ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Asetuksen nro 152/2006 liitteen D johdanto-osaa muutettiin 11.8.2014 annetulla lailla nro 116 (GURI nro 192, Supplemento ordinario, 20.8.2014; jäljempänä laki nro 116/2014), jolla 24.6.2014 annettu asetus nro 91 muutoksineen muutettiin lain tasoiseksi ja jossa annettiin seuraavat säännökset: ”1. Jätteet luokittelee tuottaja, joka antaa niille asianmukaisen CED-koodin [eurooppalaisen jätekoodin] soveltamalla päätökseen [2000/532] sisältyviä määräyksiä. 2. Jäte, joka on luokiteltu CED-koodinsa perusteella aina vaaralliseksi, on vaarallista jätettä ilman lisäarviointia. Kyseisen jätteen käsittelyä varten on yksilöitävä sen vaaraominaisuudet, jotka on määritelty koodeilla H 1–H 15. 3. Jäte, joka on luokiteltu CED-koodinsa perusteella aina vaarattomaksi, on vaaratonta jätettä ilman lisäarviointia. 4. Jos jäte on luokiteltu rinnakkaisiin koodeihin, joista toinen osoittaa vaarallista ja toinen vaaratonta jätettä, kyseisen jätteen vaaraominaisuudet on selvitettävä sen vahvistamiseksi, onko jäte vaarallinen vai ei. Jätteen vaaraominaisuuksien selvittämiseksi on suoritettava seuraavat tarkastukset: a) jätteeseen sisältyvät kemialliset yhdisteet tunnistetaan käyttämällä tuottajan täyttämää lomaketta, kemiallisesta prosessista olevia tietoja ja jätenäytteitä ja ‑analyyseja; b) näihin yhdisteisiin liittyvät vaarat määritetään ottamalla huomioon vaarallisten aineiden ja valmisteiden pakkausmerkintöihin liittyvä unionin lainsäädäntö, eurooppalaiset ja kansainväliset tietolähteet ja tuotteiden, joista jäte on peräisin, turvallisuuslomake; c) määritetään, aiheuttavatko jätteeseen sisältyvien yhdisteiden pitoisuudet vaaraominaisuuksia, vertaamalla kemiallisissa analyyseissa todettuja pitoisuuksia kyseisiä ainesosia koskevissa säännöksissä asetettuun raja-arvoon tai tekemällä testejä sen tarkistamiseksi, onko kyseisellä jätteellä määrättyjä vaaraominaisuuksia. 5. Jos kemialliset analyysit osoittavat jätteen ainesosat ilman lisäarviointia eivätkä kemialliset yhdisteet, joista jäte muodostuu, ole täsmällisesti tiedossa, jätteen vaaraominaisuuksien tunnistamisen perusteeksi on ennalta varautumista koskevan periaatteen mukaisesti otettava vaarallisimmat yhdisteet. 6. Jos jätteeseen sisältyvät aineet eivät ole tiedossa tai niitä ei ole tunnistettu edellisissä kohdissa säädetyillä menettelytavoilla tai vaaraominaisuuksia ei voida selvittää, jäte luokitellaan vaaralliseksi. 7. Luokittelu on aina tehtävä ennen kuin jäte siirretään pois tuotantopaikasta.”
58

Edellä esitetystä seuraa, että direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 3 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen käyttänyt jäsenvaltion kansalainen, joka on saanut toisessa jäsenvaltiossa kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun työntekijän aseman työskenneltyään siellä kahden viikon ajan muuten kuin määräaikaisella työsopimuksella ennen joutumistaan työttömäksi tahtomattaan, säilyttää työntekijän aseman vielä vähintään kuuden kuukauden ajan kyseisissä säännöksissä tarkoitetulla tavalla, kunhan hän ilmoittautuu työnhakijaksi asianomaiseen työvoimatoimistoon. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on selvittää, onko kyseisellä kansalaisella direktiivin 2004/38 24 artiklan 1 kohdassa taatun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaan siis oikeus saada sosiaalihuoltoavustuksia tai mahdollisesti sosiaaliturvaetuuksia ikään kuin hän olisi vastaanottavan jäsenvaltion kansalainen.
63

