ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 175/46

Kanne 7.3.2014 – ANKO v. komissio

(Asia T-154/14)

2014/C 175/63

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Ateena, Kreikka) (edustaja: asianajaja V. Christianos)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— toteamaan, että 185 664,10 euron kokonaismäärä, jonka komissio jo maksoi kantajalle OASIS-hankkeesta, sekä 465 062,84 euron kokonaismäärä, jonka komissio jo maksoi kantajalle PERFORM-hankkeesta, vastaavat tukikelpoisia kustannuksia

— toteamaan, että 1 824,05 euron määrä, jota komissio ei maksanut OASIS-hankkeesta, ja 637 117,17 euron kokonaismäärä, jota komissio ei maksanut osuutenaan PERFORM-hankkeesta, vastaavat tukikelpoisia kustannuksia ja komissio on siten velvollinen suorittamaan ne ANKOlle ja

— velvoittamaan komission korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kyseinen kanne koskee komission vastuuta sopimuksista nro a) 215 754 ja b) 215 952 hankkeiden a) OASIS ja b) PERFORM toteuttamisesta SEUT 272 artiklan nojalla.

Tarkemmin ottaen kantaja väittää, että vaikka se on täyttänyt sopimusvelvoitteensa, komissio on edellä mainittujen sopimusten, vilpittömän mielen periaatteen, oikeuksien väärinkäyttöä koskevan kiellon ja suhteellisuusperiaatteen vastaisesti vaatinut ANKOlle maksettujen summien palauttamista tukikelvottomina kustannuksina ja pidättäytyy maksamasta osuutensa loppuosaa. Tästä syystä kantaja väittää ensinnäkin, että se, että komissio hylkäsi tukikelvottomia kustannuksia vastaavina lähes koko maksuosuutensa OASIS- ja PERFORM-hankkeista, on vastoin komissiolla ANKOa kohtaan olevia sopimusvelvoitteita. Kantaja väittää toiseksi, että kyseisten määrien palauttaminen lähes kokonaisuudessaan on suhteetonta ja kohtuutonta.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu perussopimusten rikkomiseen — Kantaja väittää, että komission aloittamispäätös on SEUT 107 artiklan 1 kohdan vastainen. Se esittää tässä yhteydessä, että unionin tuomioistuin totesi jo asiassa C-379/98, PreussenElektra, 13.3.2001 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-2099), ettei uusiutuvan energian ensisijaisuudesta annettu laki (jäljempänä EEG-laki) merkinnyt tukia. EEG-laki säilyi olennaisilta osin muuttumattomana. Varsinkin valtiontukia koskevan oikeudellisen arvioinnin kannalta merkitykselliset osat säilyivät muuttumattomina. Sama pätee kantajan mukaan vastaajan 22.5.2002 tekemään päätökseen (EUVL C 164, s. 5), jossa vastaaja totesi, ettei EEG-laki merkitse tukia. — Kantaja väittää myös, ettei EEG-lisämaksun alentaminen täytä SEUT 107 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytyksiä valtiontukiasiassa. Kantaja toteaa tältä osin erityisesti, ettei EEG-lisämaksun alentaminen merkitse etua, jota yritys ei voisi saada normaaleissa markkinaolosuhteissa, ettei sillä anneta valikoivaa etua, ettei se ole tukea, joka on valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty, eikä se johda kilpailun vääristymiseen eikä jäsenvaltioiden välisen kaupankäynnin vaarantumiseen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 151/32

Kanne 21.3.2014 – Cristiano di Thiene v. SMHV – Nautica Apparel (AERONAUTICA)

(Asia T-193/14)

2014/C 151/41

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Cristiano di Thiene SpA (Thiene, Italia) (edustajat: asianajajat F. Fischetti ja F. Celluprica)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Nautica Apparel, Inc. (New York, New York, Yhdysvallat)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 10.1.2014 asiassa R 96/2013-4 tekemän päätöksen.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: Kantaja

Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki ”AERONAUTICA” luokkien 9, 18, 20, 25, 35, 42 ja 43 tavaroille ja palveluille – yhteisön tavaramerkkiä koskeva hakemus N:o 7 508 237

Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Vastapuoli valituslautakunnassa

Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: Useita luokkien 8, 9, 18, 20, 25, 27 ja 35 tavaroille ja palveluille rekisteröityjä aikaisempia yhteisön ja Yhdistyneen kuningaskunnan sanamerkkejä ”NAUTICA” ja ”NAUTICA BLUE”

Väiteosaston ratkaisu: Väite hyväksyttiin osittain

Valituslautakunnan ratkaisu: Valitus hylättiin

Kanneperusteet: Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan virheellinen soveltaminen.
2)

Toinen kanneperuste, joka esitetään toissijaisesti siinä tilanteessa, että unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että komissiolla on ollut syynsä olla aloittamatta uudelleen muodollista tutkintamenettelyä 11.9.2012 annetun tuomion johdosta, perustuu SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen käsitteen virheelliseen soveltamiseen, koska komissio on katsonut, että vuoden 2006 toimenpiteet oli luonnehdittava kyseisessä määräyksessä tarkoitetuiksi valtiontuiksi. Tämä kanneperuste jakautuu kolmeen osaan. Kantajan mielestä komissio on rikkonut SEUT 107 artiklan 1 kohtaa, koska — se on katsonut, että 75 prosentin suuruisen osuuden luovuttaminen SNCM:stä 158 miljoonan euron suuruiseen negatiiviseen hintaan oli luonnehdittava valtiontueksi ja että yksityistä sijoittajaa koskeva kriteeri ei ollut täyttynyt käsiteltävässä asiassa — se on katsonut, että 8,75 miljoonan euron suuruinen pääomasijoitus oli luonnehdittava valtiontueksi — se on katsonut, että 38,5 euron suuruinen käteisennakko SNCM:n työntekijöiden hyväksi oli luokiteltava kyseisessä määräyksessä tarkoitetuksi valtiontueksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 129/26

Kanne 23.1.2014 – Blackrock v. SMHV (INVESTING FOR A NEW WORLD)

(Asia T-59/14)

2014/C 129/33

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Blackrock, Inc. (New York, New York, Yhdysvallat) (edustajat: barrister S. Malynicz, solicitor K. Gilbert, solicitor M. Blair)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) ensimmäisen valituslautakunnan asiassa R 573/2013-1 31.10.2013 tekemän päätöksen

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Haettu yhteisön tavaramerkki: Sanamerkki INVESTING FOR A NEW WORLD luokkiin 35 ja 36 kuuluvia palveluita varten – rekisteröintihakemus nro 11 144 706

Tutkijan päätös: Tavaramerkkiä ei voida rekisteröidä

Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen hylkääminen

Kanneperusteet: Asetuksen N:o 2009/207 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 4 kohdan rikkominen
2)

Toinen kanneperuste: Sopimusten rikkominen — Kantajan mukaan asiassa on rikottu SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohtaa. Se esittää tässä yhteydessä muun muassa, että tuensaaja ei ole kilpailukykyinen ja että se on katsottava sellaiseksi uudeksi yritykseksi, joka on syntynyt rakenneuudistustoimenpiteen seurauksena. Tuensaajalla ei ole enää kantajan hankittua yhden sen yritysryhmään kuuluvan yhtiön omaisuuserät yrityksen toiminnan jatkamiseen tarvittavia sellaisia omaisuuseriä, joita ilman se ei voi jatkaa yritystoimintaa tai aloittaa sitä uudelleen. — Lisäksi asiassa on rikottu SEUT 108 artiklan 2 ja 3 kohtaa. Kantaja katsoo, että komission olisi pitänyt lähteä siitä, että tuen soveltumisessa yhteismarkkinoille on huomattavia vaikeuksia, ja aloittaa varsinainen tutkintamenettely. — Lopuksi kantaja katsoo tämän toisen kanneperusteensa yhteydessä, että asiassa on rikottu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
Kanne 6.1.2014 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines ym. v. neuvosto

(Asia T-14/14)

