ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 472/19

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 27.10.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Oberlandesgericht Düsseldorf – Saksa) – Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH v. Verband Sozialer Wettbewerb eV

(Asia C-418/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Elintarviketurvallisuus - Elintarvikkeet - Asetus (EU) N:o 609/2013 - 2 artiklan 2 kohdan g alakohta - Delegoitu asetus (EU) 2016/128 - Erityisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin tarkoitettu elintarvike - Muut erityiset ravitsemukselliset tarpeet - Elintarvikkeet, joista potilas saa yleisesti hyötyä - Erottaminen lääkkeistä)

(2022/C 472/22)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH

Vastapuoli: Verband Sozialer Wettbewerb eV

Tuomiolauselma

Imeväisille ja pikkulapsille tarkoitetuista ruoista, erityisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin tarkoitetuista elintarvikkeista ja painonhallintaan tarkoitetuista ruokavalionkorvikkeista ja neuvoston direktiivin 92/52/ETY, komission direktiivien 96/8/EY, 1999/21/EY, 2006/125/EY ja 2006/141/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/39/EY sekä komission asetusten (EY) N:o 41/2009 ja (EY) N:o 953/2009 kumoamisesta 12.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 609/2013 2 artiklan 2 kohdan g alakohtaa ja erityisesti käsitettä ”muut erityiset ravitsemukselliset tarpeet”

on tulkittava siten, että

tuote on erityisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin tarkoitettu elintarvike, jos sairaus aiheuttaa lisääntyneitä tai erityisiä ravitsemuksellisia tarpeita, jotka elintarvikkeen on tarkoitus täyttää, joten tällaista luokittelua varten ei ole riittävää, että potilas saa yleisesti hyötyä tällaisen elintarvikkeen nauttimisesta siksi, että siihen sisältyvät aineet auttavat torjumaan häiriötä tai lievittävät sen oireita.

(1) EUVL C 471, 22.11.2021.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 30.6.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tallinna Halduskohus – Viro) – Aktsiaselts M.V.WOOL v. Põllumajandus- ja Toiduamet

(Asia C-51/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Elintarvikkeita koskeva lainsäädäntö - Asetus (EY) N:o 2073/2005 - Elintarvikkeiden mikrobiologiset vaatimukset - 3 artiklan 1 kohta - Elintarvikealan toimijoiden velvollisuudet - Liite I - 1 luvun 1.2 kohta - Listeria monocytogenes bakteerin kalastustuotteissa esiintymisen raja-arvot ennen markkinoille saattamista ja sen jälkeen - Asetus (EY) N:o 178/2002 - 14 artiklan 8 kohta - Tuotteen virallinen valvonta markkinoille saattamisen vaiheessa - Ulottuvuus)

(2022/C 318/09)

Oikeudenkäyntikieli: viro

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tallinna Halduskohus

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Aktsiaselts M.V.WOOL

Vastaaja: Põllumajandus- ja Toiduamet

Tuomiolauselma

Elintarvikkeiden mikrobiologisista vaatimuksista 15.11.2005 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2073/2005, sellaisena kuin se on muutettuna 7.2.2019 annetulla komission asetuksella (EU) 2019/229, 3 artiklan 1 kohdan ja liitteessä I olevan 1 luvun 1.2 kohdan säännöksiä on tulkittava siten, että kun valmistaja ei pysty osoittamaan toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että elintarvikkeet eivät ylitä Listeria monocytogenes bakteerin esiintymistä koskevaa rajaa, joka on 100 pesäkkeen muodostavaa yksikköä grammassa (g), koko myyntiaikanaan, elintarvikkeisiin, jotka on saatettu markkinoille niiden myyntiaikana, ei sovelleta mainitun liitteen I kyseisessä 1.2 kohdassa säädettyä rajaa, jonka mukaan 25 grammassa asianomaista elintarviketta ei ole todettavissa Listeria monocytogenes bakteeria.

