JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MELCHIOR WATHELET

6 päivänä syyskuuta 2017 ( 1 )

Asia C‑384/16 P

European Union Copper Task Force

vastaan

Euroopan komissio

Muutoksenhaku – Osittaista kumoamista koskeva kanne – SEUT 263 artiklan neljäs kohta – Sääntelytoimi, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä – Kantajaa erikseen koskeva toimi – Osittaista lainvastaisuutta koskeva väite – Kasvinsuojeluaineet – Asetus (EY) N:o 1107/2009 – Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 540/2011 – Täytäntöönpanoasetus (EU) 2015/408 – Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattaminen ja korvattavien aineiden luettelon laatiminen – Kupariyhdisteet

I. Johdanto

1. Nyt esillä oleva asia koskee European Union Copper Task Forcen (jäljempänä EUCuTF) tekemää valitusta unionin yleisen tuomioistuimen 27.4.2016 antamasta määräyksestä European Union Copper Task Force v. komissio (T‑310/15, ei julkaistu, EU:T:2016:265; jäljempänä valituksenalainen määräys).

2. Unionin yleinen tuomioistuin jätti valituksenalaisella määräyksellä tutkimatta kanteen, jolla EUCuTF vaati kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 80 artiklan 7 kohdan täytäntöönpanosta ja korvattavien aineiden luettelon laatimisesta 11.3.2015 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/408 (jäljempänä riidanalainen asetus) osittaista kumoamista. ( 2 ) Unionin yleinen tuomioistuin katsoi pääosin yhtäältä, ettei kantaja voinut vedota omaan intressiin, ja toisaalta, ettei sen jäsenillä ollut asiavaltuutta, koska riidanalainen asetus ei koskenut niitä erikseen. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei EUCuTF:n nostama kanne voinut myöskään perustua SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosaan, koska riidanalainen asetus edellyttää kyseisessä määräyksessä tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä.

3. EUCuTF:n valitus antaa unionin tuomioistuimelle tilaisuuden täsmentää kyseisessä määräyksessä käytetyn verbin ”edellyttää” tulkintaa. ( 3 ) Vaikka tämä termi on keskeisen tärkeä edellä mainitun määräyksen soveltamisen kannalta, unionin tuomioistuin ei ole tosiasiallisesti tarkastellut sen tulkintaa esimerkiksi 19.12.2013 annettuun tuomioon Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852) tai 28.4.2015 annettuun tuomioon T & L Sugars ja Sidul Açúcares v. komissio (C‑456/13 P, EU:C:2015:284) johtaneissa asioissa.

II. Asiaa koskevat oikeussäännöt

A. Direktiivi 91/414/ETY

4. Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY ( 4 ) liitteessä I lueteltiin kasvinsuojeluaineissa sallitut tehoaineet.

5. Neuvoston direktiivin 91/414/ETY muuttamisesta klormekvatin, kupariyhdisteiden, propakitsafopin, kvitsalofoppi-P:n, teflubentsuronin ja zeta-sypermetriinin sisällyttämiseksi siihen tehoaineina 23.4.2009 annetun komission direktiivin 2009/37/EY ( 5 ) 1 artiklan ja liitteen mukaan direktiivin 91/414 liitteessä I olevaa luetteloa on muutettu kupariyhdisteiden sisällyttämiseksi siihen.

B. Asetus (EY) N:o 1107/2009

6. Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta sekä neuvoston direktiivien 79/117/ETY ja 91/414/ETY kumoamisesta 21.10.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 ( 6 ) 50 artiklassa, jonka otsikko on ”Korvaavia [oikeammin: korvattavia] aineita sisältävien kasvinsuojeluaineiden vertaileva arviointi”, säädetään seuraavaa: ”1. Arvioidessaan lupahakemusta, joka koskee korvattavaksi aineeksi hyväksyttyä tehoainetta sisältävää kasvinsuojeluainetta, jäsenvaltion on suoritettava vertaileva arviointi. Jäsenvaltiot eivät saa antaa lupaa korvattavaa ainetta sisältävälle, tiettyä viljelykasvia varten käytettävälle kasvinsuojeluaineelle tai niiden on rajoitettava sen käyttöä, jos riskejä ja hyötyjä koskeva vertaileva arviointi, josta on säädetty liitteessä IV, osoittaa, että – – 4. Jäsenvaltioiden on suoritettava 1 kohdassa säädetty korvattavaa ainetta sisältävän kasvinsuojeluaineen vertaileva arviointi säännöllisesti ja viimeistään lupaa uusittaessa tai muutettaessa. Vertailevan arvioinnin tulosten perusteella jäsenvaltiot pitävät luvan voimassa, peruuttavat sen tai muuttavat sitä.”

7. Asetuksen N:o 1107/2009 XI luvussa, jonka otsikko on ”Siirtymä- ja loppusäännökset”, olevan 80 artiklan, jonka otsikko on ”Siirtymätoimenpiteet”, 7 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Komissio laatii 14 päivään joulukuuta 2013 mennessä luettelon direktiivin 91/414 liitteeseen I sisällytetyistä aineista, jotka täyttävät tämän asetuksen liitteessä II olevassa 4 kohdassa esitetyt kriteerit ja joihin sovelletaan tämän asetuksen 50 artiklan säännöksiä.”

8. Asetuksen N:o 1107/2009 83 artiklassa, jonka otsikko on ”Kumoaminen”, säädetään seuraavaa: ”Kumotaan [tiettyjä tehoaineita sisältävien torjunta-aineiden markkinoille saattamisen ja käytön kieltämisestä 21.12.1978 annettu neuvoston direktiivi 79/117/ETY (EYVL 1979, L 33, s. 36) ja direktiivi] 91/414/ETY, sellaisina kuin ne ovat muutettuina liitteessä V luetelluilla säädöksillä, 14 päivästä kesäkuuta 2011, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 80 artiklan soveltamista ja jäsenvaltioiden velvoitteita, jotka koskevat näiden direktiivien osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamiselle asetettujen, mainitussa liitteessä lueteltujen määräaikojen noudattamista. Viittauksia kumottuihin direktiiveihin pidetään viittauksina tähän asetukseen. – –”

C. Täytäntöönpanoasetukset

1. Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 540/2011

9. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1107/2009 täytäntöönpanosta hyväksyttyjen tehoaineiden luettelon osalta 25.5.2011 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 ( 7 ) johdanto-osan ensimmäisen perustelukappaleen ja 1 artiklan mukaan niitä tehoaineita, jotka on sisällytetty direktiivin 91/414 liitteeseen I, on pidettävä asetuksen N:o 1107/2009 nojalla hyväksyttyinä.

2. Täytäntöönpanoasetus (EU) 2015/232

10. Täytäntöönpanoasetuksen N:o 540/2011 muuttamisesta ja oikaisemisesta tehoaineen kupariyhdisteet hyväksymisedellytysten osalta 13.2.2015 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/232 ( 8 ) johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen mukaan ”vahvistetaan, että tehoaine kupariyhdisteet katsotaan hyväksytyksi asetuksen – – N:o 1107/2009 nojalla”.

11. Täytäntöönpanoasetuksen 2015/232 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 muuttaminen”, säädetään seuraavaa: ”Muutetaan täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 liitteessä oleva A osa tämän asetuksen liitteen mukaisesti.”

12. Täytäntöönpanoasetuksen 2015/232 liitteessä säädetään, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 540/2011 liitteessä olevaa A osaa muutetaan siten, että siinä säädetään seuraavaa: ”– – Ilmoittajien on esitettävä komissiolle, elintarviketurvallisuusviranomaiselle ja jäsenvaltioille seurantaohjelma, joka koskee heikossa asemassa olevia alueita, joilla kuparin aiheuttama maaperän ja veden (myös sedimenttiainesten) saastuminen aiheuttaa huolta tai voi tulevaisuudessa aiheuttaa huolta. – –”

3. Riidanalainen asetus

13. Riidanalaisen asetuksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Korvattavat aineet”, säädetään seuraavaa: ”Direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I sisältyvät tehoaineet, jotka täyttävät asetuksen (EY) N:o 1107/2009 liitteessä II olevassa 4 kohdassa vahvistetut kriteerit, mainitaan tämän asetuksen liitteessä olevassa luettelossa. Ensimmäistä kohtaa sovelletaan myös asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaisesti hyväksyttyihin tehoaineisiin kyseisen asetuksen 80 artiklan 1 kohdassa säädettyjen siirtymätoimenpiteiden mukaan.”

14. Asetuksen liitteessä olevaan luetteloon sisältyvät muun muassa ”– – kupariyhdisteet kuparihydroksidin, kuparioksykloridin, kuparioksidin, Bordeaux-seoksen ja kolmiemäksisen kuparisulfaatin muodossa – –”

III. Asian tausta

15. Unionin yleinen tuomioistuin on esittänyt asian taustan lyhyesti valituksenalaisen määräyksen 1–6 kohdassa. Tausta voidaan tiivistää seuraavasti.

16. EUCuTF on kupariyhdisteiden tuottajien organisaatio; osalla tuottajista on lupa saattaa markkinoille kyseistä ainetta sisältäviä kasvinsuojeluaineita. Se on perustettu kyseisen aineen sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteessä I olevaan kasvinsuojeluaineissa sallittujen tehoaineiden luetteloon koskevan hakemuksen esittämiseksi.

17. Komissio on antamalla direktiivin 2009/37 muuttanut direktiivin 91/414 liitteessä I olevaa luetteloa kupariyhdisteiden sisällyttämiseksi siihen. Kyseinen direktiivi on kumottu asetuksella N:o 1107/2009. Täytäntöönpanoasetuksen N:o 540/2011 johdanto-osan ensimmäisen perustelukappaleen ja 1 artiklan mukaan niitä tehoaineita, jotka on sisällytetty direktiivin 91/414 liitteeseen I, on kuitenkin pidettävä asetuksen N:o 1107/2009 nojalla hyväksyttyinä.

18. Valittajan esitettyä lisätietoja kupariyhdisteiden hengittämiseen liittyvistä riskeistä ja kyseisestä aineesta muille kuin kohdeorganismeille sekä maaperälle ja vedelle aiheutuvien riskien arvioinnista komissio antoi täytäntöönpanoasetuksen 2015/232. Kyseisellä asetuksella komissio yhtäältä vahvisti, että kupariyhdisteet oli hyväksyttävä asetuksen N:o 1107/2009 mukaisesti, ja toisaalta muutti täytäntöönpanoasetuksen N:o 540/2011 liitettä erityisesti säätämällä, että valittajan on esitettävä komissiolle, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselle (EFSA) ja jäsenvaltioille seurantaohjelma, joka koskee heikossa asemassa olevia alueita, joilla kuparin aiheuttama maaperän ja veden saastuminen aiheuttaa huolta tai voi tulevaisuudessa aiheuttaa huolta.

19. Komissio antoi 11.3.2015 riidanalaisen asetuksen N:o 1107/2009 80 artiklan 7 kohdan soveltamiseksi, koska viimeksi mainitun säännöksen mukaan komission on laadittava luettelo direktiivin 91/414 liitteeseen I sisällytetyistä aineista, jotka täyttävät korvattavalta aineelta edellytetyt kriteerit ja joihin sovelletaan kyseisen asetuksen 50 artiklaa. Kyseinen luettelo, joka on riidanalaisen asetuksen liitteenä, sisältää kupariyhdisteet sillä perusteella, että kyseinen aine täyttää mainitut kriteerit.

IV. Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen määräys

20. Valittaja nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 5.6.2015 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisen asetuksen osittaista kumoamista. Se esitti kanteensa tueksi muun muassa väitteen asetuksen N:o 1107/2009 24 artiklan ja liitteessä II olevan 4 kohdan lainvastaisuudesta.

21. Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi komission kannetta vastaan esittämän oikeudenkäyntiväitteen valituksenalaisella määräyksellä. Se katsoi yhtäältä, ettei valittaja voinut vedota omaan intressiin, ja toisaalta, ettei sen jäsenillä ollut asiavaltuutta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi tässä yhteydessä ensiksikin, ettei riidanalainen asetus koskenut valittajan jäseniä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, ja toiseksi, että kyseinen asetus oli SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä edellyttävä sääntelytoimi.

22. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valittajan väitteet, joiden mukaan sen oikeutta tehokkaaseen tuomioistuimen tarjoamaan oikeussuojaan oli loukattu.

V. Asianosaisten vaatimukset ja asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa

23. Valittaja vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen määräyksen, toteamaan, että valittajan riidanalaisesta asetuksesta nostama kumoamiskanne voidaan ottaa tutkittavaksi, ja palauttamaan asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi. Lisäksi se vaatii, että komissio on velvoitettava korvaamaan valitusmenettelyn oikeudenkäyntikulut.

24. Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

VI. Valituksen tarkastelu

25. Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kolmeen perusteeseen. Sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on ensinnäkin tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että riidanalainen asetus oli sääntelytoimi, joka edellyttää valittajaan kohdistuvia SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt sen mukaan oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei valittajan kanteen tutkimatta jättämisellä riistetä siltä ja sen jäseniltä niiden tehokasta oikeussuojaa. Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt sen mukaan oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei riidanalainen asetus koskenut valittajaa ja sen jäseniä erikseen.

26. Lisäksi valittaja katsoo, että riidanalainen asetus koskee sitä ja sen jäseniä suoraan.

A. Ensimmäinen valitusperuste, jonka mukaan riidanalainen asetus ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä

1. Asianosaisten lausumat

27. Valittaja riitauttaa ensimmäisellä valitusperusteellaan valituksenalaisen määräyksen 42–44, 46–48, 50–52, 60 ja 61 kohdan. Se moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on katsonut riidanalaisen asetuksen edellyttävän SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä.

28. Valittajan mukaan kupariyhdisteiden luokittelu ”korvattaviksi aineiksi” ja asetuksella N:o 1107/2009 käyttöön otetun järjestelmän soveltaminen tämän johdosta eivät nimittäin edellytä täytäntöönpanotoimenpiteiden toteuttamista.

29. Ensinnäkin on niin, että vaikka kupariyhdisteitä koskevan luvan mahdollinen uusiminen vahvistetaan virallisesti EUCuTF:n pyynnöstä toteutettavalla komission toimella, kyseistä toimea ei voida pitää riidanalaisen asetuksen täytäntöönpanotoimenpiteenä, vaan se on katsottava tehoaineille annettavien lupien uusimista koskevaa menettelyä sääntelevän asetuksen N:o 1107/2009 täytäntöönpanotoimenpiteeksi. Lisäksi riidanalainen asetus johtaa siihen, että kupariyhdisteitä koskevat luvat on uusittava vähintään seitsemän eikä 15 vuoden välein, kuten muiden kuin korvattavien tehoaineiden luvat. Tämän vuoksi kupariyhdisteitä koskevien lupien uusimista on kyseisen asetuksen hyväksyntämenettelyn mukaisesti haettava lähtökohtaisesti kaksi kertaa useammin, mikä nostaa niiden voimassapitämisestä aiheutuvia kuluja. Kyseinen vaikutus on valittajan mukaan välitön eikä edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä komissiolta tai jäsenvaltioilta.

30. Lisäksi valittaja katsoo, että riidanalaisen asetuksen välittömänä vaikutuksena kupariyhdisteitä sisältävien kasvinsuojeluaineiden ja niiden käytön osalta edellytetään asetuksen N:o 1107/2009 50 artiklassa tarkoitettua vertailevaa arviointia. Kyseisen asetuksen 50 artiklan 4 kohdassa nimittäin säädetään, että jäsenvaltioiden on suoritettava vertaileva arviointi säännöllisesti ja viimeistään lupaa uusittaessa tai muutettaessa. Lisäksi – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen määräyksen 48 kohdassa – luvanhakijoiden on huolehdittava hakijoiden vastuulla olevan vertailevan arvioinnin toteutusta koskevien kustannusten lisäksi myös arvioinnin toteutuksesta; kansalliset viranomaiset ainoastaan tekevät päätöksen kasvinsuojeluaineen luvan uusimishakemuksesta. Näin ollen EUCuTF:n ja sen jäsenten on täytettävä vertailevasta arvioinnista johtuvat velvoitteet riippumatta sen lopputuloksesta.

31. Kun unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen määräyksen 46 kohdassa, ettei vertailevan arvioinnin toteutus vaikuta jäsenvaltioiden suorittamaan markkinoille saattamista koskevien lupien myöntämiseen, epäämiseen, uusimiseen, peruuttamiseen tai muuttamiseen, se ei ole ottanut valittajan mukaan huomioon sitä, etteivät riidanalaisen asetuksen vaikutukset riipu kansallisen viranomaisen päätöksistä.

32. Koska kansallisten viranomaisten tarvittaessa toteuttamat toimenpiteet eivät vaikuta millään tavoin kupariyhdisteiden oikeudelliseen asemaan korvattavana aineena eivätkä asetuksella N:o 1107/2009 käyttöön otettuun järjestelmään, mainittuja toimenpiteitä ei voida pitää riidanalaisen asetuksen täytäntöönpanotoimenpiteinä.

33. Valittaja katsoo lopuksi, että kasvinsuojeluaineiden vastavuoroista tunnustamista jäsenvaltioiden välillä koskevan periaatteen osalta on tehtävä samanlainen johtopäätös. Riidanalaisen asetuksen antamisen vuoksi korvattavaa ainetta sisältävän tuotteen vastavuoroinen tunnustaminen ei nimittäin ole automaattista, kuten kaikkien muiden tehoaineiden ollessa kyseessä.

34. Komissio väittää, että tämä ensimmäinen valitusperuste on perusteeton.

35. Sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti valituksenalaisen määräyksen 41 kohdassa, että korvattavien aineiden luetteloon sisällytettyihin aineisiin sovelletaan kolmenlaisia erityissääntöjä ja että näistä kolmesta erillisestä säännöstä minkä tahansa soveltaminen johtaa täytäntöönpanotoimenpiteiden toteuttamiseen niin, että valittaja voi riitauttaa näiden toimenpiteiden laillisuuden. ( 9 )

36. Ensinnäkin väitteestä, jonka mukaan se, että komissio uusii kupariyhdisteitä koskevan luvan, on asetuksen N:o 1107/2009 eikä riidanalaisen asetuksen täytäntöönpanotoimenpide, komissio katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen tältä osin esittämä toteamus vastaa täysin SEUT 263 artiklan neljännen kohdan tarkoitusta sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut 19.12.2013 antamansa tuomion Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852) 27 kohdassa.

37. Komission mukaan kyseisestä oikeuskäytännöstä ilmenee, ettei vaadittu tutkinta koske kysymystä siitä, onko riidanalainen toimi oikeudellinen perusta kaikille täytäntöönpanotoimenpiteille käsitteen suppeassa merkityksessä. Komission mukaan asianmukaiseen tutkintaan on kuuluttava sen tarkistaminen, muuttaako riidanalainen toimi valittajan oikeusasemaa tavalla, joka on pysyvä ja kielteinen. Jos näin on, on tutkittava, onko valittajan rikottava riidanalaisen toimen säännöksiä saadakseen oikeussuojaa, koska unionin tai kansallisella tasolla ei ole annettu eikä anneta muuta toimea, joka olisi mahdollista riitauttaa tuomioistuimessa.

38. Nyt käsiteltävässä asiassa valittajan oikeusasema pysyy sen mukaan kuitenkin ennallaan jonkin asetuksessa N:o 1107/2009 tarkoitettujen kolmen erityissääntöjen luokan soveltamiseen perustuvan toimen antamiseen asti.

39. Tämän jälkeen komissio väittää, että valittajan sääntöluokkien soveltamisesta esittämät väitteet on hylättävä.

40. Ensinnäkin – kuten unionin yleinen tuomioistuin on katsonut valituksenalaisen määräyksen 44 kohdassa – korvattaville aineille annetun luvan uusiminen edellyttää sen mukaan, että komissio antaa asetuksen, jossa kyseinen aine joko hyväksytään tai sitä ei hyväksytä, mikä johtaa riidanalaisen asetuksen tosiasialliseen soveltamiseen. Valittaja voi siten riitauttaa ensin mainitun asetuksen ja vedota tällöin siihen, ettei riidanalaista asetusta voida soveltaa SEUT 277 artiklan nojalla.

41. Toiseksi markkinoille saattamista koskevia lupia koskevaa vastavuoroista tunnustamista koskevien sääntöjen soveltamisesta komissio katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on aivan oikein katsonut valituksenalaisen määräyksen 50 kohdassa, että tältä osin toteutetun muutoksen vaikutukset ilmenevät yksinomaan jäsenvaltioiden käyttäessä niille annettua harkintavaltaa, kun niiden kansalliset viranomaiset tekevät päätöksiä vastavuoroista tunnustamista koskevista hakemuksista. Komission mukaan valittaja ei ole näyttänyt toteen, että harkintavallan myöntäminen kansallisille viranomaisille vaikuttaisi tässä yhteydessä sen jäsenten oikeusasemaan muutoin kuin vastavuoroisen tunnustamisen myöntämistä tai epäämistä koskevan kansallisen päätöksen tekeminen vaikuttaisi. Se ei ole myöskään näyttänyt toteen, että riidanalaisesta asetuksesta seuraisi jokin muu sen oikeusasemaan vaikuttava vastavuoroista tunnustamista koskevan järjestelmän muutos.

42. Kolmanneksi valittaja tulkitsee sen mukaan virheellisesti valituksenalaisen määräyksen 46 kohtaa siltä osin kuin on kyse markkinoille saattamista koskevan luvan hankkimista tai uusimista koskevien sääntöjen soveltamisesta. Unionin yleinen tuomioistuin on komission mukaan oikeassa katsoessaan, että vertaileva arviointi on osa markkinoille saattamista koskevan luvan arviointiprosessia. Riidanalaisen asetuksen tosiasialliseen käytännön soveltamiseen johtava päätös pitää voimassa tai peruuttaa markkinoille saattamista koskeva lupa tai muuttaa sitä on komission mukaan se toimi, joka vaikuttaa valittajan oikeusasemaan.

43. Väite, jonka mukaan luvanhakijoiden on tällä hetkellä huolehdittava vertailevan arvioinnin toteutuksesta, ei komission mukaan vaikuta tähän johtopäätökseen. Unionin yleinen tuomioistuin on komission mukaan aivan oikein hylännyt tämän väitteen valituksenalaisen määräyksen 48 kohdassa. Komission mukaan mahdollisuus siirtää vertailevan arvioinnin toteutusta koskeva vastuu koskee yksinomaan menettelyä eikä muuta sitä tosiseikkaa, että kansallisten viranomaisten on toteutettava toimia vertailevan arvioinnin tekemiseksi ja että näistä toimista voidaan nostaa kanne. Yhtäältä kansallisen viranomaisen päätös tehdä vertaileva arviointi viran puolesta voidaan sen mukaan riitauttaa. Toisaalta siinä tilanteessa, että arvioinnin tulos on kupariyhdisteiden kannalta negatiivinen ja vaikuttaa näin ollen valittajan oikeusasemaan, päätös peruuttaa markkinoille saattamista koskeva lupa on komission mukaan kannekelpoinen toimi.

2. Arviointi

a) SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosan tulkintaa koskeva alustava huomautus

44. EUCuTF väittää valituksessaan, että kupariyhdisteiden luokittelu ”korvattaviksi aineiksi” ja asetuksella N:o 1107/2009 käyttöön otetun järjestelmän soveltaminen tämän johdosta tapahtuvat ”välittömästi ja suoraan” eivätkä edellytä täytäntöönpanotoimenpiteiden toteuttamista. ( 10 )

45. Unionin tuomioistuimelle esitetty tulkintaongelma koskee siten sen määrittämistä, onko se, että kupariyhdisteisiin sovelletaan asetuksessa N:o 1107/2009 säädettyjä erityissääntöjä, pelkästään riidanalaisen asetuksen ”vaikutus” niin, ettei asetus näin ollen edellytä varsinaisia täytäntöönpanotoimenpiteitä, vai onko toimet, jotka komissio tai jäsenvaltiot toteuttavat asetuksen N:o 1107/2009 erityissääntöjen mukaisesti, päinvastoin katsottava riidanalaisen asetuksen täytäntöönpanotoimenpiteiksi, koska kyseisten sääntöjen valittajaan kohdistuvat konkreettiset vaikutukset toteutuvat ainoastaan niiden kautta.

46. Teoreettisemmin tarkasteltuna kyse on siitä, tarkoitetaanko SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa olevalla verbillä ”edellyttää” ainoastaan välittömästi sääntelytoimen ”B” perusteella toteutettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä vai voidaanko sen katsoa ulottuvan toimiin, jotka on toteutettu aiemman asetuksen ”A” nojalla mutta sen soveltamisen kannalta välttämättömän asetuksen ”B” antamisen vaikutuksesta niin, että tapahtumat ketjuttuvat toisiinsa epäsuorasti tai siten, että kyse on eräänlaisesta heijastusvaikutuksesta.

47. Ei ole enää tarpeen muistuttaa, että SEUT 263 artiklan neljättä kohtaa muutettiin Lissabonin sopimuksella siten, että tarjotaan kolmas keino asian saattamiseksi suoraan laillisuusarvioinnin tekevän tuomioistuimen käsiteltäväksi. Vastedes ”luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi – – nostaa kanteen hänelle osoitetusta säädöksestä tai säädöksestä, joka koskee häntä suoraan ja erikseen, sekä sääntelytoimesta, joka koskee häntä suoraan ja joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä”. ( 11 )

48. Vaikka unionin tuomioistuin on todennut, että tällä SEUT 263 artiklan neljännen kohdan kolmannella osalla ”lievennettiin luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden – – nostamien kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä”, ( 12 ) se on kuitenkin tulkinnut sitä suppeasti.

