ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU, 65 artiklaa ja 306–310 artiklaa on tulkittava siten, että kun matkatoimisto, johon sovelletaan mainitun direktiivin 306–310 artiklan mukaista erityisjärjestelmää, vastaanottaa ennakkomaksun sellaisista matkailupalveluista, jotka se suorittaa asiakkaalle myöhemmin, arvonlisäverosaatava syntyy edellä mainitun 65 artiklan mukaisesti silloin, kun ennakkomaksu otetaan vastaan, edellyttäen, että suoritettavat matkailupalvelut on eritelty tuona ajankohtana täsmällisesti.

Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/45, 308 artiklaa on tulkittava siten, että matkatoimiston voittomarginaali ja näin ollen sen veron peruste muodostuvat asiakkaan maksettavaksi tulevan arvonlisäverottoman kokonaishinnan ja toisten verovelvollisten luovuttamien tavaroiden ja suorittamien palveluiden ostoista verovelvolliselle aiheutuneiden todellisten kustannusten välisestä erotuksesta, jos nämä liiketoimet välittömästi koituvat matkustajan hyväksi. Jos ennakkomaksun määrä vastaa matkailupalvelujen kokonaishintaa tai huomattavaa osaa siitä eikä matkatoimistolle ole vielä aiheutunut ollenkaan todellisia kustannuksia tai ainoastaan vähäinen osa tämän palvelun yksittäisistä kokonaiskustannuksista tai jos matkatoimistolle aiheutuvia matkan yksittäisiä todellisia kustannuksia ei voida määrittää ennakkomaksun maksamishetkellä, voittomarginaali voidaan määrittää arvioimalla matkatoimiston lopulta vastattavaksi tulevat todelliset kokonaiskustannukset. Tätä arviointia varten matkatoimiston on otettava tarvittaessa huomioon ne kustannukset, jotka sille ovat tosiasiassa jo aiheutuneet ennakkomaksun vastaanottamishetkellä. Voittomarginaalin laskemista varten matkan kokonaishinnasta on vähennettävä arvioidut todelliset kokonaiskustannukset, ja ennakkomaksun vastaanottamisen yhteydessä suoritettavan arvonlisäveron peruste saadaan selville kertomalla tämän ennakkomaksun määrä sillä prosenttiluvulla, joka vastaa näin määritellyn ennakoitavissa olevan voittomarginaalin osuutta matkan kokonaishinnasta.

Näin arvioitujen ennakoitujen kustannusten on liityttävä siihen konkreettiseen matkailupalveluun, josta matkatoimisto on vastaanottanut ennakkomaksun, koska voittomarginaali ja veron peruste on määritettävä matkatoimiston jokaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän palvelun perusteella eli yksitellen eikä kokonaisuutena palvelujen ryhmien tai kaikkien tietyn ajanjakson aikana suoritettujen palveluiden perusteella (ks. vastaavasti tuomio 8.2.2018, komissio v. Saksa, C 380/16, ei julkaistu, EU:C:2018:76, 89, 91 ja 92 kohta).

Tämän ratkaisu ei vaikuta siihen, että saatuaan tiedon matkan yksittäisistä lopullisista todellisista kustannuksista matkatoimiston on otettava nämä kustannukset huomioon arvonlisäveron määrittämistä varten arvonlisäverodirektiivin 308 artiklan mukaisesti ja tarvittaessa oikaistava ennakkomaksun vastaanottamisajankohtana tehtyjä arvonlisäveroilmoituksia.

(ks. 46-48 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
2.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin valvonta – Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta – Selvitysaineiston vääristämistä koskeva valitusperuste – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 40 ja 70 kohta)
Jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18.12.1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY 1 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, ettei se, että henkilö, jolla on pysyvä valtuutus neuvotella tavaroiden myynnistä ja ostosta toisen henkilön puolesta tai neuvotella ja tehdä sopimuksia tällaisista liiketoimista tämän nimissä ja lukuun, harjoittaa toimintaansa kyseisen toisen henkilön toimitiloissa, ole esteenä sille, että häntä pidetään kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna kauppaedustajana, jos kyseinen seikka ei estä häntä harjoittamasta toimintaansa itsenäisesti, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

Direktiivin 86/653 1 artiklan 2 kohdassa nimittäin ilmaistaan kolme välttämätöntä ja riittävää edellytystä sille, että henkilöä voidaan pitää kauppaedustajana. Ensimmäiseksi henkilön on oltava itsenäinen välittäjä. Toiseksi henkilöllä on oltava pysyvä sopimussuhde päämieheen. Kolmanneksi henkilön on harjoitettava toimintaa, jossa neuvotellaan tavaroiden myynnistä ja ostosta päämiehen puolesta tai neuvotellaan ja tehdään sopimuksia tällaisista liiketoimista päämiehen nimissä ja lukuun.

