ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Aikaisempi tavaramerkki, joka on EU-tavaramerkki – Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 22 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 8.5.2019 – VI.TO. vastaan EUIPO – Bottega (Kullatun pullon muoto)

(asia T-324/18)

(EU-tavaramerkki – Mitättömyysmenettely – Kolmiulotteinen EU-tavaramerkki – Kullatun pullon muoto – Ehdottomat hylkäysperusteet – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) – Erottamiskyky – Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan i–iii alakohta (joista on tullut asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan i–iii alakohta))

1. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Ajallinen soveltaminen – Aineellisoikeudellisen säännön taannehtivuus – Edellytykset (ks. 16 kohta)

2. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Rekisteröinti asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan vastaisesti – Ehdottoman mitättömyysperusteen tutkinnan kannalta merkityksellinen ajankohta – Rekisteröintihakemuksen jättämispäivä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohta) (ks. 17 kohta)

3. EU-tavaramerkki – Menettelysäännökset – Tosiseikkojen tutkiminen viran puolesta – Ehdottomia hylkäysperusteita koskeva mitättömyysmenettely – Tutkinnan rajoittaminen perusteisiin, joihin on vedottu (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohta ja 76 artiklan 1 kohta) (ks. 26 kohta)

4. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Rekisteröinti asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja e alakohdan vastaisesti – Kullatun pullon muodosta koostuva kolmiulotteinen tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja e alakohta) (ks. 28–38, 44–48 ja 53 kohta)

5. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Merkit, jotka muodostuvat yksinomaan teknisen tuloksen saavuttamiseksi välttämättömästä tavaran muodosta – Käsite (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohta) (ks. 54 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 14.3.2018 tekemästä päätöksestä (asia R 1036/2017-1), joka koskee osapuolten VI.TO. ja Sandro Bottega välistä mitättömyysmenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19, 64 ja 65 kohta)
Siltä osin kuin on kyse työpaikkakiusaamista koskevan väitteen sisältävän avustamispyynnön johdosta aloitetusta hallinnollisesta tutkimuksesta, tällaisen hallinnollisen tutkimuksen tarkoituksena on vahvistaa tai kumota henkilöstösääntöjen 12 a artiklassa tarkoitettu työpaikkakiusaaminen, joten työsopimusten tekemistä varten toimivaltainen viranomainen ei voi ennalta ottaa kantaa tutkimuksen lopputulokseen eikä sen nimenomaan ole tarkoitus ottaa kantaa edes implisiittisesti siihen, onko väitetty kiusaaminen todellista, ennen kuin se on saanut hallinnollisen tutkimuksen tulokset. Toisin sanoen hallinnollisen tutkimuksen aloittamiselle on luonteenomaista, ettei hallinto ota ennenaikaisesti kantaa lähinnä avustamispyynnössä esitetyn yksipuolisen tosiseikkojen kuvauksen perusteella, koska sen on päinvastoin pidättäydyttävä kannanotosta sellaisen tutkimuksen päättymiseen saakka, joka on suoritettava kontradiktorisesti ja johon väitetyn kiusaajan on osallistuttava.

Hallinnollisen tutkimuksen päätökseen saattamisen merkitys liittyy myös siihen, että yhtäältä sillä, että työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen toteaa neuvoa-antavan komitean kaltaisen, tästä viranomaisesta erillisen elimen avustuksella mahdollisesti suoritetun hallinnollisen tutkimuksen päätteeksi, että kyse on työpaikkakiusaamisesta, voi nimittäin itsessään olla myönteinen vaikutus työpaikkakiusaamisen kohteeksi joutuneen virkamiehen tai toimihenkilön toipumisprosessissa, ja myös työpaikkakiusaamisen uhri voi hyödyntää sitä mahdollisesti nostaakseen kansallisessa tuomioistuimessa kanteen, jonka osalta toimivaltaisella viranomaisella on henkilöstösääntöjen 24 artiklan perusteella avustamisvelvollisuus, joka ei lakkaa kyseisen toimihenkilön palvelusajan päättyessä. Toisaalta se, että hallinnollinen tutkimus saatetaan päätökseen, voi päinvastoin mahdollistaa väitetyn uhrin väitteiden kumoamisen ja mahdollistaa näin mainitunlaisesta syytöksestä – mikäli syytös ei osoittaudu perustelluksi – aiheutuvan sen vääryyden korjaamisen, jota tutkimusmenettelyssä oletetuksi kiusaajaksi nimetylle henkilölle on voinut aiheutua.

