ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 215/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 5.4.2013 — Huawei Techologies Co. Ltd v. ZTE Corp. ja ZTE Deutschland GmbH

(Asia C-170/13)

2013/C 215/04

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Huawei Techologies Co. Ltd

Vastaajat: ZTE Corp. ja ZTE Deutschland GmbH

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Käyttääkö standardin kannalta olennaisen patentin haltija, joka on ilmoittanut standardointijärjestölle olevansa valmis myöntämään kaikille kolmansille osapuolille lisenssin oikeudenmukaisin, kohtuullisin ja ketään syrjimättömin ehdoin, määräävää markkina-asemaansa väärin, jos se vetoaa tuomioistuimessa patentinloukkaajaa vastaan kieltokannetta koskevaan oikeuteen, vaikka patentinloukkaaja on ilmoittanut olevansa valmis neuvottelemaan tällaisesta lisenssistä, vai onko määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä katsottava olevan kyse vasta sitten, kun patentinloukkaaja on tehnyt standardin kannalta olennaisen patentin haltijalle lisenssisopimuksen tekemistä koskevan hyväksyttävän ja ehdottoman tarjouksen, jota patentinhaltija ei voi hylätä estämättä patentinloukkaajaa kohtuuttomasti tai loukkaamatta syrjintäkiellon periaatetta, ja kun patentinloukkaaja täyttää sitä koskevat sopimusvelvoitteet jo toteutettuja käyttöä merkitsevien toimien osalta ennen lisenssin myöntämistä?

2) Mikäli määräävää markkina-asemaa on katsottava käytetyn väärin jo patentinloukkaajan neuvotteluvalmiuden vuoksi: Asetetaanko SEUT 102 artiklassa erityisiä laadullisia ja/tai ajallisia vaatimuksia neuvotteluvalmiudelle? Voidaanko tällaisesta valmiudesta puhua jo silloin, kun patentinloukkaaja on ainoastaan yleisesti ilmoittanut (suullisesti) olevansa valmis aloittamaan neuvottelut, vai onko patentinloukkaajan jo täytynyt ryhtyä neuvottelemaan esimerkiksi mainitsemalla konkreettisia ehtoja, joiden mukaisesti se on valmis tekemään lisenssisopimuksen?

3) Mikäli määräävän markkina-aseman väärinkäyttö edellyttää hyväksyttävän ja ehdottoman tarjouksen tekemistä lisenssisopimuksen tekemiseksi: Asetetaanko SEUT 102 artiklassa erityisiä laadullisia ja/tai ajallisia vaatimuksia tälle tarjoukselle? Onko tarjouksen sisällettävä kaikki ehdot, jotka kyseessä olevaa tekniikan alaa koskeviin lisenssisopimuksiin tavallisesti sisältyvät? Voidaanko tarjous tehdä erityisesti sillä edellytyksellä, että standardin kannalta olennaista patenttia tosiasiallisesti käytetään ja/tai se osoittautuu oikeudellisesti päteväksi?

4) Mikäli määräävän markkina-aseman väärinkäyttö edellyttää, että patentinloukkaaja täyttää myönnettävästä lisenssistä aiheutuvat velvollisuudet: Asetetaanko SEUT 102 artiklassa erityisiä vaatimuksia näille velvollisuuksien täyttämistä koskeville toimille? Onko patentinloukkaajan nimenomaisesti annettava tiedot toteutetuista käyttöä merkitsevistä toimista ja/tai maksettava lisenssimaksuja? Voidaanko lisenssimaksujen maksamista koskeva velvollisuus tarvittaessa täyttää myös asettamalla vakuus?
a)

