Yhdistetyt asiat T-425/04, T-444/04, T-450/04 jaT-456/04

Ranskan tasavalta ym.

vastaan

Euroopan komissio

Valtiontuet – Taloudelliset toimenpiteet France Télécomin hyväksi – Osakaslainaa koskeva suunnitelma – Ranskan hallituksen jäsenen julkiset ilmoitukset – Päätös, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi ja jossa ei määrätä sen perimisestä takaisin – Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarve – Tutkittavaksi ottaminen – Valtiontuen käsite – Etu – Valtion varat – Perusteluvelvollisuus

Tuomion tiivistelmä

1. Kumoamiskanne – Jäsenvaltion nostama kanne – Kanne komission päätöksestä, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi – Tutkittavaksi ottaminen, jonka edellytyksenä ei ole oikeussuojan tarpeen osoittaminen

2. Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Oikeussuojan tarve – Komission päätös, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi

3. Valtiontuki – Käsite – Jäsenvaltion hallituksen jäsenen julkiset ilmoitukset, joilla ilmaistaan jäsenvaltion tahto toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet yrityksen rahoitusvaikeuksien ratkaisemiseksi – Etu, joka on annettu siirtämättä julkisia varoja – Ei kuulu valtiontuen käsitteen soveltamisalaan – Suunnitelma luottolimiitin myöntämiseksi yritykselle

(EY 87 artiklan 1 kohta)

4. Valtiontuki – Käsite – Etu, jonka valtion katsotaan myöntäneen valtion varoista – Jäsenvaltion hallituksen jäsenen julkiset ilmoitukset, joilla ilmaistaan jäsenvaltion tahto toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet yrityksen rahoitusvaikeuksien ratkaisemiseksi – Etu, joka on annettu siirtämättä julkisia varoja – Ei kuulu valtiontuen käsitteen soveltamisalaan

(EY 87 artiklan 1 kohta)

5. Valtiontuki – Komission päätös – Tuomioistuinvalvonta

6. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 253 artikla)

1. EY:n perustamissopimuksessa erotetaan selvästi toisistaan yhtäältä unionin toimielinten ja jäsenvaltioiden sekä toisaalta luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden oikeus nostaa kumoamiskanne, ja jäsenvaltioilla on oikeus riitauttaa kumoamiskanteella komission päätösten laillisuus ilman, että tämän oikeuden käyttäminen edellyttäisi oikeussuojan tarpeen osoittamista. Jäsenvaltion ei siis tarvitse esittää näyttöä siitä, että komission toimella, jonka se riitauttaa, on siihen kohdistuvia oikeusvaikutuksia, jotta jäsenvaltion kanne voitaisiin ottaa tutkittavaksi. Oikeussuojan tarve viittaa ainoastaan luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden eikä toimielinten tai jäsenvaltioiden kanteisiin.

Oikeussuojan tarpeen käsitettä ei myöskään pidä sekoittaa kannekelpoisen toimen käsitteeseen, jonka nojalla toimella on oltava tarkoitus olla sellaisia oikeusvaikutuksia, jotka voivat olla asianomaiselle vastaisia, jotta siitä voidaan nostaa kumoamiskanne, mikä on selvitettävä tutkimalla toimen sisältöä.

Komission päätöksellä, jossa valtiontuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, on tällaisia sitovia oikeusvaikutuksia, joten se on jäsenvaltion kannalta kannekelpoinen toimi.

(ks. 118 ja 119 kohta)

2. Luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostaman kumoamiskanteen tutkittavaksi ottaminen edellyttää, että kantajalla on jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi saada riidanalainen toimi kumottua. Tällainen intressi edellyttää, että toimen kumoamisella on itsessään oikeusvaikutuksia, tai toisen muotoilun mukaan, että kanteen lopputulos voi tuottaa kantajalle jotakin hyötyä. Näin ollen toimi, jolla hyväksytään kaikki kyseisen henkilön vaatimukset, ei luonnollisestikaan voi olla henkilölle vastainen, eikä henkilöllä tällöin ole intressiä vaatia kyseisen toimen kumoamista.

Komission päätöksen, jossa valtiontuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, osalta on kuitenkin niin, että tuensaajan kilpailijayrityksellä on jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi saada kyseinen päätös kumottua, jos se väittää valtion toteuttaneen täydentäviä tukitoimenpiteitä, joista koituu erillistä etua tuensaajayritykselle ja jotka vaikuttavat enemmän kilpailijayrityksen markkina-asemaan.

Tuen olemassaolo ja sen soveltumattomuus yhteismarkkinoille eivät nimittäin ensi näkemältä sulje pois sitä, että olemassa voi olla muita yhteismarkkinoille soveltumattomia tukitoimenpiteitä, jotka nekin ovat komission päätöksen tekemiseen johtaneen hallinnollisen menettelyn kohteena, vaikkei niitä kyseisessä päätöksessä tarkoitetakaan, ja jotka lisäksi voivat vaikuttaa huomattavasti tiettyjen edunsaajan kilpailijoiden asemaan markkinoilla.

Lisäksi on niin, että jos kantaja väittää, ettei riidanalaisella toimella suojata riittävästi sen oikeudellista asemaa huolimatta siitä, että toimi on tämän kannalta mahdollisesti osittain edullinen, kantajalla on katsottava olevan oikeussuojan tarve, jotta hän voi tarkistuttaa kyseisen päätöksen lainmukaisuuden unionin tuomioistuimissa.

(ks. 116, 127, 128, 130 ja 131 kohta)

3. Toimenpiteen luonnehtiminen EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi edellyttää, että se yhtäältä sisältää etua, joka voi olla muodoltaan erilaista (”muodossa tai toisessa”), ja se on toisaalta suoraan tai välillisesti peräisin julkisista varoista (”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista” myönnetty). Edun käsite edellyttää, että valtion toimenpiteen seurauksena edunsaajan taloudellinen tilanne ja/tai rahoitustilanne paranee tai edunsaaja rikastuu, kun esimerkiksi sen vastattaviksi tavallisesti kuuluvat kustannukset alenevat.

Jäsenvaltion hallituksen jäsenen julkisten ilmoitusten, joilla ilmaistaan jäsenvaltion tahto toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet yrityksen rahoitusvaikeuksien ratkaisemiseksi, vaikutuksesta on todettava, että tällaisista ilmoituksista voi koitua huomattavaa etua kyseiselle yritykselle, koska niiden ansiosta rahoitusmarkkinoiden luottamus siihen palautuu, sillä on mahdollisuus saada helpommin ja huokeammin uutta lainaa lyhytaikaisen velkansa rahoittamiseksi, ja yrityksen erittäin heikko rahoitustilanne saadaan lopullisesti vakautettua. Tällaiset ilmoitukset nimittäin voivat vaikuttaa ratkaisevasti luokituslaitosten reaktioon ja myötävaikuttaa siten yrityksen maineen palauttamiseen sijoittajien ja velkojien keskuudessa, ja ne voivat osoittautua ratkaiseviksi kyseisen yrityksen jälleenrahoittamiseen myöhemmin osallistuvien rahoitusmarkkinoiden toimijoiden toiminnan kannalta.

Lisäksi lainojen myöntämistä ja jälleenrahoitusta pääomamarkkinoilla säätelevien periaatteiden mukaisesti yrityksen luokituksen taso ja sitä kautta sille myönnettyihin velkoihin liittyvä maksuhäiriöiden riskin suuruus ovat ratkaisevia tekijöitä, kun mitataan kyseisen yrityksen maksettaviksi erityisesti uusien liikkeeseen laskettavien joukkovelkakirjojen koron muodossa tulevia jälleenrahoituskustannuksia. Tästä seuraa, että mitä pienempi maksuhäiriöiden riski on, sitä helpompi pääomamarkkinoilta on saada huokeaa jälleenrahoitusta näille lainoille. Toisin sanoen kaikenlainen myönteinen vaikutus yrityksen luokitukseen – vaikka se olisi sellaisten julkisten ilmoitusten ansiota, joilla voidaan synnyttää sijoittajissa luottamusta tai vahvistaa sitä – vaikuttaa välittömästi niiden kustannusten tasoon, jotka yrityksen on hyväksyttävä hankkiakseen pääomamarkkinoilta jälleenrahoitusta.

Lisäksi toimenpiteen luonnehtimiseksi valtiontueksi komission on osoitettava objektiivisten seikkojen perusteella, että kaikki EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen käsitteen kumulatiiviset edellytykset, joihin kuuluu myös edun olemassaolo, täyttyvät, ja otettava huomioon kyseisen toimenpiteen taloudelliset vaikutukset.

Komissio ei voi olettaa ainoastaan sillä perusteella, että kyseessä on valtion tekemä yksipuolinen tarjous, jota ei ole koskaan toteutettu, tietynsuuruisesta luottolimiitistä yritykselle, että tällä tarjouksella olisi edunsaajalle edullisia taloudellisia vaikutuksia, ja jättää huomiotta kyseisen luottosopimuksen toteuttamiseen sekä erityisesti tämän luoton myöntämiseen ja takaisinmaksuun liittyvät ehdot, etenkään kun edunsaaja ei ole hyväksynyt tarjousta vaan on tyytynyt hakemaan jälleenrahoitusta markkinaehdoilla. Muussa tapauksessa jopa sellainen luottosopimus, joka sisältää objektiivisesti tarkasteltuna epäedullisia ehtoja, esimerkiksi korkeampia korkokantoja ja tiukempia takaisinmaksuehtoja kuin markkinoilla tarjotaan, olisi luonnehdittava EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi eduksi jo pelkästään sillä perusteella, että julkisoikeudellinen velkoja on ilmoittanut olevansa valmis antamaan tietyn summan edunsaajan käyttöön.

(ks. 215, 231, 234, 237, 238, 253 ja 255 kohta)

4. EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina tukina on pidettävä ainoastaan suoraan tai välillisesti valtion varoista myönnettyjä etuja. Tässä määräyksessä tehty ero ”jäsenvaltion myöntämän tuen” ja ”valtion varoista” myönnetyn tuen välillä ei nimittäin merkitse sitä, että kaikki valtion myöntämät edut olisivat tukea riippumatta siitä, onko ne rahoitettu valtion varoista, vaan erottelun tarkoituksena on ainoastaan sisällyttää tuen käsitteeseen valtion suoraan myöntämät edut ja valtion nimeämiensä tai perustamiensa julkisten tai yksityisten elinten välityksellä myöntämät edut.

Tässä yhteydessä yksityistä sijoittajaa koskevan perusteen soveltaminen edellyttää välttämättä, että yritys saa valtion sen hyväksi toteuttamista toimenpiteistä etua, joka on peräisin valtion varoista.

Lisäksi tuomioistuinvalvonnan laajuudesta on muistutettava, että valtiontuen käsite on objektiivinen ja että näin ollen toimenpiteen luonnehtimisella valtiontueksi – mikä perussopimuksen mukaan kuuluu sekä komission että tuomioistuimen tehtäviin – ei pääsääntöisesti voida perustella sitä, että komissiolla tunnustettaisiin olevan laaja harkintavalta, jos ei ole kyse erityisistä, varsinkin kyseisen valtion toimenpiteen monitahoisuudesta johtuvista seikoista. Ainoastaan EY 87 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanossa, jossa komission on otettava huomioon monimutkaisia taloudellisia, sosiaalisia, alueellisia ja alakohtaisia arvioita tutkiessaan, ovatko tietyt valtion toimenpiteet mahdollisesti yhteismarkkinoille soveltuvia, komissiolla on tosiasiallisesti laaja harkintavalta. Perussopimuksessa määritellyn valtiontuen käsite nimittäin on oikeudellinen ja sitä on tulkittava objektiivisten seikkojen perusteella. Tästä syystä tuomioistuinten on lähtökohtaisesti valvottava kokonaisvaltaisesti sitä, kuuluuko jokin toimenpide EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ottamalla huomioon niiden käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvät konkreettiset seikat samoin kuin komission arvioiden teknisyys tai monimutkaisuus.

Edun on oltava peräisin valtion varojen siirrosta. Tämä määritellyn edun ja valtion varojen sitomisen yhteenliittymistä koskeva vaatimus edellyttää pääsääntöisesti, että kyseinen etu liittyy läheisesti valtion talousarviota rasittavaan vastaavaan kustannukseen tai valtion hyväksymien oikeudellisesti sitovien velvoitteiden perusteella syntyvään ja valtion talousarvioon riittävän konkreettisesti kohdistuvaan taloudelliseen riskiin.

Jäsenvaltion hallituksen jäsenen julkisista ilmoituksista, joilla ilmaistaan jäsenvaltion tahto toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet yrityksen rahoitusvaikeuksien ratkaisemiseksi, on todettava, että jotta EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu julkisten varojen sitomista koskeva jäsenvaltion sitoumus olisi konkreettinen, ehdoton ja peruuttamaton, julkisissa ilmoituksissa olisi nimenomaisesti ilmoitettava joko sijoitettavien verojen tarkat määrät tai taattavat konkreettiset velat tai ainakin ennalta määritetty rahoituskehys, kuten tietyn summan suuruinen luottolimiitti, sekä suunnitellun tuen myöntämisen ehdot.

Se, että jäsenvaltio vetoaa erityiseen maineeseensa rahoitusmarkkinoilla, ei yksistään riitä osoittamaan, että sen varoihin kohdistuisi riski, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että valtion varoja on siirretty EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja että tällä varojen siirrolla olisi riittävä yhteys valtion hallituksen jäsenen julkisista ilmoituksista yritykselle koituneeseen etuun. Ei nimittäin ole riittävää, ettei valtio sido valtion varoja suoraan tai välillisesti vaan soveltaa rahoitusmarkkinoiden toimintaa koskevia erityisiä sääntöjä vakauttaakseen yrityksen taloudellisen tilanteen lyhyellä aikavälillä, jolloin tämän tarkoituksena on nimenomaan täyttää ne yrittäjyyteen ja rahoitukseen liittyvät edellytykset, joiden täyttyminen on välttämätöntä myöhemmässä vaiheessa toteutettaville konkreettisimmille tukitoimenpiteille.

(ks. 214, 217–219, 262, 280, 282 ja 297 kohta)

5. Valtiontukia koskevassa yhteisön tuomioistuinmenettelyssä tosiseikkojen ja näytön arviointi kuuluu unionin yleisen tuomioistuimen täysin vapaaseen harkintavaltaan. Tässä yhteydessä on lisäksi niin, että sen selvittäminen, sovelletaanko yksittäistapauksessa kansallisen oikeuden säännöstä ja missä määrin sitä sovelletaan, kuuluu tosiseikkojen arviointiin tuomioistuimessa, ja siihen sovelletaan asian selvittämistä ja selvitysvastuun jakautumista koskevia sääntöjä.