Lisäksi todettakoon, että kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 113 kohdassa esittänyt, unionin tuomioistuin on 7.8.2018 antamansa tuomion Banco Santander ja Escobedo Cortés (C‑96/16 et C‑94/17, EU:C:2018:643) 68 kohdassa todennut, ettei voida sulkea pois sitä, että yhdenmukaistajan roolissaan lainsäädännön tulkitsijana ja oikeusvarmuuden takaamiseksi jäsenvaltion ylimmät tuomioistuimet voivat direktiiviä 93/13 noudattaen vahvistaa tiettyjä perusteita, joiden kannalta alempien tuomioistuinten on tarkasteltava sopimusehtojen kohtuuttomuutta.
44

Niinpä ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 469/2009 3 artiklan d alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 1 artiklan b alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että mainitun asetuksen 3 artiklan b alakohdassa tarkoitettua myyntilupaa, johon vedotaan vanhan vaikuttavan aineen uutta formulaatiota koskevan lisäsuojatodistushakemuksen tueksi, ei voida pitää ensimmäisenä lupana saattaa kyseinen tuote lääkkeenä markkinoille, kun kyseiselle vaikuttavalle aineelle sellaisenaan on jo myönnetty tällainen lupa.
47

Siltä osin kuin kyse on alaikäisistä henkilöistä, toimivaltaisten hallintoviranomaisten tai tuomioistuinten on lisäksi otettava huomioon yksilöllisen tutkintansa yhteydessä, onko mahdollisesti olemassa olosuhteita, joista ilmenee, että se, että asianomainen alaikäinen henkilö menettää Alankomaiden kansalaisuutensa, mikä on kansallisen lainsäätäjän säätämä seuraus siitä, että toinen hänen vanhemmistaan on menettänyt Alankomaiden kansalaisuuden, yhtenäisen kansalaisuuden säilyttämiseksi perheen sisällä, ei kyseiselle alaikäiselle tällaisesta menettämisestä unionin oikeuden kannalta aiheutuvien seurausten takia vastaa lapsen etua, sellaisena kuin se vahvistetaan perusoikeuskirjan 24 artiklassa.
2

Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artiklassa, sellaisena kuin sitä sovellettiin riita-asiassa ensimmäisessä oikeusasteessa (jäljempänä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestys), määrätään seuraavaa: ”1. Jos toimi, jonka kumoamista vaaditaan, on korvattu tai sitä on muutettu toisella toimella, jonka kohde on sama, kantaja saa tämän uuden seikan huomioon ottamiseksi tarkistaa kannetta ennen asian käsittelyn suullisen vaiheen päättämistä tai ennen unionin yleisen tuomioistuimen päätöstä ratkaista asia ilman käsittelyn suullista vaihetta. 2. Kanteen tarkistaminen on tehtävä erillisellä asiakirjalla ja noudattaen SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa vahvistettua määräaikaa kumoamiskanteen nostamiselle siitä toimesta, johon kanteen tarkistaminen perustuu. 3. Kanteen tarkistamista koskevassa kirjelmässä on mainittava a) tarkistetut vaatimukset b) tarvittaessa tarkistetut perusteet ja perustelut c) tarvittaessa vaatimusten tarkistamiseen liittyvät todisteet ja pyynnöt näytön esittämiseksi. 4. Kanteen tarkistamista koskevaan kirjelmään on liitettävä toimi, johon kanteen tarkistaminen perustuu. Jos tätä toimea ei ole toimitettu, kirjaaja asettaa kantajalle kohtuullisen määräajan sen toimittamista varten. Jollei puutetta ole korjattu asetetussa määräajassa, unionin yleinen tuomioistuin ratkaisee, jätetäänkö kanteen tarkistamista koskeva kirjelmä tutkimatta tämän menettelyvaatimuksen noudattamatta jättämisen vuoksi. 5. Puheenjohtaja asettaa määräajan, jossa vastaaja voi vastata kanteen tarkistamista koskevaan kirjelmään, vaikka unionin yleinen tuomioistuin ratkaisisi myöhemmin kysymyksen kirjelmän tutkittavaksi ottamisesta. – –”
9