(2014/C 71/49)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teheran, Iran), Hafize Darya Shipping Lines (HDSL) (Teheran), Khazar Shipping Lines (Anzali Free Zone, Iran), IRISL Europe GmbH (Hampuri, Saksa), IRISL Marine Services and Engineering Co. (Qeshm Island, Iran), Irano — Misr Shipping Co. (Teheran), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID) (Teheran), Shipping Computer Services Co. (Teheran), Soroush Sarzamin Asatir Ship Management (Teheran), South Way Shipping Agency Co. Ltd (Teheran); ja Valfajr 8th Shipping Line Co. (Teheran) (edustajat: F. Randolph, QC, barrister M. Lester ja solicitor M. Taher,)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413/YUTP muuttamisesta 10.10.2013 annetun neuvoston päätöksen 2013/497/YUTP (EUVL 2013 L 272, s. 46) ja Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012 muuttamisesta 10.10.2013 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 971/2013 (EUVL 2013 L 272, s. 1)

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa viiteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste perustuu siihen, että riidanalaisilta toimilta, joissa perusteisiin luetteloon ottamiselle sisällytettiin yhteys ensimmäiseen kantajaan (IRISL) pian sen jälkeen, kun tämän kumoamiskanne oli hyväksytty, nyttemmin puuttuu asianmukainen oikeudellinen perusta.

2) Toinen kanneperuste perustuu siihen, että neuvosto loukkasi kantajien perusteltuja odotuksia sekä ratkaisujen lopullisuutta koskevaa periaatetta, oikeusvarmuuden periaatetta, non bis in idem -periaatetta, lainvoimaperiaatetta ja syrjimättömyysperiaatetta.

3) Kolmas kanneperuste perustuu siihen, että neuvosto loukkasi kantajien puolustautumisoikeuksia, kun se ei ilmoittanut IRISL:lle tai muille kantajille, että se aikoi toteuttaa riidanalaiset toimet, eikä antanut kantajille tilaisuutta esittää huomautuksia.

4) Neljäs kanneperuste perustuu siihen, että riidanalaisilla toimilla loukattiin kantajien perusoikeuksia, mukaan lukien niiden oikeutta maineen ja omistusoikeuden suojaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 85/21

Kanne 20.12.2013 — Bilbaina de Alquitranes ym. v. komissio

(Asia T-689/13)

2014/C 85/37

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Biskaja, Espanja); Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Tšekin tasavalta); Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Espanja); Koppers Denmark A/S (Nyborg, Tanska); Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Yhdistynyt kuningaskunta); Koppers Netherlands BV (Uithoorn, Alankomaat); Rütgers basic aromatics GmbH (Castrop-Rauxel, Saksa); Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgia); Rütgers Poland Sp. z o.o. (Kędzierzyn-Koźle, Puola); Bawtry Carbon International Ltd (Doncaster, Yhdistynyt kuningaskunta); Grupo Ferroatlántica, SA (Madrid, Espanja); SGL Carbon GmbH (Meitingen, Saksa); SGL Carbon GmbH (Bad Goisern am Hallstättersee, Itävalta); SGL Carbon (Passy, Ranska); SGL Carbon, SA (La Coruña, Espanja); SGL Carbon Polska S.A. (Racibórz, Puola) ja ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Saksa) (edustajat: asianajajat K. Van Maldegem ja C. Mereu)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

— ottamaan kanteen tutkittavaksi ja toteamaan sen perustelluksi

— kumoamaan riidanalaisen säädöksen siltä osin kuin siinä luokitellaan aine ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” H400:ksi ja H410:ksi

— velvoittamaan komissio korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat vaativat aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1272/2008 muuttamisesta sen mukauttamiseksi tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen 2.10.2013 annetun komission asetuksen (EU) N:o 944/2013 (EUVL L 261, s. 5) osittaista kumoamista siltä osin kuin siinä luokitellaan aine ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” (CAS-numero 65996-93-2) Aquatic Acute 1:ksi (H400) ja Aquatic Chronic 1:ksi (H410) (jäljempänä riidanalainen säädös).

Kanteensa tueksi kantajat vetoavat kolmeen kanneperusteeseen:

1) Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalainen säädös on lainvastainen, koska sillä rikotaan REACHin ja CLP:n (asetus (EY) N:o 1272/2008) säädöksiä, jotka koskevat aineiden luokittelua vesiympäristölle myrkyllisiksi ja tutkimuksia, jotka on tässä yhteydessä hyväksyttävä, ja loukataan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sikäli kuin siinä hylätään tutkimukset, jotka on tehty REACHin ja OECD:n ohjeiden mukaisesti, ja edellytetään testejä ilman minkäänlaista hyväksyttyä yhdenmukaistettua menettelytapaa.

2) Toinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalainen säädös on lainvastainen, koska se perustuu ilmeiseen arviointivirheeseen, sillä siinä ei oteta huomioon aineen ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” inerttejä sisäisiä ominaisuuksia, joilla on varsinkin huomattava vaikutus UV-valotestaukseen ja yhteenlaskumenetelmän soveltamiseen; siinä vahvistetaan M-kertoimia PAH-yhdisteille ilman niiden tutkimusten asianmukaista arviointia, joihin vedotaan, ja siinä hylätään kantajien esittämät tiedot ilman päteviä perusteluja.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan on rikottu perusteluvelvollisuutta, sellaisena kuin se ilmenee asetuksen N:o 966/2012 113 artiklan 2 kohdasta ja delegoidun asetuksen N:o 1268/2012 (2) 161 artiklan 3 kohdasta, ja velvollisuutta valita tarjouskilpailussa taloudellisesti edullisin tarjous, kuten ilmenee asetuksen N:o 966/2012 110 artiklan 2 kohdasta ja delegoidun asetuksen N:o 1268/2012 149 artiklan 1 kohdan b alakohdasta. Kantajalle myöhemmin antamissaan lisäselvityksissä vastaaja on todennut, että se on alun perin tehnyt virheen ja että testituloksia olisi pitänyt verrata hankintaeritelmässä edellytettyyn nopeuteen (100 tulostetta minuutissa) eikä kantajan tarjouksessa ilmoitettuun nopeuteen (110 tulostetta minuutissa). Vaikka vastaaja selittää niin sanottua korjausta loppupistemäärässä sillä, että testituloksia oli arvioitava pienemmän edellytyksen kannalta (vertaaminen luvun 100 eikä luvun 110 perusteella), kantaja näyttää siten käsittämättömästi, (aritmeettisesti) täysin epäloogisesti — ja lisäksi ilman mitään konkreettisia laskelmia tai perusteluja — saaneen yhtäkkiä alemman pistemäärän (38,61 pistettä eikä 41,2 pistettä, vaikka juuri korkeampi pistemäärä eli 44,3 pistettä olisi ollut odotettavissa, jos vertaaminen olisi toteutettu hankintaeritelmän vaatimuksiin nähden). Kun otetaan huomioon, että tarjoajien välinen kokonaisero on erän 4 osalta hyvin vähäinen, koska toinen yhtiö on saanut 90,81 pistettä ja kantaja puolestaan 89,67 pistettä, asianmukaisen laskennan mukaan kantajan olisi pitänyt katsoa tehneen taloudellisesti edullisimman tarjouksen.
1)

Päätös jättää valittajan sopimus uusimatta — Ensinnäkin valittaja väittää, että virkamiestuomioistuin on soveltanut virheellisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklaan sisältyvää puolustautumisoikeuksien periaatetta ja oikeutta tulla kuulluksi sekä oikeutta tutustua asian kannalta merkityksellisiin tietoihin ja ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla. — Toiseksi valittaja katsoo, että kieltäytyessään sallimasta toista kirjelmien vaihtoa ja asian kannalta merkityksellisen selvitysaineiston esittämistä istunnossa ja vastauksena vastapuolen huomautuksiin virkamiestuomioistuin on soveltanut virheellisesti valittajan puolustautumisoikeuksia, tehnyt ilmeisen arviointivirheen ja evännyt valittajalta oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin. — Kolmanneksi valittajan mielestä virkamiestuomioistuin on tehnyt ilmeisen virheen arvioidessaan ensimmäistä kanneperustetta, jossa vedottiin ilmeiseen virheeseen vastapuolen päätöksen arvioinnissa, ja ottanut tosiseikat ja selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla. — Neljänneksi valittaja väittää, että vastatoimenpiteitä ja harkintavallan väärinkäyttöä koskevien kanneperusteiden arvioinnissa on tehty ilmeinen virhe, ja tosiseikat ja selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 45/35

Kanne 6.11.2013 — Luxembourg Pamol (Cyprus) ja Luxembourg Industries v. komissio

(Asia T-578/13)

2014/C 45/60

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Luxembourg Pamol (Cyprus) Ltd (Nikosia, Kypros) ja Luxembourg Industries Ltd (Tel Aviv, Israel) (edustajat: asianajajat C. Mereu ja K. Van Maldegem)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

