Asia T-354/05

Télévision française 1 SA (TF1)

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Valtiontuet — France Télévisionsin rahoittaminen televisiolupamaksun avulla — Voimassa olevien tukien jatkuva seuranta — Suositus, jossa ehdotetaan aiheellisia toimenpiteitä — Jäsenvaltion antamat sitoumukset, jotka komissio on hyväksynyt — Päätös, jolla tuen todetaan soveltuvan yhteismarkkinoille — Kumoamiskanne — Kanteen nostamisen määräaika — Kanteen kohteena olevan toimen luonne — Oikeussuojaintressi — Tutkittavaksi ottaminen — Puolustautumisoikeudet — Perusteluvelvollisuus — Asiassa Altmark annettu tuomio”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 11.3.2009 II ‐ 477

Tuomion tiivistelmä

EY 230 artiklan viidennen kohdan sanamuodosta ilmenee, että päivä, jona säädöksestä saadaan tieto, on kanteen nostamista koskevan määräajan alkamispäivän perusteena toissijainen säädöksen julkaisemispäivään tai sen tiedoksiantamispäivään nähden. Siltä osin kuin on kyse toimista, jotka julkaistaan asianomaisen yhteisön toimielimen vakiintuneen käytännön mukaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, vaikka kyseinen julkaiseminen ei ole niiden soveltamisen edellytys, tiedonsaamispäivää koskevaa perustetta ei voida soveltaa ja kanteen nostamisen määräaika alkaa kulua julkaisemispäivästä. Tällaisessa tilanteessa kolmas osapuoli, jota asia koskee, voi perustellusti luottaa siihen, että kyseessä oleva toimi julkaistaan. Tämä ratkaisu, jolla pyritään oikeusvarmuuteen ja jota sovelletaan kaikkiin kolmansiin osapuoliin, joita asia koskee, pätee erityisesti silloin, kun kolmas osapuoli, jota asia koskee ja joka on kanteen nostava taho, saa tiedon toimesta ennen sen julkaisemista. Sitä, että komissio antaa kolmansille osapuolille oikeuden tutustua sen internet-sivuilla olevaan päätöksen tekstiin kokonaisuudessaan, ja sitä, että Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistaan tiivistelmä, jonka perusteella ne, joita asia koskee, voivat yksilöidä kyseessä olevan päätöksen, ja jolla näille ilmoitetaan tästä mahdollisuudesta tutustua päätökseen internetin kautta, on pidettävä EY 230 artiklan viidennessä kohdassa tarkoitettuna julkaisemisena. (ks. 33–35 kohta)

EY 88 artiklan soveltamista koskevan asetuksen N:o 659/1999 26 artiklan 1 kohtaan sisältyvällä ilmaisulla ”päätös, [joka on tehty] – – 18 artiklan nojalla yhdessä 19 artiklan 1 kohdan kanssa”, tarkoitetaan sitä, ettei kyseisessä säännöksessä säädetty julkaisemista koskeva velvollisuus koske lähtökohtaisesti ja ainoastaan päätöstä, joka on tehty kyseisen asetuksen 18 artiklan nojalla ja joka koskee sitä, että jäsenvaltiolle annetaan aiheellisia toimenpiteitä koskeva suositus, mutta myös sitä, että kyseinen julkaisemista koskeva velvollisuus syntyy ainoastaan siinä tapauksessa, että jäsenvaltio hyväksyy komission antaman suosituksen, mikä vastaa saman asetuksen 19 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tapausta. Asetuksen N:o 659/1999 26 artiklan 1 kohdassa asetetaan näin ollen ehdoton komissioon kohdistuva velvollisuus, joka koskee sitä, että jos ja kun jäsenvaltio hyväksyy kyseisen asetuksen 18 artiklassa tarkoitetun aiheellisia toimenpiteitä koskevan suosituksen, komission on julkaistava sen suosituksen sisältö, jonka komissio oli päättänyt antaa jäsenvaltiolle, sekä tieto siitä, että jäsenvaltio on hyväksynyt kyseisen suosituksen. Kolmansille osapuolille ilmoitetaan näin ollen paitsi tutkintamenettelyn välivaiheesta, myös menettelyn lopullisesta tilasta. (ks. 44–46 kohta)

EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuja, kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia ovat sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Sen ratkaisemiseksi, onko tietyllä toimella tai päätöksellä tällaisia vaikutuksia, on tutkittava sen aineellista sisältöä. Valtiontukien alalla perustamissopimuksessa määrätyt menettelysäännöt vaihtelevat sen mukaan, pidetäänkö kyseessä olevia toimenpiteitä voimassa olevina tukina, joihin sovelletaan EY 88 artiklan 1 ja 2 kohtaa, vai uusina tukina, joita säännellään EY 88 artiklan 2 ja 3 kohdalla. Voimassa olevien tukien osalta komissio valtuutetaan EY 88 artiklan 1 kohdassa seuraamaan niitä jatkuvasti yhdessä jäsenvaltioiden kanssa. EY 88 artiklan soveltamista koskevan asetuksen N:o 659/1999 17 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos komissio katsoo, että voimassa oleva tukiohjelma ei sovellu tai ei enää sovellu yhteismarkkinoille, se ilmoittaa asianomaiselle jäsenvaltiolle alustavasta kannastaan ja antaa tälle mahdollisuuden esittää huomautuksensa kuukauden kuluessa. Asetuksen N:o 659/1999 18 artiklassa todetaan, että jos komissio jäsenvaltion 17 artiklan mukaisesti toimittamien tietojen perusteella katsoo, että voimassa oleva tukiohjelma ei sovellu tai ei enää sovellu yhteismarkkinoille, se antaa suosituksen, jossa se ehdottaa aiheellisia toimenpiteitä asianomaiselle jäsenvaltiolle. Tämä suositus, joka on ainoastaan ehdotus, ei erikseen tarkasteltuna ole kannekelpoinen toimi. Asetuksen N:o 659/1999 19 artiklan 1 kohdassa todetaan, että jos asianomainen jäsenvaltio hyväksyy ehdotetut toimenpiteet ja ilmoittaa siitä komissiolle, komissio kirjaa kyseisen tiedon ja ilmoittaa siitä jäsenvaltiolle. Viimeksi mainitun tapauksen osalta on todettava, että kyseinen menettely on jo luonteeltaankin päätöksentekomenettely, joka päättyy asetuksen N:o 659/1999 26 artiklan 1 kohdassa mainittuun ”päätökseen, joka [on tehty] 18 artiklan nojalla yhdessä 19 artiklan 1 kohdan kanssa”. Seurantaa koskeva menettely nimittäin päätetään kuitenkin lopullisesti mainitulla päätöksellä vasta siinä vaiheessa, kun komissio päättää hyväksyä jäsenvaltion antamat sitoumukset sellaisina, että ne vastaavat komission huolenaiheisiin. Tällaisella päätöksellä on sitovia oikeusvaikutuksia, koska kuten asetuksen N:o 659/1999 19 artiklan 1 kohdassa säädetään, asianomainen jäsenvaltio, joka saman asetuksen 26 artiklan 1 kohdassa säädetyn julkaisemisen yhteydessä on välttämättä hyväksynyt aiheelliset toimenpiteet, on velvollinen toteuttamaan kyseiset toimenpiteet. (ks. 60–65, 67, 69, 70 ja 73 kohta)

Luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostama kumoamiskanne voidaan tutkia vain siltä osin kuin kantajalla on intressi saada riidanalainen toimi kumotuksi. Tämän intressin on oltava jo syntynyt ja edelleen olemassa, ja sitä on arvioitava sillä hetkellä, kun kanne on nostettu. Tällainen intressi edellyttää, että kyseisen toimen kumoamisella on itsessään oikeusvaikutuksia tai toisen muotoilun mukaan, että kanne on omiaan mahdollisesti tuottamaan sen nostajalle jotakin hyötyä. Päätös, jonka perusteella kantaja on saavuttanut tavoitteensa, ei määritelmällisesti voi olla kantajalle vastainen, eikä kantajalla tällöin ole intressiä vaatia kyseisen päätöksen kumoamista. Jos kantaja väittää, että kyseisellä toimella ei huolimatta siitä, että se on tämän kannalta mahdollisesti osittain edullinen, suojata riittävästi kantajan oikeudellista asemaa, kantajalle on sitä vastoin myönnettävä oikeussuojaintressi, jotta hän voi tarkistuttaa kyseisen päätöksen lainmukaisuuden yhteisön tuomioistuimissa. Sen arviointi, onko kanteen kohteena olevaa tointa pidettävä edullisena vai ei, kuuluu tällöin kanteen aineellisen sisällön eikä kanteen tutkittavaksi ottamisen alaan. Sellaisella yksityisellä tv-kanavalla, joka tilanteessa, jossa komissio on tehnyt päätöksen, jossa asianomaisen jäsenvaltion antamat sitoumukset huomioon ottaen todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi järjestelmä, jossa kyseisen valtion perimiä televisiolupamaksuja suoritetaan edelleen julkisille kanaville, katsoo, ettei kyseisillä sitoumuksilla voida asianmukaisesti varmistaa kyseisen järjestelmän soveltuvuutta yhteismarkkinoille, on oikeussuojaintressi. (ks. 84–87 ja 92 kohta)