(1) EUVL C 128, 12.4.2021.
C 318/16

Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 7.7.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Korkein oikeus – Suomi) – Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia v. Koninklijke Philips N.V.

(Asia C-264/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 85/374/ETY - Tuotevastuu - 3 artiklan 1 kohta - Valmistajan käsite - Se, joka esiintyy tuotteen valmistajana varustamalla tuotteen nimellään, tavaramerkillään tai muulla erottuvalla tunnuksellaan tai on sallinut sen)

(2022/C 318/22)

Oikeudenkäyntikieli: suomi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Korkein oikeus

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia

Vastapuoli: Koninklijke Philips N.V

Tuomiolauselma

Tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 25.7.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/374/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 10.5.1999 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 1999/34/EY, 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä tarkoitettu valmistajan käsite ei edellytä, että se, joka on varustanut tuotteen tai sallinut sen varustamisen nimellään, tavaramerkillään tai muulla erottuvalla tunnuksellaan, myös jollakin muulla tavalla esiintyy tuotteen valmistajana.

(1) EUVL C 278, 12.7.2021.
1)

Kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU 6 artiklan 1 kohdan m alakohtaa on tulkittava siten, että kun on kyse tuottajan antamasta kaupallisesta takuusta, elinkeinonharjoittajalle kyseisessä säännöksessä asetettu tiedonantovelvollisuus ei synny pelkästään kyseisen takuun olemassaolon perusteella vaan ainoastaan silloin, kun kuluttajalla on oikeutettu intressi saada mainittua takuuta koskevia tietoja voidakseen tehdä päätöksensä sopimuksen tekemisestä elinkeinonharjoittajan kanssa. Tällainen oikeutettu intressi syntyy muun muassa silloin, kun elinkeinonharjoittaja tekee tuottajan antamasta kaupallisesta takuusta tarjouksensa keskeisen tai ratkaisevan tekijän. Sen määrittämiseksi, muodostaako takuu tällaisen keskeisen tai ratkaisevan tekijän, on otettava huomioon kyseessä olevaa tavaraa koskevan tarjouksen sisältö ja yleinen rakenne, se, miten merkittävä myynti- tai mainosargumentti maininta tuottajan antamasta kaupallisesta takuusta on, tämän maininnan paikka tarjouksessa, virhe- tai sekaannusvaara, jonka tämä maininta voi aiheuttaa tavanomaisesti valistuneelle ja kohtuullisen tarkkaavaiselle ja huolelliselle keskivertokuluttajalle tämän käytössä olevien eri takuuoikeuksien suhteen tai sen suhteen, kuka takuun on todella antanut, se, selitetäänkö tarjouksessa tavaraan liittyviä muita takuita vai ei, sekä kaikki muut tekijät, jotka voivat aiheuttaa objektiivisesti arvioituna tarpeen suojella kuluttajaa.
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 16.6.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Cour d'appel de Bruxelles – Belgia) – Port de Bruxelles ja Région de Bruxelles-Capitale v. Infrabel SA

(Asia C-229/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Euroopan laajuinen liikenneverkko - Asetus (EU) N:o 1315/2013 - 15 artiklan 1 kohta - Sisävesiliikenneinfrastruktuuri - Sisävesisatamat - Jäsenvaltion velvollisuus liittää sisävesisatamat maantie- tai rautatieliikenneinfrastruktuuriin - Yhteyden poistaminen toiseen näistä liikenneinfrastruktuureista - Edellytykset)

(2022/C 303/09)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour d'appel de Bruxelles

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Port de Bruxelles ja Région de Bruxelles-Capitale

Vastaaja: Infrabel SA

Muut osapuolet: FIF-FSI (Fonds d’Infrastructure Ferroviaire) SA, Belgian valtio, Région de Bruxelles-Capitale, Port de Bruxelles SA ja Lineas SA