Muutetun arvonlisäverodirektiivin 2 artiklan 1 kohdan d alakohta sekä 138 ja 201 artikla vastaavat sanamuodoltaan täysin arvonlisäverodirektiivin vastaavia artikloja. Muutetun arvonlisäverodirektiivin 143 artikla on sen sijaan muotoiltu seuraavasti: ”Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta seuraavat liiketoimet: – – d) kolmannelta alueelta tai kolmannesta maasta lähetettyjen tai kuljetettujen tavaroiden maahantuonti muuhun kuin lähetyksen tai kuljetuksen saapumisjäsenvaltioon, jos näiden tavaroiden luovutus on 201 artiklan perusteella veronmaksuvelvolliseksi määrätyn tai hyväksytyn maahantuojan suorittamana 138 artiklan mukaisesti vapautettu verosta; – – 2. Edellä 1 kohdan d alakohdassa säädettyä vapautusta sovelletaan tapauksiin, joissa tavaroiden maahantuontia seuraa 138 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan c alakohdan nojalla verosta vapautettu tavaroiden luovutus, ainoastaan, jos maahantuoja on tuontihetkellä toimittanut tuontijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ainakin seuraavat tiedot: a) maahantuojalle tuontijäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste tai arvonlisäveron maksamisesta vastaavalle maahantuojan veroedustajalle tuontijäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste; b) asiakkaan, jolle tavarat luovutetaan 138 artiklan 1 kohdan mukaisesti, toisessa jäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste tai maahantuojan oma, tavaran lähetyksen tai kuljetuksen saapumisjäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste, jos tavarat siirretään 138 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti; c) näyttö siitä, että maahantuodut tavarat on tarkoitus kuljettaa tai lähettää tuontijäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin säätää, että c alakohdassa tarkoitettu näyttö on esitettävä toimivaltaisille viranomaisille ainoastaan pyydettäessä.”
SEUT 263 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että kansalliset tuomioistuimet valvovat kansallisten toimivaltaisten viranomaisten oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY kumoamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU 22 ja 23 artiklassa, luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille 15.10.2013 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 15 artiklassa sekä kehyksen perustamisesta YVM:n puitteissa tehtävälle yhteistyölle EKP:n ja kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välillä sekä kansallisten nimettyjen viranomaisten kanssa (YVM-kehysasetus) 16.4.2014 annetun Euroopan keskuspankin asetuksen (EU) N:o 468/2014 85–87 artiklassa säädetyn menettelyn yhteydessä tekemien menettelyn käynnistämistä, tutkintaa ja sitomatonta päätösehdotusta koskevien toimien laillisuutta. Tältä osin merkitystä ei ole sillä, että asia on saatettu vireille kansallisessa tuomioistuimessa erityisellä mitätöimiskanteella, joka perustuu siihen, että kansallisen tuomioistuimen ratkaisun oikeusvoimaa ei väitteen mukaan ole otettu huomioon.
19

Tribunale amministrativo regionale del Lazio hyväksyi kanteen. Ministeriö valitti tästä ratkaisusta Consiglio di Statoon (ylin hallintotuomioistuin, Italia). Ministeriön mukaan direktiivissä 2005/36 luetellaan koulutusta koskevat pakottavat vaatimukset, jotka jäsenvaltioiden on taattava peruskoulutuksen saaneen lääkärin pätevyyden osoittavan asiakirjan antamista varten. Direktiivin 24 artiklassa säädetään tästä erityisesti, että lääkärin peruskoulutuksen on käsitettävä yhteensä vähintään kuusi vuotta tai 5500 tuntia teoreettista ja käytännöllistä opetusta yliopistossa tai yliopiston valvonnassa. Käsiteltävänä olevassa asiassa useat Preindlin läpäisemät kokeet oli otettu huomioon yhtä aikaa sekä hammaslääkärin että lääkärin muodollista pätevyyttä osoittavien asiakirjojen antamista varten. Tämä menettely on Itävallan sisäisessä oikeudessa säädetty menettelytapa, joka on kuitenkin ministeriön mukaan selvästi direktiivin 2005/36 säännösten vastainen ja josta aiheutuu epäyhdenvertaisena kohteluna lisäksi huomattavaa syrjintää Itävallan kansalaisten ja muiden Euroopan unionin sellaisten jäsenvaltioiden, joissa on nimenomaisesti kiellettyä ilmoittautua opiskelijaksi samanaikaisesti kahteen koulutusohjelmaan ja joihin Italian tasavalta kuuluu, kansalaisten välille.
SEUT 67 artiklan 2 kohtaa ja henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006, sellaisena kuin se on muutettuna 26.6.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 610/2013, 21 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan jokainen linja-autoyritys, joka harjoittaa Schengen-alueen sisällä säännöllistä rajatylittävää liikennettä kyseisen jäsenvaltion alueelle, on velvollinen tarkastamaan matkustajien passin ja oleskeluluvan ennen sisärajan ylittämistä, jotta estetään sellaisten kolmannen maan kansalaisten kuljettaminen kyseisen jäsenvaltion alueelle, joilla ei ole näitä matkustusasiakirjoja, ja jonka mukaan kyseisen tarkastusvelvoitteen noudattamisen varmistamiseksi poliisiviranomaiset voivat antaa tällaisten kuljetusten kieltämistä koskevan määräyksen, johon on liitetty uhkasakko, kuljetusyrityksille, joiden osalta on todettu, että ne ovat kuljettaneet kyseiselle alueelle kolmannen maan kansalaisia, joilla ei ole mainittuja matkustusasiakirjoja.
25

