ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Saman asetuksen VI luvun, jonka otsikko on ”Vastaanotto- ja takaisinottomenettelyt”, I jaksoon, jonka otsikko on ”Menettelyn aloittaminen”, sisältyy 20 artikla, jonka otsikko on sama kuin kyseisen jakson otsikko ja jossa säädetään seuraavaa: ”1. Menettely hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi alkaa heti, kun kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on ensimmäisen kerran jätetty johonkin jäsenvaltioon. 2. Kansainvälistä suojelua koskeva hakemus katsotaan jätetyksi, kun asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat saaneet hakijan esittämän hakemuksen tai viranomaisten suorittaman hakemuksen kirjaamisen. Jos hakemusta ei ole tehty kirjallisesti, on aikeesta ilmoittamisen ja hakemuksen kirjaamisen välisen ajan oltava mahdollisimman lyhyt. 3. Jos hakijan mukana on alaikäinen, joka täyttää perheenjäsenen määritelmän vaatimukset, alaikäisen tilannetta ei tätä asetusta sovellettaessa saa käsitellä erillään hänen perheenjäsenensä tilanteesta, vaan se kuuluu kyseisen perheenjäsenen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion vastuulle myös siinä tapauksessa, että alaikäinen ei itse ole hakija, edellyttäen että se on alaikäisen edun mukaista. Samoin on kohdeltava lapsia, jotka ovat syntyneet sen jälkeen, kun hakija on saapunut jäsenvaltioiden alueelle, ilman että on tarpeen aloittaa uutta menettelyä lasten vastaanottamiseksi. – –”
8

Kyseisen lain 45b §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen EU-oleskelulupaa koskeva hakemus hylätään, jos välittömästi ennen hakemuksen tekemistä: a. ulkomaalaisella on luonteeltaan tilapäinen oleskeluoikeus 14 §:ssä tarkoitetun määräaikaisen oleskeluluvan perusteella b. ulkomaalaisen oleskeluoikeus on tarkoituksella rajoitettu c. ulkomaalainen oleskelee maassa erityisen etuoikeusaseman perusteella d. ulkomaalainen oleskelee sellaisen 28 §:ssä tarkoitetun määräaikaisen oleskeluluvan perusteella, jota ei ole myönnetty 29 §:n 1 momentin a tai b kohdan perusteella e. ulkomaalainen oleskelee 28 §:ssä tarkoitetun ja 29 §:n 2 momentin perusteella myönnetyn määräaikaisen oleskeluluvan perusteella sellaisen ulkomaalaisen luona, jolla on 28 §:ssä tarkoitettu oleskelulupa, jota ei ole myönnetty 29 §:n 1 momentin a tai b kohdan perusteella. 2. Jollei 1 momentista muuta johdu, pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen EU-oleskelulupaa koskeva hakemus voidaan hylätä vain, jos: a. ulkomaalainen ei ole yhtäjaksoisesti ja välittömästi ennen hakemuksen tekemistä oleskellut viittä vuotta laillisesti, siten kuin 8 §:ssä tarkoitetaan, kun otetaan huomioon 3 momentti b. ulkomaalainen on a kohdassa tarkoitettuna ajanjaksona oleskellut vähintään kuusi peräkkäistä kuukautta tai yhteensä vähintään kymmenen kuukautta Alankomaiden ulkopuolella c. ulkomaalaisella ei ole itsenäisesti ja pysyvästi riittävää toimeentuloa yksin tai yhdessä sen perheenjäsenen kanssa, jonka luona hän asuu d. ulkomaalainen on tuomittu lainvoimaisella tuomiolla rikoksesta, josta voidaan määrätä vähintään kolmen vuoden vankeusrangaistus, tai häneen on tässä yhteydessä kohdistettu rikoslain [(Wetboek van Strafrecht)] 37a §:ssä tarkoitettu toimenpide e. ulkomaalainen on vaaraksi kansalliselle turvallisuudelle f. ulkomaalaisella ei ole riittävää sairausvakuutusta itselleen ja huollettavinaan oleville perheenjäsenille tai g. ulkomaalainen ei ole läpäissyt kotoutumislain [(Wet inburgering)] 7 §:n 1 momentin a kohdassa tarkoitettua koetta tai ei ole saanut saman lain 5 §:n 1 momentin c kohdassa tarkoitettua tutkintotodistusta, todistusta tai muuta asiakirjaa. 3. Laskettaessa 2 momentin a kohdassa tarkoitettua aikaa ei oteta huomioon 1 momentissa tarkoitettua oleskelua eikä 2 momentin b kohdassa tarkoitettua oleskelua, lukuun ottamatta opiskeluun tai ammatilliseen koulutukseen tarkoitettua oleskelua, joka otetaan huomioon puolelta ajalta. 4. Yleisellä hallintotoimenpiteellä tai sen nojalla voidaan antaa 1 ja 2 momentin soveltamista koskevia sääntöjä.”
57

Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että SEUT 45 ja SEUT 49 artiklaa, luettuina yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen, jolle on esitetty säännellyn ammatin harjoittamista tässä jäsenvaltiossa koskeva lupahakemus, on pidettävä todenperäisenä toisen jäsenvaltion viranomaisen myöntämää tutkintotodistusta eikä se voi lähtökohtaisesti kyseenalaistaa niitä tietoja ja pätevyyttä, jotka tutkintotodistuksen haltijan voidaan sen perusteella olettaa hankkineen. Ainoastaan silloin, kun kyseisellä viranomaisella on vakavia epäilyjä, jotka perustuvat konkreettisiin seikkoihin, jotka muodostavat joukon yhtäpitäviä viitteitä, joiden perusteella voidaan ajatella, että hakijan esittämä tutkintotodistus ei osoita niitä tietoja ja pätevyyttä, jotka sen haltijan voidaan kyseisen todistuksen perusteella olettaa hankkineen, kyseinen viranomainen voi pyytää todistuksen myöntänyttä viranomaista tutkimaan uudelleen näiden seikkojen valossa, onko kyseisen todistuksen myöntäminen perusteltua, ja viimeksi mainitun viranomaisen on tarvittaessa peruutettava se. Näihin konkreettisiin seikkoihin voivat tilanteen mukaan kuulua muun muassa tiedot, joita ovat antaneet sekä muut henkilöt kuin kyseisen koulutuksen järjestäjät että toisen jäsenvaltion viranomaiset tehtäviään suorittaessaan. Kun tutkintotodistuksen myöntänyt viranomainen on tutkinut uudelleen kyseisten seikkojen valossa, onko kyseisen todistuksen myöntäminen perusteltua, peruuttamatta sitä, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi ainoastaan poikkeustapauksissa, jos asian olosuhteet osoittaisivat selvästi, ettei kyseinen todistus ole todenperäinen, kyseenalaistaa todistuksen myöntämisen perusteet.
58

Vaikka viime kädessä kansallisen tuomioistuimen, jonka yksinomaiseen toimivaltaan tosiseikkojen arviointi ja kansallisen lainsäädännön tulkinta kuuluvat, on päätettävä, onko kyseessä oleva lainsäännös perusteltavissa kyseisellä objektiivisella seikalla ja miltä osin se on perusteltavissa, unionin tuomioistuin, jonka tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisiä vastauksia ennakkoratkaisumenettelyssä, on toimivaltainen antamaan pääasian asiakirja-aineiston sekä sille esitettyjen kirjallisten ja suullisten huomautusten perusteella ohjeita, joiden avulla kansallinen tuomioistuin voi antaa ratkaisunsa (tuomio 24.9.2020, YS (Ylemmän henkilöstön ammatilliset lisäeläkkeet), C-223/19, EU:C:2020:753, 58 kohta).
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä BPC Lux 2 Sàrl, BPC UKI LP, Bennett Offshore Restructuring Fund Inc., Bennett Restructuring Fund LP, Queen Street Limited, BTG Pactual Global Emerging Markets and Macro Master Fund LP, BTG Pactual Absolute Return II Master Fund LP, CSS LLC, Beltway Strategic Opportunities Fund LP, EJF Debt Opportunities Master Fund LP, TP Lux HoldCo Sàrl, VR Global Partners LP, CenturyLink Inc. Defined Benefit Master Trust, City of New York Group Trust, Dignity Health, GoldenTree Asset Management Lux Sàrl, GoldenTree High Yield Value Fund Offshore 110 Two Ltd, San Bernardino County Employees Retirement Association ja EJF DO Fund (Cayman) LP (jäljempänä BPC Lux 2 ym.) sekä Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group SA (jäljempänä Massa Insolvente) ja toisaalta Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA (jäljempänä BES) ja Novo Banco SA ja joka koskee Banco de Portugalin 3.8.2014 tekemää BES:n kriisinratkaisupäätöstä.
74