Tuomiolauselma

Unionin suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi ja päätöksen N:o 661/2010/EU kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1315/2013 15 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun sisävesisatamalla, joka kuuluu kyseisen asetuksen 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuun kattavaan verkkoon, on yhteydet sekä maantieliikenneinfrastruktuuriin että rautatieliikenneinfrastruktuuriin, se on poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta esteenä jommankumman näistä yhteyksistä lakkauttamiselle. Kyseisen yhteyden puutteellinen kunnossapito, joka johtuu kyseisen säännöksen rikkomisesta, tai näihin infrastruktuureihin käytettyjen maa-alueiden taloudellinen hyödyntäminen eivät ole tällaisia olosuhteita.

(1) EUVL C 217, 7.6.2021.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 28.4.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Liettua) – UAB ”Romega” v. Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

(Asia C-89/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Elintarvikelainsäädäntö - Asetus (EY) N:o 2073/2005 - Elintarvikkeiden mikrobiologiset vaatimukset - 1 artikla - Liite I - Tuore siipikarjanliha - Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten suorittama tässä liitteessä olevan I luvun rivillä 1.28 mainittujen salmonellojen esiintymistä koskeva tarkastus - Muiden patogeenisten mikro-organismien esiintymistä koskeva tarkastus - Asetus (EY) N:o 178/2002 - 14 artiklan 8 kohta - Kansallisten viranomaisten harkintavalta - Laajuus)

(2022/C 237/20)

Oikeudenkäyntikieli: liettua

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Pääasian asianosaiset

Kantaja: ”Romega” UAB

Vastaaja: Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

Tuomiolauselma

Elintarvikkeiden mikrobiologisista vaatimuksista 15.11.2005 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2073/2005, sellaisena kuin se on muutettuna 27.10.2011 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1086/2011, 1 artiklaa, luettuna yhdessä elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28.1.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 14 artiklan 8 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi pitää asetuksen N:o 178/2002 14 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuna muuna kuin turvallisena sellaisesta tuoreesta siipikarjanlihasta koostuvaa elintarvikeryhmää, jossa on todettu muita patogeenisiä mikro-organismeja kuin asetuksen N:o 2073/2005, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1086/2011, liitteessä I olevan 1 luvun rivillä 1.28 mainitut salmonellan serotyypit.

(1) EUVL C 163, 3.5.2021.
C 472/7

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 27.10.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Kammergericht Berlin – Saksa) – DB Station & Service AG v. ODEG Ostdeutsche Eisenbahn GmbH

(Asia C-721/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Rautatieliikenne - SEUT 102 artikla - Määräävän markkina aseman väärinkäyttö - Direktiivi 2001/14/EY - Rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeus - 30 artikla - Rautateiden sääntelyelin - Infrastruktuurimaksujen valvonta - Kansalliset tuomioistuimet - Maksujen valvonta kilpailuoikeuden kannalta - Toimivallanjako sääntelyviranomaisen ja kansallisten tuomioistuinten välillä)

(2022/C 472/08)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Kammergericht Berlin

Pääasian asianosaiset

Valittaja: DB Station & Service AG

Vastapuoli: ODEG Ostdeutsche Eisenbahn GmbH

Tuomiolauselma

Rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä 26.2.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/14/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 23.10.2007 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2007/58/EY, 30 artiklaa

on tulkittava siten, että

se ei ole esteenä sille, että kansalliset tuomioistuimet soveltavat SEUT 102 artiklaa ja samanaikaisesti kansallista kilpailuoikeutta tutkiakseen vaatimuksen infrastruktuurimaksujen palauttamisesta, kuitenkin sillä edellytyksellä, että toimivaltainen sääntelyelin on tätä ennen lausunut kyseessä olevien maksujen asianmukaisuudesta. Kyseisillä tuomioistuimilla, joiden on otettava sääntelyelimen päätökset huomioon arviointiin vaikuttavana seikkana ja perusteltava omat päätöksensä koko niille esitetyn oikeudenkäyntiaineiston osalta, on tässä yhteydessä vilpittömän yhteistyön velvoite.