Kun otetaan huomioon valtiontukien valvontamenettelyn yleinen systematiikka, tämä menettely on tuen myöntämisestä yhteisön oikeuden mukaisiin velvoitteisiinsa nähden vastuussa olevaa jäsenvaltiota vastaan aloitettu menettely. Tämä näkökohta pätee sekä uusiin tukiin että voimassa oleviin tukiin. Vaikka mikään ei estä tiettyä osapuolta toimittamasta komissiolle sellaisia tietoja, joilla paljastetaan tietyn valtiontuen – olipa kyseessä sitten uusi tuki tai voimassa oleva tuki – soveltumattomuus yhteismarkkinoille, tämän mahdollisuuden perusteella kyseiselle osapuolelle ei näin ollen kuitenkaan synny minkäänlaista puolustautumisoikeutta. Komissio ei ole millään tavalla velvollinen aloittamaan kyseisen osapuolen kanssa kontradiktorista vuoropuhelua. Vaikka EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätyssä ja EY 88 artiklan soveltamista koskevan asetuksen N:o 659/1999 6 artiklassa säädetyssä muodollisessa tutkintamenettelyssä, joka voidaan uusien tukien valvonnan osalta aloittaa asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti tehdyllä päätöksellä ja voimassa olevien tukien jatkuvan seurannan osalta saman asetuksen 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehdyllä päätöksellä, komissio pyytää asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaisesti, asia ei ole näin silloin, kun kyse on päätöksestä, jota ei ole tehty tällaisessa muodollisessa tutkintamenettelyssä vaan asianomaisen jäsenvaltion hyväksymän aiheellisia toimenpiteitä koskevan ehdotuksen tuloksena, toisin sanoen asetuksen N:o 659/1999 19 artiklan 1 kohdan yhteydessä. Olemassa olevien tukien jatkuvaa seurantaa koskevan menettelyn tässä vaiheessa komissio ei ole velvollinen pyytämään asianomaisia toimittamaan sille huomautuksiaan. (ks. 99–103 kohta)

Asiassa C-280/00, Altmark, 24.7.2003 annetun tuomion 95 kohdassa määriteltyjen neljän edellytyksen ainoana tarkoituksena on kyseisen toimenpiteen luokitteleminen valtiontueksi, ja täsmällisemmin edun olemassaolon määrittäminen. Yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sellaisissa ratkaisuissa, joissa viitataan mainitussa tuomiossa lueteltuihin edellytyksiin, ei aseteta kyseenalaiseksi sitä, että kyseiset edellytykset koskevat toimenpiteen luokittelua EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, eikä niissä todeta, että yhteisöjen tuomioistuin olisi halunnut kyseiset edellytykset luetteloimalla lopettaa EY 86 artiklan 2 kohdan soveltamisen arvioinnissa, joka koskee yleisen taloudellisen edun mukaisten palvelujen rahoittamiseen liittyvien valtion toimenpiteiden soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Altmark-testiä, jonka avulla määritetään, onko kyseessä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki, ei saa sekoittaa EY 86 artiklan 2 kohdan soveltamista koskevaan testiin, jonka avulla määritetään, voidaanko tueksi katsottavaa toimenpidettä pitää soveltuvana yhteismarkkinoille. (ks. 130, 135 ja 140 kohta)

Komission suorittama voimassa olevien tukien seuranta voi johtaa ainoastaan vastaisuudessa sovellettaviin toimenpiteisiin. Vaikka on mahdollista, että sellaista voimassa olevaa tukea koskevan jatkuvan seurannan, jonka tarkoituksena on korvata yrityksen hoitamien julkisen palvelun tehtävien kustannukset, yhteydessä sen tutkimisella, onko näiden kustannusten perusteella aiemmin maksettu ylisuurta korvausta, voi tapauksen erityisistä olosuhteista riippuen olla merkitystä arvioitaessa sitä, soveltuuko kyseinen voimassa oleva tuki yhteismarkkinoille, tällainen tutkiminen ei kuitenkaan sellaisenaan ole ehdottoman välttämätöntä, jotta voitaisiin asianmukaisesti arvioida tarvetta ehdottaa vastaisuudessa sovellettavia aiheellisia toimenpiteitä ja määrittää nämä toimenpiteet. Se, onko vastaisuuden osalta olemassa ylisuurta korvausta koskeva vaara vai ei, riippuu ennen kaikkea rahoitusjärjestelmään liittyvistä konkreettisista menettelytavoista eikä siitä, että kyseinen järjestelmä olisi käytännössä johtanut menneisyydessä ylisuureen korvaukseen. (ks. 166 ja 167 kohta)