49. Ensinnäkin se on tulkinnut käsitettä ”sääntelytoimi” siten, että ”EY 230 artiklan neljännessä kohdassa määrätyn luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden kanneoikeuden muuttamisella pyrittiin siihen, että kyseiset henkilöt voivat lievemmin edellytyksin nostaa kumoamiskanteen yleisesti sovellettavista toimista lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyjä toimia lukuun ottamatta. ( 13 )

50. Ehdosta, jonka mukaan toimi ei saa edellyttää täytäntöönpanotoimenpiteitä, on todettava, että 19.12.2013 annetussa tuomiossa Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852) on määritelty arvioinnin yleiset puitteet: – Ensiksikin unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että kun sääntelytoimi edellyttää täytäntöönpanotoimenpiteitä, ”unionin oikeusjärjestyksen kunnioittamista koskeva tuomioistuinvalvonta varmistetaan riippumatta siitä, ovatko mainitut toimenpiteet unionin vai jäsenvaltioiden toteuttamia”. ( 14 ) Yksityinen oikeussubjekti voi nimittäin ensinnäkin nostaa unionin tuomioistuimissa kanteen täytäntöönpanotoimenpiteistä ja vedota kanteensa tueksi SEUT 277 artiklan nojalla kyseessä olevan perustoimen lainvastaisuuteen. Toisessa tapauksessa se voi vedota kyseisen perustoimen pätemättömyyteen kansallisessa tuomioistuimessa ja saada tämän esittämään SEUT 267 artiklan mukaisesti unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä. ( 15 ) – Toiseksi unionin tuomioistuin rajaa täytäntöönpanotoimenpiteiden olemassaolon arvioinnin ”sen henkilön asemaan, joka vetoaa kanneoikeuteen SEUT 263 artiklan neljännen kohdan viimeisen osan perusteella. On siis merkityksetöntä, edellyttääkö kyseessä oleva toimi täytäntöönpanotoimenpiteitä muihin yksityisiin nähden”. ( 16 ) – Kolmanneksi on ”käytettävä perustana yksinomaan kanteen kohdetta, ja siinä tapauksessa, että kantaja vaatii ainoastaan toimen osittaista kumoamista, on tarvittaessa otettava huomioon pelkästään ne täytäntöönpanotoimenpiteet, joita toimen kyseinen osa mahdollisesti edellyttää”. ( 17 )

51. Unionin tuomioistuin jatkoi suppeaa tulkintaansa 28.4.2015 antamassaan tuomiossa T & L Sugars ja Sidul Açúcares v. komissio (C‑456/13 P, EU:C:2015:284), jossa se katsoi, että se seikka, että kansallisella tasolla toteutettujen toimenpiteiden väitetään olevan luonteeltaan mekaanisia, ”ei – – ole merkityksellinen sen ratkaisemisessa, edellyttävätkö [kyseiset] asetukset SEUT 263 artiklan neljännen kohdan viimeisessä osassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä”. ( 18 ) Käytännössä tämä tarkoittaa, että ehtoa, jonka mukaan toimi ei saa edellyttää täytäntöönpanotoimenpiteitä, ei pidä sekoittaa ehtoon, jonka mukaan toimen on koskettava henkilöä suoraan. ( 19 )

52. Jättäessään käsitteen ”sääntelytoimi” ulkopuolelle lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyt toimet ja sisällyttäessään käsitteeseen ”täytäntöönpanotoimenpide” kaikki toimet, jotka unioni tai jäsenvaltio on toteuttanut yleisesti sovellettavan unionin toimen nojalla, unionin tuomioistuin on määritellyt SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosan soveltamisalan mahdollisimman suppeasti.

53. Jos käsitettä ”edellyttää” olisi lisäksi tulkittava siten, että se kattaa minkä tahansa toimen, joka on toteutettu unionin säädöksen seurauksena, minun olisi hyväksyttävä näkemys, jonka mukaan tämän ratkaisuehdotuksen 49–51 kohdassa tarkoitettu SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosan tulkinta ei muuttanut käytännössä mitenkään yksityisen oikeussubjektin mahdollisuutta nostaa kanne unionin tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla. ( 20 )

54. Korostaakseen yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevaa toimivaltaansa unionin tuomioistuin huomautti äskettäin yhtäältä, että ”perusoikeuskirjan 47 artiklan, jossa toistetaan tehokkaan oikeussuojan periaate, ensimmäisessä kohdassa edellytetään – –, että jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava kyseisessä artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa [ja toisaalta,] että unionin oikeuden määräysten ja säännösten noudattamisen varmistamiseen tarkoitetun tehokkaan tuomioistuinvalvonnan itse olemassaolo kuuluu erottamattomana osana oikeusvaltioon”. ( 21 ) Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että tehokkaan oikeussuojan kunnioittamisen arvioinnissa on ainakin jäsenvaltioiden tasolla otettu huomioon menettelyllisiä haittoja erityisesti kulujen, keston ja edustusta koskevien sääntöjen muodossa. ( 22 ) En uskalla kuvitella, että unionin tasolla olisi toisin. Tällaisia menettelyllisiä haittoja aiheutuu varmasti, jos yksityinen oikeussubjekti velvoitetaan käyttämään liitännäistä oikeussuojakeinoa – edellyttäen, että sellainen on olemassa – vaikka perustamissopimuksen ehtoja rikkomatta voitaisiin myöntää suora oikeussuojakeino.

b) Käsite ”edellyttää”

55. Esittämäni alustavan huomautuksen perusteella katson, että SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa käytettyä verbiä ”edellyttää” on tulkittava niin, että se koskee ainoastaan välittömästi sääntelytoimen perusteella välttämättä toteutettavia täytäntöönpanotoimenpiteitä.

56. Sanamuodon mukainen tulkinta, EY 230 artiklan muutoksella tavoiteltu päämäärä ja oikeusvarmuuden periaate tukevat tätä verbin ”edellyttää” tulkintaa.

57. Ensinnäkin ranskankielisessä versiossa käytetyn verbin osalta huomautan, että verbi ”comporter” tarkoittaa ”inclure en soi” (”sisältää”). ( 23 ) Sääntelytoimi, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, on siten toimi, jonka täytäntöönpano ei vaadi tai edellytä mitään täydentävää toimea; se on toisin sanoen sellaisenaan riittävä toimi. ( 24 )

58. Tämä ei siten tarkoita, että pelkkä riidanalaisen sääntelytoimen seurauksena toteutetun toimenpiteen yksilöiminen riittää hylkäysperusteeksi sääntelytoimesta nostetulle kanteelle. Koska päinvastoin yleisesti sovellettavan toimen, josta voidaan nostaa kanne SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosan nojalla, on oltava itsessään riittävä ollakseen suoraan riitautettavissa tällä perusteella, sanan ”edellyttää” käyttö merkitsee, että yksilöidyn toimen ja yleisesti sovellettavan toimen välillä on suora syy-yhteys. ( 25 ) Jos kahden toimen välillä ei ole tällaista yhteyttä, ei voida todeta, että ensimmäinen edellyttää toista tai tekee sen välttämättömäksi.

59. Erimielisyyksien ja ongelmien välttämiseksi mahdollisuuksien mukaan tämä syy-yhteys olisi rinnastettava oikeudelliseen perustaan. SEUT 277 artiklan soveltamiseksi välttämätöntä oikeudellista kytköstä koskevasta tulkinnasta poiketen kyseessä ei voisi siten olla riidanalaisen toimen välillinen vaikutus yksilöidyn täytäntöönpanotoimenpiteen hyväksymisprosessiin. ( 26 ) Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaista asetusta sovellettaisiin ainoastaan välillisesti oikeudenkäynnissä, joka käynnistettäisiin komission ja jäsenvaltioiden välittömästi asetuksen N:o 1107/2009 nojalla mahdollisesti toteuttamien toimenpiteiden seurauksena.

60. Tämä sanamuodon mukainen tulkinta saa vahvistuksen päämäärästä, jota tavoitellaan asian saattamista laillisuusarvioinnin tekevän tuomioistuimen käsiteltäväksi koskevan kolmannen keinon lisäämisellä SEUT 263 artiklan neljänteen kohtaan. Kuten unionin tuomioistuin on todennut 3.10.2013 antamansa tuomion Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625) 60 kohdassa, EY 230 artiklan neljännessä kohdassa määrätyn luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden kanneoikeuden muuttamisella pyrittiin siihen, että kyseiset henkilöt voivat lievemmin edellytyksin nostaa kumoamiskanteen. ”Luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden oikeussuojan vahvistamiseksi unionin toimia vastaan Lissabonin sopimuksessa on laajennettu kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä hyväksymällä SEUT 263 artiklan neljäs kohta, jossa sallitaan tällainen kanne myös sääntelytoimista, jotka koskevat tällaisia henkilöitä suoraan ja jotka eivät edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä.” ( 27 )

61. Mitä enemmän täytäntöönpanotoimenpiteiden olemassaoloa koskevan edellytyksen ulottuvuutta laajennetaan, sitä enemmän rajoitetaan SEUT 263 artiklan neljättä kohtaa koskevan laajennuksen ulottuvuutta.

62. Pyrkimys oikeusvarmuuteen on vahvistaa tarvetta rajoittaa sanan ”edellyttää” ulottuvuutta. On syytä pitää mielessä, että 9.3.1994 annetun tuomion TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90) mukaan yksityinen oikeussubjekti, jolla epäilemättä olisi ollut SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu oikeus riitauttaa unionin toimi kumoamiskanteella, ei voi SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa asetetun määräajan päätyttyä riitauttaa kyseisen toimen pätevyyttä kansallisessa tuomioistuimessa. Samaa sääntöä sovelletaan SEUT 277 artiklassa määrättyyn lainvastaisuusväitteeseen. ( 28 ) Unionin tuomioistuin on vahvistanut äskettäin, että kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten laajentamisen, joka toteutettiin Lissabonin sopimuksella, vastineena ei kuitenkaan ollut luopuminen kyseisestä oikeuskäytännöstä. ( 29 )

63. Näin ollen on todettava, että mitä etäisempi sääntelytoimen ja täytäntöönpanotoimenpiteen välinen yhteys on, sitä vaikeampaa yksityisen oikeussubjektin on määrittää, voidaanko ensin mainittu riitauttaa suoraan unionin yleisessä tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan neljännen kohdan perusteella. Tämä epävarmuus on riski yksityiselle oikeussubjektille, koska unionin yleinen tuomioistuin voi jättää tutkimatta sen sääntelytoimesta nostaman kumoamiskanteen tai kansallinen tuomioistuin voi kieltäytyä esittämästä ennakkoratkaisupyyntöä. Lisäksi se on unionin oikeusjärjestykseen liittyvä epävarmuustekijä, koska riidanalaiseen sääntelytoimeen liittyvän täytäntöönpanotoimenpiteen yksilöiminen voi vaihdella yksityisten oikeussubjektien tai tuomioistuinten välillä.

64. Yhteenvetona todettakoon, että sanamuodon mukainen ja teleologinen tulkinta sekä oikeusvarmuuden periaate saavat minut ajattelemaan, että SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa käytettyä verbiä ”edellyttää” on tulkittava niin, että se koskee ainoastaan välittömästi sääntelytoimen perusteella välttämättä toteutettavia täytäntöönpanotoimenpiteitä.

65. Pitää paikkansa, että riidanalaisen asetuksen ymmärtäminen erillisenä voi vaikuttaa keinotekoiselta. Ei nimittäin ole epäilystäkään siitä, että jos korvattavien aineiden luettelo olisi asetuksen N:o 1107/2009 eikä erillisen asetuksen liitteenä, kysymys täytäntöönpanotoimenpiteiden olemassaolosta ei luultavasti nousisi esiin, koska kupariyhdisteiden ”korvattaviksi aineiksi” luokittelun vaikutukset toteutuisivat väistämättä vain kyseisen asetuksen täytäntöönpanotoimenpiteiden toteuttamisen kautta. Tämä näkökohta ei voi mielestäni kuitenkaan vaikuttaa arviointiin. Jollei kyseessä ole harkintavallan väärinkäyttö tai jollei toimivallan jakoa koskevaa sääntöä ole rikottu, mikä tekisi kyseessä olevasta toimesta pätemättömän, oikeudellisen välineen valinta kuuluu toimen toteuttajan yksinomaiseen toimivaltaan eikä unionin tuomioistuimen toimivaltaan.

c) Unionin yleisen tuomioistuimen tapa soveltaa SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosaa

66. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että riidanalainen asetus oli SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettu sääntelytoimi. Tätä luokittelua ei ole kiistetty.

67. Kuten unionin yleinen tuomioistuin on asianmukaisesti todennut valituksenalaisen määräyksen 34–35 kohdassa, kyseessä on yhtäältä yleisesti sovellettava toimi, jota sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin ja jonka oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin. Toisaalta riidanalainen asetus on katsottava muuksi kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyksi toimeksi, koska unionin tuomioistuimen omaksumien SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosan soveltamista koskevien arviointiperusteiden mukaisesti sitä ei ole hyväksytty tavallista tai erityistä lainsäätämisjärjestystä noudattaen.

