mahdollisesti muodostavista tekijöistä. Tästä seuraa, että ennen kuin voidaan todeta, onko mainitussa säännöksessä tarkoitettu huomattava muutos olemassa vai ei, kansallisen tuomioistuimen on muun muassa tutkittava, onko riidanalainen muutos tuottanut aiheetonta hyötyä ja/tai onko se vaikuttanut toimen luonteeseen tai täytäntöönpanoedellytyksiin.

Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen N:o 1260/1999 30 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että se koskee sekä fyysistä muutosta silloin, kun toteutettu rakennelma ei vastaa rahoitettavaksi hyväksyttyä hanketta, että toiminnallista muutosta, ja kun kyse on muutoksesta, joka käsittää rakennelman käyttämisen muihin kuin rahoitettavaksi hyväksytyssä hankkeessa alun perin sovittuihin toimintoihin, tällaisen muutoksen on oltava sellainen, että se on omiaan merkittävästi vähentämään mahdollisuuksia saavuttaa kyseessä olevan toimen avulla sille osoitettu päämäärä.

Mainitun asetuksen 30 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa mainittu edellytys huomioon ottaen on vielä täsmennettävä, että jotta muutosta, joka käsittää rakennelman käyttämisen muihin kuin rahoitettavaksi hyväksytyssä hankkeessa sovittuihin toimintoihin, voidaan luonnehtia mainitun 30 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuksi huomattavaksi muutokseksi, rahoitettavaksi hyväksytyssä hankkeessa sovittujen tiettyjen toimintojen on sen johdosta ainakin osittain lakattava.

(ks. 41 ja 42 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)