(ks. 269 kohta)

6. EY 253 artiklassa edellytettyjen perustelujen pitää olla kyseisen toimenpiteen luonteen mukaisia ja niistä pitää selkeästi ja yksiselitteisesti ilmetä toimenpiteen toteuttaneen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Päätösten perusteluvelvollisuus on olennainen muotomääräys, joka on erotettava perustelujen paikkansapitävyydestä, joka liittyy riidanalaisen toimenpiteen aineelliseen lainmukaisuuteen. Päätöksen perusteluissa ilmaistaan näet virallisesti päätöksen perustana olevat syyt. Jos nämä syyt ovat virheellisiä, ne rasittavat päätöksen aineellista lainmukaisuutta mutta eivät sen perusteluja, jotka saattavat olla riittävät, vaikka niissä esitetään virheellisiä syitä.

(ks. 315 kohta)

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu kolmas jaosto)

21 päivänä toukokuuta 2010 ( )

Valtiontuet – Taloudelliset toimenpiteet France Télécomin hyväksi – Osakaslainaa koskeva suunnitelma – Ranskan hallituksen jäsenen julkiset ilmoitukset – Päätös, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi ja jossa ei määrätä sen perimisestä takaisin – Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarve – Tutkittavaksi ottaminen – Valtiontuen käsite – Etu – Valtion varat – Perusteluvelvollisuus

Yhdistetyissä asioissa T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ja T‑456/04,

Ranskan tasavalta, asiamiehinään aluksi G. de Bergues, R. Abraham ja S. Ramet, sittemmin E. Belliard, de Bergues ja Ramet ja lopuksi Belliard, de Bergues, A.-L. Vendrolini ja J.-C. Niollet,

kantajana asiassa T‑425/04,

France Télécom SA, kotipaikka Pariisi (Ranska), edustajinaan aluksi asianajajat A. Gosset-Grainville ja S. Hautbourg, sittemmin Hautbourg,

kantajana asiassa T‑444/04,

Bouygues SA, kotipaikka Pariisi, ja

Bouygues Télécom SA, kotipaikka Boulogne-Billancourt (Ranska),

edustajinaan asianajajat J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile ja J. Blouet Gaillard,

kantajina asiassa T‑450/04,

ja

Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom), kotipaikka Pariisi, edustajinaan asianajajat O. Fréget, F. Herrenschmidt, M. Struys ja L. Eskenazi,

kantajana asiassa T‑456/04,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään aluksi C. Giolito ja J. Buendía Sierra, sittemmin Giolito ja D. Grespan,

vastaajana,

jota tukevat

Ranskan tasavalta, asiassa T‑450/04 asiamiehinään E. Belliard, G. de Bergues, A.‑L. Vendrolini ja J.-C. Niollet sekä asiassa T‑456/04 asiamiehenään de Bergues,

väliintulijana asioissa T‑450/04 ja T‑456/04,

sekä

Bouygues SA, kotipaikka Pariisi,

ja

Bouygues Télécom SA, kotipaikka Boulogne-Billancourt,

edustajinaan asianajajat J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile ja J. Blouet Gaillard,

väliintulijoina asiassa T‑444/04,

sekä

France Télécom SA, kotipaikka Pariisi, edustajinaan aluksi asianajajat A. Gosset-Grainville ja S. Hautbourg, sittemmin Hautbourg,

väliintulijana asioissa T‑450/04 ja T‑456/04,

joissa vaaditaan 2.8.2004 tehdyn komission päätöksen 2006/621/EY valtiontuesta, jonka Ranska on myöntänyt France Télécomille (EUVL 2006, L 257, s. 11), kumoamista

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Azizi (esittelevä tuomari) sekä tuomarit E. Cremona, I. Labucka, S. Frimodt Nielsen ja K. O’Higgins,

kirjaaja: E. Coulon,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 21.4.2009 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asian tausta

I France Télécomin taloudellinen tilanne ajanjaksolla 2001–2004

1 France Télécom SA:n (jäljempänä FT) toiminta kuului vuoteen 1990 saakka Ranskan posti- ja teleliikenneministeriön alaisuuteen. FT:stä muodostettiin vuonna 1991 julkisoikeudellinen oikeushenkilö, jolla on 31.12.1996 lähtien ollut osakeyhtiön asema. FT on noteerattu pörssissä lokakuusta 1997 lähtien. Nyt käsiteltävän riita-asian kohteena olevan päätöksen tekemisen aikaan FT oli verkko- ja telepalveluja tarjoava konserni, joka toimi lähinnä Ranskassa erityisesti kiinteän verkon puhelintoiminnan alalla sekä tytäryhtiöidensä Orangen, Wanadoon ja Equant’n välityksellä matkapuhelintoiminnan, internetpalvelujen, tiedonsiirron ja muiden informaatiopalvelujen alalla. Ranskan valtio omisti vuonna 2002 FT:n osakekannasta 56,45 prosenttia.

2 FT:n vuoden 2001 julkaistuista tileistä kävi ilmi, että 31.12.2001 sen nettovelka oli 63,5 miljardia euroa ja tappio 8,3 miljardia euroa.

3 FT:n nettovelka kasvoi 30.6.2002 mennessä yhteensä 69,69 miljardiin euroon, johon sisältyi vuosien 2003–2005 aikana erääntyviä 48,9 miljardin euron joukkovelkakirjalainoja. Nämä joukkovelkakirjalainat perustuivat pääosin FT:n vuodesta 1999 lähtien tekemiin hankintoihin, joilla oli tarkoitus kehittää matkapuhelintoimintaa; niitä olivat esimerkiksi brittiläisen operaattorin Orangen osto ja pääomaosuuden hankinta saksalaisesta operaattorista Mobilcomista.

4 Ranskan talous-, valtiovarain- ja teollisuusministeri (jäljempänä valtiovarainministeri) totesi Les Echos -lehdessä 12.7.2002 julkaistussa haastattelussa FT:n taloudellisesta tilanteesta seuraavaa (jäljempänä 12.7.2002 annettu ilmoitus):

”Olemme enemmistöosakas, ja meillä on hallussamme 55 prosenttia – – pääomasta. – – Osakkeenomistajavaltio toimii järkevästi toimivan sijoittajan tavoin, ja jos [FT] joutuisi vaikeuksiin, me ryhtyisimme tarvittaviin toimenpiteisiin – –. Toistan, että jos [FT:llä] olisi rahoitusvaikeuksia, mikä ei ole tilanne tänä päivänä, valtio tekisi tarvittavat päätökset vaikeuksien voittamiseksi. Huhu pääoman korotuksesta lähtee uudelleen liikkeelle. Se ei ole missään tapauksessa tarkoitus! Vahvistan vain yksinkertaisesti sen, että ryhdymme tarvittaviin toimenpiteisiin riittävän ajoissa. Jos se on tarpeellista – –.”

5 FT:n 12.9.2002 julkaistusta osavuosikatsauksesta kävi ilmi, että sen liikevaihto oli kasvanut 10 prosenttia edellisen vuoden samaan jaksoon verrattuna, liiketoiminnan tulos ennen poistoja oli kasvanut 13,3 prosenttia historiallisiin tietoihin verrattuna ja 9,8 prosenttia pro forma -tietoihin verrattuna eli yhteensä 6,87 miljardiin euroon ja operatiivinen tulos oli kasvanut 15 prosenttia pro forma -tietoihin verrattuna eli yhteensä 3,18 miljardiin euroon. Tulos rahoituskulujen (1,75 miljardia euroa) jälkeen, ennen veroja, osakeosuuksia ja vähemmistöosuuksia ja ilman kertaluonteisia toimenpiteitä oli 718 miljoonaa euroa verrattuna 271 miljoonaan euroon, joka saatiin summaksi 30.6.2001. Vapaa operatiivinen kassavirta oli 3,6 miljardia euroa eli 15 prosenttia enemmän kuin vuoden 2001 ensimmäisellä puoliskolla. Samalla FT:n konsolidoitujen omien varojen tilanne 30.6.2002 oli 440 miljoonaa euroa tappiolla.

6 Ranskan viranomaiset julkistivat 12.9.2002 tiedon, että ne olivat hyväksyneet FT:n pääjohtajan (jäljempänä FT:n entinen pääjohtaja) eron.

7 Ranskan viranomaiset totesivat 13.9.2002 FT:n taloudellista tilannetta koskevassa lehdistötiedotteessa seuraavaa:

”Ensimmäisellä vuosipuoliskolla todettujen harvinaisen suurten tappioiden vuoksi [FT] kärsii vakavasta oman pääoman puutteesta. Tällainen taloudellinen tilanne heikentää [FT:n] mahdollisuuksia. [Ranskan] hallitus onkin päättänyt täyttää kaikki velvoitteensa – –. Voimakkaasti heikentyneen tilinpäätöksen johdosta [FT:n entinen pääjohtaja] esitti [Ranskan] hallitukselle eronpyyntönsä, joka hyväksyttiin. Ero tulee voimaan hallintoneuvoston kokouksessa, joka pidetään lähiviikkojen aikana ja jossa uusi pääjohtaja esitellään – –. Uusi pääjohtaja tulee esittämään hallintoneuvostolle hyvin nopeasti tervehdyttämissuunnitelman [FT:n] taloudellisen tilanteen parantamiseksi. Suunnitelmaan kuuluu velkojen vähentäminen ja konsernin rahoitusrakenteen parantaminen siten, että konsernin strategiset vahvuudet säilytetään. [Ranskan] valtio tukee [FT:tä] suunnitelman täytäntöönpanossa ja osallistuu omalta osaltaan yrityksen pääoman voimakkaaseen korottamiseen markkinaolosuhteiden mukaan määritettävän aikataulun ja edellytysten mukaisesti. Tästä eteenpäin [Ranskan] valtio ryhtyy tarvittaessa toimenpiteisiin, joiden avulla yrityksen rahoitusvaikeudet voidaan välttää.”

8 FT:n uusi pääjohtaja (jäljempänä FT:n uusi pääjohtaja) nimitettiin 2.10.2002. Nimityksestä annetussa lehdistötiedotteessa todettiin seuraavaa:

”Ministerineuvosto on [FT:n] hallintoneuvoston ehdotuksesta päättänyt nimittää [FT:n uuden pääjohtajan.] – –. Uusi pääjohtaja tekee välittömästi tilannearvion [FT:n] tilasta, ja sen tulokset ilmoitetaan hallintoneuvostolle tulevien viikkojen aikana. Tilannearvion perusteella esitetään tervehdyttämissuunnitelma taloudellisen tilanteen parantamiseksi ja strategian luomiseksi. Näin velkaa voidaan vähentää siten, että yrityksen vahvuudet säilyvät. [FT:n uusi pääjohtaja] saa tässä tukea valtio-omistajalta, joka on päättänyt täyttää kaikki velvoitteensa. [Ranskan] valtio osallistuu tervehdyttämistoimenpiteiden täytäntöönpanoon ja [FT:n] pääoman korotukseen niiden ehtojen mukaisesti, joista päätetään yhdessä [FT:n] pääjohtajan ja hallintoneuvoston kanssa. Kuten edellä on jo mainittu, [Ranskan] valtio ryhtyy tänä aikana tarvittaessa toimenpiteisiin, joiden avulla [FT:n] rahoitusvaikeudet voidaan välttää.”

9 Ranskan viranomaiset toimittivat 19.11.2002 komissiolle ”muistion”, jossa yhtäältä kuvaillaan FT:n senhetkistä taloudellista tilannetta ja korostetaan, että ”yrityksen operatiivinen toiminta on moitteetonta”, ja toisaalta ilmoitetaan viranomaisten aikomuksesta osallistua FT:n pääomarakenteen vahvistamiseen markkinaolosuhteiden mukaan sekä selitetään FT:n tervehdyttämissuunnitelmaan osallistumista koskevat ehdot. Ranskan viranomaiset täsmensivät tässä muistiossa seuraavaa:

”[Ranskan] valtio haluaa antaa [FT:lle] riittävästi liikkumavaraa siirtyä markkinoille parhain mahdollisin edellytyksin ja mahdollisimman edulliseen aikaan, joten se on valmis ennakoimaan osuuttaan yrityksen pääoman korotuksessa ja asettaa sen käyttöön osakaslainan, joka muutetaan pääomaksi uuden arvopaperiemission hetkellä. Osakaslainan suuruus vastaa [Ranskan] valtion koko osuutta tulevasta pääoman korottamisesta tai osaa siitä, ja se voi olla jopa yhdeksän [miljardia euroa]. Osakaslaina on väliaikainen, ja se on muutettava arvopapereiksi. Osakaslaina nostetaan [FT:n] tarpeiden mukaan. Se maksetaan takaisin tämänhetkisillä markkinaehdoilla, ja korot lisätään pääomaan.

[Ranskan] valtio aikoo toteuttaa osallistumisensa [FT:n] tervehdyttämissuunnitelmaan teollista ja kaupallista toimintaa harjoittavan [Ranskan] valtion julkisen laitoksen ERAP:n välityksellä. ERAP myöntää [FT:lle] osakaslainan, ja siitä tulee [FT:n] suurosakas, kun osakaslaina muutetaan pääomaksi. ERAP:n omistusosuus [FT:ssä] kirjataan tämän julkisen laitoksen varoihin, kun taas joukkovelkakirjalainat kirjataan vastaavasti sen velkoihin. ERAP:n valinta osakaslainan toteuttajaksi heijastaa [Ranskan] valtion halua selvästi yksilöidä myönnetty taloudellinen panos eristämällä se tiettyyn rakenteeseen.”

10 FT:n uusi johto esitti yrityksen hallintoneuvoston 4.12.2002 pidetyssä kokouksessa toimintasuunnitelman nimeltä ”Ambition FT 2005” (jäljempänä Ambition 2005 -suunnitelma), jolla oli tarkoitus saada FT:n talous tasapainoon korottamalla yrityksen omaa pääomaa 15 miljardilla eurolla.

11 Ambitio 2005 -suunnitelman lisäksi 4.12.2002 julkaistiin valtiovarainministerin lehdistötiedote, jossa todettiin seuraavaa:

”Valtiovarainministeri – – vahvistaa [Ranskan] valtion tuen [FT:n] hallintoneuvoston 4. joulukuuta [2002] hyväksymälle toimintasuunnitelmalle. 1) [FT-konserni] muodostaa kiinteän teollisuuskompleksin, jonka saavutukset ovat merkille pantavia. [FT:n] on kuitenkin löydettävä keinot epävakaan rahoitusrakenteensa vakauttamiseksi sekä oman pääoman tarpeen ja keskipitkän aikavälin jälleenrahoitustarpeen täyttämiseksi. Tämä tilanne johtuu aiemmista epäonnistuneista sijoituksista, jotka hoidettiin ja toteutettiin huonosti suurimman ’rahoituskuplan’ aikaan, sekä yleisemmin katsottuna heikentyneistä markkinoista. [FT:llä] ei ollut mahdollisuutta rahoittaa kehitystään muulla kuin velalla, mikä vaikeutti tilannetta. 2) [Ranskan] valtio, joka on FT:n enemmistöosakas, pyysi uusia johtajia tasapainottamaan yrityksen taloutta siten, että konsernin eheys säilyy – –. 3) Kun otetaan huomioon johtajien laatima toimintasuunnitelma ja sijoituksista odotettu tuotto [Ranskan] valtio osallistuu FT:n pääoman korottamiseen 15 miljardilla eurolla suhteessa omistusosuuteensa, mikä merkitsee 9 miljardin euron sijoitusta. Valtio-omistaja [Ranska] katsoo näin toimivansa järkevän sijoittajan tavoin. [FT:n] vastuulla on määrittää, miten ja millä aikataululla pääoman korotus toteutetaan. [Ranskan] hallitus toivoo, että tässä toimenpiteessä otetaan erityisesti huomioon yksityisten sijoittajien sekä [FT:n] osakkeita omistavien työntekijöiden tilanne. Antaakseen [FT:lle] mahdollisuuden markkinatoimenpiteen käynnistämiseen mahdollisemman edulliseen aikaan [Ranskan] valtio on valmis ennakoimaan osuuttaan [FT:n] pääoman korotuksessa ja asettaa sen käyttöön väliaikaisen markkinaehtoisen osakaslainan. 4) Teollista ja kaupallista toimintaa harjoittavan julkisen laitoksen ERAP:n hallintaan siirretään [Ranskan] valtion koko omistusosuus [FT:stä]. ERAP ottaa rahoitusmarkkinoilta velkaa rahoittaakseen [Ranskan] valtion osuuden [FT:n] pääoman korotuksessa.”