68. Katson sitä vastoin, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on katsonut valituksenalaisen määräyksen 44, 47 ja 50 kohdassa, että – ”riidanalaisen asetuksen vaikutukset, jotka koskevat jo hyväksytyille korvattaville aineille, kuten kupariyhdisteille, annettavien lupien uusinnan voimassaoloaikaa, kohdistuvat kantajan jäseniin ainoastaan sellaisen komission asetuksen välityksellä, jossa kyseinen lupa uusitaan”; tällainen asetus on näin ollen SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettu täytäntöönpanotoimenpide; – ”riidanalaisen asetuksen vaikutukset, jotka koskevat jäsenvaltioiden suorittamaa kupariyhdisteitä sisältävien kasvinsuojeluaineiden terveys- tai ympäristöriskejä koskevaa vertailevaa arviointia verrattuna korvaavaan tuotteeseen tai muuhun kuin kemialliseen tuholaisten esto- tai torjuntamenetelmään, kohdistuvat kantajan jäseniin ainoastaan jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten toteuttamien toimien välityksellä”; tällaiset toimet ovat näin ollen SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä; ja että – ”riidanalaisen asetuksen vaikutukset, jotka koskevat korvattavaa ainetta sisältävien kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista koskevien lupien vastavuoroisen tunnustamisen menettelyä, koskevat yksinomaan jäsenvaltioille jätettyä harkintavaltaa tehdä tällaista hakemusta koskeva päätös. Kyseiset vaikutukset voivat kohdistua kantajan jäseniin ainoastaan jäsenvaltioiden viranomaisten, jotka tekevät päätöksiä kyseisten jäsenten jättämistä vastavuoroista tunnustamista koskevista hakemuksista, toteuttamien toimien välityksellä”; tällaiset toimet ovat näin ollen SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä.

69. Unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisusta poiketen katson, että edellä mainitut eri toimet eivät ole SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettuja riidanalaisen asetuksen täytäntöönpanotoimenpiteitä, koska niitä ei ole toteutettu välittömästi sen perusteella. Oikeudellinen perusta kullekin näistä toimista on sen sijaan jokin asetuksen N:o 1107/2009 säännös.

70. Riidanalaisen asetuksen antaminen oli tosin välttämätön edellytys korvattavia aineita koskevien asetuksen N:o 1107/2009 säännösten soveltamiselle. Sen jälkeen, kun tehoaine on sisällytetty riidanalaisella asetuksella hyväksyttyyn korvattavien aineiden luetteloon, kyseisiä aineita koskevia asetuksen N:o 1107/2009 erityissäännöksiä sovelletaan automaattisesti. Riidanalainen asetus ei siten ole komission tai jäsenvaltioiden toteuttamien toimenpiteiden välitön perusta.

71. Päinvastoin – kuten EUCuTF perustellusti väittää – riidanalainen asetus itsessään tuottaa erityisiä vaikutuksia. Se on toisin sanoen itsessään riittävä toimi: kupariyhdisteiden sisällyttäminen korvattavien aineiden luetteloon tapahtuu välittömästi ja suoraan pelkästään riidanalaisen asetuksen nojalla.

72. Juuri tämä sisällyttäminen on EUCuTF:n nostaman kumoamiskanteen kohteena. Koska komission tai jäsenvaltioiden asetuksen N:o 1107/2009 nojalla tarvittaessa toteuttamat kupariyhdisteitä koskevat toimenpiteet eivät vaikuta niiden sisällyttämiseen korvattavien aineiden luetteloon, niihin ei tarvitse näin ollen kiinnittää huomiota. SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosan nojalla nostetun kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten arvioimiseksi täytäntöönpanotoimenpiteiden olemassaolon arviointi on nimittäin syytä rajata kanneoikeuteen vetoavan henkilön asemaan, ja perustana on käytettävä yksinomaan kanteen kohdetta. ( 30 )

73. En voi myöskään hyväksyä komission väitettä, jonka mukaan on hylättävä väite siitä, että täytäntöönpanotoimenpiteiden perusta on asetus N:o 1107/2009 eikä riidanalainen asetus, koska unionin yleisen tuomioistuimen toteamus ”vastaa täysin SEUT 263 artiklan neljännen kohdan tarkoitusta”. ( 31 )

74. SEUT 263 artiklan neljättä kohtaa on tosin muutettu sen estämiseksi, että yksityisten oikeussubjektien on rikottava unionin oikeutta voidakseen saattaa asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tätä huolta ja siihen perustuvaa EUT-sopimuksen muutosta on tarkasteltava ottamalla huomioon koko oikeussuojakeinojärjestelmä sellaisena, jollaiseksi unionin tuomioistuin on sen tarkoittanut ja jonka johdonmukaisuuden avulla voidaan taata EUT-sopimuksella perustetun laillisuusvalvontajärjestelmän kattavuus.

75. Unionin tuomioistuimen toteamuksen, jonka mukaan ”yhtäältä EUT-sopimuksen 263 ja 277 artiklalla sekä toisaalta sen 267 artiklalla on luotu täysin kattava oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmä, jonka tarkoituksena on varmistaa unionin toimiin kohdistuva laillisuusvalvonta antamalla se unionin tuomioistuimien tehtäväksi”, ( 32 ) taustalla on korjaava lähestymistapa. Unionin tuomioistuin toteaa nimittäin, että järjestelmä on täysin kattava, sillä lainvastaisuusväitteen ja pätevyyden arviointia ennakkoratkaisumenettelyssä koskevan pyynnön ansiosta ”luonnollisia henkilöitä ja oikeushenkilöitä suojellaan näin ollen siltä, että niihin sovelletaan soveltamisalaltaan yleisiä säädöksiä, joita ne eivät voi suoraan riitauttaa [unionin] tuomioistuimessa [SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa] määritettyjen erityisten prosessinedellytysten vuoksi”. ( 33 ) Liitännäisillä laillisuusvalvontamekanismeilla on siten kompensoiva tehtävä. ( 34 )

76. Katson, että jonkin SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa määrätyn edellytyksen ulottuvuuden laajentaminen siten, että unionin tuomioistuimen kumoamisvalta suljetaan pois ja korvataan se liitännäisellä oikeussuojakeinolla, merkitsisi järjestelmän taustalla olevan logiikan kääntämistä päinvastaiseksi. SEUT 263 artiklan neljännen kohdan tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä ei nimittäin tule tulkita mahdollisen kompensoivan oikeussuojakeinon valossa. Sen sijaan kompensoivien oikeussuojakeinojen edellytyksiä on tarvittaessa tulkittava laajasti, koska kanne unionin tuomioistuimissa ei ole mahdollinen.

77. Näyttää siltä, että unionin tuomioistuin on vahvistanut tämän lähestymistavan 16.11.2000 annetussa määräyksessä Schiocchet v. komissio (C‑289/99 P, EU:C:2000:641). Unionin tuomioistuin on nimittäin vahvistanut kyseisessä määräyksessä, että SEUT 277 artiklassa tarjottu mahdollisuus vedota siihen, ettei asetusta voida soveltaa, voi olla ainoastaan kannetta tukeva peruste eikä se voi olla kyseisen kanteen kohteena ja että ”näin ollen kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä sinällään on tarkasteltava kanteessa esitettyjen vaatimusten perusteella ottamatta huomioon mahdollisia lainvastaisuusväitteitä, joita vaatimusten tueksi voidaan esittää”. ( 35 )

78. Koska siis EUCuTF on esittänyt lainvastaisuusväitteen asetusta N:o 1107/2009 kohtaan, ei mielestäni ole epäjohdonmukaista tukeutua kyseisen asetuksen säännöksiin ratkaistaessa riidanalaisesta asetuksesta nostetun kumoamiskanteen kohteena olevaa asiakysymystä mutta olla ottamatta niitä huomioon arvioitaessa kyseisen kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä. Minusta vaikuttaa siltä, että EUCuTF on kaikilta osin ottanut nyt käsiteltävässä asiassa huomioon sen tavan, jolla oikeussuojakeinot nivoutuvat toisiinsa, kun se on yhtäältä riitauttanut riidanalaisen asetuksen ja toisaalta esittänyt kanteensa tueksi lainvastaisuusväitteen asetusta N:o 1107/2009 kohtaan.

79. Nyt käsiteltävä asia poikkeaa 28.4.2015 annettuun tuomioon T & L Sugars ja Sidul Açúcares v. komissio (C‑456/13 P, EU:C:2015:284) johtaneesta asiasta menettelyjen valinnan osalta.

80. Ensi näkemältä vaikuttaa siltä, että viimeksi mainittu asia koskee samanlaista mekanismia, nimittäin tilannetta, jossa täytäntöönpanoasetuksen X, jonka nojalla täytäntöönpanotoimenpiteet toteutetaan, soveltamisen kannalta olennainen tieto määräytyy täytäntöönpanoasetuksen Y nojalla.

81. Kantajat eivät kuitenkaan esittäneet lainvastaisuusväitettä vaan vaativat kahden asetuksen kumoamista. Unionin tuomioistuimen kyseisen tuomion 40 kohdassa määrittämät täytäntöönpanotoimenpiteet perustuvat kuitenkin nimenomaisesti kyseisiin kahteen asetukseen: vaikka todistushakemukset perustuvat poikkeuksellisen tuontitariffikiintiön avaamisesta tietyille sokerimäärille markkinointivuonna 2010/2011 28.3.2011 annettuun komission täytäntöönpanoasetukseen (EU) N:o 302/2011, ( 36 ) kansallisten viranomaisten kyseisiä hakemuksia koskeviin päätöksiin sovelletaan jakokertoimen vahvistamisesta 1 päivän ja 7 päivän huhtikuuta 2011 välisenä aikana haettujen sokerialan tuotteiden tuontitodistusten myöntämiseksi eräissä tariffikiintiöissä sekä tällaisten hakemusten jättämisen keskeyttämisestä 19.4.2011 annetussa komission täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 393/2011 vahvistettuja kertoimia. ( 37 )

82. Unionin tuomioistuin katsoi nimittäin 28.4.2015 antamansa tuomion T & L Sugars ja Sidul Açúcares v. komissio (C‑456/13 P, EU:C:2015:284) 40 kohdassa, että ”täytäntöönpanoasetukset N:o 302/2011 ja N:o 393/2011 tuottavat oikeusvaikutuksiaan valittajiin nähden vain sellaisten toimien välityksin, jotka kansalliset viranomaiset ovat antaneet sen jälkeen, kun täytäntöönpanoasetuksen N:o 302/2011 perusteella on jätetty todistushakemuksia”. Unionin tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt, että ”kansallisten viranomaisten päätökset – – koskevat tällaisten todistusten, joilla sovelletaan asianomaisiin toimijoihin täytäntöönpanoasetuksessa N:o 393/2011 vahvistettuja kertoimia, myöntämistä”, minkä vuoksi ”päätökset, joilla tällaiset todistukset evätään kokonaan tai osittain, ovat näin ollen SEUT 263 artiklan neljännen kohdan viimeisessä osassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä”.

83. Nyt käsiteltävässä asiassa EUCuTF ei sitä vastoin vaadi kumoamaan asetusta, jonka nojalla mahdolliset täytäntöönpanotoimenpiteet toteutetaan.

3. Ensimmäistä valitusperustetta koskeva päätelmä

84. Koska unionin yleisen tuomioistuimen määrittämät täytäntöönpanotoimenpiteet ovat toimenpiteitä, jotka eivät perustu suoraan riidanalaiseen asetukseen vaan asetukseen N:o 1107/2009, katson, että EUCuTF:n ensimmäinen valitusperuste on hyväksyttävä. Valituksenalainen määräys on siten kumottava siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että riidanalainen asetus edellytti SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä.

85. Näin ollen tarkastelen toista ja kolmatta valitusperustetta ainoastaan toissijaisesti.

B. Edellytystä, jonka mukaan toimen on koskettava EUCuTF:ää tai sen jäseniä erikseen, koskeva kolmas valitusperuste

86. Tarkastelen ensin kolmatta valitusperustetta. Toinen valitusperuste koskee nimittäin kysymystä EUCuTF:llä ja sen jäsenillä olevan, tuomioistuimen tarjoaman tehokkaan oikeussuojan puuttumisesta tilanteessa, jossa sillä ei ole kanneoikeutta unionin tuomioistuimissa. Kolmas valitusperuste koskee edellytystä, jonka mukaan toimen on koskettava valittajaa erikseen. Jos siis tämä kolmas valitusperuste on perusteltu, EUCuTF:n unionin yleisessä tuomioistuimessa nostama kumoamiskanne voidaan vielä hyväksyä edellyttäen, että tämän lisäksi riidanalainen asetus koskee sitä suoraan.

87. Kysymys siitä, onko valituksenalaisella määräyksellä kyseenalaistettu EUCuTF:n ja sen jäsenten oikeus tehokkaaseen tuomioistuimen tarjoamaan oikeussuojaan, tulee esille ainoastaan, jos unionin yleinen tuomioistuin on omaksunut SEUT 263 artiklan neljännestä kohdasta asianmukaisen tulkinnan, jonka perusteella se on todennut, ettei EUCuTF:n kannetta voitu ottaa tutkittavaksi. Näin ollen vaikuttaa aiheelliselta vaihtaa toisen ja kolmannen valitusperusteen käsittelyjärjestystä. ( 38 )

1. Asianosaisten lausumat

88. Kolmannella valitusperusteellaan valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on katsonut valituksenalaisen määräyksen 22, 31 ja 32 kohdassa, ettei riidanalainen asetus koskenut erikseen sitä ja sen jäseniä.

