Euroopan keskuspankin henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen, joita on sovellettu 1.1.2009 lähtien, 41 artiklasta ei näet ilmene yksiselitteisesti, että päätöksiin olla jatkamatta koeajalla olevan työntekijän työsopimusta sovelletaan erityistä muutoksenhakumenettelyä. Toimielimen sisäisiä muutoksentekomenettelyjä koskevien säännösten on hyvän hallinnon ja tehokkaan oikeussuojan nimissä oltava selviä, täsmällisiä ja varmoja.

Kun kyseessä on kanne, jonka Euroopan keskuspankin työntekijä on nostanut päätöksestä olla vahvistamatta hänen työsuhdettaan koeajan päätteeksi, kannetta ei pidä jättää tutkimatta sillä perusteella, että se on nostettu ilman Euroopan keskuspankin henkilöstösääntöjen 8.1.6 artiklan mukaista edeltävää erityistä valitusta.

Euroopan keskuspankin työntekijä voi perustellusti vedota anteeksi annettavaan virheeseen perustellakseen sitä, että hän on nostanut kanteen turvautumatta ensin tähän henkilöstöön sovellettavien henkilöstösääntöjen 8.1.6 artiklan mukaiseen erityiseen valitukseen, jos henkilöstöasioista, talousarviosta ja organisaation kehittämisestä vastaavan pääosaston apulaispääjohtaja on ilmoittanut hänelle, että päätöksestä olla jatkamatta kyseisen koeajalla olevan työntekijän työsopimusta ei ollut aloitettu sisäistä menettelyä ja että hänen piti tästä syystä saattaa asia suoraan unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi.

Euroopan keskuspankin henkilöstösääntöjen 2.1.1 artiklassa säädetyn koeajan tarkoituksena on antaa pankille mahdollisuus arvioida konkreettisesti hakijan soveltuvuutta tietyn tehtävän hoitamiseen, tapaa, jolla hän hoitaa tehtävänsä, ja hänen tuottavuuttaan yksikössä. Tässä yhteydessä koeajan jatkaminen voi olla tätä tarkoitusta varten asianmukainen toimenpide. Näin ollen se, että äskettäin palvelukseen otetun henkilön soveltuvuuteen liittyy epävarmuutta, voi olla näiden henkilöstösääntöjen 2.1.2 artiklassa tarkoitettu ”poikkeustapaus”, jonka vuoksi hänen koeaikansa jatkaminen voi siis olla perusteltua. Tästä seuraa, että koeajan päättyminen muuttaa asianomaisen työntekijän oikeudellista tilannetta merkittävästi, koska kyseisten henkilöstösääntöjen 2.1.3 artiklaa ei voida tästä päivämäärästä lähtien soveltaa, kun kyseessä on työntekijän soveltuvuus hoitamaan toimea, johon hänet on otettu palvelukseen, ja täyttää siihen liittyvät tehtävät koeajan päättymisen jälkeen.

Jos hallinto ei ole antanut työntekijälle mitään päinvastaisia tietoja ennen hänen koeaikansa päättymistä, työntekijä voi näin ollen odottaa koeaikaa koskevan kertomuksen päivämäärästä lähtien perustellusti, ettei pankki tee päätöstä hänen koeaikansa jatkamisesta. Vaikka hallinnolla on laaja harkintavalta sen osalta, täyttääkö hakija kaikki henkilökohtaiset ja ammatilliset edellytykset sen toimen hoitamiseksi, johon hänet on otettu palvelukseen, ja siihen liittyvien tehtävien suorittamiseksi, jokaisessa yksittäisessä toimessa, joka toteutetaan tätä laajaa harkintavaltaa käytettäessä ja joka on työntekijälle vastainen ja vaikuttaa hänen henkilökohtaiseen oikeudelliseen tilanteeseensa, on nimittäin noudatettava oikeusvarmuuden periaatetta, joka koskee jokaista unionin toimielintä henkilöstöhallinnon alalla. Erityisesti tämän periaatteen kanssa on ristiriidassa, että yksittäisen säädöksen ajallinen soveltamisala alkaa sen antamista aikaisemmasta päivämäärästä. Toisin voi olla ainoastaan poikkeustilanteissa, eli silloin, jos tavoite niin vaatii ja jos toimen adressaatin perusteltua luottamusta kunnioitetaan asianmukaisesti.

Näin ollen pankin päätös jatkaa koeaikaa taannehtivasti on lainvastainen, koska sillä loukataan oikeusvarmuuden periaatetta.

(ks. 61–64 ja 66 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 98/78, Racke, 25.1.1979, 20 kohta; asia C‑331/88, Fedesa ym., 13.11.1990, 45 kohta; asia C‑110/97, Alankomaat v. neuvosto, 22.11.2001, 151 kohta ja asia C‑301/02 P, Tralli v. EKP, 26.5.2005, 73 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑26/91, Kupka-Floridi v. TSK, 1.4.1992, 43 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑83/09, Kalmár v. Europol, 26.5.2011, 92 kohta, valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T‑455/11 P ja asia F‑31/10, Guittet v. komissio, 13.6.2012, 63 ja 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen