ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-126/08

Distillerie Smeets Hasselt NV

vastaan

Belgische Staat ym.

(Hof van Cassatien esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Asetus (ETY) N:o 2913/92 — Yhteisön tullikoodeksi — Tuonti- tai vientitullien kantaminen jälkitullauksin — Tullien määrän tileihin kirjaaminen — Kirjaaminen tilikirjoihin tai muulle vastaavalle tietovälineelle — Pöytäkirjaan kirjaaminen, joka vastaa tileihin kirjaamista — Pöytäkirjan jäljennöksen toimittaminen, joka vastaa laissa säädettyjen tullien määrän tiedoksi antamista”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 16.7.2009 I ‐ 6811

Tuomion tiivistelmä

Euroopan yhteisöjen omat varat – Tuonti- tai vientitullien kantaminen jälkitullauksin

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 217 artikla)

Yhteisön tullikoodeksin 217 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat säätää, että tullivelasta johtuvien tullien määrän kirjaaminen tileihin tehdään siten, että kyseinen määrä kirjataan toimivaltaisten tulliviranomaisten laatimaan pöytäkirjaan, jossa todetaan sovellettavan tullilainsäädännön rikkominen. Jäsenvaltioiden on näet määritettävä ne yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaan tullien määrät käytännössä kirjataan tileihin; nämä yksityiskohtaiset säännöt voivat olla erilaisia sen mukaan, ovatko tulliviranomaiset tullivelan syntymisen olosuhteet huomioon ottaen varmoja vai eivät siitä, maksetaanko kyseisestä tullivelasta johtuvien tullien määrä. Jäsenvaltioilla on tällaista harkintamarginaalia erityisesti silloin, kun tullien määrän kantamista jälkitullauksin koskeva menettely koskee tullivelkaa, joka on syntynyt toimivaltaisten kansallisten viranomaisten todettua sovellettavan tullilainsäädännön vastaisen petoksen, ja kun tällaisen menettelyn tulos on luonteensa vuoksi epävarma, siten, että nämä viranomaiset eivät voi olla varmoja siitä, maksetaanko kyseinen määrä.

(ks. 23–26 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-344/08

Rikosasia

Tomasz Rubachia vastaan

(Sąd Rejonowy w Kościanien esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelu — Asetuksen (EY) N:o 338/97 liitteessä B luetellut lajit — Näiden lajien yksilöiden hankinnan laillisuuden osoittaminen — Todistustaakka — Syyttömyysolettama — Puolustautumisoikeudet”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 16.7.2009 I ‐ 7035

Tuomion tiivistelmä

Ympäristö – Sellaisten luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien, joita uhkaa sukupuuttoon kuoleminen, kansainvälinen kauppa – Asetuksen N:o 338/97 liitteessä B luetellut lajit

(Neuvoston asetuksen N:o 338/97 8 artiklan 5 kohta ja liite B)

Luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa sääntelemällä annetun asetuksen N:o 338/97 8 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että tämän säännöksen rikkomisesta syytettyä henkilöä vastaan aloitetussa rikosasiassa kaikki ne todistuskeinot, jotka sallitaan kyseisen jäsenvaltion prosessilainsäädännössä samankaltaisissa menettelyissä, ovat lähtökohtaisesti hyväksyttäviä tämän asetuksen liitteessä B lueteltujen lajien yksilöiden hankinnan laillisuuden arvioimisessa. Kun otetaan huomioon myös syyttömyysolettamaa koskeva periaate, tällaisella henkilöllä on käytössään kaikki nämä keinot sen osoittamiseksi, että hän on saanut mainitut yksilöt haltuunsa laillisesti ja mainitussa säännöksessä säädettyjen edellytysten mukaisesti.

Niinpä kansallisten viranomaisten on päätettävä todisteluun sovellettavan kansallisen lainsäädännön periaatteiden mukaisesti, onko niiden ratkaistavana olevassa konkreettisessa tapauksessa ja kaikki seikat huomioon ottaen osoitettu, että asetuksen N:o 338/97 8 artiklan 5 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Tässä asetuksessa ei rajoiteta niitä todistuskeinoja, joita mainittujen yksilöiden hankinnan laillisuuden ratkaisemisessa voidaan käyttää.

