ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että a) jäsenvaltio, joka pyrkii onnenpelialalla erityisen korkean kuluttajansuojan tason takaamiseen, voi perustellusti katsoa, että pelkästään myöntämällä monopolin yhdelle ainoalle elimelle, joka on julkisen vallan tiukassa valvonnassa, se pystyy riittävän tehokkaasti hallitsemaan onnenpelialaan liittyviä vaaroja ja tavoittelemaan laillista päämäärää ehkäistä kansalaisten houkuttelemista tuhlaamaan liiallisesti pelitoimintaan ja torjua peliriippuvuutta b) jotta kansallinen lainsäädäntö, jolla perustetaan onnenpelejä koskeva monopoli ja sallitaan monopolin haltijan harjoittaa kasvuhakuista kauppapolitiikkaa, olisi johdonmukainen rikollisuuden torjuntaa ja pelimahdollisuuksien vähentämistä koskevan tavoitteen kanssa, — sen on perustuttava sen toteamiselle, että onnenpeleihin liittyvät rikolliset ja vilpilliset menettelyt sekä peliriippuvuus ovat ongelma kyseisessä jäsenvaltiossa ja että sallitun ja säännellyn toiminnan laajentaminen voi olla omiaan poistamaan tällaisen ongelman, ja — siinä on sallittava ainoastaan sellainen maltillinen mainonta, joka rajoittuu tiukasti siihen, mikä on tarpeen kuluttajien ohjaamiseksi valvottujen pelien pariin c) sillä seikalla, että tietty jäsenvaltio on valinnut erilaisen suojajärjestelmän kuin jokin toinen jäsenvaltio, ei ole merkitystä arvioitaessa kyseisellä alalla annettujen säännösten tarpeellisuutta ja oikeasuhteisuutta, joita on arvioitava ottamalla ainoastaan huomioon kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten tavoittelemat päämäärät ja se suojan taso, joka niiden on tarkoitus turvata.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 298/3

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 28.7.2011 (Court of Appealin (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Generics (UK) Ltd v. Synaptech Inc

(Asia C-427/09) (1)

(Patenttioikeus - Lääkkeet - Lääkkeiden lisäsuojatodistus - Asetus (ETY) N:o 1768/92 - 2 artikla - Soveltamisala)

2011/C 298/04

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Generics (UK) Ltd

Vastaaja: Synaptech Inc

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — High Court of Justice (Chancery Division) — Lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1768/92 (EYVL L 182, s. 1) 13 artiklan 1 kohdan tulkinta — Ensimmäisen markkinoille saattamista koskevan luvan käsite — Ainoastaan lääkevalmisteita koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 26.1.1965 annetun neuvoston direktiivin 65/65/ETY (EYVL 22, s. 369) mukaisesti myönnettyjen lupien huomioon ottaminen — Itävallassa ennen sen ETA:een liittymistä voimassa olleen lainsäädännön mukaisesti myönnetty lupa

Tuomiolauselma

Pääasiassa kyseessä olevan tuotteen kaltainen tuote, joka on saatettu Euroopan yhteisössä markkinoille ihmisille tarkoitettuna lääkkeenä ennen kuin sille on myönnetty lääkevalmisteita koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 26.1.1965 annetun neuvoston direktiivin 65/65/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 3.5.1989 annetulla neuvoston direktiivillä 89/341/ETY, mukainen markkinoille saattamista koskeva lupa ja erityisesti ilman, että se olisi ollut turvallisuuden ja tehon arvioinnin kohteena, ei kuulu lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1768/92, sellaisena kuin se on muutettuna Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyllä asiakirjalla, soveltamisalaan, sellaisena kuin se on muutettuna, sellaisena kuin se on määriteltynä kyseisen asetuksen 2 artiklassa, eikä sille näin ollen voida myöntää lisäsuojatodistusta.