Kun jäsenvaltion tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetaan, kuten käsiteltävässä pääasiassa, vaatimus elatusapusaatavan maksamiseksi sen jälkeiseltä ajalta, kun elatusvelkoja on viety kyseiseen jäsenvaltioon, on katsottava, että lähtökohtaisesti hetki, joka tuomioistuimen on konkreettisesti otettava huomioon selvittäessään tällaisen elatusvelkojan asuinpaikan sijaintia kyseisiin elatusvelvoitteisiin sovellettavan lain määrittämistä varten, on se, jolloin elatusapuvaatimus on ratkaistava, kuten komissio on kirjallisissa huomautuksissaan esittänyt. Tällainen tulkinta mahdollistaa näet Haagin pöytäkirjan 3 artiklan 2 kohdan tavoitteen mukaisesti sen liitynnän säilyttämisen, joka vallitsee elatusapuun oikeutetun ja sen paikan välillä, jossa elatusapusaatavan, johon hänellä on oikeus, on mahdollistettava hänen toimeentulonsa.
28

Tästä on todettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklassa käyttöön otetussa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos siis esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus vastata niihin (tuomio 4.12.2018, Minister for Justice and Equality ja Commissioner of An Garda Síochána, C-378/17, EU:C:2018:979, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.2015 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 2015/1754, olevaa yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että tavara, joka sisältää noin 85 prosenttia etanolia, 10 prosenttia vettä ja 4,8 prosenttia kuivajäännöstä ja jonka keskimääräinen vanilliinipitoisuus on 0,5 prosenttia ja joka saadaan laimentamalla standardointitarkoituksessa vedellä ja etanolilla välituotetta, joka on itse uutettu vaniljatangoista etanolin avulla, kuuluu kyseisen nimikkeistön alanimikkeeseen 1302 1905.
Lääkärintointa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 16.6.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/363/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 26.1.1982 annetulla neuvoston direktiivillä 82/76/ETY, 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 3 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä liitettä on tulkittava siten, että kyseisessä liitteessä tarkoitettu asianmukainen palkka on maksettava kaikesta sellaisesta täysipäiväisestä tai osa-aikaisesta erikoislääkärinkoulutuksesta, joka on aloitettu ennen kuin direktiivi 82/76 tuli voimaan 29.1.1982 ja jota on jatkettu sen jälkeen kun kyseisen direktiivin täytäntöönpanolle varattu määräaika päättyi 1.1.1983, kyseiseltä koulutusajanjaksolta 1.1.1983 alkaen mainitun koulutuksen päättymiseen saakka, edellyttäen, että tämä koulutus koskee sellaista lääketieteen erikoisalaa, joka on yhteinen kaikille jäsenvaltioille taikka kahdelle tai useammalle jäsenvaltiolle ja joka on mainittu lääketieteen tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi 16.6.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/362/ETY 5 taikka 7 artiklassa.
40

Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen 2015/848 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion tuomioistuimella, jolle on jätetty hakemus maksukyvyttömyyttä koskevan päämenettelyn aloittamisesta, on edelleen yksinomainen toimivalta aloittaa tällainen menettely, kun velallisen pääintressien keskus siirretään toiseen jäsenvaltioon kyseisen hakemuksen jättämisen jälkeen mutta ennen kuin kyseinen tuomioistuin on ratkaissut sen. Siltä osin kuin kyseistä asetusta sovelletaan edelleen mainittuun hakemukseen, toisen jäsenvaltion tuomioistuin, jolle on myöhemmin jätetty hakemus samaa tarkoitusta varten, ei täten lähtökohtaisesti voi todeta olevansa toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyyttä koskevaa päämenettelyä niin kauan kuin ensimmäinen tuomioistuin ei ole ratkaissut hakemusta ja todennut, ettei sillä ole toimivaltaa asiassa.
13

Vähämerkityksisen tuen laskentaa ja myöntämistä kalastus- ja vesiviljelyalalla koskevasta menettelystä 29.9.2015 annetussa ministerineuvoston asetuksessa nro 558 (Ministru kabineta noteikumi Nr. 558 ”De minimis atbalsta uzskaites un piešķiršanas kārtība zvejniecības un akvakultūras nozarē”; Latvijas Vēstnesis, 2015, nro 199), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, säädettiin seuraavaa: ”1. Tässä asetuksessa vahvistetaan kalastus- ja vesiviljelyalalle myönnettävän vähämerkityksisen tuen laskentaa ja myöntämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt [asetuksen N:o 717/2014] mukaisesti. 2. Asetuksen N:o 717/2014 3, 4 ja 5 artiklan mukaisen vähämerkityksisen tuen saamiseksi hakijan on esitettävä myöntäjäviranomaiselle vähämerkityksistä tukea koskeva hakemus (liite 1) (jäljempänä tukihakemus). Tukihakemuksessa on ilmoitettava hakijan kuluvan vuoden aikana ja sitä edeltäneiden kahden verovuoden aikana saamat vähämerkityksiset tuet ja sen haettavaksi aikoma vähämerkityksinen tuki riippumatta siitä, missä muodossa ja mistä tuki saadaan. Vähämerkityksisten tukien kasautuessa hakijan on lisäksi ilmoitettava tiedot muista kyseiseen hankkeeseen samojen tukikelpoisten kustannuksen korvaamiseksi saamistaan tuista. Vähämerkityksisestä tuesta ja muista valtiontuista, joita se aikoo hakea, antamissaan tiedoissa hakijan on ilmoitettava tuet, joita se on hakenut mutta joista myöntäjäviranomainen ei ole vielä tehnyt päätöstä. Jos vähämerkityksisen tuen hakija ei ole aiemmin saanut kyseistä tukea, sen on mainittava tämä tukihakemuksessa. Jos vähämerkityksisen tuen hakija ei ole aiemmin saanut kyseistä tukea, sen on mainittava tämä tukihakemuksessa.”
40

Siltä osin kuin on erityisesti kyse mainitun direktiivin johdanto-osan 20 perustelukappaleesta, jonka mukaan asianmukaisina toimenpiteinä olisi säädettävä ”tehokkaista ja käytännöllisistä toimenpiteistä, joiden tavoitteena on mukauttaa työolosuhteet vammaisten tarpeisiin, esimerkiksi tekemällä muutoksia toimitiloihin sekä laitteisiin, työn jaksotukseen, tehtäväjakoon ja koulutusmahdollisuuksien tai ohjauksen tarjoamiseen”, unionin tuomioistuin on jo todennut, että tässä perustelukappaleessa luetellaan, vaikkakaan ei tyhjentävästi, asianmukaisia toimenpiteitä, jotka voivat olla aineellisia, organisatorisia ja/tai koulutuksellisia, koska saman direktiivin 5 artiklan, luettuna YK:n yleissopimuksen 2 artiklan neljännen kohdan valossa, mukaan käsite ”kohtuullinen mukautus” on määriteltävä laajasti (ks. vastaavasti tuomio 11.4.2013, HK Danmark, C-335/11 ja C-337/11, EU:C:2013:222, 49 ja 53 kohta).
6

Direktiivin 2014/40 II osastoon, jonka otsikko on ”Tupakkatuotteet”, sisältyy II luku, jonka otsikko on ”Pakkausmerkinnät ja pakkaukset”. Saman direktiivin 8 artiklan, joka kuuluu kyseiseen lukuun ja jonka otsikko on ”Yleiset määräykset”, 1, 3 ja 8 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Kussakin tupakkatuotteiden vähittäismyyntipakkauksessa ja mahdollisessa myyntipäällyksessä on oltava tässä luvussa säädetyt terveysvaroitukset sen jäsenvaltion virallisella kielellä tai kielillä, jossa tuote on saatettu markkinoille. – – 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vähittäismyyntipakkauksessa ja mahdollisissa myyntipäällyksissä olevat terveysvaroitukset on painettu pysyvästi niin, että niitä ei voi irrottaa, ja että ne ovat täysin näkyvissä, myös niin, että mikään veromerkki, hintamerkintä, turvaominaisuus, kääre, päällys, laatikko tai muu seikka ei peitä näitä merkintöjä osittain tai kokonaan taikka häiritse niiden lukemista, kun tupakkatuotteet saatetaan markkinoille. Muiden tupakkatuotteiden kuin savukkeiden ja kääretupakan pussimaisissa vähittäismyyntipakkauksissa terveysvaroitukset voidaan kiinnittää tarroilla edellyttäen, ettei näitä tarroja voida irrottaa. Terveysvaroitukset eivät saa rikkoutua vähittäismyyntipakkauksen avaamisen yhteydessä lukuun ottamatta pakkausta, jossa on läppäkansi, joiden osalta terveysvaroitukset saavat pakkausta avattaessa rikkoutua mutta ainoastaan niin, että tekstin, valokuvien ja tupakoinnin lopettamista koskevien tietojen graafinen koskemattomuus ja näkyvyys on varmistettu. – – 8. Vähittäismyyntipakkausten ja mahdollisten myyntipäällysten, jotka on suunnattu kuluttajille unionissa, kuvissa on noudatettava tämän luvun säännöksiä.”
4

Asetuksen 5 artiklan, jonka otsikko on ”Peruuttaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos lento peruutetaan: a) lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on tarjottava matkustajalle apua 8 artiklan mukaisesti; ja b) lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on tarjottava matkustajalle apua 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 2 kohdan mukaisesti sekä uudelleenreitityksen osalta, kun uuden lennon kohtuuden mukaan odotettavissa oleva lähtöaika on vähintään peruutetulle lennolle aikataulun mukaista lähtöaikaa seuraava päivä, 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määritettyä apua; ja c) matkustajalla on oikeus saada lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta korvaus 7 artiklan mukaisesti, paitsi jos i) matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta vähintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa, tai ii) matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta vähintään seitsemän päivää ja enintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja tarjottu uudelleenreititystä, jonka mukaan hänen olisi lähdettävä korkeintaan kaksi tuntia ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja hän saapuisi määräpaikkaan alle neljä tuntia aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin, tai iii) matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta alle seitsemän päivää ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja tarjottu uudelleenreititystä, jonka mukaan hänen olisi lähdettävä korkeintaan tuntia ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja hän saapuisi määräpaikkaan alle kaksi tuntia aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin.”
41

Joka tapauksessa on todettava, että – toisin kuin NK kirjallisissa huomautuksissaan esittää – asetuksen N:o 1346/2000 32 artiklan 2 kohtaa ei voida tulkita siten, että päämenettelyn selvittäjän on odotettava, että saatavat, jotka hän aikoo ilmoittaa sekundäärimenettelyssä, on todistettu ja hyväksytty päämenettelyssä, ennen kuin hän voi ilmoittaa ne sekundäärimenettelyssä. Kuten tämän tuomion 28 ja 29 kohdasta ilmenee, saatavien todistamiseen ja hyväksymiseen sovelletaan nimittäin kyseisen asetuksen 4 artiklan 2 kohdan h alakohdan mukaisesti aloitusvaltion lakia. Sekundäärimenettelyn selvittäjän asiana on näin ollen tarkistaa kyseisen sekundäärimenettelyn aloitusvaltion oikeuden kannalta se, onko näin ilmoitetut saatavat hyväksyttävä. Sillä, että päämenettelyn selvittäjä on todistanut saatavat päämenettelyssä sovellettavan oikeuden perusteella, ei lähtökohtaisesti ole merkitystä siltä osin kuin on kyse samojen sekundäärimenettelyssä ilmoitettujen saatavien todistamisesta.
56

Ennakkoratkaisukysymykseen on edellä todetun perusteella vastattava, että direktiivin 2008/9 20 artiklan 1 kohtaa on tulkittava yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen ja hyvän hallinnon periaatteen kanssa siten, että se on esteenä sille, että tilanteessa, jossa palautusjäsenvaltion veroviranomainen on saanut verovelvollisen mahdollisesti toimittamien lisätietojen perusteella varmuuden siitä, että ostoista tosiasiallisesti maksetun arvonlisäveron määrä, sellaisena kuin se on palautushakemukseen liitettyyn laskuun merkittynä, on suurempi kuin hakemukseen merkitty määrä, kyseinen veroviranomainen palauttaa arvonlisäverosta vain hakemukseen merkityn määrän kehottamatta ensin ripeästi ja asianmukaisimmiksi katsomillaan keinoilla verovelvollista korjaamaan palautushakemustaan hakemuksella, joka katsotaan tehdyksi alun perin tehdyn hakemuksen toimittamishetkellä.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN) ja Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio-Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti ja toisaalta Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia (valtioneuvoston kanslia – perhepoliittinen osasto, Italia) ja Ministero dell’Economia e delle Finanze (talous- ja valtiovarainministeriö, Italia) ja joka koskee sitä, että kolmansien maiden kansalaisille ei myönnetä sellaista perheille tarkoitettua korttia, jonka avulla he voisivat saada alennuksia hinnoista ja maksuista tavaroita ja palveluja ostaessaan (jäljempänä perhekortti).
89