Asianomaiset henkilöt valittivat tästä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen eli Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Manchaan (Kastilia-La Manchan itsehallintoalueen ylioikeus, Espanja) ja väittivät muun muassa, että sillä seikalla, että heidän palvelussuhteensa päätettiin 29.6.2012, rikotaan puitesopimuksen 4 lauseketta. He nimittäin katsovat, että heitä kohdellaan heidän väliaikaisen virkamiehen asemansa johdosta epäedullisemmin kuin vakinaisina virkamiehinä toimivia opettajia, sillä viimeksi mainitut säilyttävät virkansa sen ajanjakson aikana, joka yleensä on osoitettu kesällä pidettävää vuosilomaa varten. He väittävät lisäksi, että koska heidät otettiin palvelukseen lukuvuodeksi 2011–2012 ja koska he hoitivat samoja tehtäviä kuin vakinaisina virkamiehinä toimivat opettajat, ei ole mitään syytä, jonka johdosta ensin mainitut eivät voisi hoitaa virkaansa vastaavia tehtäviä opetuksen antamisjakson päätyttyä. Asianomaiset väittävät myös, että heitä koskevilla päätöksillä palvelussuhteen päättämisestä rikotaan direktiivin 2003/88 7 artiklaa, koska heidän palvelussuhteensa oli päätetty ennen kuin he olivat voineet pitää vuosilomansa ja he olivat saaneet tästä rahallisen korvauksen. Asianomaiset toteavat myös, että heidän palvelussuhteensa päättämisellä rikotaan 10.3.1994 tehtyä sopimusta.
27

Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee näillä kysymyksillä, jotka on käsiteltävä yhdessä, pääasiallisesti, onko direktiivin 2006/112 2, 9 ja 168 artiklaa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen osakkeiden suunniteltu mutta toteutumatta jäänyt myynti kuuluu direktiivin 2006/112 soveltamisalaan, ja mikäli näin on, se pyytää selvittämään, annetaanko näissä säännöksissä yhtiölle oikeus vähentää sen tytäryhtiön tytäryhtiön, jolle se suorittaa arvonlisäverollisia hallinnointipalveluja, osakkeiden myynnin yhteydessä aiheutuneisiin kustannuksiin liittyvä arvonlisävero, kun suunnitelmana on käyttää osuuksien myynnistä saatu tuotto maksettavana olevan velan kattamiseen, ja mikä mahdollisesti on tämän vähennyksen laajuus.
6