(1) EUVL C 11, 16.1.2010.
2)

Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 19.12.1996 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 82/97, 12 artiklan 5 kohdan a alakohtaa ja tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.1996 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 12/97, 12 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan a alakohdan kolmatta luetelmakohtaa on tulkittava siten, että tulliviranomaisten on annettava sitovat tariffitiedot niin, että ne ovat yhdistetyn nimikkeistön selittävien huomautusten mukaisia. Jos mainitut viranomaiset ja talouden toimijat ovat erimielisiä selittävien huomautusten yhdistetyn nimikkeistön mukaisuudesta ja tavaroiden luokittelusta, talouden toimijoiden on haettava muutosta toimivaltaisilta viranomaisilta asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna, 243 artiklan mukaisesti. Asiaa käsittelevä tuomioistuin ratkaisee tavaran luokittelun esitettyään tarvittaessa ennakkoratkaisupyynnön unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklassa säädetyin edellytyksin. Lisäksi jäsenvaltio, johon mainitut viranomaiset kuuluvat, voi saattaa asian asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna, 247 artiklassa säädetyn komitean käsiteltäväksi asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna 31.1.2000 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 254/2000, 8 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 139/2

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 10.3.2011 (Bundesarbeitsgerichtin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Deutsche Lufthansa AG v. Gertraud Kumpan

(Asia C-109/09) (1)

(Määräaikaiset työsopimukset - Direktiivi 1999/70/EY - Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa - Kansallisen tuomioistuimen tehtävä)

2011/C 139/02

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesarbeitsgericht

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Deutsche Lufthansa AG

Vastaaja: Gertraud Kumpan

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Bundesarbeitsgericht — Yhtäältä yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (EYVL L 303, s. 16) 1 artiklan, 2 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan ja toisaalta EAY:n, UNICE:n ja CEEP:n tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (EYVL L 175, s. 43) liitteen 5 lausekkeen 1 kohdan tulkintaa — Ikään perustuvan syrjinnän kielto — Kansallinen lainsäädäntö, jossa sallitaan määräaikaisen työsopimuksen tekeminen yksistään sillä ehdolla, että työntekijä on täyttänyt 58 vuotta — Soveltuuko tämä lainsäädäntö yhteen edellä mainittujen säännösten kanssa — Mahdollisen yhteensoveltumattomuuden juridiset seuraukset

Tuomiolauselma

Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteessä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että osa-aikatyöstä ja määräaikaisista työsopimuksista 21.12.2000 annetun lain (Gesetz über Teilzeitarbeit und befristete Arbeitsverträge) 14 §:n 3 momentissa tarkoitettua käsitettä ”läheinen objektiivinen yhteys edeltävään saman työnantajan kanssa tehtyyn toistaiseksi voimassa olleeseen työsopimukseen” on sovellettava sellaisiin tilanteisiin, joissa määräaikaista työsopimusta ei ole välittömästi edeltänyt saman työnantajan kanssa tehty toistaiseksi voimassa ollut työsopimus ja joissa näiden sopimusten välillä on useita vuosia silloin, kun samaa toimintaa koskeva alkuperäinen työsuhde on jatkunut koko tämän ajanjakson ajan saman työnantajan kanssa keskeytyksettä perättäisillä määräaikaisilla sopimuksilla. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kaikin mahdollisen keinoin tulkita kansallisen oikeuden merkityksellisiä säännöksiä yhdenmukaisesti 5 lausekkeen 1 kohdan kanssa.

(1) EUVL C 141, 20.6.2009.
2)

Direktiiviä 89/48, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset epäävät pääasian hakijan kaltaisessa tilanteessa olevalta henkilöltä luvan osallistua asianajajan ammatin kelpoisuuskokeeseen, jos hän ei voi osoittaa suorittaneensa kyseisen jäsenvaltion säännöstössä edellytettyä käytännön harjoittelua.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 55/12

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 16.12.2010 — Athinaïki Techniki AE v. Euroopan komissio ja Athens Resort Casino AE Symmetochon

(Asia C-362/09 P) (1)

(Muutoksenhaku - Valtiontuet - Kantelu - Kantelun käsittelyn lopettamista koskeva päätös - Kantelun käsittelyn lopettamista koskevan päätöksen peruuttaminen - Peruuttamisen lainmukaisuutta koskevat edellytykset - Asetus (EY) N:o 659/1999)

2011/C 55/21

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Athinaïki Techniki AE (edustaja: dikigoros S. A. Pappas)