(ks. 68 ja 69 kohta)
211

Tässä yhteydessä on todettava, että komissio vahvisti toimintalinjan, jota se aikoi noudattaa todisteiden toimittamisessa ja taloudellisten tietojen keräämisessä, julkaisemalla 17.10.2011 päivätyn asiakirjan SEC(2011) 1216 final, jonka otsikko on ”Best practices for the submission of economic evidence and data collection in cases concerning the application of articles 101 and 102 TFEU and in merger cases” (Taloudellisen näytön toimittamiseen ja tietojen keräämiseen sovellettavat parhaat käytänteet SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklan mukaisissa tapauksissa ja yrityskeskittymätapauksissa) (jäljempänä parhaat käytänteet) ja joka on liitetty SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklan mukaisissa menettelyissä sovellettavista käytännesäännöistä annettuun komission tiedonantoon (EUVL 2011, C 308, s. 6). On jo todettu, että tällaisilla tiedonannoilla komissio rajoittaa oman harkintavaltansa käyttämistä eikä voi poiketa näistä säännöistä sillä uhalla, että sen mahdollisesti katsottaisiin loukanneen yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta tai luottamuksensuojan periaatetta (ks. vastaavasti tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 211 kohta ja tuomio 13.12.2012, Expedia, C‑226/11, EU:C:2012:795, 28 kohta).
90

Tässä yhteydessä on riittävää todeta, että pk-yrityksen määritelmää koskeva käyttöopas, johon riidanalaisessa päätöksessä ei edes viitata, ei ole sellainen sitova oikeudellinen teksti, jonka perusteella voitaisiin poiketa asetuksen N:o 651/2014 liitteessä I olevan 4 artiklan 2 kohdassa säädetystä sitovasta säännöstä tai kaventaa sen ulottuvuutta. Lisäksi käyttöoppaan toisella sivulla olevassa vastuuvapauslausekkeessa täsmennetään, että käyttöoppaan tarkoituksena on ”tarjota yrittäjille ja muille sidosryhmille yleisiä ohjeita pk-yrityksen määritelmän soveltamista varten”, eikä sillä ”ole oikeudellista vaikutusta, eikä se sido komissiota millään tavoin”, sillä pk-yrityksiä koskeva suositus on ”ainoa todistusvoimainen perusta, kun kyseessä ovat pk-yrityksen määrittelevät edellytykset”. Viittaus päätöksen 2012/838 liitteessä olevan 1.1.3.1 kohdan 6 alakohdan e alakohtaan ei kumoa tätä arviointia, koska kyseistä määräystä, jonka soveltamisala on rajattu koskemaan ydinalan tutkimusta ja koulutusta, ei voida soveltaa käsiteltävässä asiassa. Näin ollen tämä komission väite on hylättävä perusteettomana.
117

Tässä yhteydessä on todettava, että vuonna 2009 diflubentsuronin alkuperäisen hyväksynnän yhteydessä komissio oli pyytänyt kantajaa esittämään ”vahvistavat” tiedot epäpuhtauden ja diflubentsuronin käytön jääminä esiintyvän PCA:n mahdollisesta toksikologisesta merkityksestä. On muistettava, että asetuksen N:o 1107/2009 asiaankuuluvien säännösten sanamuodosta ja systematiikasta ilmenee, että hyväksyntää koskevan hakemuksen tekijällä on lähtökohtaisesti velvollisuus näyttää toteen, että asetuksen N:o 1107/2009 4 artiklassa määritellyt hyväksymisedellytykset täyttyvät. Hakijan – ei komission – on siis hyväksynnän saamiseksi näytettävä toteen, että hyväksymisedellytykset täyttyvät, ja voidakseen evätä hyväksynnän komission on osoitettava, etteivät hyväksymisedellytykset täyty (tuomio 17.5.2018, BASF Agro ym. v. komissio, T-584/13, EU:T:2018:279, 86 ja 88 kohta). Tältä osin asetuksen N:o 1107/2009 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan tarkemmin, että aineita olisi sisällytettävä kasvinsuojeluaineisiin ”ainoastaan, kun on osoitettu” muun muassa, ettei niillä pitäisi olla haittavaikutuksia ihmisten terveyteen (ks. vastaavasti tuomio 17.5.2018, BASF Agro ym. v. komissio, T-584/13, EU:T:2018:279, 87 kohta). Lisäksi periaatteena on, että asianosaisen, joka vetoaa oikeussääntöön, on osoitettava, että sen soveltamisedellytykset täyttyvät (tuomio 17.5.2018, BASF Agro ym. v. komissio, T-584/13, EU:T:2018:279, 88 kohta).
120

Tässä yhteydessä on muistettava, etteivät kantajat ole riitauttaneet sitä, että kaikkien asianomaisten yritysten myynnin arvon suhde liikevaihtoon otetaan huomioon, jotta niiden perusmäärät saadaan mukautettua alle enimmäismäärän, joka on 10 prosenttia niiden kokonaisliikevaihdosta, vaan ainoastaan prosenttimääräisten alennusten ei-lineaarisen määrittämisen, josta on aiheutunut väitetysti haittaa kantajille ja joka on tehty mainittujen suhdelukujen perusteella, jotta eri sakkojen välinen tasapaino säilyisi suhteessa kunkin asianomaisen yrityksen osallistumisen vakavuuteen, niin että samalla taataan mukautettujen perusmäärien jääminen alle asetetun rajan, joka on 10 prosenttia kokonaisliikevaihdosta (ks. edellä 117 kohdan toinen ja kolmas luetelmakohta). On kuitenkin todettava, että tämän menetelmän käyttämisen seurauksena kantajille on myönnetty yhtäältä suurempi alennus perusmäärän prosenttiosuuden osalta (90 prosenttia) kuin Bongille (88 prosenttia) ja Hamelinille (85 prosenttia), joihin kantajat itseään vertaavat, ja että toisaalta kantajille lopullisesti määrätyn sakon suhteellinen painoarvo on pienentynyt hieman ja kantajien suhteellinen sijoittuminen luetteloon, jossa asianomaiset yritykset on asetettu järjestykseen niille määrätyn sakon määrän mukaan suurimmasta pienimpään, on kohentunut siten, että perusmäärien mukautuksen jälkeen kantajat ovat siirtyneet toiselta sijalta kolmannelle. Lisäksi, kuten komissio tuo perustellusti esille, jos komissio olisi soveltanut kyseistä 10 prosentin enimmäismäärää asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetyn mukaisesti vain tasoitusrajana sakkojen laskentaprosessin päätteeksi eli jos se olisi jättänyt mukauttamatta perusmääriä välivaiheessa erityisesti myynnin arvon suhdetta liikevaihtoon kuvaavien suhdelukujen perusteella, kantajille määrätty sakko olisi ollut suurempi ja tarkemmin sanottuna kaikille asianosaisille yrityksille määrätyistä sakoista toiseksi suurin, ei kolmanneksi suurin.
On muistettava toisaalta, että kun komissio toteaa tuen sääntöjenvastaiseksi, kuten riidanalaisessa päätöksessä, unionin oikeuden mukaan kansallisilla tuomioistuimilla on velvollisuus määrätä kyseisen tuen saaja maksamaan korkoa siltä ajalta, jona kyseisiä tukia on maksettu sääntöjenvastaisesti (ks. vastaavasti tuomio 12.2.2008, CELF ja Ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, EU:C:2008:79, 51, 52 ja 55 kohta, ja tuomio 16.10.2014, Alpiq RomIndustries ja Alpiq RomEnergie v. komissio, T-129/13, ei julkaistu, EU:T:2014:895, 39 kohta). Niillä ei ole kuitenkaan edes poikkeuksellisten olosuhteiden puuttuessa velvollisuutta periä sääntöjenvastainen tuki takaisin, kun tuen on todettu soveltuvan sisämarkkinoille. Kansallisella tuomioistuimella on siis mahdollisesti toimivalta määrätä tarvittaessa sääntöjenvastaisen tuen takaisinperinnästä ainoastaan kansallisen lainsäädännön nojalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen jäsenvaltion oikeutta toteuttaa kyseinen tuki uudestaan myöhemmin tai oikeutta hyväksyä vaatimuksia, jotka koskevat tuen sääntöjenvastaisuudesta aiheutuneiden vahinkojen korvaamista (ks. vastaavasti tuomio 12.2.2008, CELF ja Ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, EU:C:2008:79, 55 kohta).
86

On muistettava, että henkilöstösääntöjen 42 c artikla on osa henkilöstösääntöjen III osaston 2 lukua, jonka otsikko on ”Hallinnollinen asema”. Samassa luvussa olevan henkilöstösääntöjen 35 artiklan mukaisesti virkamies on jossakin seuraavista hallinnollisista asemista: hän toimii työtehtävissä, hänet on siirretty tilapäisesti muihin tehtäviin, hän on virkavapaana henkilökohtaisista syistä, hänet on vapautettu tehtävistään, hän on virkavapaana asepalveluksen suorittamista varten, hän on vanhempainlomalla tai perhelomalla tai hän on yksikön edun vuoksi myönnettävällä virkavapaalla.
54

Lisäksi on tunnustettava EKP:llä olevan laaja harkintavalta siltä osin kuin on kyse siitä, saattaako riidanalaiseen asiakirjaan sisältyvien tietojen ilmaiseminen loukata yleistä etua, joka koskee EKP:n sisäiseen käyttöön tarkoitettujen asiakirjojen suojaa. Näin ollen unionin tuomioistuimien tässä yhteydessä harjoittaman laillisuusvalvonnan on kohdistuttava ainoastaan siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (ks. analogisesti tuomio 4.6.2015, Versorgungswerk der Zahnärztekammer Schleswig-Holstein v. EKP, T-376/13, EU:T:2015:361, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Koska unionin tuomioistuimien valvonta on rajoitettua, EKP:llä olevan päätöstensä riittävää perustelemista koskevan velvollisuuden noudattamisella on täten sitäkin perustavanlaatuisempi merkitys. Unionin tuomioistuimet voivat näet ainoastaan tällä tavoin selvittää, ovatko ne tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat edellytykset, joista harkintavallan käyttäminen riippuu, täyttyneet (ks. analogisesti tuomio 4.6.2015, Versorgungswerk der Zahnärztekammer Schleswig-Holstein v. EKP, T-376/13, EU:T:2015:361, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
93

[Oikaistu 22.1.2019 annetulla määräyksellä] Tässä tilanteessa on näin ollen todettava, että kyseessä olevien siirtymätoimenpiteiden soveltamiseksi on katsottava, että kantaja ”tuli” unionin ”palvelukseen”1.5.2004 ja 31.12.2013 välisenä aikana ja että koska hän on viimeksi mainitun päivämäärän jälkeen edelleen palveluksessa, hänellä on oikeus siihen, että häneen sovelletaan mainituissa siirtymäsäännöksissä vahvistettuja ehtoja, jotka koskevat yhtäältä 1,9 prosentin suuruista eläkeoikeuksien karttumaa ja toisaalta 63 vuoden eläkeikää.
108

Käsiteltävässä asiassa on todettava, että kantaja on tullut komission palvelukseen vuonna 2007 tehtäväryhmään IV kuuluvaksi sopimussuhteiseksi toimihenkilöksi. Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 80 artiklan 2 kohdassa olevassa taulukossa kuvataan kyseisen tehtäväryhmän kattamat tehtävät seuraavasti: ”Hallinnolliset, avustavat, lingvistiset ja muut vastaavat tekniset tehtävät, jotka suoritetaan virkamiesten tai väliaikaisten toimihenkilöiden valvonnassa.” 82 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään, että kyseiseen tehtäväryhmään sopimussuhteiseksi toimihenkilöksi palvelukseen ottaminen edellyttää, että henkilöllä on vähintään kolmevuotista yliopistollista tutkintoa vastaavan koulutustason suorittamisesta annettu tutkintotodistus tai yksikön edun mukaisissa perustelluissa tapauksissa vastaavan tasoinen ammatillinen koulutus. Riidanalaisen säännöksen sanamuoto on selkeä: sen mukaan huollettavana olevasta lapsesta maksettavan lisän maksaminen lapsesta, jonka suhteen virkamiehellä on elatusvelvollisuus, edellyttää, että tämä elatusvelvollisuus johtuu jäsenvaltion lainsäädäntöön perustuvasta päätöksestä, joten kokeneelle sopimussuhteiselle toimihenkilölle, jonka koulutustaso ja palkkaluokka ovat samat kuin kantajalla, olisi pitänyt olla selvää, ettei Tribunal de résidence de Buyenzin päätöksen kaltainen kolmannen maan lainsäädäntöön perustuva päätös voinut olla huollettavana olevasta lapsesta maksettavan lisän myöntämisen perusteena. Tavanomainen huolellisuus, jota voitiin odottaa tällaiselta toimihenkilöltä, olisi edellyttänyt vähintäänkin sitä, että toimihenkilö ottaa asiasta selvää hallintoviranomaiselta. Näissä olosuhteissa kantajan ei ole perusteltua väittää, että jäsenvaltion lainsäädäntöön perustuvan päätöksen esittämistä koskeva vaatimus on uusi ja että komission olisi pitänyt näin ollen antaa kantajalle aikaa täyttää tämä vaatimus vuodesta 2016 lähtien.
4.

Kilpailu – Liikenne – Kilpailusäännöt – Lentoliikenne – Asetus N:o 411/2004 – Soveltamisala – Unionin ja kolmansien maiden väliset reitit sekä ETA-alueen, pois lukien unioni, ja kolmansien maiden väliset reitit – Saapuvan lentorahdin palvelut – Kuuluminen asetuksen soveltamisalaan (SEUT 101 ja SEUT 102 artikla; ETA-sopimuksen 53 ja 54 artikla sekä liite XIII ja pöytäkirja 21, sellaisina kuin ne ovat muutettuina ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 40/2005; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 32 artiklan c alakohta ja neuvoston asetuksen N:o 411/2004 1 ja 3 artikla) (ks. 194–209 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 26.3.2019 – Parfümerie Akzente vastaan EUIPO (GlamHair)

(asia T-787/17)

(EU-tavaramerkki – Hakemus sanamerkin GlamHair rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Ehdoton hylkäysperuste – Erottamiskyvyn puuttuminen – Kuvailevuus – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta))

1. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Käsite – Tavaramerkki, joka muodostuu sanasta tai uudissanasta, joka syntyy eri osatekijöiden yhdistämisestä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 13, 14 ja 27 kohta)

2. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Merkin kuvailevuuden arvioiminen – Kriteerit (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 15 ja 32 kohta)

3. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Sanamerkki GlamHair (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 17–25, 29, 45 ja 42–46 kohta)

4. EU-tavaramerkki – Viraston päätökset – Laillisuus – Unionin tuomioistuinten suorittama tutkinta – Kriteerit (Neuvoston asetus N:o 207/2009) (ks. 36 kohta)

5. EU-tavaramerkki – Viraston päätökset – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Hyvän hallinnon periaate – Viraston aikaisempi päätöskäytäntö – Laillisuusperiaate – Tarkan ja kattavan tutkinnan välttämättömyys jokaisessa yksittäistapauksessa (Neuvoston asetus N:o 207/2009) (ks. 37 ja 52 kohta)

6. EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Rekisteröinnin epääminen, joka perustuu johonkin asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdassa lueteltuun ehdottomaan hylkäysperusteeseen – Riittävyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohta) (ks. 47 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 25.9.2017 tekemästä päätöksestä (asia R 82/2017-2), joka koskee hakemusta sanamerkin GlamHair rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
3.

Euroopan unionin talousarvio – Unionin taloudellinen tuki – Tuensaajan velvollisuus noudattaa tuen myöntämisedellytyksiä – Rahoitus kattaa ainoastaan tosiasiallisesti syntyneet menot – Ilmoitettujen kulujen tosiasiallisuuden osoittaminen – Henkilöstökulut – Ajankäyttöluettelojen toimittaminen – Epäluotettavuus, joka johtuu tuensaajan ja sen toimeksisaajien välisestä eturistiriidasta – Sellaisten asiakirjojen toimittaminen, jotka edellyttävät komissiolta huomattavia ponnisteluja tosiasiallisesti tehdyn työajan määrittämiseksi – Tuensaajan velvollisuutta tehdä vilpitöntä yhteistyötä komission kanssa ei ole noudatettu (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1906/2006 31 artiklan 3 kohdan a ja c alakohta; komission asetuksen N:o 2342/2002 172 a artiklan 1 kohta) (ks. 67, 71, 76, 78 ja 79 kohta)
4.

Euroopan unionin toimielimet – Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus N:o 1049/2001 – Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin – Tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suoja – Soveltaminen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn liittyviin asiakirjoihin sen oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa – Yleinen olettama, jonka mukaan asiakirjoihin tutustumisesta tehtävää poikkeusta sovelletaan hallintomenettelyn koko asiakirja-aineistoon – Hyväksyttävyys – Tarvetta soveltaa erityissääntöjä, joissa säädetään tiukemmasta kehyksestä pyydettyjen asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaisemiselle kuin asetuksessa N:o 1049/2001, ei ole (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmas luetelmakohta) (ks. 31, 32, 35 ja 39 kohta)
6.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus – Kuviomerkin ja sanamerkin ulkoasun samankaltaisuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 41 kohta)
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Aikaisempien tavaramerkkien samanaikainen voimassaolo – Kansallisen tavaramerkin tunnustaminen tietyssä määrin erottamiskykyiseksi (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta sekä 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 2 kohdan a alakohdan ii alakohta) (ks. 37 ja 42 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 18–21 ja 90 kohta)