ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-488/07

Royal Bank of Scotland Group plc

vastaan

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(Court of Sessionin (Scotland) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kuudes arvonlisäverodirektiivi — Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen — Sekä verollisiin että verosta vapautettuihin liiketoimiin käytetyt tavarat ja palvelut — Suhdeluvun mukainen vähennys — Laskeminen — Direktiivin 17 artiklan 5 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetut menetelmät — Velvollisuus soveltaa 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua pyöristyssääntöä”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 18.12.2008 I ‐ 10411

Tuomion tiivistelmä

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Sekä vähennykseen oikeuttaviin että vähennykseen oikeuttamattomiin liiketoimiin käytetyt tavarat ja palvelut

(Neuvoston direktiivin 77/388 17 artiklan 5 kohdan kolmas alakohta ja 19 artiklan 1 kohta)

Jäsenvaltioilla ei ole velvollisuutta soveltaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua pyöristyssääntöä silloin, kun ostoihin sisältyvän veron vähennysoikeuden suhdeluku on laskettu tämän direktiivin 17 artiklan 5 kohdan kolmannen alakohdan a, b, c tai d alakohdassa tarkoitetun erityismenetelmän mukaisesti.

Kuudennen direktiivin 19 artiklan 1 kohdassa viitataan ainoastaan 17 artiklan 5 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun vähennysten suhdelukuun ja siinä vahvistetaan yksityiskohtainen laskutapa ainoastaan tässä säännöksessä tarkoitetun suhdeluvun laskemista varten. Tästä seuraa, että jos tietty tapaus kuuluu kuudennen direktiivin 17 artiklan 5 kohdan kolmannen alakohdan a–d alakohdassa tarkoitetun poikkeusjärjestelyn alaan, siihen ei voida soveltaa tämän direktiivin 19 artiklassa vahvistettua suhdeluvun laskusääntöä. Jäsenvaltioilla ei näin ole velvollisuutta soveltaa viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettua pyöristyssääntöä silloin, kun ne soveltavat direktiivin 17 artiklan 5 kohdan kolmannen alakohdan a, b, c tai d alakohdassa tarkoitettuja laskutapoja, vaan ne voivat vahvistaa omia pyöristyssääntöjä, edellyttäen, että ne noudattavat tällöin niitä periaatteita, joihin yhteinen arvonlisäverojärjestelmä perustuu.

(ks. 22, 25, 29 kohta ja tuomiolauselma)
Elintarvikkeen tuonti San Marinoon ennen uuselintarvikkeista ja elintarvikkeiden uusista ainesosista annetun asetuksen N:o 258/97 voimaantuloa ei ole merkityksellinen seikka sen arvioimiseksi, täyttääkö tuote edellytyksen, joka koskee kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua huomattavaa käyttöä ihmisravintona yhteisössä. San Marino ei nimittäin ole yhteisön jäsenvaltio. Tämä valtio ei myöskään kuulu alueisiin, joihin EY:n perustamissopimusta sovelletaan EY 299 artiklan perusteella.

Sitä seikkaa, että elintarvikkeen kaikki ainesosat erikseen tarkasteltuina täyttävät uuselintarvikkeista ja elintarvikkeiden uusista ainesosista annetun asetuksen N:o 258/97 1 artiklan 2 kohdassa säädetyn edellytyksen tai ovat vaarattomia, ei voida pitää riittävänä perusteena sille, että tätä asetusta jätetään soveltamatta jalostettuun elintarvikkeeseen. Sen ratkaisemiseksi, onko tämä luokiteltava asetuksessa N:o 258/97 tarkoitetuksi uuselintarvikkeeksi, toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on tehtävä päätös tapauskohtaisesti ja otettava huomioon kaikki elintarvikkeen ominaisuudet sekä tuotantomenetelmä.

Näin ollen se, että kaikki asetuksen N:o 258/97 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetun elintarvikkeen koostumuksessa esiintyvät levät täyttävät edellytyksen, joka koskee tämän asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua huomattavaa käyttöä ihmisravintona yhteisössä, ei riitä siihen, että asetusta ei sovelleta kyseiseen tuotteeseen.

(ks. 30 ja 32 kohta sekä tuomiolauselman 2 ja 3 kohta)
Asia C-491/07

Rikosoikeudenkäynti,

jossa vastaajana on

Vladimir Turanský

(Landesgericht für Strafsachen Wienin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus — 54 artikla — Ne bis in idem -periaate — Soveltamisala — Lainvoimaisen tuomion käsite — Ratkaisu, jolla poliisiviranomainen määrää esitutkinta- ja syytemenettelyn keskeytyneeksi — Ratkaisu, joka kansallisen oikeuden mukaan ei johda syyteoikeuden raukeamiseen ja jolla ei ole ne bis in idem -vaikutusta”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 22.12.2008 I ‐ 11041

Tuomion tiivistelmä

Euroopan unioni – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Pöytäkirja Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus – Ne bis in idem -periaate

(Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artikla)

Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaan sisältyvää ne bis in idem -periaatetta, jonka tavoitteena on estää se, että henkilöä voitaisiin syyttää samoista teoista useiden sopimusvaltioiden alueella, koska hän käyttää oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, ei sovelleta ratkaisuun, jolla sopimusvaltion viranomainen on käsiteltäväkseen saamansa asian aineellisesti tutkittuaan määrännyt esitutkinta- ja syytemenettelyn keskeytyneeksi vaiheessa, jossa rikoksesta epäiltyä henkilöä ei vielä ole asetettu syytteeseen, kun tällainen keskeyttämisestä annettu ratkaisu ei kyseisen valtion kansallisen oikeuden mukaan johda syyteoikeuden lainvoimaiseen raukeamiseen ja kun se ei siten ole esteenä samaa tekoa koskevalle uudelle esitutkinta- ja syytemenettelylle kyseisessä valtiossa.

Näin ollen poliisiviranomaisen ratkaisu, jolla esitutkinta- ja syytemenettely keskeytetään mutta joka ei kyseessä olevan kansallisen oikeusjärjestyksen mukaan johda syyteoikeuden lainvoimaiseen raukeamiseen, ei voi olla ratkaisu, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että kyseessä olevaa henkilöä koskevassa asiassa olisi annettu kyseisen yleissopimuksen 54 artiklassa tarkoitettu ”lainvoimainen tuomio”.

(ks. 40, 41 ja 45 kohta sekä tuomiolauselma)
—

näyttö siitä, että myöhemmän tavaramerkin käyttö aiheuttaa tai aiheuttaisi haittaa aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvylle, edellyttää, että osoitetaan, että niiden tavaroiden tai palvelujen, joita varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity, keskivertokuluttajien taloudellinen käyttäytyminen on muuttunut myöhemmän tavaramerkin käytön seurauksena tai että on olemassa vakava vaara tällaisesta muutoksesta tulevaisuudessa.
On totta, että EY 181 a artiklassa, joka koskee taloudellista, teknistä ja rahoituksellista yhteistyötä kolmansien maiden kanssa, käytetty ilmaisu ”kolmannet maat” on sanamuodoltaan riittävän laaja kattamaan niin kehitysmaat kuin muutkin kolmannet maat. Tästä ei kuitenkaan voida päätellä, että kaikki EY 177 artiklassa tarkoitettu taloudellinen, tekninen ja rahoituksellinen yhteistyö kehitysmaiden kanssa voi perustua pelkästään EY 181 a artiklaan, koska muutoin rajoitettaisiin EY:n perustamissopimuksen kehitysyhteistyötä koskevaan XX osastoon kuuluvan EY 179 artiklan soveltamisalaa. On nimittäin huomattava, että vaikka vain EY 181 a artiklassa on nimenomaisesti kyseessä ”taloudellinen, tekninen ja rahoitusyhteistyö”, kun taas EY 179 artiklassa viitataan yleisesti vain ”toimenpiteisiin”, tällainen yhteistyö voi olla yksityiskohtaisten sääntöjensä mukaisesti tyypillinen kehitysyhteistyön muoto.

Lisäksi EY 181 a artiklaan sisältyy ilmaus ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän perustamissopimuksen muiden määräysten ja varsinkaan XX osaston määräysten soveltamista”. Tämä ilmaus ilmentää ajatusta, jonka mukaan kyseinen XX osasto koskee nimenomaisesti kehitysyhteistyötä.

