Asia T-127/04

KME Germany AG ym.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — Kuparisten teollisuusputkien markkinat — Päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan rikkominen — Hintojen vahvistaminen ja markkinoiden jakaminen — Sakot — Todellinen vaikutus markkinoihin — Asianomaisten markkinoiden koko — Rikkomisen kesto — Lieventävät olosuhteet — Yhteistyö”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 6.5.2009 II ‐ 1174

Tuomion tiivistelmä

Kun on kyse yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella määrättyjen sakkojen lainmukaisuuden valvonnasta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, onko komissio käyttänyt harkintavaltaansa asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa esitettyä menetelmää käyttäen, ja niiltä osin kuin se toteaisi, että suuntaviivoista on poikettu, tarkistaa, onko kyseinen poikkeaminen oikeutettu ja oikeudellisesti tarkasteltuna riittävästi perusteltu. Se, että komissio on itse rajoittanut harkintavaltaansa antamalla kyseiset suuntaviivat, ei nimittäin ole yhteensopimatonta sen kanssa, että komissiolla säilyy huomattava liikkumavara harkintavallan suhteen. Suuntaviivoihin sisältyy useita joustavia osatekijöitä, joiden perusteella sillä on mahdollisuus käyttää omaa harkintavaltaansa asetuksen N:o 17 säännösten mukaisesti, sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin on kyseisiä säännöksiä tulkinnut. Lisäksi sellaisilla aloilla kuin sakon määrän määrittämisessä, jossa komissiolla on harkintavaltaa esimerkiksi siltä osin kuin on kyse rikkomisen keston perusteella sovellettavasta korotuksen määrästä, kyseisiä arviointeja koskeva laillisuusvalvonta rajoittuu sen tutkimiseen, ettei asiassa ole tehty ilmeistä arviointivirhettä. Komission harkintavalta ja ne rajat, jotka se on sen osalta asettanut, eivät sitä paitsi lähtökohtaisesti vaikuta siihen, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käyttää täyttä tuomiovaltaansa, jonka perusteella sillä on valta poistaa komission määräämä sakko tai alentaa tai korottaa tällaisen sakon määrää. (ks. 34–37 kohta)

Kun komissio määrittää yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella määrättävien sakkojen laskentapohjaa, sillä on oikeus ottaa huomioon kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen erityinen painoarvo ja siten kunkin yrityksen sääntöjenvastaisen toiminnan todellinen vaikutus kilpailuun. Vaikka näyttöä rikkomisen todellisesta vaikutuksesta markkinoihin ei olisikaan saatavilla, komissiolla on oikeus kohdella yrityksiä eri tavalla niiden markkinaosuuksien mukaan kyseisillä markkinoilla. Kunkin asianomaisen yrityksen markkinaosuus niillä markkinoilla, joita kilpailua rajoittava käytäntö koskee, on nimittäin objektiivinen seikka, joka toimii tarkkana mittarina sen vastuun osalta, joka kullakin yrityksellä on katsottava olevan niiltä osin kuin on kyse siitä, kuinka haitallinen mainittu käytäntö on tavanomaisen kilpailun kannalta. (ks. 61 ja 62 kohta)

Vaikka komissio ei arvioidessaan yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta sen määrittäessä yritykselle määrättävän sakon laskentapohjaa näytä toteen, että tietyllä kartellilla oli todellinen vaikutus markkinoihin, ei tällä ole merkitystä rikkomisen luokitteluun erittäin vakavaksi ja näin ollen sakon määrään. Yhteisön järjestelmästä, joka koskee seuraamusten määräämistä kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella – sellaisena kuin kyseinen järjestelmä on pantu täytäntöön asetuksella N:o 17 ja sellaisena kuin sitä on oikeuskäytännössä tulkittu –, ilmenee tältä osin, että kartellien perusteella on luonnostaan määrättävä ankarimmat sakot. Kartellien mahdollinen todellinen vaikutus markkinoihin, eli muun muassa se, missä määrin kilpailun rajoittaminen on johtanut korkeampaan markkinahintaan kuin siihen, jota ilman kartellia olisi sovellettu, ei ole ratkaiseva tekijä määritettäessä sakkojen suuruutta. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavista suuntaviivoista seuraa lisäksi, että sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joilla pyritään erityisesti hintojen vahvistamiseen ja asiakkaiden jakamiseen, voidaan pelkästään luonteensa perusteella pitää erittäin vakavina rikkomisina ilman, että tällaista käyttäytymistä olisi tarpeen luonnehtia jollakin erityisellä vaikutuksella tai maantieteellisellä laajuudella. Tätä päätelmää tukee se seikka, että vaikka niiden rikkomisten, joita lähtökohtaisesti pidetään vakavina, kuvauksessa mainitaan nimenomaisesti vaikutus markkinoihin ja vaikutukset suureen osaan yhteismarkkinoista, erittäin vakavien rikkomisten ohjeellisessa kuvauksessa ei sitä vastoin mainita mitään sellaista vaatimusta, että rikkomisen olisi vaikutettava konkreettisesti markkinoihin tai aiheutettava seurauksia jollakin erityisellä maantieteellisellä alueella. (ks. 63–65 kohta)