12 FT laski liikkeeseen kaksi joukkovelkakirjalainaa, toisen 11.12.2002 ja toisen 12.12.2002. Lainojen kokonaismäärä oli 2,9 miljardia euroa.

13 ERAP (Entreprise de recherches et d’activités pétrolières) toimitti 20.12.2002 FT:lle parafoidun ja allekirjoitetun osakaslainasopimusluonnoksen. FT ei allekirjoittanut sopimusluonnosta, eikä osakaslainaa koskaan toteutettu.

14 FT laski 15.1.2003 liikkeeseen joukkovelkakirjalainoja, joiden kokonaismäärä oli 5,5 miljardia euroa. Näihin joukkovelkakirjalainoihin ei liittynyt valtion vakuutta tai takausta.

15 FT uusi 10.2.2003 erääntyvän osan 15 miljardin euron syndikoidusta luotosta.

16 Ambition 2005 -suunnitelman mukainen oman pääoman korotustoimenpide käynnistettiin 4.3.2003. FT korotti pääomaansa 24.3.2003 yhteensä 15 miljardilla eurolla. Ranskan valtio osallistui pääoman korotukseen suhteessa omistusosuuteensa FT:n osakekannasta eli 9 miljardilla eurolla. Rahoituskonsortio, joka muodostui 21 pankista, antoi takauksen 6 miljardin euron summalle. Toimenpide päätettiin 11.4.2003.

17 FT:n vuoden 2002 tilikauden tulos oli 21 miljardia euroa tappiollinen ja nettovelka lähes 68 miljardia euroa. FT julkisti 5.3.2003 vuoden 2002 tilinsä, joista kävi ilmi, että yrityksen liikevaihto oli kasvanut 8,4 prosenttia, liiketoiminnan tulos ennen poistoja 21,1 prosenttia ja operatiivinen tulos 30,9 prosenttia. Ranskan valtion omistusosuus FT:stä 14.4.2003 oli 58,9 prosenttia, josta 28,6 prosenttia ERAP:n välityksellä.

18 Ranskan hallitus hyväksyi 31.7.2003 ministerineuvostossa lakiehdotuksen, jolla oli tarkoitus poistaa velvoite, jonka mukaan valtiolla oli oltava hallussaan osake-enemmistö FT:stä. Ranskan kansalliskokous hyväksyi lakiehdotuksen, ja laki tuli voimaan 31.12.2003.

19 Ranskan valtio luovutti 1.9.2004 FT:n osakekannasta noin 10 prosenttia 5,2 miljardin euron hinnalla, ja samalla sen osuus FT:n osakekannasta pieneni 42,25 prosenttiin.

II Hallinnollinen menettely

20 Ranskan tasavalta ilmoitti Euroopan komissiolle 4.12.2002 Ambition 2005 -suunnitelmaan sisältyvistä taloudellisista toimenpiteistä, joihin kuului myös osakaslainaa koskeva suunnitelma, EY 88 artiklan 3 kohdan ja [EY 88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1) 2 artiklan mukaisesti.

21 Bouygues SA ja Bouygues Télécom SA (jäljempänä Bouygues-yritykset) eli kaksi Ranskan oikeuden mukaisesti perustettua yritystä, joista jälkimmäinen toimii Ranskan matkapuhelinmarkkinoilla, tekivät 22.1.2003 komissioon kantelun tietyistä Ranskan valtion FT:lle ja Orangelle FT:n jälleenrahoituksen yhteydessä myöntämistä tuista. Kantelun kohteena olivat erityisesti Ranskan valtion ilmoittama yhdeksän miljardin euron suuruinen sijoitus ja Ranskan viranomaisten heinäkuusta 2002 alkaen FT:n hyväksi antamat julkiset ilmoitukset (jäljempänä heinäkuusta 2002 alkaen annetut ilmoitukset).

22 Komissio ilmoitti Ranskan viranomaisille 31.1.2003 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu muodollinen tutkintamenettely FT:n hyväksi suunnitelluista taloudellisista toimenpiteistä.

23 Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin 12.3.2003 Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL C 57, s. 5). Komissio kehotti niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa näistä tukitoimenpiteistä.

24 Ranskan viranomaiset esittivät 4.4.2003 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa menettelyn aloittamisesta tehdystä päätöksestä ja kiistivät komission siinä esittämien epäilyjen paikkansapitävyyden.

25 Bouygues-yritykset esittivät 11.4.2003 jätetyllä kirjelmällä komissiolle huomautuksensa ja muistuttivat, että niiden 22.1.2003 esittämää kantelua oli pidettävä erottamattomana osana niiden nyt käsiteltävässä asiassa esittämää kantaa. Komissiolle toimittivat huomautuksia myös useat muut, joita asia koskee, kuten Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunicationsilta (AFORS Télécom, jäljempänä AFORS) ja FT. Erityisesti FT ja Bouygues-yritykset toimittivat hallintomenettelyn aikana useita talousalan asiantuntijoiden tutkimuksia sekä oikeudellisia lausuntoja.

26 Komissio julkaisi 30.5.2003 hankintailmoituksen arviointi- ja analysointiavun hankkimiseksi. Tarkoituksena oli arvioida, oliko Ranskan valtion FT:lle myöntämä tuki yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevan periaatteen mukaista, sekä laatia taloudellinen analyysi FT:n tervehdyttämissuunnitelmasta. Sopimus palvelujen tarjoamisesta myönnettiin 24.9.2003 konsulttitoimistolle, joka antoi taloudellisen raporttinsa 28.4.2004 (jäljempänä 28.4.2004 päivätty raportti).

27 28.4.2004 päivättyyn raporttiin oli liitetty 22.3.2004 päivätty oikeudellinen raportti (jäljempänä 22.3.2004 päivätty raportti). Komissio toimitti 3.5.2004 päivätyllä kirjeellä nämä kaksi raporttia Ranskan viranomaisille ja pyysi niitä esittämään huomautuksensa raporteista.

III Riidanalainen päätös

A Riidanalaisen päätöksen tiedoksi antaminen

28 Komissio antoi 3.8.2004 Ranskan viranomaisille tiedoksi 2.8.2004 tekemänsä päätöksen 2006/621/EY valtiontuesta, jota Ranska on myöntänyt France Télécomille (EUVL 2006, L 257, s. 11; jäljempänä riidanalainen päätös).

29 Komissio lähetti 30.8.2004 FT:lle ja Bouygues-yrityksille jäljennöksen riidanalaisesta päätöksestä.

30 Komissio lähetti 3.9.2004 AFORS:lle jäljennöksen riidanalaisesta päätöksestä.

B Riidanalaisen päätöksen päätösosa

31 Riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa säädetään, että ”[Ranskan tasavallan FT:lle] joulukuussa 2002 9 miljardin euron luottolimiittinä myöntämä osakaslaina on yhteismarkkinoille soveltumatonta valtiontukea, kun sitä tarkastellaan heinäkuusta 2002 alkaen annettujen ilmoitusten perusteella”.

32 Riidanalaisen päätöksen 2 artiklan mukaan ”edellä 1 artiklassa tarkoitettu tuki ei ole takaisin perittävää tukea”.

C Komission toteamukset FT:n taloudellisesta tilanteesta kesäkuun 2002 ja maaliskuun 2003 välisenä aikana

33 Riidanalaisen päätöksen otsikon 3 eli ”Tapahtumat aikajärjestyksessä ja [FT:n] taloudellinen tilanne” alla komissio esitti pääpiirteittäin seuraavat toteamukset.

34 Ensinnäkin komissio totesi FT:n taloudellisesta tilanteesta, että FT kärsi kesäkuusta 2002 lähtien ”vakavista rakenteellisista ongelmista ja esitti epätasapainoisen tilinpäätöksen” (riidanalaisen päätöksen 17 perustelukappale). Tästä komissio totesi yhtäältä, että FT:n luokitus oli laskenut nopeasti vuoden 2002 ensimmäisellä puoliskolla, mikä kävi ilmi luokituslaitosten – kuten Standard & Poorsin (jäljempänä S&P), Moody’sin ja Fitch Ratingsin – ilmoituksista (riidanalaisen päätöksen 20–27 perustelukappale), ja toisaalta, että FT:n luottoriskin aiheuttamia korko- ja tuottoeroja (jäljempänä spreadit) koskevan analyysin perusteella oli havaittavissa ”spread inversion”, toisin sanoen FT:n velkaan erittäin lyhyellä aikavälillä liittyvät riskit olivat kasvaneet erityisesti heinäkuun 2002 alussa verrattuna keskipitkän ja pitkäaikaisen velan riskeihin. Yrityksen velkaan liittyvät spreadit nimittäin heijastavat markkinoiden arviota riskistä, joka liittyy yrityksen kykyyn suoriutua korkojen ja erääntyvien lainojen maksuvelvoitteista, ja yleensä spreadit ovat pitkäaikaisen velan tapauksessa korkeammat kuin lyhytaikaisissa veloissa. Nämä spreadit vaikuttavat siis siihen, miten joukkovelkakirjoja arvioidaan, sekä siihen, millainen korkotaso liikkeeseen laskettavilla joukkovelkakirjoilla voi olla. Komission mukaan riskin kasvusta oli osoituksena FT:n joukkovelkakirjojen hinnan romahtaminen kesä- ja heinäkuussa 2002, mikä heijasti FT:n velan pienempää arvoa sen vuoksi, että markkinoilla oli havaittu maksujen laiminlyönnin mahdollisuuden kasvaneen (riidanalaisen päätöksen 28–31 perustelukappale). Komissio totesi lisäksi, että FT:n osakekurssi oli laskenut merkittävästi vuoden 2002 ensimmäisen puoliskon aikana; se saavutti alhaisimman tasonsa ensimmäisen kerran 27.6.2002 (7,79 euroa) ja toisen kerran 30.9.2002 (6,01 euroa) (riidanalaisen päätöksen 35 perustelukappale).

35 Toiseksi komissio totesi lähinnä, että jos FT:n velan luokitusta olisi 12.7.2002 annetun ilmoituksen hetkellä vielä laskettu, FT:n luokitus ei olisi säilynyt investointitasolla (investment grade), ja että luokituslaitokset S&P ja Moody’s harkitsivat velan luokittelua spekulatiiviselle tasolle (junk bond) (riidanalaisen päätöksen 37 perustelukappale).

36 S&P totesi 12.7.2002 julkaistussa lehdistötiedotteessaan (riidanalaisen päätöksen 37 ja 38 perustelukappale) kuitenkin seuraavaa:

”FT:llä voi olla ongelmia vuonna 2003 erääntyvän velkansa jälleenrahoituksessa. [Ranskan] valtion ilmaisemat aikomukset tukevat kuitenkin FT:n luokituksen säilyttämistä [varmalla] investointitasolla. – – Ranskan hallitus, jonka omistusosuus [FT:stä] on 55 prosenttia, ilmoitti selvästi [S&P:lle], että se toimii järkevän sijoittajan tavoin ja ryhtyy tarvittaviin toimenpiteisiin, jos FT joutuu vaikeuksiin. [FT:n] pitkän aikavälin luokitus laski BBB–:een. – –”

37 Komissio täsmensi riidanalaisen päätöksen 212 perustelukappaleessa, että Moody’s oli jo 24.6.2002 laskenut FT:n luokituksen vain hieman spekulatiivisen tason yläpuolelle. Päätöksen 221 perustelukappaleessa ja alaviitteessä 142 komissio tukeutui lisäksi Deutsche Bankin 22.7.2002 julkaisemaan raporttiin, josta se lainasi ja kommentoi seuraavia kohtia:

”Heinäkuun 12. päivänä 2002 S&P laski [FT:n] luokituksen BBB–:een. Luokituslaitos ei enää odottanut, että [FT] olisi saavuttanut tavoitteensa 3,5 × nettovelka/EBITDA [liiketoiminnan tulos ennen poistoja] vuonna 2003, mutta vahvisti alhaisen kolmen B:n luokituksen näkymät vakaiksi. Näyttää siltä, että vakaita näkymiä [tukevat seuraavat S&P:n lehdistötiedotteessa esitetyt seikat:] ’Ranskan hallitus, jonka omistusosuus [FT:stä] on 55 %, ilmoitti [S&P:lle] selvästi, että se toimii järkevän sijoittajan tavoin ja ryhtyy tarvittaviin toimenpiteisiin, jos FT joutuu vaikeuksiin.’ Korostettakoon, että S&P oli alun perin sanonut, että se ei ottanut huomioon Ranskan hallituksen erityistä tukea kesäkuussa, kun se heikensi [FT:n] luokituksen BBB:hen. Jälkeenpäin luokituslaitos näyttää muuttaneen mielensä, sillä se ilmoittaa, että creditwatch status ’perustuu yrityksen rahavaroista vuoden 2003 lopussa laadittuun analyysiin sekä Ranskan valtion mahdolliseen osallistumiseen Ranskan televiestintämarkkinoihin’ (s. 19). ’[FT] hyötyi markkinoiden kasvavasta luottamuksesta, joka perustui siihen, että [Ranskan] hallitus tukee luottoa tavalla tai toisella’ (s. 20). ’Emme voi unohtaa sitä, että Ranskan valtio on FT:n enemmistöosakas, ja Ranskan valtiovarainministerin viimeisimmät kommentit ovat vakuuttaneet sijoittajat siitä, että maksuvalmius taataan’ (s. 54). ’– – uskomme kuitenkin, että [FT] saa lopulta tarvitsemansa varat [Ranskan] ”valtion epäsuoran tuen” avulla. Kyseeseen voisivat tulla joko pankkien tai [Ranskan] hallituksen myöntämät markkinaehtoiset lainat’ (s. 21). Toisaalta ’mikä olisi markkinahinta uudelle 10 miljardin euron lainalle, kun luottoluokitus on BBB–? Mitkä ovat 10 miljardin euron velan todelliset kustannukset yritykselle, jonka todellinen luokitus ei ole BBB– ja jonka arvostus perustuu yksinkertaisesti hallituksen sille myöntämään tukeen? Uskomme, että oikeaa vastausta näihin kysymyksiin ei ole, sillä jos FT toimisi todellisessa maailmassa, sillä ei meidän mielestämme olisi mahdollisuutta saada jälleenrahoitusta ilman, että se muuttaisi velkaansa pääomaksi’ (s. 33, ks. myös s. 54). Edelleen: ’Lehdistössä mainittiin, että Ranskan hallitus tukee [FT:tä], ja annettiin ymmärtää, että ainakin se, jos ei kukaan muu, myöntää [FT:lle] lainaa. Maininta paransi merkittävästi joukkovelkakirjojen ja osakkeiden arvoa, osakkeiden arvo nousi 90 [prosenttia] ja joukkovelkakirjojen 137 [peruspistettä] kahdessa viikossa, erityisesti koska keinottelijat vahvistivat asemiaan’ (s. 28). Korostettakoon, että S&P sanoi FT:n luottoluokituksen heikentymisestä hiljattain käydyssä puhelinkeskustelussa, että yleensä yritys, joka tuottaa kassavirtaa ja jonka velan suhde EBITDAan on neljä, luokitellaan BBB–:een eli viimeiselle [varmalle] investointitasolle. FT:n nykyinen luokitus BBB– perustuu nähtävästi enemmän [Ranskan] hallituksen antamaan lupaukseen tuesta maksuvalmiuden varmistamiseksi kuin näihin perustaviin seikkoihin.”