On tosin niin, että myös EY 179 artiklaan sisältyy ilmaus ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän sopimuksen muiden määräysten soveltamista”. On kuitenkin huomattava yhtäältä, että EY 179 artikla laadittiin aikana, jolloin EY 181 a artiklaa ei vielä ollut. Toisaalta on huomattava, että EY 179 artiklaan sisältyvä varaus ei ole yhtä nimenomainen kuin EY 181 a artiklan sisältämä varaus, jossa viitataan nimenomaisesti perustamissopimuksen XX osastoon. EY 181 a artiklaan sisältyvää varausta sovelletaan siis EY 179 artiklaan nähden ensisijaisesti.

Tästä seuraa, että koska EY 181 a artiklaa sovelletaan rajoittamatta EY:n perustamissopimuksen XX osaston soveltamista, mainitun artiklan ei ole tarkoitus olla oikeusperusta toimille, joilla pyritään toteuttamaan kyseisessä XX osastossa tarkoitetut EY 177 artiklassa mainitut kehitysyhteistyön tavoitteet.

(ks. 39–45 ja 47 kohta)
Aiemman tilanteen palauttaminen ja sääntöjenvastaisesti maksetusta tuesta johtuvan kilpailun vääristymän poistaminen voidaan lähtökohtaisesti toteuttaa toimintansa lopettaneiden ja yleistäytäntöönpanon kohteina olevien yritysten osalta siten, että kyseessä olevien tukien palauttamisesta johtuva saaminen kirjataan velkojien saamisista laadittavaan luetteloon. Jos saamisten valvomiselle varattu määräaika on päättynyt, kansallisten viranomaisten on siinä tapauksessa, että jokin menettely on olemassa ja yhä käytettävissä, sovellettava sellaista menetetyn määräajan palauttamista koskevaa menettelyä, joka sallisi saamisten valvomisen määräajan päätyttyä. Kansallisten viranomaisten asiana on sellaisten tuensaajien osalta, jotka ovat lopettaneet toimintansa ja luovuttaneet omaisuutensa, tarkistaa, ovatko luovutuksen taloudelliset ehdot olleet markkinaehtojen mukaiset. Tässä tapauksessa tuki on arvostettu markkinahintaan ja otettu huomioon kauppahinnassa, joten ostajan ei voida katsoa saaneen etua verrattuna muihin markkinoilla toimiviin yrityksiin. Päinvastaisessa tapauksessa ei voida sulkea pois sitä, että luovutuksensaaja voidaan mahdollisesti velvoittaa maksamaan kyseessä olevat tuet takaisin, jos todetaan, että se edelleen tosiasiallisesti hyötyy näiden tukien saamiseen liittyvästä kilpailuedusta. Tarkistaakseen luovutuksen taloudelliset ehdot kansalliset viranomaiset voivat ottaa huomioon muun muassa luovutuksen muodon, esimerkiksi julkisen tarjouskilpailun, joka on omiaan takaamaan markkinaehtoisen kaupan, tai luovutuksen yhteydessä mahdollisesti käytetyn asiantuntija-avun. Kun useat yritystoimintaa jatkavat eri tahot ovat ottaneet yrityksen varoja haltuunsa, mikään ei lähtökohtaisesti estä sitä, että kunkin toimen osalta tarkistetaan erikseen, ovatko taloudelliset ehdot vastanneet markkinaehtoja. Siinä tapauksessa, että kyse on vapaaehtoisuuteen perustuvasta varojen luovutuksesta, edellytykseksi sille, että tukia voidaan periä takaisin luovutuksensaajalta, ei voida asettaa sitä, että asiakirjassa on nimenomainen maininta kyseisten tukien siirtämisestä. Takaisinperintä voidaan toteuttaa, jos luovutuksensaajan olisi pitänyt tietää tukien olemassaolosta ja komission käynnistämästä valvontamenettelystä.

Edellä esitettyjen seikkojen valossa sellainen jäsenvaltio, joka on vastaajana jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa oikeudenkäynnissä, ei voi tyytyä esittämään yleisiä ja abstrakteja toteamuksia viittaamatta sellaisiin erityisiin yksilöityihin tapauksiin, joita tarkastellaan ottaen huomioon kaikki sellaiset toimenpiteet, joihin tosiasiallisesti on ryhdytty päätöksen täytäntöön panemiseksi.