Valittajan vastapuolet: Euroopan komissio (asiamies: D. Triantafyllou) ja Athens Resort Casino AE Symmetochon (edustaja: dikigoros N. Korogiannakis)

Oikeudenkäynnin kohde

Valitus, joka on tehty yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-94/05, Athinaïki Techniki AE vastaan komissio, 29.6.2009 antamasta määräyksestä, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on päättänyt, että lausunnon antaminen kantajan nostamasta kanteesta raukeaa sellaisen riidanalaisen komission päätöksen peruuttamisen seurauksena, jolla on päätetty lopettaa tämän kantajan tekemän Helleenien tasavallan myöntämää väitettyä valtiontukea koskevan kantelun käsittely — Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-521/06 P, Athinaïki Techniki, antaman tuomion virheellinen tulkinta — Yhteisön hallintotoimen peruuttamisen lainmukaisuutta koskevat edellytykset — Hallinnollista toimimattomuutta valtiontukea koskevan tutkintamenettelyn suhteen ei voida hyväksyä — Suhteellisuusperiaate

Tuomiolauselma

1) Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-94/05, Athinaïki Techniki vastaan komissio, 29.6.2009 antama määräys kumotaan.

2) Asia palautetaan unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi.

3) Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

(1) EUVL C 312, 19.12.2009.
3)

Direktiivin 2003/4 4 artiklaa on tulkittava siten, että sen säännöksestä, jonka mukaan tiedon ilmaisemisella saavutettua yleistä etua on verrattava tiedon epäämisellä saavutettuun erityiseen etuun, seuraa, että vertaaminen on suoritettava kussakin toimivaltaisen viranomaisen käsiteltäväksi saatetussa yksittäistapauksessa, vaikka kansallinen lainsäätäjä vahvistaisikin yleisellä säännöksellä kriteerit, joiden avulla voidaan helpottaa kyseessä olevien etujen vertailua.
Silloin kun voidaan osoittaa, että asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1992/2006, 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i luetelmakohdan mukaisen luvan epääminen ei ole ollut perusteltua, ja kun sairaalahoito on päättynyt ja siihen liittyvät kustannukset ovat syntyneet vakuutetulle, kansallisen tuomioistuimen on velvoitettava toimivaltainen laitos kansallisten menettelysääntöjen mukaisesti korvaamaan tälle vakuutetulle määrä, jonka se olisi tavanomaisesti suorittanut, jos lupa olisi asianmukaisesti myönnetty.

Tämä määrä on sama kuin se, joka on määritelty sen lainsäädännön säännöksissä, jota sen jäsenvaltion laitoksen on noudatettava, jonka alueella sairaalahoito on annettu. Jos tämä määrä on pienempi kuin se, joka olisi perustunut asuinpaikan jäsenvaltiossa voimassa olevan lainsäädännön soveltamiseen, jos sairaalahoitoon olisi jouduttu asuinvaltiossa, vakuutetulle on tämän lisäksi myönnettävä täydentävä korvaus, josta toimivaltainen laitos vastaa ja joka vastaa suuruudeltaan näiden määrien välistä erotusta, korkeintaan todellisuudessa aiheutuneiden kulujen suuruisena.
1)

Niiden takeiden yhteensovittamisesta samanveroisiksi, joita jäsenvaltioissa vaaditaan perustamissopimuksen 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilta yhtiöiltä niiden jäsenten sekä ulkopuolisten etujen suojaamiseksi, 9.3.1968 annettua ensimmäistä neuvoston direktiiviä 68/151/ETY on tulkittava niin, että se ei ole esteenä yksityiseen televisiotoimintaan ja paikallisradiotoimintaan sovellettavasta oikeudellisesta järjestelmästä ja radio- ja televisiomarkkinoiden sääntelystä sekä muista säännöksistä annetun lain 2328/1995, sellaisena kuin se on muutettuna maksullisten radio- ja televisiopalveluiden tarjoamisesta ja siihen liittyvistä säännöksistä annetulla lailla 2644/1998, 4 §:n 3 momentin kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan kyseisen pykälän edellisissä momenteissa säädetyt sakot sellaisen lainsäädännön ja sellaisten ammattieettisten sääntöjen rikkomisesta, joilla säännellään televisioasemien toimintaa, määrätään yhteisvastuullisesti ja täysimääräisesti ei ainoastaan sille yhtiölle, jolla on lupa perustaa televisioasema ja harjoittaa toimintaa sillä, vaan myös kaikille osakkeenomistajalle, joiden osakeomistusosuus on suurempi kuin 2,5 prosenttia.
1)