Deutsche Bankin laskelmien mukaan FT:n velan suhde liiketoiminnan tulokseen ennen poistoja olisi ollut 4,9 vuoden 2002 toisella puoliskolla ja 5,20 31.12.2002.

38 Komissio päätteli tästä, että FT joutui heinäkuussa 2002 luottamuskriisiin.

39 FT:n entinen pääjohtaja totesikin lehdistölle 16.9.2002, että ”luokituksen lasku estää [FT:n] suunnitellun jälleenrahoituksen” ja että ”Moody’s laski FT:n velan luokituksen kesäkuun [2002] lopussa – – se on sulkenut [siltä] pääsyn markkinoille” (riidanalaisen päätöksen 212 perustelukappaleeseen liittyvä alaviite 131, ks. myös päätöksen 248 perustelukappale). Riidanalaisen päätöksen 252 perustelukappaleeseen liittyvästä alaviitteestä 176 käy ilmi myös, että FT:n tilintarkastajien kuulemistilaisuudessa FT:n entinen pääjohtaja totesi tutkintavaliokunnalle seuraavaa:

”Tosiasia on, että emme ollenkaan tajunneet uhkakuvaa, jonka aiheutti se, että meiltä oli suljettu pääsy pääomamarkkinoille. Meille ei tullut koskaan mieleen tuo mahdollisuus, sillä ajattelimme, että koska [Ranskan] valtio on pääosakkaana, markkinat eivät FT:n kohdalla ottaisi huomioon konkurssin mahdollisuutta, vaikka [Ranskan] valtion tuki sen estämiseksi olisikin välttämätön. Lähes kaikki markkinatoimijat olivat tätä mieltä siihen päivään saakka, jolloin yksi kolmesta luokituslaitoksesta – siis yksi ainoa – päätti, että [FT] oli lähes maksukyvytön ja tarkisti sen luokitusta, mikä sulki yritykseltä seuraavana päivänä pääsyn markkinoille… Kun tämä yksi luokituslaitos oli kesäkuussa [2002] ilmaissut mielipiteensä ja pääsymme markkinoille oli suljettu, tiesin, että jos [FT] ei pystyisi saamaan lisää lainaa, se joutuisi maksuvaikeuksiin vuotta myöhemmin, vuoden 2003 ensimmäisen puoliskon lopulla.”

40 Tämän luottamuskriisin vahvisti ensinnäkin FT:n uusi pääjohtaja, kun häntä kuultiin 11.12.2002 Ranskan kansalliskokouksen talousasiain valiokunnassa. Kuulemispöytäkirjassa todetaan seuraavaa (riidanalaisen päätöksen 39 perustelukappaleeseen liittyvä alaviite 32):

”[FT:n uusi pääjohtaja] huomasi, että täytäntöön pantua rahoitussuunnitelmaa ei ollut järjestelmällisesti noudatettu ja että tilanne oli huonontunut vuoden 2001 alussa, joten odotettavissa oli rahoituskriisi kesällä 2003… [Hän] totesi, että yritys oli sokissa, sillä sitä uhkasi maksujen keskeyttäminen – – sen suuren velkamäärän vuoksi, sillä sen oli hankittava 15 miljardia euroa velan takaisinmaksuun vuosina 2003 ja 2004 sekä 20 miljardia vuonna 2005.”

41 Riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 248 perustelukappaleessa täsmennetään, että 5.12.2002 pidetyssä Ranskan senaatin talousvaliokunnan kuulemistilaisuudessa FT:n uusi pääjohtaja totesi, että ”valtavan velkataakan vuoksi [FT] ei näyttänyt pystyvän selviytymään tilanteesta, jossa sen noteeraus huononi ja jossa sillä ei ollut enää pääsyä pääomamarkkinoille”.

42 Toiseksi Ranskan senaatti totesi talousasiain valiokunnan nimissä 21.11.2002 esittämässään lausunnossa, että FT:n luokituksen laskeminen alemmalle tasolle olisi pahentanut [FT:n] lyhyen ajan velkojen hoitamista koskevaa kriisiä (riidanalaisen päätöksen 39 perustelukappale). Se totesi seuraavaa:

”FT:n rahoitusongelmat saattavat muuttua kriittisiksi kesäkuussa 2003, ja niitä saattaa olla jopa mahdoton ratkaista – –. Jos [FT] ei siihen mennessä ole päässyt markkinoille (haitallisen luokituksen vuoksi), [Ranskan] valtion on löydettävä keinot [FT] jälleenrahoituksen onnistumiseksi.”

43 Myös riidanalaisen päätöksen 245 ja 246 perustelukappaleesta käy ilmi, että JP Morganin 2.12.2002 julkaistun raportin mukaan FT ei olisi ilman valtion tukea pystynyt saamaan markkinoilta lisäpääomaa velkansa jälleenrahoittamiseksi. Raportissa todetaan tästä seuraavaa:

”Me pidämme FT:tä edelleen riski-hyötysuhteen kannalta epäsuotuisana ja odotamme strategisen muutoksen aikaansaamia tuloksia – –. Vaikka onkin nähtävissä, että FT kykenee pienentämään kulujaan ja tekemään erittäin hyvää tulosta ja vaikka pääjohtajalla onkin hyvä maine, [Ranskan] hallituksella on keskeinen tehtävä siinä, että se antaa FT:lle sen tarvitsemaa joustoa. Likviditeettiriski on kuitenkin vielä olemassa ja uskomme, että pääoman korotus on vain ajan kysymys – –. [Ranskan] hallituksella on keskeinen rooli myös velan jälleenrahoituksessa ja vähentämisessä. Jälleenrahoituksen järjestämisessä oikeaan aikaan oli siis ongelmia vuonna 2003, joten FT:n ja luokituslaitosten huomio kohdistuukin likviditeettiriskiin ja [FT:n] jälleenrahoitukseen lyhyellä aikavälillä. Se olisi mahdotonta ilman [Ranskan] hallituksen toimenpiteitä – [FT:kin] myönsi tämän puhelinkeskustelussa, joka käytiin kolmannella vuosineljänneksellä.”

44 Luokituslaitokset olivat kuitenkin tässä tilanteessa säilyttäneet FT:n luokituksen varmalla investointitasolla Ranskan viranomaisten antaman ilmoituksen perusteella (riidanalaisen päätöksen 39 perustelukappale). Riidanalaisen päätöksen 222 perustelukappaleesta käy lisäksi ilmi, että Ranskan valtion ja pääomarakenteen vahvistamiseen osallistuvan pankkiryhmän välillä 11. ja 12.9.2002 allekirjoitettujen sopimuspöytäkirjojen ehtojen mukaan ”luokituslaitokset Moody’s ja [S&P] säilyttävät [FT:n] pitkäaikaisen velan nykyisellä luokitustasolla ([varma] investointitaso); tämä ehto mainitaan myös takaus- ja sijoitussopimuksessa”. Osallistuviin pankkeihin kuuluva Morgan Stanley ilmoitti 12.9.2002 osallistumisestaan FT:n pääoman korotukseen (riidanalaisen päätöksen 222 perustelukappaleeseen liittyvä alaviite 147) seuraavaa:

”Meidän arviomme mukaan suunniteltu toimenpide olisi vaikea nykyisissä olosuhteissa, ja markkinoiden myönteinen reaktio viikon lopulla annettaviin ilmoituksiin ja tiedotteisiin on eräs avaintekijöistä tämän toimenpiteen mahdollistavien edellytysten täyttämiseksi.”

45 Kolmanneksi luokituslaitokset muuttivat arviotaan FT:n velanhoitokyvystä ja totesivat markkinoiden luottamuksen kasvaneen sen perusteella, mikä FT:n rahoitustilanne oli syyskuussa 2002 (riidanalaisen päätöksen 40–49 perustelukappale) ja etenkin Ranskan viranomaisten 13.9.2002 (ks. edellä 7 kohta) ja 2.10.2002 (ks. edellä 8 kohta) antamien lehdistötiedotteiden perusteella.

46 Luokituslaitos Moody’s muuttikin 13.9.2002 julkistamassaan lehdistötiedotteessa FT:n velan luokituksen näkymät heikentyvistä vakaiksi sen perusteella, että Ranskan valtion sitoutuminen FT:n tukemiseen varmistui (riidanalaisen päätöksen 52 perustelukappale ja alaviite 49). Lehdistötiedotteessa todetaan seuraavaa:

”Moody’sin luottamusta vahvisti [Ranskan] hallituksen ilmoitus, jossa vielä kerran vahvistettiin sen voimakas tuki [FT:lle]. Vaikka Moody’s on edelleen huolissaan FT:hen liittyvän taloudellisen riskin suuruudesta ja erityisesti yrityksen heikosta maksuvalmiudesta, se on nyt luottavaisempi, koska Ranskan hallitus tulee [FT:tä], jos [se] joutuu vaikeuksiin velkojensa takaisinmaksussa.”

47 Myös S&P tarkensi 17.12.2002, että Ranskan viranomaisten tuki oli heinäkuusta 2002 alkaen ollut yksi keskeisistä tekijöistä, jotka vaikuttivat siihen, että FT:n luokitus pysyi varmalla investointitasolla. Lisäksi Ranskan viranomaisten ilmoitus osakaslainasta ja sitoutumisesta – suhteessa omistusosuuteensa – FT:n pääomarakenteen vahvistamiseen 15 miljardilla eurolla muodostivat todisteen tästä tuesta ja FT:n velkojien huomattavasta suojasta (riidanalaisen päätöksen 58 perustelukappale sekä alaviitteet 52 ja 53).

48 Komissio totesi lisäksi, että helmi- ja maaliskuussa 2003 toteutetun FT:n pääoman korotuksen jälkeen luokituslaitokset eivät enää pitäneet Ranskan valtion tukea keskeisenä tekijänä FT:n luokituksessa, vaikka tämä tuki oli vielä erittäin tärkeä tekijä S&P:n mielestä 17.12.2002 ja Moody’sin mielestä helmikuussa 2003. Moody’s totesikin seuraavaa (riidanalaisen päätöksen 61 perustelukappale ja alaviite 58):

”Ranskan hallitus on jatkuvasti vahvistanut tukensa [FT:lle] sekä aikomuksensa antaa tarvittaessa taloudellista tukea mahdollisten maksuvalmiusongelmien helpottamiseksi. Tuki – – on [FT:n] käyttöön 18 kuukaudeksi asetettu 9 miljardin euron luottolimiitti, josta maksetaan korot mutta jonka takaisinmaksu voidaan suorittaa vain [FT:n] osakkeina. [Ranskan] valtion tuki vaikuttaa siihen, että Moody’s luokittelee FT:n Baa3-luokkaan – –. [FT:n] huomattavaan velkaantumiseen liittyvä taloudellinen riski ei vastaa sen investointitason luokitukseen liittyviä vaatimuksia (kompensoivia tekijöitä ovat hyvä operatiivinen tulos ja Ranskan valtion ilmaisema tuki).”

49 S&P:n 14.5.2003 eli FT:n pääoman vahvistamisen jälkeen tekemä FT:n luokitus perustui lisäksi selvästi FT:n taloudellisiin tietoihin (riidanalaisen päätöksen 61 perustelukappale ja alaviite 54).

50 Riidanalaisen päätöksen 247 perustelukappaleen mukaan Global Equity Researchin 20.2.2003 laatima raportti vahvisti sen, että FT sai pääomamarkkinoilta jälleenrahoitusta asianmukaisin ehdoin vasta Ranskan viranomaisten antamien ilmoitusten jälkeen. Raportin mukaan ”välittömät likviditeettiongelmat on ratkaistu: sen jälkeen, kun FT:n 15 miljardin euron pääomakorotukseen myönnettiin ennakkona 9 miljardin euron luottolimiitti, yritys on päässyt uudelleen joukkovelkakirjamarkkinoille ja pystynyt näin poistamaan maksuvalmiuteensa liittyviä välittömiä vaikeuksia”.

D Riidanalaisen päätöksen kohde

51 Riidanalaisen päätöksen otsikon 6 eli ”Päätöksen tavoite” alla komissio käsitteli ensin Ranskan tasavallan ilmoitusta, joka koski osakaslainasuunnitelmaa, joka oli tarkoitus panna täytäntöön Ambition 2005 ‑suunnitelman yhteydessä. Tämän jälkeen komissio totesi, että ”päättääkseen, ovatko toimenpiteet perustamissopimuksen mukaisia, [se] tutki hankkeen ilmoittamiseen liittyneitä tapahtumia, kuten hallituksen vuoden 2002 heinäkuun ja joulukuun välisenä aikana antamia ilmoituksia” ja että ”ilmoitettuja toimenpiteitä ei voitu analysoida ottamatta huomioon [edellä mainittuja] ilmoituksia”. Ilmoituksillaan Ranskan viranomaiset nimittäin ilmaisivat halunsa ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin FT:n rahoitusongelmien ratkaisemiseksi. Suunniteltu osakaslaina on näin ollen viranomaisten aiemmin ilmaisemien aikomusten toteuttamista. Tutkimuksen rajoittamiselle ainoastaan niihin seikkoihin, jotka Ranskan valtio päätti ilmoituksessaan ottaa huomioon, ei ole mitään merkittävää oikeudellista perustetta. Valtiontuen edellytykset ovat objektiivisia ja perustuvat taloudellisiin realiteetteihin. Jos komissiolla on siis tietoa aiemmista tapahtumista, jotka ovat objektiivisesti katsottuna olennaisia, kyseiset seikat olisi sisällytettävä analyysiin (riidanalaisen päätöksen 185 perustelukappale). Komissio lisäsi todenneensa menettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen 70 perustelukappaleessa ja alaviitteessä 40, että heinäkuusta 2002 alkaen annetut ilmoitukset voivat olla tutkimuksissa huomioon otettavia asioita (riidanalaisen päätöksen alaviite 110).

