ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

Eläkevakuutuslain nro 155/1995 (zákon č. 155/1995 Sb., o důchodovém pojištění), sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasiassa, 32 §:n 1 ja 2 momentissa, johon kyseisessä 3 §:n 1 momentin b kohdassa viitataan, säädettiin seuraavaa: ”(1) Eläkeikä on a) miehillä 60 vuotta b) naisilla 1. 53 vuotta, jos he ovat kasvattaneet vähintään 5 lasta 2. 54 vuotta, jos he ovat kasvattaneet 3 tai 4 lasta 3. 55 vuotta, jos he ovat kasvattaneet 2 lasta 4. 56 vuotta, jos he ovat kasvattaneet yhden lapsen, tai 5. 57 vuotta, jos vakuutetut ovat saavuttaneet tämän iän 31.12.1995 mennessä. (2) Sellaisten vakuutettujen, jotka saavuttavat edellä 1 momentissa vahvistetut ikärajat 1.1.1996 ja 31.12.2012 välisenä aikana, eläkeikä määritetään siten, että kuukauteen, jonka kuluessa vakuutettu on saavuttanut tämän ikärajan, miehille lisätään 2 kuukautta ja naisille 4 kuukautta kutakin kalenterivuotta, myös jo alkanutta, kohti 31.12.1995 alkaen siihen päivään asti, kun 1 momentissa säädetyt ikärajat on saavutettu, ja eläkeikänä pidetään ikää, jonka asianomainen henkilö on saavuttanut tällä tavoin määritettynä kuukautena päivänä, joka vastaa järjestysluvultaan päivää, jona vakuutettu on syntynyt; jos tällä tavoin määriteltyyn kuukauteen ei sisälly tällaista päivää, eläkeikänä pidetään ikää, joka on saavutettu tällä tavoin määritellyn kuukauden viimeisenä päivänä.”
62

On lisäksi syytä muistaa, että puitepäätöksen 2009/299, jolla kyseinen säännös lisättiin puitepäätökseen 2002/584, antamisella pyritään vähentämään ratkaisujen, jotka on annettu asianomaisen henkilön ollessa poissa oikeudenkäynnistään, vastavuoroiseen tunnustamiseen liittyviä ongelmia, jotka johtuvat siitä, että perusoikeuksien suoja eri jäsenvaltioissa vaihtelee. Tätä varten puitepäätöksessä yhdenmukaistetaan eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanon edellytykset tilanteessa, jossa tuomio on annettu vastaajan poissa ollessa, mikä heijastaa kaikkien jäsenvaltioiden saavuttamaa yhteisymmärrystä siitä, mikä ulottuvuus unionin oikeuden nojalla on annettava niille menettelyllisille oikeuksille, jotka annetaan poissa olevina tuomituille henkilöille, joista on annettu eurooppalainen pidätysmääräys.
3

Direktiivin 9 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”1. Valmisteverosaatava syntyy, kun yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen luovutettuja tuotteita pidetään hallussa kaupallisiin tarkoituksiin toisessa jäsenvaltiossa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6, 7 ja 8 artiklan soveltamista. Tällöin valmistevero on kannettava siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella tuotteet ovat, ja se on kannettava tuotteiden haltijalta. 2. Voidakseen todeta, että 8 artiklassa tarkoitetut tuotteet on tarkoitettu kaupallisiin tarkoituksiin, jäsenvaltioiden on otettava huomioon muun muassa seuraavat seikat: — tuotteiden haltijan kaupallinen asema ja hallussapidon syyt, — tuotteiden sijaintipaikka tai tarvittaessa käytetty kuljetustapa, — tuotteisiin liittyvät asiakirjat, — tuotteiden luonne, — tuotteiden määrä. Viidennen luetelmakohdan soveltamiseksi jäsenvaltiot voivat, kuitenkin yksinomaan näyttöä varten, vahvistaa ohjetasoja. Näiden ohjetasojen on oltava vähintään seuraavat: a) Valmistettu tupakka savukkeet: 800 kappaletta pikkusikarit (sikarit, joiden enimmäispaino on 3 grammaa kappaleelta): 400 kappaletta sikarit: 200 kappaletta piippu- ja savuketupakka: 1,0 kilogrammaa – –”
60

Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 67 ja 70 kohdassa, voimassa olevien vakuutussopimusten ja vakuutussopimusten, jotka mahdollisesti tehdään toisen vakuutusyrityksen kanssa, välillä on kilpailua, joka koskee sitä, että vakuutuksenottaja vaihtaa vakuutusyritystä, vaikka se onkin luonteeltaan rajoitetumpaa kuin kilpailu, jota harjoitetaan tarjottaessa uusia vakuutussopimuksia. Mahdollisuus hyötyä yhä jäsenvaltion, jossa vakinainen asuinpaikka on, vaihtumisen jälkeen järjestelmästä, jota sovelletaan jäsenvaltiossa, jossa vakuutuksenottajalla oli vakinainen asuinpaikka vakuutussopimuksen tekopäivänä, ja joka on edullisempi kuin siinä jäsenvaltiossa voimassa oleva järjestelmä, jossa vakuutuksenottajan uusi vakinainen asuinpaikka on, voi saada vakuutuksenottajan luopumaan vakuutusyrityksen vaihtamisesta. Kun direktiivin 2002/83 50 artiklan 1 kohtaa tulkitaan niin sanotusti dynaamisesti, tällaista verotusnäkökohtiin liittyvää luopumista ei tapahdu.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelussa ei ole tullut esille sellaisia seikkoja, jotka vaikuttaisivat tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 19.9.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1031/2008 pätevyyteen siltä osin kuin siinä luokiteltiin asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 31.1.2000 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 254/2000, olevan yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8443 31 91 pääasiassa riidanalaisina olevien kaltaiset lasertulostinmoduulin ja skannausmoduulin yhdistelmästä koostuvat monitoimitulostimet, jotka on varustettu kopiointitoiminnolla ja jotka on laskettu vapaaseen liikkeeseen huhtikuussa 2009.
26

Seuraavaksi on todettava, että erotuksena Elegktiko Synedriolla olevasta perustuslain 98 §:n 1 momentin f kohdassa kuvatun kaltaisesta toimivallasta, jossa on kyseessä eläkkeiden myöntämistä koskevien ”oikeusriitojen ratkaiseminen”, ja perustuslain 98 §:n 1 momentin g kohdassa määrätystä toimivallasta, jossa on kyseessä valtion siviili- tai sotilashenkilöstön vastuuta koskevien tapausten ”ratkaiseminen”, sen toimivallassa nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä on kyseessä valtion menojen ”tarkastaminen” ennakolta perustuslain 98 §:n 1 momentin a kohdan nojalla, eikä sen silloin ole tarkoitus johtaa mainitun kaltaiseen asian ratkaisemiseen.
37

Komissio toteaa Portugalin tasavallan väitteestä, jonka mukaan komissio ei ole täsmentänyt perustellussa lausunnossa alueita ja taajamia, joista ei ole kyse, että koska Portugalin tasavalta on ainoa tietolähde PM10-pitoisuuksia koskevien raja-arvojen ylittämisistä, sillä on tiedossaan paikat, joissa nämä raja-arvot on ylitetty. Koska kyseisistä alueista on tehty poikkeuksen soveltamista koskeva pyyntö, jota 26.11.2009 tehty komission päätös koski, kyseinen jäsenvaltio on riittävän tietoinen riidan kohteesta, kun otetaan huomioon, että se ei ole kiistänyt tosiseikkoja ja että se on itse maininnut viimeisimmissä toteamuksissaan alueet, joilla kyseiset raja-arvot oli ylitetty. Lisäksi komissio toteaa, että se on täsmentänyt kyseiset alueet virallisessa huomautuksessaan, eikä niitä ole muutettu perustellussa lausunnossa.
88

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Helleenien tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Helleenien tasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
5

