ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Toisaalta mainoksen, jossa mainostaja vertaa markkinoimiaan tavaroita ja palveluita kilpailijan tavaroihin ja palveluihin, tarkoituksena on selvästikin edistää kyseisen mainostajan tavaroiden ja palveluiden myyntiä. Mainitunlaisella mainoksella mainostaja pyrkii erottamaan omat tavaransa ja palvelunsa vertaamalla niiden ominaisuuksia kilpailevien tavaroiden ja palveluiden ominaisuuksiin. Direktiivin 97/55 johdanto-osan 15 perustelukappaleessa vahvistetaan tämä arvio, sillä siinä yhteisön lainsäätäjä korostaa, että vertailevan mainonnan tavoitteena on erottaa mainostajan ja kilpailijan tuotteet ja palvelut toisistaan.

Yhtäältä direktiivin 89/104 5 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava nimittäin niin, että ne koskevat tilannetta, jossa kolmas käyttää merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, kaupan pitämiään tavaroita tai suorittamiaan palveluja varten.

Ensimmäisen tavaramerkkidirektiivin 89/104 5 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta annetun direktiivin 84/450, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/55, 3 a artiklan 1 kohtaa on tulkittava niin, että rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla ei ole oikeutta kieltää muita käyttämästä vertailevassa mainonnassa, joka täyttää kaikki 3 a artiklan 1 kohdassa asetetut sallittavuuden edellytykset, merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin hänen tavaramerkkinsä.

Silloin kun direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa asetetut edellytykset, joiden täyttyessä merkin, joka on sama tai samankaltainen kuin rekisteröity tavaramerkki, käyttö voidaan kieltää, täyttyvät, vertaileva mainonta, jossa mainittua merkkiä käytetään, ei kuitenkaan täytä direktiivin 84/450, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/55, 3 a artiklan 1 kohdan d alakohdassa sallittavuudelle asetettua edellytystä.

Yhtäältä nimittäin silloin, kun tavaramerkki ja merkki ovat samankaltaiset ja tavarat tai palvelut ovat samankaltaiset, suojan erityisedellytys on sekaannusvaara. Direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan b alakohtaa sovelletaan näin ollen vain silloin, kun yleisön keskuudessa on olemassa sekaannusvaara siksi, että merkit ja tavarat tai palvelut, joita varten ne ovat, ovat samat tai samankaltaiset. Toisaalta direktiivin 84/450 3 a artiklan 1 kohdan d alakohdasta ilmenee, että vertaileva mainonta ei ole sallittua, jos mainostajan ja kilpailijan välillä tai mainostajan ja kilpailijan tavaramerkkien, tavaroiden tai palveluiden välillä on sekaannusvaara. Direktiivin 97/55 johdanto-osan 13–15 perustelukappaleen valossa direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja direktiivin 84/450 3 a artiklan 1 kohdan d alakohdassa käytettyä ”sekaannuksen” käsitettä on tulkittava samalla tavalla.

(ks. 45–49 ja 51 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Kun jäsenvaltioille annetaan oikeus soveltaa vapautuksia, joihin liittyy maksetun veron palauttaminen, kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdalla poiketaan säännöistä, joissa säädetään yleisestä arvonlisäverokannasta. Perustellusti voidaan siis todeta, että nämä nollaverokantapoikkeukset ovat sallittuja yhteisön oikeuden nojalla. Yhteisön oikeus ei kuitenkaan velvoita jäsenvaltioita pitämään voimassa tällaisia vapautuksia. Niin kuin tämän säännöksen sanamuodosta nähdään, sellaisena kuin se oli alkuperäisessä muodossaan, 31.12.1975 voimassa olleet vapautukset ”voidaan pysyttää”, mikä merkitsee, että asianomainen jäsenvaltio voi itse harkintansa mukaan pitää voimassa tietyn lainsäädännön, joka vastaa muun muassa toisen direktiivin 67/228, joka on sittemmin kumottu, 17 artiklan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettuja edellytyksiä, joiden mukaan vapautuksia, joihin liittyy maksetun veron palauttaminen, on voitu ottaa käyttöön ainoastaan tarkkaan määritellyistä sosiaalista etua koskevista syistä kuluttajien hyväksi.

