Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus La Pergola 15 päivänä syyskuuta 1998. - Dutch Antillian Dairy Industry Inc. ja Verenigde Douane-Agenten BV vastaan Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees. - Ennakkoratkaisupyyntö: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Alankomaat. - Merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatio - Alankomaiden Antilleilta peräisin olevan voin tuonti - Maitopohjaisia tuotteita koskevat terveyssäännöt - EY:n perustamissopimuksen 131 artikla (josta on muutettuna tullut EY 182 artikla), 132 artikla (josta on tullut EY 183 artikla) ja 136 ja 227 artikla (joista on muutettuina tullut EY 187 ja EY 299 artikla) - Direktiivi 92/46/ETY - Päätös 94/70/EY. - Asia C-106/97.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu I-05983



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Käsiteltävänä olevassa ennakkoratkaisuasiassa College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Alankomaat) pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta selvennystä raakamaidon, lämpökäsitellyn maidon ja maitopohjaisten tuotteiden tuotantoa ja markkinoille saattamista koskevista terveyssäännöistä 16 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/46/ETY(1) (jäljempänä direktiivi 92/46/ETY) ja erityisesti sen 23 artiklan sekä väliaikaisesta luettelosta kolmansista maista, joista jäsenvaltiot sallivat raakamaidon, lämpökäsitellyn maidon ja maitopohjaisten tuotteiden tuonnin, 31 päivänä tammikuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/70/EY(2) (jäljempänä päätös 94/70/EY) tulkinnasta ja pätevyydestä. Yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään tarkemmin ottaen arvioimaan sitä, onko Alankomaiden Antilleja kyseistä säännöstöä sovellettaessa pidettävä kolmansina maina.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

2 Direktiivissä 92/46/ETY "annetaan raakamaidon, lämpökäsitellyn kulutukseen tarkoitetun maidon, maitopohjaisten tuotteiden valmistukseen tarkoitetun maidon ja ihmisravinnoksi tarkoitettujen maitopohjaisten tuotteiden tuotantoa ja markkinoille saattamista koskevat terveyssäännöt - - ".(3) Käsiteltävänä olevan asian kannalta merkityksellinen on erityisesti III luku (22-26 artikla), jonka otsikko on "Tuonti kolmansista maista". Direktiivin 22 artiklan mukaan "edellytysten, joita sovelletaan tässä direktiivissä tarkoitettujen raakamaidon, lämpökäsitellyn maidon ja maitopohjaisten tuotteiden tuontiin kolmansista maista, on vastattava vähintään yhteisön tuotantoa koskevia edellytyksiä, joista säädetään II luvussa".

Direktiivin 23 artikla on sanamuodoltaan seuraava:

"1. Edellä 22 artiklan yhdenmukaiseksi soveltamiseksi sovelletaan seuraavien kohtien säännöksiä.

2. Yhteisöön voidaan tuoda ainoastaan seuraavanlaista maitoa tai seuraavanlaisia maitopohjaisia tuotteita:

a) niiden on oltava peräisin 3 kohdan a alakohdan mukaisesti laadittavassa luettelossa mainitusta kolmannesta maasta,

b) niiden mukana on 31 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen toimitettava laaditun mallin mukainen terveystodistus, jonka on allekirjoittanut viejämaan toimivaltainen viranomainen ja jossa todistetaan, että maito tai maitopohjaiset tuotteet täyttävät II luvun vaatimukset tai mahdolliset lisäedellytykset tai joilla on 3 kohdassa tarkoitetut vastaavat takuut ja jotka ovat peräisin liitteessä B säädetyt takuut täyttävistä laitoksista.

3. Jäljempänä 31 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen on laadittava:

a) väliaikainen luettelo kolmansista maista tai kolmansien maiden osista, jotka voivat antaa jäsenvaltioille ja komissiolle II luvussa säädettyjä takuita vastaavat takuut, sekä luettelo laitoksista, joille ne voivat antaa tällaiset takuut.