Tietyistä asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 24.7.2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1602/2000 (EYVL L 188, s. 1), 94 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. A-alkuperätodistusten – – jälkitarkastus on suoritettava pistokokein tai aina kun yhteisön tulliviranomaisilla on aihetta epäillä tällaisten asiakirjojen aitoutta, tuotteiden alkuperäasemaa tai muiden tässä jaksossa säädettyjen edellytysten täyttymistä. 2. Edellä 1 kohdan säännöksiä sovellettaessa yhteisön tulliviranomaiset palauttavat vievän edunsaajamaan toimivaltaisille valtion viranomaisille A-alkuperätodistuksen ja kauppalaskun, jos se on esitetty, – – ja esittävät tarvittaessa perusteet tiedustelun tekemiselle. Jälkitarkastuspyynnön tueksi toimitetaan kaikki asiakirjat ja saadut tiedot, joiden perusteella alkuperäselvityksessä olevia tietoja voidaan epäillä virheellisiksi. Jos kyseiset viranomaiset päättävät lykätä – – tullietuuksien myöntämistä siihen asti, kun tarkastuksen tulokset on saatu, ne voivat luovuttaa tuotteet tuojalle, jos tarpeellisiksi katsotut varmuustoimenpiteet toteutetaan. 3. Kun on tehty 1 kohdan säännösten mukaisesti jälkitarkastuspyyntö, tämä tarkastus on tehtävä ja sen tulokset on annettava tiedoksi yhteisön tulliviranomaisille – –. Tulosten perusteella on voitava todeta, koskeeko kyseinen alkuperäselvitys maasta tosiasiallisesti vietyjä tuotteita ja voidaanko näitä tuotteita pitää edunsaajamaan tai yhteisön alkuperätuotteina. – –”
9

Arvonlisäverovähennysten oikaisemista koskevat säännökset ovat erityisesti arvonlisäverolain 79 §:ssä, jossa säädetään seuraavaa: ”– – (3) Rekisteröity henkilö, joka on vähentänyt arvonlisäveron valmistamiensa, ostamiensa, hankkimiensa taikka maahantuomiensa tavaroiden osalta kokonaan tai osittain, laskee ja on velvollinen maksamaan arvonlisäveron vähennyksen suuruisen veron määrän, jos tavarat ovat tuhoutuneet, niissä on hävikkiä tai niiden käyttötarkoitus on muuttunut eikä niiden uusi käyttötarkoitus enää oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen. (4) – – Oikaisu on tehtävä sinä verotuskautena, jona kyseiset seikat ovat tapahtuneet, laatimalla pöytäkirja suoritetusta oikaisusta – –. – – (6) – – verovelvollisen on maksettava veroa tavaroista tai palveluista, jotka ovat yhteisöverolaissa tarkoitettuja investointihyödykkeitä – –”
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Punch Graphix Prepress Belgium NV (jäljempänä Punch Graphix) ja toisaalta Belgian valtio ja joka koskee sellaisen voiton verottamista, jonka Punch Graphix on saanut sellaisen absorptiosulautumisen yhteydessä, jossa Strobbe Graphics NV (jäljempänä Strobbe Graphics), josta on myöhemmin tullut Punch Graphix, sulautti itseensä Advantra Belgium NV:n (jäljempänä Advantra Belgium) ja Strobbe NV:n (jäljempänä Strobbe).
8

Asetuksen N:o 1206/2001 17 artiklassa, jossa säädetään pyynnön esittäneessä tuomioistuimessa tapahtuvasta välittömästä todisteiden vastaanottamisesta, säädetään seuraavaa: ”1. Jos tuomioistuin pyytää, että se saa vastaanottaa välittömästi todisteita toisessa jäsenvaltiossa, sen on esitettävä pyyntö 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulle kyseisen jäsenvaltion keskuselimelle – –. – – 3. Todisteet vastaanottaa pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti nimettävä lainkäyttöhenkilöstöön kuuluva tai jokin muu henkilö, esimerkiksi asiantuntija. 4. Pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion keskuselimen tai toimivaltaisen viranomaisen on 30 päivän kuluessa pyynnön saamisesta ilmoitettava – – pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle, täytetäänkö pyyntö, ja tarvittaessa ne edellytykset, joilla pyyntö sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täytetään. Keskuselin tai toimivaltainen viranomainen voi erityisesti osoittaa jäsenvaltionsa tuomioistuimen osallistumaan todisteiden vastaanottamiseen tämän artiklan ja asetettujen edellytysten asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi. Keskuselimen tai toimivaltaisen viranomaisen on edistettävä viestintätekniikan, kuten videoneuvottelujen ja teleneuvottelujen käyttöä. 5. Keskuselin tai toimivaltainen viranomainen voi evätä välittömän todisteiden vastaanottamisen vain jos: a) pyyntö ei kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan sellaisena kuin se on vahvistettu 1 artiklassa; tai b) pyyntö ei sisällä kaikkia 4 artiklan mukaisesti tarvittavia tietoja; tai c) pyydetty todisteiden välitön vastaanottaminen on vastoin sen jäsenvaltion lain perusperiaatteita. 6. Pyynnön esittäneen tuomioistuimen on täytettävä pyyntö jäsenvaltionsa lainsäädännön mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 kohdan mukaisesti asetettujen edellytysten soveltamista.”
13