(ks. 28, 29 ja 34 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-27/08

BIOS Naturprodukte GmbH

vastaan

Saarland

(Bundesverwaltungsgerichtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Direktiivi 2001/83/EY — 1 artiklan 2 alakohdan b alakohta — Vaikutuksensa perusteella lääkkeenä pidettävän tuotteen käsite — Tuotteen annostus — Tavanomainen käyttö — Vaaran aiheutuminen terveydelle — Soveltuvuus ihmisten elintoimintojen palauttamiseen, korjaamiseen tai muuttamiseen”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 30.4.2009 I ‐ 3787

Tuomion tiivistelmä

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Direktiivi 2001/83 – Tuotteen katsominen lääkkeeksi sen vaikutuksen perusteella – Kriteerit

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27, 1 artiklan 2 alakohta)

Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27, 1 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että – lukuun ottamatta aineita tai aineiden yhdistelmiä, jotka on tarkoitettu sairauden syyn selvittämiseen – tuote, jonka koostumukseen kuuluu aine, joka vaikuttaa elintoimintoihin silloin, kun sitä käytetään tiettynä annostuksena, ei ole lääke vaikutuksensa perusteella, kun tuotteesta aiheutuu sen vaikuttavan aineen annostuksen takia sitä tavanomaisesti käytettäessä vaaraa terveydelle, mutta se ei kuitenkaan voi palauttaa, korjata eikä muuttaa ihmisen elintoimintoja.

Tuotteen farmakologiset, immunologiset ja metaboliset ominaisuudet ovat se tekijä, jonka perusteella arvioidaan kyseisellä tuotteella olevista potentiaalisista vaikutuksista lähtien, voidaanko sitä direktiivin 2001/83 1 artiklan 2 alakohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla käyttää ihmisiin tai antaa ihmisille joko elintoimintojen palauttamiseksi, korjaamiseksi tai muuttamiseksi.

Kriteeri, joka koskee kykyä palauttaa, korjata tai muuttaa ihmisen elintoimintoja, ei kuitenkaan saa johtaa siihen, että lääkkeeksi vaikutuksensa perusteella katsotaan tuotteet, joilla tosin on vaikutuksia ihmiskehoon mutta jotka eivät kuitenkaan merkittävästi vaikuta elintoimintoihin eivätkä näin ollen tosiasiallisesti muuta ihmiskehon toimintaedellytyksiä. Tässä arvioimisessa on otettava huomioon kysymyksessä olevan tuotteen tavanomainen käyttö; tältä osin merkitystä ei ole sillä, että tuotteella voi olla merkittävä vaikutus elintoimintoihin, jos sitä käytetään suurempina annoksina kuin pakkausselosteessa tai pakkauksessa annetuissa tiedoissa on esitetty.

Tätä toteamusta ei muuta se, että kysymyksessä olevasta tuotteesta voi sitä tavanomaisesti käytettäessä aiheutua vaaraa terveydelle. Nimittäin sen seikan perusteella, että kysymyksessä olevan tuotteen käyttöön liittyy terveysriski, ei voida osoittaa, että tuotteella olisi farmakologista tehoa.

(ks. 20–25 ja 27 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-134/08

Hauptzollamt Bremen

vastaan

J. E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.

(Bundesfinanzhofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Asetus (EY) N:o 2193/2003 — Lisätullit tiettyjen Amerikan yhdysvalloista peräisin olevien tuotteiden tuonnissa — Ajallinen soveltamisala — 4 artiklan 2 kohta — Tuotteet, jotka on viety mainitun asetuksen voimaantulon jälkeen, mutta joiden osalta voidaan esittää selvitys, että ne olivat jo olleet matkalla yhteisöön lisätullien voimaantulopäivänä — Maksuvelvollisuus”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 2.4.2009 I ‐ 2877

Tuomion tiivistelmä

Yhteinen kauppapolitiikka – Laittomilta kauppatavoilta suojautuminen – Ylimääräiset tullit tiettyjen Amerikan yhdysvalloista peräisin olevien tuotteiden tuonnissa – Asetus N:o 2193/2003

(Neuvoston asetuksen N:o 2193/2003 kuudes perustelukappale ja 2 artiklan 1 kohta, 4 artiklan 2 kohta ja 5 artikla)