— ottamaan kanteen tutkittavaksi ja toteamaan sen perustelluksi

— kumoamaan riidanalaisen päätöksen ja

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan tästä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat vaativat sen 8.10.2013 tehdyn komission päätöksen kumoamista, joka annettiin kantajille tiedoksi 9.10.2013 ja joka koskee vertaisarviointiraportin ja lopullisen lisäyksen kaliumfosfonaateista tiettyjen osien, joiden kantajat väittävät olevan luottamuksellisia neuvoston direktiivin 91/414/ETY (1) ja komission asetuksen (EU) N:o 188/2011 (2) nojalla, julkistamista (jäljempänä riidanalainen päätös).

Kanteensa tueksi kantajat vetoavat kahteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio rikkoi neuvoston direktiivin 91/414/ETY 14 artiklaa ja loukkasi liikesalaisuuksien suojaa koskevaa perusoikeutta, josta määrätään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 339 artiklassa, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklassa ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 8 artiklassa, tulkittuaan edellä mainittuja säännöstä ja määräyksiä väärin ja arvioituaan kantajien luottamuksellisuutta koskevia vaatimuksia virheellisesti.

2) Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio rikkoo unionin oikeuden perusperiaatteita, hyvän hallinnon periaatetta ja kantajien puolustautumisoikeuksia, kun se ei anna kantajille riittävää tilaisuutta puolustaa ja selvittää perusteita luottamuksellisuutta koskeville vaatimuksilleen.

(1) Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15.7.1991 annettu neuvoston direktiivi 91/414/ETY (EYVL suomenk. erityispainos: Alue 13 Nide 20 s. 236).

(2) Neuvoston direktiivin 91/414/ETY täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä siltä osin kuin on kyse sellaisten tehoaineiden arviointimenettelystä, joita ei ollut markkinoilla kahtena kyseisen direktiivin tiedoksi antamista seuraavana vuonna, 25.2.2011 annettu komission asetus (EU) N:o 188/2011 (EUVL L 53, s. 51).
1)

Oikeus tutustua riidanalaisiin asiakirjoihin ja asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (1) 4 artiklassa tarkoitettujen epäämisperusteiden puuttuminen — Kantaja väittää, että riidanalaisella päätöksellä rikotaan asetuksen N:o 1367/2006 (2) 3 artiklan ensimmäistä virkettä yhdessä asetuksen N:o 1049/2001 2 artiklan 1 kohdan kanssa, koska kantajalla on oikeus saada tutustua pyytämiinsä asiakirjoihin ja koska tutustumisesta kieltäytymiselle ei ole olemassa epäämisperusteita. — Kantaja väittää, että vaadittuihin asiakirjoihin ei sisälly asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettuja arkaluonteisia liiketietoja ja että joka tapauksessa on olemassa ylivoimainen yleinen etu asiakirjojen tietojen ilmaisemiselle. — Kantaja väittää lisäksi, ettei asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua kieltäytymisperustetta myöskään voida soveltaa, koska päätöksentekomenettely, johon komissio vetoaa, oli riidanalaisen päätöksen tekemisen ajankohtana päättynyt. Komission vastaava päätös (2013/448/EU) oli annettu jo 5.9.2013. — Kantaja väittää vielä, että komission olisi joka tapauksessa pitänyt antaa osittainen tutustumisoikeus tarvittaessa tunnistamistiedot poistamalla. Komission päätöksellä rikotaan siten myös asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 6 kohtaa sekä loukataan SEU 5 artiklan 4 kohdan mukaista suhteellisuusperiaatetta.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu toissijaisuusperiaatteen loukkaamiseen Tämän kanneperusteen yhteydessä kantaja väittää, että riidanalaisella päätöksellä loukataan toissijaisuusperiaatetta, jonka mukaan Euroopan unionin toimien on rajoituttava vaadittavaan laajuuteen. Vastoin vastaajan käsitystä jäsenvaltioille on jäänyt (vaikkakin rajoitettu) oikeus antaa päästöoikeuksien jakoa koskevia sääntöjä. Niihin säännöksiin, joiden antamiseen jäsenvaltioille on jäänyt toimivaltaa, kuuluvat kantajan mukaan päästökauppaa koskevan Saksan lain 9 §:n 5 momentin kaltaiset rasitustapauksia koskevat säännökset.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 24/22

