ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
190

Koska kantaja nojaa perustellun luottamuksensa sitovaan ennakkopäätökseen, on muistutettava siitä, että on totta, ettei sääntöjenvastaisen tuen saajan mahdollisuutta vedota poikkeuksellisiin olosuhteisiin, joiden perusteella se on voinut perustellusti luottaa siihen, että kyseinen tuki on myönnetty oikein, ja mahdollisuutta kieltäytyä tämän johdosta tuen palauttamisesta, voida sulkea pois. Tuensaajan on kuitenkin vedottava kansallisissa viranomaisissa tai tuomioistuimessa näihin seikkoihin riitauttamalla päätös, jolla mainitut viranomaiset ovat panneet täytäntöön komission päätöksen. Tällaisessa tapauksessa kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on mahdollisesti saatettu, tehtävänä on arvioida kyseessä olevia olosuhteita pyydettyään tarvittaessa ensin unionin tuomioistuimen ennakkoratkaisua tulkintaa edellyttäviin kysymyksiin (ks. vastaavasti tuomio 7.3.2002, Italia v. komissio, C‑310/99, Kok., EU:C:2002:143, 103 kohta; tuomio 27.1.1998, Ladbroke Racing v. komissio, T‑67/94, Kok., EU:T:1998:7, 182 ja 183 kohta ja edellä 110 kohdassa mainittu tuomio Fleuren Compost v. komissio, T‑109/01, EU:T:2004:4, 136 ja 137 kohta). Tämän oikeuskäytännön mukaan kantaja ei siis voi vedota sitovaan ennakkopäätökseen esittääkseen, että riidanalaisella päätöksellä loukataan luottamuksensuojan periaatetta (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2004, Zweckverband Tierkörperbeseitigung v. komissio, T‑309/12, EU:T:2014:676, 237 kohta).
Kemikaalivirasto vastasi 22.12.2010 päivätyllä kirjeellä seuraavasti:

”– – Siltä osin kuin on kyse hakemuksenne 1 kohdasta, valmistajaa tai maahantuojaa koskevien tietojen ilmaiseminen paljastaisi REACH-asetuksen 118 artiklan 2 kohdan d alakohdan ja asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan [sic, todellisuudessa 4 artiklan 2 kohdan] mukaisesti tietoja valmistajan tai maahantuojan yhteyksistä jatkokäyttäjiinsä, mikä vaarantaisi kaupallisten etujen suojelun. Lisäksi se, että jokin valmistaja tai maahantuoja on tehnyt rekisteröinnin, on arvokasta tietoa markkinoille. Tällainen tieto on omiaan lisäämään markkinoiden avoimuutta, ja toimijat voivat sen avulla mukauttaa markkinakäyttäytymistään suhteessa kilpailijoihinsa. Yleisen edun kannalta on siis tärkeää jättää ilmaisematta yksittäisiä toimijoita koskevat tiedot. Ei myöskään voida osoittaa minkäänlaista ylivoimaista yleistä etua, joka edellyttäisi näiden tietojen ilmaisemista, eikä tässä yhteydessä ole vedottu REACH-asetuksen 118 artiklan 2 kohdan viimeisessä alakohdassa tarkoitettuihin kiireellisiin toimiin, joiden perusteella tiedot voitaisiin luovuttaa. Kyseisiä tietoja ei näin ollen voida ilmaista, koska niihin sovelletaan asetukseen N:o 1049/2001 säädettyä poikkeusta.

