Yhdistetyt asiat T-456/05 ja T-457/05

Gütermann AG ja

Zwicky & Co. AG

vastaan

Euroopan komissio

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Euroopan teollisuuslankamarkkinat – Päätös, jolla EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen todetaan – Sakot – Rikkomisen vakavuus – Konkreettinen vaikutus markkinoihin – Rikkomisen kesto – Lieventävät olosuhteet – Yhteistyö hallinnollisessa menettelyssä – Oikeasuhteisuus – Sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat

Tuomion tiivistelmä

1. Yhteisön oikeus – Tulkinta – Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut

2. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kielto – Rikkominen – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, joiden voidaan katsoa muodostavan yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen – Yrityksen joutuminen vastuuseen sen vuoksi, että yritys on osallistunut kokonaisuutena tarkasteltuun rikkomiseen – Tutkittavaksi ottaminen

(EY 81 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yrityksen vastuuseen joutuminen – Vastuu muiden yritysten toiminnasta saman rikkomisen yhteydessä – Hyväksyttävyys – Perusteet

(EY 81 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Kilpailusääntöjen rikkomisen lopettaminen – Komission toimivalta – Yrityksille annetut määräykset

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohta)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Enimmäismäärä

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus ja kesto – Mahdollisuus korottaa sakkojen tasoa niiden ehkäisevän vaikutuksen vahvistamiseksi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen asianmukaisuus – Tuomioistuinvalvonta

(EY 229 ja EY 253 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 17 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 31 artikla)

8. Kumoamiskanne – Tuomioistuinvalvonta – Käsiteltäväksi saattamisen rajat

(EY 233 artikla)

9. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Konkreettinen vaikutus markkinoihin – Arviointiperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

10. Kilpailu – Sakot - Sakkojen määrä - Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen kesto – Pitkäkestoiset rikkomiset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan B alakohdan ensimmäinen alakohta)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät asianhaarat – Sopimuksen soveltamatta jättäminen todellisuudessa – Kunkin yrityksen toiminnan arviointi erikseen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohdan ensimmäinen alakohta ja 3 kohta)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät asianhaarat – Yrityksen passiivisuus tai seurailijan asema

(EY 81 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 ja 3 kohta)

13. Oikeudenkäyntimenettely – Uusien perusteiden esittäminen käsittelyn kuluessa – Edellytykset – Uusi peruste – Käsite

(Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohta)

14. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakon määrän alentaminen vastineena rikkomiseen syyllistyneen yrityksen yhteistyöstä – Edellytykset – Komission harkintavalta

(Neuvoston asetus N:o 17; komission tiedonannon 96/C 207/04 D kohdan 2 alakohta)

15. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Sakon vahvistaminen suhteessa rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi huomioon otettaviin seikkoihin

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

1. Tietyn päätöksen päätösosa ja perustelut liittyvät erottamattomasti toisiinsa siten, että päätöstä tulkittaessa on tarvittaessa otettava huomioon päätöksen tekemiseen johtaneet syyt.

(ks. 41 kohta)

2. EY 81 artiklan 1 kohdan rikkominen voi perustua paitsi yksittäiseen toimenpiteeseen, myös useiden toimenpiteiden kokonaisuuteen taikka jatkuvaan toimintaan. Tätä tulkintaa ei voida kyseenalaistaa sillä perusteella, että tällaisten useiden toimenpiteiden tai tällaisen jatkuvan toiminnan yhtä tai useampaa osa-aluetta voitaisiin itsessään ja yksin tarkasteltuna pitää kyseisen määräyksen rikkomisena.

Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen sisältää usein useita toimenpiteitä, jotka seuraavat toisiaan ajallisesti ja joita voidaan itsessään, sillä hetkellä kun ne toteutetaan, pitää kilpailusääntöjen rikkomisena. Näiden toimenpiteiden erityinen luonne perustuu siihen, että ne sisältyvät kokonaisuutena pidettävään toimintasuunnitelmaan.

(ks. 45 ja 46 kohta)

3. Yritys, joka on osallistunut sille ominaisella käyttäytymisellään yhtenä kokonaisuutena pidettävään ja monitahoiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla kilpailua rajoittavalla sopimuksella tai yhdenmukaistetulla menettelytavalla, jolla pyritään myötävaikuttamaan kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamiseen kokonaisuudessaan, voi olla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman kilpailusääntöjen rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen, jos kyseisen yrityksen näytetään tienneen muiden osallistujien lainvastaisesta käyttäytymisestä tai voineen kohtuullisesti ennakoida sen ja olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin.

Yritys voi rikkoa EY 81 artiklan 1 kohdassa määrättyä kieltoa, kun sen toiminnalla, yhteensovitettuna muiden yritysten toiminnan kanssa, on tarkoitus rajoittaa kilpailua yhteismarkkinoiden tietyillä merkityksellisillä markkinoilla, ilman että yrityksen välttämättä edellytetään itse toimivan näillä merkityksellisillä markkinoilla.

(ks. 50 ja 53 kohta)

4. Komission on käytettävä määräysten antamista koskevaa toimivaltaa rikkomisen luonteen mukaan.

Koska yritys ei enää toimi kyseisellä alalla, määräys lopettaa rikkomiset ei koske sitä. Suhteellisuusperiaatetta ei näin ollen ole loukattu.

Sovellettaessa perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohtaa yritystä voidaan kieltää jatkamasta tiettyjä lainvastaisiksi todettuja toimintoja, menettelytapoja tai tilanteita mutta myös kieltää toimimasta samalla tavalla myöhemmin tai vastedes toteuttamasta toimenpiteitä, joilla on vastaavia tavoitteita tai vaikutuksia.

Koska kyseinen yritys on sitoutunut olemaan toistamatta kilpailunvastaista käyttäytymistään, komissiolla on oikeus määrätä, että sen on pidätyttävä vastedes toteuttamasta toimenpiteitä, joilla on vastaavia tavoitteita tai vaikutuksia, vaikka tämä yritys ei enää harjoita toimintaa sillä alalla, jota kartelli koskee.

Tällaiset toimenpiteet eivät kuitenkaan saa ylittää sitä, mikä on asianmukaista ja tarpeellista tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.

(ks. 61, 63, 65 ja 67 kohta)

5. Käsitteen ”edellinen tilikausi” määrittämiseksi komission on kussakin yksittäistapauksessa ja asiayhteyden sekä asetuksella N:o 17 ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetulla asetuksella N:o 1/2003 käyttöön otetun seuraamusjärjestelmän tavoitteet huomioon ottaen arvioitava kyseessä olevalle yritykselle tavoiteltua vaikutusta erityisesti sen liikevaihdon perusteella, joka kuvastaa yrityksen tosiasiallista taloudellista tilannetta aikana, jona rikkomiseen on syyllistytty.

Sekä sen järjestelmän tavoitteista, jonka osia asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan toinen alakohta ovat, että oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että liikevaihdosta laskettavan kymmenen prosentin enimmäismäärän soveltaminen edellyttää yhtäältä, että komissiolla on tiedossaan päätöksen tekoajankohtaa edeltäneen tilikauden liikevaihto, ja toisaalta, että nämä tiedot koskevat normaalin taloudellisen toiminnan täyttä tilikautta 12 kuukauden ajalta.

Jos siten tilikausi on päättynyt ennen päätöksen tekemistä, mutta kyseisen yrityksen vuotuista tilinpäätöstä ei ole vielä tehty tai vielä ilmoitettu komissiolle, tällä on oikeus ja jopa velvollisuus käyttää aikaisemman tilikauden liikevaihtoa asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan soveltamiseksi. Samoin on niin, että jos yritys on kirjanpitokäytäntöjen uudelleen organisoimiseksi tai muuttamiseksi esittänyt edellisen tilikauden osalta tilejä, jotka koskevat alle 12 kuukauden ajanjaksoa, komissiolla on oikeus käyttää aikaisemman täyden tilikauden liikevaihtoa näiden säännösten soveltamiseksi. Tämä pätee myös siinä tapauksessa, jos yritys ei ole harjoittanut liiketoimintaa edeltävän tilikauden aikana, eikä komissiolla näin ollen ole tiedossaan sen harjoittamaa taloudellista toimintaa edustavaa liikevaihtoa edelliseltä tilikaudelta. Tätä kautta koskeva liikevaihto ei nimittäin anna mitään viitteitä kyseisen yrityksen koosta, toisin kuin oikeuskäytännössä edellytetään, eikä se voi näin ollen toimia perustana asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädetyn enimmäismäärän määrittelylle.

Yrityksen liikevaihto voi jopa normaalin taloudellisen toiminnan harjoittamisen aikana pienentyä merkittävästi ja olennaisesti edeltäviin vuosiin verrattuna eri syistä, kuten vaikean taloudellisen tilanteen, kyseisellä sektorilla vallitsevan kriisin, vahinkotapahtuman tai lakon vuoksi. Kuitenkin siitä lähtien, kun yrityksellä on tosiasiallisesti liikevaihtoa täydeltä tilikaudelta, jonka aikana taloudellista toimintaa, vaikkapa vähäistäkin, on harjoitettu, komission on otettava huomioon tämä liikevaihto määrittääkseen asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädetyn enimmäismäärän. Näin ollen ainakin tilanteissa, joissa ei ole viitettä siitä, että yritys on lopettanut liiketoimintansa taikka vääristänyt liikevaihtoaan välttääkseen raskaat sakot, on katsottava, että komissiolla on velvollisuus vahvistaa sakon enimmäismäärä viimeisimmän täyden liiketoimintavuoden liikevaihdon perusteella.

(ks. 89, 90 ja 94–97 kohta)

6. Komission toimivalta määrätä sakkoja asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan nojalla on yksi komissiolle annettu keino, jonka avulla sen on mahdollista täyttää sille yhteisön oikeudessa annettu valvontatehtävä.

Tämä tehtävä sisältää velvollisuuden selvittää yksittäisiä kilpailusääntöjen rikkomisia ja määrätä niistä seuraamuksia, kuten myös velvollisuuden noudattaa sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden osalta soveltamaan perustamissopimuksessa vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten käyttäytymistä näiden periaatteiden mukaisesti. Tämä tehtävä sisältää myös velvollisuuden määrätä seuraamuksia lainvastaisesta toiminnasta ja ehkäistä sen uusiminen.

Tämän johdosta komission on huolehdittava sakkojen ehkäisevästä vaikutuksesta.

(ks. 79 ja 91 kohta)

7. Kun on kyse sellaisista päätöksistä nostetuista kanteista, joissa komissio on määrännyt yrityksille sakkoja kilpailusääntöjen rikkomisesta, unionin tuomioistuimilla on toimivalta EY 229 artiklassa, asetuksen N:o 17 17 artiklassa ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 31 artiklassa niille annetun täyden harkintavallan nojalla arvioida, onko sakkojen suuruus asianmukainen. Tämä arviointi saattaa edellyttää sellaisten lisätietojen esittämistä ja huomioon ottamista, joita EY 253 artiklassa asetettu perusteluvelvollisuus ei sinänsä edellytä mainitsemaan päätöksessä, jolla sakosta on määrätty.

(ks. 105 ja 106 kohta)

8. Jos se, jolle tietty päätös on osoitettu, päättää nostaa tästä päätöksestä kumoamiskanteen, unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi on saatettu vain ne päätöksen osat, jotka koskevat tätä adressaattia. Sitä vastoin osat, jotka koskevat muita adressaatteja ja joista ei ole nostettu kannetta, eivät ole sen asian kohteena, joka on saatettu unionin tuomioistuinten ratkaistavaksi.

(ks. 112 kohta)

9. Arvioidessaan kilpailusääntöjen rikkomisen konkreettisia vaikutuksia markkinoihin komission on käytettävä vertailukohtana sitä kilpailutilannetta, joka olisi normaalisti vallinnut ilman kilpailusääntöjen rikkomista. Jotta vaikutus markkinoihin voidaan päätellä, riittää, että sovitut hinnat ovat olleet perustana vahvistettaessa yksittäisiä transaktiohintoja, jolloin asiakkaiden neuvotteluvara on kaventunut.

Komissiolta ei sitä vastoin voida vaatia, mikäli kartellin täytäntöönpano on näytetty toteen, että se osoittaisi järjestelmällisesti, että asianomaiset yritykset ovat todellisuudessa kyenneet sopimusten avulla saavuttamaan transaktioille korkeamman hintatason kuin se, joka ilman kartellia olisi vallinnut. Olisi suhteetonta vaatia tällaista toteennäyttämistä, joka vaatisi huomattavia resursseja, koska se edellyttäisi turvautumista hypoteettisiin laskelmiin, jotka perustuisivat taloudellisiin malleihin, joiden paikkansapitävyyden varmistaminen olisi tuomioistuimelle hankalaa ja joiden oikeellisuutta ei ole millään tavoin osoitettu. Jotta näet kyettäisiin arvioimaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta, on ratkaisevaa tietää, olivatko kartellin jäsenet tehneet kaikkensa antaakseen aikomuksilleen todellisen vaikutuksen. Siihen, mitä tämän jälkeen tapahtui todellisuudessa saavutettujen markkinahintojen tasolla, olivat omiaan vaikuttamaan muut tekijät, jotka eivät olleet kartellin jäsenten määräämisvallassa. Kartellin jäsenet eivät voi lukea omaksi hyväkseen ja sakon alentamisen perusteeksi ulkoisia tekijöitä, jotka ovat haitanneet niiden pyrkimyksiä.