(1) EUVL C 88, 15.3.2021.
1)

Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 9 artiklan 2 kohtaa ja 15 artiklaa on tulkittava siten, että Euroopan unionin tavaramerkin haltijalla ei ole oikeutta estää rinnakkaistuojaa pitämästä kaupan lääkettä, joka on pakattu uudelleen uuteen ulompaan päällykseen, johon tämä tavaramerkki on kiinnitetty, kun tämän lääkkeen alkuperäisessä ulommassa päällyksessä olevan peukaloinnin paljastavan mekanismin korvaaminen ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 25.10.2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2012/26/EU, 47 a artiklan 1 kohdan mukaisesti jättäisi viimeksi mainittuun päällykseen näkyviä avaamisen jälkiä ja kun nämä jäljet aiheuttaisivat tuontijäsenvaltion markkinoilla tai merkittävällä osalla näitä markkinoita sen, että huomattava osuus kuluttajista tuntisi niin suurta vastahakoisuutta näin uudelleenpakattuja lääkkeitä kohtaan, että tämä muodostaisi esteen tosiasialliselle pääsylle näille markkinoille, mikä on osoitettava tapauskohtaisesti.
2)

Asetuksen N:o 865/2006 54 artiklan 2 alakohtaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan ja luottamuksensuojan periaatteen kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa sääntelemällä 9.12.1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 338/97 liitteessä A mainitun eläinlajin yksilön, joka on kasvattajan hallussa, voitaisiin katsoa olevan kyseisen asetuksen 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla vankeudessa syntynyt ja kasvatettu, kun kolmas henkilö on hankkinut kyseisen yksilön ylenevän polven yksilöt, jotka eivät kuulu kyseisen kasvattajan vanhempien sukupolveen, ennen kyseisten asetusten voimaantuloa tavalla, joka on vahingollinen kyseisen lajin säilymiselle luonnonvaraisessa ympäristössä.
Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 22.9.2022 (ennakkoratkaisupyynnöt, jotka on esittänyt Bundesarbeitsgericht – Saksa) – XP v. Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide (C-518/20) ja AR v. St. Vincenz-Krankenhaus GmbH (C-727/20)

(Yhdistetyt asiat C-518/20 ja C-727/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaalipolitiikka - Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu - Työajan järjestäminen - Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohta - Direktiivi 2003/88/EY - 7 artiklan 1 kohta - Oikeus palkalliseen vuosilomaan - Ansiokyvyn täydellinen alentuminen tai työkyvyttömyys viitejakson aikana ilmenneen sairauden vuoksi - Kansallinen säännöstö, jossa säädetään palkallista vuosilomaa koskevien oikeuksien menettämisestä tietyn ajanjakson päättyessä - Työnantajan velvollisuus antaa työntekijälle mahdollisuus käyttää oikeuttaan palkalliseen vuosilomaan)

(2022/C 424/05)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesarbeitsgericht

Pääasioiden asianosaiset

Valittajat: XP (C-518/20) ja AR (C-727/20)

Vastapuolet: Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide (C-518/20) ja St. Vincenz-Krankenhaus GmbH (C-727/20)

Tuomiolauselma

Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 7 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohtaa

on tulkittava siten, että

ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan työntekijän oikeus palkalliseen vuosilomaan, joka on ansaittu sellaiselta viitejaksolta, jona kyseinen työntekijä on tosiasiallisesti työskennellyt ennen kuin hänen ansiokykynsä on täydellisesti alentunut tai hänestä on tullut työkyvytön sittemmin jatkuneen sairauden vuoksi, voi lakata joko kansallisessa oikeudessa sallitun, loman siirtämiselle varatun ajanjakson päättyessä tai myöhemmin myös silloin, kun työnantaja ei ole antanut työntekijälle hyvissä ajoin mahdollisuutta käyttää tätä oikeutta.

