ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Lemmikkieläinten muihin kuin kaupallisiin kuljetuksiin sovellettavista eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista ja neuvoston direktiivin 92/65/ETY muuttamisesta 26.5.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 998/2003 3 artiklan b alakohtaa, 4 artiklan 2 kohtaa, 5 artiklaa ja 17 artiklan toista alakohtaa sekä mallitodistuksen vahvistamisesta koirien, kissojen ja frettien yhteisön sisällä tapahtuvia kuljetuksia varten 26.11.2003 tehdyn komission päätöksen 2003/803/EY artikloja ja liitteitä on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan lemmikkieläimen todistuksissa on oltava ainutkertainen numero, johon sisältyy kyseisen jäsenvaltion kahdesta kirjaimesta muodostuva ISO-koodi, jota seuraavat kahdesta numerosta muodostuva hyväksytyn jakelijan tunnistusnumero ja tämän jälkeen yhdeksän numeron sarja, koska tällä säännöstöllä taataan kyseisen tunnistusnumeron ainutkertainen luonne.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 103/8

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 17.2.2011 (Court of Appealin (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Number Ltd ja Conduit Enterprises Ltd v. Office of Communications ja British Telecommunications plc

(Asia C-16/10) (1)

(Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Televiestintä - Verkot ja palvelut - Direktiivi 2002/22/EY - Yritysten nimeäminen tarjoamaan yleispalvelua - Erityisvelvollisuuksien asettaminen nimetylle yritykselle - Numerotiedotus- ja luettelopalvelut)

2011/C 103/11

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: The Number Ltd ja Conduit Enterprises Ltd

Vastaajat: Office of Communications ja British Telecommunications plc

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi) (EYVL L 108, s. 21), sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) (EYVL L 108, s. 33) ja yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) (EYVL L 108, s. 51) tulkinta — Yritysten nimeäminen yleispalvelun tarjonnan takaamiseksi — Tietyt velvollisuudet, joita voidaan asettaa nimetylle yritykselle

Tuomiolauselma

Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) 8 artiklan 1 kohdassa sallitaan jäsenvaltioiden, jotka päättävät kyseisen säännöksen mukaisesti nimetä yrityksen tai yrityksiä takaamaan saman direktiivin 4–7 artiklassa ja 9 artiklan 2 kohdassa määritellyn yleispalvelun tai joitakin sen osatekijöitä, asettavan näille yrityksille ainoastaan kyseisen direktiivin säännöksissä tarkoitettuja erityisvelvollisuuksia, jotka liittyvät siihen, että nimetyt yritykset itse toimittavat yleispalvelun tai sen osatekijät loppukäyttäjille.

(1) EUVL C 63, 13.3.2010.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 165/2

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 19.4.2012 (Tribunale Ordinario di Cosenzan (Italia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — CCIAA di Cosenza v. Grillo Star Srl, konkurssissa

(Asia C-443/09) (1)

(Direktiivi 2008/7/EY - Pääoman hankinnasta suoritettavat välilliset verot - 5 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 6 artiklan 1 kohdan e alakohta - Soveltamisala - Paikallisille kauppa-, teollisuus-, käsityö- ja maatalouskamareille maksettava vuosimaksu)

2012/C 165/02

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Ordinario di Cosenza

Pääasian asianosaiset

Kantaja: CCIAA di Cosenza

Vastaaja: Grillo Star Srl, konkurssissa

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Tribunale Ordinario di Cosenza — Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 12.2.2008 annetun neuvoston direktiivin 2008/7/EY 5 artiklan c alakohdan ja 6 artiklan e alakohdan tulkinta — Vuosimaksun määrääminen paikallisten kauppakamarien ylläpitämään kaupparekisteriin tehtävän kirjaamisen perusteella — Kiinteästi määritetty vuosimaksu — Käsite ”palkkioiden ja korvausten muodossa kannettava” maksu

Tuomiolauselma

Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 12.2.2008 annetun neuvoston direktiivin 2008/7/EY 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle maksulle, jota kaikkien yritysten on maksettava vuosittain yritysrekisteriin kirjaamisesta, vaikka tällä kirjaamisella on pääomayhtiöille konstitutiivinen vaikutus ja vaikka maksua peritään pääomayhtiöiltä myös ajalta, jolloin ne toteuttavat ainoastaan yritystoiminnan harjoittamiseen liittyviä valmistelevia toimia.