Kanne 16.10.2013 — Unkari v. komissio

(Asia T-554/13)

2014/C 24/39

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Asianosaiset

Kantaja: Unkari (asiamiehet: M. Z. Fehér ja K. Szíjjártó)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa 6.8.2013 tehdyn komission täytäntöönpanopäätöksen C(2013) 5029, joka koskee tuottajajärjestöille Unkarissa vuonna 2010 toteutettavia toimintaohjelmia varten maksettujen kansallisten tukien osittaista korvaamista

— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja vetoaa kanteensa tueksi siihen, että komissio on ylittänyt toimivaltansa ja rikkonut asiassa sovellettavia unionin oikeussääntöjä vahvistaessaan hedelmä- ja vihannesalan tuottajajärjestöille vuonna 2010 myönnetyn kansallisen tuen yhteisön korvauksen määrän.

Kantajan mukaan unionin oikeudessa ei ole säädetty, että komissio voi päätöksessään hedelmä- ja vihannesalalla toimiville tuottajajärjestöille neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (1) 103 e artiklan mukaisesti myönnetyn kansallisen tuen osittaisesta korvaamisesta vahvistaa ainoastaan sellaisten määrien korvaamisen, jotka Unkari on ilmoittanut kansallista tukea koskevassa lupapyynnössään arvioiduiksi tai todennäköisiksi määriksi.

Kantaja katsoo, että asetuksen N:o 1234/2007 103 e artiklan mukaan kansallista tukea koskeva komission lupa liittyy tuen myöntämiseen, eikä säännös anna mahdollisuutta siihen, että komissio vahvistaisi ylärajan myönnettävälle tuelle. Kantajan mukaan tällaisesta ylärajasta on säädetty yksiselitteisesti asetuksessa N:o 1234/2007, jonka mukaan kansallinen tuki ei voi ylittää 80 prosenttia jäsenten tai tuottajajärjestöjen toimintarahastoihin suorittamista maksuosuuksista. Kansallisen tuen osittaista korvaamista koskevissa säännöksissä ei anneta mahdollisuutta siihen, että komissio päättäessään tuen osittaisesta korvaamisesta vahvistaa takaisinmaksun ylärajaksi määrän, jonka jäsenvaltio on ilmoittanut komissiolle lupapyynnössään joko tuen kokonaismääränä tai tietyille tuottajajärjestöille myönnettäväksi tarkoitettuna määränä. Näin on erityisesti siksi, että Unkarin hallitus on pyynnössään todennut näiden määrien osalta, että kyse on ainoastaan arvioiduista määräistä.

Lisäksi kantaja toteaa, että komissiolla on oikeus valvoa sitä, ettei tosiasiallisesti myönnetty tuki ole ylittänyt edellä mainittua 80 prosentin ylärajaa ja ettei vaadittu korvaus ylitä 60 prosenttia myönnetystä tuesta. Se ei kuitenkaan voi vahvistaa korvauksen ylärajaksi ilmoituksessa määriä etenkään silloin, kun ne on ilmoitettu arvioina todennäköisistä määräistä tai määristä, joihin on varauduttava. Silloin, kun tuottajajärjestölle suoritetun kansallisen tuen määrä — tiettyjen syiden vuoksi — muuttuu, yhteisö myöntää osittaisen korvauksen tosiasiallisesti maksetun määrän perusteella edellyttäen, että tätä koskevat unionin oikeuden vaatimukset täyttyvät.

(1) Maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1234/2007 (EUVL L 299, s. 1)
—

toteamaan, että Città di Roma Metronotte Srl:n tarjouksella loukataan objektiivisesti yhdenvertaisen kohtelun ja kilpailun periaatetta ja sillä rikotaan näin ollen unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 soveltamissäännöistä 29.10.2012 annettua komission delegoitua asetusta (EU) N:o 1268/2012, jonka 41 perustelukappaleessa täsmennetään, että ’hankintamenettelyjen tarkoituksena on täyttää mahdollisimman hyvin edellytyksin toimielinten tarpeet tarjoamalla tasapuolinen pääsy julkisten hankintojen markkinoille ja noudattamalla avoimuuden ja syrjimättömyyden periaatteita’