Lisätullien käyttöön ottamisesta tiettyjen Amerikan yhdysvalloista peräisin olevien tuotteiden tuonnissa annetun asetuksen N:o 2193/2003 4 artiklan 2 kohtaa on tulkittava sen sanamuodon mukaisesti siten, että lisätullia ei sovelleta sellaisiin tuotteisiin, joiden osalta voidaan esittää selvitys, että ne ovat jo olleet matkalla Euroopan yhteisöön tämän asetuksen voimaantulopäivänä eli 17.12.2003, ja joiden määräpaikkaa ei voida muuttaa. Mainittu 4 artiklan 2 kohta, jonka sanamuoto ei ole epäselvä, on nimittäin johdonmukainen asetuksella N:o 2193/2003 käyttöön otetun järjestelmän kanssa. Taloudellisten toimijoiden on nimittäin voitava luottaa siihen, että tuotteisiin, joita ne ovat vieneet Yhdysvalloista yhteisöön ennen tämän asetuksen julkaisemista ja voimaantuloa, ei sovelleta asetuksessa säädettyjä lisätulleja.

Tämä odotus ei sen sijaan ole perusteltu sellaisten tuotteiden osalta, jotka on viety mainitun päivän jälkeen sikäli kuin taloudelliset toimijat eivät siitä lähtien voineet olla tietämättä, että lisätulleja sovelletaan mainitun asetuksen säännösten mukaisesti. Näin ollen mainitun asetuksen kuudenteen perustelukappaleeseen, jossa todetaan, ettei lisätulleja olisi sovellettava tuotteisiin, joiden osalta voidaan osoittaa, että ne on viety Yhdysvalloista yhteisöön ennen lisätullien voimaantuloa eli ennen 1.3.2004, ei voida vedota mainitun asetuksen 4 artiklan 2 kohdan tulkitsemiseksi selvästi tämän säännöksen sanamuodon vastaisella tavalla.

(ks. 15 ja 18–20 kohta sekä tuomiolauselma)
1)

Osakeyhtiö, jonka osakkaina on suurimmaksi osaksi öljyntuottajia, öljynpuristamoita sekä oliivinviljelijöiden osuuskuntia ja jonka osakkeiden loppuosa on rahoitusyhtiöillä, voi sisältyä rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 22.9.1966 annetun neuvoston asetuksen N:o 136/66/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1638/9812, 12 a artiklassa tarkoitetun elimen käsitteeseen, ja se voidaan valtuuttaa tekemään oliiviöljyn yksityistä varastointia koskeva sopimus tämän artiklan nojalla edellyttäen, että tässä säännöksessä tarkoitetut edellytykset täyttyvät.
71

Italian tasavalta on väittänyt kenenkään sitä kiistämättä, että Italian tasavallan ja Liechtensteinin ruhtinaskunnan välillä ei ole mitään tietojenvaihtoa koskevaa sopimusta. Lopuksi Italian tasavalta on myös väittänyt, eikä kukaan sitäkään ole kiistänyt, että kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevat sopimukset, jotka se on allekirjoittanut Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan kanssa, eivät sisällä määräyksiä, joissa asetettaisiin tietojenantovelvollisuus.
67

EStG:n 79 §:stä ja 26 §:n 1 momentista ilmenee, että työntekijän aviopuolison on samoin oltava Saksassa yleisesti verovelvollinen voidakseen saada johdetun lisän. Koska käsiteltävänä olevassa asiassa edellytys, jonka mukaan henkilön on oltava Saksassa yleisesti verovelvollinen, vastaa EStG:n 1 §:n nojalla edellytystä asuinpaikasta, tällainen edellytys on epäedullinen erityisesti rajatyöntekijöille, joiden asuinpaikka on määritelmän mukaisesti toisessa jäsenvaltiossa, jossa yleensä myös heidän perheenjäsenensä asuvat (em. asia Meeusen, tuomion 24 kohta).
48

Tämä viimeksi mainittu vaatimus nimittäin ei liity mitenkään edellytyksiin, jotka toisaalta on asetettu kaikille yhtiöille oikeuden saamiseksi kyseiseen vapautukseen, eli edellytyksiin, joiden mukaan yhtiöillä on oltava tietty yhtiömuoto, niiden on oltava velvollisia maksamaan voitoista veroa ja niiden on oltava jaettujen osinkojen lopullinen saaja; nämä ovat edellytyksiä, joiden täyttymisen Alankomaiden veroviranomaisten on tosiaankin voitava tarkastaa.
14

Yhtiöverolain 96 §:ssä, jonka otsikkona on ”Verojärjestelyn sovellettavuus”, vahvistetaan mainitun erityisjärjestelyn soveltamisedellytykset. Siinä säädetään seuraavaa: ”1) Tässä luvussa käyttöön otetun järjestelyn soveltaminen edellyttää, että verojärjestely on valittu seuraavien säännösten mukaisesti: a) Sulautumisten tai jakautumisten yhteydessä tästä verotusta koskevasta valinnasta on mainittava sulautumis- tai jakautumissuunnitelmassa ja -sopimuksessa, jos luovuttavien ja vastaanottavien osapuolten verotuksellinen kotipaikka on Espanjassa. – – b) Jos käytetään apporttiomaisuutta, verojärjestelyä koskevan valinnan tekee vastaanottava osapuoli ja valinnasta on mainittava kyseessä olevassa yhtiöiden välisessä sopimuksessa, tai jos tällaista sopimusta ei ole, virallisesti vahvistetussa asiakirjassa, jossa kyseessä oleva toimi tai sopimus todetaan tehdyksi. – – c) Jos kyse on arvopaperivaihdosta, verojärjestelyä koskevan valinnan tekee vastaanottava osapuoli ja valinnasta on mainittava kyseessä olevassa yhtiöiden välisessä sopimuksessa, tai jos tällaista sopimusta ei ole, virallisesti vahvistetussa asiakirjassa, jossa kyseessä oleva toimi tai sopimus todetaan tehdyksi. Jos kyse on osakkeiden julkisesta ostotarjouksesta, järjestelyä koskevan valinnan tekee toimenpiteeseen toimivaltainen yhtiön elin ja siitä on mainittava ostotarjousta koskevassa ilmoituksessa. – – Tämän vaihtoehdon käytöstä on joka tapauksessa ilmoitettava valtiovarainministeriölle asetuksella säädetyssä muodossa ja määräajassa. 2. Tässä luvussa käyttöön otettu järjestely ei ole sovellettavissa, jos toteutetun toimen päätavoitteena on veropetos tai veronkierto. Järjestely ei ole sovellettavissa varsinkaan silloin, jos se ei perustu päteviin taloudellisiin perusteisiin, kuten toimenpiteeseen osallistuvien yksiköiden rakenneuudistuksiin tai toiminnan rationalisoimiseen, vaan sen ainoana tavoitteena on veroedun hankkiminen. – –”
31

Itävallan hallitus toteaa, että jos mainittua maahantuotujen saksankielisten kirjojen vahvistettujen vähimmäishintojen järjestelmää ei olisi, suurelle yleisölle suunnattujen kirjojen hinnat laskisivat, minkä johdosta tämäntyyppisten kirjojen ansiosta saatu voittomarginaali häviäisi. Sellaisesta voittomarginaalin häviämisestä seuraisi, että sisällöltään vaativimpien, mutta taloudellisesti vähemmän houkuttelevien teosten tuotantoa ja markkinointia ei voitaisi enää rahoittaa, ja suuret kirjakaupat, jotka myyvät ennen kaikkea kaupallisia tuotteita, syrjäyttäisivät markkinoilta pienet kirjakaupat, joilla on tavallisesti myynnissä suuri määrä tällaisia vaativampia kirjoja. Sitä paitsi Itävallan kaltaisilla markkinoilla, joille on ominaista, että kirjakauppa-alan keskittymisaste on pieni ja maahantuonti Saksasta on merkittävää, sellainen järjestelmä on oikeasuhteinen keino näiden yleisen edun mukaisten tavoitteiden toteuttamiseen.
Lopuksi on todettava, että vaikka kyseisen säännöstön mukaan proviisorit voivat pitää enintään kolmea saman apteekin sivuapteekkia, tällaiselle mahdollisuudelle asetetaan useita edellytyksiä, joilla pyritään suojaamaan kansanterveyttä koskevia pakottavia vaatimuksia. Ensinnäkin sivuapteekkeja pidetään kyseessä olevan proviisorin omalla vastuulla, joten tämä proviisori määrittää sivuapteekkien yleiset liiketaloudelliset toimintaperiaatteet. Kyseisiä sivuapteekkejakin oletetaan siten pidettävän ammatillisten tavoitteiden saavuttamiseksi, koska voittojen saamiseen liittyvällä yksityisellä intressillä on samanlainen vastapaino kuin on sellaisten apteekkien pitämisellä, jotka eivät ole sivuapteekkeja. Sivuapteekkien on lisäksi sijaittava tietyllä maantieteellisellä säteellä, jotta voitaisiin varmistaa, että niitä pitävä proviisori on niissä riittävästi läsnä ja valvoo niitä tosiasiallisesti. Lopuksi on niin, että apteekkia pitävän proviisorin on nimettävä kuhunkin sivuapteekkiin vastuuvelvollinen proviisori, jonka on huolehdittava lakisääteisten velvoitteiden noudattamisesta ja siitä, että kyseessä olevan sivuapteekin johtaminen on yhdenmukainen apteekkia pitävän proviisorin määrittämien yleisten liiketaloudellisten toimintaperiaatteiden kanssa.
1)

EY 81 ja EY 82 artiklaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan ammatillisen vakuutuskassan kaltainen laitos, johon tietyn toimialan ja alueen yrityksillä on velvollisuus liittyä työtapaturma- ja ammattitautivakuutuksen osalta, ei ole näissä määräyksissä tarkoitettu yritys, vaan tällainen vakuutuslaitos täyttää luonteeltaan yksinomaan sosiaalisen tehtävän, kun se toimii sellaisen järjestelmän puitteissa, joka toteuttaa yhteisvastuuperiaatetta ja joka on valtion valvonnan alainen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
17

Luontoisetuusjärjestelmää täydentää järjestelmä, jossa vakuutetun maksamat kulut korvataan (Kostenerstattungssystem). Sen mukaan sosiaaliturvalaitosten on korvattava vakuutetulle lääkärinhoidosta aiheutuneet kulut tapauksessa, jossa tämä on sopimuslääkärin puoleen kääntymisen sijasta turvautunut lääkäriin, joka ei ole sopimuslääkäri, ja tehnyt tämän kanssa sopimuksen palkkiosta. Vakuutetulla on tällainen oikeus saada sosiaaliturvalaitokselta takaisin maksamansa kulut tiettyyn ylärajaan saakka, joka yleensä on 80 prosenttia summasta, joka olisi laskutettu, jos hoidon olisi antanut sopimuslääkäri.
3

Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 (EYVL L 351, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2945/94 (EYVL L 310, s. 57; jäljempänä asetus N:o 3665/87), 11 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä ja neljännessä alakohdassa säädetään seuraavaa: ”Kun tukea on maksettu perusteettomasti, tuen saajan on palautettava perusteettomasti saamansa tuki – mukaan lukien 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti sovellettavat seuraamukset – maksun ja takaisinmaksun välisen ajan perusteella lasketuilla koroilla korotettuna – – – – Jos perusteeton maksu johtuu toimivaltaisen viranomaisen virheestä, korkoa ei peritä, jos se ei ole korkeimmillaan summa, jonka jäsenvaltio on määrittänyt ja joka vastaa perusteettomasti saavutettua etua.”
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jonka alueella maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimilla on toimivalta tutkia maksukyvyttömyyteen perustuva takaisinsaantikanne, joka on nostettu sellaista vastaajaa vastaan, jonka sääntömääräinen kotipaikka on muussa jäsenvaltiossa.
2

Tämä pyyntö on esitetty oikeudenkäynnissä, jossa valittajana on Afton Chemical Ltd (jäljempänä Afton) ja valittajan vastapuolena Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (jäljempänä Commissioners), joka vastaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa valmisteverojen ja energiatuotteiden verojen hallinnoinnista ja perimisestä, ja joka koskee moottoripolttoaineen lisäaineista kannettavan valmisteveron maksamista ajalla 19.11.2000–31.10.2004.
4