Yhteisen arvonlisäverojärjestelmän, sellaisena kuin se on määritelty jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 11.4.1967 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 67/227/ETY 2 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa ja jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.1.2004 annetulla neuvoston direktiivillä 2004/7/EY, 2 artiklassa ja 10 artiklan 1 ja 2 kohdassa sekä 17 artiklan 1 ja 2 kohdassa, vastaisena ei ole pidettävä sitä, että jäsenvaltio rajoittaa tilapäisesti aikaisemmissa vaihdannan vaiheissa maksettuun veroon perustuvan vähennysoikeuden määrää sellaisten verovelvollisten osalta, jotka eivät ole noudattaneet muodollisuutta, joka liittyy niiden myyntien kirjaamiseen kirjanpitoon, sillä edellytyksellä, että tällä tavalla säädetty seuraamus on suhteellisuusperiaatteen mukainen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 317/9

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 30.9.2010 (Oberster Gerichtshofin (Itävalta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Stadt Graz v. Strabag AG, Teerag-Asdag AG ja Bauunternehmung Granit GesmbH

(Asia C-314/09) (1)

(Direktiivi 89/665/ETY - Julkiset hankinnat - Muutoksenhakumenettelyt - Vahingonkorvauskanne - Lainvastainen hankintamenettely - Kansallinen vastuusääntö, joka perustuu hankintaviranomaisen tuottamusta koskevaan olettamaan)

2010/C 317/17

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberster Gerichtshof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Stadt Graz

Vastaajat: Strabag AG, Teerag-Asdag AG ja Bauunternehmung Granit GesmbH

Muu osapuoli: Land Steiermark

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Oberster Gerichtshof — Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY (EYVL L 395, s. 33) 1 artiklan 1 kohdan ja 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan tulkinta — Julkisia hankintoja koskevan sopimuksen tekeminen muutoksenhakutuomioistuimen sellaisen päätöksen mukaisesti, joka on hankintaviranomaista pakottava — Julkisia hankintoja koskevan sopimuksen tekomenettelyn lainvastaisuus kansallisen lainsäädännön rikkomisen vuoksi — Vahingonkorvauskanteen edellytykset — Tehokkuusperiaate

Tuomiolauselma

Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/665/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 18.6.1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/50/ETY, on tulkittava siten, että sen vastainen on sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan vahingonkorvauksen saaminen hankintaviranomaisen syyksi luettavasta julkisia hankintoja koskevan oikeuden rikkomisesta edellyttää tämän rikkomisen tuottamuksellisuutta, ja näin on myös silloin, kun tämän lainsäädännön soveltaminen perustuu olettamaan hankintaviranomaisen tuottamuksesta ja siihen, ettei hankintaviranomainen voi vedota yksilöllisen kyvykkyytensä puuttumiseen eikä siten väitetyn rikkomisen puuttuvaan subjektiiviseen moitittavuuteen.

(1) EUVL C 267, 7.11.2009.
1)

Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 17.7.1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 10.6.1985 annetulla neuvoston direktiivillä 85/303/ETY, 4 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, ettei niiden vastaista ole se, että jäsenvaltio määrittää yhtiön pääoman korottamista koskevan päätöksen rekisteröimisen ajankohdaksi, jolloin pääoman hankintaveron osalta verotettava tapahtuma tapahtuu, sillä edellytyksellä, että kyseisen veron kantamisen ja vastaanottavaan yhtiöön tapahtuvan omaisuuserien tosiasiallisen sijoittamisen välinen yhteys säilyy. Jos päätöstä tehtäessä omaisuuseriä ei ole vielä tosiasiallisesti sijoitettu ja jos ei ole varmaa, että pääomapanos suoritetaan, kyseessä oleva jäsenvaltio ei voi vaatia pääoman hankintaveron maksamista ennen, kuin kyseinen pääomapanos on tullut luonteeltaan varmaksi. Tehokkuusperiaatetta on tulkittava siten, että sen vastainen on kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan se, että yhtiön päättämää pääoman korottamista vastaavaa pääomapanosta ei ole tosiasiallisesti suoritettu, voidaan osoittaa verotuomioistuimissa vain esittämällä siviilituomio, joka on saanut lainvoiman ja jolla rekisteröiminen on todettu pätemättömäksi tai kumottu, mistä seuraa, että pääoman hankintavero on joka tapauksessa suoritettava ja se voidaan saada takaisin ainoastaan esittämällä tällainen siviilituomio.
1)