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on tutkittava yhdessä, pääasiallisesti sitä, onko arvonlisäverodirektiiviä tulkittava siten, että pääasian tilanteessa kiinteän omaisuuden vuokrausta ja tähän vuokraukseen liittyviä palvelujen suorituksia on pidettävä yhtenä ainoana arvonlisäverosta vapautettuna suorituksena, vai onko niitä pidettävä useina itsenäisinä suorituksina, joiden arvonlisäveronalaisuus on arvioitava erikseen. Kyseinen tuomioistuin haluaa tietää muun muassa, mikä merkitys pääasian olosuhteissa on annettava yhtäältä sille, että vuokrasopimuksen mukaan vuokralaisen on hankittava kyseiset palvelut vuokranantajalta, vaikka se voisi periaatteessa hankkia ainakin osan kyseisistä palveluista kolmannelta henkilöltä, ja toisaalta sille, että vuokranantajalla on oikeus irtisanoa vuokrasopimus, mikäli vuokralainen ei suorita palvelumaksuja. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lisäksi sitä, miten on meneteltävä tilanteessa, jossa jotkin mainituista suorituksista on pääasiallisen suorituksen eli kiinteistön vuokrauksen tavoin vapautettu arvonlisäverosta ja muut suoritukset ovat itsenäisinä suorituksina arvonlisäveron alaisia.
65

Näin ollen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että turkkilaisen työntekijän perheenjäsen, joka on jonkin muun kolmannen maan kuin Turkin kansalainen, voi vedota vastaanottavassa jäsenvaltiossa tämän määräyksen mukaisiin oikeuksiin, kun kaikki muut määräyksessä asetetut edellytykset täyttyvät.
33

Komissio huomauttaa tältä osin, että sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 8.2.1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 307/1999 (EYVL L 38, s. 1), 1 artiklan f alakohdan i alakohdan mukaan ”perheenjäsenellä” tarkoitetaan ”henkilöä, joka määritellään tai tunnustetaan perheenjäseneksi tai osoitetaan talouteen kuuluvaksi jäseneksi lainsäädännössä, jonka perusteella etuudet annetaan – –; kuitenkin jos sanotussa lainsäädännössä perheenjäseneksi tai talouteen kuuluvaksi henkilöksi katsotaan vain henkilö, joka asuu samassa taloudessa kuin palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja tai opiskelija, tämä edellytys katsotaan täytetyksi, jos se, jonka etua asia koskee, on pääasiallisesti riippuvainen tästä henkilöstä”.
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I olevan yhdistetyn nimikkeistön, sellaisena kuin se on muutettuna 11.9.2003 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1789/2003, 30 ryhmää koskevan 1 huomautuksen g alakohtaa, luettuna yhdessä yhdistetyn nimikkeistön 35 ryhmää koskevan 1 huomautuksen b alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että verialbumiini, jolla ei itsessään ole terapeuttista tai ennalta ehkäisevää vaikutusta mutta joka on valmistettu käytettäväksi sellaisten tuotteiden valmistuksessa, joilla on terapeuttinen tai ennalta ehkäisevä vaikutus, ja joka on tällaisen valmistuksen kannalta välttämätön ja jota voidaan luonteensa vuoksi käyttää vain kyseiseen tarkoitukseen, on valmistettu kyseisessä huomautuksessa tarkoitetulla tavalla terapeuttiseen tai ennalta ehkäisevään käyttöön.
19