(ks. 56–63 kohta)
Asia C-453/07

Hakan Er

vastaan

Wetteraukreis

(Verwaltungsgericht Giessenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus — Assosiaationeuvoston päätös N:o 1/80 — 7 artiklan ensimmäisen kohdan toinen luetelmakohta — Turkkilaisen työntekijän täysi-ikäisen lapsen oleskeluoikeus — Se, ettei ole tehty palkattua työtä — Saavutettujen oikeuksien menettämistä koskevat edellytykset”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 25.9.2008 I - 7301

Tuomion tiivistelmä

Kansainväliset sopimukset – ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus – ETY–Turkki-assosiaatiosopimuksella perustettu assosiaationeuvosto – Päätös N:o 1/80 – Perheiden yhdistäminen

(ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäinen kohta)

Turkin kansalainen, jolle on annettu oikeus saapua jäsenvaltion alueelle perheenyhdistämisen nojalla silloin, kun hän oli lapsi, ja joka on saanut ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan toisen luetelmakohdan nojalla oikeuden tehdä vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä, ei menetä kyseisen työskentelyoikeuden seurauksena olevaa oikeuttaan oleskella kyseisessä jäsenvaltiossa, vaikka hän, nyt 23-vuotias, ei ole ollut palkkatyössä sen jälkeen, kun hän päätti koulun 16-vuotiaana, ja vaikka hän on osallistunut valtion ammatillisia tukitoimia koskeviin ohjelmiin suorittamatta niitä kuitenkaan loppuun saakka.

(ks. 35 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-298/07

Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände –Verbraucherzentrale Bundesverband eV

vastaan

deutsche internet versicherung AG

(Bundesgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Direktiivi 2000/31/EY — 5 artiklan 1 kohdan c alakohta — Sähköinen kaupankäynti — Palvelujen tarjoaja internetissä — Sähköposti”

Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 15.5.2008 I ‐ 7843

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 16.10.2008 I ‐ 7855

Tuomion tiivistelmä

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Sähköinen kaupankäynti – Direktiivi 2000/31 – Palvelujen tarjoaminen internetissä

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31 5 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista annetun direktiivin 2000/31 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava niin, että palvelun tarjoajan on tarjottava ennen sopimuksen tekemistä palvelun vastaanottajien kanssa näiden käyttöön sähköpostiosoitteensa ohella muut tiedot, jotka mahdollistavat nopean yhteydenoton sekä suoran ja tehokkaan viestinnän. Nämä tiedot eivät välttämättä tarkoita puhelinnumeroa. Niillä voidaan tarkoittaa verkkotiedustelulomaketta, jonka avulla palvelun vastaanottajat voivat ottaa yhteyttä internetin kautta palvelun tarjoajaan, joka sitten vastaa sähköpostitse, lukuun ottamatta niitä tilanteita, joissa palvelun vastaanottaja, joka ei palvelun tarjoajaan sähköisesti tapahtuneen yhteydenoton jälkeen pääse sähköiseen verkkoon, pyytää tarjoajalta mahdollisuutta käyttää ei-sähköistä viestintäyhteyttä.

(ks. 40 kohta ja tuomiolauselma)
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteeseen I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2388/2000, sisältyvää yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että sandaali, jossa on kumista valmistettu ulkopohja ja jonka yläosa muodostuu kahdesta nahkanpalasta, jotka on kiinnitetty sisäpohjaan liimalla ja yhdistetty keskenään nahkasta valmistetuilla solkiremmeillä, jotka on varustettu tarranauhalla, ja jossa nahka muodostaa noin 71 prosenttia päällisen ulkopinta-alasta ja jossa nahkan alla oleva elastinen tekstiiliaine näkyy osittain, kuuluu

— yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 6404, jos kyseisen sandaalin yläosan tekstiiliaine täyttää päällisen tehtävän sen jälkeen, kun nahkanpalat poistetaan, eli jos se takaa kyseisen sandaalin käyttäjän jalalle kävelyyn riittävän tuen

— yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 6403, jos kyseisen sandaalin yläosan tekstiiliaine ei täytä päällisen tehtävää sen jälkeen, kun nahkanpalat poistetaan, eli jos se ei takaa kyseisen sandaalin käyttäjän jalalle kävelyyn riittävää tukea.

On kansallisen tuomioistuimen asiana tehdä tarvittavat toteamukset tältä osin.