Niinpä on riittävää, että henkilö täyttää nämä kolme edellytystä, jotta hänet voitaisiin luokitella direktiivin 86/653 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi kauppaedustajaksi, riippumatta olosuhteista, joissa hän harjoittaa toimintaansa, kunhan kyseisen direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa ja 2 artiklassa säädetyt poikkeukset eivät koske häntä.

Tässä yhteydessä on mainittava, että koska mainitun direktiivin missään säännöksessä ei edellytetä, että kauppaedustaja harjoittaa toimintaansa matkustamalla eri paikkoihin tai päämiehen toimitilojen ulkopuolella, on todettava, että samalla direktiivillä annettavan suojan on ulotuttava myös henkilöihin, jotka pääasian tilanteen tavoin harjoittavat toimintaansa kyseisissä toimitiloissa (ks. analogisesti tuomio 30.4.1998, Bellone, C‑215/97, EU:C:1998:189, 13 kohta).

(ks. 23, 24, 28 ja 36 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan toimivaltaiset viranomaiset voivat määrätä tähän jäsenvaltioon sijoittautuneen rakennuttajan lopettamaan maksut johonkin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle sopimuskumppanilleen ja maksamaan vakuuden, joka vastaa suuruudeltaan vielä maksamatta olevaa urakkahintaa, sellaisen mahdollisen sakon maksamisen takaamiseksi, joka saatetaan määrätä tälle sopimuskumppanille, mikäli todetaan, että ensin mainitun jäsenvaltion työoikeutta on rikottu.

Tämän osalta on todettava, että työntekijöiden sosiaalinen suojelu sekä petosten, erityisesti työ- ja sosiaalioikeudellisten petosten, torjunta ja väärinkäytösten ehkäiseminen ovat tavoitteita, jotka kuuluvat sellaisten yleisen edun mukaisten pakottavien syiden joukkoon, jotka voivat oikeuttaa palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittamisen (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2012, komissio v. Belgia, C-577/10, EU:C:2012:814, 45 kohta ja tuomio 3.12.2014, De Clercq ym., C-315/13, EU:C:2014:2408, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

Tällaisen lainsäädännön oikeasuhteisuudesta on todettava, kun sitä arvioidaan näiden tavoitteiden kannalta, että siinä on säädetty toimivaltaisten viranomaisten mahdollisuudesta määrätä rakennuttaja lopettamaan maksujen suorittaminen palvelun tarjoajalle ja maksamaan vakuus, joka vastaa rakennusurakasta vielä maksamatta olevaa määrää, mikäli on ”perusteltua syytä epäillä” työoikeutta koskevan kansallisen lainsäädännön vastaista ”hallinnollista rikkomusta”. Tämän lainsäädännön avulla voidaan siis toteuttaa tämänkaltaisia toimenpiteitä jo ennen kuin toimivaltainen viranomainen on todennut hallinnollisen rikkomuksen, jossa voi olla kyse petoksesta, erityisesti työ- ja sosiaalioikeudellisesta petoksesta, väärinkäytöksestä tai työntekijöiden suojelua loukkaavasta menettelytavasta.

Tässä lainsäädännössä ei myöskään säädetä, että tällaisen perustellun epäilyn kohteena oleva palvelun tarjoaja saisi ennen mainittujen toimenpiteiden toteuttamista tuoda esiin näkemyksensä teoista, joista sitä syytetään.

Lopuksi on vielä tuotava esiin se, että palvelun vastaanottajan maksettavaksi mahdollisesti määrättävän vakuuden suuruus vastaa pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön mukaan toimenpiteen toteuttamishetkellä rakennusurakasta vielä maksamatta olevaa määrää. Toimivaltaiset viranomaiset voivat siis vahvistaa vakuuden määrän ottamatta huomioon mahdollisia rakennusvirheitä tai muita palvelun tarjoajan laiminlyöntejä urakkasopimuksen toteuttamisessa, minkä vuoksi se voi tapauksen mukaan huomattavallakin tavalla ylittää määrän, joka asianomaisen rakennuttajan olisi normaalisti pitänyt maksaa töiden päätyttyä.