Tämä väliaikainen luettelo kootaan toimivaltaisten viranomaisten hyväksymien ja tarkastamien laitosten luetteloiden perusteella, kun komissio on ensin tarkastanut, että nämä laitokset täyttävät tämän direktiivin mukaiset periaatteet ja yleiset säännöt,

b) mainitun luettelon päivitykset 4 kohdassa säädettyjen tarkastusten mukaisesti,

c) kolmansia maita varten laaditut erityisedellytykset ja vastaavat takuut, jotka eivät saa olla II luvussa säädettyjä takuita suosivampia,

d) tietyille kolmansille maille säädettävien sellaisten lämpökäsittelyjen luonne, joihin liittyy terveysvaara.

4. Komission ja jäsenvaltioiden asiantuntijoiden on suoritettava tarkastuksia paikan päällä sen toteamiseksi, voidaanko takuita, jotka kolmas maa antaa tuotantoa ja markkinoille saattamista koskevien edellytysten osalta, pitää yhteisössä sovellettavia takuita vastaavina.

Komissio nimeää jäsenvaltioiden ehdotuksesta näistä tarkastuksista vastaavat jäsenvaltioiden asiantuntijat.

Nämä tarkastukset tehdään yhteisön lukuun, ja yhteisö vastaa kaikista tässä yhteydessä muodostuvista kuluista. Tarkastusten suoritustiheydestä ja niitä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, mukaan luettuna tarkastukset, jotka suoritetaan 6 kohdan mukaisen päätöksen osalta, säädetään 31 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.

5. Ennen 4 kohdassa tarkoitettujen tarkastusten järjestämistä sovelletaan edelleen kansallisia säännöksiä, jotka koskevat kolmansissa maissa tehtäviä tarkastuksia, jollei pysyvälle eläinlääkintäkomitealle ole ilmoitettu näiden tarkastusten yhteydessä havaituista hygieniasääntöjen laiminlyönneistä.

6. Neuvosto voi määräenemmistöllä komission ehdotuksesta korvata yksittäisen käsittelylaitoksen tai jalostamon tunnustamisen vastavuoroisella tunnustamisella, joka koskee kolmannen maan laitoksia, jotka kyseisen maan toimivaltainen viranomainen tarkastaa tehokkaasti ja säännöllisesti siten, että se pystyy takaamaan 2 kohdan b alakohdan vaatimusten noudattamisen."

Direktiivin 25 artiklassa säädetään puolestaan seuraavaa:

"1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tässä direktiivissä tarkoitettuja tuotteita tuodaan yhteisöön ainoastaan, jos:

- niiden mukana seuraa todistus, jonka kolmannen maan toimivaltainen viranomainen on myöntänyt lastaushetkellä.

Todistuksen malli laaditaan 31 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen,

- ne ovat läpäisseet direktiivissä 90/675/ETY ja direktiivissä 91/496/ETY - - säädetyt tarkastukset.

2. Ennen tämän artiklan soveltamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen laatimista sovelletaan edelleen kansallisia sääntöjä, jotka koskevat kolmansista maista tapahtuvaa tuontia, jota koskevia vaatimuksia ei ole annettu yhteisön tasolla, sillä edellytyksellä, että ne eivät ole II luvussa säädettyjä vaatimuksia suosivampia."

Direktiivin 26 artiklassa säädetään lopuksi seuraavaa:

"Edellä 23 artiklassa säädettyihin luetteloihin saa sisältyä vain sellaisia kolmansia maita tai sellaisia kolmansien maiden osia:

a) joista tapahtuva tuonti ei ole kielletty liitteessä A tarkoitettujen tautien tai muiden yhteisössä esiintymättömien tautien vuoksi tai direktiivin 72/462/ETY 6, 7 ja 14 artiklan mukaisesti,

b) joiden on lainsäädäntönsä, toimivaltaisen viranomaisensa ja tarkastuselintensä organisaation, näiden elinten valtuuksien ja niihin kohdistuvan valvonnan suhteen direktiivin 72/462/ETY 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti todettu pystyvän takaamaan voimassaolevan lainsäädäntönsä soveltaminen,

tai

c) joiden eläinlääkintäpalvelut pystyvät takaamaan sen, että vähintään II luvussa säädettyjä terveysvaatimuksia vastaavia terveysvaatimuksia noudatetaan."

3 Päätöksellä 94/70/EY laadittiin väliaikainen luettelo kolmansista maista, joista jäsenvaltiot sallivat raakamaidon, lämpökäsitellyn maidon ja maitopohjaisten tuotteiden tuonnin. Alankomaiden Antilleja ei mainita kyseisessä direktiivin 92/46/ETY edellä mainitussa 23 artiklassa tarkoitetussa luettelossa.