52 Komissio teki riidanalaisen päätöksen 186 perustelukappaleessa ja sitä seuraavissa perustelukappaleissa seuraavan yhteenvedon noudattamastaan menettelytavasta:

”(186) Kyseisestä asiasta komissio toteaa, että joulukuussa 2002 toteutettuja toimenpiteitä, joita ilmoitus koski, edelsivät heinäkuun [2002] jälkeen annetut useat Ranskan ilmoitukset ja viranomaisten toimenpiteet. Näiden ilmoitusten ja toimenpiteiden ansiosta on helpompi ymmärtää joulukuussa [2002] toteutettujen toimenpiteiden syitä ja laajuutta. Aiemmilla ilmoituksilla ja toimenpiteillä oli varmasti vaikutusta siihen, miten markkinat ja taloudelliset toimijat suhtautuivat FT:n tilanteeseen joulukuussa [2002]. Koska valtion toiminta vaikuttaa taloudellisten toimijoiden toimintaan, sitä ei voida käyttää objektiivisena parametrina valtion toiminnan arvioinnissa. Aiemmat tapahtumat on sen vuoksi otettava huomioon, kun analysoidaan, sisältävätkö joulukuussa toteutetut toimet valtiontukea.

(187) Ranskan viranomaisten ilmoituksia ja toimenpiteitä vuoden 2002 heinäkuun jälkeen voidaan analysoida kokonaisuutena, joka konkretisoitui joulukuun [2002] toimenpiteisiin (osakaslainan käyttöön asettaminen), joista komissio sai ilmoituksen – –.

(188) Tarkasteltavana olevaa asiaa koskevasta analyysistä ilmenee, että yrityksen saama hyöty – suurin hyöty saatiin heinäkuussa [2002] – ja valtion varojen mahdollinen sitominen, joka näyttää toteutuneen selvimmin joulukuussa [2002], ajoittuvat eri ajankohtiin. Valtiovarainministerin ilmoitukset voitaisiin luokitella tueksi siinä tapauksessa, että niillä olisi ollut selvä vaikutus markkinoihin ja että [FT] olisi saanut niistä hyötyä. Ei ole kuitenkaan helppoa määrittää täysin varmasti, [oliko 12.7.]2002 annet[tu] ilmoitu[s] sellai[nen, jo]ka ainakin mahdollist[i] valtion varojen sitomisen. Komissio on analysoinut tarkasti useita oikeudellisia argumentteja, joissa pyritään toisaalta osoittamaan, että kyseisenkaltaiset julkiset ilmoitukset vastaavat oikeudellisesti katsoen valtion takausta ja että niissä on toisaalta kyse valtion maineesta ja niistä aiheutuu kustannuksia, jos toimenpiteet eivät ole ilmoitusten mukaisia. Kokonaisuutena ottaen voitaisiin ajatella, että nämä toimenpiteet voivat mobilisoida valtion varoja (joko siten, että valtio joutuu vastaamaan sitoumuksestaan sijoittajille, tai siten, että valtion tulevien rahoitustoimien kustannukset kasvavat). Väite, jonka mukaan [12.7.]2002 annet[tu] ilmoitu[s on] tukea, on siis uudistuksellinen, mutta ei täysin perusteeton.

(189) Komissiolla ei kuitenkaan ole riittävästi tietoja todistaakseen kyseisen väitteen perusteella, että ilmoituksiin sisältyisi valtiontukea. Komissio arvioi kuitenkin voivansa osoittaa perinteisemmin keinoin, että joulukuussa toteutetut toimenpiteet, joita ilmoitus koski, sisältävät valtiontukea.

(190) On toisaalta selvää, että joulukuun [2002] toimenpiteeseen sisältyi valtion varojen sitomista. Toisaalta on myös selvää, että [FT] sai joulukuussa etua, kun otetaan huomioon aiempien ilmoitusten ja toimenpiteiden vaikutus markkinoihin.

(191) Tässä suhteessa yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevalla periaatteella ei voida perustella joulukuun [2002] toimenpidettä, kuten Ranskan viranomaiset väittävät, sillä taloudellisten toimijoiden toimintaan joulukuussa vaikutti selvästi hallituksen toiminta ja ennakkoilmoitukset heinäkuun [2002] jälkeen. Vaikka on aihetta epäillä, olivatko heinäkuun [2002] [jälkeen] annetut ilmoitukset itsessään niin konkreettisia, että niiden voitaisiin katsoa sisältävän valtiontukea, ei liene epäilystä siitä, etteivätkö nuo ilmoitukset riittäisi varsin hyvin vääristämään markkinoiden käsitystä ja vaikuttamaan taloudellisten toimijoiden toimintaan jatkossa. Jos asia on näin, taloudellisten toimijoiden toimintaa ei voida käyttää puolueettomana vertailukohtana [Ranskan] valtion toimintaa arvioitaessa. Olettamusta, joka perustuu yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevaan periaatteeseen, ei voida siis soveltaa joulukuun [2002] markkinatilanteeseen, vaan sen pitäisi loogisesti perustua markkinoilla vallitsevaan tilanteeseen, jota ei ole vääristetty ennakkoilmoituksilla.”

E EY 87 artiklan 1 kohdan ja asiantuntevaa yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevan periaatteen soveltaminen

53 Riidanalaisen päätöksen otsikon 7 eli ”Käsiteltävän toimenpiteen tarkastelu [EY] 87 artiklan 1 kohdan nojalla” alla komissio totesi seuraavaa (riidanalaisen päätöksen 194 perustelukappale):

”Osakaslaina (jolla ennakoitiin [Ranskan] valtion osallistumista [FT:n] pääomarakenteen vahvistamiseen), on FT:n hyväksi myönnettyä etua, sillä sen avulla yritys voi lisätä rahoituskeinojaan ja vakuuttaa markkinat kyvystään maksaa erääntyvät lainat. Vaikka osakaslainasta ei koskaan allekirjoitettu sopimusta, markkinoiden saama mielikuva kyseisen lainan myöntämisestä on omiaan tuomaan etua FT:lle, koska markkinoilla uskottiin, että [FT:n] taloudellinen tilanne oli vakaampi – –. Tämä olisi voinut vaikuttaa FT:n lainaehtoihin.”

54 Komissio totesi edelleen seuraavaa (riidanalaisen päätöksen 195 perustelukappale):

”Edun saaminen valtion sitoutumisesta, johon sisältyy mahdollinen, ei välitön, varojen siirto, ei sulje pois sitä, ettei etua olisi myönnetty valtion varoista. Tässä on – – otettava huomioon, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kaikissa tapauksissa ei ole tarpeen osoittaa, että valtion varoja on siirretty, jotta voidaan todistaa, että yhdelle tai useammalle yritykselle myönnetty [etu] voidaan katsoa EY 87 artiklan 1 kohdan mukaiseksi valtiontueksi [alaviite 113: asia C‑482/99, Ranska v. komissio, tuomio 16.5.2002, Kok., s. I‑4397, 36 kohta; ks. myös asia C‑387/92, Banco Exterior de España, tuomio 15.3.1994, Kok., s. I‑877, 14 kohta ja asia C‑6/97, Italia v. komissio, tuomio 19.5.1999, Kok., s. I‑2981, 16 kohta]. Näin ollen jopa etu, josta mahdollisesti aiheutuu valtiolle lisäkustannuksia, on valtiontukea, jos se vaikuttaa kilpailuun ja kauppaan jäsenvaltioiden välillä [alaviite 114: asia C‑200/97, Ecotrade, tuomio 1.12.1998, Kok., s. I‑7907, 43 kohta sekä yhdistetyt asiat T‑204/97 ja T‑270/97, EPAC v. komissio, tuomio 13.6.2000, Kok., s. II‑2267, 80 kohta].”

55 Valtion varoihin kohdistui tällaisia mahdollisia lisäkustannuksia ”sen ilmoittaessa osakaslainan käyttöön asettamisesta ja täyttäessä kyseisen käyttöön asettamisen ennakkoedellytyksiä – –, jolloin markkinoilla syntyi mielikuva, että laina oli käytännössä jo asetettu käyttöön – –. Kustannuksia aiheutui myös ERAP:n parafoiman ja allekirjoittaman osakaslainasopimuksen lähettämisestä FT:lle”. Vaikka FT ei koskaan allekirjoittanut sopimusta, se ei silti tarkoita sitä, ettei valtion varoja olisi voitu sitoa. Komissio katsoo yhtäältä, että ”[koska] kyseessä oli sopimu[sta koskeva] tarjous, FT olisi voinut allekirjoittaa sen haluamanaan ajankohtana [tarjouksen] kumoamiseen asti, jolloin sillä olisi ollut oikeus saada 9 miljardin euron summa välittömästi käyttöönsä”, ja toisaalta, että ”koska [Ranskan] valtion oli otettava tämä huomioon, sen oli varattava ERAP:n kautta FT:n käyttöön vastaava määrä varoja” (riidanalaisen päätöksen 196 perustelukappale). Komission oli sen vuoksi tutkittava, oliko FT:lle näin myönnetty etu asian tuntevan yksityisen sijoittajan periaatteen mukainen ja vaikuttaako se kilpailuun ja kauppaan jäsenvaltioiden välillä (riidanalaisen päätöksen 197 perustelukappale).

56 Komissio totesi, että FT:n saamat edut vääristivät tai uhkasivat vääristää kilpailua ja olivat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden kauppaan (riidanalaisen päätöksen 198–201 perustelukappale). Tämän jälkeen se tarkasteli riidanalaisen päätöksen otsikon 8 eli ”Järkevästi toimivaa yksityistä markkinataloussijoittajaa koskeva periaate” alla sitä, oliko kyseistä periaatetta noudatettu, kun otettiin huomioon Ranskan viranomaisten osakaslainaa koskevaa suunnitelmaa edeltävinä kuukausina antamat ilmoitukset (riidanalaisen päätöksen 202 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet).

57 Kun otetaan huomioon 12.7.2002 annettu ilmoitus (ks. edellä 4 kohta) ja Ranskan viranomaisten 13.9.2002, 2.10.2002 ja 4.12.2002 antamat lehdistötiedotteet (ks. edellä 7, 8 ja 11 kohta), komissio totesi lähinnä, että ”kokonaisuutena ottaen voitiin todeta, että ilmoituksissa julkistettiin [Ranskan] valtion aikomus ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin, jos [FT:llä] olisi rahoitusongelmia tai taloudellisia vaikeuksia”, ja että niissä tehtiin tätä koskeva sitoumus. Nämä toistuvat ja yhdenmukaiset Ranskan valtion antamiksi katsottavat ilmoitukset olivat nimittäin niin selkeitä, tarkkoja ja järkkymättömiä, että niistä kävi ilmi valtion uskottava ehdoton sitoutuminen muun muassa rahoitus- ja teollisuusyhteisölle, joka tulkitsikin niitä näin (riidanalaisen päätöksen 206–213 ja 217 perustelukappale). Näiden julkisten ilmoitusten lisäksi Ranskan viranomaiset ottivat yhteyttä ”tärkeimpiin markkinatoimijoihin”, kuten S&P:hen (ks. edellä 35 ja 37 kohta), ilmoittaakseen niille aikomuksistaan ja palauttaakseen markkinoiden luottamuksen nopeasti ja pyrkivät näin estämään FT:n velan luokituksen alenemisen spekulatiiviselle tasolle (riidanalaisen päätöksen 212 perustelukappale).

58 Tällaisia ilmoituksia pidetään markkinoilla yleisesti luotettavina, ja niiden seurauksena markkinat odottivat Ranskan valtion ”tekevän kaikkensa FT:n taloudellisten vaikeuksien voittamiseksi”. Komissio katsoi, että ”jos [Ranskan] valtio ei olisi täyttänyt näitä odotuksia, vaikutukset olisivat kohdistuneet valtion maineeseen omistajana, osakkeenomistajana tai yrityksen johtajana riippumatta siitä, onko kyse pörssiyrityksistä, sekä julkisen velan rahoittamiseksi tarvittavien joukkovelkakirjalainojen liikkeeseenlaskijana”. Nämä ilmoitukset olivat siis osa valtion maineeseen perustuvaa strategiaa (riidanalaisen päätöksen 217 perustelukappale). Näin ollen voitiin ajatella, että nämä seikat ”vaarantavat valtion varat” ja että ”väite, jonka mukaan Ranskan viranomaisten heinäkuusta 2002 lähtien antamat ilmoitukset ovat tukea, on – – uudistuksellinen, mutta ei täysin perusteeton” (riidanalaisen päätöksen 218 perustelukappale).

59 Riidanalaisen päätöksen 219 perustelukappaleessa komissio kuitenkin päätteli, ettei ”se pysty näillä perusteilla kiistattomasti toteamaan, että kyseiset toimenpiteet sisältävät valtiontukea”. Komissio arvioi ”sitä vastoin voivansa osoittaa perinteisemmin keinoin, että joulukuussa 2002 toteutetut toimenpiteet, joista ilmoitettiin komissiolle, sisältävät valtiontukea”. Näin ollen riittää, että ”aiemmin annetuilla ilmoituksilla todetaan olleen todellista vaikutusta markkinoihin joulukuussa, jolloin itse ilmoituksia ei tarvitse luokitella valtiontueksi”.

60 Komissio tukeutui erityisesti 28.4.2004 julkaistuun raporttiin, jossa todettiin FT:n osakkeiden ja joukkovelkakirjojen arvon nousseen epänormaalisti ja kiistämättömästi (osakkeiden 37,8–43,8 prosenttia ja joukkovelkakirjojen 3,2–9,7 prosenttia) 12.7.2002 annetun ilmoituksen seurauksena, sekä S&P:n lehdistötiedotteeseen samalta päivältä (ks. edellä 35 kohta) ja Deutsche Bankin 22.7.2002 julkaisemaan raporttiin (ks. edellä 37 kohta) ja päätteli niiden perusteella, että ”markkinat pitivät [Ranskan] valtion ilmoituksia uskottavana sitoumuksena tukea FT:tä” (riidanalaisen päätöksen 220–222 perustelukappale).

61 Ranskan viranomaisten ilmoituksilla oli nimittäin ratkaiseva vaikutus siihen, että FT:n luokitus säilyi varmalla investointitasolla, kun taas luokittelu spekulatiiviselle tasolle olisi tehnyt osakaslainan toteuttamisesta epävarmempaa ja kustannuksiltaan varmasti paljon korkeampaa (riidanalaisen päätöksen 225 perustelukappaleen loppuosa). Näin ollen Ranskan viranomaisten päätös ennakoida FT:n pääomarakenteen vahvistamista myöntämällä sen käyttöön luottolimiitti konkretisoi lopullisesti niiden ilmoitukset (riidanalaisen päätöksen 226 perustelukappale).

