Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 2004/17 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisen alakohdan ja julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 2004/18 1 artiklan 9 kohdan toisen alakohdan sanamuodon mukaan ”julkisoikeudellisella laitoksella” tarkoitetaan laitosta, joka on ensinnäkin nimenomaisesti perustettu tyydyttämään yleisen edun mukaisia tarpeita, joilla ei ole teollista tai kaupallista luonnetta, joka on toiseksi oikeushenkilö ja jota kolmanneksi joko rahoittaa pääosin valtio, alueellinen tai paikallinen viranomainen taikka muu julkisoikeudellinen laitos tai jonka johto on näiden laitosten valvonnan alainen taikka jonka hallinto-, johto- tai valvontaelimen jäsenistä valtio, alueellinen tai paikallinen viranomainen taikka muu julkisoikeudellinen laitos nimittää yli puolet. Nämä kolme edellytystä ovat luonteeltaan kumulatiivisia.

Yksikkö, joka on perustettu nimenomaisesti tarkoituksena taata paikallisyhteisön alueella lämmönjakelu asuntoihin, julkisiin tiloihin, toimistoihin ja yrityksiin käyttämällä jätteiden poltosta saatavaa energiaa, joka on oikeushenkilö ja jonka yhtiöpääoma on kokonaan sen kyseisen paikallisyhteisön omistuksessa, joka valvoo sen talous- ja rahoitushallintoa, täyttää nämä kaksi viimeksi mainittua kyseisissä direktiiveissä asetettua edellytystä.

Ensimmäisen edellytyksen osalta ei voida kiistää, että tällainen yksikkö on perustettu tyydyttämään yleisen edun mukaisia tarpeita. Lämmönjakelun takaaminen taajama-alueella ympäristöystävällisellä tavalla on nimittäin kiistatta yleisen edun mukainen tavoite. Tämän osalta merkitystä ei ole sillä, että myös yksityiset yritykset tyydyttävät tai voivat tyydyttää tällaisia tarpeita. Merkitystä on sillä, että kyseessä ovat tarpeet, jotka valtio tai alueellinen tai paikallinen viranomainen yleisen edun mukaisista syistä yleensä haluaa tyydyttää itse tai jonka osalta se haluaa säilyttää määräävän vaikutusvaltansa.

Sen määrittelemiseksi, ovatko kyseessä olevan yksikön tyydyttämät tarpeet sellaisia tarpeita, joilla ei ole teollista tai kaupallista luonnetta, on otettava huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset oikeudelliset seikat ja tosiseikat, kuten ne olosuhteet, joissa kyseinen yksikkö perustettiin, ja edellytykset, joilla se harjoittaa toimintaansa. Tämän osalta on selvää, että voitontavoittelu ei ole sen pääasiallinen tavoite. Tämän jälkeen niiden viitemarkkinoiden osalta, jotka on otettava huomioon sen selvittämiseksi, harjoittaako kyseinen yksikkö toimintojaan kilpailutilanteessa, on ”julkisoikeudellisen laitoksen” käsitteen toiminnallisen tulkinnan vuoksi otettava huomioon se ala, jota varten tämä yksikkö on perustettu, eli kaukolämmön jakelu käyttämällä jätteiden poltosta saatavaa energiaa. Kyseessä olevalla yksiköllä on tarkastelun kohteena olevalla alalla tosiasiallisesti monopolia vastaava asema. Lisäksi tällä alalla on huomattava autonomia, koska kaukolämpöjärjestelmää on lähes mahdotonta korvata muilla energiamuodoilla, ja asianomainen paikallisyhteisö pitää sitä erityisen tärkeänä myös ympäristöä koskevien näkemysten vuoksi, siten, että se ei sallisi järjestelmän lakkauttamista edes siinä tapauksessa, että se toimisi tappiollisesti. Näin ollen, koska kyseessä oleva yksikkö on nykyisin ainoa yritys, joka kykenee tyydyttämään tällaisia yleisen edun mukaisia tarpeita kyseisellä alalla, se saattaisi hankintasopimuksia tehdessään toimia muiden kuin taloudellisten perusteiden pohjalta.

Tämän osalta on merkityksetöntä, että yleisen edun mukaisen tehtävänsä lisäksi kyseinen yksikkö huolehtii myös muista tehtävistä voittoa tavoitellen, mikäli se jatkaa sellaisista yleisen edun mukaisista tarpeista huolehtimista, joiden täyttämiseen se on nimenomaisesti velvollinen. Sillä, kuinka suuri osa yksikön kaikesta toiminnasta tapahtuu voittoa tavoitellen, ei ole myöskään merkitystä arvioitaessa, voidaanko sen katsoa olevan julkisoikeudellinen laitos.

(ks. 36–45, 47 ja 48 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)