Tietyn yrityksen omaksumakseen väittämällä käyttäytymisellä ei ole nimittäin merkitystä, kun arvioidaan kartellin vaikutusta markkinoihin. On otettava huomioon ainoastaan kilpailusääntöjen rikkomisen kokonaisuuden vaikutukset. Näin ollen kyseisen yrityksen kilpailusääntöjä rikkovan toiminnan vaikutus kilpailuun otetaan huomioon sen yksilöllisen tilanteen arvioimiseksi, mutta sillä ei ole minkäänlaista vaikutusta rikkomisen luokittelussa ”erittäin vakavaksi” rikkomiseksi.

Pitkäkestoisen rikkomisen osalta on todettava, että ei ole luultavaa, että kyseiset yritykset olisivat voineet katsoa, että moititut käytännöt olisivat olleet täysin tehottomia ja hyödyttömiä.

Kilpailusääntöjen rikkomisen laadulla on ensisijainen merkitys erityisesti silloin, kun kilpailusääntöjen rikkomisia luonnehditaan ”erittäin vakaviksi”. Tältä osin asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskentaa koskevissa suuntaviivoissa erittäin vakavina pidettyjen kilpailusääntöjen rikkomisten kuvauksesta ilmenee, että sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joilla pyritään muun muassa hintojen vahvistamiseen, voidaan jo laatunsa perusteella luonnehtia ”erittäin vakaviksi”, ilman että näitä menettelytapoja olisi tarpeen luonnehtia tietyn vaikutuksen tai maantieteellisen laajuuden perusteella. Kilpailusääntöjen vakavien rikkomisten kuvauksessa ei esitetä vaatimusta todellisesta vaikutuksesta markkinoihin eikä vaatimusta vaikutusten toteutumisesta tietyllä maantieteellisellä alueella.

(ks. 126, 128–130, 133, 134, 136 ja 137 kohta)

10. Rikkomisen kesto on yksi niistä seikoista, jotka on otettava huomioon määriteltäessä kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneille yrityksille määrättävän sakon suuruutta. Pitkäaikaisten rikkomisten osalta komissio voi korottaa automaattisesti rikkomisen vakavuuden perusteella todettua määrää 10 prosentilla vuotta kohden. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskentaa koskevien suuntaviivojen 1 kohdan B alakohdan ensimmäisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa ei myöskään määrätä automaattisesta korotuksesta, vaan jätetään tältä osin komissiolle harkintavaltaa.

Suuntaviivoissa ei mitenkään kielletä ottamasta huomioon rikkomisen tosiasiallista kestoa sakon määrää laskettaessa. Tällainen lähestymistapa on täysin looginen ja järkevä ja kuuluu komission harkintavallan piiriin.

Kun on osoitettu, että yritys tiesi muiden osallistujien sääntöjenvastaisista menettelytavoista tai kykeni kohtuullisesti ennustamaan ne ja että se oli valmis hyväksymään riskin, myös sitä pidetään koko siltä ajalta, jona se on osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen, vastuullisena menettelytavoista, joita muut yritykset ovat panneet täytäntöön saman rikkomisen yhteydessä. Komissio voi perustellusti implisiittisesti katsoa, ettei rikkomisen kestoa ole jaettava sillä perusteella, miten voimakkaasti kantajana oleva yritys osallistuu rikkomiseen kyseisillä markkinoilla. Jos kyseessä olevan yrityksen asema kartellissa on otettu asianmukaisesti huomioon sakon laskentapohjaa määritettäessä, sitä seikkaa, että yritys ei ole osallistunut kaikkiin kartellin muodostaviin osatekijöihin, ei voida ottaa uudelleen huomioon rikkomisen kestoa määritettäessä.

Sakon määrän korotus rikkomisen keston vuoksi tehdään soveltamalla tiettyä prosenttimäärää laskentapohjaan, joka määritellään koko rikkomisen vakavuuden perusteella ja joka siis heijastelee rikkomisen eri voimakkuuksia. Näin ollen tämän määrän korottamiseksi rikkomisen keston perusteella ei siis olisi loogista ottaa huomioon rikkomisen voimakkuudessa asianomaisen ajanjakson kuluessa tapahtuneita muutoksia. Toisistaan on aina erotettava kartellin tosiasiallinen kesto ja kartellin luonteesta johtuva vakavuus.

(ks. 147, 148, 150, 152, 156, 157, 159 ja 160 kohta)

11. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskentaa koskevien suuntaviivojen 3 kohdassa säädetyt lieventävät olosuhteet perustuvat kaikki kunkin yrityksen omaan käyttäytymiseen. Arvioitaessa niitä huomioon ei ole otettava vaikutuksia, joita aiheutuu rikkomisesta kokonaisuutena ja jotka on otettava huomioon punnittaessa rikkomisen todellista vaikutusta markkinoihin, jotta voitaisiin arvioida rikkomisen vakavuutta, vaan huomioon on otettava kunkin yrityksen oma käyttäytyminen sen tutkimiseksi, mikä on kunkin yrityksen osuuden suhteellinen vakavuus.

Yritysten on näin ollen esitettävä muita väitteitä, joiden perusteella voidaan todeta, että sinä aikana, jolloin ne osallistuivat kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin sopimuksiin, ne ovat tosiasiassa pidättyneet niiden soveltamisesta kilpailemalla markkinoilla tai että ne ainakin selvästi ja huomattavasti ovat rikkoneet velvoitteita, joilla kyseinen kartelli pannaan täytäntöön, siinä määrin, että se on häirinnyt kartellin toimintaa.

(ks. 178 ja 180 kohta)

12. Yrityksen passiivisuus tarkoittaa sitä, että kyseinen yritys on omaksunut ”matalan profiilin” eli se ei ole osallistunut aktiivisesti kilpailunvastaisen sopimuksen tai sopimusten laatimiseen. Yrityksen passiivista asemaa kartellissa osoittavana seikkana voidaan ottaa huomioon se, että yritys on osallistunut huomattavasti satunnaisemmin kokouksiin kuin kartellin rivijäsenet, samoin kuin se, että se on tullut myöhemmin kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olleille markkinoille, riippumatta siitä, miten pitkän ajan se on siihen osallistunut, sekä lisäksi se, että kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden kolmansien yritysten edustajat ovat tehneet tämänsuuntaisia nimenomaisia ilmoituksia.

Vain tietyissä erityisissä olosuhteissa yrityksen pieni koko on merkittävä huomioon otettava seikka. Jos sen johdolla on puheenjohtajan asema useissa kokouksissa ja se järjestää niitä, komissio toteaa perustellusti, ettei se ollut käyttäytynyt passiivisesti: on kiistatonta, että kokousten koollekutsuminen, esityslistan esittäminen ja kokouksia valmistelevien asiakirjojen jakeleminen eivät merkitse matalan profiilin omaksuneen seurailijan passiivisuutta, koska tällaiset aloitteet ilmentävät kyseisten yritysten myönteistä ja aktiivista suhtautumista kartellin kehittämiseen, jatkamiseen ja valvontaan.

Komissiota ei sido päätöskäytäntö: se seikka, että komissio on voinut ottaa aikaisemmissa asioissa huomioon alan taloudellisen tilanteen lieventävänä olosuhteena, ei merkitse sitä, että sen pitäisi välttämättä edelleenkin noudattaa tätä käytäntöä. Komission on analysoitava erikseen kunkin tapauksen erityispiirteitä, eivätkä muita taloudellisia toimijoita, muita tuote- ja palvelumarkkinoita tai muita maantieteellisiä markkinoita eri aikoina koskevat aikaisemmat päätökset sido sitä.

(ks. 184, 185, 189 ja 193–195 kohta)

13. Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan säännösten mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uusiin perusteisiin, elleivät ne perustu asian käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.

Peruste, jolla laajennetaan aikaisemmin – nimenomaisesti tai implisiittisesti – kannekirjelmässä esitettyä perustetta ja jolla on läheinen yhteys tähän perusteeseen, on kuitenkin otettava tutkittavaksi.

(ks. 198 ja 199 kohta)

14. Komissiolla on sakkojen laskentatavan osalta laaja harkintavalta, ja se voi ottaa tältä osin huomioon lukuisia tekijöitä, joihin kuuluu kyseessä olevien yritysten yhteistyö tämän toimielimen yksiköiden suorittaman tutkimuksen aikana. Yrityksen yhteistyö komission kanssa voi oikeuttaa sakon alentamisen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon nojalla vain, jos se helpottaa komission tehtävää sen pyrkiessä toteamaan rikkomisen olemassaolon ja saamaan sen loppumaan.

Komissiota ei sido aikaisempi päätöskäytäntö, kun se myöntää tietyn alennuksen tietynlaisen käyttäytymisen vuoksi; sillä ei ole velvollisuutta tehdä suhteessa samanlainen alennus arvioidessaan vastaavanlaista käyttäytymistä jossain myöhemmässä hallinnollisessa menettelyssä.

Komissiolla on laaja harkintavalta, kun se arvioi yrityksen yhteistyön laatua ja hyödyllisyyttä muun muassa suhteessa muiden yritysten myötävaikutukseen asian selvittämisessä. Komission on tässä yhteydessä suoritettava monimutkaisia tosiseikkoja koskevia arvioita, kuten arvioita, jotka koskevat mainittujen yritysten yhteistyötä. Yhteistyötiedonannon D kohdan 2 alakohtaan sisältyvien olosuhteiden luettelo, jonka perusteella sakkoa alennetaan, on vain suuntaa-antava.

Komissio ei voi sivuuttaa annettujen tietojen hyödyllisyyttä, jota on välttämättä tarkasteltava suhteessa sen hallussa jo oleviin todisteisiin. Se, että yritys yhteistyön puitteissa pelkästään vahvistaa – epätäsmällisemmin eikä yhtä nimenomaisesti – jonkin toisen yrityksen jo toimittamat tiedot, ei helpota komission tehtävää merkittävästi ja sulkee ulkopuolelle sakon alentamisen yhteistyön perusteella.

Lieventäminen on komission yritykselle myöntämä hyvitys kilpailusääntöjen rikkomisen todistamisen helpottamisesta riippumatta siitä menettelyn vaiheesta, missä yritys on antanut apua, ja siitä, onko tämä apu uusien tietojen ja uusien todisteiden toimittamista tai tosiseikkojen tai niiden oikeudellisen luokittelun tunnustamista.

Sakon alentaminen yhteistyön perusteella riippuu pääasiallisesti harjoitetun yhteistyön laadusta ja hyödyllisyydestä, joita komissio arvioi laajan harkintavaltansa puitteissa, ja vain harkintavallan ilmeiseen ylittämiseen voidaan puuttua.

Yritysten harjoittamaa yhteistyötä arvioidessaan komissio ei saa jättää huomiotta yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, jota loukataan, jos toisiinsa rinnastettavissa olevia tilanteita kohdellaan eri tavalla tai jos erilaisia tilanteita kohdellaan samalla tavalla, ellei tällainen kohtelu ole objektiivisesti perusteltua.

Yhteistyön hyödyllisyyden arviointi ei nojaudu millään tavalla aritmeettiseen laskentakaavaan, joka osoittaisi viran puolesta vähintään 20 prosentin alennuksen, jos on kyse yhtä aikaa yhteistyötiedonannon D kohdan kahdesta luetelmakohdasta.

(ks. 219–225, 238, 246 ja 248 kohta)

15. Suhteellisuusperiaate edellyttää, että yhteisön toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimenpiteillä ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista tavoitellun päämäärän toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa.

Sakkojen laskennan osalta kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus on osoitettava lukuisten seikkojen perusteella, eikä millekään näistä seikoista pidä antaa sellaista merkitystä, joka olisi suhteeton verrattuna muihin arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin.

Suhteellisuusperiaate edellyttää tässä yhteydessä, että komission on vahvistettava sakko suhteessa rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi huomioon otettuihin seikkoihin ja että sen on tältä osin sovellettava näitä seikkoja johdonmukaisesti ja objektiivisesti perustellulla tavalla.

Näin ollen komissio ei ole velvollinen ottamaan sakon suuruutta määrittäessään huomioon yrityksen rahoitusvajetta, sillä se merkitsisi perusteettoman kilpailuedun antamista niille yrityksille, jotka ovat vähiten sopeutuneita markkinatilanteeseen. Joka tapauksessa on niin, että jos oletetaan, että yhteisön viranomaisen toteuttama toimenpide saattaa johtaa yrityksen asettamiseen selvitystilaan sen oikeudellisessa muodossa, se ei kuitenkaan – vaikka sillä voidaan vahingoittaa omistajien, osakkeenomistajien tai osuudenomistajien taloudellisia etuja – merkitse sitä, että myös yrityksen edustamat henkilöstö sekä aineelliset ja aineettomat varat menettäisivät arvonsa.

Näin ollen asetuksessa N:o 17, perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetussa asetuksessa N:o 1/2003 tai asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskentaa koskevissa suuntaviivoissa ei säädetä, että sakkojen määrä on vahvistettava suoraan kyseisten markkinoiden koon perusteella, koska tämä seikka on vain yksi tekijä muiden joukossa.