(1) EUVL C 51, 27.2.2010.
1)

Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 56 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa GALP Energia, SGPS SA -nimisessä yhtiössä sellaisia erityisoikeuksia kuin ne oikeudet, jotka yksityistämisestä 5.4.1990 annetulla puitelailla nro 11/90 (Lei no 11/90, Lei Quadro das Privatizaçõ), 7.7.1999 annetulla asetuksella nro 261-A/99, joka koskee GALP — Petróleos e Gás de Portugal, SGPS SA:n yksityistämisen ensimmäistä vaihetta (Decreto-Lei no 261-A/99 que aprova a 1.a fase do processo de privatização do capital social da GALP — Petróleos e Gás de Portugal, SGPS, SA), ja mainitun yhtiön yhtiöjärjestyksessä on vahvistettu Portugalin valtion ja muiden julkisyhteisöjen hyväksi ja jotka liittyvät sellaisiin etuoikeutettuihin osakkeisiin (nk. golden shares), joita Portugalin valtiolla on GALP:ssä.
1)

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 9 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää kilpailijaa mainostamasta tämän tavaramerkin kanssa samanlaisen avainsanan, jonka kilpailija on ilman tavaramerkin haltijan suostumusta valinnut internetin indeksointipalvelussa, perusteella sellaisia tavaroita tai palveluita, jotka ovat samoja kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten kyseinen tavaramerkki on rekisteröity, jos tällä käytöllä voidaan loukata jotain tavaramerkin tehtävistä. Käytöllä — loukataan tavaramerkin alkuperän osoittamistehtävää, jos tavanomaisesti valistunut ja kohtuullisen tarkkaavainen internetin käyttäjä ei voi saada avainsanan perusteella esitettävästä mainoksesta selville tai voi saada siitä vain hankalasti selville, ovatko mainoksessa tarkoitetut tavarat tai palvelut peräisin tavaramerkin haltijalta tai siihen taloudellisesti sidoksissa olevalta yritykseltä vai kolmannelta — ei pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa indeksointipalvelussa loukata tavaramerkin mainontatehtävää — loukataan tavaramerkin investointitehtävää, jos käytöllä aiheutetaan tavaramerkin haltijalle huomattavaa haittaa tämän käyttäessä tavaramerkkiään sellaisen maineen luomiseksi tai ylläpitämiseksi, jolla voidaan houkutella kuluttajia tai saada heidät merkkiuskollisiksi.
3)

Velallisyhtiön pääintressien keskusta määritettäessä asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan toista virkettä on tulkittava seuraavasti: — velallisyhtiön pääintressien keskus on määritettävä asettamalla etusijalle kyseisen yhtiön keskushallinnon sijaintipaikka, sellaisena kuin se voidaan todeta objektiivisten ja kolmansien osapuolten tiedettävissä olevien seikkojen perusteella. Jos yhtiön johto- ja valvontaelimet sijaitsevat sen sääntömääräisessä kotipaikassa ja jos yhtiön hallintoa koskevat päätökset tehdään kolmansien osapuolten tiedettävissä olevalla tavalla tuossa paikassa, kyseisessä säännöksessä säädettyä olettamaa ei voida kumota. Jos yhtiön keskushallinto ei sijaitse sen sääntömääräisessä kotipaikassa, se olosuhde, että yhtiöllä on varallisuutta ja sen taloudelliseen hyödyntämiseen liittyviä sopimuksia muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa sillä on sääntömääräinen kotipaikka, riittää kumoamaan kyseisen olettaman vain edellyttäen, että kaikkien merkityksellisten seikkojen kokonaisarvioinnin perusteella voidaan todeta, että kyseisen yhtiön johdon ja valvonnan tosiasiallinen keskus sijaitsee ja että sen intressejä hallinnoidaan kyseisessä muussa jäsenvaltiossa kolmansien osapuolten tiedettävissä olevalla tavalla — jos velallisyhtiön sääntömääräinen kotipaikka siirretään ennen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskevan hakemuksen jättämistä, kyseisen yhtiön pääintressien keskuksen oletetaan olevan sen uudessa sääntömääräisessä kotipaikassa.
1)

Koska Portugalin tasavalta — on sallinut kiinteistönvälitystoiminnan harjoittamisen vain kiinteistönvälittäjille — on asettanut muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille kiinteistönvälitystoimistoille ja -välittäjille velvollisuuden kattaa niiden ammatillinen vastuu ottamalla Portugalin lainsäädännön mukainen vakuutus — on vaatinut, että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneilla kiinteistönvälitystoimistoilla on oltava tämän lainsäädännön mukainen oma pääoma — on saattanut muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneet kiinteistönvälitystoimistot ja -välittäjät kokonaan Instituto da Construção e do Imobiliárion kurinpidollisen valvonnan alaisuuteen, se ei ole noudattanut SEUT 56 artiklan mukaisia velvoitteitaan, ja koska se — on asettanut kiinteistönvälitystoimistoille velvollisuuden harjoittaa yksinomaan kiinteistönvälitystoimintaa, lukuun ottamatta kolmansien lukuun harjoitettavaa kiinteistöhallintoa, ja — on asettanut kiinteistönvälittäjille velvollisuuden harjoittaa yksinomaan kiinteistönvälitystoimintaa, se ei ole noudattanut SEUT 49 ja SEUT 56 artiklan mukaisia velvoitteitaan.
1)

Lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1768/92, sellaisena kuin se on muutettuna Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyllä asiakirjalla, 2 artiklaa on tulkittava niin, että pääasiassa kyseessä olevan tuotteen kaltainen tuote, joka on saatettu Euroopan yhteisössä markkinoille ihmisille tarkoitettuna lääkkeenä ennen kuin sille on myönnetty lääkevalmisteita koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 26.1.1965 annetun neuvoston direktiivin 65/65/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 3.5.1989 annetulla neuvoston direktiivillä 89/341/ETY, mukainen markkinoille saattamista koskeva lupa ja erityisesti ennen kuin se on ollut ensin turvallisuuden ja tehon arvioinnin kohteena, ei kuulu kyseisen asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna, soveltamisalaan eikä sille näin ollen voida myöntää lisäsuojatodistusta.
1)

Sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 5.4.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 629/2006, liitteessä III olevan A osan 6 kohdan säännökset, luettuna yhdessä 7 artiklan 2 kohdan c alakohdan kanssa, eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansallisen oikeuden säännölle, jossa määrätään täydentävän vanhuusetuuden maksamisesta tilanteessa, jossa 29.10.1992 Tšekin tasavallan ja Slovakian tasavallan välillä tehdyn kahdenvälisen sopimuksen, joka kuuluu 31.12.1992 tapahtuneen Tšekin ja Slovakian liittotasavallan jakautumisen jälkeisen tilanteen sääntelemiseksi toteutettuihin toimenpiteisiin, 20 artiklan nojalla myönnetyn vanhuusetuuden määrä on pienempi kuin se määrä, joka olisi saatu, jos eläke olisi laskettu Tšekin tasavallan kansallisen lainsäädännön perusteella.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 186/4

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 5.5.2011 (Tribunal de grande instance de Paris'n (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Prunus SARL ja Polonium SA v. Directeur des services fiscaux

(Asia C-384/09) (1)

(Välitön verotus - Pääomien vapaa liikkuvuus - SEUT 64 artikla - Kolmansiin valtioihin sijoittautuneet oikeushenkilöt - Jäsenvaltioissa sijaitsevien kiinteistöjen omistaminen - Näiden kiinteistöjen myyntiarvosta kannettava vero - Verovapautuksen epääminen - Arviointi suhteessa merentakaisiin maihin ja alueisiin - Veronkierron estäminen - Solidaarinen vastuu)

2011/C 186/07

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de grande instance de Paris

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Prunus SARL ja Polonium SA

Vastapuoli: Directeur des services fiscaux

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Tribunal de grande instance (Pariisi) — EY 56 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen tulkinta — Ranskassa sijaitsevien kiinteistöjen myyntiarvosta maksettava vero — Kansallisen lainsäädännön, jossa myönnetään oikeushenkilöille, joiden tosiasiallinen johto sijaitsee Ranskassa tai toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa, vapautus kyseisestä verosta ja jossa asetetaan tämän vapautuksen edellytykseksi sellaisten oikeushenkilöiden osalta, joiden tosiasiallinen johto sijaitsee kolmannen valtion alueella, joko se, että Ranskan ja kyseisen valtion välillä on tehty sopimus hallinnollisesta avunannosta veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi, tai sellaisen sopimuksen olemassaolo, johon sisältyy kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltävä lauseke, yhteensoveltuvuus perustamissopimuksen kanssa — Vapautuksen epääminen kahdelta Brittiläisille Neitsytsaarille sijoittautuneelta yhtiöltä — Yhteisvastuullisina velallisina olevien Ranskaan sijoittautuneiden oikeushenkilöiden velvollisuus maksaa vero