Direktiivin IV osastossa, joka sisältää ”osallistumista koskevat yhteiset säännöt”, on 2 luku, jonka otsikkona on ”Laadulliset valintaperusteet” ja johon kuuluu 24 artikla, jonka ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa: ”Hankintoihin osallistumisen ulkopuolelle voidaan jättää urakoitsija, joka: a) on konkurssissa, purkamiseen liittyvässä tai muussa selvitystilassa, on sopinut akordista velkojien kanssa tai on keskeyttänyt liiketoimintansa taikka on muun vastaavan kansalliseen lainsäädäntöön ja kansallisiin määräyksiin perustuvan menettelyn alainen; b) on asianosaisena oikeudenkäynnissä, jonka tarkoituksena on konkurssiin asettaminen, yhtiön purkaminen tai muuhun selvitystilaan asettaminen tai akordikäsittely, taikka muussa vastaavassa kansalliseen lainsäädäntöön ja kansallisiin määräyksiin perustuvassa oikeudenkäyntimenettelyssä; c) on tuomittu lainvoimaisella päätöksellä ammattinsa harjoittamiseen liittyvästä lainvastaisesta teosta; d) on ammattitoiminnassaan syyllistynyt vakavaan virheeseen, jonka hankintaviranomaiset voivat näyttää toteen; e) on laiminlyönyt velvollisuutensa suorittaa sen valtion, johon urakoitsija on sijoittautunut, tai sen valtion, jossa hankintaviranomainen on, lainsäädännön mukaisia sosiaaliturvamaksuja; f) on laiminlyönyt velvollisuutensa maksaa sen valtion, johon urakoitsija on sijoittautunut, tai sen valtion, jossa hankintaviranomainen on, lainsäädännön mukaisia veroja; g) on tämän luvun soveltamiseksi vaadittavia tietoja ilmoittaessaan vakavasti syyllistynyt väärien tietojen antamiseen.”
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 11.12.2008 – AGEA vastaan Consorzio Agrario di Ravenna

(asia C‑486/07)

Yhteinen markkinajärjestely – Viljat – Maissi – Hintojen vahvistaminen – Sovellettavat alennukset

Maatalous – Yhteiset markkinajärjestelyt – Vilja – Interventioelinten hallussaan pitämien viljojen myyntiin saattaminen (Komission asetuksen N:o 689/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2486/92, 4 a artikla ja liite II ja komission asetuksen N:o 2131/93 31 artiklan 1 kohta (ks. 32 kohta ja tuomiolauselma)

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Corte suprema di cassazione (Italia) – Vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 30.6.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 (EYVL L 181, s. 21) 4 ja 5 artiklan, interventioelinten suorittaman viljojen haltuunoton menettelyistä 19.3.1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 689/92 (EYVL L 74, s. 18) 4 a artiklan ja interventioelinten hallussaan pitämien viljojen myyntiin saattamisen menettelyistä ja edellytyksistä 28.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2131/93 (EYVL L 191, s. 76) 13 artiklan tulkinta – Vakiolaadun osalta hyväksyttyä kosteuspitoisuutta korkeamman kosteuspitoisuuden perusteella sovellettavat alennukset – Soveltaminen maissin myyntiin

Ratkaisu

Interventioelinten hallussaan pitämien viljojen myyntiin saattamisen menettelyistä ja edellytyksistä 28.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2131/93 13 artiklan 1 kohdan ja interventioelinten suorittaman viljojen haltuunoton menettelyistä 19.3.1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 689/92, sellaisena kuin se on muutettuna 27.8.1992 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2486/92, 4 a artiklan säännöksiä on tulkittava yhdessä siten, että jos interventioelinten hallussa olevan maissin myynti suoritetaan hankintamenettelyä noudattaen, asetuksen N:o 689/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2486/92, liitteessä II olevassa taulukossa II tarkoitettua durumvehnän hinnan alennusta kosteuspitoisuuden perusteella ei voida soveltaa.
23

Komissio esittää valituksensa tueksi kaksi valitusperustetta. Se väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ensisijaisesti, koska se on katsonut, että komissio suoritti Saksan liittotasavallan ilmoittaman tukisuunnitelman tutkimisen virheellisesti asetuksen N:o 70/2001 nojalla, koska kyseinen asetus ei ollut voimassa alkuperäisen ilmoituksen vastaanottohetkellä, ja toissijaisesti, koska se on katsonut, että mainittua ilmoitusta oli pidettävä täydellisenä.
70

Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 118 artiklan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut H & S:n velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska H & S on hävinnyt asian, H & S on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.