Silloin kun jäsenvaltio on jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 28 artiklan 2 kohdan – sekä ennen sen muuttamista direktiivillä 92/77 että muutoksen jälkeen – mukaisesti pysyttänyt kansallisessa lainsäädännössään tiettyjen liiketoimien osalta verovapautuksen, johon liittyy edeltävässä vaiheessa maksetun arvonlisäveron palauttaminen, mutta tulkinnut kansallista lainsäädäntöään virheellisesti sillä seurauksella, että tiettyjä liiketoimia, joihin kansallisen lainsäädännön mukaisesti sovelletaan vapautusta, johon liittyy edeltävässä vaiheessa maksetun arvonlisäveron palauttaminen, on verotettu yleisen verokannan mukaisesti, sovelletaan yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita, kuten verotuksen neutraalisuuden periaatetta, siten, että niillä perustetaan tällaisia liiketoimia suorittaneelle elinkeinonharjoittajalle oikeus saada takaisin määrät, jotka siltä on virheellisesti peritty näistä liiketoimista.

Vapautukset ja kuudennessa direktiivissä säädettyä vähimmäisverokantaa alemmat verokannat voidaan pitää voimassa ainoastaan siinä tapauksessa, että tällä menettelyllä ei muun muassa loukata yhteisen arvonlisäverojärjestelmän perustana olevaa verotuksen neutraalisuuden periaatetta. Yhteistä arvonlisäverojärjestelmää ohjaavia periaatteita, kuten verotuksen neutraalisuuden periaatetta, on sovellettava myös kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa ja verovelvollinen voi tarvittaessa vedota niihin sellaista kansallista säännöstä tai sellaisen kansallisen säännöksen soveltamista vastaan, joka loukkaisi näitä periaatteita. Tältä osin on todettava, että oikeus saada takaisin sellaiset verot, jotka jäsenvaltio on kantanut yhteisön oikeuden vastaisesti, seuraa yksityisille suoraan yhteisön oikeussäännöillä perustetuista oikeuksista ja täydentää näitä oikeuksia. Tätä periaatetta sovelletaan myös veroihin, jotka on kannettu sellaisen kansallisen lainsäädännön vastaisesti, joka on sallittu kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan nojalla.

(ks. 33–36 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Asia C-285/06

Heinrich Stefan Schneider

vastaan

Land Rheinland-Pfalz

(Bundesverwaltungsgerichtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Maatalous — Asetukset (EY) N:o 1493/1999 ja (EY) N:o 753/2002 — Viinin yhteinen markkinajärjestely — Tiettyjen viinituotteiden kuvaus, nimitys, tarjontamuoto ja suojaus — Perinteisten merkintöjen suoja — Käännös toiselle kielelle — Käyttö toisesta tuottajajäsenvaltiosta peräisin olevien viinien osalta”

Julkisasiamies V. Trstenjakin ratkaisuehdotus 25.10.2007 I - 1504

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 13.3.2008 I - 1535

Tuomion tiivistelmä

(Neuvoston asetuksen N:o 1493/1999 47 artiklan 2 kohdan c alakohta sekä liitteessä VII olevan B kohdan 1 kohdan b alakohdan viides luetelmakohta ja 3 kohta; komission asetuksen N:o 753/2002 6 artiklan 1 kohta ja 23 artikla)