4 Useilla EY:n perustamissopimuksen määräyksillä on merkitystä käsiteltävänä olevassa asiassa. EY:n perustamissopimuksen 227 artiklassa määritellään kyseisen sopimuksen alueellinen soveltamisala ja sen 3 kohdassa määrätään näin: "Tämän sopimuksen neljännessä osassa määrättyä, assosiaatiota koskevaa erityissääntelyä sovelletaan tämän sopimuksen liitteessä IV lueteltuihin merentakaisiin maihin ja alueisiin.

Tätä sopimusta ei sovelleta niihin merentakaisiin maihin ja alueisiin, joilla on erityissuhteet Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja joita ei ole mainitussa luettelossa."

Perustamissopimuksen neljäs osa, jonka otsikko on "Merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatio", koostuu 131-136 a artiklasta.

Perustamissopimuksen 131 artiklan ensimmäinen kohta kuuluu näin: "Jäsenvaltiot sopivat assosioivansa yhteisöön ne Euroopan ulkopuoliset maat ja alueet, joilla on erityiset suhteet Belgiaan, Tanskaan, Ranskaan, Italiaan, Alankomaihin ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Nämä maat ja alueet, jäljempänä 'maat ja alueet', luetellaan tämän sopimuksen liitteessä IV."

Alankomaiden Antilleja ei aluksi mainittu kyseisessä luettelossa, mutta ne lisättiin siihen myöhemmin 13.11.1962 tehdyllä yleissopimuksella 64/533/ETY.(4)

Perustamissopimuksen 131 artiklan toisen kohdan mukaan yhteisön ja MMA:iden välisen assosiaation tavoitteena on edistää MMA:iden taloudellista ja sosiaalista kehitystä ja vahvistaa läheiset taloudelliset suhteet niiden ja koko yhteisön välille.

Perustamissopimuksen 132 artiklassa luetellaan assosiaatiolle määritellyt tavoitteet ja vahvistetaan tietyt perussäännöt. Kaupankäynnin osalta 132 artiklan 1 kohdassa määrätään, että "jäsenvaltiot soveltavat kaupankäynnissään maiden ja alueiden kanssa samaa järjestelmää kuin tämän sopimuksen mukaan keskinäisessä kaupankäynnissään".

Perustamissopimuksen 136 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan "maiden ja alueiden sekä yhteisön välistä assosiaatiota koskevat säännöt ja menettely" vahvistetaan perustamissopimukseen liitetyssä erityisessä soveltamissopimuksessa. Saman artiklan toisessa kohdassa määrätään lisäksi, että "ennen edellisessä kohdassa tarkoitetun sopimuksen voimassaoloajan päättymistä neuvosto antaa saatujen kokemusten ja tämän sopimuksen periaatteiden pohjalta yksimielisesti uutta jaksoa koskevat säännökset".

Neuvosto on mainitun 136 artiklan mukaisesti tehnyt useita päätöksiä, joista viimeisin on merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiosta Euroopan talousyhteisöön 25.7.1991 tehty päätös 91/482/ETY.(5)

Kyseisen päätöksen osalta on tässä yhteydessä viitattava 100, 102 ja 103 artiklaan.

Päätöksen 100 artikla on sanamuodoltaan seuraava:

"1. Kaupallisen yhteistyön osalta tämän päätöksen tavoitteena on edistää MMA:iden ja yhteisön välistä kauppaa ottaen huomioon osapuolten kehitystaso sekä MMA:iden keskinäistä kauppaa.

2. Tähän tavoitteeseen pyrittäessä kiinnitetään erityistä huomiota siihen, että MMA:iden yhteisön kanssa käymästä kaupasta saadaan tosiasiallisia lisäetuja sekä tuotteiden markkinoille pääsyn edellytysten parantamiseen MMA:iden kaupan kasvuvauhdin ja erityisesti niiden yhteisöön suuntautuvien vientivirtojen kiihdyttämiseksi ja entistä paremman kaupan tasapainon takaamiseksi asianomaisten osapuolten välillä.