(ks. 44, 46–48 ja 50 kohta sekä tuomiolauselma)
1.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla – Valitusperuste, joka koskee selvitysaineiston ottamista huomioon vääristyneellä tavalla – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 23, 24 ja 32 kohta)
Viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 479/2008 11 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että viinitilojen rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen liittyvien toimenpiteiden tarkoituksena on parantaa viinintuottajien kilpailukykyä. Kyseisen tavoitteen perusteella on katsottava, että melko pienimuotoinen toimenpide, joka rajoittuu viinitilan hoidon parantamiseen suojelemalla viiniköynnöksiä eri keinoilla ja jolla saavutetaan viljelijöiden kilpailukyvyn huomattava paraneminen, voidaan luokitella rakenneuudistukseksi. Erityisesti on katsottava, ettei asetuksen N:o 479/2008 11 artiklan 3 kohdan sanamuodosta ilmene mitenkään, että toimenpiteisiin, joissa käytetään olemassa olevia tai jopa vanhoja tekniikoita, voisi saada viinitilojen rakenneuudistukseen tarkoitettua tukea vain, jos niitä käytetään yhdessä uuden teknologian ja uusien toimintatapojen kanssa. Koska asetuksessa N:o 479/2008 ei mainita mitään toimenpiteiden, joilla suojataan viinitiloja muun muassa riistaeläinten tai lintujen aiheuttamilta vahingoilta, tukikelpoisuudesta, sille, että jäsenvaltiolta evätään oikeus sisällyttää viinitiloja muun muassa riistaeläinten tai lintujen aiheuttamilta vahingoilta suojaava toimenpide viinitilojen rakenneuudistusta ja uusiin lajeihin siirtymistä koskeviin toimenpiteisiin, ei ole näin ollen oikeusperustetta, jos kyseisellä toimenpiteellä voidaan parantaa kyseisen jäsenvaltion viinintuottajien kilpailukykyä.

(ks. 46, 47, 51 ja 52 kohta)
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettua neuvoston direktiiviä 93/13/ETY, luettuna yhdessä vastaavuusperiaatteen kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa ei anneta kuluttajansuojajärjestölle mahdollisuutta osallistua väliintulijana kuluttajan etua ajaakseen yksittäistä kuluttajaa koskevaan maksamismääräysmenettelyyn ja vastustaa tällaista määräystä, kun mainittu kuluttaja ei ole riitauttanut sitä, jos mainitussa lainsäädännössä asetetaan kuluttajansuojajärjestöjen väliintulolle unionin oikeuden soveltamisalaan kuuluvissa asioissa tosiasiallisesti epäedullisempia edellytyksiä kuin ne edellytykset, joita sovelletaan yksinomaan kansallisen oikeuden alaan kuuluvissa riita-asioissa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

(ks. 43 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C-601/17

Dirk Harms ym.

vastaan

Vueling Airlines SA

(Amtsgericht Hamburgin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Lentoliikenne – Asetus (EY) N:o 261/2004 – 8 artiklan 1 kohta – Lipun hinnan palauttaminen lennon peruuntuessa – Matkustajan ja lentoliikenteen harjoittajan välillä välittäjänä toimineen tahon lippua ostettaessa perimä palkkio – Kuuluminen lipun hintaan

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 12.9.2018

Liikenne – Lentoliikenne – Asetus N:o 261/2004 – Matkustajille annettava korvaus ja apu – Lipun hinnan palauttaminen lennon peruuntuessa – Laskutoimitus – Matkustajan ja lentoliikenteen harjoittajan välillä välittäjänä toimineen tahon lippua ostettaessa perimän palkkion huomioon ottaminen – Edellytykset

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan f alakohta ja 8 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 261/2004 ja erityisesti sen 8 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että lipun hintaan, joka on otettava huomioon määritettäessä rahasummaa, joka lentoliikenteen harjoittajan on palautettava matkustajalle lennon peruuntuessa, sisältyy kyseisen matkustajan maksaman summan ja lentoliikenteen harjoittajan saaman summan välinen erotus, joka vastaa kahden viimeksi mainitun välillä välittäjänä toimineen tahon perimää palkkiota, jollei tätä palkkiota ole vahvistettu mainitun lentoliikenteen harjoittajan tietämättä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.