(ks. 43 ja 48 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C-143/07

AOB Reuter & Co.

vastaan

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(Finanzgericht Hamburgin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Maatalous — Asetus (ETY) N:o 3665/87 — 11 artikla — Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmä — Tuen myöntämisedellytys — Tuki, joka on maksettu viejälle tämän esitettyä sopimuskumppaninsa väärentämiä asiakirjoja — Tavaraa ei ole viety — Seuraamusten soveltamisedellytykset”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 24.4.2008 I - 3173

Tuomion tiivistelmä

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Vientituet

(Komission asetuksen N:o 3665/87 11 artiklan 1 kohta)

Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2945/94, 11 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä säädettyä seuraamusta sovelletaan viejään, joka on hakenut vientitukea jollekin tavaralle, jos tätä tavaraa ei sopimuskumppanin petollisen toiminnan vuoksi ole viety.

Jos osoittautuu, että tavaraa, jota varten tukea on myönnetty, ei ole viety, on ilmeistä, että viejä on hakenut sovellettavaa vientitukea suurempaa vientitukea, siitä syystä, että kun mitään vientiä ei ole toteutettu, oikeutta vientitukeenkaan ei ole.

Lisäksi kyseiseen säännökseen sisältyvään tyhjentävään luetteloon ei voida lisätä uutta vapauttavaa edellytystä eli tapausta, jossa viejä ei ole toiminut virheellisesti. Sopimuskumppanin virheellinen menettely tai virhe ovat tavanomaisia kaupallisia riskejä, joita ei voida pitää ennalta-arvaamattomina liiketoiminnassa. Viejällä on vapaus valita sopimuskumppaninsa ja sen on ryhdyttävä asianmukaisiin varotoimiin joko sisällyttämällä näiden kanssa tekemiinsä sopimuksiin asianmukaiset ehdot tai ottamalla erityinen vakuutus.

(ks. 25, 36 ja 37 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-19/07

Paul Chevassus-Marchen perilliset

vastaan

Groupe Danone ym.

(Cour de cassationin (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Direktiivi 86/653/ETY — Itsenäiset kauppaedustajat — Kauppaedustajan, jolle on osoitettu tietty maantieteellinen alue, oikeus provisioon — Ilman päämiehen myötävaikutusta päätetyt liiketoimet”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 17.1.2008 I - 161

Tuomion tiivistelmä

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Itsenäiset kauppaedustajat – Direktiivi 86/653

(Neuvoston direktiivin 86/653 7 artiklan 2 kohdan ensimmäinen luetelmakohta, 10 artiklan 1 ja 2 kohta sekä 11 artiklan 1 kohta)

Jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta annetun direktiivin 86/653 7 artiklan 2 kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa on tulkittava siten, että kauppaedustajalla, jolle on osoitettu tietty maantieteellinen alue, ei ole oikeutta provisioon liiketoimista, joista tältä alueelta olevat asiakkaat ovat päättäneet kolmannen henkilön kanssa ilman päämiehen suoraa tai välillistä myötävaikutusta.

Vaikka nimittäin mainitussa säännöksessä on kyse vain ”edustussopimuksen voimassaoloaikana päätetystä liiketoimesta” ja vaikka siinä täsmennetään vain, että kyse on liiketoimesta, josta on päätetty kauppaedustajalle osoitetulta maantieteelliseltä alueelta olevan tai hänelle osoitettuun asiakaspiiriin kuuluvan asiakkaan kanssa, direktiivin 10 artiklan 1 ja 2 kohdasta ilmenee yhdessä, että kauppaedustajan oikeus provisioon syntyy joko silloin, kun päämiehen on tai olisi pitänyt täyttää velvollisuutensa, tai silloin, kun edustussopimukseen nähden kolmannen henkilön eli asiakkaan on tai olisi pitänyt täyttää oma velvollisuutensa. Kaikissa näissä tapauksissa on välttämätöntä, että päämies on mukana liiketoimissa, joiden perusteella kauppaedustaja voi vaatia provision. Tämä saa tukea direktiivin 11 artiklan 1 kohdan sanamuodosta, jonka mukaan kauppaedustaja voi menettää oikeuden provisioon vain, jos ja siinä laajuudessa kuin todetaan, ettei asiakkaan ja päämiehen välistä sopimusta täytetä ja sopimuksen täyttämättä jättäminen ei johdu päämiehen syyksi luettavasta seikasta.