Viinin yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 1493/1999 47 artiklan 2 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteessä VII olevan B kohdan 3 kohdan ja asetuksen N:o 1493/1999 soveltamista koskevista eräistä yksityiskohtaisista säännöistä tiettyjen viinituotteiden kuvauksen, nimityksen, tarjontamuodon ja suojauksen osalta annetun asetuksen N:o 753/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1512/2005, 6 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että sellaisen merkinnän käyttö, joka viittaa viinin tuotanto-, valmistus- tai vanhentamismenetelmään taikka viinin laatuun, voidaan sallia näiden säännösten perusteella ainoastaan, jos kyseisestä merkinnästä ei voi aiheutua sekaannusvaara henkilöille, joille se osoitetaan, mainitun merkinnän sekä kyseisessä liitteessä VII olevan B kohdan 1 kohdan b alakohdan viidennessä luetelmakohdassa ja asetuksen N:o 753/2002 23 artiklassa tarkoitettujen perinteisten täydennysmerkintöjen välillä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava, voiko pääasiassa kyseessä olevista merkinnöistä aiheutua tällainen vaara. (ks. 28, 29, 31 ja 32 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

Asetuksen N:o 1493/1999 soveltamista koskevista eräistä yksityiskohtaisista säännöistä tiettyjen viinituotteiden kuvauksen, nimityksen, tarjontamuodon ja suojauksen osalta annetun asetuksen N:o 753/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1512/2005, 24 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu perinteisen merkinnän jäljittely tai mielleyhtymä voi olla kyseessä silloin, kun merkintä on käännetty muulle kielelle kuin sille, jolla merkintä on esitetty tämän asetuksen liitteessä III, jos kyseinen käännös on omiaan aiheuttamaan sekaannusta tai johtamaan harhaan henkilöitä, joille se on osoitettu. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, onko tästä kyse sen käsiteltäväksi saatetussa oikeudenkäyntiasiassa. (ks. 39, 43 ja 44 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Asia C-444/06

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Espanjan kuningaskunta

”Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivi 89/665/ETY — Julkiset tavaranhankinnat ja rakennusurakat — Julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyvät muutoksenhakumenettelyt”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 3.4.2008 I - 2047

Tuomion tiivistelmä

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvät muutoksenhakumenettelyt – Direktiivi 89/665 – Jäsenvaltioiden velvollisuus säätää tarjouskilpailun ratkaisemista koskeviin päätöksiin liittyvistä muutoksenhakumenettelyistä

(Neuvoston direktiivin 89/665 2 artiklan 1 kohdan a ja b alakohta sekä 6 artiklan toinen kohta)

Jäsenvaltio, jonka lainsäädännössä ei säädetä sitovaa määräaikaa, jonka kuluessa hankintaviranomaisen on annettava tarjouskilpailun ratkaisemista koskeva päätös tiedoksi kaikille tarjoajille, eikä pakollista odotusaikaa tarjouskilpailun ratkaisemisen ja sopimuksen tekemisen välille, ei ole noudattanut julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/665, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/50, 2 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan mukaisia velvoitteitaan.

Direktiivin 89/665 2 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan sekä 6 kohdan toisen alakohdan säännöksiä on yhdessä luettuina tulkittava siten, että jäsenvaltiot ovat velvollisia huolehtimaan siitä, että – siltä osin kuin kysymys on hankintaviranomaisen sopimuksen tekemistä edeltävästä päätöksestä, jolla tämä valitsee hankintamenettelyyn osallistuneista tarjoajista sen, jonka kanssa se tekee sopimuksen – kaikissa tapauksissa ja riippumatta mahdollisuudesta saada vahingonkorvausta, jos sopimus on jo tehty, on käytettävissä muutoksenhakumenettely, jossa valittaja voi edellytysten täyttyessä saada kumotuksi kyseisen päätöksen. Täysi oikeussuoja, joka mainitun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan mukaan on näin ollen taattava ennen sopimuksen tekemistä, edellyttää erityisesti velvollisuutta antaa tarjouskilpailun ratkaisemista koskeva päätös tarjoajille tiedoksi ennen hankintasopimuksen tekemistä, jotta näillä on tosiasiallinen mahdollisuus hakea muutosta. Täysi oikeussuoja edellyttää lisäksi, että hyväksymättä jääneillä tarjoajilla on mahdollisuus arvioida ajoissa tarjouskilpailun ratkaisemista koskevan päätöksen pätevyyttä. Kun otetaan huomioon direktiivin 89/665 – jolla on tarkoituksena taata se, että hankintaviranomaisten lainvastaisiin päätöksiin voidaan hakea muutosta tehokkaasti ja mahdollisimman nopeasti – tehokasta vaikutusta koskevat vaatimukset, tästä seuraa, että sen ajankohdan, jolloin tarjouskilpailun ratkaisemista koskeva päätös annetaan tiedoksi hyväksymättä jääneille tarjoajille, ja sopimuksen tekemisen välissä on oltava kohtuullinen odotusaika, jotta kyseisillä tarjoajilla on mahdollisuus erityisesti välitoimihakemuksen tekemiseen siihen saakka, kunnes kyseinen sopimus on tehty.