Vaikka suuntaviivoissa ei määrätä, että sakot laskettaisiin yritysten kokonaisliikevaihdon tai relevanteilla markkinoilla kertyneen liikevaihdon perusteella, niissä ei kuitenkaan myöskään kielletä sitä, että tällaiset liikevaihdot otettaisiin huomioon sakkoa määritettäessä yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden noudattamiseksi ja tilanteen sitä vaatiessa. Liikevaihto, joka tulee kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olevista tavaroista, on omiaan osoittamaan kilpailusääntöjen rikkomisen laajuutta ja jokaisen kartellin jäsenen vastuuta kyseisillä markkinoilla. Se on nimittäin objektiivinen peruste, jolla kyseisen menettelyn haitallinen vaikutus tavanomaiseen kilpailuun saadaan täsmällisesti mitatuksi, ja se on näin ollen hyvä indikaattori kunkin kyseisen yrityksen kapasiteetista aiheuttaa vahinkoa. Ei ole kuitenkaan olemassa yleisesti sovellettavaa periaatetta, jonka mukaan seuraamuksen olisi oltava oikeassa suhteessa yritykselle rikkomisen kohteena olevan tuotteen myynnistä kertyneeseen liikevaihtoon.

Komissiolla ei ole velvollisuutta varmistaa tapauksissa, joissa sakkoja määrätään useille yrityksille samasta rikkomisesta, että kunkin yrityksen osalta lasketut sakkojen lopulliset määrät heijastavat kaikkia yritysten välisiä eroavaisuuksia näiden kokonaisliikevaihdon taikka niiden kyseisiä tuotemarkkinoita koskevan liikevaihdon osalta. Komission ei ole sakon määrää määritellessään otettava huomioon kyseisten yritysten kokoa; ei ole mitään syytä kohdella pieniä ja keskisuuria yrityksiä eri tavoin kuin muita yrityksiä, sillä tämä seikka ei vapauta niitä velvollisuudesta noudattaa kilpailusääntöjä.

(ks. 260, 261, 264, 266, 267, 275 ja 277–283 kohta)

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

28 päivänä huhtikuuta 2010 ( )

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Euroopan teollisuuslankamarkkinat – Päätös, jolla EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen todetaan – Sakot – Rikkomisen vakavuus – Konkreettinen vaikutus markkinoihin – Rikkomisen kesto – Lieventävät olosuhteet – Yhteistyö hallinnollisessa menettelyssä – Oikeasuhteisuus – Sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat

Yhdistetyissä asioissa T‑456/05 ja T‑457/05,

Gütermann AG, kotipaikka Gutach-Breisgau (Saksa), edustajinaan asianajajat J. Burrichter, B. Kasten ja S. Orlikowski-Wolf,

kantajana asiassa T‑456/05, ja

Zwicky & Co. AG, kotipaikka Wallisellen (Sveitsi), edustajinaan asianajajat J. Burrichter, B. Kasten ja S. Orlikowski-Wolf,

kantajana asiassa T-457/05,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään aluksi F. Castillo de la Torre, M. Schneider ja K. Mojzesowicz, sittemmin M. Castillo de la Torre ja Mojzesowicz,

vastaajana,

joissa kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia COMP/38.337 – PO/Lanka) 14.9.2005 tehdyn komission päätöksen K(2005) 3452, sellaisena kuin se on muutettuna 13.10.2005 tehdyllä komission päätöksellä K(2005) 3765, tai toissijaisesti alentamaan mainitulla päätöksellä kantajille määrättyjä sakkoja.

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Vilaras sekä tuomarit M. Prek (esittelevä tuomari) ja V. M. Ciucǎ,

kirjaaja: hallintovirkamies T. Weiler,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 17.12.2008 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asian tausta

1. Oikeudenkäynnin kohde

1 Euroopan komissio totesi [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia COMP/38.337 – PO/Lanka) 14.9.2005 tehdyssä päätöksessään K(2005) 3452 (jäljempänä riidanalainen päätös), sellaisena kuin se on muutettuna 13.10.2005 tehdyllä komission päätöksellä K(2005) 3765, jonka tiivistelmä julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 26.1.2008 (EUVL C 21, s. 10), että kantajat Gütermann AG (jäljempänä Gütermann) ja Zwicky & Co. AG (jäljempänä Zwicky) olivat osallistuneet sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen kokonaisuuteen teollisuusasiakkaiden käyttöön tarkoitetun langan markkinoilla Benelux-maissa ja Pohjoismaissa, Gütermann tammikuusta 1990 syyskuuhun 2001 ja Zwicky tammikuusta 1990 marraskuuhun 2000.

2 Komissio määräsi Gütermannille 4,021 miljoonan euron sakon ja Zwickylle 0,174 miljoonan euron sakon, koska ne olivat osallistuneet teollisuuslankakartelliin Benelux-maissa ja Pohjoismaissa.

2. Hallinnollinen menettely

3 Komissio teki 7. ja 8.11.2001 tarkastuksia useiden ompelulangan valmistajien tiloissa neuvoston asetuksen N:o 17, [EY 81] ja [EY 82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus (EYVL 1962, 13, s. 204), 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Nämä tarkastukset tehtiin The English Needle & Tackle Co. Ltd:n elokuussa 2000 toimittamien tietojen johdosta.

4 Coats Viyella plc (jäljempänä Coats) jätti 26.11.2001 sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (EYVL 1996, C 207, s. 4; jäljempänä yhteistyötiedonanto) nojalla lievennystä koskevan hakemuksen, johon oli liitetty asiakirjoja, joilla oli tarkoitus näyttää toteen seuraavien kartellien olemassaolo: ensiksi kartelli autoteollisuudessa käytettävän langan markkinoilla Euroopan talousalueella (ETA), toiseksi kartelli teollisuuslankamarkkinoilla Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja kolmanneksi kartelli teollisuuslankamarkkinoilla Benelux-maissa sekä Tanskassa, Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa (jäljempänä kaikki yhdessä Pohjoismaat).

5 Komissio lähetti maaliskuussa ja elokuussa 2003 kyseisille yrityksille tietojensaantipyyntöjä tarkastuksissa löydettyjen asiakirjojen ja Coatsin toimittamien asiakirjojen perusteella asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaisesti.

6 Komissio laati 15.3.2004 väitetiedoksiannon, jonka se osoitti useille yrityksille, koska ne olivat osallistuneet yhteen tai useampaan edellä 4 kohdassa luetelluista kartelleista, joihin sisältyy kartelli teollisuuslankamarkkinoilla Benelux-maissa ja Pohjoismaissa.

7 Kaikki väitetiedoksiannon vastaanottajina olleet yritykset toimittivat kirjallisia huomautuksia. Gütermann vastasi omasta puolestaan ja Zwickyn puolesta.

8 Kuulemistilaisuus pidettiin 19. ja 20.7.2004.

9 Asianosaisille myönnettiin 24.9.2004 mahdollisuus tutustua väitetiedoksiantoon annettujen vastausten ja asianosaisten suullisessa käsittelyssä esittämien huomautusten versioon, johon ei sisältynyt luottamuksellisia tietoja, ja niille asetettiin määräaika muiden huomautusten esittämiseksi.

10 Komissio teki riidanalaisen päätöksen 14.9.2005.

3. Riidanalainen päätös

Kyseessä olevien markkinoiden määritteleminen

Tuotemarkkinat

11 Komissio ilmoittaa riidanalaisessa päätöksessä, että lankamarkkinat voidaan jakaa kahteen ryhmään eli yhtäältä lankoihin, joita käytetään teollisuudessa erilaisten vaatteiden tai muiden tuotteiden, kuten nahkatuotteiden, autojen tekstiilipäällysteiden ja patjojen ompeluun ja kirjontaan, ja toisaalta kotitalouslankoihin, joita käytetään yksityisesti ompelu- tai korjaustöihin ja vapaa-ajan toimintaan.

12 Teollisuuslankojen ryhmä voidaan jakaa kolmeen osaan lankojen käyttötarkoituksen mukaan: ompelulanka, joka on tarkoitettu vaateteollisuudelle ja jota käytetään erityyppisissä vaatteissa, kirjontalanka, jota käytetään teollisissa, tietokoneohjatuissa kirjontakoneissa vaatteiden, urheilujalkineiden ja kodintekstiilien koristeluun, ja erikoislanka, jota käytetään erilaisilla aloilla, kuten jalkine-, nahkatuote- ja autoteollisuudessa.

13 Komission mukaan tarjonnan näkökulmasta voidaan katsoa, että teollisuuslanka muodostaa yhdet tuotemarkkinat, koska lopullisen käyttötarkoituksen ja langan kuidun ja/tai rakenteen välillä ei ole tarkkaa vastaavuutta.

14 Komissio erottelee kuitenkin toisistaan yhtäältä autoteollisuudessa käytettävän langan ja toisaalta muussa teollisuudessa kuin autoteollisuudessa käytettävän langan. Vaikka näiden kahden lankatyypin tuotantomenetelmät ovat samankaltaisia tai helposti toisiinsa vaihdettavia, se katsoo, että autoteollisuuden kysynnästä vastaavat suuret asiakkaat, jotka vaativat korkeampaa tasoa tietyiltä käyttämiltään tuotteilta – esimerkiksi turvavöissä käytettävältä langalta – ja jotka pyrkivät käyttämään yhdenmukaisia tuotteita eri maissa, joissa niillä on tuotantoa.

15 Käsiteltävissä asioissa tuotemarkkinat, joiden osalta kantajien syyksi luettua kilpailusääntöjen rikkomista on tutkittu, ovat teollisuuslankojen markkinat lukuun ottamatta autoteollisuudessa käytettävää lankaa (jäljempänä teollisuuslanka).

Maantieteelliset markkinat

16 Komissio toteaa riidanalaisessa päätöksessä, että asianosaisten toimittamien tietojen mukaan kyseessä olevat teollisuuslankojen maantieteelliset markkinat ovat laajuudeltaan alueelliset. Se lisää, että alue voi kattaa tapauksittain useampia ETA:n maita, esimerkiksi Benelux-maat tai Pohjoismaat, tai yhden ainoan maan, esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan.

17 Käsiteltävissä asioissa maantieteelliset markkinat, jotka ovat kyseessä kantajien syyksi luetussa kilpailusääntöjen rikkomisessa, ovat Benelux-maat ja Pohjoismaat.

Kyseessä olevien markkinoiden koko ja rakenne

18 Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että teollisuuslangan myynnin arvo Benelux-maissa ja Pohjoismaissa oli noin 50 miljoonaa euroa vuonna 2000 ja noin 40 miljoonaa euroa vuonna 2004.

19 Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee myös, että 1990-luvun lopulla johtavat teollisuuslangan toimittajat Benelux-maissa ja Pohjoismaissa olivat etenkin Gütermann, Zwicky, Amann und Söhne GmbH & Co. KG (jäljempänä Amann), Barbour Threads Ltd ennen kuin Coats osti sen, Belgian Sewing Thread NV (jäljempänä BST) ja Coats.

Kilpailusääntöjä rikkovan toiminnan kuvaus

20 Komissio toteaa riidanalaisessa päätöksessä, että Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoita koskevaan kartelliin liittyvät tapahtumat koskevat vuosia 1990–2001.

21 Komission mukaan kyseessä olevat yritykset tapasivat vähintään kerran vuodessa, ja näitä kokouksia järjestettiin kahdessa osassa, joista ensimmäisessä käsiteltiin Benelux-maiden markkinoita ja toisessa Pohjoismaiden markkinoita, ja kokousten päätarkoituksena oli hintatason pitäminen korkeana näillä molemmilla markkinoilla.

22 Komission mukaan osapuolet olivat vaihtaneet hinnastoja ja tietoja alennuksista, hinnastohintojen korottamisesta, alennusten pienentämisestä ja tiettyihin asiakkaisiin sovellettavien erityishintojen korottamisesta. Samoin oli tehty sopimuksia tulevista hinnastoista, enimmäisalennuksista, alennusten pienentämisestä ja tiettyihin asiakkaisiin sovellettavien erityishintojen korottamisesta sekä sopimuksia, joiden päämääränä oli välttää hintakilpailu vakiintuneen toimittajan hyväksi ja jakaa asiakkaat (riidanalaisen päätöksen 99–125 perustelukappale).

Riidanalaisen päätöksen päätösosa

23 Komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdassa, että kahdeksan yritystä, joihin kuuluivat Gütermann ja Zwicky, olivat rikkoneet EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen kokonaisuuteen Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla, Gütermann osaltaan tammikuusta 1990 syyskuuhun 2001 ja Zwicky osaltaan tammikuusta 1990 marraskuuhun 2000.

24 Riidanalaisen päätöksen 2 artiklan ensimmäisessä kohdassa on määrätty Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoita koskeneesta kartellista seuraavat sakot erityisesti seuraaville yrityksille:

– Coats: 15,05 miljoonaa euroa

– Amann: 13,09 miljoonaa euroa

– BST: 0,979 miljoonaa euroa

– Gütermann: 4,021 miljoonaa euroa

– Zwicky: 0,174 miljoonaa euroa.

25 Komissio määräsi riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa, että siinä lueteltujen yritysten on lopetettava heti harjoittamansa kilpailusääntöjen rikkominen, mikäli näin ei ole vielä tapahtunut. Se velvoitti ne myös pidättymään vastedes harjoittamasta riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa kuvattua toimintaa ja toteuttamasta toimia tai käytäntöjä, joilla on vastaavia tavoitteita tai vaikutuksia.

Menettely ja asianosaisten vaatimukset

26 Kantajat nostivat käsiteltävänä olevat kanteet unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 30.12.2005 jättämillään kannekirjelmillä.

