Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarve – Kanteen nostamisen jälkeen tapahtunut sellainen seikka, joka on omiaan johtamaan oikeussuojan tarpeen lakkaamiseen

(EY 230 artikla)

2. Euroopan yhteisöjen erioikeudet ja vapaudet – Euroopan parlamentin jäsenet – Koskemattomuus heidän tehtäviään hoitaessaan ilmaisemiensa mielipiteiden tai äänestystensä suhteen – Koskemattomuus istuntojen ajan

(Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 9 ja 10 artikla)

3. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset – Lainvastaisuus – Parlamentin jäsenen esittämä koskemattomuuden puolustamista koskeva pyyntö, jolla pyritään kyseisen jäsenen osalta aloitettujen esitutkinta- ja syytemenettelyjen keskeyttämiseen

(EY 288 artiklan toinen kohta; Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 10 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

1. Kumoamiskanteesta ei ole tarpeen lausua enää silloin, kun kantaja on menettänyt intressin riidanalaisen toimen kumoamiseen oikeudenkäynnin aikana tapahtuneen seikan vuoksi, minkä vuoksi tämän toimen kumoamisella sinänsä ei voi enää olla oikeusvaikutuksia.

Kantajalla voi kuitenkin edelleen olla edelleen intressi vaatia toimielimen toimen kumoamista, jos väitetty lainvastaisuus voi toistua tulevaisuudessa, sen asian olosuhteista riippumatta, joka johti kantajan nostamaan kanteeseen.

(ks. 61 ja 68 kohta)

2. Vaikka ne erioikeudet ja vapaudet, jotka Euroopan yhteisöillä on tunnustettu olevan kyseisiä erioikeuksia ja vapauksia koskevalla, perustamissopimukseen liitetyllä pöytäkirjalla, ovat luonteeltaan funktionaalisia, koska niillä pyritään välttämään, että yhteisöjen toiminta ja riippumattomuus vaarantuisivat, ne on kuitenkin myönnetty nimenomaisesti parlamentin jäsenille sekä yhteisön toimielinten virkamiehille ja muille toimenhaltijoille. Se, että erioikeuksista ja vapauksista on säädetty yhteisön yleisen edun perusteella, on perusteena myös toimielimille annetulle vallalle tarvittaessa pidättää koskemattomuus, mutta se ei merkitse sitä, että kyseiset erioikeudet ja vapaudet myönnettäisiin yksinomaan yhteisölle eikä myös sen virkamiehille, muille toimenhaltijoille sekä parlamentin jäsenille. Pöytäkirjalla luodaan näin ollen asianomaisten henkilöiden hyväksi subjektiivinen oikeus, jonka noudattaminen varmistetaan perustamissopimuksella käyttöön otetulla oikeussuojakeinojen järjestelmällä.

Parlamentilla on tältä osin katsottava olevan laaja harkintavalta sen osalta, minkä suuntaisen päätöksen se aikoo tehdä sellaisen pyynnön johdosta, että parlamentti vaatisi esitutkinta- ja syytemenettelyjen keskeyttämistä kyseisen pöytäkirjan 10 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan nojalla. Kysymys siitä, onko päätös tehtävä pöytäkirjan 9 artiklan vai 10 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan perusteella, ei kuitenkaan kuulu parlamentin harkintavaltaan.

(ks. 94, 96, 101 ja 102 kohta)

3. Koska Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 10 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa, jonka tarkoituksena on – yhdistettynä siinä tarkoitettuihin kansallisen oikeuden säännöksiin – säätää parlamentin jäsenten koskemattomuudesta oman valtionsa alueella parlamentin istuntojen ajan, annetaan subjektiivinen oikeus siinä tarkoitetuille henkilöille, ja se muodostaa siten oikeussäännön, jolla annetaan oikeuksia sen kohteena oleville parlamentin jäsenille, parlamentti rikkoo silloin, kun se jättää lausumatta kyseisen määräyksen perusteella sellaisesta pyynnöstä, jonka tarkoituksena on nimenomaisesti se, että esitutkinta- ja syytemenettelyt keskeytetään kyseisen määräyksen nojalla, riittävän ilmeisellä tavalla oikeussääntöä, jolla on tarkoitus antaa yksityisille oikeuksia.

Päätös vaatia esitutkinta- ja syytemenettelyjen keskeyttämistä ei kuitenkaan ole välttämätön seuraus parlamentille tältä osin esitetystä pyynnöstä, kun otetaan huomioon sen laaja harkintavalta asiassa. Se voi nimittäin tehdä sekä päätöksen vaatia esitutkinta- ja syytemenettelyjen keskeyttämistä että päätöksen olla vaatimatta tätä keskeyttämistä. Näin ollen se, että parlamentti virheellisen oikeudellisen perustan perusteella jättää hyväksymättä sille esitetyn pyynnön vaatia esitutkinta- ja syytemenettelyjen keskeyttämistä, ei voi olla suora ja keskeinen syy tietylle väitetylle vahingolle, mikäli tämä vahinko näytettäisiin toteen.

(ks. 108 ja 115–117 kohta)