(1) EUVL C 19, 18.1.2021.

EUVL C 169, 3.5.2021.
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 19.5.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Spetsializiran nakazatelen sad – Bulgaria) – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on IR

(Asia C-569/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa - Direktiivi (EU) 2016/343 - 8 artikla - Oikeus olla läsnä omassa oikeudenkäynnissään - Oikeudenkäynnistä ilmoittaminen - Syytettyä ei kyetä löytämään toimivaltaisten viranomaisten kohtuullisista ponnisteluista huolimatta - Mahdollisuus oikeudenkäyntiin ja tuomitsemiseen poissa olevana - 9 artikla - Oikeus uuteen oikeudenkäyntiin tai muuhun oikeussuojakeinoon, jonka avulla asiakysymys voidaan käsitellä uudelleen)

(2022/C 266/07)

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Spetsializiran nakazatelen sad

Rikosoikeudenkäynnin asianosaiset pääasiassa

IR

muu osapuoli: Spetsializirana prokuratura

Tuomiolauselma

Eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/343 8 ja 9 artiklaa on tulkittava siten, että syytetty, jota kansalliset viranomaiset eivät kohtuullisista ponnisteluistaan huolimatta onnistu löytämään ja jolle nämä eivät tästä syystä ole kyenneet toimittamaan häntä vastaan vireille pantavaa oikeudenkäyntiä koskevia tietoja, voi joutua oikeudenkäynnin kohteeksi ja mahdollisesti tulla tuomituksi poissaolevana, mutta hänellä on tässä tapauksessa lähtökohtaisesti oltava tuomion tiedoksiantamisen jälkeen mahdollisuus vedota suoraan tässä direktiivissä taattuun oikeuteen saada oikeudenkäynti uudelleen vireille tai käyttää vastaavaa oikeussuojakeinoa, jonka avulla asiakysymys käsitellään hänen läsnä ollessaan uudelleen. Tämä oikeus voidaan kuitenkin evätä mainitulta henkilöltä, jos on täsmällisiä ja objektiivisia viitteitä siitä, että hän on saanut riittävät tiedot häntä vastaan vireille pantavasta oikeudenkäynnistä ja että hän on tarkoituksellisesti teoillaan pyrkinyt karttamaan oikeudenkäyntimenettelyä ja estänyt näin viranomaisia ilmoittamasta hänelle virallisesti oikeudenkäynnistä.

(1) EUVL C 28, 25.1.2021.
1)

Ammattipätevyyden tunnustamisesta 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2013/55/EU, 13 artiklan 2 kohtaa sekä SEUT 45 ja SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava SEUT 45 tai SEUT 49 artiklan kannalta säännellyn ammatin harjoittamisen aloittamista tai harjoittamista vastaanottavassa jäsenvaltiossa koskevaa lupahakemusta, jonka on kyseisen 13 artiklan 2 kohdan nojalla jättänyt henkilö, jolla yhtäältä on kyseistä ammattia koskeva muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja, joka on annettu jäsenvaltiossa, jossa kyseinen ammatti ei ole säännelty, ja joka ei toisaalta täytä vaatimusta siitä, että mainittua ammattia on täytynyt harjoittaa kyseisen 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun vähimmäisajan.
C 257/8

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 5.5.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Cour de cassation – Ranska) – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on BV

(Asia C-570/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - Maksettavan veron vilpillinen salaaminen - Seuraamukset - Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään hallinnollinen seuraamus ja rikosoikeudellinen seuraamus samasta teosta - Euroopan unionin perusoikeuskirja - 49 artikla - 50 artikla - Ne bis in idem -periaate - 52 artiklan 1 kohta - Ne bis in idem -periaatteesta aiheutuvat rajoitukset - Selkeiden ja täsmällisten sääntöjen säätämistä koskeva vaatimus - Mahdollisuus kansallisten tuomioistuinten kansallisesta lainsäädännöstä tekemän tulkinnan huomioonottamiseen - Välttämättömyys säätää säännöistä, joilla varmistetaan, että määrättyjen seuraamusten kokonaisuus on oikeasuhteinen - Eriluonteiset seuraamukset)

(2022/C 257/10)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

BV

muu osapuoli: Direction départementale des finances publiques de la Haute-Savoie

Tuomiolauselma

Euroopan unionin perusoikeuskirjan 50 artiklassa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan kanssa, taattua perusoikeutta on tulkittava siten, että

— se ei ole esteenä sille, että kansallisessa säännöstössä sellaisissa tapauksissa, joissa on kyse arvonlisäveroon liittyvästä vilpillisestä salaamisesta tai ilmoituksia koskevista laiminlyönneistä, säädettyjen luonteeltaan rikosoikeudellisten menettelyjen ja seuraamusten päällekkäisyyden rajoittaminen koskemaan kaikkein vakavimpia tapauksia seuraa ainoastaan vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, jossa tämän päällekkäisyyden soveltamisedellytysten määrittelyä koskevia lainsäännöksiä tulkitaan suppeasti, sillä edellytyksellä, että rikkomuksen tekohetkellä on kohtuullisesti ennakoitavissa, että kyseinen rikkomus voi johtaa luonteeltaan rikosoikeudellisten menettelyiden ja seuraamusten päällekkäisyyteen, mutta

— se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ei siinä tapauksessa, että rahamääräinen seuraamus ja vapausrangaistus ovat päällekkäisiä, varmisteta selkeillä ja täsmällisillä säännöillä – sellaisina kuin kansalliset tuomioistuimet ovat niitä mahdollisesti tulkinneet –, että määrättyjen seuraamusten kokonaisuus ei ylitä todetun rikkomisen vakavuutta.

(1) EUVL C 28, 25.1.2021.
1)

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 132 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että yksityisen sairaalan suorittamat hoitopalvelut on vapautettu arvonlisäverosta, jos kyseinen laitos on hyväksytty yleistä sairausvakuutusjärjestelmää koskevien kansallisten säännösten mukaisesti sen seurauksena, että se on sisällytetty osavaltion sairaalatarvesuunnitelmaan tai lakisääteisten sairausvakuutuskassojen tai korvaavien kassojen kanssa on tehty hoitosopimukset, koska tällainen lainsäädäntö johtaa siihen, että toisiinsa rinnastettavissa olevia yksityisiä sairaaloita, jotka suorittavat samankaltaisia palveluita julkisoikeudellisiin laitoksiin verrattavissa sosiaalisissa olosuhteissa, kohdellaan kyseisessä säännöksessä säädetyn vapautuksen yhteydessä eri tavalla.
—

Ne ovat kolmanneksi esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään tapauksen mukaan, että kun vientituen maksamisesta on unionin oikeuden vastaisesti kieltäydytty tai rahamääräinen seuraamus, polkumyyntitulli tai tuontitulli on unionin oikeuden vastaisesti määrätty maksettavaksi, korkoa voidaan saada vain päivän, jona kanne, jossa vaaditaan kyseessä olevan rahamäärän maksamista tai palauttamista, on pantu tuomioistuimessa vireille, ja päivän, jona toimivaltainen tuomioistuin antaa ratkaisun, väliseltä ajalta, eikä tätä aiemmalta ajanjaksolta. Nämä periaatteet sinänsä eivät sitä vastoin ole esteenä sille, että tällaisessa lainsäädännössä säädetään, että korkoa on maksettava vain, jos tällainen kanne on nostettu, kunhan tämä ei johda siihen, että yksityisten unionin oikeuteen perustuvien oikeuksien käyttäminen tehdään suhteettoman vaikeaksi.