(ks. 37–39, 44 ja 58 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C-498/06

Maira María Robledillo Núñez

vastaan

Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

(Juzgado de lo Social Único de Algecirasin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Sosiaalipolitiikka — Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa — Direktiivi 80/987/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/74/EY — Direktiivin 3 artiklan ensimmäinen kohta ja 10 artiklan a alakohta — Perusteettoman irtisanomisen johdosta maksettava korvaus, josta on sovittu tuomioistuimen ulkopuolisessa sovittelumenettelyssä — Korvaus, jonka maksamisen palkkaturvajärjestelmä takaa — Tuomioistuimen tekemän päätöksen asettaminen maksamisen edellytykseksi — Yhdenvertaisuuden ja syrjintäkiellon periaatteet”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 21.2.2008 I - 923

Tuomion tiivistelmä

Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Direktiivi 80/987

(Neuvoston direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/74, 3 artiklan ensimmäinen kohta ja 10 artiklan a alakohta)

Työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa annetun direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/74, 3 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltio voi jättää sen maksua koskevan takeen ulkopuolelle, josta palkkaturvajärjestelmä tämän säännöksen nojalla vastaa, korvaukset, jotka suoritetaan perusteettoman irtisanomisen johdosta, silloin kun korvaukset on vahvistettu tuomioistuimen ulkopuolisessa sovittelussa laaditulla asiakirjalla ja kun tällainen objektiivisesti perusteltu ulkopuolelle jättäminen on tämän direktiivin 10 artiklan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla tarvittava toimenpide väärinkäytösten estämiseksi.

(ks. 44 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tavaramerkit – Direktiivi 89/104 – Rekisteröinnin esteet ja mitättömyysperusteet – Ristiriita aikaisempaan jäsenvaltiossa yleisesti tunnettuun tavaramerkkiin nähden

(Neuvoston direktiivin 89/104 4 artiklan 2 kohdan d alakohta)

Tiivistelmä

Tavaramerkeistä annetun ensimmäisen direktiivin 89/104 4 artiklan 2 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että aikaisemman tavaramerkin on oltava yleisesti tunnettu rekisteröintijäsenvaltion koko alueella tai sen olennaisessa osassa.

Koska mitään täsmällisempää ei tältä osin säädetä, ei voida edellyttää, että tavaramerkki on yleisesti tunnettu jäsenvaltion koko alueella, vaan riittää, että se on yleisesti tunnettu jäsenvaltion olennaisessa osassa. Kuitenkin ilmaisun ”jäsenvaltiossa” yleinen merkitys on esteenä sille, että tämä ilmaisu kattaisi myös yleisen tunnettuuden yhdessä kaupungissa ja sen lähiympäristössä, jotka eivät yhdessä muodosta jäsenvaltion olennaista osaa.

(ks. 17, 18 ja 20 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet

Tiivistelmä

Kannettaviin tietokoneisiin liitettäväksi tarkoitetut yhdistelmäverkkokortit, joita voidaan käyttää myös tietojenvaihtoon ulkoisten verkkojen kautta, koska niissä on modeemitoiminto, on 1.1.1996 jälkeen luokiteltava automaattisina tietojenkäsittelykoneina tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 3009/95, liitteessä I olevan yhteisen tullitariffin yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 8471.