Kansallisen tuomioistuimen asiana on selvittää, ovatko sen tiedossa olevat seikat, jotka se arvioi ottamalla huomioon kauppaedustajan suojan tarpeen, joka on yksi direktiivin tavoitteista, sekä velvollisuudentuntoisen ja rehellisen toimimisen velvollisuuden, joka päämiehelle kuuluu direktiivin 4 artiklan perusteella, sellaisia seikkoja, että kansallinen tuomioistuin voi niiden perusteella todeta, että kyse on mainitun kaltaisesta myötävaikutuksesta, olipa tämä myötävaikutus luonteeltaan oikeudellista, eli esimerkiksi tapahtuu edustajan välityksellä, tai tosiasiallista.

(ks. 16 ja 19–23 kohta sekä tuomiolauselma)
91

Erityisesti on kiistatonta, ettei sopimuspakko estä vakuutusyrityksiä määrittämästä korkeampaa maksua vakuutuksenottajalle, jonka kotipaikka on alueella, jolle on ominaista suuri onnettomuuksien määrä, kuin vakuutuksenottajalle, jonka kotipaikka on alueella, jolla riski on pienempi.
98

Komissio korostaa muun muassa, että jos, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin väittää valituksenalaisen tuomion 284 kohdassa, ilmiö on rakenteellinen vain siksi, että eri jäsenvaltioissa on eri hinnat samalle lääkkeelle, mikä tahansa ilmiö on siis rakenteellinen, koska on varsin harvinaista löytää kulutushyödyke, jonka hinta on sama koko yhteisössä. Komission mukaan lääkealan ongelmat, eivät ole rakenteellisempia kuin muiden alojen ongelmat eikä se ole milloinkaan katsonut, että valuuttavaihtelut ovat vain merkittävä tekijä, joka kärjistää toista rakenteellista ongelmaa. Lopuksi komission velvoitteiden laajuus todisteiden arvioimisen osalta ei voi sen mukaan riippua sääntelykontekstista, toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo. Tämän osalta valituksenalaisen tuomion perustelut ovat sen mukaan ristiriitaiset, koska sen 192 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että ”se seikka, että oikeudellinen ja taloudellinen asiayhteys, jossa yritykset toimivat, myötävaikuttaa kilpailun rajoittumiseen, ei voi johtaa siihen, että hyväksyttäisiin se, että nämä yritykset rikkovat puolestaan kilpailusääntöjä estämällä tai rajoittamalla kilpailua, joka säilyisi tai syntyisi tällaisessa asiayhteydessä”.
1)

Irlanti ei ole noudattanut tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdan eikä 4 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan mukaisesti kaikkia tarpeellisia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että ennen luvan myöntämistä hankkeet, joilla todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia ja jotka kuuluvat liitteessä II olevan 1 kohdan a, b, c ja f alakohdassa tarkoitettujen hankeryhmien piiriin, alistetaan lupamenettelyyn ja että niiden vaikutukset arvioidaan tältä osin mainitun direktiivin 5–10 artiklan mukaisesti.
1)

Vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista erityisistä yksityiskohtaisista säännöistä elävien nautaeläinten hyvinvoinnin osalta kuljetuksen aikana 18.3.1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 615/98 ja tarkemmin ottaen sen 1 artiklaa ja 5 artiklan 3 ja 7 kohtaa on tulkittava siten, että vientitukien alalla toimivaltainen kansallinen viranomainen on toimivaltainen päättämään, ettei eläinten kuljetus ole ollut eläinten suojelemisesta kuljetuksen aikana ja direktiivien 90/425/ETY ja 91/496/ETY muuttamisesta annetun neuvoston direktiivin 91/628/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston direktiivillä 95/29/EY, säännösten mukaista, vaikka virallinen eläinlääkäri on kyseisen asetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti varmentanut, että tuo kuljetus on tämän direktiivin säännösten mukainen. Toimivaltaisen viranomaisen tämän päätelmän on perustuttava eläinten hyvinvointia koskeviin objektiivisiin seikkoihin, joilla viejän esittämät asiakirjat voidaan asettaa kyseenalaisiksi, ja viejän tehtävänä on tarvittaessa osoittaa, että ne seikat, joihin toimivaltainen viranomainen vetoaa direktiivin 91/628, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/29, noudattamatta jättämistä koskevan päätelmänsä tueksi, eivät ole merkityksellisiä.