27 Gütermann vaatii asiassa T-456/05, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan siltä osin kuin komissio toteaa, että se on rikkonut EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa Suomen, Norjan ja Ruotsin markkinoilla ajanjaksolla tammikuusta 1990 syyskuuhun 2001 ja toissijaisesti ajanjaksolla tammikuusta 1990 joulukuuhun 1993

– kumoaa riidanalaisen päätöksen 2 artiklan siltä osin kuin komissio määrää sille 4,021 miljoonan euron sakon tai toissijaisesti kohtuullistaa tämän sakon määrää

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

28 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa Gütermannin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

29 Zwicky vaatii asiassa T-457/05, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan siltä osin kuin komissio toteaa, että se on rikkonut EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa Suomen, Norjan ja Ruotsin markkinoilla ajanjaksolla tammikuusta 1990 marraskuuhun 2000 ja toissijaisesti ajanjaksolla tammikuusta 1990 joulukuuhun 1993

– kumoaa riidanalaisen päätöksen 2 artiklan siltä osin kuin komissio määrää sille 0,174 miljoonan euron sakon tai toissijaisesti kohtuullistaa tämän sakon määrää

– kumoaa riidanalaisen päätöksen 3 artiklan kantajaa koskevilta osin

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

30 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa Zwickyn korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

31 Unionin yleisen tuomioistuimen viidennen jaoston puheenjohtaja päätti 9.12.2008 antamallaan määräyksellä asianosaisia kuultuaan yhdistää asiat T-456/05 ja T‑457/05 suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti.

Oikeudellinen arviointi

32 Ensiksi kantajat vetoavat kahteen kilpailusääntöjä rikkovaa toimintaa koskevaan kanneperusteeseen. Aluksi ne esittävät kanneperusteen, joka liittyy [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 7 artiklan 1 kohdan rikkomiseen. Zwicky vetoaa tämän jälkeen kanneperusteeseen, joka liittyy rikkomisen lopettamista ja sen jatkamisesta pidättymistä koskevien määräysten epäoikeudenmukaisuuteen.

33 Toiseksi kantajat vetoavat sarjaan kanneperusteita, joiden tavoitteena on sakon poistaminen tai alentaminen. Yhtäältä Zwicky moittii komissiota siitä, että tämä määräsi sille sakon, jonka määrä ylittää enimmäismäärän, joka on kymmenen prosenttia sen liikevaihdosta. Toisaalta kantajat vetoavat viiteen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen liittyy rikkomisen vakavuuden virheelliseen arviointiin sen vaikutusten osalta, toinen rikkomisen keston virheelliseen arviointiin, kolmas tiettyjen lieventävien olosuhteiden huomioon ottamatta jättämiseen, neljäs yhteistyötiedonannon virheelliseen soveltamiseen ja viides sakon suhteettomuuteen.

1. Kanneperusteet, joilla riitautetaan kilpailusääntöjä rikkovan toiminnan olemassaolo ja määräykset sen lopettamisesta ja sen jatkamisesta pidättymisestä

Kanneperuste, johon Gütermann ja Zwicky vetoavat ja joka liittyy asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan rikkomiseen

Asianosaisten lausumat

34 Kantajien mukaan komissio on rikkonut asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään, että ”jos komissio toteaa kantelun perusteella tai omasta aloitteestaan, että [EY] 81 tai [EY] 82 artiklaa rikotaan, se voi päätöksellään määrätä asianomaiset yritykset ja yritysten yhteenliittymät lopettamaan todetun rikkomisen”. Kun komissio on lukenut kantajien syyksi EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisen, koska ne ovat osallistuneet sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla Gütermannin tapauksessa tammikuusta 1990 syyskuuhun 2001 ja Zwickyn tapauksessa tammikuusta 1990 marraskuuhun 2000, se ei ole ottanut huomioon sitä seikkaa, että ETA-sopimus tuli voimaan vasta 1.1.1994 eikä tämän sopimuksen määräyksiä näin ollen sovellettu Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa ennen tätä päivämäärää. Koska Suomi ja Ruotsi myös liittyivät Euroopan yhteisöön vasta 1.1.1995, EY 81 artiklaa voitiin soveltaa välittömästi vasta tuosta ajankohdasta alkaen.

35 Kantajat esittävät lisäksi, että komissio on perustellusti katsonut, että niiden toiminta saattoi tarkoittaa kilpailusääntöjen rikkomista termin oikeudellisessa merkityksessä, eli EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomista, Suomen, Norjan ja Ruotsin osalta vasta 1.1.1994 alkaen. Komissio on näin ollen tehnyt virheen, kun se on oikeudelliselta kannalta katsonut, että oli kyse vain laajentuneesta kilpailusääntöjen rikkomisesta. Komissio ei erotellut toisistaan aineellista arviointia kantajien toiminnasta yhtenä kokonaisuutena pidettävässä jatketussa kartellissa tammikuusta 1990 syyskuuhun 2001 Gütermannin tapauksessa ja tammikuusta 1990 marraskuuhun 2000 Zwickyn tapauksessa ja oikeudellista arviointia tämän toiminnan luonteesta kilpailusääntöjen rikkomisena näiden kahden ajanjakson aikana.

36 Lisäksi kantajat katsovat, että niiden asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan rikkomisesta esittämä kanneperuste on otettava tutkittavaksi. Komissio vetoaa nimittäin virheellisesti tämän kanneperusteen tutkimatta jättämiseen sillä perusteella, että kantajat eivät tuo esille ilmeistä arviointivirhettä niiden toiminnan luokittelussa yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi kartelliksi. Ne eivät kiistä tämän kanneperusteen yhteydessä komission tosiseikkojen kannalta tekemää luokittelua niiden toiminnasta yhtenä kokonaisuutena pidettävässä jatketussa kartellissa. Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohta sisältää sitä vastoin virheellisen oikeudellisen arvioinnin, koska yhtäältä Zwicky ei osallistunut Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoille ja koska toisaalta Suomen, Norjan ja Ruotsin osalta ei voinut olla kyse kilpailusääntöjen rikkomisesta tammikuun 1990 ja joulukuun 1993 välisenä aikana.

37 Komissio vetoaa ensisijaisesti tämän kantajien esittämän kanneperusteen tutkimatta jättämiseen ja toissijaisesti kiistää sen perusteltavuuden.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

38 Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan rikkomista koskevan kanneperusteen perusteltavuutta on arvioitava tarvitsematta tutkia sen tutkittavaksi ottamista.

39 Ensiksi on korostettava, että riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan g ja h alakohdassa komissio toteaa, että kantajat ovat rikkoneet EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa, koska ne ovat osallistuneet Gütermannin tapauksessa tammikuusta 1990 syyskuuhun 2001 ja Zwickyn tapauksessa tammikuusta 1990 marraskuuhun 2000 yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla.

40 On todettava, että erikseen tarkasteltuna tämä artikla voitaisiin ymmärtää siten, että komissio on katsonut kantajien syyllistyneen rikkomiseen, koska ne ovat osallistuneet yhdenmukaisiin menettelytapoihin Suomen, Norjan ja Ruotsin teollisuuslankamarkkinoilla tammikuun 1990 ja joulukuun 1993 välisenä aikana, eli ennen ETA-sopimuksen voimaantuloa. On selvää, ettei tämän ajanjakson aikana ollut olemassa minkäänlaista oikeudellista perustaa, jonka nojalla komissio olisi voinut todeta kantajien syyllistyneen tällaiseen rikkomiseen.

41 Oikeuskäytännöstä seuraa kuitenkin, että tietyn päätöksen päätösosa ja perustelut liittyvät erottamattomasti toisiinsa siten, että päätöstä tulkittaessa on tarvittaessa otettava huomioon päätöksen tekemiseen johtaneet syyt (asia C-355/95 P, TWD v. komissio, tuomio 15.5.1997, Kok., s. I-2549, 21 kohta ja yhdistetyt asiat T-204/97 ja T-270/97, EPAC v. komissio, tuomio 13.6.2000, Kok., s. II-2267, 39 kohta).

42 Riidanalaisen päätöksen 246, 295–298 ja 331 perustelukappaleesta ilmenee selvästi, että siltä osin kuin kartelli koski Suomea, Norjaa ja Ruotsia, se koski yhteisön kilpailusääntöjen ja ETA-sopimuksen kilpailua koskevien sääntöjen rikkomista vasta 1.1.1994 alkaen, jolloin ETA-sopimus tuli voimaan. Näin ollen riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan g ja h alakohtaa on luettava tämän selvän ja yksiselitteisen perustelun valossa. Näin ollen on todettava, että riidanalaisen päätöksen päätösosaa on luettava siten, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen oli Suomen, Norjan ja Ruotsin osalta kyseessä vasta 1.1.1994 alkaen.

43 Toiseksi kantajat vetoavat turhaan väitettyyn komission riidanalaisessa päätöksessä tekemään erotteluun yhtäältä EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisen oikeudellisen arvioinnin ja toisaalta riidanalaisen päätöksen 264–277 perustelukappaleessa esitetyn kantajien toiminnan katsomista yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi koskevan aineellisen arvioinnin välillä. Ne katsovat, joskin virheellisesti, että koska Suomen, Norjan ja Ruotsin osalta on voinut olla kysymys rikkomisesta ”termin oikeudellisessa merkityksessä” vasta 1.1.1994 alkaen, komissio on tehnyt virheen, kun se on todennut, että on kyse laajentuneesta rikkomuksesta.

44 Ensimmäiseksi on korostettava, että kantajat eivät ole millään tavalla kyseenalaistaneet yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua kilpailusääntöjen rikkomista Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla.

45 Tämän jälkeen on muistutettava, että EY 81 artiklan 1 kohdan rikkominen voi perustua paitsi yksittäiseen toimenpiteeseen, myös useiden toimenpiteiden kokonaisuuteen taikka jatkuvaan toimintaan. Tätä tulkintaa ei voida kyseenalaistaa sillä perusteella, että tällaisten useiden toimenpiteiden tai tällaisen jatkuvan toiminnan yhtä tai useampaa osa-aluetta voitaisiin itsessään ja yksin tarkasteltuna pitää kyseisen määräyksen rikkomisena (asia C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I-4125, 81 kohta ja asia T-279/02, Degussa v. komissio, tuomio 5.4.2006, Kok., s. II-897, 155 kohta).

46 Näin ollen yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen sisältää usein useita toimenpiteitä, jotka seuraavat toisiaan ajallisesti ja joita voidaan itsessään, sillä hetkellä kun ne toteutetaan, pitää kilpailusääntöjen rikkomisena. Näiden toimenpiteiden erityinen luonne perustuu siihen, että ne sisältyvät kokonaisuutena pidettävään toimintasuunnitelmaan. Komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 264–277 perustelukappaleessa tällä tavoin Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankakartelleista.

47 Vastoin kantajien väitettä edellä mainituissa riidanalaisen päätöksen perustelukappaleissa esitetyt toteamukset eivät koostu ainoastaan pelkästä tosiseikkojen toteamisesta, vaan niissä ilmoitetaan objektiiviset syyt, joiden nojalla komission on täytynyt katsoa, että kilpailusääntöjen rikkominen Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla on muodostanut Benelux-maiden teollisuuslankamarkkinoilla tapahtuneen rikkomisen kanssa yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen.

48 Vastaavasti sillä seikalla ei ole merkitystä, että oikeudellinen perusta, johon komissio on nojautunut todetakseen kilpailusääntöjen rikkomisen Suomen, Norjan ja Ruotsin teollisuuslankamarkkinoilla, on tullut voimaan vasta rikkomisen aloittamisen jälkeen, koska kantajien toiminta näillä markkinoilla on otettu huomioon vasta 1.1.1994 alkaen, kuten riidanalaisen päätöksen perusteluista ilmenee.

49 Toiseksi Zwickyn esittämä väite siitä, ettei se toiminut Pohjoismaiden markkinoilla, on hylättävä. Kuten edellä 44 kohdassa on muistutettu, Zwicky on vahvistanut, ettei se kyseenalaista kartellin luokittelua yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla.

50 Oikeuskäytännöstä ilmenee, että yritys, joka on osallistunut sille ominaisella käyttäytymisellään yhtenä kokonaisuutena pidettävään ja monitahoiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen EY 81 artiklassa tarkoitetulla kilpailua rajoittavalla sopimuksella tai yhdenmukaistetulla menettelytavalla, jolla pyritään myötävaikuttamaan kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamiseen kokonaisuudessaan, voi olla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman kilpailusääntöjen rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen, jos kyseisen yrityksen näytetään tienneen muiden osallistujien lainvastaisesta käyttäytymisestä tai voineen kohtuullisesti ennakoida sen ja olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin (edellä 45 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 203 kohta ja asia T-15/99, Brugg Rohrsysteme v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok., s. II-1613, 73 kohta).

51 Käsiteltävässä asiassa Zwicky ei ole kiistänyt osallistuneensa säännöllisesti kokouksiin, joissa käsiteltiin Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoita, ei ole millään tavalla kyseenalaistanut komission toteamusta, jonka mukaan se oli ollut aktiivinen näillä Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla ennen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen aloittamista, ei ole kiistänyt osallistuneensa rikkovaan toimintaan Benelux-maiden teollisuuslankamarkkinoilla, eikä myöskään ole kiistänyt, että mainitut rikkovat toimenpiteet sisältyivät kokonaisuutena pidettävään toimintasuunnitelmaan ja että ne näin ollen olivat vain tiettyjä osia yhtenä kokonaisuutena pidettävässä jatketussa kilpailusääntöjen rikkomisessa Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla.

52 Tällä perusteella pelkästään se, ettei Zwicky osallistunut Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoille yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen aikana, ei voi poistaa sen vastuuta toimenpiteistä, joita muut rikkomiseen osallistuneet yritykset harjoittivat näillä maantieteellisillä markkinoilla.