- - "

Päätöksen 102 artiklassa puolestaan määrätään, että "yhteisö ei sovella määrällisiä rajoituksia eikä toteuta vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä MMA:ista peräisin olevien tuotteiden tuontiin".

Päätöksen 103 artiklassa määrätään lopuksi seuraavaa:

"1. Mitä 102 artiklassa määrätään, ei estä tuontia, vientiä tai kauttakuljetusta koskevia kieltoja tai rajoituksia, jotka ovat perusteltuja julkisen moraalin, yleisen järjestyksen tai turvallisuuden kannalta, ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi, taiteellisten, historiallisten tai arkeologisten kansallisaarteiden suojelemiseksi taikka teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojelemiseksi.

2. Nämä kiellot tai rajoitukset eivät saa missään tapauksessa olla keino mielivaltaiseen syrjimiseen tai yleensä kaupan peiteltyyn rajoittamiseen.

- - "

Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset

5 Käsiteltävänä olevaa ennakkoratkaisuasiaa koskevat tosiseikat liittyvät edellä kuvattuun lainsäädäntöön. Dutch Antillian Dairy Industry Inc. (jäljempänä DADI) on Curaçaoon (Alankomaiden Antillit) sijoittautunut yhtiö, joka toimii voinvalmistuksen alalla. Sen toiminnan kannalta välttämättömät raaka-aineet tuodaan Belgiasta ja Alankomaista.

Verenigde Douane-Agenten BV (jäljempänä Douane-Agenten), joka on Rotterdamiin sijoittautunut yhtiö, esitti 30.1.1995 Alankomaiden toimivaltaisten viranomaisten eli Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vleesin (karjan- ja lihantarkastusvirasto, jäljempänä virasto) tarkastettavaksi DADIn lähettämän voierän, joka oli peräisin Antilleilta. Virasto kuitenkin kielsi tuonnin sillä perusteella, että Alankomaiden Antillit, josta tavara oli peräisin, eivät kuuluneet päätöksellä 94/70/EY laadittuun luetteloon, jossa luetellaan ne kolmannet maat, joiden tuotteita voidaan tuoda yhteisöön.

DADI ja Douane-Agenten valittivat kyseisestä päätöksestä, mutta valitus hylättiin viraston uudella päätöksellä, jossa alkuperäinen kielto vahvistettiin.

Asianomaiset yritykset saattoivat tämän jälkeen College van Beroep voor het Bedrijfslevenin käsiteltäväksi kanteen, jossa ne vaativat kyseisen päätöksen kumoamista ja vahingonkorvausta. Pääasian kantajat väittävät, että Alankomaiden Antillit ovat elimellinen osa Alankomaiden aluetta, joten niitä ei voida pitää kolmantena maana suhteessa yhteisöön. Tästä seuraa kantajien mukaan se, että niiltä osin kuin direktiivillä 92/46/ETY ja päätöksellä 94/70/EY säännellään kolmansista maista peräisin olevaa tuontia, niitä ei voida soveltaa Alankomaiden Antilleilta peräisin oleviin tuotteisiin.

Pääasiaa käsittelevä tuomioistuin on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

"1) A Onko direktiivin 92/46/ETY III luvun säännöksiä, varsinkin kun niitä luetaan EY:n perustamissopimuksen 227 ja 131-136 artikla huomioon ottaen, tulkittava siten, että niissä velvoitetaan, kuten EY:n perustamissopimuksen 189 artiklan kolmannessa kohdassa edellytetään, antamaan kansallisia täytäntöönpanosäännöksiä, joita sovelletaan tuotaessa yhteisöön voita, joka on peräisin EY:n perustamissopimuksen liitteessä IV mainituista merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta kuten Alankomaiden Antilleilta?

Jos vastaus kysymykseen 1 A on myöntävä,

B ovatko edellä mainitun direktiivin III luvun säännökset päteviä siltä osin kuin ne liittyvät edellä kysymyksessä 1 A tarkoitettuun tuontiin, ottaen erityisesti huomioon EY:n perustamissopimuksen 132 artiklan 1 kohta sekä merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiosta Euroopan yhteisöihin 25 päivänä heinäkuuta 1991 tehdyn neuvoston päätöksen 91/482/ETY 102 ja 103 artikla?

Jos vastaus kysymyksiin 1 A ja 1 B on myöntävä,

2) onko edellä mainitun direktiivin 23 artiklaa tulkittava niin, että tämän artiklan täytäntöönpanemiseksi annettuja kansallisia säännöksiä voidaan soveltaa kysymyksessä 1 A tarkoitettuun tuontiin vasta siitä alkaen, kun

- näiden tuotteiden kauppaa jäsenvaltioissa koskeva järjestelmä, jota kolmansista maista peräisin olevan kyseisen tuotteen järjestelmän on edellä mainitun direktiivin 22 artiklan mukaan vähintään vastattava, on tullut kokonaisuudessaan voimaan ja

- on tehty pätevä päätös sekä kyseisen maan ottamisesta 23 artiklan 3 kohdassa ensiksi mainittuun luetteloon että kyseisessä maassa hyväksyttyjen laitosten luetteloon?

3) Onko komission 31.1.1994 tekemä päätös 94/70/ETY pätevä?"

Ensimmäinen kysymys

6 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään yhteisöjen tuomioistuimelta sitä, onko MMA:ita ja erityisesti Alankomaiden Antilleja pidettävä kolmansina maina direktiivin 92/46/ETY III lukua sovellettaessa. Toisin sanoen on kyse sen määrittämisestä, sovelletaanko direktiivin järjestelmää, joka koskee "tuontia kolmansista maista", myös Alankomaiden Antilleilta peräisin oleviin tuotteisiin.

Huomautuksia esittäneet asianosaiset ovat tähän kysymykseen vastaamiseksi käsitelleet teoreettista ongelmaa siitä, onko MMA:ita niiden asema huomioon ottaen pidettävä "kolmansina maina". Tältä osin on esitetty kaksi vastakkaista näkemystä. Ensimmäinen näkemys, jonka mukaan kyse ei ole kolmansista maista, perustuu väitteeseen, joka koskee sitä erityisasemaa, joka MMA:ille on myönnetty perustamissopimuksen määräyksissä. Tämän näkemyksen mukaan perustamissopimuksen säännöillä nimittäin myönnetään MMA:ille assosiaatioon liittyvä erityisasema, joka on parempi kuin muiden kolmansien maiden asema; tästä seuraa, että direktiivin kolmansia maita koskevia säännöksiä ei voida soveltaa MMA:ihin. MMA:t ovat - erityisesti sen erityissuhteen ansiosta, joka yhdistää ne yhteisöön - erillään kolmansista maista.

Toisen näkemyksen mukaan MMA:t sitä vastoin rinnastuvat kolmansiin maihin pääasiallisesti sillä perusteella, että vaikka MMA:t ovat assosioituneita yhteisöön, ne eivät kuitenkaan ole yhteisön jäseniä. Direktiivin tarkoituksena on tältä osin ollut erotella jäsenvaltiot kaikista niistä tahoista, jotka eivät ole perustamissopimuksen sopimuspuolia.

7 Nähdäkseni ensimmäinen edellä esitetyistä näkemyksistä on hyväksyttävä. En toisaalta myöskään kiistä sitä, että toinenkin näkemys vaikuttaa ensi katsomalta tietyllä tapaa perustellulta. Voidaan myös väittää, että koska direktiivin tarkoituksena on säätää maidon ja siitä johdettujen tuotteiden kauppaa koskevat terveyssäännöt, lainsäätäjä on halunnut erotella jäsenvaltioista peräisin olevat tuotteet niistä tuotteista, jotka ovat peräisin muista maista, olivatpa nämä assosioituneita yhteisöön tai siitä täysin erillään. Ensimmäisessä tapauksessa se, että tuote on peräisin jäsenvaltiosta, olisi itsessään tae sellaisten hygienia- ja terveyssääntöjen noudattamisesta, joiden osalta voidaan ajatella, että ne ovat lähtökohtaisesti samanlaiset koko yhteisössä. Tällainen vastaavuus sitä vastoin puuttuu silloin kun tuote on peräisin maasta, joka ei ole jäsenvaltio. Näin ollen sen oikeudellisen järjestelmän perustelemiseksi kolmansien maiden osalta, joka on määritelty direktiivin III luvussa, riittäisi toteamus, että tuote on peräisin maasta, joka ei ole jäsenvaltio. Tämän ajatuskulun kannalta ei olisi merkitystä sillä, onko kyseinen "kolmas maa" sidoksissa yhteisöön assosiaation kautta.

8 Viimeksi esittämäni näkökanta on kuitenkin viime kädessä vaikea sovittaa yhteen sen erityisaseman kanssa, joka perustamissopimuksessa on annettu MMA:ille.

Kuten on jo todettu, MMA:iden ja yhteisön väliset suhteet ovat osa perustamissopimuksen neljännessä osassa "Merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatio" määriteltyä erityisjärjestelmää. Kyseisen erityisjärjestelmän osalta on tämän tarkastelun yhteydessä korostettava kahta seikkaa. Ensimmäinen on se, että MMA:t ovat osa "perustuslaillisen assosiaation" järjestelmää, mikä merkitsee, että niiden asema on niin sanotusti jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välissä.(6) Toinen seikka on se, että kuten julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomer on todennut asiassa Van der Kooy esittämässään ratkaisuehdotuksessa, "yhteisön oikeutta, primäärioikeutta tai johdettua oikeutta, ei sovelleta niihin sellaisenaan ja välittömästi - - ".(7)

Näistä seikoista ilmenee nähdäkseni ratkaisevia osoituksia siitä, että MMA:ita - ja käsiteltävänä olevassa asiassa erityisesti Alankomaiden Antilleja - ei voida pitää kolmansina maina direktiiviä 92/46/ETY sovellettaessa. Kyse ei nimittäin ole yksinkertaisesti yhteisöön nähden kolmansista maista vaan assosioituneista maista, joiden hyväksi sovelletaan lisäksi suoraan perustamissopimuksessa määriteltyä assosiaatiota koskevaa erityistä suosituimmuusjärjestelmää.(8) Yhteisön sääntöjä ei myöskään sovelleta välittömästi MMA:ihin ilman nimenomaista viittausta. Tällainen viittaus kuitenkin puuttuu käsiteltävänä olevassa asiassa. Kyseisen direktiivin tarkoituksena ei nimittäin ole säännellä MMA:iden ja yhteisön välistä kaupankäyntiä perustamissopimuksen neljännessä osassa määriteltyjä yleisiä periaatteita noudattaen. Direktiivi perustuu puhtaasti ja yksinkertaisesti perustamissopimuksen 43 artiklaan ilman minkäänlaista viittausta niihin olennaisiin määräyksiin, joilla säännellään MMA:iden oikeudellista asemaa. Direktiivistä ei saa minkäänlaista hiljaista tai nimenomaista tekstiin perustuvaa tukea väitteelle, jonka mukaan lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut määritellä kaupankäyntiä koskevia sääntöjä kyseisiltä alueilta peräisin oleville tuotteille. Edellä mainitun yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tämä seikka riittää sen toteamiseksi, ettei kyseistä direktiiviä voida soveltaa MMA:ihin.

Perustamissopimuksen rakenne vahvistaa joka tapauksessa viimeksi mainitun päätelmän. Se, ettei Alankomaiden Antilleja voida kyseistä direktiiviä sovellettaessa pitää kolmansina maina, on nähdäkseni ainoa näkemys, joka sopii yhteen MMA:iden assosiaatiota koskevassa perustamissopimuksen osassa määriteltyjen tavoitteiden kanssa. Toistettakoon vielä, että kyseisten määräysten tarkoituksena on luoda erityinen etuoikeutettu suhde MMA:iden kanssa, ja niiden tarkoituksena on siten estää se, että kyseisiä alueita pidettäisiin niiden suhteissa yhteisöön minä tahansa kolmansina maina.(9) Tässä on riittävää mainita edellä mainittu perustamissopimuksen 132 artiklan 1 kohta, jonka mukaan "jäsenvaltiot soveltavat kaupankäynnissään maiden ja alueiden kanssa samaa järjestelmää kuin tämän sopimuksen mukaan keskinäisessä kaupankäynnissään", sekä ne MMA-päätöksen määräykset, joilla MMA:iden ja yhteisön välisissä tavaroiden kauppaa koskevissa suhteissa otetaan käyttöön säännöt, jotka ovat pääasiallisesti samanlaisia kuin yhteisön sisäistä kauppaa koskevat vastaavat määräykset eli perustamissopimuksen 30 ja 36 artikla.(10) Kyse on ilmeisesti niin sanotusta "edullisesta" oikeudellisesta järjestelmästä, jota ei voida perustella kaikkien kolmansien maiden osalta, koska direktiivin sellainen tulkinta, jonka mukaan MMA:t olisivat samassa asemassa kuin kolmannet maat, olisi nähdäkseni vaikeasti yhteensovitettavissa perustamissopimuksessa - jossa MMA:ille on annettu erityinen assosiaatioon liittyvä asema, joka poikkeaa kolmansiin maihin sovellettavasta järjestelmästä - määriteltyjen periaatteiden ja tavoitteiden kanssa.

9 Katson näin ollen, ettei MMA:ita voida direktiiviä 92/46/ETY sovellettaessa rinnastaa kolmansiin maihin. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että niitä olisi direktiivillä käyttöön otetun järjestelmän osalta pidettävä jäsenvaltioina. MMA:t eivät nimittäin ole kolmansia maita eivätkä jäsenvaltioita. Tämän takia esittämäni tulkinta ei merkitse sitä, että MMA:ista peräisin olevat tuotteet voisivat liikkua vapaasti kuten ne yhteisöstä peräisin olevat tuotteet, jotka on tarkoitettu yhteisön sisäiseen kauppaan. Tätä seikkaa on vielä täsmennettävä. Siitä, ettei direktiiviä voida soveltaa, seuraa se, että MMA:ista peräisin oleviin tuotteisiin sovelletaan yleistä järjestelmää, josta on määrätty ja säädetty perustamissopimuksessa ja MMA:ihin sovellettavissa asiaa koskevissa johdetun oikeuden säännöksissä. Näin ollen - kuten Ranskan hallitus on perustellusti huomauttanut - on sovellettava MMA-päätöksen 102 artiklaa, jonka mukaan "yhteisö ei sovella määrällisiä rajoituksia eikä toteuta vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä MMA:ista peräisin olevien tuotteiden tuontiin". Tämän määräyksen lisäksi on muistettava saman päätöksen 103 artikla, joka on muotoiltu samoin kuin perustamissopimuksen 36 artikla. Kyseisen määräyksen nojalla MMA:ista peräisin olevien tuotteiden vapaata liikkuvuutta voidaan rajoittaa terveyssyillä. Tämä mahdollistaa sen, että jäsenvaltiot voivat varmistautua siitä, että kyseiset tuotteet ovat terveyden suojelua koskevien yhteisön vaatimusten mukaisia.

Muut ennakkoratkaisukysymykset

10 Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen muihin kysymyksiin pyydetään ratkaisua vain, jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että MMA:ista peräisin olevat tuotteet kuuluvat direktiivillä 92/46/ETY määritellyn järjestelmän soveltamisalaan. Tällaisessa tapauksessa nousisi itse asiassa esille kysymys siitä, sopiiko MMA:iden rinnastaminen kolmansiin maihin yhteen sen erityisen suosituimmuusaseman kanssa, joka perustamissopimuksessa ja siihen liittyvissä johdetun oikeuden määräyksissä ja säännöksissä annetaan MMA:ille. Ottaen huomioon se vastaus, joka mielestäni on annettava ensimmäiseen kysymykseen, muilla kysymyksillä ei enää ole merkitystä.

Ratkaisuehdotus

11 Ehdotan näin ollen, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kysymykseen seuraavalla tavalla:

Perustamissopimuksen liitteessä IV luetelluista merentakaisista maista ja alueilta ja erityisesti Alankomaiden Antilleilta peräisin olevan voin tuonti yhteisöön ei kuulu raakamaidon, lämpökäsitellyn maidon ja maitopohjaisten tuotteiden tuotantoa ja markkinoille saattamista koskevista terveyssäännöistä 16 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/46/ETY III luvun soveltamisalaan, vaan sitä säännellään merentakaisten maiden ja alueiden assosioinnista Euroopan talousyhteisöön 25 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston päätöksen 91/482/ETY määräyksillä.

(1) - EYVL L 268, s. 1.

(2) - EYVL L 36, s. 5.

(3) - Ks. 1 artikla.