Silloin kun, kuten käsiteltävässä asiassa, velvollisuutta pitää mukana voimassa oleva henkilötodistus tai passi on laiminlyönyt henkilö, jolla on oikeus vapaaseen liikkuvuuteen ja jolla on voimassa oleva henkilötodistus tai passi mutta joka on vain jättänyt ottamatta sen mukaan matkalle, rikos on lievä, kuten Suomen hallitus on todennut. Sellaisia tapauksia lukuun ottamatta, joissa rikos uusitaan, tällainen rikos ei näin ollen voi johtaa huomattavan korkeaan rahamääräiseen seuraamukseen, kuten sakkoon, jonka määrä on 20 prosenttia sakotettavan keskimääräisestä nettokuukausitulosta.
16

XY teki tästä tuomiosta Revision-valituksen Bundesfinanzhofiin (liittovaltion ylin verotuomioistuin, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. XY katsoo, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden vastaisesti kannettujen verojen ja maksujen palauttamistapauksessa on maksettava korkoa myös silloin, kun niissä on kyse valinnaisten verohuojennusten soveltamisesta. Lisäksi akun lataus on palautettavissa oleva toimenpide, joka kuuluu direktiivin 2003/96 soveltamisalaan.
37

Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 650/2012 70 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että eurooppalaisen perintötodistuksen oikeaksi todistettu jäljennös, johon on merkitty ”voimassa toistaiseksi”, on voimassa kuuden kuukauden ajan sen antamispäivästä ja sillä on asetuksen 69 artiklassa tarkoitetut oikeusvaikutukset, jos se oli voimassa silloin, kun se esitettiin ensimmäisen kerran toimivaltaiselle viranomaiselle.
43

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että markkinoilla, joihin hyödykkeiden hinnoittelua ja hintojen korottamista koskevat kollusiiviset yhteistoimintajärjestelyt ovat vaikuttaneet, on näiden SEUT 101 artiklan vastaisten järjestelyjen aiheuttamaan vahinkoon perustuvan korvauskanteen kansainvälisesti ja alueellisesti toimivaltainen käsittelemään vahingon ilmenemispaikan perusteella joko tuomioistuin, jonka tuomiopiirissä yritys, joka katsoo kärsineensä vahinkoa, on hankkinut hyödykkeet, joihin nämä järjestelyt ovat vaikuttaneet, tai siinä tapauksessa, että yritys on tehnyt hankintoja useilla paikkakunnilla, tuomioistuin, jonka tuomiopiirissä sillä on kotipaikka.
11

Mainitulla täytäntöönpanoasetuksella on muutettu asetuksen N:o 2454/93 liitettä 11, jonka otsikko on ”Luettelo ei-alkuperäaineksille tehtävistä valmistus- tai käsittelytoimista, jotka antavat valmistetulle tuotteelle alkuperäaseman tai eivät anna sitä – Muut tuotteet kuin XI jaksoon kuuluvat tekstiiliaineet ja tekstiilitavarat”, sisällyttämällä mainittuun liitteeseen kaksi uutta CN-nimikettä (ex 85 01 ja ex 85 41), joiden sanamuodot ovat seuraavanlaiset: ”Ex 85 01 Kiteisestä piistä valmistetut aurinkosähkömoduulit tai ‑paneelit Valmistus minkä tahansa muun nimikkeen paitsi tuotteen nimikkeen ja nimikkeen 8541 aineksista.Jos tuote on valmistettu nimikkeeseen 8501 tai nimikkeeseen 8541 luokitelluista aineksista, tuotteen alkuperä on näiden ainesten alkuperä.Jos tuote on valmistettu nimikkeeseen 8501 tai nimikkeeseen 8541 luokitelluista aineksista, jotka ovat peräisin useammasta kuin yhdestä maasta, tuotteen alkuperä on näiden ainesten arvoltaan suurimman osuuden alkuperä.”

”Ex 85 41 Kiteisestä piistä valmistetut aurinkosähkökennot, ‑moduulit tai ‑paneelit Valmistus minkä tahansa muun nimikkeen paitsi tuotteen nimikkeen aineksista. Jos tuote on valmistettu nimikkeeseen 8541 luokitelluista aineksista, tuotteen alkuperä on näiden ainesten alkuperä. Jos tuote on valmistettu nimikkeeseen 8541 luokitelluista aineksista, jotka ovat peräisin useammasta kuin yhdestä maasta, tuotteen alkuperä on näiden ainesten arvoltaan suurimman osuuden alkuperä.”