53 Jos Zwickyn väitteen on ymmärrettävä tarkoittavan, että vain yritykset, jotka toimivat Pohjoismaiden maantieteellisillä markkinoilla kilpailijoina, hyödykkeiden tarjoajina tai niiden kysyjinä, voivat yhdenmukaistaa toimintaansa kilpailusääntöjä rikkovina yrityksinä tai niiden tekijäkumppaneina, on korostettava, että yritys voi rikkoa EY 81 artiklan 1 kohdassa määrättyä kieltoa, kun sen toiminnalla, yhteensovitettuna muiden yritysten toiminnan kanssa, on tarkoitus rajoittaa kilpailua yhteismarkkinoiden tietyillä merkityksellisillä markkinoilla, ilman että yrityksen välttämättä edellytetään itse toimivan näillä merkityksellisillä markkinoilla (ks. analogisesti asia T-99/04, AC-Treuhand v. komissio, tuomio 8.7.2008, 122 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

54 Kun otetaan huomioon edellä 51 kohdassa esitetty, Zwicky ei voi pätevästi kyseenalaistaa sitä, että myös se on tekijäkumppanin ominaisuudessa vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta Pohjoismaiden markkinoiden teollisuuslankakartellin vuoksi.

55 Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan rikkomista koskeva kanneperuste on hylättävä.

Zwickyn esittämä kanneperuste, joka koskee rikkomisen lopettamista ja sen jatkamisesta pidättymistä koskevien määräysten epäoikeudenmukaisuutta

Asianosaisten lausumat

56 Zwicky esittää, että komissio on riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa määrännyt, että kyseisten yritysten on lopetettava heti kilpailusääntöjen rikkominen, mikäli näin ei ole vielä tapahtunut, ja pidättäydyttävä tulevaisuudessa harjoittamasta todettuihin rikkomuksiin liittyvää toimintaa ja toteuttamasta toimenpiteitä, joilla on vastaava tavoite.

57 Zwicky väittää, ettei se ainoastaan ollut enää toiminut riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetuilla markkinoilla marraskuusta 2000 alkaen, vaan lisäksi se oli luopunut kaikesta liiketoiminnastaan ja tyytynyt vastedes hoitamaan kiinteistöasioita. Se katsoo, että edellä mainitut määräykset loukkaavat suhteellisuusperiaatetta ja väittää, että riidanalaisen päätöksen 3 artikla on lainvastainen. Zwickyn mukaan komissiolla ei ollut oikeutettua intressiä antaa määräystä siltä osin kuin sillä oli ollut mahdollisuus lisätarkastuksia tekemättä todeta, että Zwicky oli lopettanut rikkomisen ja ettei ollut mitään jatkamisvaaraa. Zwicky vetoaa tältä osin asiassa 7/82, GVL vastaan komissio, 2.3.1983 annettuun tuomioon (Kok., s. 483, 24 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

58 Komissio vaatii, että tämä kanneperuste hylätään.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

59 On todettava, että Zwicky vaatii tässä kanneperusteessaan, että riidanalaisen päätöksen päätösosan 3 artikla kumotaan sitä koskevilta osin.

60 On todettava, että riidanalaisen päätöksen päätösosan 3 artikla sisältää itse asiassa kaksi määräystä.

61 Ensimmäiseksi tässä artiklassa vaaditaan, että kyseessä olevat yritykset lopettavat heti riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklassa mainitun kilpailusääntöjen rikkomisen, mikäli näin ei ole vielä tapahtunut. Koska Zwicky ei enää toiminut teollisuuslanka-alalla riidanalaista päätöstä tehtäessä, tätä artiklaa koskevat väitteet ovat selvästi perusteettomia. Nimittäin vaikka Zwicky kuuluu päätöksen 1 artiklassa lueteltuihin yrityksiin, se oli toimintansa lopettamisen vuoksi jo lopettanut kilpailusääntöjen rikkomisen, eikä kyseessä oleva määräys näin ollen tosiasiallisesti koskenut sitä (ks. tältä osin yhdistetyt asiat T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, Kok., s. II-931, 1247 kohta). Tämän vuoksi myös Zwickyn väitteet, joiden mukaan suhteellisuusperiaatetta on loukattu, ovat vaikutuksettomia (ks. tältä osin asia T-410/03, Hoechst v. komissio, tuomio 18.6.2008, 196 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

62 Toiseksi riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa vaaditaan, että 1 artiklassa luetellut yritykset pidättyvät vastedes harjoittamasta riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa kuvattua toimintaa ja toteuttamasta toimenpiteitä, joilla on vastaavia tavoitteita tai vaikutuksia.

63 On huomautettava, että sovellettaessa asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohtaa yritystä voidaan kieltää jatkamasta tiettyjä lainvastaisiksi todettuja toimintoja, menettelytapoja tai tilanteita mutta myös kieltää toimimasta samalla tavalla myöhemmin. Tällaiset yrityksille asetetut velvoitteet eivät kuitenkaan saa ylittää sitä, mikä on asianmukaista ja tarpeellista tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi (ks. analogisesti yhdistetyt asiat T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ja T-104/95, Cimenteries CBR ym. v. komissio, tuomio 15.3.2000, Kok., s. II-491, 4704 ja 4705 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Komission on käytettävä määräysten antamista koskevaa toimivaltaa rikkomisen luonteen mukaan (yhdistetyt asiat 6/73 ja 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano ja Commercial Solvents v. komissio, tuomio 6.3.1974, Kok., s. 223, Kok. Ep. II, s. 229, 45 kohta; asia T-228/97, Irish Sugar v. komissio, tuomio 7.10.1999, Kok., s. II-2969, 298 kohta ja asia T-128/98, Aéroports de Paris v. komissio, tuomio 12.12.2000, Kok., s. II-3929, 82 kohta).

64 Käsiteltävässä asiassa komissio on riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa todennut, että Zwicky oli muiden yritysten kanssa rikkonut EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa, kun se osallistui, kaiken lisäksi hyvin pitkän ajanjakson aikana, Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoita koskeviin sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joiden yhteydessä se ja muut yritykset olivat sopineet tulevista hinnastoista, enimmäisalennuksista, alennusten pienennyksistä ja tietyiltä asiakkailta veloitettavien erityishintojen nostamisesta sekä kilpailun välttämisestä hinnoilla, jotka alittavat vakiintuneen toimittajan hinnat, ja asiakkaiden jakamisesta. Zwicky ei kiistä riidanalaisen päätöksen toteamuksia tältä osin.

65 Kun komissio on näissä olosuhteissa määrännyt, että kyseessä olevien yritysten on pidätyttävä vastedes toteuttamasta Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla toimenpiteitä, joilla on vastaavia tavoitteita tai vaikutuksia, se ei ole käyttänyt väärin sille asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdassa myönnettyä toimivaltaa (ks. vastaavasti ja analogisesti edellä 61 kohdassa mainittu asia Hoechst v. komissio, tuomion 199 kohta).

66 Sillä seikalla, ettei Zwicky enää harjoittanut toimintaa teollisuuslanka-alalla riidanalaisen päätöksen tekemispäivänä, ei voida kyseenalaistaa tätä toteamusta. Sellainen määräys, joka on kyseessä esillä olevassa asiassa, on nimittäin luonteensa vuoksi ennalta ehkäisevä, eikä riipu kyseessä olevien yritysten tilanteesta riidanalaisen päätöksen tekemispäivänä.

67 Komissiolla on ollut oikeus sisällyttää tämä määräys riidanalaisen päätöksen päätösosaan varsinkin sen vuoksi, ettei Zwicky ollut sitoutunut olemaan toistamatta kilpailunvastaista käyttäytymistään (ks. vastaavasti asia T-141/94, Thyssen Stahl v. komissio, tuomio 11.3.1999, Kok., s. II-347, 678 kohta).

68 Edellä 57 kohdassa mainitussa asiassa GVL vastaan komissio annetulla tuomiolla, johon Zwicky vetoaa, ei ole merkitystä käsiteltävänä olevassa asiassa. Nimittäin sen seikan lisäksi, että olosuhteet tuossa asiassa olivat erilaiset kuin esillä olevassa asiassa, edellä 60–67 kohdassa on todettu yhtäältä, ettei määräys lopettaa heti riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa mainittu rikkominen koskenut Zwickyä, ja toisaalta, että komissiolla oli täysin oikeutettu intressi määrätä, että sen on pidätyttävä vastedes harjoittamasta todettuihin rikkomuksiin liittyvää toimintaa ja toteuttamasta toimenpiteitä, joilla on vastaava tavoite.

69 Edellä esitetyillä perusteilla tämä kanneperuste on hylättävä.

2. Kanneperusteet, joilla riitautetaan sakko ja sen määrä

Kanneperuste, johon Zwicky vetoaa ja joka liittyy enimmäismäärän, joka on kymmenen prosenttia liikevaihdosta, ylittämiseen

Asianosaisten lausumat

70 Sen jälkeen kun Zwicky ilmoitti lopettaneensa teollisuuslankaan liittyvän liiketoimintansa marraskuussa 2000, se väittää etenkin, että komissio on perustanut enimmäismäärää, joka on kymmenen prosenttia liikevaihdosta, koskevan laskelmansa Gütermannin liikevaihtoon. Viimeksi mainittu yritys oli nimittäin vain ottanut haltuunsa osan Zwickyn toiminnasta eikä ollut sen valvonnan alainen. Ainoastaan Zwickyn liikevaihto on näin ollen merkityksellinen. Koska Zwickyllä ei ole ollut liikevaihtoa vuodesta 2001 alkaen, sille ei voida määrätä sakkoa asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan nojalla. Asetuksessa N:o 1/2003 tarkoitetaan nimittäin päätöksen tekemistä edeltävän tilikauden kokonaisliikevaihtoa. Sakon liittäminen tähän viimeksi mainittuun lukuun mahdollistaa yrityksen koon ja vaikutuksen markkinoihin huomioon ottamisen. Merkityksellinen on näin ollen yritysten ajankohtainen tilanne niiden liikevaihdon suhteen. Yrityksellä, jolla ei enää ole liikevaihtoa, ei ole vaikutusta markkinoihin, eikä sille vastaavasti voida määrätä sakkoja.

71 Zwicky esittää seuraavaksi, että asiassa T-33/02, Britannia Alloys & Chemicals vastaan komissio, 29.11.2005 annettua tuomiota (Kok., s. II-4973), johon komissio vetoaa, on tulkittava siten, että muun liikevaihdon kuin päätöksen tekemistä edeltävän tilikauden liikevaihdon huomioon ottaminen on mahdollista, jos kyseessä oleva yritys on lopettanut liiketoimintansa taikka vääristänyt liikevaihtoaan välttääkseen raskaat sakot. Näin ei ole esillä olevassa asiassa. Zwicky esittää tältä osin, että se myi toimintansa kilpailutilanteensa huonontumisen vuoksi vuotta ennen komission tarkastuksia.

72 Zwicky korostaa lisäksi, että käsiteltävässä asiassa Gütermann on hankkinut sen liiketoiminnan varallisuuden hankinnan (asset deal) yhteydessä ja että uudelleen aloitettuun toimintaan liittyvien tulojen on näin ollen täytynyt siirtyä Gütermannille ja niiden on täytynyt nostaa sen liikevaihtoa, joka otetaan huomioon asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa. Lisäksi se väittää, että sen toiminnan myynti Gütermannille ei ole pelkästään yrityksen sisäistä uudelleenjärjestelyä.

73 Lopuksi se seikka, että kantajat lähettivät yhden ainoan asiakirjan vastauksena väitetiedoksiantoon, selittyy sillä, että Gütermann jatkoi toimintaa teollisuuslanka-alalla, ja että Zwickyn hallintoneuvoston puheenjohtaja oli nimetty Gütermannin hallintoneuvoston jäseneksi tämän toimen seurauksena. Tämä ei kuitenkaan muuta millään tavalla sitä, että Zwicky on riippumaton Gütermannista ja ettei Gütermannista ole tullut Zwickyn osakkeenomistajaa.

74 Komissio esittää, että vaikka Zwickyn väite pitäisikin paikkansa, tämä kanneperuste on tehoton siltä osin kuin komissio määritteli sakon enimmäismäärän edeltävän tilikauden liikevaihdon perusteella, kuten se oli jo tehnyt muissa asioissa. Se toteaa, että Zwickyn kokonaisliikevaihto vuodelta 1999 oli 4,5 miljoonaa euroa, eikä määrältään 0,174 miljoonan euron suuruinen sakko ylitä millään tavalla enimmäismäärää, joka on kymmenen prosenttia liikevaihdosta.

75 Toissijaisesti komissio esittää aluksi, että se otti huomioon – vaikka Gütermann ostikin marraskuussa 2000 Zwickyn toiminnan, jota teollisuuslankamarkkinoiden kartelli koskee –, että Zwicky osallistui kymmenen vuoden ajan rikkomiseen, josta seuraamus asetettiin, ja katsoi, että Zwickyn olemassaolon jatkuminen oikeudellisesti ”tyhjän kuoren” muodossa sen jälkeen, kun se myi liiketoimintansa, on toimenpide, joka toteutettiin nimenomaisessa tarkoituksessa välttää kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia. Se toteaa lisäksi, ettei Zwicky ole kiistänyt oikeuskäytäntöä, jonka mukaan yritystä silloin, kun kilpailusääntöjä rikottiin, johtaneen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön on lähtökohtaisesti vastattava kilpailusääntöjen rikkomisesta. Se lisää, että koska Zwickyn hallintoneuvoston puheenjohtaja oli läsnä Gütermannin hallinnossa ja koska hänellä oli näin ollen tarkat tiedot näiden kahden yrityksen osallistumisesta kartelliin, voidaan helposti ymmärtää ne syyt, joiden vuoksi tehtiin päätös Zwickyn olemassaolon säilyttämisestä.