Tuhkausta ja tuhkan sirottelua koskevista säännöksistä 30.3.2001 annetun lain nro 130/2001 (Legge n. 130, Disposizioni in materia di cremazione e dispersione delle ceneri) (GURI nro 91, 19.4.2001) 3 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. [Hautauspolitiikasta annetun asetuksen hyväksymisestä 10.9.1990 annettua tasavallan presidentin asetusta nro 285 (Decreto del Presidente della Repubblica nro 285, approvazione del regolamento di polizia mortuaria, GURI nro 239, 12.10.1990)] voidaan kuuden kuukauden kuluessa tämän lain hyväksymisestä muuttaa 23.8.1988 annetun lain nro 400, sellaisena kuin se on muutettuna, 17 §:n 1 momentin mukaisesti annetulla asetuksella terveysministerin esityksestä, sen jälkeen kun sisä- ja oikeusministeriä on kuultu ja toimivaltaiset parlamentin valiokunnat ovat antaneet lausuntonsa, seuraavien periaatteiden perusteella: – – b) tuhkauslupa annetaan, jos vainaja on elinaikanaan ilmaissut tätä koskevan toiveensa tai hänen perheenjäsenensä on esittänyt tällaisen toiveen, seuraavien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti: – – c) tuhkan sirotteleminen vainajan toiveen mukaisesti on sallittua vain tätä tarkoitusta varten varatulla hautausmaan alueella, luonnossa tai yksityisalueella; jos tuhka sirotellaan yksityisalueelle, se on suoritettava ulkona omistajan luvalla eikä se saa johtaa toimintaan, jossa tavoitellaan voittoa; tuhkan sirotteleminen on joka tapauksessa kiellettyä asuinalueilla – –; tuhkan sirotteleminen mereen, järviin ja jokiin on sallittua alueilla, joissa ei ole uivia rakenteita eikä rakennuksia; d) tuhkan sirottelee puoliso tai joku toinen perheenjäsen, jolle tämä tehtävä on uskottu, testamentin täytäntöönpanija tai 2 momentin b kohdassa tarkoitetun järjestön, johon vainaja kuului, laillinen edustaja taikka, jos tällaista henkilöä ei ole, henkilö, jonka kunta on valtuuttanut tähän tehtävään; – – f) tuhkauurnan kuljetukseen ei kohdisteta ehkäiseviä hygieniatoimenpiteitä, joista säädetään ruumiiden kuljetuksen osalta, elleivät terveysviranomaiset toisin ilmoita; – – i) krematoriossa on oltava odotushuone, jossa voidaan pitää muistotilaisuus ja jättää vainajalle viimeinen tervehdys arvokkaalla tavalla. – –”
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 14 artiklan 1 kohtaa on tulkittava yhdessä sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 22.5.2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 465/2012, 12 artiklan 1 kohdan kanssa siten, että toiseen jäsenvaltioon työhön lähetettäväksi palkattuun työntekijään on katsottava jo sovelletun asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla välittömästi ennen työskentelyn aloittamista sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, johon hänet palkannut yritys on sijoittautunut, vaikkei hänellä ollut tämän jäsenvaltion lainsäädännön mukaan vakuutetun asemaa välittömästi ennen työskentelyn aloittamista, jos hänen asuinpaikkansa oli kyseisellä hetkellä kyseisessä jäsenvaltiossa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.
9

Kyseisen direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltiot voivat katsoa, että hakija on velvollinen esittämään mahdollisimman pian kaikki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteiksi tarvittavat seikat. Jäsenvaltio on velvollinen yhteistyössä hakijan kanssa arvioimaan kaikki hakemukseen liittyvät olennaiset seikat. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut seikat koostuvat hakijan lausumista sekä hakijan saatavissa olevista asiakirjoista, jotka koskevat hänen ikäänsä, taustaansa, myös asiaankuuluvien omaisten taustaa, henkilöllisyyttään, kansalaisuuttaan tai kansalaisuuksiaan, aikaisempaa tai aikaisempia asuinmaitaan ja ‑paikkojaan, aikaisempia turvapaikkahakemuksia, matkareittiään, matkustusasiakirjojaan sekä kansainvälisen suojelun hakemisen syitä. 3. Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen arviointi on suoritettava tapauskohtaisesti, ja se käsittää: a) kaikki alkuperämaahan silloin, kun jäsenvaltiot tekevät hakemusta koskevan päätöksen, liittyvät asiaan vaikuttavat tosiseikat, mukaan luettuina alkuperämaan lait ja asetukset ja tapa, jolla niitä sovelletaan; b) hakijan esittämät asiaan vaikuttavat lausumat ja asiakirjat, mukaan luettuina tiedot siitä, onko hakija joutunut tai voiko hän joutua vainotuksi tai kärsimään vakavaa haittaa; c) hakijan asema ja henkilökohtaiset olosuhteet, kuten tausta, sukupuoli ja ikä, jotta voidaan arvioida, onko hakijan henkilökohtaisten olosuhteiden perusteella niitä tekoja, joiden kohteeksi hakija on joutunut tai voisi joutua, pidettävä vainona tai vakavana haittana; – – 4. Se seikka, että hakija on jo joutunut vainotuksi tai kärsimään vakavaa haittaa tai että häntä on suoraan uhattu vainolla tai tällaisella haitalla, on vakava osoitus hakijan perustellusta pelosta joutua vainotuksi tai todellisesta vaarasta joutua kärsimään vakavaa haittaa, jollei ole perusteltua syytä olettaa, ettei tämä vaino tai vakava haitta tule toistumaan. 5. Vaikka jäsenvaltiot soveltavat periaatetta, jonka mukaan hakijan velvollisuutena on esittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteluiksi tarvittavat seikat, ja vaikka joidenkin hakijan lausumien seikkojen tueksi ei olisi esitetty asiakirjoja tai muita todisteita, näitä seikkoja ei tarvitse todentaa, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) hakija on todella yrittänyt esittää näyttöä hakemuksensa tueksi; b) kaikki hakijan saatavissa olevat olennaiset seikat on esitetty ja muiden asiaan vaikuttavien seikkojen puuttumisesta on annettu tyydyttävä selitys; c) hakijan lausumia pidetään johdonmukaisina ja uskottavina eivätkä ne ole ristiriidassa hänen tapaukseensa liittyvien saatavilla olevien tapauskohtaisten ja yleisten tietojen kanssa; d) hakija on tehnyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa heti kun mahdollista, jollei hakija voi esittää uskottavia syitä sille, miksei hän ole toiminut näin; ja e) hakija on todettu yleisesti uskottavaksi.”
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että riidanalaiset palvelut on suoritettu Ryanairille, jonka aikomuksena oli ostotarjouksen kohteena olevan yhtiön osakekannan ostettuaan harjoittaa taloudellista toimintaa, joka muodostui arvonlisäverollisten hallinnointipalvelujen suorittamisesta viimeksi mainitulle yhtiölle. Näin ollen vaikuttaa yhtäältä siltä, että Ryanair on toiminut verovelvollisen ominaisuudessa, kun se on toteuttanut riidanalaisiin palveluihin liittyvät menot. Näin toimiessaan Ryanairilla on siis yhtäältä lähtökohtaisesti oikeus vähentää välittömästi näistä palveluista maksamansa arvonlisävero, vaikka tämä taloudellinen toiminta, jonka piti johtaa verollisiin liiketoimiin, ei lopulta toteutunut eikä verollisia liiketoimia näin ollen ole toteutettu. Toisaalta vähennysoikeuden käytön edellytyksistä ja erityisesti vähennysoikeuden laajuudesta on todettava, että ostotarjouksen kohteena olevan yhtiön osakkeiden ostosta aiheutuneiden menojen on katsottava liittyvän mainitun, vähennykseen oikeuttavien liiketoimien toteuttamisesta muodostuvan taloudellisen toiminnan harjoittamiseen. Tässä yhteydessä näillä menoilla on suora ja välitön yhteys verovelvollisen koko taloudelliseen toimintaan ja ne ovat näin ollen osa verovelvollisen yleiskuluja. Tästä seuraa, että niihin liittyvä arvonlisävero voidaan vähentää täysimääräisesti.
12