Onko asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (1) henkilöllistä soveltamisalaa koskevia sääntöjä sekä sääntöjä, joiden perusteella kyseisen asetuksen II osaston lainvalintasääntöjen alueellinen soveltamisala määräytyy, tulkittava siten, että näitä lainvalintasääntöjä sovelletaan nyt tarkasteltavan kaltaisessa tapauksessa, jossa kyseessä on (a) Alankomaissa asuva työntekijä, joka (b) on Alankomaiden kansalainen, (c) oli joka tapauksessa aikaisemmin Alankomaiden pakollisten vakuutusten piirissä, (d) työskentelee merenkulkijana Sveitsiin sijoittautuneen työnantajan palveluksessa, (e) työskentelee Panaman lipun alla purjehtivalla putkenlaskualuksella ja (f) tekee tätä työtä ensin unionin alueen ulkopuolella (noin 3 viikkoa Yhdysvaltojen mannerjalustan päällä ja noin 2 viikkoa kansainvälisillä vesillä) ja sen jälkeen Alankomaiden mannerjalustan päällä (yhden kuukauden jakso ja noin yhden viikon jakso) ja Yhdistyneen kuningaskunnan mannerjalustan päällä (runsaan viikon jakso), kun (g) hänen tästä työstä saamistaan ansioista kannetaan Alankomaiden tuloveroa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 207/25

Valitus, jonka Manutencoop Soc. coop., aiemmin Manutencoop Soc. coop. arl ja Astrocoop Universale Pulizie, Manutenzioni e Trasporti Soc. coop. rl ovat tehneet 2.5.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) yhdistetyissä asioissa T-278/00–T-280/00, T-282/00–T-286/00 ja T-288/00–T-295/00, Albergo Quattro Fontane ym. v. komissio, 20.2.2013 antamasta määräyksestä

(Asia C-246/13 P)

2013/C 207/39

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittajat: Manutencoop Soc. coop., aiemmin Manutencoop Soc. coop. r.l ja Astrocoop Universale Pulizie, Manutenzioni e Trasporti Soc. coop. r.l (edustajat: asianajajat A. Vianello, A. Bortoluzzi ja A. Veronese)

Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Comitato ”Venezia vuole vivere”

Vaatimukset

— unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) yhdistetyissä asioissa T-280/00 ja T-285/00 20.2.2013 antama määräys on kumottava tai annettava uudelleen

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensiksikin unionin yleisen tuomioistuimen määräykseen liittyy oikeudellinen virhe unionin tuomioistuimen asiassa Comitato ”Venezia vuole vivere” antamassa tuomiossa vahvistamien periaatteiden soveltamisen osalta, siltä osin kuin kyseessä on komission valtiontukipäätösten perustelua koskeva velvollisuus. Erityisesti todetaan, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole noudattanut unionin tuomioistuimen päättelyä, jonka mukaan komission päätöksen on ”sisällettävä kaikki olennaiset seikat, jotta kansalliset viranomaiset voivat panna sen täytäntöön”. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole kuitenkaan havainnut mitään huomautettavaa komission valituksenalaisessa päätöksessä omaksumassa menetelmässä, vaikka kyseiseen päätökseen ei sisälly olennaisia seikkoja, jotta kansalliset viranomaiset voivat panna sen täytäntöön, mikä tarkoittaa oikeudellista virhettä.

Toiseksi määräykseen liittyy oikeudellinen virhe unionin tuomioistuimen asiassa Comitato ”Venezia vuole vivere” antamassa tuomiossa vahvistamien periaatteiden soveltamisen osalta, siltä osin kuin kyseessä on todistustaakka SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen edellytysten osalta. Unionin tuomioistuimen vahvistamien periaatteiden perusteella on jäsenvaltion — eikä näin ollen tuensaajan — asiana näyttää kussakin tapauksessa, että SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset täyttyvät. Nyt käsiteltävässä asiassa komissio ei ole kuitenkaan täsmentänyt valituksenalaisessa päätöksessä tällaista selvittämistä koskevia ”menettelytapoja”. Näin ollen koska Italian tasavallalla ei ollut tiedossaan olennaisia seikkoja voidakseen selvittää takaisinperimisen yhteydessä, olivatko myönnetyt edut tuensaajille annettuja valtiontukia, se on soveltanut todistustaakkaa käänteisesti ja on vaatinut, että kunkin maksujen pienennyksen muodossa tukea saaneen yrityksen on osoitettava, että kyseiset edut eivät vääristä kilpailua eikä niillä vaikuteta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan; muussa tapauksessa oletetaan, että tuet vääristävät kilpailua ja että niillä on vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 189/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court (Irlanti) on esittänyt 30.4.2013 — Ewaen Fred Ogieriakhi v. Minister for Justice and Equality, Irlanti, Attorney General ja An Post