Ne näet täyttävät yhdistetyn nimikkeistön 84 ryhmän 5 huomautuksen B kohdassa vahvistetut kolme edellytystä sikäli kuin niitä käytetään yksinomaan liitettyinä kannettaviin tietokoneisiin, ne toimivat ainoastaan, jos ne on asennettu tämäntyyppisiin tietokoneisiin, ja niillä voidaan muuntaa tulevia signaaleja tiedoiksi, joita automaattinen tietojenkäsittelykone voi käyttää, ja lähteviä signaaleja tiedoiksi, joita ulkoinen verkko voi käyttää, lähetettiinpä ne sitten lähiverkkoon (LAN) tai ulkoiseen verkkoon (WAN).

Tällaisilla korteilla ei ole yhdistetyn nimikkeistön 84 ryhmän 5 huomautuksen E kohdassa tarkoitettua ”erityistoimintoa”. Automaattisen tietojenkäsittelykoneen kanssa käytettävän koneen ”erityistoiminnon” on näet oltava ”muu kuin tietojenkäsittely”. Sikäli kuin yhdistelmäkorttien tarkoituksena on siirtää tietoja useiden tietokoneiden välillä, ja tässä tarkoituksessa niillä muunnetaan sisääntulovaiheessa ulkoiset signaalit tietokoneen ymmärtämään muotoon ja ulostulovaiheessa tietokoneen käsittelemät tiedot signaaleiksi, jota voidaan käyttää ulkoisessa ympäristössä riippumatta siitä, onko vastaanotettu tai lähetetty signaali analoginen vai digitaalinen, niiden tehtävä muodostuu tiedonkäsittelystä.

(ks. 22, 25, 30 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Rakennusalan tuotteet – Direktiivi 89/106

(EY 249 artikla; neuvoston direktiivin 89/106 13 artiklan 4 kohta; komission päätöksen 1999/93 2–4 artikla ja liitteet II ja III)

Tiivistelmä

Yksityinen oikeussubjekti ei voi sellaisen oikeusriidan osalta, joka koskee sopimukseen perustuvaa vahingonkorvausta ja jossa hänen vastapuolenaan on toinen yksityinen oikeussubjekti, vedota siihen, että viimeksi mainittu yksityinen oikeussubjekti on rikkonut rakennusalan tuotteiden vaatimustenmukaisuuden osoittamismenettelystä direktiivin 89/106 20 artiklan 2 kohdan mukaisesti ovien, ikkunoiden, ikkunaluukkujen, pimentimien, teollisuusovien ja niihin liittyvien rakennustarvikkeiden osalta tehdyn päätöksen 1999/93 2 ja 3 artiklaa ja liitteitä II ja III.

Päätös 1999/93 on nimittäin tehty direktiivin 89/106 13 artiklan 4 kohdan perusteella, ja se on osoitettu jäsenvaltioille. Kyseinen päätös on yleisesti sovellettava säädös, jossa täsmennetään sellaiset vaatimustenmukaisuuden osoittamismenettelyjen tyypit, joita sovelletaan ovien, ikkunoiden, ikkunaluukkujen, pimentimien, teollisuusovien ja niihin liittyvien rakennustarvikkeiden osalta, ja valtuutetaan Euroopan standardikomitea / Euroopan sähkötekniikan standardointikomitea (CEN/Cenelec) määrittelemään kyseisten menettelyjen sisältö asianomaisissa yhdenmukaistetuissa standardeissa, jotka kunkin jäsenvaltion standardointielinten on sitten pantava täytäntöön. Päätös 1999/93 on näin ollen EY 249 artiklan mukaisesti velvoittava ainoastaan suhteessa jäsenvaltioihin, jotka päätöksen 4 artiklan mukaan ovat ainoita, joille se on osoitettu.

(ks. 21 ja 22 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteiset markkinajärjestelyt – Vientituet – Myöntämisedellytykset

(Komission asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2955/94, 47 artiklan 2 ja 3 kohta)

Tiivistelmä

Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2955/94, 47 artiklan 3 kohtaa, jossa säädetään, että jos tämän asetuksen 6 artiklassa tarkoitettua valvontakappaletta ei viejästä riippumattomista syistä ole palautettu lähtötullitoimipaikkaan tai keskusviranomaiselle kolmen kuukauden kuluessa sen antamisesta, viejä voi esittää toimivaltaiselle toimielimelle perustellun vastaavuushakemuksen, ei sovelleta tuotteiden suoraan vientiin.

