Asia C-222/08

Euroopan komissio

vastaan

Belgian kuningaskunta

”Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivi 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) — Sähköinen viestintä — Verkot ja palvelut — 12 artikla — Yleispalveluvelvollisuuksista aiheutuvien kustannusten laskeminen — Yleispalvelun sosiaalinen osatekijä — 13 artikla — Yleispalveluvelvollisuuksien rahoittaminen — Kohtuuttoman rasitteen määrittäminen”

Julkisasiamies P. Cruz Villalónin ratkaisuehdotus 22.6.2010 I - 9021

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 6.10.2010 I - 9041

Tuomion tiivistelmä

Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22 12 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja liitteen IV säännöksissä vahvistetaan säännöt, joiden mukaan yleispalvelun tarjoamisen nettokustannukset on laskettava silloin, kun kansalliset sääntelyviranomaiset ovat katsoneet, että yleispalvelun tarjoaminen voi muodostaa kohtuuttoman rasitteen. Kuitenkaan tämän direktiivin 12 artiklan 1 kohdasta tai mistään muustakaan kyseisen direktiivin säännöksestä ei ilmene, että yhteisön lainsäätäjä olisi itse aikonut vahvistaa edellytykset, joiden mukaan kyseisten viranomaisten on arvioitava etukäteen, että yleispalvelun tarjoaminen voi muodostaa tällaisen kohtuuttoman rasitteen. Näin ollen jäsenvaltio ei jätä noudattamatta kyseisen direktiivin 12 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se vahvistaa edellytykset, joiden mukaan on määritettävä, onko kyseinen rasite kohtuuton vai ei. (ks. 44 ja 45 kohta)

Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22 21 perustelukappaleesta ilmenee, että yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena oli sitoa järjestelmät yleispalvelun tarjoamisen yritykselle mahdollisesti aiheuttamien nettokustannusten kattamiseksi siihen, että tälle yritykselle aiheutuu kohtuuton rasite. Tässä yhteydessä se katsoi, että yleispalvelun nettokustannukset eivät välttämättä merkitse kaikille kyseessä oleville yrityksille kohtuutonta rasitetta, ja sen tarkoituksena oli sulkea pois se mahdollisuus, että kaikki yleispalvelun tarjoamisen nettokustannukset antaisivat automaattisesti oikeuden saada korvausta. Näissä olosuhteissa kohtuuton rasite, joka kansallisen sääntelyviranomaisen on todettava ennen korvauksen myöntämistä, on rasite, joka kullekin kyseessä olevalle yritykselle on kohtuuton sen sietokykyyn nähden, kun otetaan huomioon kaikki yrityksen ominaisuudet, erityisesti sen varustetaso, taloudellinen tilanne ja rahoitustilanne sekä markkinaosuus. (ks. 49 kohta)

Jos kansallinen sääntelyviranomainen toteaa, että yhteen tai useampaan yleispalvelun tarjoajaksi nimettyyn yritykseen kohdistuu kohtuuton rasite ja jos tämä yritys tai nämä yritykset hakevat sen korvaamista, jäsenvaltion asiana on ottaa käyttöön tarvittavat järjestelmät noudattamalla yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22 13 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, josta ilmenee lisäksi, että korvauksen on oltava suhteessa saman direktiivin 12 artiklan mukaisesti määritettyihin nettokustannuksiin. Näin ollen direktiivin 2002/22 13 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan ei noudata jäsenvaltio, joka toteaa yleisesti ja sellaisen yleispalvelun tarjoajan, joka aiemmin oli tämän palvelun ainoa tarjoaja, nettokustannusten laskennan perusteella, että kaikille yrityksille, jotka sittemmin vastaavat tämän palvelun tarjoamisesta, aiheutuu tästä tosiasiallisesti kohtuuton rasite, toteuttamatta tapauskohtaista tutkintaa, joka koskee sekä yleispalvelun tarjoamisesta kullekin kyseessä olevalle operaattorille aiheutuvia nettokustannuksia että kunkin operaattorin kaikkia ominaisuuksia, kuten sen varustetasoa tai taloudellista tilannetta ja rahoitustilannetta. (ks. 51 ja 86 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)