Hakemuksenne 2 kohdasta on todettava, että REACH-asetuksen 118 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan täsmällistä tonnimäärää koskevien tietojen antamisen katsotaan lähtökohtaisesti vaarantavan kaupallisten etujen suojelun. Kuten edelliseen kohtaan tähänkin sovelletaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohtaa [sic, todellisuudessa 4 artiklan 2 kohtaa], koska kyseisten tietojen ilmaiseminen tosiasiallisesti vaarantaisi kaupallisten etujen suojelun, eikä ole ilmennyt sellaista syytä, jonka perusteella voitaisiin päätellä toisin tai poiketa laillisesta olettamasta. Ei myöskään voida osoittaa mitään ylivoimaista yleistä etua, joka edellyttäisi toisenlaisen päätelmän tekemistä. Kuten hakemuksenne edellisessä kohdassa tässäkään ei tarvita REACH-asetuksen 118 artiklan 2 kohdan viimeisessä alakohdassa tarkoitettuja kiireellisiä toimia. Kyseisiä tietoja ei näin ollen voida ilmaista, koska niihin sovelletaan asetukseen N:o 1049/2001 säädettyä poikkeusta.

Hakemuksenne 3 kohdasta on todettava, että kemikaalivirasto on julkaissut internetsivustollaan – – luettelon vaiheittain rekisteröitävistä aineista. Luettelosta voitte tarkistaa, mitkä mainitsemistanne aineista ovat rekisteröityjä ja mitkä eivät. Hakemuksessa luettelemienne aineiden tapauksessa voidaan helposti todeta, että suurinta osaa niistä ei ole (vielä) rekisteröity. Kemikaalivirastolla ei siis toistaiseksi ole hallussaan pyytämiänne tietoja, joten hakemustanne ei voida tältä osin hyväksyä.

– –

Kemikaalivirasto tekee kaiken voitavansa, jotta tonnimääräistä tasoa koskevat tiedot saataisiin mahdollisimman pian julkaistua sen internetsivustolla. Julkaisun tekninen toteutus on kuitenkin vielä kesken, joten pyydämme teitä suhtautumaan ymmärtäväisesti siihen, että kestää jonkin aikaa, ennen kuin ne saadaan vaiheittain lisättyä sivustolle asiakirja-aineistojen käsittelyn päätyttyä – –”
13

Komissio antoi 12.1.2011 päätöksen 2011/282/EU Espanjan soveltamasta, omistusosuuden hankkimisesta ulkomaisissa kohteissa johtuvan rahallisen liikearvon kirjaamisesta kuluksi C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) (EUVL L 135, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös). Tähän päätökseen, sellaisena kuin se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tehtiin oikaisu 3.3.2011. Päätös julkaistiin oikaistuna toistamiseen 26.11.2011 virallisessa lehdessä.
18

Komissio antoi 22.2.2011 asetuksen (EU) N:o 165/2011 Espanjalle vuodeksi 2011 ja sitä seuraaviksi vuosiksi asetettuihin tiettyihin makrillikiintiöihin tehtävistä vähennyksistä vuoden 2010 liikakalastuksen vuoksi (EUVL L 48, s. 11, jäljempänä riidanalainen asetus) yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, asetusten (EY) N:o 847/96, (EY) N:o 2371/2002, (EY) N:o 811/2004, (EY) N:o 768/2005, (EY) N:o 2115/2005, (EY) N:o 2166/2005, (EY) N:o 388/2006, (EY) N:o 509/2007, (EY) N:o 676/2007, (EY) N:o 1098/2007, (EY) N:o 1300/2008 ja (EY) N:o 1342/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1627/94 ja (EY) N:o 1966/2006 kumoamisesta 20.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009 (EUVL L 343, s. 1, jäljempänä valvonta-asetus) 105 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla.
39

Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeussuojan tarve on olennainen ja ensimmäinen edellytys kaikille kanteille. Kantajan oikeussuojan tarve edellyttää sitä, että riidanalaisen toimen kumoamisella saattaa sinällään olla oikeudellisia seurauksia ja että kanteen lopputuloksesta voisi näin olla hyötyä sen nostajalle nostaneelle asianosaiselle ja että kantajalla on jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi saada kyseinen toimi kumotuksi (ks. tuomio 19.6.2009, Socratec v. komissio, T‑269/03, EU:T:2009:211, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Silloin kun on esitetty epäilyjä tai vastalauseita, kantajan on itse näytettävä toteen se, että sillä on oikeussuojan tarve (määräys 31.7.1989, S. v. komissio, 206/89 R, Kok., EU:C:1989:333, 8 kohta ja edellä 38 kohdassa mainittu tuomio Sniace v. komissio, EU:T:2005:129, 31 kohta). Kantajan on erityisesti näytettävä toteen, että sillä on henkilökohtainen intressi saada riidanalainen toimi kumotuksi. Tämän intressin on oltava jo syntynyt ja edelleen olemassa, ja sitä on arvioitava sillä hetkellä, kun kanne on nostettu (ks. määräys 29.4.1999, Unione provinciale degli agricoltori di Firenze ym. v. komissio, T‑78/98, Kok., EU:T:1999:87, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 20.9.2007, Salvat père & fils ym. v. komissio, T‑136/05, Kok., EU:T:2007:295, 34 kohta). Jos oikeussuojan tarve, johon kantaja vetoaa, liittyy tulevaan oikeudelliseen tilanteeseen, kantajan on näytettävä toteen, että vaikutus tähän tilanteeseen on jo nyt varma. Sen vuoksi kantaja ei voi vedota tuleviin ja epävarmoihin tilanteisiin perustellakseen tarvettaan saada kumottua riidanalainen toimi (tuomio 17.9.1992, NBV ja NVB v. komissio, T‑138/89, Kok., EU:T:1992:95, 33 kohta ja edellä 38 kohdassa mainittu tuomio Sniace v. komissio, EU:T:2005:129, 26 kohta).
103

Se tuo esiin yhtäältä, että suurimmassa osassa samaan aikaan tehdyistä merkityksellisistä päätöksistä kielletään vain rahoituslaitosten tai kilpailijayritysten hankinta tai rajoitetaan sellaisia hankintoja, jotka eivät vastaa kyseisen pankin liiketoimintamallia. ABN Amron mukaan kyse on erityisesti seuraavista komission päätöksistä: Commerzbankille myönnetystä valtiontuesta N 244/09 5.5.2009 tehty päätös C (2009) 3708 lopullinen, (jäljempänä Commerzbank-päätös), Yhdistyneen kuningaskunnan Lloyds Banking Groupille myöntämästä valtiontuesta N 428/09 18.11.2009 tehty päätös C (2009) 9087 lopullinen, (jäljempänä Lloyds-päätös), Belgian KBC:lle myöntämästä valtiontuesta C 18/09 (ex N 360/09) 18.11.2009 tehty päätös C (2009) 8980 lopullinen, (jäljempänä KBC-päätös), Alankomaiden valtion ING:ille myöntämästä tuesta C 10/09 (ex N 138/09) 31.3.2009 tehty päätös C (2009) 2528 lopullinen oik., (jäljempänä ING-päätös), Yhdistyneen kuningaskunnan Royal Bank of Scotlandille myöntämästä valtiontuesta N 422/09 ja N 621/09 14.12.2009 tehty päätös C (2009) 1012 lopullinen, (jäljempänä RBS-päätös), Saksan LBBW:lle myöntämästä valtiontuesta C 17/09 (ex N 265/09) 30.6.2009 tehty päätös C (2009) 5260 lopullinen, (jäljempänä LBBW-päätös), Dexialle myönnetystä valtiontuesta C 9/09 (ex NN 49/08, NN 50/08 ja NN 45/08) 19.11.2008 tehty päätös C (2008) 7388 lopullinen, (jäljempänä Dexia-päätös) ja Saksan Sparkasse Köln/Bonnille myöntämästä valtiontuesta C 32/09 (ex NN 50/09) 4.11.2009 tehty päätös C (2009) 8558 lopullinen (jäljempänä Sparkasse Köln/Bonn-päätös).
147