76 Komissio katsoo seuraavaksi, että Zwickyn tulkinta asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan toisesta virkkeestä ei sovi yhteen tehokkuusperiaatteen kanssa, koska tämän tulkinnan mukaan yritykset voisivat kiertää velvollisuutensa pelkästään sisäisten uudelleenjärjestelytoimien avulla. Tämä oli unionin yleisen tuomioistuimen kanta edellä 71 kohdassa mainitussa asiassa Britannia Alloys & Chemicals vastaan komissio annetussa tuomiossa.

77 Komissio väittää lopuksi, että Zwickyn ja Gütermannin väliset läheiset siteet ilmenevät yhteisen vastauksen laatimisesta väitetiedoksiantoon ja siitä, että niitä edustavat unionin yleisessä tuomioistuimessa samat asianajajat.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

78 Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan mukaan komissio voi määrätä yrityksille sakon, joka on enintään kymmenen prosenttia niiden päätöksen tekemistä edeltävän tilikauden liikevaihdosta. Tämän kymmenen prosentin enimmäismäärän tarkoituksena on välttää se, että sakot olisivat suhteettomia yrityksen kokoon verrattuna, ja erityisesti se, että määrättäisiin sakkoja, joiden osalta on ennalta selvää, etteivät yritykset kykene suorittamaan niitä. Koska ainoastaan kokonaisliikevaihto on todellinen mittari, jonka avulla on mahdollista saada likimääräistä tietoa tältä osin, tämä prosenttiluku on ymmärrettävä siten, että siinä viitataan kokonaisliikevaihtoon (yhdistetyt asiat 100/80–103/80, Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok., s. 1825, Kok. Ep. VII, s. 133, 119 kohta).

79 On myös todettava, että asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan tarkoituksena on antaa komissiolle toimivalta määrätä sakkoja, jonka avulla sen on mahdollista täyttää sille yhteisön oikeudessa annettu valvontatehtävä (edellä 78 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 105 kohta ja asia T-224/00, Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomio 9.7.2003, Kok., s. II-2597, 105 kohta). Tämä tehtävä sisältää velvollisuuden selvittää yksittäisiä kilpailusääntöjen rikkomisia ja määrätä niistä seuraamuksia, kuten myös velvollisuuden noudattaa sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden osalta soveltamaan perustamissopimuksessa vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten käyttäytymistä näiden periaatteiden mukaisesti. Tämän johdosta komission on huolehdittava sakkojen ehkäisevästä vaikutuksesta (em. asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 105 ja 106 kohta).

80 Lisäksi on todettava, että asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu ”edellinen tilikausi” tarkoittaa lähtökohtaisesti jokaisen kyseessä olevan yrityksen viimeistä täyttä tilikautta päätöksen tekemispäivään nähden (asia C-76/06 P, Britannia Alloys & Chemicals v. komissio, tuomio 7.6.2007, Kok., s. I-4405, 32 kohta).

81 Koska käsiteltävässä asiassa riidanalainen päätös tehtiin 14.9.2005, edellinen tilikausi oli 1.7.2004–30.6.2005. Zwicky oli kuitenkin luovuttanut teollisuuslanka-alan toimintansa Gütermannille marraskuussa 2000. Vastaavasti komissio katsoi, ettei sillä ollut riidanalaisen päätöksen tekemishetkellä tiedossa Zwickyn liikevaihtoa, joka olisi edustanut sen edellisen tilikauden aikana harjoittamaa liiketoimintaa. Se nojautui muun muassa riidanalaisen päätöksen 383 perustelukappaleessa väitettyyn emoyhtiön ja tytäryhtiön väliseen yhteyteen Gütermannin ja Zwickyn välillä, koska Zwicky oli luovuttanut teollisuuslanka-alan toimintansa Gütermannille, ja katsoi voivansa tukeutua Gütermannin liikevaihtoon soveltaessaan kymmenen prosentin enimmäismäärää.

82 Zwickyn esittämistä väitteistä on erotettava kaksi osaa: yhtäältä komission valinta ottaa huomioon Gütermannin liikevaihto ja toisaalta Zwickyn liikevaihdon jättäminen huomioon ottamatta 30.6.2005 päättyneeltä tilikaudelta, vaikka se oli nolla.

83 Zwickyn esittämien väitteiden ensimmäisen osan osalta on myönnettävä, että komissio on virheellisesti viitannut Gütermannin liikevaihtoon määritelläkseen enimmäismäärän eli kymmenen prosenttia liikevaihdosta, jota ei saa ylittää Zwickylle määrättävää sakkoa laskettaessa.

84 Gütermann on nimittäin vain aloittanut marraskuussa 2000 uudelleen Zwickyn toiminnan teollisuuslanka-alalla. Zwicky selitti suullisessa käsittelyssä, että toiminnan luovuttaminen toteutettiin kahdella tavalla, yhtäältä tekemällä Sveitsissä varojen, kuten varastojen ja koneiden, siirtosopimus ja toisaalta myymällä toiminta Saksassa.

85 Komissio väitti suullisessa käsittelyssä, ettei Gütermann ollut millään tavoin ottanut haltuunsa Zwickyä ja että näin ollen ensiksi mainitusta ei ollut tullut toisen omistajaa. Teollisuuslankaan liittyvän toiminnan luovuttamisella ei näin ollen ollut mitään vaikutusta Zwickyn oikeudelliseen ja taloudelliseen itsenäisyyteen.

86 Väitteet, joiden mukaan Zwickyn hallintoneuvoston puheenjohtajasta on tullut Gütermannin hallituksen jäsen, nämä kaksi yritystä käyttävät samaa asianajajaa ja ne ovat toimittaneet yhteisen vastauksen väitetiedoksiantoon, eivät voi esillä olevassa asiassa olla sellaisinaan perusteita komission kannalle, jonka mukaan näiden kahden yrityksen välillä on emoyhtiön ja tytäryhtiön suhde.

87 Komissio ei ole myöskään millään tavalla osoittanut, kuinka tiedot, jotka Zwicky toimitti sille vastauksena sen tietojensaantipyyntöön, joka koski Zwickyn toiminnan luovuttamista ja siteitä Gütermanniin, olisivat johtaneet sitä harhaan.

88 Tällä perusteella komissio on viitatessaan Gütermannin liikevaihtoon tehnyt arviointivirheen, mistä on tehty johtopäätöksiä jäljempänä 104 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa.

89 Zwickyn esittämien väitteiden toisen osan, eli sen, ettei sen väitetystä liiketoiminnasta riidanalaista päätöstä edeltävän vuoden aikana seurannutta liikevaihtoa, joka oli nolla, otettu huomioon, osalta on tarkasteltava sitä tapaa, jolla komission on määriteltävä käsite ”edellinen tilikausi” niissä tapauksissa, joissa kyseisen yrityksen taloudellisessa tilanteessa on tapahtunut olennaisia muutoksia kilpailusääntöjen rikkomisajanjakson lopun ja komission sakon määräämisestä tekemän päätöksen välisenä aikana.

90 Mainitun käsitteen ”edellinen tilikausi” osalta on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa tämä säännös tai määräys on (ks. asia C‑17/03, VEMW ym., tuomio 7.6.2005, Kok., s. I‑4983, 41 kohta; asia C‑391/05, Jan De Nul, tuomio 1.3.2007, Kok., s. I-1793, 20 kohta ja edellä 80 kohdassa mainittu asia Britannia Alloys & Chemicals v. komissio, tuomio 7.6.2007, 21 kohta).

91 Tältä osin on todettava, kuten edellä 79 kohdassa on muistutettu, että asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan tarkoituksena on antaa komissiolle toimivalta määrätä sakkoja, jonka avulla sen on mahdollista täyttää sille yhteisön oikeudessa annettu valvontatehtävä. Tämä tehtävä sisältää myös velvollisuuden määrätä seuraamuksia lainvastaisesta toiminnasta ja ehkäistä sen uusiminen (asia 41/69, ACF Chemiefarma v. komissio, tuomio 15.7.1970, Kok., s. 661, Kok. Ep. I, s. 455, 173 kohta).

92 On lisättävä, että asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdan mukaan komission on otettava huomioon kyseessä olevan rikkomisen vakavuus ja kesto.

93 Nämä tekijät huomioon ottaen asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetyn liikevaihdosta laskettavan enimmäismäärän tarkoituksena on estää se, että komission määräämät sakot olisivat suhteettomia kyseessä olevan yrityksen kokoon nähden (edellä 78 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 119 kohta).

94 Edellä todetuista seikoista seuraa, että käsitteen ”edellinen tilikausi” määrittämiseksi komission on kussakin yksittäistapauksessa ja asiayhteyden sekä asetuksella N:o 17 ja asetuksella N:o 1/2003 käyttöön otetun seuraamusjärjestelmän tavoitteet huomioon ottaen arvioitava kyseessä olevalle yritykselle tavoiteltua vaikutusta erityisesti sen liikevaihdon perusteella, joka kuvastaa yrityksen tosiasiallista taloudellista tilannetta aikana, jona rikkomiseen on syyllistytty (ks. edellä 80 kohdassa mainittu asia Britannia Alloys & Chemicals v. komissio, tuomio 7.6.2007, 25 kohta).

95 Sekä sen järjestelmän tavoitteista, jonka osia asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan toinen alakohta ovat, että edellä 80 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että kymmenen prosentin enimmäismäärän soveltaminen edellyttää yhtäältä, että komissiolla on tiedossaan päätöksen tekoajankohtaa edeltäneen tilikauden liikevaihto, ja toisaalta, että nämä tiedot koskevat normaalin taloudellisen toiminnan täyttä tilikautta 12 kuukauden ajalta (ks. edellä 71 kohdassa mainittu asia Britannia Alloys & Chemicals v. komissio, tuomio 29.11.2005, 38 kohta).

96 Jos siten tilikausi on päättynyt ennen päätöksen tekemistä, mutta kyseisen yrityksen vuotuista tilinpäätöstä ei ole vielä tehty tai vielä ilmoitettu komissiolle, tällä on oikeus ja jopa velvollisuus käyttää aikaisemman tilikauden liikevaihtoa asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan soveltamiseksi. Samoin on niin, että jos yritys on kirjanpitokäytäntöjen uudelleen organisoimiseksi tai muuttamiseksi esittänyt edellisen tilikauden osalta tilejä, jotka koskevat alle 12 kuukauden ajanjaksoa, komissiolla on oikeus käyttää aikaisemman täyden tilikauden liikevaihtoa näiden säännösten soveltamiseksi (ks. edellä 71 kohdassa mainittu asia Britannia Alloys & Chemicals v. komissio, tuomio 29.11.2005, 39 kohta). Tämä pätee myös siinä tapauksessa, jos yritys ei ole harjoittanut liiketoimintaa edeltävän tilikauden aikana, eikä komissiolla näin ollen ole tiedossaan sen harjoittamaa taloudellista toimintaa edustavaa liikevaihtoa edelliseltä tilikaudelta. Tätä kautta koskeva liikevaihto ei nimittäin anna mitään viitteitä kyseisen yrityksen koosta, toisin kuin oikeuskäytännössä edellytetään, eikä se voi näin ollen toimia perustana asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädetyn enimmäismäärän määrittelylle (ks. edellä 71 kohdassa mainittu asia Britannia Alloys & Chemicals v. komissio, tuomio 29.11.2005, 42 kohta).

97 On myös muistutettava, että edellä 71 kohdassa mainitussa asiassa Britannia Alloys & Chemicals, 29.11.2005 annetusta tuomiosta (tuomion 49 kohta), jota voidaan soveltaa analogisesti käsiteltävässä asiassa, ilmenee, että yrityksen liikevaihto voi jopa normaalin taloudellisen toiminnan harjoittamisen aikana pienentyä merkittävästi ja olennaisesti edeltäviin vuosiin verrattuna eri syistä, kuten vaikean taloudellisen tilanteen, kyseisellä sektorilla vallitsevan kriisin, vahinkotapahtuman tai lakon vuoksi. Kuitenkin siitä lähtien, kun yrityksellä on tosiasiallisesti liikevaihtoa täydeltä tilikaudelta, jonka aikana taloudellista toimintaa, vaikkapa vähäistäkin, on harjoitettu, komission on otettava huomioon tämä liikevaihto määrittääkseen asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädetyn enimmäismäärän. Näin ollen ainakin tilanteissa, joissa ei ole viitettä siitä, että yritys on lopettanut liiketoimintansa taikka vääristänyt liikevaihtoaan välttääkseen raskaat sakot, on katsottava, että komissiolla on velvollisuus vahvistaa sakon enimmäismäärä viimeisimmän täyden liiketoimintavuoden liikevaihdon perusteella (ks. edellä 71 kohdassa mainittu asia Britannia Alloys & Chemicals v. komissio, tuomio 29.11.2005, 49 kohta).

98 Zwicky esittää, että koska komissio ei ole millään tavalla osoittanut, että Zwicky on vääristänyt liikevaihtoaan, se on soveltanut virheellisesti poikkeusta periaatteesta, jonka mukaan on otettava huomioon edellisen tilikauden liikevaihto. Kuten komissio on suullisessa käsittelyssä tarkentanut, se ei millään tavoin moiti Zwickyä siitä, että se olisi toiminut väärin välttääkseen raskaat sakot, vaan rajoittuu toteamaan tosiseikkoja kuvatessaan, että se on lopettanut toimintansa ja on siis olemassa ”tyhjänä kuorena”.