Kuitenkin kun kansallista vientiasiakirjaa, jolla todistetaan, että kyseessä olevat tuotteet on viety yhteisön tullialueelta, ei voida viejästä riippumattomista syistä esittää, vientitukiasioissa toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on asetuksen tavoitteiden mukaisesti otettava viran puolesta huomioon vastaavat todisteet sekä konkludenttisesti esitetyt vastaavuushakemukset. Näiden todistuskeinojen on kuitenkin mahdollistettava yhtä hyvin kansallisessa oikeudessa vahvistettujen menettelytapojen mukaisesti toteutettu valvonta, kunhan näillä menettelytavoilla ei rajoiteta yhteisön oikeuden soveltamisalaa tai tehokkuutta.

Kun vastaavien todistuskeinojen esittämiselle asetetun määräajan päättyminen johtuu toimivaltaisista kansallisista viranomaisista, ne eivät voi vedota huolellisesti ja nopeasti toimineeseen viejään nähden asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 2 kohdassa säädettyyn 12 kuukauden määräaikaan.

(ks. 32 ja 51 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Muutoksenhaku – Kanneperusteet – Peruste, joka esitetään ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhaun yhteydessä – Tutkimatta jättäminen (ks. 22–24 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (ks. 33–41 kohta)

3. Muutoksenhaku – Kanneperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittama selvitysaineiston arvioinnin valvonta – Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta (EY 225 artiklan 1 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 51 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu neljäs jaosto) asiassa T-147/03, Devinlec Développement Innovation Leclerc v. SMHV, 12.1.2005 antamasta tuomiosta, jolla kumottiin luokkiin 14 ja 18 kuuluville tavaroille rekisteröidyn kansallisen kuviomerkin QUANTIEME haltijan vaatimuksesta sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) kolmannen valituslautakunnan 30.1.2003 tekemä päätös R 109/2002-3, jolla kumottiin väiteosaston päätös, jolla evättiin kuviomerkin QUANTUM rekisteröinti yhteisön tavaramerkiksi luokkaan 14 kuuluville tavaroille

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.

2) T.I.M.E. ART Uluslararasi Saat Ticareti ve diş Ticaret AŞ velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
1) Helleenien tasavalta ei ole noudattanut vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21.12.1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/19/EY, 1, 3, 4, 8 ja 10 artiklan mukaisia velvoitteitaan — koska se ei ole tunnustanut toisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten sopimuksen, jonka nojalla tämä viranomainen tunnustaa yksityisen oppilaitoksen Kreikassa antaman koulutuksen, perusteella myöntämiä tutkintotodistuksia — koska se on säätänyt korvaavien toimenpiteiden soveltamisesta useammissa tapauksissa kuin direktiivin 89/48, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19, mukaan on mahdollista — koska se on antanut korkeammasta koulutuksesta annettavien tutkintotodistusten ammatillisen vastaavuuden tunnustamisesta vastaavalle neuvostolle toimivallan arvioida, ”onko toisen jäsenvaltion oppilaitos sellainen oppilaitos, jossa annetaan korkeampaa koulutusta” ja ”onko hakijalla tarvittava ammatillinen kokemus siinä tapauksessa, että koulutuksen kesto on vähintään vuoden lyhyempi kuin saman ammatin harjoittamiseksi Kreikassa edellytetyn koulutuksen kesto” — koska se ei ole sallinut julkisella sektorilla sellaisten henkilöiden, jotka on otettu palvelukseen alempaan virka-asteeseen kuin mihin he olisivat voineet hakea, jos heidän tutkintotodistuksensa olisi tunnustettu direktiivin 89/48, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19, 3 artiklan mukaisesti, virka-aseman uudelleen määrittämistä ylempään virka-asteeseen.