Yhdistetyn nimikkeistön, sellaisena kuin se on 7.9.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1810/2004 (EYVL 2004, L 327, s. 1) mukaan, alanimikkeistä 85281290 – 85281295 täsmennetään 28.2.2006 julkaistuissa selittävissä huomautuksissa (EUVL 2006, C 50, s. 1), seuraavaa: ”videovirittimet Näissä laitteissa on valintapiirit, jotka tekevät mahdolliseksi virityksen tietylle kanavalle tai kantotaajuudelle, sekä demodulaatiopiirit. Ne on tavallisesti suunniteltu toimimaan omalla antennilla tai yhteisantennilla (suurtaajuinen kaapeloitu jakelujärjestelmä). Antosignaalia voidaan käyttää videomonitorien tai videosignaalien tallennus- tai toistolaitteiden ottosignaalina. Antosignaali on alkuperäinen kamerasignaali (ts. sitä ei ole moduloitu lähettämistä varten). Nämä laitteet on toisinaan varustettu dekooderilla tai erotinpiireillä synkronointia varten.”
1)

Pyroteknisten tuotteiden vapaan liikkuvuuden periaatetta, sellaisena kuin siitä säädetään erityisesti pyroteknisten tuotteiden markkinoille saattamisesta 23.5.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/23/EY 6 artiklan 2 kohdassa, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa kuluttajia kielletään pitämästä hallussaan ja käyttämästä sekä kielletään myymästä kuluttajille ilotulitusvälineitä, joihin sisältyy yli 1 kg pyroteknistä seosta, jos tämä säännöstö on omiaan takaamaan yleisen järjestyksen ja turvallisuuden eikä sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden perustavanlaatuisten intressien suojelemiseksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
20

Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita on aiheellista tarkastella yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 2011/83 21 artiklan ensimmäistä kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jos elinkeinonharjoittaja on antanut kaikkien asiakkaidensa käyttöön yhden tai useamman lyhytnumeron, joka on hinnaltaan perushintaa korkeampi, kyseisen elinkeinonharjoittajan kanssa sopimuksen jo tehneet kuluttajat maksavat perushintaa korkeamman hinnan, kun he ottavat mainittuun elinkeinonharjoittajaan yhteyttä puhelimitse sopimukseen liittyvissä asioissa.