99 Zwicky on maininnut kirjelmissään, että se on vuodesta 2001 alkaen tyytynyt hallinnoimaan kiinteistöjä, ja korostanut, ettei sillä ole enää siitä lähtien ollut liikevaihtoa. Vastaavasti on todettava, ettei sillä myöskään ole ollut liikevaihtoa riidanalaista päätöstä edeltäneenä täytenä tilikautena eli ajanjaksolla 1.7.2004–30.6.2005. Kun Zwickyltä tiedusteltiin suullisessa käsittelyssä sen toiminnan tarkkaa luonnetta, se toisti väitteensä kiinteistöjen, joiden omistajana se oli pysynyt, hallinnoinnin harjoittamisesta. Se tarkensi, että sen kiinteistökanta koostuu kiinteistöistä, joissa se harjoitti aikaisemmin teollisuuslankoihin liittyvää toimintaa ja jotka olivat olleet tyhjillään siitä alkaen, kun se luovutti mainitun toiminnan Gütermannille, sekä aikaisemmille työntekijöille vuokratuista asunnoista. Se väittää, että niitä voidaan käyttää vuokratarkoituksiin ja että se aikoo tehdä investointeja tätä tarkoitusta varten. Se on myös laatinut kehityssuunnitelman yhteistyössä paikallisten viranomaisten kanssa. Se totesi lopuksi, että sen jälkeen kun se lopetti toimintansa teollisuuslankamarkkinoilla, sillä ei ollut enää yhtään työntekijää.

100 Vaikka on selvää, että Zwickyn oikeudellinen olemassaolo jatkui sen jälkeen, kun se oli luovuttanut toimintansa Gütermannille, on todettava, että vakavien merkkien, kuten nollaa osoittavan liikevaihdon useiden vuosien ajan, työntekijöiden puuttumisen tai lisäksi konkreettisten todisteiden puuttumisen sen kiinteistöjen käytöstä tai investointihankkeista viimeksi mainittujen käyttämiseksi, nojalla voidaan olettaa, ettei Zwicky jatkanut tavanomaisen liiketoiminnan harjoittamista edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla nimenomaan ajanjaksolla 1.7.2004–30.6.2005.

101 Zwickyn kirjelmissä ja suullisessa käsittelyssä esittämät vastaukset jäivät epäselviksi, eikä unionin yleinen tuomioistuin näin ollen voi todeta ”tavanomaisen liiketoiminnan” olemassaoloa. Lisäksi Zwicky on vahvistanut komission suullisessa käsittelyssä lukeman asiakirjan otteen sisällön, jossa esitetään taloudellinen yhteenveto sen tilanteesta ja josta ilmenee, että liikevaihto on nolla, tulot ovat nolla ja työntekijät puuttuvat, eikä se kiistä, että näin on ollut etenkin ajanjaksolla, joka alkoi sen teollisuuslankatoiminnan luovuttamisesta Gütermannille ja jatkui 30.6.2005 asti.

102 Vastoin Zwickyn suullisessa käsittelyssä esittämiä väitteitä pelkästään se seikka, että hallintoneuvosto ja toimitusjohtaja huolehtivat yhtiön kehityssuunnitelmasta, jonka olemassaoloa ei kuitenkaan ole osoitettu, ei riitä ratkaisevaksi näytöksi mainitun yhtiön tavanomaisen liiketoiminnan olemassaolosta sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin on sitä tulkinnut edellä 71 kohdassa mainitussa asiassa Britannia Alloys & Chemicals vastaan komissio 29.11.2005 annetussa tuomiossa.

103 Tästä seuraa, että komission velvollisuutena oli ottaa huomioon Zwickyn 30.6.2005 päättyneen tilikauden liikevaihtoa aikaisempi kokonaisliikevaihto.

104 Gütermannin kokonaisliikevaihtoon viittaamista koskevan komission arviointivirheen seurausten osalta on määriteltävä, onko tämän virheen vuoksi perusteltua, että unionin yleinen tuomioistuin alentaa Zwickyn eduksi sille määrätyn sakon määrää tai kumoaa sen.

105 Tältä osin on todettava, että kun on kyse sellaisista päätöksistä nostetuista kanteista, joissa komissio on määrännyt yrityksille sakkoja kilpailusääntöjen rikkomisesta, unionin yleinen tuomioistuin on kahdella tapaa toimivaltainen. Yhtäältä sen tehtävänä on tutkia päätösten laillisuus EY 230 artiklan nojalla (asia C-297/98 P, SCA Holding v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok., s. I-10101, 53 ja 54 kohta).

106 Toisaalta unionin yleisellä tuomioistuimella on toimivalta EY 229 artiklassa, asetuksen N:o 17 17 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 31 artiklassa sille annetun täyden harkintavallan nojalla arvioida, onko sakkojen suuruus asianmukainen. Tämä arviointi saattaa edellyttää sellaisten lisätietojen esittämistä ja huomioon ottamista, joita EY 253 artiklassa asetettu perusteluvelvollisuus ei sinänsä edellytä mainitsemaan päätöksessä (edellä 105 kohdassa mainittu asia SCA Holding v. komissio, tuomion 55 kohta).

107 Unionin yleinen tuomioistuin katsoo käsiteltävässä asiassa täyttä harkintavaltaansa käyttäen, että ei ole viitattava Gütermannin, vaan Zwickyn liikevaihtoon.

108 Edellä esitetyillä perusteilla ja asiassa Britannia Alloys & Chemicals vastaan komissio annetun tuomion (edellä 71 ja 80 kohta) valossa Zwickyn viimeisin liikevaihto, joka kertyi sen todellisesta liiketoiminnasta ja johon komission olisi pitänyt viitata, on tilikauden 1.7.1999–30.6.2000 liikevaihto. Riidanalaisen päätöksen 76 perustelukappaleesta ilmenee, että mainittu liikevaihto oli 4,5 miljoonaa euroa. Komission Zwickylle määräämän sakon määrä on 205 000 euroa, joten se ei ylitä millään tavalla kymmentä prosenttia tästä liikevaihdosta.

109 Lisäksi on todettava, että Zwicky väitti suullisessa käsittelyssä, että toissijaista ratkaisua, joka on viitata sen 30.6.2000 päättyneen tilikauden liikevaihtoon, ei voida hyväksyä sillä perusteella, että se johtaisi sen liikevaihdon huomioon ottamiseen kaksi kertaa. Koska Gütermann otti haltuunsa Zwickyn teollisuuslankaan liittyvään toiminnan, komissio on jo ottanut huomioon tästä toiminnasta saadun liikevaihdon Gütermannin kokonaisliikevaihdossa. Komissio esitti, että tämä väite on uusi ja että se on näin ollen hylättävä.

110 Tämä Zwickyn väite on hylättävä siltä osin kuin se ei ole perusteltu.

111 Zwicky nimittäin katsoo väitteessään, että toissijainen ratkaisu johtaisi jo Gütermannille luetun liikevaihdon lukemiseen Zwickylle. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että ainoa esillä olevassa asiassa esiintyvä kysymys on selvittää, mikä on merkityksellinen liikevaihto, jonka perusteella Zwickylle määrätyn sakon kymmenen prosentin enimmäismäärä on laskettava. Kuten edellä on osoitettu, ainoa hyväksyttävä liikevaihto tätä tarkoitusta varten on Zwickyn 4,5 miljoonan euron liikevaihto tilikaudelta 1.7.1999–30.6.2000.

112 Vaikka myönnettäisiinkin tämän ratkaisun johtavan Zwickyn liikevaihdon huomioon ottamiseen kaksi kertaa Gütermannin ja Zwickyn sakon laskemisen tässä vaiheessa, olisi katsottava, että lainvastaisuuteen on syyllistytty Gütermannin vahingoksi. Zwickyn väitteellä pyydetään näin ollen todellisuudessa unionin yleistä tuomioistuinta tarkastamaan Gütermannin sakon määrän lainmukaisuus. Zwickyllä ei ole tältä osin kanneoikeutta. Jos nimittäin se, jolle tietty päätös on osoitettu, päättää nostaa tästä päätöksestä kumoamiskanteen, unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu vain ne päätöksen osat, jotka koskevat tätä adressaattia. Sitä vastoin osat, jotka koskevat muita adressaatteja ja joista ei ole valitettu, eivät ole sen asian kohteena, joka on saatettu unionin tuomioistuimen ratkaistavaksi (asia C-310/97 P, komissio v. AssiDomän Kraft Products ym., tuomio 14.9.1999, Kok., s. I-5363, 53 kohta).

113 Edellä esitetyn perusteella Zwickyn esittämä kanneperuste, joka liittyy asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan rikkomiseen, on hylättävä.

Kanneperuste, johon Gütermann ja Zwicky vetoavat ja joka liittyy rikkomisen vakavuuden virheelliseen arviointiin sen vaikutusten osalta

Asianosaisten lausumat

114 Ensiksi kantajat esittävät, että asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja [EHTY] 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä suuntaviivat) ja vakiintuneen päätöskäytännön mukaan rikkomuksen vakavuuden arviointi riippuu nimenomaan rikkomisen konkreettisesta vaikutuksesta markkinoihin. Suhteellisuusperiaatteen nojalla komissiolla on velvollisuus ottaa tällainen vaikutus huomioon rikkomuksen vakavuutta arvioidessaan. Kantajat tarkentavat, että ne eivät pyri tällä väitteellä kiistämään rikkomista sellaisenaan, vaan niiden tarkoituksena on kyseenalaistaa sen luokittelu erittäin vakavaksi rikkomiseksi.

115 Toiseksi kantajat tarkastelevat kysymystä rikkomisen konkreettisesta vaikutuksesta markkinoihin ja katsovat, ettei sellaista ole. Ne arvioivat näin ollen, että komissio ei voi vedota tällaiseen vaikutukseen katsoakseen rikkomisen hyvin vakavaksi. Vaikka ne myöntävät, että eri yritykset ovat yleensä panneet toimeen hinnankorotukset, jotka käyvät ilmi kokouksissa sovituista hinnastoista, ne katsovat kuitenkin, etteivät nämä hinnankorotukset ole johtaneet todellisten nettohintojen nousuun. Komission riidanalaisen päätöksen 4.1.4 kohdassa esittämien toteamusten perusteella ei voida tehdä johtopäätöstä tällaisesta vaikutuksesta. Se seikka, että yritykset ovat kokoontuneet yhdentoista vuoden ajan, ei sellaisenaan riitä sen toteamiseksi, että hinnankorotuksilla on ollut vaikutus nettohintoihin. Kantajat katsovat nimittäin näyttäneensä toteen sen, että kokousten pääasiallinen tarkoitus oli tietojen laillinen vaihto. Komissio myöntää kantajien mukaan itse, ettei sillä ole todisteita, joiden perusteella se voisi todeta konkreettisen vaikutuksen olemassaolon.

116 Teollisuuslanka-alan hintojenmäärittelyn erityispiirteiden vuoksi – asiakkailta ei juuri koskaan laskuteta hinnastoon sisältyviä hintoja – kantajat katsovat, ettei esillä olevassa asiassa voida sopimuksen täytäntöönpanon perusteella mitenkään katsoa, että on olemassa konkreettinen vaikutus markkinoihin. Päinvastoin markkinoiden todelliset keskimääräiset hinnat eivät ole nousseet ja ne ovat jopa laskeneet.

117 Kolmanneksi kantajat vetoavat siihen, ettei rikkomisella ole ollut konkreettista vaikutusta todellisiin keskimääräisiin hintoihin, ja väittävät, ettei rikkomista olisi pitänyt luokitella erittäin vakavaksi erillisenä rikkomisena, ja toteavat näin ollen, että komission olisi pitänyt katsoa tämä seikka lieventäväksi olosuhteeksi niiden osalta.

118 Kun otetaan huomioon kyseessä olevien yritysten huomattavan erilainen koko ja niiden vähäinen liikevaihto kyseisillä markkinoilla, kantajat väittävät, että komission olisi pitänyt ottaa suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan mukaisesti huomioon kantajien eduksi se, ettei rikkomisella ollut todellista vaikutusta niiden nettohintoihin.

119 Ne väittävät, että komissio on tyytynyt vertailemaan markkinoilla olevien yritysten suhteellista kokoa niiden liikevaihdon perusteella ja näin ollen ottanut huomioon vain eri yritysten abstraktin taloudellisen kyvyn vaikuttaa kilpailuun, eikä eri yritysten toiminnan konkreettista vaikutusta nettohintoihin.

120 Neljänneksi komissio on katsonut virheellisesti Zwickyn osallistuneen kilpailusääntöjen rikkomiseen Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla, koska se ei ole koskaan harjoittanut toimintaa näiden maiden teollisuuslankamarkkinoilla.

121 Komissio vaatii, että tämä kanneperuste hylätään.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

122 Aluksi on todettava, että rikkomisen vakavuuden arvioinnin osalta suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa määrätään seuraavaa:

”Rikkom[i]sen vakavuuden arvioinnissa on otettava huomioon sen laatu, sen todellinen vaikutus markkinoihin, jos se on mitattavissa, ja laajuus asian kannalta merkityksellisillä maantieteellisillä markkinoilla.

Rikkom[i]set voidaan jakaa kolmeen luokkaan, nimittäin vakavaa vähäisempiin, vakaviin ja erittäin vakaviin rikkom[i]siin.”

