Asia T-19/01

Chiquita Biands International, Inc. ym.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Yhteinen markkinajärjestely — Banaanit — Vahingonkorvauskanne — Asetus (EY) N:o 2362/98 — WTO:n perustamissopimus ja sen liitesopimukset — WTO:n riitojenratkaisuelimen suositukset ja päätökset”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (laajennettu viides jaosto) 3.2.2005 II-321

Tuomion tiivistelmä

(neuvoston asetus N:o 404/93; neuvoston asetus N:o 1637/98; komission asetus N:o 2362/98)

(neuvoston asetus N:o 404/93; neuvoston asetus N:o 1637/98; komission asetus N:o 2362/98)

(neuvoston asetus N:o 404/93; neuvoston asetus N:o 1637/98; komission asetus N:o 2362/98)

(neuvoston asetus N:o 404/93; neuvoston asetus N:o 1637/98; komission asetus N:o 1442/93; komission asetus N:o 2362/98)

(EY 211 artikla; neuvoston asetuksen N:o 404/93 19 artiklan 1 kohta; neuvoston asetus N:o 1637/98)

(EY 288 artiklan 2 kohta; neuvoston asetus N:o 404/93; neuvoston asetus N:o 1637/98; komission asetus N:o 2362/98)

Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Lainvastaisuus – Vahinko – Syy-yhteys – WTO-sopimuksiin ei ole mahdollista vedota yhteisön toimen laillisuuden riitauttamiseksi – Poikkeukset – Yhteisön toimi, jonka tarkoituksena on ollut WTO-sopimusten täytäntöönpano tai jossa on nimenomainen ja täsmällinen viittaus WTO-sopimuksiin – Kyseisen toimen puuttuminen – Yhteisön vastuun ulkopuolelle jääminen

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Näiden mainintojen on oltava riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tarvittaessa ratkaista kanteen tukeutumatta muihin tietoihin. Oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenkäytön takaamiseksi kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä on, että ne oleelliset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, ilmenevät ainakin yhteenvedonomaisesti mutta silti johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmästä. Jotta nämä edellytykset täyttyisivät, kanteesta, jossa vaaditaan yhteisön toimielimen aiheuttamien vahinkojen korvaamista, on ilmettävä seikat, joiden perusteella kantajan riitauttama toimielimen menettely voidaan yksilöidä, ja syyt, joiden nojalla kantaja katsoo, että tämän menettelyn ja aiheutetuksi väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys, sekä vahingon laatu ja sen laajuus. (ks. 64, 65 ja 191 kohta)

EY 288 artiklan toisessa alakohdassa tarkoitetun sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun syntymisen edellytyksenä on, että seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on todella syntynyt ja moititun toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys. Kun otetaan huomioon WTO-sopimusten ja niiden liitteiden luonne ja niiden systematiikka, on todettava, että ne eivät lähtökohtaisesti kuulu niihin normeihin, joihin nähden yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin valvovat yhteisön toimielinten toimien lainmukaisuutta. Yhteisöjen tuomioistuinten on valvottava yhteisön toimen lainmukaisuutta WTO:n sääntöihin nähden vain, jos yhteisön tarkoituksena on ollut panna täytäntöön WTO:n yhteydessä hyväksymänsä erityinen velvoite taikka jos kyseisessä yhteisön toimessa nimenomaisesti viitataan WTO-sopimuksen liitteisiin sisältyvien sopimusten tiettyihin määräyksiin. Kun yhteisö on vahvistanut vuoden 1999 järjestelmän ja erityisesti antanut asetuksen N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan järjestelmän osalta annetun asetuksen N:o 2362/98, sen tarkoituksena ei ollut panna täytäntöön aiemman oikeuskäytännön mukaista WTO:n yhteydessä hyväksymäänsä erityistä velvoitetta, ja tämän seurauksena kantaja ei voi vedota siihen, että yhteisö ei ole noudattanut sille WTO-sopimusten mukaan kuuluvia velvoitteita. (ks. 76, 114, 115 ja 170 kohta)

EY 211 artiklan neljännen luetelmakohdan sanamuodon mukaan komissio käyttää neuvoston sille siirtämää toimivaltaa neuvoston antamien sääntöjen täytäntöönpanoon turvatakseen yhteismarkkinoiden moitteettoman toiminnan ja kehityksen. Perustamissopimuksen rakenteesta, jonka yhteydessä EY 211 artiklaa on tarkasteltava, samoin kuin käytännön vaatimuksista seuraa, että täytäntöönpanon käsitettä on tulkittava laajasti. Koska ainoastaan komissio pystyy seuraamaan jatkuvasti ja tarkkaavaisesti maatalousmarkkinoiden kehitystä sekä toimimaan tilanteen vaatimalla ripeydellä, neuvosto voi joutua antamaan sille tällä alalla laajat valtuudet. Tästä seuraa, että näiden valtuuksien rajoja on arvioitava erityisesti olennaisten markkinajärjestelyn yleisten tavoitteiden perusteella, koska komissiolla on toimivalta toteuttaa kaikki perussäädöksen toteuttamisen kannalta tarvittavat tai hyödylliset täytäntöönpanotoimenpiteet sillä edellytyksellä, että ne eivät ole ristiriidassa perusasetuksen tai neuvoston antaman täytäntöönpanoasetuksen kanssa. Koska neuvosto on nyt esillä olevassa asiassa edellyttänyt, että komissio toteuttaa tariffikiintiöiden hallinnointitoimenpiteet perinteisen kaupankäynnin huomioonottavaa menettelyä noudattaen banaanialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 404/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1637/98, 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja että se toteuttaa niiden velvoitteiden noudattamisen edellyttämät toimenpiteet, jotka johtuvat yhteisön toimesta EY 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista, kantaja ei ole osoittanut, että komissio on ilmeisen selvästi ylittänyt neuvoston sille myöntämän harkintavallan rajat pyrkiessään sovittamaan yhteen mainitut tavoitteet toteuttamalla asetuksen N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan järjestelmän osalta annetussa asetuksessa N:o 2362/98 säädettyjä toimenpiteitä tuontitodistusten myöntämiseksi ja kansallisten kiintiöiden jakamiseksi. (ks. 183-185 kohta)

Vaikka vuoden 1993 järjestelmällä onkin vaikutettu eri tavalla Latinalaisesta Amerikasta peräisin olevien banaanien kauppaan erikoistuneisiin toimijoihin ja yhteisöstä tai AKT-valtioista peräisin olevien banaanien kauppaan erikoistuneisiin toimijoihin, tällainen erilainen kohtelu kuuluu kuitenkin erottamattomasti aiemmin erillisten markkinoiden yhdentämistavoitteeseen ja tavoitteeseen turvata yhteisöstä tai AKT-valtioista peräisin olevien banaanien menekki. Vaikka pitää paikkansa, että banaanialan yhteisen markkinajärjestelyn luomisen johdosta ja niiden viiden vuoden kuluessa, joiden aikana vuoden 1993 järjestelmä oli voimassa, yhteisön banaanimarkkinat ovat muuttuneet merkittävästi, banaanialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 404/93 muuttamisesta annetun asetuksen N:o 1637/98 säännöksillä ei kuitenkaan muutettu kansallisten markkinoiden yhdistämistä ja yhteisöstä ja AKT-valtioista peräisin olevien banaanien menekkiä koskevia tavoitteita, vaan niillä muutettiin ainoastaan kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan toiminnallisia yksityiskohtia. Näin ollen edellä mainittujen toimijoiden välinen erilainen kohtelu vuoden 1999 järjestelmässä kuuluu edelleen erottamattomasti banaanialan yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteisiin eikä tällaisissa olosuhteissa muodosta syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista, josta voisi aiheutua yhteisön vastuu. (ks. 207, 209, 211 ja 212 kohta)

Elinkeinovapautta voidaan rajoittaa muun muassa yhteisellä markkinajärjestelyllä, kunhan rajoitukset tosiasiassa palvelevat yleisen edun mukaisia yhteisön tavoitteita eikä niillä puututa tähän vapauteen tavoitellun päämäärän kannalla suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin suojattujen oikeuksien keskeistä sisältöä. Koska vuoden 1999 järjestelmällä tavoitellaan edellä mainitun asetuksen N:o 404/93 mukaisia yleiseen etuun perustuvia tavoitteita niitä muuttamatta, eli kansallisten markkinoiden yhdentämistä ja yhteisön banaanien ja AKT-banaanien menekkiä, banaanialan yhteisen markkinajärjestelyn voimaantulemisesta aiheutuneiden niiden taloudellisten edellytysten perusteella, joihin kantaja vetoaa, ei voida katsoa, että kantajan oikeuksia olisi loukattu sellaisella tavalla, jota ei voida hyväksyä ja joka ei vastaa edellä mainittuja yleisen edun mukaisia tavoitteita. (ks. 220 ja 221 kohta)