Ovatko DPR N:o 641/1972:n liitteenä olevan taulukon 21 § ja D. Lgs. N:o 259/2003:n 160 §, jotka johtavat siihen, että kuluttaja, joka on tehnyt liittymäsopimuksen, on väistämättä toimiluvan haltija, yhteensoveltuvia niiden periaatteiden kanssa, jotka sisältyvät direktiiviin 2002/20/EY (1), jossa päinvastoin viitataan yksittäisiin toimilupiin, joiden haltijoina ovat palveluja tai verkkoja tarjoavat yritykset?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 80/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 11.2.2010 (Conseil d’Étatin (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Graphic Procédé v. Ministère du budget, des comptes publics et de la fonction publique

(Asia C-88/09) (1)

(Verotus - Kuudes arvonlisäverodirektiivi - Monistustoiminta - Tavaroiden luovutuksen ja palvelujen suorituksen käsitteet - Erotteluperusteet)

2010/C 80/09

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Graphic Procédé

Vastapuoli: Ministère du budget, des comptes publics et de la fonction publique

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Conseil d’État — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 2 artiklan 1 kohdan, 5 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan tulkinta — Monistus — Arviointiperusteet, jotka on otettava huomioon, kun kuudennessa direktiivissä tarkoitettu tavaroiden luovutus erotetaan siinä tarkoitetusta palvelujen suorituksesta

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että monistustoiminta vastaa tavaroiden luovutuksen omaispiirteitä siltä osin kuin se rajoittuu pelkkään asiakirjojen kopioimiseen tallennemateriaaleille, koska kopioita koskeva määräysvalta siirtyy alkuperäiskappaleesta kopiot tilanneelle asiakkaalle. Sellainen toiminta on kuitenkin katsottava kuudennen direktiivin 77/388 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi palvelujen suoritukseksi, jos asiassa ilmenee, että siihen liittyy täydentäviä palveluja, joiden merkitys voi olla sen perusteella, miten tärkeitä ne ovat niiden vastaanottajalle, miten paljon aikaa näiden palvelujen suorittamiseen kuluu, minkälaista käsittelyä alkuperäiskappaleet vaativat ja mikä näiden palvelujen osuus on kokonaiskustannuksista, hallitseva suhteessa tavaran luovuttamisen käsittävään liiketoimeen siten, että ne muodostavat niiden vastaanottajan kannalta tavoitteen sinänsä.

(1) EUVL C 113, 16.5.2009.
1)

Puolan tasavalta ei ole noudattanut jäljempänä olevan ensimmäisen luetelmakohdan osalta direktiivin 2001/83 6 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön luvananto- ja valvontamenettelyistä sekä Euroopan lääkearviointiviraston perustamisesta 22.7.1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2309/93 13 artiklan 4 kohdan sekä ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön lupa- ja valvontamenettelyistä ja Euroopan lääkeviraston perustamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 726/2004 89 ja 90 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan ja jäljempänä olevan toisen luetelmakohdan osalta direktiivin 2001/83 6 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on — pitänyt voimassa terveysministerin tekemät päätökset, jotka koskevat vertailulääkettä Plavix vastaavien geneeristen lääkkeiden markkinoille saattamista koskevaa lupaa ja — saattanut markkinoille ja pitänyt markkinoilla 1.5.2004 jälkeen lääkkeitä, joiden markkinoille saattamista koskevia lupia ei ole myönnetty ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti.