Asia C-418/07

Société Papillon

vastaan

Ministère du Budget, des Comptes publics et de la Fonction publique

(Conseil d’État’n (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Sijoittautumisvapaus — Välitön verotus — Yhteisövero — Konserniverotusjärjestelmä — Maassa asuva emoyhtiö — Maassa asuvat tytäryhtiön tytäryhtiöt, jotka omistetaan ulkomailla asuvan tytäryhtiön välityksellä”

Julkisasiamies J. Kokottin ratkaisuehdotus 4.9.2008 I ‐ 8950

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 27.11.2008 I ‐ 8965

Tuomion tiivistelmä

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Verolainsäädäntö – Yhteisövero

(EY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla))

Perustamissopimuksen 52 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka nojalla mahdollisuus konserniverotusjärjestelmän käyttöön myönnetään kyseisessä jäsenvaltiossa asuvalle emoyhtiölle, jolla on tytäryhtiöitä ja tytäryhtiöiden tytäryhtiöitä, jotka niin ikään asuvat kyseisessä valtiossa, mutta tätä mahdollisuutta ei myönnetä tällaiselle emoyhtiölle, jos sen mainitussa valtiossa asuvat tytäryhtiöiden tytäryhtiöt omistetaan muussa jäsenvaltiossa asuvan tytäryhtiön välityksellä.

Tällaisella lainsäädännöllä nimittäin aikaansaadaan epäyhdenvertaista kohtelua sen mukaan, missä sijaitsee sen tytäryhtiön kotipaikka, jonka välityksellä maassa asuva emoyhtiö omistaa tytäryhtiöidensä maassa asuvia tytäryhtiöitä. Sikäli kuin mainitulla lainsäädännöllä saatetaan yhteisön tilanteet verotuksellisesti epäedullisempaan asemaan kuin puhtaasti kansalliset tilanteet, jotka ovat kyseisellä lainsäädännöllä tavoitellun päämäärän kannalta objektiivisesti vastaavanlaisia, se muodostaa täten rajoituksen, joka on lähtökohtaisesti kielletty perustamissopimuksen sijoittautumisvapautta koskevilla määräyksillä.

Tätä rajoitusta ei voida perustella verotusvallan jakamisella jäsenvaltioiden välillä, koska kysymys konserniin kuuluvien yhtiöiden voittojen ja tappioiden huomioon ottamisesta tulee esiin ainoastaan yhdessä ja samassa jäsenvaltiossa asuvien yhtiöiden osalta, mikä lähtökohtaisesti poistaa myös veronkierron vaaran.

Tätä lainsäädäntöä ei voida perustella myöskään tarpeella taata verojärjestelmän johdonmukaisuus. Pitää kyllä paikkansa, että koska kyseisessä lainsäädännössä evätään mahdollisuus keskitettyyn verojärjestelmään sellaiselta maassa asuvalta emoyhtiöltä, joka haluaa sisällyttää kyseiseen järjestelmään tytäryhtiönsä maassa asuvia tytäryhtiöitä, mikäli emoyhtiö omistaa mainitut tytäryhtiöidensä tytäryhtiöt ulkomailla asuvan tytäryhtiön välityksellä, tällä lainsäädännöllä voidaan taata kyseisen järjestelmän johdonmukaisuus. Nimittäin siinä tilanteessa, että tytäryhtiö on ulkomailla asuva yhtiö, tytäryhtiön tytäryhtiön kirjaamat tappiot otettaisiin huomioon kahteen kertaan: ensimmäisen kerran kyseisen yhtiön osalta välittöminä tappioina ja uudestaan varauksena, jonka emoyhtiö tekee sillä tytäryhtiössä olevien omistusoikeuksien arvonalennuksen johdosta, koska näitä sisäisiä toimenpiteitä ei neutralisoitaisi, sillä ulkomailla asuva tytäryhtiö ei kuulu keskitetyn verotuksen piiriin. Tällaisessa tilanteessa maassa asuvat yhtiöt hyötyisivät keskitetyn verojärjestelmän eduista, jotka ilmenevät tulosten konsolidointina ja kaikkien kyseisen järjestelmän piiriin kuuluvien yhtiöiden tappioiden välittömänä huomioon ottamisena ilman, että tytäryhtiön tytäryhtiön tappioita ja emoyhtiön varauksia voidaan neutralisoida. Täten välitön yhteys, joka vallitsee veroetujen ja konsernin sisäisten toimenpiteiden neutralisoinnin välillä ja jonka ansiosta tappioiden kaksinkertainen käyttäminen keskitetyn verojärjestelmän piiriin kuuluvien maassa asuvien yhtiöiden tasolla voidaan välttää, häviäisi, mikä puolestaan horjuttaisi mainitun järjestelmän johdonmukaisuutta.

Koska sijoittautumisvapautta vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä olisi kuitenkin mahdollista saavuttaa tavoite, joka koskee verojärjestelmän johdonmukaisuuden takaamista, tällaisella lainsäädännöllä ylitetään se, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Ensinnäkin käytännön vaikeudet, kuten se, että tappioiden kaksinkertaista käyttöä koskevan vaaran olemassaolo on vaikea tarkistaa niissä tilanteissa, joissa emoyhtiön ja sen tytäryhtiön tytäryhtiöiden välissä on ulkomailla asuva tytäryhtiö, eivät yksin voi oikeuttaa loukkaamaan perustamissopimuksessa taattua vapautta. Lisäksi jäsenvaltiot voivat pyytää toisen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta kaikki tiedot, joiden perusteella ne voivat määrittää muun muassa yhteisöveron asianmukaisen määrän. Lopuksi tilanteissa, joissa jäsenvaltiossa asuvat emoyhtiöt pyytävät keskitetyn verojärjestelmän soveltamista yhdessä tytäryhtiöidensä sellaisten tytäryhtiöiden kanssa, jotka omistetaan muussa jäsenvaltiossa asuvien tytäryhtiöiden välityksellä, ensin mainitun jäsenvaltion veroviranomaiset voivat pyytää mainittuja muussa jäsenvaltiossa asuvia tytäryhtiöitä esittämään todisteet, joita veroviranomaiset pitävät tarpeellisina, jotta mainittujen tytäryhtiöiden suorittamien varausten avoimuudesta voidaan varmistua täysin. Kyseessä olevalla lainsäädännöllä estetään kuitenkin kaikissa olosuhteissa se, että mainitut maassa asuvat yhtiöt voisivat osoittaa, ettei tappioita käytetä kahteen kertaan keskitetyn verojärjestelmän puitteissa.

(ks. 30–32, 39, 40, 46, 48–51, 53–55, 58 ja 60–63 kohta sekä tuomiolauselma)