(Asia C-244/13)

2013/C 189/24

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Ewaen Fred Ogieriakhi

Vastaajat: Minister for Justice and Equality, Irlanti, Attorney General ja An Post

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voidaanko katsoa, että unionin kansalaisen puoliso, joka ei ollut kyseisenä ajankohtana itse jäsenvaltion kansalainen, on ”oleskell(ut) vastaanottavassa jäsenvaltiossa unionin kansalaisen kanssa laillisesti ja yhtäjaksoisesti viisi vuotta” direktiivin 2004/38/EY (1) 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, jos he ovat menneet naimisiin toukokuussa 1999, oleskeluoikeus myönnettiin lokakuussa 1999 ja viimeistään vuoden 2002 alussa puolisot sopivat erillään asumisesta ja kumpikin heistä muutti asumaan toisen kumppanin kanssa vuoden 2002 lopussa?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja ottaen huomioon, että kolmannen maan kansalaisen, joka vaatii pysyvää oleskeluoikeutta 16 artiklan 2 kohdan mukaisesti huhtikuuta 2006 edeltävän viiden vuoden yhtäjaksoisen oleskelun perusteella, on myös näytettävä, että hänen oleskelunsa täytti muun muassa asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (2) 10 artiklan 3 kohdan vaatimukset, merkitseekö se, että kyseisen oletetun viiden vuoden ajanjakson kuluessa unionin kansalainen lähti yhteisestä kodista ja kolmannen maan kansalainen muutti sitten asumaan yhdessä toisen henkilön kanssa uuteen kotiin, jota (silloinen) puoliso, joka oli unionin kansalainen, ei hänelle tarjonnut, että asetuksen N:o 1612/68 10 artiklan 3 kohdan vaatimukset eivät näin ollen täyty?

3) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja toiseen kieltävästi, voiko kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltävänä on unionin oikeuden rikkomiseen perustuva vahingonkorvausvaatimus, ottaa sellaisenaan huomioon — tutkiessaan, onko jäsenvaltio pannut virheellisesti täytäntöön tai muuten soveltanut epäasianmukaisesti vuoden 2004 direktiivin 16 artiklan 2 kohdan vaatimuksia — sen seikan, että tämä tuomioistuin on katsonut tarpeelliseksi esittää ennakkoratkaisupyynnön kantajan pysyvää oleskeluoikeutta koskevasta kysymyksestä, arvioidessaan sitä, onko unionin oikeuden rikkominen ilmeistä?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL L 158, s. 77)

(2) Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15.10.1968 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2)
1)

Onko asetuksen N:o 1408/71 (1) 2 ja/tai 16 artiklaa tulkittava siten, että Evansin kaltainen henkilö, joka on jäsenvaltion kansalainen, joka on käyttänyt oikeuttaan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen, johon on sovellettu Alankomaiden sosiaaliturvalainsäädäntöä ja joka sittemmin on ryhtynyt työskentelemään Amerikan yhdysvaltojen Alankomaiden pääkonsulin edustuston palveluksessa, ei tämän työskentelyn alkamisesta lukien enää kuulu asetuksen N:o 1408/71 henkilölliseen soveltamisalaan? Jos vastaus on kielteinen:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 178/4

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Commissione Tributaria Regionale del Veneto — Sede di Mestre-Venezia (Italia) on esittänyt 27.3.2013 — SICES ym. v. Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Venezia

(Asia C-155/13)

2013/C 178/06

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Commissione Tributaria Regionale del Veneto — Sede di Mestre-Venezia

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Società Italiana Commercio e Servizi S.r.l, (SICES), selvitystilassa, ym.