Tuomiolauselma

SEUT 64 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei SEUT 63 artikla ole esteenä sellaisen 31.12.1992 voimassa olleen kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, jossa vapautetaan Euroopan unionin jäsenvaltion alueella sijaitsevien kiinteistöjen myyntiarvosta kannettavasta verosta yhtiöt, joiden kotipaikka on kyseisen valtion alueella, ja jossa asetetaan sellaisille yhtiöille, joiden kotipaikka on merentakaisen maan tai alueen alueella, tämän vapautuksen edellytykseksi se, että kyseisen jäsenvaltion ja tämän merentakaisen maan tai alueen välillä on tehty sopimus hallinnollisesta avunannosta veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi, tai se, että sellaisen sopimuksen, johon sisältyy kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltävä lauseke, mukaan kyseisiä oikeushenkilöitä ei saa verottaa ankarammin kuin oikeushenkilöitä, jotka ovat sijoittautuneet mainitun jäsenvaltion alueelle.

(1) EUVL C 312, 19.12.2009.
2)

Jotta henkilöllä, joka on hakenut lupaa harjoittaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa säänneltyä ammattia, oleva ammattikokemus voitaisiin ottaa huomioon direktiivin 89/48, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19, 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan soveltamiseksi, sen on täytettävä seuraavat kolme edellytystä: — kokemuksen, johon on vedottu, on muodostuttava päätoimisesta, ainakin kahden vuoden mittaisesta työskentelystä viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana — työskentelyn on pitänyt muodostua kyseiselle ammatille ominaisten toiminnan lajien vakituisesta ja säännönmukaisesta harjoittamisesta lähtöjäsenvaltiossa ilman, että tällä työllä olisi pitänyt kattaa kaikki tällaiset toiminnot — ammatin, sellaisena kuin sitä tavanomaisesti harjoitetaan lähtöjäsenvaltiossa, on kattamiensa toiminnan lajien osalta oltava samankaltainen kuin se, jonka harjoittamista varten lupaa on haettu vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
2)

Siltä osin kuin pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen terveydenhoitokulujen täydentävän korvausjärjestelmän hallinnoinnista muodostuvaa toimintaa on pidettävä taloudellisena toimintana, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, SEUT 102 ja SEUT 106 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa esteenä sille, että viranomaiset antavat sosiaalivakuutuslaitokselle yksinoikeuden hallinnoida kyseistä järjestelmää siten, ettei asianomaisen toimialan yrityksillä ole minkäänlaista mahdollisuutta vapautua siihen liittymisestä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 139/6

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 10.3.2011 (Cour de cassationin (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Charles Defossez v. Christian Wiart, SOTIMON SARL:n selvitysmiehenä, Office national de l'emploi — fonds de fermeture d'entreprises ja Centre de gestion et d’études de l’Association pour la gestion du régime de garantie des créances des salariés de Lille (CGEA)

(Asia C-477/09) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivit 80/987/ETY ja 2002/74/EY - Työnantajan maksukyvyttömyys - Työntekijöiden suoja - Työntekijöiden maksamattomien saatavien maksaminen - Toimivaltaisen palkkaturvajärjestelmän määrittäminen - Kansallisen oikeuden nojalla edullisempi palkkaturva - Mahdollisuus vedota siihen)

2011/C 139/09

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Charles Defossez

Vastapuolet: Christian Wiart, SOTIMON SARL:n selvitysmiehenä, Office national de l'emploi — fonds de fermeture d'entreprises ja Centre de gestion et d’études de l’Association pour la gestion du régime de garantie des créances des salariés de Lille (CGEA)

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Cour de cassation (Ranska) — Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.10.1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/74/EY (EYVL L 270, s. 10), 8 a artiklan tulkinta yhdessä saman direktiivin 9 artiklan kanssa — Työntekijöiden maksamattomien saatavien maksamiseen toimivaltaisen palkkaturvajärjestelmän määrittäminen — Sen jäsenvaltion palkkaturvajärjestelmä, jonka alueella työntekijät tavallisesti työskentelevät — Työntekijöiden mahdollisuus vaatia edullisempaa palkkaturvaa järjestelmästä, jossa heidän työnantajansa on vakuutettu ja johon tämä maksaa vakuutusmaksuja kansallisen oikeuden mukaisesti

Tuomiolauselma

Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.10.1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY, sellaisena kuin se oli ennen kuin sitä muutettiin direktiivillä 2002/74/EY, 3 artiklaa on tulkittava siten, että työntekijän, joka on tavallisesti työskennellyt muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa hänen ennen 8.10.2005 maksukyvyttömäksi todetun työnantajansa kotipaikka on, maksamattomien saatavien maksamisessa on niin, että kun tämä työnantaja ei ole sijoittautunut kyseiseen toiseen jäsenvaltioon ja täyttää velvollisuutensa osallistua kotipaikkansa jäsenvaltion palkkaturvajärjestelmän rahoitukseen, tämä järjestelmä vastaa kyseisessä artiklassa määritellyistä velvoitteista.