Kartellin todellinen vaikutus markkinoihin on katsottava riittävästi toteen näytetyksi, jos komissio kykenee esittämään konkreettisia ja uskottavia aihetodisteita, jotka osoittavat kohtuullisen todennäköisesti, että kartelli on vaikuttanut markkinoihin. Komissio voi päätyäkseen siihen toteamukseen, että rikkomisella on ollut todellinen vaikutus markkinoihin, ottaa oikeutetusti huomioon sellaisia seikkoja, kuten hintojen lasku silloin, kun kartellisäännöistä poikettiin, ja nousu voimakkaasti muina ajanjaksoina, myyntimääriä ja hintatasoja koskevien tietojen vaihtamista koskevan järjestelmän käyttöönotto, kartellin jäsenten huomattava yhteenlaskettu markkinaosuus sekä kunkin kartelliin osallistuneen yrityksen markkinaosuuden säilyminen suhteellisen vakaana koko rikkomisen ajan. Pelkästään sen perusteella, etteivät kartellin jäsenet ole aina noudattaneet sopimuksia, ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että kartellilla on ollut vaikutus markkinoihin. (ks. 68–71 kohta)

Komissio voi arvioidessaan yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta sen määrittäessä yritykselle määrättävän sakon laskentapohjaa ottaa huomioon niiden markkinoiden koon, joihin rikkominen vaikuttaa, mutta se ei kuitenkaan ole tähän velvollinen. Komissio voi tässä tarkoituksessa ottaa huomioon asianomaisten markkinoiden liikevaihdon. Ei ole olemassa mitään pätevää syytä siihen, että liikevaihto laskettaisiin siten, että tietyt tuotantokustannukset jätetään ottamatta huomioon. Kaikilla teollisuuden aloilla on nimittäin sellaisia lopputuotteeseen erottamattomasti liittyviä kustannuksia, joihin valmistaja ei voi vaikuttaa mutta jotka kuitenkin merkitsevät olennaista valmistajan toimintaan vaikuttavaa tekijää ja joita ei näin ollen voida jättää ottamatta huomioon vahvistettaessa sakon laskentapohjaa. Se, että tietyn raaka-aineen hinta muodostaa huomattavan osan lopputuotteen loppuhinnasta tai että hinnanvaihteluihin liittyvä vaara on tietyn raaka-aineen kohdalla huomattavasti suurempi kuin muiden kohdalla, ei horjuta kyseistä päätelmää. (ks. 86 ja 91 kohta)

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavista suuntaviivoista ilmenee, ettei komissio ole luonut minkäänlaista limittäisyyttä tai keskinäistä riippuvuutta rikkomisen vakavuutta koskevan arvioinnin ja rikkomisen kestoa koskevan arvioinnin välille. Se, että komissio on varannut itselleen mahdollisuuden korottaa sakon määrää kultakin sellaiselta vuodelta, jona rikkominen jatkui, ja määrällä, joka kestoltaan pitkien rikkomisten osalta voi olla 10 prosenttia siitä määrästä, johon on päädytty rikkomisen vakavuuden perusteella, ei millään tavalla merkitse sitä, että komissiolla olisi velvollisuus vahvistaa kyseinen korotuksen määrä kartelliin liittyvien toimintojen intensiivisyyden tai vaikutusten perusteella, saati rikkomisen vakavuuden perusteella. Komission asiana on nimittäin harkintavaltaansa käyttäen valita se korotuksen määrä, jota se aikoo soveltaa rikkomisen keston perusteella. (ks. 101 ja 103 kohta)