89. Ensinnäkin valittaja väittää, että riidanalainen asetus koskee EUCuTF:ää erikseen sen erityisten olosuhteiden ( 39 ) ja sen roolin vuoksi, joka sillä on kupariyhdisteisiin kasvinsuojeluaineiden tehoaineina sovellettavan oikeudellisen kehyksen laatimisessa.

90. Ensinnäkin sen mukaan vain EUCuTF ilmoitti kupariyhdisteistä, jotta ne sisällytettäisiin direktiivin 91/414 liitteeseen I. Lisäksi EUCuTF on sen mukaan ainoa, joka haki tehoaineena käytettäviä kupariyhdisteitä koskevan luvan uusimista, ja ainoa, joka esitti tehoainetta koskevan asiakirja-aineiston kaikkien tuottajien puolesta; kyseinen asiakirja-aineisto esitettiin heinäkuussa 2015.

91. Toiseksi EUCuTF osallistui sen mukaan menettelyyn, jonka johdosta annettiin kupariyhdisteisiin riidanalaisen asetuksen antamiseen asti sovelletut säännökset. Valittaja tarkoittaa erityisesti täytäntöönpanoasetusta 2015/232, joka annettiin sen mukaan juuri valittajan toimittamien tutkimusten ja asiakirjojen perusteella sen jälkeen, kun sitä oli pyydetty esittämään huomautuksia kupariyhdisteitä koskevasta tarkastelukertomuksesta.

92. Kolmanneksi valittaja väittää, että riidanalaisessa asetuksessa hyväksytty korvattavien aineiden luettelo on laadittu yksinomaan sellaisen asiakirjan tulosten perusteella, joka pohjautui kupariyhdisteitä koskevaan lopulliseen tarkastelukertomukseen, jonka komissio oli hyväksynyt menettelyssä, jossa ainoastaan EUCuTF edusti hakijapuolta.

93. Neljänneksi EUCuTF oli komission ”keskustelukumppani” koko riidanalaisen asetuksen laatimisen ajan ja oli kirjeenvaihdossa ja osallistui komission pitämään kokoukseen, joka koski kupariyhdisteiden luokittelua ”korvattaviksi aineiksi”.

94. Valittaja katsoo edellä esitetyn valossa, että vastaavasti kuin 17.1.1985 annetussa tuomiossa Piraiki-Patraiki ym. v. komissio (11/82, EU:C:1985:18) on todettu, EUCuTF:lle olisi pitänyt myöntää asiavaltuus, koska nyt käsiteltävän asian olosuhteissa komissio tiesi, että riidanalainen asetus koski EUCuTF:ää suoraan ja erikseen.

95. Toiseksi valittaja väittää, että riidanalainen asetus koskee erikseen myös EUCuTF:n jäseniä.

96. Yhtäältä EUCuTF edustaa kaikkia unionissa toimivia kasvinsuojeluaineina käytettävien kupariyhdisteiden tuottajia. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin oli väärässä todetessaan valituksenalaisen määräyksen 31 kohdassa, että riidanalainen asetus koski EUCuTF:ää ja sen jäseniä samalla tavalla kuin mitä tahansa muuta taloudellista toimijaa, kun otetaan huomioon, että kaikki kasvinsuojeluaineina unionissa käytettävien kupariyhdisteiden tuottajat ovat EUCuTF:n jäseniä tai toimivat sen jäsenen nimissä jälleenmyyjänä.

97. Samassa yhteydessä on todettava, että asetuksen N:o 1107/2009 15 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tehoaineen tuottaja tekee tehoaineen hyväksynnän uusimista koskevan hakemuksen. Valittajan mukaan riidanalainen asetus koskee kupariyhdisteitä ja vaikuttaa niille annetun luvan uusimismenettelyyn, kuten unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen määräyksen 41 ja 42 kohdassa. Ainoastaan EUCuTF ja sen jäsenet voivat hakea uusimista, koska ne ovat ainoita kasvinsuojeluaineina käytettävien kupariyhdisteiden tuottajia unionissa. Lisäksi valittajan mukaan ainoastaan EUCuTF on hakenut tehoaineina käytettävien kupariyhdisteiden luvan uusimista ja esittänyt tehoainetta koskevan asiakirja-aineiston kaikkien tuottajien nimissä.

98. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi 30.9.2003 antamassaan tuomiossa Sony Computer Entertainment Europe v. komissio (T‑243/01, EU:T:2003:251, 75 kohta), että se, että kantaja on ainoa PlayStation®2‑konsolin valtuutettu maahantuoja unionissa, on merkityksellinen seikka arvioitaessa sitä, koskeeko asetus kantajaa erikseen.

99. Toisaalta EUCuTF:n kanne koskee kupariyhdisteiden sisällyttämistä riidanalaisella asetuksella hyväksyttyyn korvattavien aineiden luetteloon, koska hitaasti hajoavan, biokertyvän ja myrkyllisen (PBT) aineen kriteereitä on sovellettu virheellisesti epäorgaanisiin aineisiin. Kupariyhdisteet ovat sen mukaan ainoa epäorgaaninen aine korvattavien aineiden luettelossa. Näin ollen EUCuTF ja sen jäsenet erottuvat kaikista muista ja ovat yksilöitävissä sillä ainoalla perusteella, johon kyseisten yhdisteiden sisällyttäminen luetteloon nojautuu.

100. Valittaja väittää, että kun otetaan huomioon edellä esitetty, riidanalainen asetus on – vaikka se on muodollisesti täytäntöönpanoasetus – todellisuudessa komission päätös sen kupariyhdisteisiin ja näin ollen EUCuTF:ään ja sen jäseniin, jotka ovat kyseisen tehoaineen ainoita tuottajia, kohdistuvien vaikutusten kannalta.

101. Komissio katsoo, että EUCuTF:n valituksensa tueksi esittämä kolmas peruste on perusteeton.

102. Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut sen mukaan perustellusti, ettei riidanalainen asetus koskenut valittajaa erikseen.

103. Kuten unionin yleinen tuomioistuin on todennut perustellusti valituksenalaisen määräyksen 22 kohdassa, missään kyseisen lainsäädännön säännöksessä ei myönnetä valittajalle menettelyllisiä oikeuksia. Se, että valittaja saattoi vaihtaa komission kanssa tietoja riidanalaisen asetuksen sanamuodosta, ei riitä antamaan valittajalle asiavaltuutta, jos sovellettavassa lainsäädännössä ei myönnetä sille menettelyyn osallistujan asemaa.

104. Sillä, että valittaja ilmoitti kupariyhdisteistä, jotta ne sisällytettäisiin direktiivin 91/414 liitteeseen I, ei ole merkitystä, koska riidanalaisessa asetuksessa ei käsitellä tätä kysymystä.

105. Väitteestä, joka koskee sitä, että ainoastaan valittaja on hakenut kupariyhdisteitä koskevan luvan uusimista, on todettava, ettei tämä seikka yksinään riitä yksilöimään sitä. Komissio korostaa tässä yhteydessä, että asetuksen N:o 1107/2009 15 artiklan 1 kohdan mukaan tehoaineen tuottajat – eikä ainoastaan alkuperäiseen lupaan johtaneen menettelyn hakija – voivat tehdä uusimista koskevan hakemuksen.

106. Toiseksi komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin on katsonut perustellusti, ettei riidanalainen asetus koske valittajan jäseniä erikseen.

107. Komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti muistuttanut valituksenalaisen määräyksen 29 kohdassa 19.12.2013 annettuun tuomioon Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 47 kohta) perustuvasta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan se, että on mahdollista jollakin tarkkuudella määrittää niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin toimenpidettä sovelletaan, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, ei kuitenkaan mitenkään merkitse sitä, että toimenpide koskisi näitä oikeussubjekteja erikseen, jos toimenpidettä sovelletaan siinä objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella.

108. Sen mukaan valittaja ei siten ole osoittanut, että sen jäsenet muodostavat tuottajien suljetun luokan tai ryhmän ja etteivät muut toimijat voi mahdollisesti olla samanlaisessa tilanteessa, kuten unionin yleinen tuomioistuin on huomauttanut valituksenalaisen määräyksen 31 kohdassa.

109. Komission mukaan valittaja vetoaa virheellisesti 30.9.2003 annettuun tuomioon Sony Computer Entertainment Europe v. komissio (T‑243/01, EU:T:2003:251). Kuten 19.2.2008 annetussa määräyksessä Apple Computer International v. komissio (T‑82/06, EU:T:2008:46) on todettu, kyseinen tuomio koski hyvin erikoislaatuista joukkoa tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, minkä vuoksi Sony poikkesi mistä tahansa muusta tosiasiallisesta tai potentiaalisesta toimijasta. Mikään kyseiseen tuomioon johtaneelle asialle ominainen oikeudellinen seikka tai tosiseikka ei liity nyt käsiteltävään asiaan.

2. Arviointi

110. Koska EUCuTF määrittelee itsensä kasvinsuojeluaineissa käytettävien kupariyhdisteiden tuottajien organisaatioksi, ( 40 ) se voi lähtökohtaisesti nostaa kumoamiskanteen ainoastaan, jos sen edustamilla yrityksillä tai joillakin niistä on erillinen asiavaltuus tai jos se voi vedota omaan intressiin. ( 41 )

111. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi tämän valituksenalaisen määräyksen 19 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella, ettei EUCuTF voinut vedota omaan intressiin, koska missään nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevassa lainsäädännön säännöksessä ei myönnetä sille menettelyllisiä oikeuksia ja koska sillä ei ollut mitään osuutta riidanalaisen asetuksen laatimisessa. ( 42 )

112. Unionin yleinen tuomioistuin totesi myös, että riidanalainen asetus koski valittajan jäseniä ainoastaan sen objektiivisen ominaisuuden vuoksi, joka niillä oli kupariyhdisteiden tuottajina, joista osalla on lupa saattaa markkinoille kyseistä ainetta sisältäviä kasvinsuojeluaineita, samalla tavalla kuin asetus koskee mitä tahansa muuta taloudellista toimijaa, joka on tosiasiallisesti tai mahdollisesti samanlaisessa tilanteessa. Se päätteli tämän perusteella, etteivät valittajan jäsenet näin ollen olleet tilanteessa, jonka perusteella ne olisi voitu yksilöidä. ( 43 )

113. EUCuTF:n väitteistä poiketen en havaitse mitään oikeudellista virhettä unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksissa tai sen niistä valituksenalaisen määräyksen 32 kohdassa tekemässä päätelmässä eli siinä, että koska edellytys, jonka mukaan toimen on koskettava kantajaa erikseen, ei täyty, EUCuTF:n nostaman kanteen tutkittavaksi ottamista ei voida perustella SEUT 263 artiklan neljännen kohdan toisella osalla.

a) EUCuTF:n kanta

114. Vaikka EUCuTF:n kolmas valitusperuste koskee valituksenalaisen määräyksen 22 kohtaa, EUCuTF ei kiistä sitä, ettei se ollut ”neuvottelijan” roolissa vaatimassa kupariyhdisteiden sisällyttämistä riidanalaisen asetuksen liitteessä olevaan luetteloon, eikä sitä, ettei sovellettavassa lainsäädännössä säädetä siihen sovellettavista menettelyllisistä takeista.

115. Vaikka EUCuTF vetoaa siihen, että se on ollut komission ”keskustelukumppani” ja osallistunut kokoukseen terveyden ja elintarviketurvallisuuden pääosaston virkamiesten kanssa, se ei nimittäin kuitenkaan vetoa mihinkään erityiseen menettelylliseen oikeuteen, jonka ansiosta sillä oleva erityinen oikeusasema johtaisi siihen, että se voidaan yksilöidä SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. ( 44 )

116. Muut perustelut, joihin EUCuTF on vedonnut osoittaakseen, että toimi koskee sitä erikseen, eivät myöskään ole perusteltuja. Yhtäältä toimilla, jotka se on toteuttanut kupariyhdisteiden sisällyttämiseksi direktiivin 91/414 liitteeseen I, ja sen osallistumisella tehoaineen kupariyhdisteet hyväksymisedellytyksiä koskevan täytäntöönpanoasetuksen 2015/232 antamiseen johtaneeseen menettelyyn ei ole merkitystä. Sitä ei nimittäin voida niiden perusteella yksilöidä käsiteltävässä asiassa, koska riidanalaisen toimen kohde ei ole varsinaisesti tehoaineelle kupariyhdisteet myönnettävä lupa vaan sen tunnustaminen korvattavaksi aineeksi menettelyssä, joka poikkeaa siitä menettelystä, jonka johdosta se sisällytettiin direktiivin 91/414 liitteeseen I.

117. Toisaalta – toisin kuin EUCuTF väittää – se ei ole 17.1.1985 annettuun tuomioon Piraiki-Patraiki ym. v. komissio (11/82, EU:C:1985:18) johtaneeseen rinnastettavassa tilanteessa, koska mikään riidanalaisen lainsäädännön erityinen säännös ei velvoittanut komissiota ottamaan huomioon suunnittelemansa toimen EUCuTF:n tai sen jäsenten erityiseen tilanteeseen kohdistuvia seurauksia.