A on tehnyt kyseisestä päätöksestä valituksen korkeimpaan hallinto-oikeuteen. A on väittänyt, että ilma-alusten hankinta on vapautettava arvonlisäverosta, koska A hankki ja rekisteröi ilma-alukset B:n, joka on pääasiallisesti kansainvälistä lentoliikennettä vastiketta vastaan harjoittava lentoyhtiö, käyttöön annettaviksi. A:n mukaan se oli alan yleisen käytännön mukaisesti antanut B:n tehtäväksi pitää maksua vastaan ilma-alukset jatkuvassa lentovalmiudessa ja edistää erityisiin sopimuksiin perustuvaa kyseisten ilma-alusten kaupallista käyttöä, ja B oli todella tarjonnut lentokoneita kolmansien osapuolten käyttöön lentotuntikohtaista vastiketta vastaan.
22

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, jolta asiaan haettiin muutosta, huomauttaa, ettei Oberlandesgericht Stuttgart ole tutkinut, olivatko 28.7.2005 tehtyyn päätökseen johtaneen menettelyn yksittäiset vaiheet voineet vaikuttaa Daimlerin osakkeiden hintaan. Oberlandesgericht Frankfurt am Main on sitä vastoin katsonut erään sakko-oikeudenkäynnin yhteydessä, joka koski samoja olosuhteita kuin pääasiassa, että useiden itsenäisten olosuhteiden pitäminen yhtenä ainoana kokonaisvaltaisena päätöksenä on ristiriidassa WpHG:n 13 §:n 1 momentin sekä direktiivien 2003/6 ja 2003/124 sanamuodon kanssa ja että julkistamisvelvollisuus on siis ollut olemassa heti, kun sisäinen menettely on johtanut päätökseen ja kun päätös on ilmaistu asianomaisen yrityksen vastuuhenkilölle.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (jäljempänä Commissioners) ja toisaalta Able UK Ltd (jäljempänä Able) ja joka koskee Yhdysvaltain merivoimien käytöstä poistettujen alusten romuttamiseen liittyvistä palveluista kannettavaa arvonlisäveroa.
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan mukaan komission on kaikissa SEUT 260 artiklan nojalla nostamissaan kanteissa ilmoitettava ne täsmälliset kanneperusteet, joista unionin tuomioistuinta pyydetään lausumaan, sekä vähintään yhteenvedonomaisesti ne oikeudelliset seikat ja tosiseikat, joihin kanneperusteet perustuvat.

Kannekirjelmän täsmällisyyttä ja johdonmukaisuutta koskeva vaatimus ei voi kuitenkaan merkitä sitä, että komissio olisi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen, joka koskee toimenpiteiden toteuttamista sellaisen tuomion täytäntöön panemiseksi, jossa on todettu, että jäsenvaltio ei ole noudattanut velvoitettaan periä takaisin sääntöjenvastainen tuki, nostamisen yhteydessä velvollinen ilmoittamaan kannekirjelmässään tietyn päätöksen nojalla takaisin perittävän tuen täsmällisen määrän tai jopa kultakin sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi todetun tukiohjelman edunsaajalta takaisin perittävän tuen täsmällisen määrän.

Kun kyse on tukiohjelmia koskevien päätösten täytäntöönpanosta, asianomaisen jäsenvaltion viranomaisten tehtävänä on nimittäin siinä vaiheessa, kun tukea peritään takaisin, tutkia kunkin kyseessä olevan yrityksen yksilöllinen tilanne, koska kyseisillä viranomaisilla on parhaimmat mahdollisuudet määrittää tarkat määrät, jotka on palautettava. Näin ollen komissio voi sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintämenettelyn aikana tyytyä vaatimaan kyseessä olevien tukimäärien palauttamisvelvollisuuden noudattamista ja jättää kansallisten viranomaisten huoleksi laskea takaisin perittävien summien täsmällinen määrä.

(ks. 20, 22 ja 23 kohta)
Vaikka oletettaisiin, että komissio olisi hyväksynyt yrityksen komission kanssa tehdyn yhteistyön mahdollisesti pakosta tehdyn paljastamisen muille samaan kartelliin osallistuneille yrityksille, tällä hyväksynnällä ei voida perustella kyseisen yrityksen tekemää vapaaehtoista paljastusta eikä sillä siten voida horjuttaa toteamusta, jonka mukaan tämä yhtiö on rikkonut yhteistyövelvoitettaan. Kun paljastus on vapaaehtoinen, se ei ole väistämätön.