Tältä osin asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan f alakohdasta seuraa, että ”lippu” on asiakirja tai vastaava paperittomassa muodossa, myös sähköisessä muodossa, oleva asiakirja, jonka lentoliikenteen harjoittaja tai sen valtuuttama edustaja on kirjoittanut tai hyväksynyt. Tästä määritelmästä seuraa, että tällaisen lipun eri osatekijöiden – myös sen hinnan – on, jos lippua ei kirjoita lentoliikenteen harjoittaja itse, joka tapauksessa oltava sen hyväksymiä ja niitä ei siis voida vahvistaa sen tietämättä. Lipun hinnan osatekijää, joka on vahvistettu lentoliikenteen harjoittajan tietämättä, ei voida pitää tarpeellisena viimeksi mainitun tarjoamien palvelujen käyttämiseksi.

(ks. 17, 19 ja 20 kohta sekä tuomiolauselma)
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yleisölle välittämisen käsitettä on tulkittava siten, että se kattaa aiemmin toisella internetsivustolla ilman sen lataamista estävää rajoitusta ja tekijänoikeuden haltijan luvalla julkaistun valokuvan laittamisen internetsivustolle.

Kun nämä seikat otetaan huomioon, on katsottava tämän tuomion 24 kohdassa mieleen palautetun oikeuskäytännön valossa, että tekijänoikeuden suojaaman teoksen laittamista muulle internetsivustolle kuin sille, jolla välittäminen on alun perin tapahtunut tekijänoikeuden haltijan luvalla, on pääasiassa kyseessä olevien olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa pidettävä mainitunlaisen teoksen saattamisena uuden yleisön saataville. Mainitunlaisissa olosuhteissa nimittäin yleisö, jonka tekijänoikeuden haltija on ottanut huomioon silloin, kun hän on antanut luvan teoksensa välittämiseen internetsivustolla, jolla se on alun perin julkaistu, on muodostunut ainoastaan kyseisen sivuston käyttäjistä eikä sen internetsivuston käyttäjistä, jolle kyseinen teos on myöhemmin laitettu ilman mainitun haltijan lupaa, tai muista internetin käyttäjistä. Tämän tuomion 29–35 kohdassa esitettyihin objektiivisiin näkökohtiin ei vaikuta se, että – kuten pääasiassa – tekijänoikeuden haltija ei ole rajannut mahdollisuuksia, joilla internetin käyttäjät voivat valokuvaa käyttää. Unionin tuomioistuimella on nimittäin jo ollut tilaisuus muistuttaa, että direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa säädetyn oikeuden nauttimisen ja käyttämisen edellytykseksi ei voida asettaa mitään muodollisuuksia (ks. vastaavasti tuomio 16.11.2016, Soulier ja Doke, C-301/15, EU:C:2016:878, 50 kohta).

(ks. 35, 36 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
Yhdistetyt asiat C-397/17 ja C-398/17

Profit Europe NV

vastaan

Belgian valtio

(Ennakkoratkaisupyynnöt – Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel)

Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (ETY) N:o 2658/87 – Tulliliitto ja yhteinen tullitariffi – Tariffiluokittelu – Yhdistetty nimikkeistö – Alanimikkeet 73071110, 73071910 ja 73071990 – Putkien liitos- ja muut osat, pallografiittivalurautaa

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 12.7.2018

Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tavaroiden luokittelu – Putkien liitos- ja muut osat, pallografiittivalurautaa – Luokittelu yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 73071990

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1001/2013, olevat alanimikkeet 730711 ja 730719)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 4.10.2013 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 1001/2013, olevaa yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että pallografiittivaluraudasta tehdyt putkien liitos- ja muut osat on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 73071990.

(ks. 52 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-227/17

Medtronic GmbH

vastaan

Finanzamt Neuss

(Finanzgericht Düsseldorfin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (ETY) N:o 2658/87 – Tulliliitto ja yhteinen tullitariffi – Tariffiluokittelu – Yhdistetty nimikkeistö – Alanimikkeet 90211010, 90211090 ja 90219090 – Selkärankajärjestelmät – Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1214/2014

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 12. huhtikuuta 2018

Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Selkärankajärjestelmä, joka kootaan potilaskohtaisesti ja joka on tarkoitettu degeneratiivisten välilevysairauksien, selkäydinkanavan ahtauman, selkärangan dislokaation tai aikaisemmin epäonnistuneen fuusion, kasvaimen, skolioosin tai luunmurtumien hoitoon – Kuuluminen alanimikkeeseen 90219090, 90211010 tai 90211090 – Kansallisen tuomioistuimen suorittama tarkastus

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2015/1754, liite I)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.2015 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2015/1754, olevaa yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevien selkärankajärjestelmien luokittelu yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 90219090 ei ole mahdollista, mikäli nämä järjestelmät voidaan luokitella yhdistetyn nimikkeistön nimikkeen 9021 muuhun alanimikkeeseen. Näiden järjestelmien mahdollinen luokittelu yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 90211010 tai alanimikkeeseen 90211090 riippuu järjestelmien pääasiallisesta käyttötarkoituksesta, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on määritettävä ottamalla huomioon tällaisten järjestelmien objektiiviset ominaispiirteet ja ominaisuudet sekä niiden käyttötarkoitus ja se, mihin niitä tosiasiallisesti käytetään.