(4) - Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen muuttamisesta sopimuksen neljännessä osassa määrätyn assosiaatiota koskevan erityissääntelyn soveltamiseksi Alankomaiden Antilleihin 13 päivänä marraskuuta 1962 tehty yleissopimus 64/533/ETY (EYVL 1964, 150, s. 2414).

(5) - EYVL L 263, s. 1.

(6) - Ks. vastaavasti Monaco, R., Lezioni di Organizzazione internazionale II. Diritto dell'integrazione europea, Torino, 1968, s. 406. Oikeuskirjallisuudessa puhutaan tältä osin "myönnetystä assosiaatiosta" (ks. Maganza, G., "La Convention de Lomé", Le droit de la Communauté économique européenne - Commentaire Mégret, vol. 13, Bruxelles, 1990, s. 18 ja siinä olevat täydentävät viitteet) sen osoittamiseksi, että kyse ei ole asianomaisten valtioiden sopimasta ja neuvottelemasta assosiaatiosuhteesta vaan pikemminkin assosiaatiojärjestelmästä, jonka jäsenvaltiot ovat myöntäneet sellaisille alueellisille kokonaisuuksille, jotka eivät ole kansainvälisen oikeuden subjekteja.

(7) - Asia C-181/97, Van der Kooy, tuomio 28.1.1999 (Kok. 1999, s. I-483, ratkaisuehdotuksen 26 kohta). Ks. myös asia C-260/90, Leplat, tuomio 12.2.1992 (Kok. 1992, s. I-643, 10 kohta).

(8) - Ylimääräinen osoitus siitä, ettei MMA:ita voida pitää kolmansina maina, on saatavissa julkisasiamies Trabucchin asiassa 147/73, Carlheinz Lensing Kaffee-Tee-Import, tuomio 11.12.1973, esittämästä ratkaisuehdotuksesta (Kok. 1973, s. 1543). Julkisasiamies katsoi kyseisessä asiassa, että Guinean tasavalta "oli kolmannen maan asemassa", koska se ei lukeutunut niihin valtioihin, jotka olivat assosioituneet yhteisöön vuoden 1969 yleissopimuksen nojalla, eikä se ollut "myöskään vuonna 1970 tehdyn neuvoston sen päätöksen addressaatti, jolla luodaan assosiaatiojärjestelmä yhteisön sekä kolmansien maiden ja alueiden välille". Tästä voidaan tehdä se vastakohtaispäätelmä, että jos Guinean tasavalta olisi kuulunut MMA:ihin, sitä ei olisi voinut pitää kolmantena maana.

(9) - Se, että kyse on etuoikeutetusta assosiaatiosuhteesta, ilmenee asiassa C-430/92, Alankomaat vastaan komissio, 26.10.1994 annetusta tuomiosta (Kok. 1994, s. I-5197, 22 kohta), jossa yhteisöjen tuomioistuin on korostanut, että kyseinen järjestelmä "suosii näitä maita ja alueita, joiden taloudellista ja sosiaalista kehitystä sillä pyritään edistämään". Ks. vastaavasti asiassa 91/78, Hansen, 13.3.1979 annettu tuomio (Kok. 1979, s. 935, 22 kohta), jossa todetaan, että MMA-päätöksen tavoitteena on ulottaa MMA:ihin sama oikeudellinen järjestelmä kuin se, jolla säännellään tavaroiden vapaata liikkuvuutta yhteisössä, sekä erityisesti yhdistetyissä asioissa T-480/93 ja T-483/93, Antillean Rice Mills ym. vastaan komissio, 14.9.1995 annettu tuomio (Kok. 1995, s. II-2305, 91 kohta), jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, että MMA:iden asema on edullisempi kuin muiden yhteisöön assosioituneiden maiden asema.

(10) - Tämän tarkastelun kannalta ei juurikaan ole merkitystä sillä, että yhteisöjen tuomioistuin on katsonut asiassa C-310/95, Road Air, 22.4.1997 antamassaan tuomiossa (Kok. 1997, s. I-2229, 40 kohta), että kyseisessä 132 artiklassa ilmaistaan ainoastaan tavoite, johon pyritään, pikemminkin kuin jäsenvaltioiden ja MMA:iden välistä liityntää koskeva todellinen tilanne. Tällainen päämäärä ei nimittäin olisi helposti perusteltavissa suhteessa kaikkiin kolmansiin maihin.