Unionin kilpailuoikeudessa yhteistyövelvoite on asetettu rikkomiseen syyllistyneelle yritykselle tämän yhteistyön perusteella toteutettavan sakon alentamisen osalta.

Vaikka unionin yleisessä tuomioistuimessa noudatetaan yleistä ja hyväksyttyä käytäntöä hankkia teknisistä kysymyksistä tai monitahoisista tosiseikoista tietoja asianosaisten edustajilta, jotka tuntevat merkitykselliset yksityiskohdat, on niin, että jos kantajan asianajajalle ja asiasta vastaavalle komission virkamiehelle esitetyt kysymykset koskevat muun muassa asianosaisten välillä riidanalaisia tosiseikkoja ja jos ei vaikuta siltä, että asianosaisille on esitetty kysymyksiä heidän erityisen teknisen tietämyksensä vuoksi, unionin yleinen tuomioistuin ylittää tällöin sen, mitä se voi edellä mainitun käytännön perusteella tehdä, koska sen esittämät kysymykset koskevat tosiseikkoja, jotka on näytettävä toteen tarvittaessa todistajanlausuntojen avulla unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 68 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen. Se, ettei kantaja esitä vastaväitteitä mainitussa käsittelyssä, ei merkitse sitä, että kyseistä sääntöjenvastaisuutta koskeva valitusperuste olisi jätettävä tutkimatta.

(ks. 59–62 kohta)
1.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet — Perusteluvelvollisuus — Ulottuvuus — Palveluja koskevan julkisen hankinnan tekomenettelyn yhteydessä tehty päätös tarjouksen hylkäämisestä — Velvollisuus ilmoittaa hyväksytyn tarjouksen ominaispiirteet ja edut sekä tarjouskilpailun voittajan nimi, jos tästä on tehty kirjallinen pyyntö — Hankintaviranomaisella ei ole velvollisuutta esittää lyhyttä yksityiskohtaista yhteenvetoa siitä, miten hylätyn tarjouksen kukin yksityiskohta on sitä arvioitaessa otettu huomioon, tai yksityiskohtaista vertailevaa analyysiä hyväksytystä tarjouksesta ja hylätyn tarjoajan tarjouksesta — Perusteeton peruste (SEUT 256 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1605/2002 100 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta; komission asetuksen N:o 2342/2002 149 artiklan 3 kohta) (ks. 20–23 kohta)
Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista annettua direktiiviä 2000/78 on tulkittava sen 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 3 kohdan, luettuina yhdessä tämän direktiivin johdanto-osan 13 perustelukappaleen kanssa, valossa siten, että sen soveltamisalaan kuuluu SEUT 157 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu palkka. Koska virkamiehille, jotka on erotettu virastaan heidän virkansa lakkauttamisen vuoksi, tarkoitettu lakkautuspalkka on rahana välittömästi maksettava etuus, jota työnantaja maksaa virkamiehelle virkasuhteen perusteella, se on SEUT 157 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua palkkaa, joten se kuuluu direktiivin 2000/78 soveltamisalaan.

(ks. 25, 27, 29, 30 ja 44 kohta)
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohtaa ja 13 artiklan B kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että oikeushenkilölle kuuluvan kiinteistön osan luovuttamista oikeushenkilön johtajan yksityiskäyttöön ilman, että on sovittu, että edun saava henkilö maksaa kyseisen kiinteistön käytöstä vastikkeeksi rahana maksettavaa vuokraa, pidetään kyseisessä direktiivissä tarkoitettuna verosta vapautettuna kiinteän omaisuuden vuokrauksena, ja ettei sillä, että kiinteistön käyttöön luovuttamista on pidettävä kansallisen tuloverolainsäädännön nojalla edun saavan henkilön sääntömääräisten tehtävien suorittamiseen tai hänen työsopimuksensa täyttämiseen perustuvana luontoisetuna, ole merkitystä tältä osin.

(ks. 34 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)