Toiseksi kantaja toteaa liiketoimista, joiden osalta se väittää, että niille on myönnetty Bundesbankin hyväksyntä, että nämä liiketoimet oli tarvittaessa hyväksytty tapauksesta riippuen asetuksen N:o 961/2010 18 tai 21 artiklan nojalla. Se toteaa lisäksi vastauksessaan unionin yleisen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen, että ennen asetuksen N:o 961/2010 voimaantuloa se on aina pyytänyt lupia asetuksen N:o 423/2007 8–10 artiklan mukaisesti, kun tämä oli tarpeen. Voidakseen osoittaa, että sen liiketoimet todella olivat laillisia, kantaja tyytyy kuitenkin esittämään kannekirjelmän liitteessä yhtäältä luettelon sellaisista liiketoimista, joiden osalta se väittää, että ne on hyväksytty asetuksen N:o 961/2010 18 artiklan perusteella, jotka on toteutettu 2.9.2010 ja 21.7.2011 välisenä aikana ja joissa olivat mukana Bank Mellat, Bank Sepah, Bank Saderat Iran ja Bank Saderat Plc (Bank Saderat London), Future Bank sekä Postbank of Iran. Toisaalta se esittää kymmenen ”esimerkkiä” luvista, jotka on myönnetty asetuksen N:o 961/2010 21 artiklan 4 kohdan perusteella 7. ja 24.1.2011, 3.2.2011, 23.3.2011, 13. ja 19.5.2011 sekä 16.6.2011 ja jotka koskevat kolmatta tapaa koskevan menettelyn mukaisesti toteutettuja liiketoimia, joiden osalta tällainen lupa oli tarpeen.
12

Komissio täsmensi 25.10.2011 päivätyssä kirjeessä, että riidanalainen päätös perustui SEUT 266 artiklaan. Se totesi lisäksi, ettei se ole velvollinen maksamaan viivästyskorkoa, koska kyseessä olevaan rahoitustukeen sovellettava ”vuoden 1977 varainhoitoasetus”, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavan 21.12.1977 annetun varainhoitoasetuksen muuttamisesta 13.3.1990 annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EHTY, ETY) N:o 610/90 (EYVL L 70, s. 1), ei sisällä säännöksiä korkojen maksamisesta tuensaajille. Samaten tiettyjen 21.12.1977 annetun varainhoitoasetuksen säännösten soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9.12.1993 annettu komission asetus (Euratom, EHTY, EY) N:o 3418/93 (EYVL L 315, s. 1) tuli voimaan vasta rahoitustukea koskevan sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen, ja joka tapauksessa mainitun asetuksen 94 artiklan 1 kohtaa sovelletaan ainoastaan komission esittämiin maksuvaatimuksiin eikä päinvastaisiin tilanteisiin (ks. myös kyseisen asetuksen XIV osasto ja 92 artikla). Myöskään Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25.6.2002 annettua neuvoston asetusta (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (EYVL L 248, s. 1) ja asetuksen N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä 23.12.2002 annettua komission asetusta (EY, Euratom) N:o 2342/2002 (EYVL L 357, s. 1) ei sovelleta sopimuksiin, jotka on allekirjoitettu ennen kuin kyseiset asetukset tulivat voimaan 1.1.2003. Komission mukaan oikeuskäytännöstä seurasi kuitenkin selvästi, että komissio on kumoamistuomion johdosta velvollinen maksamaan hyvityskorkoa. Komissio oli siis päättänyt maksaa maksettavana olevan kokonaissumman kullekin erälle EKP:n ja ERI:n korkokantojen mukaista korkoa kirjeen liitteenä olleessa taulukossa esitetyn laskelman mukaisesti. Kyseisessä taulukossa komissio oli laskenut koron edellä 3 kohdassa tarkoitetun saatavan kullekin erälle 13.7.2011 saakka ottaen huomioon EKP:n perusrahoitusoperaatioille vahvistaman korkokannan. Komissio täsmensi tästä, että hyvityskoron soveltamisen sallivan säännön puuttuessa korkokantaa ei ollut syytä korottaa kolmella ja puolella prosenttiyksiköllä. Lopuksi komissio totesi lykkäävänsä maksua siihen asti, kunnes IPK vastaisi sen kirjeeseen.
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 22.5.2012 – Asa vastaan SMHV – Merck (FEMIFERAL)

(asia T-110/11)

Yhteisön tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus sanamerkin FEMIFERAL rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisempi kansallinen sanamerkki Feminatal ja aikaisempi kansallinen kuviomerkki feminatal – Suhteellinen hylkäysperuste – Merkkien samankaltaisuus – Sekaannusvaara – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23, 24, 43–51 ja 54 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 19.11.2010 tekemästä päätöksestä (asia R 182/2010‑1), joka koskee Merck sp. z o.o:n ja Asa sp. z o.o:n välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
Sellainen päätös on perusteltu riittämättömästi, jossa yhtäältä päädytään siihen, että aikaisempaa tavaramerkkiä on käytetty tosiasiallisesti yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, eikä toisaalta täsmennetä, missä määrin esitetyt todisteet tukevat tätä päätelmää kunkin sellaisen tavaran tai palvelun tai kunkin sellaisen tavaroiden tai palveluiden ryhmän osalta, jonka osalta tämä käyttö on tunnustettu. Kyseisessä säännöksessä edellytetään, että sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakunta vahvistaa sen, että ne tavarat tai palvelut, joiden osalta valituslautakunta katsoo tosiasiallisen käytön osoitetuksi, ja kaikki tai jotkin tavarat ja palvelut, joita varten kyseinen tavaramerkki on rekisteröity, vastaavat toisiaan, jotta sekaannusvaaraa voidaan myöhemmin arvioida.

Se, että viraston päätös ei ole tältä osin täsmällinen, tekee nimittäin mahdottomaksi sen valvomisen, miten valituslautakunta on soveltanut asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 kohdan viimeistä virkettä. Kyseisen asetuksen 42 artiklan 2 ja 3 kohdasta nimittäin seuraa, että jos tavaramerkki on rekisteröity sellaista tavaroiden tai palvelujen ryhmää varten, joka on riittävän laaja, jotta kyseisen ryhmän sisällä voidaan erottaa useita alaryhmiä, joita voidaan tarkastella itsenäisesti, näyttö siitä, että tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty osaan näitä tavaroita tai palveluja, saa väitemenettelyssä aikaan suojaa vain niiden alaryhmien osalta, joihin tavarat tai palvelut, joiden osalta tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty, kuuluvat. Jos tavaramerkki on sitä vastoin rekisteröity sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka on kuvattu niin täsmällisesti ja rajatusti, ettei niitä voida jaotella merkityksellisesti kyseisen ryhmän sisällä, tällöin näyttö siitä, että tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty kyseisten tavaroiden tai palvelujen osalta, kattaa väitemenettelyssä välttämättä koko tämän ryhmän.

Näin ollen viraston valituslautakunnan on siinä tapauksessa, että käyttöä koskeva näyttö esitetään ainoastaan joidenkin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat ryhmään, jota varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity ja johon väite perustuu, arvioitava, sisältääkö tämä ryhmä itsenäisiä alaryhmiä, joihin tavarat ja palvelut, joiden osalta käyttö on osoitettu, kuuluvat, niin, että olisi katsottava, että mainittu näyttö on esitetty ainoastaan tästä tavaroiden tai palvelujen alaryhmästä, tai eivätkö tällaiset alaryhmät sitä vastoin ole mahdollisia.