62 Komission mukaan ratkaisevaa vaikutusta ei ollut sillä, että huhtikuussa 2003 toteutettu FT:n pääomarakenteen vahvistaminen onnistui ja että osakaslainaa ei koskaan otettu käyttöön. Asiantuntevaa yksityistä sijoittajaa koskevaa perustetta sovellettaessa on aiheellista tukeutua työntekijöihin, jotka ovat sijoittajan tiedossa sijoituspäätöksen tekohetkellä. Huhtikuussa 2003 toteutetun toimenpiteen onnistumista ei siis voida ottaa huomioon, kun arvioidaan Ranskan valtion toimintaa joulukuussa 2002. Koska Ranskan viranomaisten ilmoituksilla oli vaikutusta markkinoihin ja taloudellisten toimijoiden toimintaan, komissio ei voi ”perustaa arviotaan valtion toiminnasta muiden taloudellisten toimijoiden toimintaan ja soveltaa näin samanaikaisuuden periaatetta”. Komission mukaan ”[Ranskan] valtion heinäkuussa antamat ja myöhemmin toistetut ilmoitukset, joiden mukaan se ryhtyisi tarvittaviin toimenpiteisiin, jotta [FT] voisi ratkaista rahoitusongelmansa, vääristävät samanaikaisuuden arviointia, koska yksityisten sijoittajien ei voida katsoa tehneen päätöstä ainoastaan [FT:n] tilanteen perusteella riippumatta siitä, saako yritys ilmoitusten perusteella valtiontukea”. Asiantuntevaa yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevan periaatteen soveltamista ei myöskään voida perustaa joulukuun 2002 markkinatilanteeseen, vaan loogisesti ajateltuna sen soveltamisen on perustuttava ”markkinatilanteeseen, joka vallitsi ennen valtion ilmoituksia ja toimenpiteitä” (riidanalaisen päätöksen 227 perustelukappale).

63 Kuitenkin ”näyttäisi siltä”, että kun kyseessä olevia sijoituspäätöksiä tarkastellaan ennen heinäkuuta 2002 vallinneen tilanteen pohjalta eli sen perusteella, että FT oli tuolloin rahoitus- ja luottamuskriisissä eivätkä Ranskan viranomaiset olleet vielä toteuttaneet toimenpiteitä tai antaneet ilmoituksia, nämä päätökset eivät noudata asiantuntevaa yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevaa periaatetta (riidanalaisen päätöksen 228 perustelukappale). Näin ollen on ”epätodennäköistä, että yksityinen sijoittaja olisi heinäkuun 2002 jälkeen antanut vastaavanlaisia ilmoituksia kuin Ranskan viranomaiset, koska ilmoitukset olisivat taloudellisesta näkökulmasta katsoen vaarantaneet sijoittajan uskottavuuden ja maineen ja oikeudellisesta näkökulmasta katsoen merkinneet sijoittajan sitoutumista kyseisestä ajankohdasta lähtien tukemaan [FT:tä] taloudellisesti kaikissa olosuhteissa”. Tällainen sijoittaja olisi ottanut yksin erittäin suuren taloudellisen riskin FT:n suhteen ilman minkäänlaista korvausta. Edes pääosakas, jolla oli samat tiedot yrityksen taloudellisesta tilanteesta kuin Ranskan viranomaisilla tuohon aikaan, ei olisi ilmoittanut tukeaan FT:lle heinäkuussa 2002 tarkastamatta ensin perusteellisesti sen taloudellista tilannetta ja toteuttamatta tarvittavia tervehdyttämistoimenpiteitä tilanteen parantamiseksi voidakseen arvioida tällaiseen tukitoimenpiteeseen liittyvän riskin laajuutta. Tällainen pääosakas olisi joka tapauksessa tarvinnut rahoitusmarkkinoiden panosta FT:n tilanteen parantamiseksi. Kyseiset markkinat eivät kuitenkaan ”tuohon aikaan olleet valmiita sijoittamaan FT:hen eivätkä myöntämään sille luottoa” (riidanalaisen päätöksen 229 perustelukappale).

64 Edellä esitetyistä seikoista seuraa, että ”järkevästi toimivan yksityisen markkinataloussijoittajan [perustetta] ei [ollut] noudatettu” ja että ”sen vuoksi FT:lle osakaslainan muodossa myönnetty tuki [oli] valtiontukea, kun sitä tarkastellaan Ranskan viranomaisten ilmoitusten ja aiempien toimenpiteiden valossa, vaikka saadun edun määrää [olikin] vaikea arvioida” (riidanalaisen päätöksen 230 perustelukappale).

F Kyseisen tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille

65 Riidanalaisen päätöksen otsikon 9 eli ”Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille” alla komissio totesi, että yhtäältä FT:tä oli pidettävä yhteisön suuntaviivoista vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi annetun komission tiedonannon (EYVL 1999, C 288, s. 2) 4–6 kohdassa tarkoitettuna vaikeuksissa olevana yrityksenä ja että toisaalta kyseessä olevia toimenpiteitä ei voitu luokitella vaikeuksissa olevien yritysten pelastamis- ja rakenneuudistustueksi, sillä ne eivät täyttäneet näissä suuntaviivoissa vahvistettuja edellytyksiä (riidanalaisen päätöksen 231–255 perustelukappale). Näin ollen komissio katsoi EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja edellä mainittujen suuntaviivojen mukaisesti, etteivät nämä toimenpiteet soveltuneet yhteismarkkinoille (riidanalaisen päätöksen 256 perustelukappale).

G Kyseisen tuen takaisin periminen

66 Riidanalaisen päätöksen otsikon 10 eli ”Tuen takaisinperiminen” alla komissio ilmoitti, ettei se pysty tässä vaiheessa tarkasti määrittämään kyseisten tukien määrää, jotta ne voitaisiin periä takaisin asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan mukaisesti (riidanalaisen päätöksen 257–259 perustelukappale).

67 Komissio totesi, että ”yrityksistään huolimatta [se] ei [ollut] saanut kunnollista arviota ilmoitettujen toimenpiteiden taloudellisesta nettovaikutuksesta. Vaikutus olisi määritettävä teoreettisella laskelmalla, jossa [Ranskan] valtion ilmoitusten ja toiminnan vaikutukset erotetaan muista tapahtumista, joilla olisi voinut olla vaikutusta FT:n tilanteeseen tai siihen, miten markkinat tilannetta tulkitsivat”. Se lisäsi, ettei se ”myöskään [pystynyt] sisällyttämään [riidanalaiseen] päätökseen riittävän tarkkoja laskentaparametreja lopullisen laskelman tekemiseksi sen täytäntöönpanovaiheessa”. Komissio päätteli, että ”näissä erityisolosuhteissa asetuksen – – N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaisesta jäsenvaltion puolustautumisoikeuksien noudattamisesta voi muodostua este tukien takaisinperinnälle. Asetuksen mukaan ’komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista’” (riidanalaisen päätöksen 261 perustelukappale).

68 Komission mukaan tämän päätelmän perusteena oli myös tuensaajien luottamuksensuojan periaate (riidanalaisen päätöksen 262 perustelukappale). Se täsmensi aiheesta seuraavaa riidanalaisen päätöksen 263 ja 264 perustelukappaleessa:

”(263) Komissio on ottanut huomioon [Ranskan] hallituksen ilmoitukset arvioidessaan, onko käsiteltävä toimenpide valtiontukisääntöjen mukainen. Suunniteltua osakaslainaa ei erikseen arvioituna olisi todennäköisesti perustamissopimuksen nojalla katsottu valtiontueksi. Komissio päättelee kuitenkin, että ilmoitusten tarkoituksena oli palauttaa markkinoiden luottamus [FT:hen]. Ne eivät ole järkevästi toimivan yksityisen sijoittajan periaatteen mukaisia, ja niiden perusteella osakaslaina on käytännön todiste FT:lle myönnetystä tuesta. Komissio toteaa, että kyseessä on ensimmäinen kerta, kun sen on tarkasteltava, onko tämänkaltainen toiminta katsottava tueksi. Koska tuki riippuu toimenpiteistä, jotka edelsivät ilmoitusta osakaslainasuunnitelmasta, huolellinen toimija olisi voinut luottaa siihen, että huolestunut jäsenvaltio toimii sääntöjenmukaisesti. Jäsenvaltiohan oli ilmoittanut suunnitelmasta etukäteen. Kuten julkisasiamies Darmon toteaa asiaa C-5/[89] koskevissa päätelmissään [asia C‑5/89, komissio v. Saksa, tuomio 20.9.1990, Kok., s. I‑3437, Kok. Ep. X, s.521], ’ei voida vähätellä joidenkin yritysten epävarmuutta siitä, onko tuki ilmoitettava, silloin kun kyse on epätyypillisistä tukimuodoista’.

(264) Komissio toteaa, että FT on voinut oikeutetusti luottaa siihen, että [Ranskan tasavallan] toimintaa ei katsota valtiontueksi. Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että määräys periä tuki takaisin olisi yhteisön oikeuden yleisperiaatteiden vastaista.”

Menettely ja asianosaisten vaatimukset

I Asiat T‑425/04 ja T‑444/04

69 Ranskan tasavalta nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 13.10.2004 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, joka kirjattiin asianumerolle T-425/04.

70 FT nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 5.11.2004 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, joka kirjattiin asianumerolle T‑444/04.

71 Ranskan tasavalta ja FT vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

72 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– jättää kanteet tutkimatta

– toissijaisesti hylkää kanteet perusteettomina

– velvoittaa Ranskan tasavallan ja FT:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

73 Bouygues-yritykset pyysivät unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 25.10.2007 jättämällään hakemuksella saada osallistua asiaan T‑444/04 väliintulijoina tukeakseen komission vaatimuksia.

74 Komissio ilmoitti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 20.11.2007 toimittamallaan asiakirjalla, ettei se vastusta sitä, että Bouygues-yritykset hyväksytään väliintulijoiksi sen vaatimusten tukemiseksi. Se täsmensi kuitenkin, ettei se vielä ota kantaa Bouygues-yritysten väliintulijoina esittämien väitteiden ja niiden asiassa T‑450/04 nostaman kanteen tueksi esittämien väitteiden johdonmukaisuuteen (ks. jäljempänä 78 ja sitä seuraavat kohdat).

75 FT vaati unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 21.11.2007 toimittamallaan asiakirjalla, että unionin yleinen tuomioistuin jättää tutkimatta kyseisen väliintulohakemuksen ja velvoittaa Bouygues-yritykset korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja toissijaisesti se vaati, että väliintulo sallitaan ainoastaan suullisessa käsittelyssä.

76 FT pyysi unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 4.12.2007 toimittamallaan asiakirjalla, että tiettyjä asian T‑444/04 kannekirjelmään ja vastineeseen sisältyviä seikkoja käsiteltäisiin luottamuksellisesti Bouygues-yrityksiin nähden.

77 Unionin yleisen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 30.1.2008 antamallaan määräyksellä Bouygues-yritysten väliintulon komission vaatimusten tukemiseksi asian T‑444/04 suullisessa käsittelyssä ja määräsi, että väliintulijoille toimitetaan suullista käsittelyä varten laadittu väliaikainen kertomus, joka ei sisältänyt luottamuksellisia tietoja, sekä päätti, että FT:n esittämän luottamuksellista käsittelyä koskevan pyynnön aiheellisuudesta päätetään myöhemmin. Yksikään asianosaisista tai väliintulijoista ei esittänyt vastalauseita suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen, joka ei sisältänyt luottamuksellisia tietoja, sisällöstä.

II Asia T‑450/04

78 Bouygues-yritykset nostivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 9.11.2004 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, joka kirjattiin asianumerolla T‑450/04.

79 Bouygues-yritykset vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

80 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– jättää riidanalaisen päätöksen 1 artiklaa koskevan kumoamisvaatimuksen tutkimatta ja toissijaisesti hylkää vaatimuksen perusteettomana

– hylkää riidanalaisen päätöksen 2 artiklaa koskevan kumoamisvaatimuksen perusteettomana

– velvoittaa Bouygues-yritykset korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

81 FT ja Ranskan tasavalta pyysivät unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 25.3.2005 ja 29.3.2005 jättämillään asiakirjoilla saada osallistua asiaan T‑450/04 väliintulijoina tukeakseen komission vaatimuksia. Unionin yleisen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi väliintulot 25.5.2005 antamillaan määräyksillä. Väliintulijat toimittivat väliintulokirjelmänsä ja Bouygues-yritykset ja komissio huomautuksensa näistä väliintulokirjelmistä asetetuissa määräajoissa.

82 Ranskan tasavalta vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää riidanalaisen päätöksen 2 artiklaa koskevan kumoamisvaatimuksen perusteettomana

– velvoittaa Bouygues-yritykset korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

83 FT vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen perusteettomana

– velvoittaa Bouygues-yritykset korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

III Asia T‑456/04

84 AFORS nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 12.11.2004 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, joka kirjattiin asianumerolla T‑456/04.

85 AFORS vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen 2 artiklan

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

86 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– jättää riidanalaisen päätöksen 1 artiklaa koskevan kumoamisvaatimuksen tutkimatta

– hylkää riidanalaisen päätöksen 2 artiklaa koskevan kumoamisvaatimuksen perusteettomana

– velvoittaa AFORS:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

87 FT ja Ranskan tasavalta pyysivät unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 25.3.2005 ja 29.3.2005 jättämillään asiakirjoilla saada osallistua asiaan T‑456/04 väliintulijoina tukeakseen komission vaatimuksia. Unionin yleisen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi väliintulot 12.5.2005 ja 25.5.2005 antamillaan määräyksillä. Väliintulijat toimittivat väliintulokirjelmänsä ja AFORS huomautuksensa näistä väliintulokirjelmistä asetetuissa määräajoissa.

88 Ranskan tasavalta vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa AFORS:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

89 FT vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– jättää riidanalaisen päätöksen 1 artiklaa koskevan kumoamisvaatimuksen tutkimatta

– hylkää riidanalaisen päätöksen 2 artiklaa koskevan kumoamisvaatimuksen perusteettomana

– velvoittaa AFORS:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

IV Prosessinjohtotoimet, asioiden siirtäminen laajennetun ratkaisukokoonpanon käsiteltäviksi ja asioiden yhdistäminen

90 Unionin yleinen tuomioistuin pyysi työjärjestyksensä 64 artiklassa tarkoitettuna prosessinjohtotoimena 11.12.2007 päivätyllä kirjeellä asioissa T‑425/04, T‑444/04 ja T‑450/04 yhtäältä komissiota toimittamaan tiettyjä asiakirjoja ja esitti toisaalta kirjallisia kysymyksiä Ranskan tasavallalle, FT:lle ja komissiolle sekä pyysi näitä vastaamaan kysymyksiin kirjallisesti. Asianosaiset ja väliintulijat vastasivat näihin pyyntöihin asetetuissa määräajoissa.