118. Unionin yleinen tuomioistuin ei siten ole tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan, ettei EUCuTF voinut vedota omaan intressiin riidanalaisen asetuksen kumoamiseksi.

b) EUCuTF:n jäsenten asiavaltuus

119. Kuten 15.7.1963 annetusta tuomiosta Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17) lähtien on todettu, ”jotta päätöksen voidaan katsoa koskevan erikseen muita kuin niitä, joille se on osoitettu, sen on vaikutettava niiden oikeudelliseen asemaan niille ominaisten tiettyjen erityisten ominaisuuksien tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu”. Tätä tulkintaa, jonka mukaan toimi koskee kantajaa erikseen, sovelletaan myös, jos riidanalainen toimi on yleisesti sovellettava toimi. ( 45 )

120. On syytä huomauttaa kuitenkin, ettei valittaja nimenomaisesti kyseenalaista valituksenalaisen määräyksen 27 kohtaa, jossa unionin yleinen tuomioistuin on todennut, että riidanalaisen asetuksen soveltamisalan vuoksi sitä yhtäältä sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin eli nyt käsiteltävässä asiassa tehoaineen ominaisuuksien perusteella ja että toisaalta sillä on oikeudellisia vaikutuksia henkilöihin yleisellä ja abstraktilla tasolla eli vaikutuksia kaikkiin toimijoihin, joiden toiminta liittyy johonkin kyseisen asetuksen liitteeseen sisällytetyistä aineista.

121. Valittaja ei ole myöskään väittänyt, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen tai ottanut vääristyneellä tavalla huomioon sille esitetyt tosiseikat, kun se on todennut valituksenalaisen määräyksen 30 kohdassa, että ”riidanalaisen asetuksen johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta ilmenee, että kyseisen asetuksen liitteenä oleva luettelo on laadittu tarkastelukertomuksessa esitettyjen tietojen, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) päätelmien, arviointikertomusluonnoksen ja siihen liittyvien lisäysten, vertaisarviointiraporttien tai aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta sekä direktiivien 67/548/ETY ja 1999/45/EY muuttamisesta ja kumoamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1907/2006 muuttamisesta 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1272/2008 [(EUVL 2008, L 353 s. 1)] mukaisesti laaditun luokittelun perusteella”. EUCuTF ei kritisoi myöskään unionin yleisen tuomioistuimen samassa kohdassa esittämää toteamusta, jonka mukaan riidanalainen asetus koskee asetuksen N:o 1107/2009 80 artiklan 7 kohdan, jonka mukaan komission oli laadittava luettelo korvattavista aineista 14.12.2013 mennessä, soveltamista.

122. Katson näin ollen, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt oikeudellista virhettä todetessaan valituksenalaisen määräyksen 31 kohdassa, ettei riidanalainen asetus koskenut valittajan jäseniä erikseen, koska kyseistä asetusta sovelletaan niihin sen objektiivisen ominaisuuden vuoksi, joka niillä on kupariyhdisteiden tuottajina, samalla tavalla kuin sitä sovelletaan mihin tahansa muuhun taloudelliseen toimijaan, joka on tosiasiallisesti tai mahdollisesti samanlaisessa tilanteessa, eikä edellytys, jonka mukaan toimen on koskettava kantajaa erikseen, siten täyty niiden kohdalla.

123. Väite, jonka mukaan kaikki kupariyhdisteiden tuottajat ovat EUCuTF:n jäseniä, ei horjuta tätä päätelmää.

124. Yhtäältä EUCuTF:n jäseniä ei voida rinnastaa rajattuun ryhmään riidanalaisen asetuksen antohetkellä yksilöityjä tai yksilöitävissä olleita henkilöitä – joita asetus siten saattoi koskea erikseen – koska kyseinen ryhmä saattoi kasvaa asetuksen voimaantulon jälkeen. Unionin tuomioistuin ei nimittäin ole koskaan luopunut tästä ”suljetun ryhmän” joustavasta käsitteestä, vaikka tämän havaitseminen voi olla vaikeaa. ( 46 )

125. Toisaalta se, että on mahdollista jollakin tarkkuudella määrittää niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin toimenpidettä sovelletaan, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, ei kuitenkaan merkitse sitä, että toimenpide koskisi näitä oikeussubjekteja erikseen, jos on selvää, että toimenpidettä sovelletaan siinä määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella. ( 47 )

126. Riidanalaista asetusta annettaessa kupariyhdisteiden sisällyttämisestä korvattavien aineiden luetteloon ei päätetty valittajan jäsenten erityisten ominaisuuksien vaan sen perusteella, että kyseinen aine täytti kriteerit, joiden perusteella sitä voitiin pitää asetuksen N:o 1107/2009 liitteessä II olevassa 4 kohdassa tarkoitettuna hitaasti hajoavana ja myrkyllisenä aineena. ( 48 )

127. Tässä yhteydessä sillä, että kupariyhdisteet ovat, kuten valittaja väittää, ainoa epäorgaaninen aine kyseisessä luettelossa, ei voi olla merkitystä sen kannalta, koskeeko toimi erikseen EUCuTF:n jäseniä. Tämä seikka ei nimittäin vaikuta millään tavoin siihen, että riidanalaisen asetuksen oikeudellisia vaikutuksia sovelletaan valittajan jäseniin ainoastaan sen objektiivisen ominaisuuden vuoksi, joka niillä on kupariyhdisteiden tuottajina. ( 49 )

3. Kolmatta valitusperustetta koskeva päätelmä

128. Unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä, kun se katsoi valituksenalaisen määräyksen 22 ja 31 kohdassa, ettei EUCuTF voinut vedota omaan intressiin ja etteivät sen jäsenet olleet tilanteessa, jonka perusteella ne olisi voitu yksilöidä. Näin ollen se ei tehnyt oikeudellista virhettä myöskään katsoessaan valituksenalaisen määräyksen 32 kohdassa, että koska edellytys, jonka mukaan toimen on koskettava kantajaa erikseen, ei täyttynyt, EUCuTF:n nostaman kanteen tutkittavaksi ottamista ei voitu perustella SEUT 263 artiklan neljännen kohdan toisella osalla.

129. Kolmas valitusperuste, johon valittaja on vedonnut valituksensa tueksi, on siis hylättävä perusteettomana.

C. EUCuTF:llä ja sen jäsenillä olevaa tehokasta tuomioistuimen tarjoamaa oikeussuojaa koskeva toinen valitusperuste

1. Asianosaisten lausumat

130. Toisessa valitusperusteessaan valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on katsonut valituksenalaisen määräyksen 52–60 kohdassa, ettei valittajan kanteen tutkimatta jättämisellä riistetä siltä ja sen jäseniltä tehokasta oikeussuojaa.

131. Valittaja väittää, etteivät EUCuTF:n jäsenet voi riitauttaa kansallista täytäntöönpanotoimenpidettä, jonka avulla EUCuTF voisi kyseenalaistaa riidanalaisen asetuksen vaikutukset. Valittaja nimittäin väittää, että jos kansallinen viranomainen päättää teettää kupariyhdisteistä vertailevan arvioinnin ilman, että se päättää kyseisten yhdisteiden korvaamisesta arvioinnin jälkeen, valittaja ei voi – oikeussuojan tarpeen puuttuessa – nostaa kannetta kyseisestä ”päätöksestä”, joka ei ole sille vastainen.

132. EUCuTF:n jäsenten olisi tämän vuoksi saatava kansalliset viranomaiset tekemään kielteinen päätös, josta nostamallaan kanteella ne voisivat riitauttaa kupariyhdisteiden luokittelun korvattaviksi aineiksi.

133. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin väittää valituksenalaisen määräyksen 54 ja 55 kohdassa, valittajan mukaan turvautuminen kansallisiin tuomioistuimiin ja mahdollisuus pyytää unionin tuomioistuimelta riidanalaisen asetuksen pätevyyden arviointia ennakkoratkaisumenettelyssä eivät voi turvata sen tai sen jäsenten oikeutta tehokkaaseen tuomioistuimen tarjoamaan oikeussuojaan. Ensinnäkään kupariyhdisteiden luvan uusimista koskevan kielteisen päätöksen tekeminen ei ole sen mukaan lainkaan varmaa. Näin ollen valittaja ja sen jäsenet eivät voisi koskaan riitauttaa riidanalaista asetusta, joka tuottaa oikeudellisia vaikutuksia jatkuvasti. Toiseksi on huomattava, että vaikka kielteinen päätös tehtäisiin, ja riippumatta mahdollisuudesta pyytää unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua, valittajan ja sen jäsenten olisi selviydyttävä hallinnollisesta taakasta ja taloudellisista kustannuksista, jotka ovat seurausta kupariyhdisteiden luokittelemisesta ”korvattaviksi aineiksi”.

134. Komissio katsoo, että tämä valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska EUCuTF ainoastaan toistaa unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämänsä väitteet yksilöimättä mitään oikeudellista virhettä valituksenalaisessa määräyksessä. Toissijaisesti se katsoo, että kyseinen valitusperuste on perusteeton.

2. Arviointi

135. Komission kannasta poiketen katson, että valittajan toinen valitusperuste voidaan ottaa tutkittavaksi.

136. Yhtäältä valittaja nimenomaisesti yksilöi valituksenalaisen määräyksen kohdat. Toisaalta se kritisoi yksityiskohtaisesti valittajan jäsenillä olevaa tuomioistuimen tarjoamaa oikeussuojaa koskevia unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksia ja katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen niistä tekemään johtopäätökseen sisältyy oikeudellinen virhe.

137. Minun on kuitenkin todettava, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole missään tapauksessa tehnyt oikeudellista virhettä. Unionin yleinen tuomioistuin on ainoastaan soveltanut unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukaan yhtäältä SEUT 263 ja SEUT 277 artiklalla sekä toisaalta SEUT 267 artiklalla on luotu täysin kattava oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmä, jonka tarkoituksena on varmistaa unionin toimiin kohdistuva laillisuusvalvonta antamalla se unionin tuomioistuimien tehtäväksi, vaikka kyseistä oikeuskäytäntöä onkin arvosteltu kirjallisuudessa laajasti siitä, että järjestelmän ”kattavuus” on toisinaan näennäistä. ( 50 )

138. Tässä yhteydessä luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, jotka eivät voi SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettujen tutkittavaksi ottamisen edellytysten vuoksi riitauttaa unionin sääntelytoimea suoraan unionin tuomioistuimissa, suojellaan siltä, että niihin sovelletaan tällaista toimea, antamalla niille mahdollisuus riitauttaa tällaisen toimen edellyttämät täytäntöönpanotoimenpiteet. ( 51 )

139. On nimittäin niin, että ”jos mainittujen toimien täytäntöönpano kuuluu unionin toimielimille, luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt voivat nostaa unionin tuomioistuimissa kanteen soveltamistoimista SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetuin edellytyksin ja vedota SEUT 277 artiklan nojalla kanteen tueksi kyseisen yleisen toimen lainvastaisuuteen. Jos täytäntöönpano kuuluu jäsenvaltioille, luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt voivat vedota kyseisen unionin toimen pätemättömyyteen kansallisissa tuomioistuimissa ja saada nämä esittämään SEUT 267 artiklan mukaisesti tältä osin unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä.” ( 52 )

140. Jos unionin tuomioistuin päättää nyt käsiteltävässä asiassa olla noudattamatta tulkintaani sääntelytoimesta, ”joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä”, on katsottava, että unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti todennut riidanalaisen asetuksen edellyttävän SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimia.

141. Sekä asetus N:o 1107/2009 että riidanalainen asetus olisi voitava siinä tapauksessa riitauttaa epäsuorasti. Tarkasti ottaen riidanalainen asetus ei tosin ole täytäntöönpanotoimenpiteiden oikeudellinen perusta. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä ei kuitenkaan aseteta niin tiukkoja kriteereitä määritettäessä oikeudellista kytköstä, joka riidanalaisen toimen ja lainvastaisuusväitteen kohteena olevan toimen välillä on oltava SEUT 277 artiklan soveltamiseksi. ( 53 ) Arvioitaessa lainvastaisuusväitteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä olennainen kysymys on se, olisiko riidanalainen toimi voitu antaa ilman lainvastaisuusväitteen kohteena olevaa toimea. ( 54 )

142. Nyt käsiteltävässä asiassa on kuitenkin syytä todeta, että asetuksen N:o 1107/2009 nojalla hyväksyttäviä mahdollisia täytäntöönpanotoimenpiteitä ei voitaisi toteuttaa, jos kupariyhdisteitä ei olisi etukäteen sisällytetty riidanalaisella asetuksella hyväksyttyyn korvattavien aineiden luetteloon.

143. Lisäksi riidanalaista asetusta kohtaan esitetyn lainvastaisuusväitteen hylkääminen merkitsisi sitä, ettei tuomioistuinvalvonta käytännössä lainkaan kohdistu kyseiseen asetukseen, koska mahdollisuutta nostaa kanne unionin tuomioistuimessa ei ole kyseisen asetuksen edellyttämien täytäntöönpanotoimenpiteiden vuoksi. Tällainen immuniteetti olisi kiistatta vastoin oikeusunionin käsitettä, joka edellyttää, että toimielimet ovat sellaisen valvonnan alaisia, jonka kohteena on niiden toteuttamien toimenpiteiden yhteensoveltuvuus erityisesti EUT-sopimuksen ja yleisten oikeusperiaatteiden kanssa. ( 55 ) Tällainen immuniteetti olisi näin ollen aukko EUT-sopimuksella luodussa oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmässä, jonka tarkoituksena on varmistaa unionin toimiin kohdistuva laillisuusvalvonta antamalla se unionin tuomioistuimen tehtäväksi. Mainittu järjestelmä ei olisi näin ollen enää kattava.

3. Toista valitusperustetta koskeva päätelmä ja täydentävät huomautukset SEU 19 artiklan vaikutuksesta

144. Edellä esitetyistä huomautuksista seuraa, että jos unionin tuomioistuin katsoo, että ensimmäinen valitusperuste on perusteeton, unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan valituksenalaisen määräyksen 60 kohdassa, että tehokasta tuomioistuimen tarjoamaa oikeussuojaa koskeva valittajan väite oli hylättävä. Vaikka EUCuTF ei voi SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettujen tutkittavaksi ottamisen edellytysten vuoksi riitauttaa riidanalaista asetusta suoraan unionin tuomioistuimissa, se voi – kuten unionin yleinen tuomioistuin huomautti kyseisen määräyksen 61 kohdassa – liitännäisesti riitauttaa kyseisen asetuksen pätevyyden toimivaltaisissa tuomioistuimissa.

145. Tätä päätelmää ei horjuta väite, jonka mukaan valittaja ei voi riitauttaa jäsenvaltioiden tekemää vertailevaa arviointia ennen kuin jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset päättävät uusia kupariyhdisteitä sisältävän kasvinsuojeluaineen luvan, koska tällainen päätös ei muuttaisi valittajan oikeusasemaa eikä sitä siten tunnusteta toimeksi, josta voidaan nostaa kanne espanjalaisissa tuomioistuimissa.

146. Kuten unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen määräyksen 59 kohdassa, SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan jäsenvaltiot säätävät tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla.

147. Lisäksi on todettava, ettei oikeussuojan tarvetta koskevaa vaatimusta, johon EUCuTF vetosi valituksensa tueksi, koskeva Tribunal Supremon (ylin oikeusaste, Espanja) ja Tribunal Constitucionalin (perustuslakituomioistuin, Espanja) oikeuskäytäntö muuta SEUT 263 artiklan soveltamisalaa.

148. Koska jäsenvaltioille asetetaan SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tulosta koskeva velvoite, ”kansallisten tuomioistuinten on tulkittava niiden käsiteltäväksi saatettujen kanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä ja niihin sovellettavia menettelysääntöjä, kuten oikeussuojan tarvetta koskevaa vaatimusta, mahdollisuuksien mukaan siten, että kyseisiä sääntöjä voidaan soveltaa tavalla, joka edistää Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa mainitun tavoitteen toteutusta; sen mukaan yksityisille oikeussubjekteille unionin oikeuden perusteella kuuluvien oikeuksien osalta on taattava tehokas oikeussuoja”. ( 56 )

149. Jos tällainen tulkinta ei olisi mahdollinen, tällöin olisi lisäksi todettava, että ”kyseisen kansallisen oikeusjärjestyksen rakenteesta ilmenee, ettei ole olemassa mitään sellaista oikeussuojakeinoa, jolla voidaan vaikka liitännäisesti varmistaa yksityisillä unionin oikeuden perusteella olevien oikeuksien kunnioittaminen”. ( 57 ) Tällaisessa tilanteessa jäsenvaltion olisi perustettava kansallisissa tuomioistuimissa unionin oikeussääntöjen noudattamisen varmistamiseksi uusia oikeussuojakeinoja. ( 58 )

150. Kahdessa edellisessä kohdassa mainittuihin ratkaisuihin sisältyy tosin tietty paradoksi, kun otetaan huomioon, kuinka tiukasti unionin tuomioistuin tulkitsee kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä. ( 59 ) Ratkaisut ovat kuitenkin SEU 19 artiklan logiikan mukaisia, ja vain niiden avulla voidaan taata unionin kansalaisten oikeussuojan aukottomuus.

151. Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että valittajan valituksensa tueksi esittämä toinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.

VII. Kanteen tutkittavaksi ottaminen ja asian palauttaminen unionin yleiseen tuomioistuimeen

152. Päätän valittajan valituksensa tueksi esittämiä perusteita koskevan arviointini toteamalla, että ensimmäinen valitusperuste on hyväksyttävä. Valituksenalainen määräys on siten kumottava siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että riidanalainen asetus edellytti SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä.

153. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että kumotessaan unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun unionin tuomioistuin voi joko itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi.

154. Koska unionin yleinen tuomioistuin jätti nyt käsiteltävässä asiassa kanteen tutkimatta, unionin tuomioistuin ei voi itse antaa kanteesta asiaratkaisua. Unionin tuomioistuimella on sen sijaan käytettävissään tarvittavat seikat, jotta se voi ratkaista lopullisesti komission ensimmäisen oikeusasteen oikeudenkäynnissä esittämän oikeudenkäyntiväitteen. Sekä EUCuTF että komissio ovat ottaneet kantaa kysymykseen, koskeeko riidanalainen asetus EUCuTF:ää suoraan. Koska on kiistattomasti todettu, että riidanalainen asetus on sääntelytoimi, tarkastelematta on enää ainoastaan SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa määrätty edellytys.

155. Valittaja väittää, että riidanalainen asetus koskee sitä ja sen jäseniä suoraan. Se huomauttaa yhtäältä, että tehoaine ”kupariyhdiste” luokitellaan riidanalaisessa asetuksessa ”korvattavaksi tehoaineeksi”, minkä johdosta siihen sovelletaan suoraan asetuksen N:o 1107/2009 sisältämiä aineellisoikeudellisia sääntöjä. Näin ollen kupariyhdisteisiin sovelletaan tiukempia vaatimuksia kuin tehoaineisiin, jotka eivät ole korvattavia aineita. Toisaalta tämä seuraus johtuu sen mukaan suoraan riidanalaisesta asetuksesta, jonka mukaan harkintavaltaa kupariyhdisteiden ”korvattaviksi aineiksi” luokittelun suhteen ei myönnetä komissiolle tulevissa kupariyhdisteitä koskevan luvan uusimismenettelyissä eikä kansallisille viranomaisille kupariyhdisteitä sisältäviä kasvinsuojeluaineita koskevien kansallisten lupien uusimismenettelyissä tai vastavuoroista tunnustamista koskevien hakemusten yhteydessä.

156. Komissio katsoo sitä vastoin, ettei riidanalainen asetus voi vaikuttaa suoraan valittajaan tai sen jäseniin, koska EUCuTF:n tarkoittamat seuraukset eivät ole suora seuraus kupariyhdisteiden sisällyttämisestä korvattavien aineiden luetteloon vaan komission tai jäsenvaltioiden mahdollisista myöhemmistä päätöksistä, joiden tekemisessä niillä on paljon harkintavaltaa. Näin ollen riidanalainen asetus ei komission mukaan täytä ehtoa, jonka mukaan toimen on koskettava kantajaa suoraan.

157. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön, johon komissio vetoaa, mukaan unionin toimi koskee nimittäin luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä suoraan, jos sillä on ”välittömiä vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan[, eikä se] jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan [unionin] lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista”. ( 60 )

158. Komissiosta poiketen katson nyt käsiteltävässä asiassa kuitenkin, että riidanalaisella asetuksella on välitön vaikutus valittajan oikeusasemaan ilman, että tarvitaan unionin toimielimen tai jäsenvaltion kansallisten viranomaisten toimia. Kupariyhdisteitä koskeva lainsäädäntö on nimittäin muuttunut pelkästään sen vuoksi, että kyseiset yhdisteet on sisällytetty riidanalaisella asetuksella hyväksyttyyn korvattavien aineiden luetteloon.

159. Vaikka komissiolla ja jäsenvaltioilla on tietty harkintavalta tehoaineelle annettavien lupien uusimista tai kasvinsuojeluaineita koskevien lupien uusimista koskevien hakemusten ja asetuksen N:o 1107/2009 50 artiklassa säädetyn vertailevan arvioinnin osalta, niillä ei ole harkintavaltaa sen suhteen, luokitellaanko kupariyhdisteet ”korvattaviksi aineiksi”, eikä näin ollen sovellettavan järjestelmän suhteen. Komission ja jäsenvaltioiden harkintavalta koskee ainoastaan asetuksen N:o 1107/2009 soveltamista. Valittaja ei ole kuitenkaan vaatinut kyseisen asetuksen kumoamista.

160. Katson näin ollen, että valittaja on oikeutettu nostamaan kumoamiskanteen riidanalaisesta asetuksesta SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosan nojalla, koska kyseessä on sääntelytoimi, joka koskee valittajaa suoraan eikä edellytä kyseisessä määräyksessä tarkoitettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä.

VIII. Ratkaisuehdotus

161. Vaikuttaa kiistattomalta, ettei EUCuTF:n (tai jonkin sen jäsenen) kaltainen yksityinen oikeussubjekti ole oikeutettu nostamaan kumoamiskannetta asetuksesta N:o 1107/2009. Kaksi SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa mainituista kolmesta edellytyksestä ei nimittäin täyty. Yhtäältä kyseinen asetus on tosin SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu sääntelytoimi, mutta se edellyttää väistämättä täytäntöönpanotoimenpiteitä. Toisaalta sillä ei muuteta asianomaisten henkilöiden oikeusasemaa ilman, että komissio tai jäsenvaltiot käyttävät harkintavaltaa.

162. Näin ollen vaikuttaa siltä, että valittaja on kaikilta osin noudattanut EUT-sopimuksella käyttöön otettujen oikeussuojakeinojen dialektiikkaa, jota unionin tuomioistuin on useasti korostanut. Se on nostanut kumoamiskanteen asetuksesta, jonka johdosta sen on sovellettava sille haitallista järjestelmää, ja se vetoaa kanteessaan SEUT 277 artiklan nojalla asetuksen, jolla poikkeusjärjestely on otettu käyttöön, lainvastaisuuteen. Tämä oikeudenkäynnin dynamiikka varmistaa yhtäältä valittajan tehokkaan oikeussuojan ja toisaalta unionin oikeusjärjestyksen ennakoitavuuden. Se tarjoaa nimittäin laillisuusongelmaan yhtenäisen ratkaisun yhdellä menettelyllä, joka on nopeampi ja edullisempi kuin suuri joukko tulevia hypoteettisia ennakkoratkaisupyyntöjä.

163. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti: Ensisijaisesti: 1) 27.4.2016 annettu unionin yleisen tuomioistuimen määräys European Union Copper Task Force v. komissio (T‑310/15, ei julkaistu, EU:T:2016:265) kumotaan. 2) Kumoamiskanne, jonka European Union Copper Task Force on nostanut kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 80 artiklan 7 kohdan täytäntöönpanosta ja korvattavien aineiden luettelon laatimisesta 11.3.2015 annetusta komission täytäntöönpanoasetuksesta (EU) 2015/408, on otettava tutkittavaksi. 3) Asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta se ratkaisisi pääasian. 4) Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin. Toissijaisesti sen tapauksen varalta, että unionin tuomioistuin katsoisi, että ensimmäinen valitusperuste on perusteeton: 1) Valitus hylätään. 2) European Union Copper Task Force velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) EUVL 2015, L 67, s. 18.

( 3 ) Ks. myös 16.2.2016 annetusta määräyksestä Industrias Químicas del Vallés v. komissio (T‑296/15, ei julkaistu, EU:T:2016:79) tehty valitus (asia C‑244/16 P, Industrias Químicas del Vallés v. komissio) ja tästä asiasta samana päivänä antamani ratkaisuehdotus.

( 4 ) EYVL 1991, L 230, s. 1.

( 5 ) EUVL 2009, L 104, s. 23.

( 6 ) EUVL 2009, L 309, s. 1.

( 7 ) EUVL 2011, L 153, s. 1.

( 8 ) EUVL 2015, L 39, s. 7.

( 9 ) Nämä kolme sääntöä ovat seuraavat: tehoaineelle annettavan luvan uusiminen, tehoaineita sisältävien kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista koskevan luvan hankkiminen tai uusiminen ja markkinoille saattamista koskevia lupia koskevaan jäsenvaltioiden väliseen vastavuoroiseen tunnustamiseen johtavan menettelyn käynnistäminen.

( 10 ) Ks. valituskirjelmän 36 kohta.

( 11 ) SEUT 263 artiklan neljäs kohta. Kursivointi tässä.

( 12 ) Tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 57 kohta).

( 13 ) Tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 60 kohta; kursivointi tässä). Kuten olen jo todennut, tämä tulkinta johtaisi paradoksaalisesti siihen, että 25.7.2002 annetun tuomion Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto (C‑50/00 P, EU:C:2002:462) taustalla oleva kanne jätettäisiin uudelleen tutkimatta, vaikka SEUT 263 artiklan neljättä kohtaa muutettiin sen takia (ks. ratkaisuehdotukseni Stichting Woonpunt ym. v. komissio (C‑132/12 P, EU:C:2013:335, 58 kohta)).

( 14 ) Tuomio 19.12.2013, Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 28 kohta).

( 15 ) Ks. vastaavasti tuomio 19.12.2013, Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 29 kohta).