Vastapuoli: Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Venezia

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 29.3.2007 annetun asetuksen (EY) N:o 341/2007 (1) 6 artiklaa tulkittava siten, että GATT-kiintiössä tapahtuvaan Kiinasta peräisin olevan valkosipulin maahantuontiin tullialennuksella oikeuttavien tuontitodistusten lainvastaisena siirtämisenä on pidettävä sitä, että mainittujen todistusten haltija saattaa kyseisen valkosipulin markkinoille tullin maksamisen jälkeen siten, että tavara luovutetaan toiselle toimijalle, joka on tuontitodistusten haltija ja jolta se hankki kyseessä olevan valkosipulin ennen sen maahantuontia?

(1) Kolmansista maista tuotavan valkosipulin ja tiettyjen muiden maataloustuotteiden tariffikiintiöiden avaamisesta ja hallinnoinnista sekä tuonti- ja alkuperätodistusmenettelyn perustamisesta 29.3.2007 annettu komission asetus (EY) N:o 341/2007 (EUVL L 90, s. 12).
1)

Onko kansallisten viranomaisten ja tuomioistuinten kieltäydyttävä unionin oikeuden perusteella vapauttamasta yhteisöluovutusta arvonlisäverosta, evättävä tavaroiden ostamisen jälkeen toiseen jäsenvaltioon lähetettyjen tavaroiden ostoihin sisältyvä arvonlisäveron vähennys tai evättävä kuudennen direktiivin (1) 28 c artiklan A kohdan 2 alakohdan toisen virkkeen soveltamisesta seuraava arvonlisäveron palautus, kun objektiivisten seikkojen perustella on selvää, että kyseessä on arvonlisäveropetos kyseisten tavaroiden osalta ja asianomainen verovelvollinen tiesi tai hänen olisi pitänyt tietää, että hän oli ottanut osaa siihen, jos kansallisessa laissa ei säädetä sellaisissa olosuhteissa verovapautuksen, vähennyksen tai palautuksen epäämisestä?
2)

Jos direktiivin 4 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin voi tutkia kansallisen lainsäädännön estämättä myös mainitussa artiklassa tarkoitettujen sopimusehtojen kohtuuttoman luonteen siinä tapauksessa, että kyseisiä ehtoja ei ole laadittu selkeästi ja ymmärrettävästi, merkitseekö tämä viimeksi mainittu vaatimus, että sopimusehtojen sinällään on oltava kuluttajalle kieliopillisesti selkeitä ja ymmärrettäviä vai että tämän lisäksi sopimusehdon käytön taloudellisten perusteiden ja sen suhteen muihin sopimusehtoihin on myös oltava selkeitä ja ymmärrettäviä?
1)

Onko julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY (1) 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna ”julkisia hankintoja koskevana sopimuksena” pidettävä myös sellaista sopimusta, jossa hankintaviranomaisella ei tosin ole toimeksisaajaan vastaavaa määräysvaltaa kuin sillä on omaan yksikköönsä, mutta sekä hankintaviranomainen että toimeksisaajaa ovat saman tahon, joka on puolestaan direktiivissä 2004/18 tarkoitettu hankintaviranomainen, määräysvallassa ja hankintaviranomainen ja toimeksisaaja toimivat olennaiselta osin tämän saman tahon lukuun (horisontaalinen in house-liiketoimi)? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
—