91 Työjärjestyksen 14 artiklan nojalla ja kolmannen jaoston ehdotuksesta unionin yleinen tuomioistuin päätti 13.2.2008 asianosaisia kuultuaan siirtää työjärjestyksen 51 artiklan mukaisesti kyseessä olevat neljä asiaa laajennetun ratkaisukokoonpanon käsiteltäviksi.

92 Bouygues-yritykset pyysivät unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon asian T‑450/04 yhteydessä 15.4.2008 jättämällään asiakirjalla asioiden T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ja T‑456/04 yhdistämistä työjärjestyksen 50 artiklan 1 kohdan nojalla. Näiden asioiden muut osapuolet esittivät pyynnöstä huomautuksensa asetetuissa määräajoissa.

93 FT pyysi unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 14.5.2008 jättämällään asiakirjalla työjärjestyksen 50 artiklan 2 kohdan nojalla, että tiettyjä asian T‑444/04 kannekirjelmään ja vastineeseen sisältyviä seikkoja sekä kannekirjelmään kuuluvia liitteitä käsiteltäisiin luottamuksellisesti muihin asioiden T‑425/04, T‑450/04 ja T‑456/04 osapuoliin nähden, ja toimitti näistä oikeudenkäyntiasiakirjoista version, joka ei sisältänyt luottamuksellisia tietoja.

94 Unionin yleisen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtajan 17.2.2009 antamalla määräyksellä asiat T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ja T‑456/04 yhdistettiin työjärjestyksen 50 artiklan nojalla suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten. Laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtaja määräsi lisäksi yhtäältä, että tutustuminen oli mahdollista ainoastaan yhdistettyjen asioiden oikeudenkäyntiasiakirjojen niihin versioihin, jotka eivät sisältäneet luottamuksellisia tietoja, ja toisaalta, että osapuolille toimitettaisiin suullista käsittelyä varten laadittujen kertomusten väliaikaiset versiot, jotka eivät sisältäneet luottamuksellisia tietoja, sekä päätti, että FT:n esittämän luottamuksellista käsittelyä koskevan pyynnön aiheellisuudesta päätetään myöhemmin. Yksikään osapuolista ei esittänyt vastalauseita.

V Suullinen käsittely

95 Unionin yleinen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) on esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella päättänyt aloittaa suullisen käsittelyn.

96 Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 21.4.2009 pidetyssä istunnossa.

97 Komissio luopui istunnossa asiaa T‑456/04 koskevasta ensimmäisestä vaatimuksestaan siltä osin kuin sillä vaadittiin unionin yleistä tuomioistuinta jättämään tutkimatta AFORS:n vaatimus riidanalaisen päätöksen 1 artiklan kumoamisesta, mikä on kirjattu suullisen käsittelyn pöytäkirjaan.

Oikeudellinen arviointi

I Riidanalaisen päätöksen 1 artiklaa koskeva kumoamisvaatimus

A Asioissa T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ja T‑456/04 esitetyt oikeudenkäyntiväitteet

1. Asianosaisten lausumat

98 Komissio väittää, että asioissa T‑425/04 ja T‑444/04 nostetut kanteet sekä asiassa T‑450/04 esitetty riidanalaisen päätöksen 1 artiklaa koskeva kumoamisvaatimus on jätettävä tutkimatta oikeussuojan tarpeen puuttumisen vuoksi.

99 Ranskan tasavallan ja FT:n kanteista komissio väittää, että kantajat ovat saavuttaneet tavoitteensa eikä niillä ole intressiä saada riidanalaista päätöstä kumotuksi kokonaisuudessaan siksi, että päätöksessä ei määrätä kyseessä olevaa tukea perittäväksi takaisin, vaikka se todetaankin yhteismarkkinoille soveltumattomaksi.

100 Komissio katsoo, että vaikka jäsenvaltio olisi perustamissopimuksessa tarkoitettu etuoikeutettu kantaja ja vaikka sen ei tarvitsisi osoittaa, että riidanalaisella toimella on siihen kohdistuvia oikeudellisia vaikutuksia, sillä on kuitenkin oltava jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi saada kyseinen toimi kumotuksi. Näin ollen jäsenvaltio voi nostaa kanteen ainoastaan sille vastaisista toimista eli toimista, jotka voivat muuttaa sen oikeusasemaa selvästi. Määriteltäessä sitä, tuottaako toimi oikeusvaikutuksia, on lisäksi tutkittava toimen aineellista sisältöä. Näitä edellytyksiä sovelletaan sitäkin suuremmalla syyllä myös muihin kantajiin, kuten FT:hen ja Bouygues-yrityksiin.

101 Bouygues-yritysten nostamasta kanteesta komissio toteaa, että kantajat noudattavat ensimmäisessä kumoamisperusteessaan samaa päättelyä, jota on noudatettu riidanalaisessa päätöksessä sen 219 perustelukappaleeseen saakka. Ne eivät varsinaisesti riitauta kyseistä päätöstä siltä osin kuin siinä todetaan ilmoitettujen tukien olevan yhteismarkkinoille soveltumattomia, sillä tämä toteamus on niiden intressien ja toiveiden mukainen. Sen sijaan ne riitauttavat päätöksen ainoastaan siltä osin kuin komissio ei ole todennut, että heinäkuusta 2002 alkaen annetut ilmoitukset olisivat yhdessä tai erikseen valtiontukea. Näin ollen riidanalaisen päätöksen 1 artikla on Bouygues-yrityksille myönteinen, eikä niillä ole jo syntynyttä ja edelleen olemassa olevaa intressiä saada artikla kumottua.

102 Komission mukaan ainoastaan päätöksen päätösosalla voi olla oikeudellisia vaikutuksia ja näin ollen vain se voi olla kantajalle vastainen. Riidanalaisen päätöksen perusteluissa esitetyistä arvioinneista sinänsä ei voida nostaa kumoamiskannetta, ja unionin tuomioistuimet voivat valvoa niiden laillisuutta vain, jos ne muodostavat asianomaiselle vastaisen päätöksen perusteluina sen päätösosan välttämättömän perustan. Tällä tavoin on vahvistettu, että kantajalle myönteinen päätös ei voi olla kantajalle vastainen, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta kolmansien osapuolten, joita asia koskee, oikeuteen nostaa päätöksestä kumoamiskanne.

103 Tässä yhteydessä komissio muistuttaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑164/02, Alankomaat vastaan komissio, 28.1.2004 antamasta määräyksestä (Kok., s. I‑1177, 18–25 kohta), jonka mukaan valtiontukea koskevan päätöksen kohteena olevan jäsenvaltion, jolle päätös on myönteinen, nostamaa kannetta ei voida ottaa tutkittavaksi oikeussuojan tarpeen puuttumisen vuoksi, kun päätöksessä todetaan tiettyjen tukitoimenpiteiden olevan yhteismarkkinoille soveltuvia. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan kyseisen päätöksen päätösosalla ei ollut kantajan intresseihin kohdistuvia sitovia oikeudellisia vaikutuksia, sillä se ei muuttanut kantajan oikeudellista asemaa vakavasti ja selvästi. Tämän määräyksen taustalla ollut tilanne oli toki hieman erilainen kuin nyt käsiteltävän riita-asian taustatilanne, koska FT:lle myönteiset toimenpiteet on luokiteltu yhteismarkkinoille soveltumattomiksi tuiksi. On kuitenkin niin, että yhtäältä riidanalainen päätös oli Ranskan tasavallalle ja FT:lle myönteinen, kun siinä todettiin, ettei näitä tukia voida vaatia perittäviksi takaisin, eikä se luonteensa puolesta voinut muuttaa näiden oikeudellista tilannetta tai olla niille vastainen. Toisaalta riidanalainen päätös oli myönteinen myös Bouygues-yrityksille, kun sen 1 artiklassa luokiteltiin FT:n hyväksi toteutetut toimenpiteet yhteismarkkinoille soveltumattomiksi, eikä se voinut muuttaa myöskään Bouygues-yritysten oikeusasemaa tai olla niille vastainen. Bouygues-yritykset eivät varsinaisesti kyseenalaista päätösosaa vaan vaativat ainoastaan kumoamaan arvioinnin, jonka mukaan valtiontukea oli ainoastaan osakaslaina, sellaisena kuin sitä tarkasteltiin heinäkuusta 2002 alkaen annettujen ilmoitusten valossa. Komission mielestä näillä neljällä kantajalla ei joka tapauksessa ole jo syntynyttä ja edelleen olemassa olevaa intressiä saada ratkaisu nyt käsiteltävään riita-asiaan, sillä vaikka niiden vaatimukset olisivat perusteltuja, 1 artiklan kumoaminen ei muuttaisi niiden oikeusasemaa riippumatta tällaisen kumoamisen perusteista.

104 Komissio lisää Ranskan tasavallan tukemana, että se ei kiistä Bouygues-yritysten intressiä saada riidanalaisen päätöksen 2 artikla kumottua, mutta se katsoo kuitenkin, että niiden kanta on ristiriitainen. Jos nimittäin oletetaan, että riidanalaisen päätöksen 1 artiklan kumoamista koskeva Bouygues-yritysten vaatimus olisi perusteltu, unionin yleinen tuomioistuin ei voisi lausua niiden esittämästä, kyseisen päätöksen 2 artiklan kumoamista koskevasta vaatimuksesta. Tässä tapauksessa osakaslaina ei olisi enää 1 artiklassa tarkoitettua tukea, joka olisi otettava huomioon riidanalaisen päätöksen 2 artiklan soveltamisessa. Tämä ristiriita ainoastaan vahvistaa komission väitettä siitä, että Bouygues-yrityksillä ei ole oikeutta riitauttaa päätöksen 1 artiklaa.

105 Komissio katsoo lisäksi, että riidanalaiseen päätökseen perustuva Ranskan tasavallan mahdollinen velvoite ilmoittaa tulevaisuudessa kaikista nyt käsiteltävässä tapauksessa tueksi luokiteltujen kaltaisista tukitoimenpiteistä ei muuttaisi – vaikka siihen sisältyisikin tietynlainen menettelyllinen velvoite – Ranskan tasavallan tai FT:n oikeusasemaa siten, että muutos riittäisi siihen, että niillä todettaisiin olevan jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva oikeussuojan tarve. Tämä on vahvistettu edellä 103 kohdassa mainitussa asiassa Alankomaat vastaan komissio annetussa määräyksessä, jossa yhteisöjen tuomioistuin ei katsonut kantajana olevalla valtiolla jo syntynyttä ja edelleen olemassa olevaa intressiä, vaikka valtio oli vedonnut juuri tähän. Jos intressi, johon kantaja vetoaa, liittyy tulevaan oikeusasemaan, kantajan on osoitettava, että oikeusasemaan kohdistuva vaikutus on jo nyt varma. Samalla tavoin on niin, että jos kansallinen tuomioistuin joutuisi ottamaan huomioon riidanalaisen päätöksen ja jos sillä on epäilyksiä päätöksen merkityksestä, sen olisi mahdollista esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymys EY 234 artiklan nojalla, joten kantajilta ei missään tapauksessa evättäisi mahdollisuutta puolustaa oikeuksiaan kansallisessa tuomioistuimessa mahdollisen oikeusriidan yhteydessä.

106 Komissio kiistää FT:n väitteen, jonka mukaan tämä voisi riidanalaisen päätöksen johdosta joutua maksamaan takaisin riidanalaisen tuen, kun otetaan erityisesti huomioon yhdistetyissä asioissa T‑450/04 ja T‑456/04 nostetut kanteet. Nyt käsiteltävässä tapauksessa pelkkä viittaaminen kolmansien mahdollisiin kanteisiin ei voi olla perusteena kantajan oikeussuojan tarpeelle. Komission mukaan mahdolliset kansallisessa tuomioistuimessa nostettavat kanteet ovat täysin hypoteettisia. Vaikka tukitoimenpiteet oli toteutettu lainvastaisesti ennen kyseisen riidanalaisen päätöksen, joka sisälsi päätöksen olla määräämättä kyseisen tuen takaisin perimisestä, tekemistä ja vaikka kansallisten tuomioistuinten olisi suojeltava yksityisten oikeussubjektien oikeuksia, komission mielestä on kuitenkin kiistatonta, että nyt käsiteltävässä tapauksessa tällaisia kanteita ei ollut nostettu ennen edellä mainitun päätöksen tekemistä. Toisaalta komissio täsmentää asioissa T‑450/04 ja T‑456/04 nostetuista kanteista, että jos ne olisivat perusteltuja, ainoastaan uusi komission päätös, joka tehtäisiin tuomion täytäntöön panemiseksi EY 233 artiklan mukaisesti, voisi olla FT:n vastainen. Kun tällaista uutta päätöstä ei kuitenkaan ole tehty, tämä kantaja ei ole velvollinen palauttamaan mahdollista yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea.

107 Komissio päättelee tämän perusteella, että sen paremmin Ranskan tasavallalla kuin FT:lläkään ei ole oikeutta vaatia riidanalaisen päätöksen kumoamista asioissa T‑425/04 ja T‑444/04. Asian T‑450/04 osalta komissio toteaa, että Bouygues-yritysten vaatimusta kyseisen päätöksen 1 artiklan kumoamiseksi ei voida ottaa tutkittavaksi.

108 Ranskan tasavalta, FT ja Bouygues-yritykset vaativat komission esittämien oikeudenkäyntiväitteiden hylkäämistä.

109 Bouygues-yritykset katsovat, että niiden vaatimus riidanalaisen päätöksen 1 artiklan kumoamisesta voidaan ottaa tutkittavaksi, koska tämä artikla, luettuna yhdessä sen välttämättömän perustan muodostavien perustelujen kanssa, sisältää implisiittisesti mutta väistämättä komission oikeudellisesti sitovan kielteisen päätöksen olla hyväksymättä Bouygues-yritysten väitettä siitä, että heinäkuusta 2002 alkaen annetut ilmoitukset olivat itsessään valtiontukea.

110 Lisäksi FT vaatii, että AFORS:n asiassa T‑456/04 nostamaan kanteeseen mahdollisesti sisältyvä vaatimus riidanalaisen päätöksen 1 artiklan kumoamisesta on jätettävä tutkimatta. AFORS täsmentää tässä yhteydessä, että sen kanteen kohteena on ainoastaan kyseisen päätöksen 2 artikla.

2. Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

a) Alustavat huomautukset

111 Aluksi on huomautettava, että komissio kiistää asioissa T‑425/04 ja T‑444/04 Ranskan tasavallan ja FT:n intressin saada riidanalainen päätös kumottua kokonaisuudessaan, eikä se tee tässä yhteydessä eroa päätöksen 1 ja 2 artiklan välillä. Sen sijaan komissio tekee eron näiden artiklojen välillä asiassa T‑450/04, kun se kiistää Bouygues-yritysten oikeussuojan tarpeen ainoastaan riitautetun päätöksen 1 artiklan osalta muttei 2 artiklan osalta.