Komission on noudatettava omia suuntaviivojaan sakkojen määriä vahvistaessaan. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa ei kuitenkaan todeta, että komission pitäisi aina ottaa erikseen huomioon kaikki suuntaviivojen 3 kohdassa luetellut lieventävät olosuhteet, eikä sillä ole velvollisuutta myöntää tällä perusteella automaattisesti lisäalennusta, sillä sitä, onko sakon mahdollinen alentaminen lieventävien olosuhteiden perusteella asianmukaista, on arvioitava kokonaisvaltaisesti siten, että otetaan huomioon kaikki asiaan vaikuttavat seikat. Mainittujen suuntaviivojen antaminen ei nimittäin ole tehnyt merkityksettömäksi oikeuskäytäntöä, jonka mukaan komissiolla on harkintavaltaa, jonka perusteella se voi ottaa tai olla ottamatta huomioon tiettyjä seikkoja, kun se vahvistaa erityisesti tapaukseen liittyvien seikkojen perusteella niiden sakkojen määrän, jotka se aikoo määrätä. Koska suuntaviivoissa ei ole pakottavaa toteamusta lieventävistä olosuhteista, jotka voidaan ottaa huomioon, komissio on pitänyt itsellään tiettyä harkintavaltaa, jotta se voi arvioida kokonaisvaltaisesti sitä, missä määrin sakkoja on mahdollisesti alennettava lieventävien olosuhteiden perusteella. (ks. 114 ja 115 kohta)

Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettuun vuoden 1996 tiedonantoon sisältyy erottamattomasti paradoksi, joka liittyy siihen, että yritys, johon sovelletaan mainitun tiedonannon D kohtaa ja joka toimittaa komissiolle uusia tietoja, ottaa riskin siitä, että sille määrätään ankarampi seuraamus kuin siinä tapauksessa, ettei se olisi toimittanut komissiolle kyseisiä tietoja. Kyseinen paradoksi on mahdollista oikaista asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavien suuntaviivojen 3 kohdan kuudennella luetelmakohdalla, jonka mukaan todellista yhteistyötä menettelyissä, jotka koskevat yhteistyötä koskevan vuoden 1996 tiedonannon soveltamisalaan kuulumattomia tapauksia, voidaan pitää lieventävänä olosuhteena. Komissio voi suuntaviivojen 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan mukaisesti päättää näin ollen olla korottamatta tietylle yritykselle määrättävän sakon määrää sellaisten rikkomista koskevien ajanjaksojen osalta, joiden osalta mainittu yritys on ensimmäisenä toimittanut komissiolle uusia tietoja yhteistyötä koskevan vuoden 1996 tiedonannon mukaisesti. (ks. 126, 127 ja 148 kohta)

Sakkoimmuniteettia koskevaan ajatukseen kuuluu erottamattomasti se, että ainoastaan yksi kartellin jäsenistä voi hyötyä tällaisesta vapauttamisesta, kun otetaan huomioon se, että pyrkimyksenä on synnyttää kartelleissa epävarmuuden leimaama ilmapiiri kannustamalla kartellien ilmiantamista komissiolle. Tämä epävarmuus seuraa juuri siitä, että kartellin jäsenet tietävät, että ainoastaan yksi niistä voi saada hyväkseen sakkoimmuniteetin antamalla ilmi muut kartelliin osalliset ja asettamalla ne siten vaaraan siitä, että niille määrätään ankarammat sakot. Tilanteessa, jossa komissio tietää kartellin olemassaolosta mutta jossa sillä ei ole käytettävissään tiettyjä olennaisia tietoja, joiden perusteella se voisi todeta rikkomisen kokonaiskeston, on erityisen suotavaa, että käytössä on tällainen mekanismi erityisesti sen välttämiseksi, että rikkomiseen osallistuneet sopisivat tiettyjen tietojen salaamisesta. Tällainen tilanne eroaa sellaisesta tilanteesta, jossa komissiolla on jo näyttöä tiedossaan, mutta se pyrkii täydentämään sitä. Jälkimmäisessä tilanteessa rikkomiseen osallisille määrättävän sakon määrän alentaminen sen sijaan, että yksi yritys vapautetaan sakosta kokonaan, voidaan oikeuttaa sillä, ettei tavoitteena ole enää paljastaa sellaista seikkaa, joka johtaisi yritykselle määrätyn sakon korottamiseen, vaan kasata mahdollisimman paljon todisteita, jotta voidaan vahvistaa komission mahdollisuuksia todeta asian tosiseikat. (ks. 130–132 kohta)