(ks. 65 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-44/17

Scotch Whisky Association

vastaan

Michael Klotz

(Landgericht Hamburgin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Tislattujen alkoholijuomien maantieteellisten merkintöjen suoja – Asetus (EY) N:o 110/2008 – 16 artiklan a– c alakohta – Liite III – Rekisteröity maantieteellinen merkintä ”Scotch Whisky” – Saksassa valmistettu viski, jota myydään nimityksellä ”Glen Buchenbach”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 7. kesäkuuta 2018

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 110/2008 16 artiklan c alakohta)

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen–Yhtenäinen lainsäädäntö–Tislattujen alkoholijuomien määritelmä, kuvaus, esittely, merkinnät ja maantieteellisten merkintöjen suojaaminen–Asetus N:o 110/2008–Maantieteellisten merkintöjen suoja–Suoralta tai välilliseltä kaupalliselta käytöltä suojaaminen–Arviointiperusteet–Käytön on tapahduttava muodossa, joka on joko sama tai samankaltainen kuin rekisteröity merkintä

Tislattujen alkoholijuomien määritelmistä, kuvauksesta, esittelystä, merkinnöistä ja maantieteellisten merkintöjen suojaamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1576/89 kumoamisesta 15.1.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 110/2008 16 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että rekisteröidyn maantieteellisen merkinnän välillisen kaupallisen käytön toteaminen edellyttää, että riidanalaista osaa käytetään muodossa, joka on joko sama kuin tämä merkintä tai lausuntatavaltaan ja/tai ulkoasultaan samankaltainen. Näin ollen ei ole riittävää, että tämä osa on omiaan herättämään kohdeyleisössä jonkinlaisen mielleyhtymän kyseiseen merkintään tai siihen liittyvään maantieteelliseen alueeseen. (ks. 39 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)

Asetuksen N:o 110/2008 16 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että rekisteröityä maantieteellistä merkintää koskevan mielleyhtymän toteamiseksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava, syntyykö tavanomaisesti valistuneelle ja kohtuullisen tarkkaavaiselle ja huolelliselle eurooppalaiselle keskivertokuluttajalle riidanalaisen nimityksen yhteydessä välittömästi mielikuva tavarasta, jolla on suojattu maantieteellinen merkintä. Kyseisen tuomioistuimen on tätä arviointia tehdessään ensinnäkin silloin, kun riidanalainen nimitys ei lausuntatavaltaan ja/tai ulkoasultaan muistuta suojattua maantieteellistä merkintää, ja toiseksi tämän merkinnän osittaisen tähän nimitykseen sisällyttämisen puuttuessa otettava huomioon tarvittaessa kyseisen nimityksen ja kyseisen merkinnän merkityssisältöjen läheisyys. Asetuksen N:o 110/2008 16 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että rekisteröityä maantieteellistä merkintää koskevan mielleyhtymän toteamiseksi ei ole tarpeen ottaa huomioon riidanalaisen osan asiayhteyttä eikä varsinkaan sitä seikkaa, että riidanalaisen osan yhteydessä on täsmennys kyseessä olevan tuotteen oikeasta alkuperästä. (ks. 56 ja 60 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) 1782/2003 6 artiklan 1 kohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna 14.2.2008 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 146/2008, ja yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 23 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättämisen johdosta tehtävät suorien tukien vähennykset on laskettava sen kalenterivuoden osalta myönnettyjen tai myönnettävien suorien tukien perusteella, jona täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättäminen tapahtuu.

Asetuksessa N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 796/2004 66 artiklan 1 kohtaa ja asetuksen N:o 73/2009 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta 30.11.2009 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1122/2009 70 artiklan 8 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että näin lasketut suorien tukien vähennykset tehdään sen kalenterivuoden osalta myönnetyistä tai myönnettävistä suorista tuista, jona täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättäminen havaitaan.

(ks. 59 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)