( 16 ) Tuomio 19.12.2013, Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 30 kohta).

( 17 ) Tuomio 19.12.2013, Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 31 kohta).

( 18 ) Tuomion 42 kohta. Ks. myös tuomio 10.12.2015, Canon Europa v. komissio (C‑552/14 P, ei julkaistu, EU:C:2015:804, 47 kohta) ja tuomio 10.12.2015, Kyocera Mita Europe v. komissio (C‑553/14 P, ei julkaistu, EU:C:2015:805, 46 kohta).

( 19 ) Määräys 14.7.2015, Forgital Italy v. neuvosto (C‑84/14 P, ei julkaistu, EU:C:2015:517, 43 kohta).

( 20 ) Ks. vastaavasti Mastroianni, R. ja Pezza, A., ”Striking the Right Balance: Limits on the Right to Bring an Action under Article 263(4) of the Treaty on the Functioning of the European Union”, American University International Law Review, 2015, (30:4), s. 443–795, erityisesti s. 793. Nämä kirjoittajat ovat jopa väittäneet, että unionin tuomioistuimen SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosaan sisältyvästä käsitteestä ”täytäntöönpanotoimenpiteet” omaksuma tulkinta tekee ”käytännössä mahdottomaksi” sen, että yksityinen oikeussubjekti voisi nostaa kanteen unionin tuomioistuimissa (”makes it practically impossible for private applicants – – to bring a case before EU Courts”).

( 21 ) Tuomio 28.3.2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 73 kohta).

( 22 ) Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että ”[Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteessä olevan määräaikaisesta työstä 18.3.1999 tehdyn] puitesopimuksen määräyksiä, luettuina yhdessä tehokkuusperiaatteen kanssa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaisille kansallisille menettelysäännöille, joissa velvoitetaan määräaikaisen työsopimuksen perusteella työskentelevä työntekijä nostamaan uusi kanne asianmukaisen seuraamuksen määrittämiseksi, kun tuomioistuin on todennut perättäisten määräaikaisten työsopimusten väärinkäytön, siltä osin kuin siitä aiheutuu kyseiselle työntekijälle väistämättä erityisesti kulujen, keston ja edustusta koskevien sääntöjen muodossa sellaisia menettelyllisiä haittoja, jotka tekevät unionin oikeusjärjestyksessä myönnettyjen oikeuksien käyttämisen liian vaikeaksi” (tuomio 14.9.2016, Martínez Andrés ja Castrejana López (C‑184/15 ja C‑197/15, EU:C:2016:680, 64 kohta; kursivointi tässä)). Vaikka unionin tuomioistuin tarkastelee kyseistä ongelmaa tehokkuusperiaatteen valossa, se huomauttaa kyseisen tuomion 59 kohdassa, että vastaavuus- ja tehokkuusvaatimukset ”ilmentävät jäsenvaltioiden yleistä velvollisuutta varmistaa yksityisillä oikeussubjekteilla unionin oikeuden perusteella olevien oikeuksien oikeussuoja” (kursivointi tässä).

( 23 ) Ks. Dixel Dictionnaire – Le Robert, painos 2011.

( 24 ) Ks. vastaavasti Euroopan perustuslaista tehdyn sopimuksen III-365 artiklan 4 kohdan, joka on samanlainen kuin SEUT 263 artiklan neljäs kohta, osalta Coutron, L., La Contestation incidente des actes de l’Union européenne, Bruylant, 2007, s. 488. Ks. myös Blumann, C., ”L’amélioration de la protection juridictionnelle effective des personnes physiques et morales résultant du traité de Lisbonne”, L’Homme et le droit – En hommage au professeur Jean-François Flauss, Éditions Pedone, 2014, s. 77–100, erityisesti s. 98. Muut kieliversiot ilmentävät selvemmin tätä käsitystä. Englanninkielisessä versiossa käytetään sanaa ”entail”, joka on verbien ”necessitate” (edellyttää), ”make necessary” (tehdä tarpeelliseksi), ”require” (vaatia), ”need” (tarvita) tai ”demand” (vaatia) synonyymi (ks. Oxford Thesaurus of English, 2. painos, Oxford University Press, 2004). Ks. myös puolankielinen versio ”nie wymagają środków wykonawczych” tai portugalinkielinen versio ”que não necessitam de medidas de execução” (kursivointi tässä).

( 25 ) Ks. vastaavasti Rhimes, M., ”The EU Courts Stand Their Ground: Why Are the Standing Rules for Direct Actions Still So Restrictive? ”, European Journal of Legal Studies, 2016, nide 9, nro 1, s. 103–172, erityisesti s. 124.

( 26 ) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi jo 13.7.1966 antamassaan tuomiossa Italia v. neuvosto ja komissio (32/65, EU:C:1966:42), että yleisesti sovellettavaa toimea, jonka lainvastaisuuteen vedotaan SEUT 277 artiklan perusteella, on voitava soveltaa ”joko välittömästi tai välillisesti kanteen kohteena olevaan asiaan” (Kok., s. 594; kursivointi tässä). Unionin yleinen tuomioistuin soveltaa edelleen kyseistä sääntöä (ks. mm. tuomio 12.6.2015, Plantavis ja NEM v. komissio ja EFSA (T‑334/12, EU:T:2015:376, 51 kohta)).

( 27 ) Tuomio 14.3.2017, A ym. (C‑158/14, EU:C:2017:202, 68 kohta).

( 28 ) Ks. vastaavasti tuomio 6.3.1979, Simmenthal v. komissio (92/78, EU:C:1979:53, 39 kohta).

( 29 ) Tuomio 14.3.2017, A ym. (C‑158/14, EU:C:2017:202, 69 kohta).

( 30 ) Ks. vastaavasti tuomio 19.12.2013, Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 30 ja 31 kohta).

( 31 ) Komission vastinekirjelmän 30 kohta.

( 32 ) Tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 92 kohta). Tämä toteamus esitettiin ensimmäisen kerran 23.4.1986 annetun tuomion Les Verts v. parlamentti (294/83, EU:C:1986:166) 23 kohdassa. Se on toistettu tämän jälkeen useaan otteeseen. Ks. mm. tuomio 25.7.2002, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 40 kohta); tuomio 19.12.2013, Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 57 kohta); tuomio 28.4.2015, T & L Sugars ja Sidul Açúcares v. komissio (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, 45 kohta) ja tuomio 28.3.2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 66 kohta).

( 33 ) Tuomio 23.4.1986, Les Verts v. parlamentti (294/83, EU:C:1986:166, 23 kohta). Kursivointi tässä.

( 34 ) Ks. vastaavasti Berrod, F., La systématique des voies de droit communautaires, Dalloz, Pariisi, 2003, nro 294 ennakkoratkaisupyynnön osalta ja nro 834 lainvastaisuusväitteen osalta, ja Coutron, L., La contestation incidente des actes de l’Union européenne, Bruylant, Bryssel, 2007, s. 129 ja 213.

( 35 ) Määräyksen 25 kohta, kursivointi tässä.

( 36 ) EUVL 2011, L 81, s. 8.

( 37 ) EUVL 2011, L 104, s. 39.

( 38 ) Ks. vastaavasti tuomio 19.12.2013, Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 18 kohta).

( 39 ) Ks. valituskirjelmän 62 kohta: ”The EUCuTF considers that the GCEU did not take into account the particular circumstances of the task force – –” (kursivointi tässä).

( 40 ) Ks. EUCuTF:n valituskirjelmän 11 kohta.

( 41 ) Ks. vastaavasti kumoamiskanteesta, jonka yhdistys nostaa valtiontukea koskevasta komission lopullisesta päätöksestä, tuomio 22.6.2006, Belgia ja Forum 187 v. komissio (C‑182/03 ja C-217/03, EU:C:2006:416, 56 kohta).

( 42 ) Ks. valituksenalaisen määräyksen 22 kohta.

( 43 ) Ks. valituksenalaisen määräyksen 31 kohta.

( 44 ) Ks. vastaavasti määräys 17.2.2009, Galileo Lebensmittel v. komissio (C‑483/07 P, EU:C:2009:95, 53 kohta).

( 45 ) Ks. vastaavasti tuomio 25.7.2002, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 36 kohta).

( 46 ) Ks. viimeaikaisen oikeuskäytännön osalta tuomio 24.11.2016, Ackermann Saatzucht ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑408/15 P ja C‑409/15 P, ei julkaistu, EU:C:2016:893, 39 kohta).

( 47 ) Ks. vastaavasti tuomio 23.4.2009, Sahlstedt ym. v. komissio (C‑362/06 P, EU:C:2009:243, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 19.12.2013, Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852).

( 48 ) Ks. riidanalaisen asetuksen johdanto-osan kuudes perustelukappale.

( 49 ) Se, että 30.9.2003 annetussa tuomiossa Sony Computer Entertainment Europe v. komissio (T‑243/01, EU:T:2003:251) todettiin, että se, että kantaja oli ainoa PlayStation®2‑konsolin valtuutettu maahantuoja unionissa, oli merkityksellinen seikka arvioitaessa sitä, koskiko asetus kantajaa erikseen, ei voi mielestäni muuttaa kyseistä johtopäätöstä. Valittaja ei ole millään tavoin osoittanut, että kyseisellä tuomiolla olisi merkitystä nyt käsiteltävässä asiassa. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on jo todettu, että kun kyseessä on ”yksinoikeudella toimiva” maahantuoja, tämä seikka ei vaikuta siihen, onko toimi yleisesti sovellettava vai ei, ”jos on selvää, että [sitä] sovelletaan sen tarkoituksen mukaisesti siinä objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella” (tuomio 14.7.1983, Spijker Kwasten v. komissio, 231/82, EU:C:1983:220, 10 kohta).

( 50 ) Ks. vastaavasti tämän ratkaisuehdotuksen 75 kohta ja alaviitteessä 32 mainittu oikeuskäytäntö. Lukuisista kommenteista ks. erityisesti Meij, A., ”Standing in Direct Actions in the EU Courts After Lisbon”, teoksessa De Rome à Lisbonne: les juridictions de l’Union européenne à la croisée des chemins – Mélanges en l’honneur de Paolo Mengozzi, Bryssel, Bruylant, 2013, s. 301–312; Turmo, A., ”Nouveau refus d’élargir l’accès des particuliers au recours en annulation contre les actes de l’Union européenne”, R.A.E, 2013, s. 825–835; Waelbroeck, D., ja Bombois, T., ”Des requérants ’privilégiés’ et des autres… À propos de l’arrêt Inuit et de l’exigence de protection juridictionnelle effective des particuliers en droit européen”, Cahiers de droit européen, 2014/1, s. 21–76; Van Malleghem, P.-A. ja Baeten, N., ”Before the Law Stands a Gatekeeper – Or, What is a ’Regulatory Act’ in Article 263(4) TFEU? Inuit Tapiriit Kanatami”, Common Market Law Review, 2014, nide 51, s. 1187–1216.

( 51 ) Ks. vastaavasti tuomio 19.12.2013, Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 28 kohta) ja tuomio 28.4.2015, T & L Sugars ja Sidul Açúcares v. komissio (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, 30 kohta).

( 52 ) Tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 93 kohta). Ks. myös tuomio 19.12.2013, Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 29 kohta) ja tuomio 28.4.2015, T & L Sugars ja Sidul Açúcares v. komissio (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, 31 kohta).

( 53 ) Tapausta, jossa unionin tuomioistuin suostui ottamaan toimeen, joka ei ollut oikeudellinen perusta riidanalaiselle toimelle, kohdistuvan lainvastaisuusväitteen tutkittavaksi, koskevan esimerkin osalta ks. tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408).

( 54 ) Ks. vastaavasti Barav, A., ”The Exception of Illegality in Community Law: a Critical Analysis”, Common Market Law Review, 1974, s. 366–386, erityisesti s. 374.

( 55 ) Ks. vastaavasti mm. tuomio 29.6.2010, E ja F (C‑550/09, EU:C:2010:382, 44 kohta).

( 56 ) Määräys 14.7.2015, Forgital Italy v. neuvosto (C‑84/14 P, ei julkaistu, EU:C:2015:517, 66 kohta).

( 57 ) Tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 104 kohta).

( 58 ) Ks. vastaavasti tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 103 kohta luettuna yhdessä 104 kohdan kanssa).

( 59 ) Ks. vastaavasti Arnull, A., ”Arrêt ’Inuit’: la recevabilité des recours en annulation introduits par des particuliers contre des actes réglementaires”, Journal de droit européen, 2014, s. 14–16, erityisesti s. 15. Tekijä puhuu ”paradoksista”, koska ”unionin tuomioistuin asettaa kansallisille tuomioistuimille vaatimuksia, joita se ei pysty itse täyttämään”.

( 60 ) Tuomio 13.3.2008, komissio v. Infront WM (C‑125/06 P, EU:C:2008:159, 47 kohta). En näe mitään perustetta olla soveltamatta tätä unionin tuomioistuimen kehittämää SEUT 263 artiklan neljännen kohdan toista osaa koskevaa tulkintaa myös virkkeen kolmanteen osaan. Ks. tältä osin ratkaisuehdotukseni Stichting Woonpunt ym. v. komissio (C‑132/12 P, EU:C:2013:335, 66 kohta ja alaviite 21).