123 Komissio on riidanalaisessa päätöksessä esittänyt kolme seuraavaa seikkaa:

– Kyseessä oleva rikkominen koostuu etenkin arkaluonteisten tietojen vaihtamisesta hinnastoista ja/tai asiakaskohtaisista hinnoista, hinnankorotusten ja/tai tavoitehintojen sopimisesta ja kilpailun välttämisestä hinnoilla, jotka alittavat vakiintuneen toimittajan hinnat, ja tällaiset menettelytavat ovat jo luonteensa vuoksi EY 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan määräysten mukaisia vakavimpia rikkomisia (riidanalaisen päätöksen 345 perustelukappale)

– rikkovat sopimukset on pantu täytäntöön ja niillä on ollut vaikutus ETA:n markkinoihin kyseisen tuotteen osalta, vaikka tätä vaikutusta ei voidakaan täsmällisesti mitata (riidanalaisen päätöksen 351 perustelukappale)

– kartelli kattoi useita ETA:n osapuolia, eli Benelux-maat ja Pohjoismaat (riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappale).

124 Komission johtopäätöksen sanamuoto on seuraava (riidanalaisen päätöksen 353 perustelukappale):

”Kun otetaan huomioon kaikki nämä tekijät, komissio katsoo, että [riidanalaisessa päätöksessä] mainitut yritykset ovat syyllistyneet EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan erittäin vakavaan rikkomiseen.”

125 Kantajat kiistävät erittäin vakavan rikkomisen yhtäältä väittämällä, että komissio on todennut, että on olemassa konkreettinen vaikutus markkinoihin ilman, että se voisi osoittaa sitä, ja toisaalta väittämällä, ettei ole olemassa vaikutusta nettohintoihin tai ainakaan mitään konkreettista vaikutusta todellisiin keskimääräisiin hintoihin.

126 Ensiksi on syytä muistuttaa, että arvioidessaan kilpailusääntöjen rikkomisen konkreettisia vaikutuksia markkinoihin komission on käytettävä vertailukohtana sitä kilpailutilannetta, joka olisi normaalisti vallinnut ilman kilpailusääntöjen rikkomista (asia T-69/04, Schunk ja Schunk Kohlenstoff-Technik v. komissio, tuomio 8.10.2008, 165 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa; ks. vastaavasti asia T‑347/94, Mayr-Melnhof v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok., s. II‑1751, 235 kohta ja edellä 67 kohdassa mainittu asia Thyssen Stahl v. komissio, tuomion 645 kohta).

127 Käsiteltävässä asiassa on todettava, että kantajat eivät ole mitenkään kyseenalaistaneet kartellin täytäntöönpanoa. Päinvastoin Gütermannin kannekirjelmän 40 kohdasta ja Zwickyn kannekirjelmän 46 kohdasta ilmenee, että ne ovat ”nimenomaisesti myöntäneet sekä vastauksessaan väitetiedoksiantoon että [mainittuihin kannekirjelmiin] sisältyvän tosiseikkojen esityksen yhteydessä”, että ”eri yritykset ovat yleensä panneet täytäntöön hinnastoissa, joista on päätetty kokousten aikana, esiintyvät hinnankorotukset”.

128 Komissio voi erityisesti hintakartellin yhteydessä laillisesti päätellä, että kilpailusääntöjen rikkomisella on ollut vaikutuksia, koska kartellin jäsenet ovat toteuttaneet toimenpiteitä soveltaakseen sovittuja hintoja esimerkiksi nostamalla hinnaston hintoja, jotka ovat todellisten hintojen laskemisen perustana, luopumalla alennuksista, nostamalla erityishintoja ja painostamalla valitusten avulla yritystä, joka rikkoo sopimusta olla kilpailematta hinnoilla, jotka alittavat vakiintuneen toimittajan hinnat. Jotta vaikutus markkinoihin voidaan päätellä, riittää, että sovitut hinnat ovat olleet perustana vahvistettaessa yksittäisiä transaktiohintoja, jolloin asiakkaiden neuvotteluvara on kaventunut (edellä 126 kohdassa mainittu asia Schunk ja Schunk Kohlenstoff-Technik v. komissio, tuomion 166 kohta; ks. tältä osin edellä 61 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomion 743–745 kohta).

129 Komissiolta ei sitä vastoin voida vaatia, mikäli kartellin täytäntöönpano on näytetty toteen, että se osoittaisi järjestelmällisesti, että asianomaiset yritykset ovat todellisuudessa kyenneet sopimusten avulla saavuttamaan transaktioille korkeamman hintatason kuin se, joka ilman kartellia olisi vallinnut (edellä 61 kohdassa mainittu asia Hoechst v. komissio, tuomion 348 kohta; ks. vastaavasti edellä 61 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomion 743–745 kohta). Lisäksi olisi suhteetonta vaatia tällaista toteennäyttämistä, joka vaatisi huomattavia resursseja, koska se edellyttäisi turvautumista hypoteettisiin laskelmiin, jotka perustuisivat taloudellisiin malleihin, joiden paikkansapitävyyden varmistaminen olisi tuomioistuimelle hankalaa ja joiden oikeellisuutta ei ole millään tavoin osoitettu (edellä 126 kohdassa mainittu asia Schunk ja Schunk Kohlenstoff-Technik v. komissio, tuomion 167 kohta).

130 Jotta näet kyettäisiin arvioimaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta, on ratkaisevaa tietää, olivatko kartellin jäsenet tehneet kaikkensa antaakseen aikomuksilleen todellisen vaikutuksen. Siihen, mitä tämän jälkeen tapahtui todellisuudessa saavutettujen markkinahintojen tasolla, olivat omiaan vaikuttamaan muut tekijät, jotka eivät olleet kartellin jäsenten määräämisvallassa. Kartellin jäsenet eivät voi lukea omaksi hyväkseen ja sakon alentamisen perusteeksi ulkoisia tekijöitä, jotka ovat haitanneet niiden pyrkimyksiä (edellä 126 kohdassa mainittu asia Schunk ja Schunk Kohlenstoff-Technik v. komissio, tuomion 168 kohta).

131 Lisäksi komissio on luetellut riidanalaisen päätöksen 4.1.4 kohdassa sarjan konkreettisia ja uskottavia seikkoja, joilla osoitetaan, että kartelli on vaikuttanut konkreettisesti markkinoihin. Tältä osin on aluksi hyväksyttävä komission riidanalaisen päätöksen 164 kohdassa esittämät toteamukset, joiden mukaan hinnaston hintojen korotukset, jotka Gütermann on muutoin itse vahvistanut, tarkoittivat nettohintojen nostoa tiettyjen pienten asiakkaiden osalta, joiden neuvotteluvalta on yleensä pienempi. Tämän jälkeen on hyväksyttävä komissio riidanalaisen päätöksen 165 kohdassa tekemä toteamus, jonka mukaan hinnastohintojen korottaminen olisi voinut vaikuttaa myös suurilta asiakkailta veloitettavien todellisten hintojen tasoon siltä osin kuin hinnaston hinnat olivat olleet lähtökohtana näiden asiakkaiden kanssa neuvoteltaessa. Lopuksi komission toteamuksilla siitä, että tietyt yritykset ovat tosiasiassa nostaneet erityisiä hintoja ja luopuneet alennuksista, pyritään vahvistamaan, että rikkomisella on ollut konkreettinen vaikutus kyseessä oleviin markkinoihin.

132 Komissio on voinut näiden toteamusten ja sen seikan, että kartelli on kestänyt yli 11 vuotta, nojalla todeta perustellusti, että vaikutus markkinoihin on ollut konkreettinen.

133 Toiseksi niiden väitteiden osalta, jotka koskevat yhtäältä sitä, ettei kartelli vaikuttanut konkreettisesti kantajien keskimääräisiin hintoihin, ja toisaalta sitä, ettei Zwicky ole koskaan harjoittanut toimintaa Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla, on kyse näiden kahden yrityksen omasta toiminnasta, eikä niitä voida näin ollen hyväksyä. Tietyn yrityksen omaksumakseen väittämällä käyttäytymisellä ei ole nimittäin merkitystä, kun arvioidaan kartellin vaikutusta markkinoihin. On otettava huomioon ainoastaan kilpailusääntöjen rikkomisen kokonaisuuden vaikutukset (edellä 45 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 152 kohta ja asia T-7/89, Hercules Chemicals v. komissio, tuomio 17.12.1991, Kok., s. II-1711, Kok. Ep. XI, s. II‑79, 342 kohta).

134 Näin ollen komissio on ottanut huomioon Gütermannin ja Zwickyn kilpailusääntöjä rikkovan toiminnan arvioidakseen näiden yritysten yksilöllistä tilannetta, mutta sillä ei ole minkäänlaista vaikutusta rikkomisen luokittelussa ”erittäin vakavaksi” rikkomiseksi.

135 Lisäksi ei ole merkityksellistä, ettei Zwicky ole koskaan harjoittanut toimintaa Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla. Kuten edellä 51 kohdassa on muistutettu, Zwicky ei ole millään tavalla kyseenalaistanut yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua kilpailusääntöjen rikkomista Benelux-maiden ja Pohjoismaiden teollisuuslankamarkkinoilla.

136 Komission riidanalaisen päätöksen 166 perustelukappaleessa mainitseman, rikkomisen pitkään kestoon liittyvän kartellin vaikutusta koskevan todisteen osalta on todettava, että koska moitittuja käytäntöjä oli sovellettu yli yhdentoista vuoden ajan, ei ole luultavaa, että tuottajat olisivat kyseisenä aikana katsoneet, että nämä menetelmät olisivat olleet täysin tehottomia ja hyödyttömiä (ks. vastaavasti edellä 61 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomion 748 kohta ja asia T-64/02, Heubach v. komissio, tuomio 29.11.2005, Kok., s. II-5137, 130 kohta).

137 Lopuksi on korostettava, ettei kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arviointia koskevilla kolmella seikalla ole samaa painoarvoa kattavassa tutkimuksessa. Kilpailusääntöjen rikkomisen laadulla on ensisijainen merkitys erityisesti silloin, kun kilpailusääntöjen rikkomisia luonnehditaan ”erittäin vakaviksi”. Tältä osin suuntaviivoissa erittäin vakavina pidettyjen kilpailusääntöjen rikkomisten kuvauksesta ilmenee, että sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joilla pyritään, kuten tässä tapauksessa, muun muassa hintojen vahvistamiseen, voidaan jo laatunsa perusteella luonnehtia ”erittäin vakaviksi”, ilman että näitä menettelytapoja olisi tarpeen luonnehtia tietyn vaikutuksen tai maantieteellisen laajuuden perusteella. Tätä päätelmää tukee se, että vaikka kilpailusääntöjen vakavien rikkomisten kuvauksessa mainitaan nimenomaisesti vaikutus markkinoihin ja vaikutus suureen osaan yhteismarkkinoista, kilpailusääntöjen erittäin vakavien rikkomisten osalta ei sitä vastoin esitetä vaatimusta todellisesta vaikutuksesta markkinoihin eikä vaatimusta vaikutusten toteutumisesta tietyllä maantieteellisellä alueella (yhdistetyt asiat T‑49/02–T‑51/02, Brasserie nationale v. komissio, tuomio 27.7.2005, Kok., s. II‑3033, 178 kohta; asia T-38/02, Groupe Danone v. komissio, tuomio 25.10.2005, Kok., s. II-4407, 150 kohta; edellä 61 kohdassa mainittu asia Hoechst v. komissio, tuomion 345 kohta ja edellä 126 kohdassa mainittu asia Schunk ja Schunk Kohlenstoff-Technik v. komissio, tuomion 171 kohta).

138 Käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen I osassa kuvatuista seikoista sekä sen 345 ja 346 perustelukappaleesta ilmenee, että rikkominen on ollut luonteensa vuoksi erittäin vakava. Tästä seuraa, että jo kilpailusääntöjen rikkomisen luonteen perusteella on hyväksyttävä sen luokittelu ”erittäin vakavaksi”.

139 Edellä esitetyillä perusteilla kilpailusääntöjen rikkomisen virheelliseen luokitteluun sen vaikutusten osalta liittyvä kanneperuste on hylättävä.

Kanneperuste, johon Gütermann ja Zwicky vetoavat ja joka koskee rikkomisen keston virheellistä arviointia

Asianosaisten lausumat

140 Tämän kanneperusteen tueksi on esitetty useita väitteitä.

141 Aluksi kantajat moittivat komissiota siitä, että se on soveltanut automaattisesti laskentapohjan korottamista kymmeneen prosenttiin rikkomisvuotta kohden, vaikka tämä prosenttiosuus on vain suuntaviivoissa pitkään kestäneiden rikkomisten osalta säädetty enimmäisraja, eikä sääntö. Suuntaviivoissa ei nimittäin säädetä, että komission on automaattisesti korotettava laskentapohjaa määrällä, joka vastaa tiettyä prosenttiosuutta jokaista rikkomisvuotta kohden, vaan annetaan komissiolle harkintavaltaa. Käsiteltävässä asiassa komissio ei ole käyttänyt tätä valtaa korottaessaan sakon laskentapohjaa keston perusteella eikä määrittäessään tämän korotuksen suuruutta.

142 Toiseksi kantajille määrättyihin sakkoihin sovellettu viiden prosentin korotus Gütermannin osalta yhdeksän kuukauden rikkomisjaksosta vuonna 2001 ja Zwickyn osalta kymmenen kuukauden rikkomisjaksosta vuonna 2000 on ristiriidassa suuntaviivojen 1 kohdan B alakohdan yksiselitteisen tekstin kanssa, koska siinä säädetään ainoastaan korotuksesta kokonaisten vuosien osalta. Komission käsitystä tältä osin ei ole myöskään vahvistettu oikeuskäytännössä.

143 Kolmanneksi näille kahdelle yritykselle määrättyjen sakkojen lasken