Direktiivi 80/987 ei ole esteenä sille, että jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan työntekijä voi vedota kyseisen jäsenvaltion oikeuden mukaisesti kansallisen palkkaturvajärjestelmän palkkaturvaan, joka on täydentävä tai vaihtoehtoinen suhteessa sen järjestelmän palkkaturvaan, joka on määritetty toimivaltaiseksi kyseisen direktiivin perusteella, kunhan tällainen turva parantaa työntekijän suojan tasoa.

(1) EUVL C 37, 13.2.2010.
1)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 14.2.2006 annetulla neuvoston direktiivillä 2006/18/EY, 18 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 22 artiklan 3 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että verovelvollisella on oikeus vähentää arvonlisävero, joka on maksettu toisen verovelvollisen, joka ei ole rekisteröitynyt arvonlisäverotusta varten, suorittamista palveluista silloin, kun näitä palveluja koskevissa laskuissa on kaikki mainitussa 22 artiklan 3 kohdan b alakohdassa vaaditut tiedot ja erityisesti ne tiedot, jotka ovat tarpeen kyseiset laskut toimittaneen henkilön ja suoritettujen palvelujen luonteen yksilöimiseksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 30/6

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 2.12.2010 (High Court of Justicen (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Everything Everywhere Ltd (aiemmin T-Mobile (UK) Ltd) v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Asia C-276/09) (1)

(Kuudes arvonlisäverodirektiivi - Vapautus arvonlisäverosta - Direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 ja 3 alakohta - Luottojen välitys - Liiketoimet, jotka koskevat maksuja ja tilisiirtoja - Kahden erillisen palvelun tai yhden ainoan palvelun olemassaolo - Lisämaksut, jotka peritään, kun matkapuhelinpalvelut maksetaan tiettyjä maksutapoja käyttäen)

2011/C 30/09

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Chancery Division)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Everything Everywhere Ltd (aiemmin T-Mobile (UK) Ltd)

Vastapuoli: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — High Court of Justice, Chancery Division — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 13 artiklan B kohdan d alakohdan 3 alakohdan tulkinta — Vapautukset — Ulottuvuus — Palvelujen, joilla siirretään varoja ja aiheutetaan oikeudellisia ja taloudellisia muutoksia, käsite — Palvelut, joissa yhtä tiliä veloitetaan ja toista tiliä hyvitetään vastaavalla summalla — Palvelut, joihin ei sisälly yhden tilin veloitusta ja toisen tilin vastaavaa hyvitystä koskevien tehtävien suorittamista mutta joiden voidaan, jos seurauksena on varojen siirto, katsoa olleen tämän siirron syy — Matkapuhelimella tehtyjen puhelujen maksujärjestelmä

Tuomiolauselma

Arvonlisäveron kantamista varten lisämaksut, jotka matkapuhelinpalveluiden tarjoaja perii asiakkailtaan silloin kun asiakkaat eivät maksa näitä palveluita suoravelvoitusjärjestelmässä tai Bankers’ Automated Clearing Systemin välityksellä vaan luotto- tai pankkikortilla, sekillä tai käteisellä pankin konttorissa tai maksun vastaanottamiseen tämän palveluiden tarjoajan lukuun valtuutetun edustajan toimipisteessä, eivät ole vastike palvelujen suorituksesta, joka olisi erillinen ja itsenäinen palvelujen pääasiallisesta suorituksesta, jossa tarjotaan televiestintäpalveluita.

(1) EUVL C 267, 7.11.2009
2)

Direktiivin 92/85 10 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa sallitaan pääomayhtiön hallituksen jäsenen erottaminen rajoituksetta, jos kyseinen henkilö on tässä direktiivissä tarkoitettu ”raskaana oleva työntekijä” ja jos häntä koskeva erottamispäätös johtuu olennaisesti hänen raskaudestaan. Vaikka kyseinen hallituksen jäsen ei olisi raskaana oleva työntekijä, sellaisen hallituksen jäsenen, joka hoitaa pääasiassa kuvatun kaltaisia tehtäviä, erottaminen raskauden vuoksi tai olennaisesti raskaudesta johtuvasta syystä voi koskea ainoastaan naisia ja on täten miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 23.9.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/73/EY, 2 artiklan 1 ja 7 kohdassa sekä 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa kiellettyä välitöntä sukupuoleen perustuvaa syrjintää.