On todettava, että Suomen tasavalta ei ole täyttänyt sille sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13 päivänä heinäkuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/72/EY (1) 49 artiklan 1 kohdasta johtuvia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kaikkia tarvittavia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä direktiivin 2009/72/EY 2 artiklan 1, 2, 5, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 18, 19, 21, 22, 24, 28 — 35 alakohdan, 3 artiklan 5 kohdan a alakohdan ja 9 kohdan c alakohdan, 9 artiklan 1, 2, 3, 7, 9, 10 ja 12 kohdan, 10 ja 11 artiklan, 12 artiklan d ja h alakohdan, 13 ja 14 artiklan, 16 artiklan 1 kohdan toisen ja kolmannen virkkeen, 2 ja 3 kohdan, 17 — 23 artiklan, 25 artiklan 1 kohdan, 26 artiklan 2 kohdan c alakohdan kolmannen ja neljännen virkkeen, d alakohdan toisen ja neljännen virkkeen sekä 3 kohdan, 29 artiklan, 35 artiklan 4 ja 5 kohdan, 36 artiklan a — e, g ja h alakohdan, 37 artiklan 1 kohdan b — u alakohdan, 3 kohdan, 4 kohdan b ja d alakohdan, 5 kohdan ja 9 kohdan, 38 artiklan 1 kohdan, 39 artiklan 1, 4 ja 8 kohdan, 40 artiklan 1, 2, 3, 6 ja 7 kohdan ja liitteessä I olevan 1 kohdan a alakohdan kuudennen ja kahdeksannen luetelmakohdan, d alakohdan, f alakohdan ja j alakohdan saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä tai ei ainakaan ole ilmoittanut niitä komissiolle Manner-Suomen osalta eikä Ahvenanmaan maakunnan osalta ole antanut tarvittavia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä mainitun direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä tai ei ainakaan ole ilmoittanut niitä komissiolle;
2)

menettelyvirheet, asetuksen N:o 1049/2001 (1) ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkominen ja oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, oikeutta tulla kuulluksi ja oikeudenmukaista menettelyä koskevien periaatteiden loukkaaminen yhdessä perustelujen puutteellisuuden ja sen kanssa, että tosiseikat on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, mitkä johtuvat seuraavista seikoista: asiaa ei käsitelty nopeutetussa menettelyssä, kantajan mahdollisuuksia esittää huomautuksensa rajoitettiin epäasianmukaisesti eikä kirjelmää, jolla pyydettiin suullista käsittelyä koskevan kertomuksen oikaisua, hyväksytty; asiakirjojen oikeudellinen valvonta oli riittämätöntä ja tähän liittyvä kantajan pyyntö, että tuomioistuin tarkastaisi kaikki asiakirjat ilman asianosaisten läsnäoloa (in camera), hylättiin; tosiseikat on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, oikeudellinen valvonta on ollut riittämätöntä sekä todistustaakan jakoa ja oikeutta oikeudenmukaiseen menettelyyn koskevia periaatteita on loukattu asiakirja-aineiston täydellisyyden ja niiden uudistettujen hakemusten lukumäärän osalta, jotka on tosiasiallisesti tehty asetuksen N:o 1049/2001 nojalla; menettelyn liiallinen kesto ja tämän perusteella esitetyn vahingonkorvausvaatimuksen säännöstenvastainen käsittely;
—

on todettava, että Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta ei ole noudattanut sille Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan 3 kohdan, päätöksen 2000/597/EY (1) 8 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 1150/2000 (2) 2, 6, 9, 10 ja 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltäytynyt asettamasta komission käyttöön 20 061 462,11 £:n suuruista määrää, joka vastaa tuoreen valkosipulin tuontitulleja, joista on annettu virheellisiä sitovia tullitietoja
1)

Sitooko valtiontuesta C 52/2005 24.1.2007 tehty Euroopan komission päätös, sellaisena kuin se on täydennettynä Euroopan komission 11.6.2008 päivätyllä kirjeellä COMP/H4/EK/cd D(2008)127 ja 23.10.2009 päivätyllä kirjeellä COMP/H4/CN/si D(2009)230 ja vahvistettuna Euroopan unionin tuomioistuimen asiassa T-177/07 15.6.2010 antamalla tuomiolla, kansallista tuomioistuinta, jonka tehtävänä on ratkaista sen valtiontuen määrä, jonka takaisinperimistä koskevan päätöksen Euroopan komissio on tehnyt, sekä sen suhteen, onko tukea palautettava, että sen suhteen, kuinka suuri palautettava määrä on? Mikäli edelliseen kysymykseen vastataan kieltävästi:
c)