(ks. 23–25 kohta)
5.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Iraniin kohdistetut rajoittavat toimenpiteet — Ydinaseiden levittämiseen osallistuvien tai sitä tukevien henkilöiden, yhteisöjen tai elinten varojen jäädyttäminen — Velvollisuus ulottaa kyseinen toimenpide sellaisiin yhteisöihin, jotka ovat tällaisen yhteisön omistuksessa tai määräysvallassa — Tuomio, jolla kumotaan tällaiseen yhteisöön kohdistetut rajoittavat toimenpiteet — Vaikutus — Sellaisten rajoittavien toimenpiteiden kumoaminen, jotka on kohdistettu tällaisen yhteisön omistuksessa tai määräysvallassa oleviin yhteisöihin — Rajoittavien toimenpiteiden, jotka johtuvat eri toimista kuin niistä, jotka ovat olleet kumoamistuomion kohteena, mutta jotka perustuvat samoihin tosiasiallisiin olosuhteisiin, kuuluminen kumoamistuomion soveltamisalaan (Neuvoston päätökset 2011/299/YUTP ja 2011/783/YUTP; neuvoston asetukset N:o 503/2011, N:o 1245/2011 ja N:o 267/2012) (ks. 59–68 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 38–42, 67 ja 68 kohta)
3.

Euroopan unionin toimielimet — Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus N:o 1049/2001 — Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin — Toimielin on velvollinen tutkimaan asiakirjat konkreettisesti ja tapauskohtaisesti — Ulottuvuus (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artikla) (ks. 50 kohta)
Tukikelvottomina on pidettävä unionin rahoitustuen saajan tämän tuensaajan ja komission välisten eri sopimusten, jotka on tehty eurooppalaisen tutkimusalueen toteuttamista ja innovointia tukevan, Euroopan yhteisön kuudennen tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn puiteohjelman yhteydessä, perusteella komissiolle esittämiä menoja, jos sopimuslausekkeita on rikottu. Näin on tapahtunut, kun todetaan yhtäältä mainitun tuensaajan tilikirjojen luotettavuuden puuttuminen ja toisaalta puutteita ja sääntöjenvastaisuuksia työajan rekisteröintijärjestelmässä sekä ohjelmajohtajan osalta ilmoitettujen työpäivien selvästi liioiteltu lukumäärä.

Sellaisessa tapauksessa, jossa komissio on ilmoittanut kantajalle aikovansa väliaikaisen tilintarkastuksen päätelmien perusteella yhtäältä sulkea kantajan pois meneillään olevasta tuenmyöntämismenettelystä Euroopan yhteisön seitsemännen tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelman (2007–2013) puitteissa ammatin harjoittamisessa tapahtuneen vakavan virheen vuoksi ja toisaalta määrätä sille hallinnollisen seuraamuksen sulkemalla se unionin talousarviosta rahoitettavien hankintojen ja avustusten ulkopuolelle enintään viideksi vuodeksi sopimusvelvoitteiden vakavan rikkomisen vuoksi, kantajan merkitseminen lopullisesti poissulkemisia koskevaan keskustietokantaan on objektiivisesti oikeutettua, ja sen alkuperä on kantajan omassa menettelyssä. Tältä osin merkitystä ei ole sillä seikalla, että kantajan tilapäinen merkintä poissulkemisia koskevaan keskustietokantaan oli alun perin perusteltu asetuksen N:o 1605/2002 93 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 96 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetuilla muilla poissulkemistapauksilla.

(ks. 213, 214 ja 218 kohta)
1)

Seuraavat säädökset kumotaan siltä osin kuin ne koskevat Export Development Bank of Irania: – Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja yhteisen kannan 2007/140/YUTP kumoamisesta 26.7.2010 annetun neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna 25.10.2010 annetulla neuvoston päätöksellä 2010/644/YUTP ja sittemmin 1.12.2011 annetulla neuvoston päätöksellä 2011/783/YUTP, liite II – päätös 2010/644 – Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EY) N:o 423/2007 kumoamisesta 25.10.2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 961/2010 liite VIII, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksen N:o 961/2010 täytäntöönpanosta 1.12.2011 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 1245/2011 – päätös 2011/783 – täytäntöönpanoasetus 1245/2011 – Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen N:o 961/2010 kumoamisesta 23.3.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 liite IX.
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 32 ja 60 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 18–20 ja 72 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkki B BERG ja sanamerkki Christian Berg (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 33, 38, 59, 63–67 ja 72 kohta)