112 Näin ollen riidanalaisen päätöksen 1 ja 2 artikla ovat komission mukaan erillisiä elementtejä päätöksessä, joka voidaan kumota osittain.

113 Myös unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että tilanne on tällainen nyt käsiteltävässä tapauksessa.

114 Riidanalaisen päätöksen 2 artikla, jossa todetaan, että 1 artiklassa yhteismarkkinoille soveltumattomaksi luokiteltu tuki ei ole takaisin perittävää tukea, voidaan kumota yksistään, eikä tämä vaikuta 1 artiklan tai sen olennaisen perustan muodostavien perustelujen merkitykseen (ks. vastaavasti asia C‑540/03, parlamentti v. neuvosto, tuomio 27.6.2006, Kok., s. I‑5769, 27 ja 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

115 Sillä, että riidanalaisen päätöksen 1 artiklan mahdollinen kumoaminen kokonaan Ranskan tasavallan ja FT:n esittämien kanneperusteiden nojalla mitätöisi väistämättä 2 artiklan, ei myöskään kyseenalaisteta jälkimmäisen artiklan erillisyyttä, sillä mitätöinti ei vaikuttaisi artiklan sisältöön eikä liittyisi siihen, määrätäänkö siinä tuki perittäväksi takaisin vai ei. Kuten Bouygues-yritykset esittivät istunnossa, on lisäksi niin, että vaikka riidanalaisen päätöksen 1 artikla kumottaisiin osittain Bouygues-yritysten asiassa T‑450/04 esittämien kanneperusteiden nojalla siten, että toteamus tuen soveltumattomuudesta yhteismarkkinoille jäisi voimaan, 2 artikla voitaisiin edelleen kumota erikseen.

116 Oikeussuojan tarpeesta on palautettava mieleen vakiintunut oikeuskäytäntö, jonka mukaan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostaman kumoamiskanteen tutkittavaksi ottaminen edellyttää, että kantajalla on jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi saada riidanalainen toimi kumottua. Tällainen intressi edellyttää, että toimen kumoamisella on itsessään oikeusvaikutuksia, tai toisen muotoilun mukaan, että kanteen lopputulos voi tuottaa kantajalle jotakin hyötyä. Näin ollen toimi, jolla hyväksytään kaikki kyseisen henkilön vaatimukset, ei luonnollisestikaan voi olla henkilölle vastainen, eikä henkilöllä tällöin ole intressiä vaatia kyseisen toimen kumoamista (ks. vastaavasti asia T‑354/05, TF1 v. komissio, tuomio 11.3.2009, 84 ja 85 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

117 Näiden periaatteiden pohjalta on tutkittava, onko Ranskan tasavallalla, FT:llä ja Bouygues-yrityksillä oikeussuojan tarve riidanalaisen päätöksen 1 artiklan osalta.

b) Ranskan tasavallan ja FT:n intressi saada riidanalaisen päätöksen 1 artikla kumottua

118 Ranskan tasavallan oikeussuojan tarpeesta on muistutettava ensinnäkin, että perussopimuksessa erotetaan selvästi toisistaan yhtäältä unionin toimielinten ja jäsenvaltioiden sekä toisaalta luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden oikeus nostaa kumoamiskanne ja että jäsenvaltioilla on oikeus riitauttaa kumoamiskanteella komission päätösten laillisuus, ilman että tämän oikeuden käyttäminen edellyttäisi oikeussuojan tarpeen osoittamista. Jäsenvaltion ei siis tarvitse esittää näyttöä siitä, että komission toimella, jonka se riitauttaa, on siihen kohdistuvia oikeusvaikutuksia, jotta jäsenvaltion kanne voitaisiin ottaa tutkittavaksi (asia C‑208/99, Portugali v. komissio, määräys 27.11.2001, Kok., s. I‑9183, 22 ja 23 kohta; asia T‑233/04, Alankomaat v. komissio, tuomio 10.4.2008, Kok., s. II‑591, 37 kohta sekä yhdistetyt asiat T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 ja T‑336/04, TV2/Danmark ym. v. komissio, tuomio 22.10.2008, Kok., s. II‑2935, 63 kohta). Tämä ilmenee myös oikeuskäytännössä esitetystä oikeussuojan tarpeen määritelmästä (ks. edellä 116 kohta), joka viittaa ainoastaan luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden eikä toimielinten tai jäsenvaltioiden kanteisiin.

119 Toisin kuin komissio näyttää katsovan, oikeussuojan tarpeen käsitettä ei myöskään pidä sekoittaa kannekelpoisen toimen käsitteeseen, jonka nojalla toimella oltava tarkoitus sellaisia oikeusvaikutuksia, jotka voivat olla asianomaiselle vastaisia, jotta siitä voidaan nostaa kumoamiskanne, mikä on selvitettävä tutkimalla toimen sisältöä (ks. vastaavasti asia C‑147/96, Alankomaat v. komissio, tuomio 22.6.2000, Kok., s. I‑4723, 25 ja 27 kohta; edellä 118 kohdassa mainittu asia Portugali v. komissio, määräyksen 24 kohta; edellä 103 kohdassa mainittu asia Alankomaat v. komissio, määräyksen 18 ja 19 kohta sekä edellä 118 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat TV 2/Danmark ym. v. komissio, tuomion 63 kohta). Tästä on todettava, että riidanalainen päätös on aineellisen sisältönsä perusteella kannekelpoinen toimi, jolla on sitovia oikeusvaikutuksia.

120 Kun otetaan huomioon perussopimuksen määräykset sekä edellä 118 ja 119 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, Ranskan tasavallalla on nyt käsiteltävässä tapauksessa pelkästään jäsenvaltiona oikeus nostaa kanne riidanalaisen päätöksen 1 artiklan kumoamiseksi, ilman että sen tarvitsee tässä yhteydessä osoittaa oikeussuojan tarvetta.

121 Toiseksi on todettava FT:n intressistä saada riidanalaisen päätöksen 1 artikla kumottua ensinnäkin, että tällä artiklalla on tarkoitus olla myös FT:tä koskevia sitovia oikeusvaikutuksia, koska FT on ainoa siinä yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun tukitoimen edunsaaja.

122 Komissio viittaa tässä yhteydessä virheellisesti oikeuskäytäntöön, jonka mukaan vain toimen päätösosalla voi olla oikeusvaikutuksia ja näin ollen vain sitä voidaan pitää asianomaiselle vastaisena (ks. asia T‑213/00, CMA CGM ym. v. komissio, tuomio 19.3.2003, Kok., s. II‑913, 186 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Riidanalaisen päätöksen 1 artiklasta käy nimittäin ilmi, että komissio toteaa osakaslainan, sellaisena kuin se on heinäkuusta 2002 alkaen annettujen ilmoitusten valossa, olevan EY 87 artiklassa tarkoitettua yhteismarkkinoille soveltumatonta valtiontukea. FT on kuitenkin riitauttanut kanteessaan juuri tämän toteamuksen yhdessä kyseisen päätöksen välttämättömän perustan muodostavien perustelujen kanssa sillä perusteella, että toteamus vaikuttaa sen oikeusasemaan ja on sille vastainen. Samoin on hylättävä komission väite siitä, että FT:n vaatimus on hyväksytty riidanalaisella päätöksellä, sillä tässä väitteessä sekoitetaan keskenään riidanalaisen päätöksen 1 artiklan ja 2 artiklan, jossa todetaan, ettei kyseessä olevaa tukea ole tarpeen määrätä perittäväksi takaisin, oikeusvaikutukset.

123 Komissio ei myöskään voi pätevästi väittää, että FT:llä ei olisi intressiä nyt käsiteltävän oikeusriidan ratkaisuun sillä perusteella, että sen oikeusasema pysyy muuttumattomana, vaikka sen kanne olisikin perusteltu. Yhtäältä riidanalaisen päätöksen 1 artiklan kumoaminen FT:n esittämien kanneperusteiden nojalla mitätöisi toteamuksen kyseisen tukitoimenpiteen – joka on sen hyväksi toteutettu yksittäinen toimenpide – lainvastaisuudesta, mikä muodostaisi FT:n oikeusasemaa muuttavan ja sille etua tuottavan oikeudellisen seurauksen. Toisaalta on niin, toisin kuin komissio väittää, että FT:n jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi saada riidanalaisen päätöksen 1 artikla kumottua saisi vahvistusta, jos Bouygues-yritysten ja AFORS:n asioissa T‑450/04 ja T‑456/04 esittämät vaatimukset päätöksen 2 artiklan kumoamisesta hyväksyttäisiin, sillä kumoamisen seurauksena komissio joutuisi FT:n etujen vastaisesti määräämään 1 artiklassa tarkoitetun lainvastaisen tuen perittäväksi takaisin.

124 Edellä esitetyn perusteella FT:llä on jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi saada riidanalaisen päätöksen 1 artikla kumottua.

125 Komission asioissa T‑425/04 ja T‑444/04 esittämät oikeudenkäyntiväitteet on näin ollen hylättävä siltä osin kuin ne liittyvät Ranskan tasavallan ja FT:n esittämien, riidanalaisen päätöksen 1 artiklaa koskevien kumoamisvaatimusten tutkittavaksi ottamiseen.

c) Bouygues-yritysten oikeussuojan tarve riidanalaisen päätöksen 1 artiklan osalta

126 Aluksi on syytä muistaa, että riidanalainen päätös on niin muotonsa kuin aineellisen sisältönsäkin perusteella toimi, jolla on tarkoitus saada aikaan sitovia oikeusvaikutuksia. Koska riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa todetaan, että kyseessä on FT:n hyväksi toteutettava tuki, ja julistetaan se yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, tämä artikla vastaa lisäksi Bouygues-yritysten vaatimusta ja intressejä sellaisina kuin ne on ilmaistu näiden 22.1.2003 tekemässä kantelussa.

127 Riidanalaisen päätöksen 1 artiklaan sisältyvä toteamus tuen olemassaolosta ja sen soveltumattomuudesta yhteismarkkinoille ei kuitenkaan ensi näkemältä sulje pois sitä, että olemassa voi olla muita yhteismarkkinoille soveltumattomia tukitoimenpiteitä, jotka nekin ovat kyseisen päätöksen tekemiseen johtaneen hallinnollisen menettelyn kohteena, vaikka niitä ei tässä artiklassa tarkoitetakaan, ja jotka lisäksi voivat vaikuttaa huomattavasti tiettyjen edunsaajan kilpailijoiden asemaan markkinoilla (ks. vastaavasti asia C‑78/03 P, komissio v. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, tuomio 13.12.2005, Kok., s. I‑10737, 37 kohta). Tämä voisi päteä Bouygues-yritysten asemaan suhteessa FT:n asemaan Ranskan matkapuhelinmarkkinoilla.

128 Tässä yhteydessä osin komissio vetoaa jälleen virheellisesti oikeuskäytäntöön, jonka mukaan vain toimen päätösosalla voi olla oikeusvaikutuksia ja näin ollen vain sitä voidaan pitää asianomaiselle vastaisena (ks. edellä 122 kohdassa mainittu asia CMA CGM ym. v. komissio, tuomion 186 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Nyt käsiteltävässä tapauksessa riidanalaisen päätöksen 1 artiklasta sekä sen perustana olevista perusteluista, jotka sisältyvät kyseisen päätöksen 185–230 perustelukappaleeseen, käy selvästi ilmi, että komissio luokittelee EY 87 artiklassa tarkoitetuksi yhteismarkkinoille soveltumattomaksi valtiontueksi ainoastaan osakaslainan, sellaisena kuin sitä on tulkittu heinäkuusta 2002 alkaen annettujen ilmoitusten valossa. Juuri tämän sekä kyseisen päätöksen päätösosassa että sen perusteluissa esitetyn toteamuksen Bouygues-yritykset riitauttavat kanteellaan sillä perusteella, että se vaikuttaa niiden oikeusasemaan ja on niille vastainen, koska siinä tarkoitetaan ainoastaan yhtä tukitoimenpidettä, vaikka Ranskan valtio toteutti niiden mukaan heinäkuusta 2002 alkaen annetuilla ilmoituksilla täydentäviä tukitoimenpiteitä, joista koitui erillistä etua FT:lle ja jotka vaikuttivat myös niiden markkina-asemaan. Tässä yhteydessä Bouygues-yritykset vetoavat perustellusti siihen, että komission yleinen menettelytapa, sellaisena kuin se käy ilmi erityisesti riidanalaisen päätöksen 187–191 ja 203–228 perustelukappaleesta, merkitsee väistämättä sitä, että se kieltäytyy luokittelemasta heinäkuusta 2002 alkaen annettuja ilmoituksia sellaisinaan tukitoimenpiteiksi. Näin ollen komissio ei voi perustellusti väittää, että Bouygues-yritykset eivät tosiasiassa riitauta riidanalaisen päätöksen 1 artiklaa ja että ne hyväksyvät sen perustana olevan päättelyn.

129 Komissio ei voi pätevästi väittää myöskään, että Bouygues-yritykset olisivat saavuttaneet tavoitteensa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan ansiosta ja että niillä ei olisi jo syntynyttä ja edelleen olemassa olevaa intressiä nyt käsiteltävän oikeusriidan ratkaisuun sillä perusteella, että niiden oikeusasema ei muutu, vaikka niiden kanne olisikin perusteltu. Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan kumoaminen Bouygues-yritysten esittämien kanneperusteiden nojalla mitätöisi toteamuksen yhteismarkkinoille soveltumattoman tukitoimenpiteen olemassaolosta ainoastaan siltä osin kuin siinä todetaan heinäkuusta 2002 alkaen annettujen ilmoitusten olevan olennainen osa kyseistä toimenpidettä sen sijaan, että siinä luokiteltaisiin nämä ilmoitukset erillisiksi tukitoimenpiteiksi, jotka sellaisinaan täyttävät EY 87 artiklan 1 kohdan edellytykset. Kuten Bouygues-yritykset väittävät, tällainen 1 artiklan kumoaminen olisi siten vain osittainen eikä vaikuttaisi osakaslainan muodostaman lainvastaisen tuen olemassaoloa koskevaan toteamukseen. Tällainen osittainen kumoaminen voi kuitenkin vaikuttaa selvästi Bouygues-yritysten oikeusasemaan.

130 Oikeuskäytännössä on lisäksi vahvistettu, että jos kantaja väittää, ettei riidanalaisella toimella suojata riittävästi sen oikeudellista asemaa huolimatta siitä, että toimi on tämän kannalta mahdollisesti osittain edullinen, kantajalla on katsottava olevan oikeussuojan tarve, jotta hän voi tarkistuttaa kyseisen päätöksen lainmukaisuuden unionin tuomioistuimissa (ks. vastaavasti edellä 116 kohdassa mainittu asia TF1 v. komissio, tuomion 86 kohta).

131 Näin ollen on todettava, että Bouygues-yrityksillä on edellä 129 kohdassa tarkoitettu jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi saada riidanalaisen päätöksen 1 artikla kumottua osittain.

132 Bouygues-yritykset väittävät lisäksi perustellusti