Onko neuvoston asetuksessa N:o 2913/92 (3) säädetyn yhteisön tullikoodeksin 66 artiklaa yhdessä komission asetuksen N:o 2454/93 (4) 251 artiklan ja muiden tulli-ilmoituksen myöhempää muuttamista koskevien menettelysääntöjen kanssa tulkittava siten, että kun maahantuonnin yhteydessä tavaralle on merkitty ilmoitukseen väärä vastaanottaja, on oltava mahdollista, että ilmoitus mitätöidään pyynnöstä myös tavaran luovutuksen jälkeen ja vastaanottajaa koskeva merkintä korjataan, kun siinä tapauksessa, että ilmoitukseen olisi merkitty oikea vastaanottaja, olisi pitänyt soveltaa neuvoston asetuksen N:o 661/2008 3 artiklan 1 kohdassa säädettyä vapautusta tullista, vai onko neuvoston asetuksessa N:o 2913/92 säädetyn yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava näissä olosuhteissa siten, ettei tulliviranomaisilla ole oikeutta suorittaa jälkikäteen tapahtuvaa tileihin kirjaamista?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 63/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 2.1.2013 — Cartier Parfums — Lunettes SAS ja Axa Corporate Solutions Assurance SA v. Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja ja Société Groupama Transport

(Asia C-1/13)

2013/C 63/22

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation (Ranska)

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Cartier Parfums — Lunettes SAS ja Axa Corporate Solutions Assurance SA

Vastapuolet: Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja ja Société Groupama Transport

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 27 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sen tuomioistuimen toimivalta, jossa kanne on ensin nostettu, on ratkaistu, kun joko kukaan asianosaisista ei ole vedonnut sen toimivallan puuttumiseen tai kyseinen tuomioistuin on vahvistanut toimivaltansa päätöksellä, jota ei voida saada kumotuksi millään perusteella esimerkiksi siksi, että kaikki oikeussuojakeinot on jo käytetty?

(1) EYVL 2001, L 12, s.1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 63/12

Valitus, jonka Greinwald GmbH on tehnyt 27.12.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-333/11, Nicolas Wessang v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) 10.10.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-608/12)

2013/C 63/20

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Greinwald GmbH (edustaja: asianajaja C. Onken)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ja Nicolas Wessang

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-333/11 10.10.2012 antama tuomio on kumottava siltä osin kuin kanne hyväksyttiin siinä

— Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-333/11 10.10.2012 antamaa tuomiota on muutettava siten, että kanne hylätään kokonaisuudessaan

— Valituksen vastapuoli on velvoitettava korvaamaan ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Riidanalainen tuomio on ristiriidassa yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen (1) 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan mukaisen oikeuskäsityksen kanssa, kun siinä on otettu lähtökohdaksi sekaannusvaaran lisääntyminen sanojen ”foods” ja ”snacks” käsitteellisen samankaltaisuuden perusteella. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan mukaan merkit, joilta puuttuu erottamiskyky ja jotka ovat kuvailevia, ei suojata tavaramerkillä. Samankaltaisuudet merkin osissa, joilta puuttuu erottamiskyky tai jotka ovat kuvailevia, eivät siksi voi aiheuttaa sekaannusvaaraa tai lisätä sitä.

Tästä seuraa, että sekaannusvaaran edellytyksenä on mahdollinen vaikuttaminen siihen, että tavaramerkki osoittaa alkuperän. Se, että tavaramerkki osoittaa alkuperän, voi kuitenkin liittyä vain erottamiskykyisiin merkkeihin ja merkkien osiin. Jos merkin osa ei osoita alkuperää, siihen ei myöskään voida vaikuttaa käyttämällä samanlaista merkin osaa uudemmassa merkissä.

Periaate, jonka mukaan merkeillä, joilta puuttuu erottamiskyky, ei ole sekaannusvaaraa, ilmaistaan myös oikeuskäytännössä, jonka mukaan yleisö ei katso yleensä monitahoisen tavaramerkin kuvailevan osan olevan erottamiskykyinen tai yhdistetyn tavaramerkin kokonaisuuden hallitseva ominaisuus.

(1) EUVL 2009, L 78, s. 1.