Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Luonnollisten henkilöiden henkilökohtaisen omaisuuden lopullisen maahantuonnin verovapautukset – Direktiivi 83/183

(Neuvoston direktiivin 83/183 1 artiklan 1 kohta)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Luonnollisten henkilöiden henkilökohtaisen omaisuuden lopullisen maahantuonnin verovapautukset – Direktiivissä 83/183 tarkoitettu pysyvä asuinpaikka

(Neuvoston direktiivin 83/183 6 artiklan 1 kohta)

3. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Yhdenvertainen kohtelu

(EY 39 artikla; neuvoston direktiivin 83/183 1 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetun ajoneuvon lopullisessa maahantuonnissa toisesta jäsenvaltiosta jäsenvaltion kantamat valmisteverot kuuluvat luonnollisten henkilöiden henkilökohtaisen omaisuuden lopullisessa maahantuonnissa jäsenvaltiosta sovellettavista verovapautuksista annetun direktiivin 83/183 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun verovapautuksen soveltamisalaan, jos osoittautuu – minkä tutkiminen kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle –, että näitä veroja kannetaan tavanomaisesti luonnollisen henkilön suorittamassa henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetun ajoneuvon lopullisessa maahantuonnissa toisesta jäsenvaltiosta, kuten kyseisen 1 artiklan 1 kohdassa edellytetään. Tämän tuonnin yhteydessä kannettu ylimääräinen erityinen rekisteröintimaksu kuuluu myös kyseisen 1 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos osoittautuu – minkä tutkiminen kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle –, että tämä maksu liittyy ajoneuvon maahantuontiin sinänsä. Sen sijaan on niin, että jos kansallisissa säännöksissä, joissa on säädetty tästä verosta, asetetaan verotettavaksi tapahtumaksi muu kuin maahantuonti, kuten ensirekisteröinti tai ajoneuvon käyttäminen maan alueella, kyseinen vero ei kuulu tämän säännöksen soveltamisalaan.

(ks. 48, 49 ja 51 kohta sekä tuomiolauselma)

2. Luonnollisten henkilöiden henkilökohtaisen omaisuuden lopullisessa maahantuonnissa jäsenvaltiosta sovellettavista verovapautuksista annetun direktiivin 83/183 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion julkishallinnon, asevoimien, turvallisuusjoukkojen tai satamajoukkojen palveluksessa olevalla henkilöllä, joka oleskelee perheineen vähintään 185 päivää vuodessa toisessa jäsenvaltiossa määräaikaisen virkatehtävän suorittamiseksi tässä toisessa jäsenvaltiossa, on tämän tehtävän aikana tässä säännöksessä tarkoitettu pysyvä asuinpaikka tässä toisessa jäsenvaltiossa.

Pysyvän asuinpaikan käsitteen määrittelyperusteet koskevat sekä henkilön ammatillisia ja henkilökohtaisia siteitä määrättyyn paikkaan että tämän siteen kestoa ja että niitä on siten tarkasteltava yhdessä. Pysyvänä asuinpaikkana on pidettävä paikkaa, johon henkilö on muodostanut etujensa pysyvän keskuksen. Mikäli ammatillisten ja henkilökohtaisten siteiden kokonaisvaltainen arviointi ei riitä sen paikan paikallistamiseksi, johon henkilö on muodostanut etujensa pysyvän keskuksen, etusija on annettava henkilökohtaisille siteille.

(ks. 54, 55, 61, 62 ja 81 kohta sekä tuomiolauselma)

3. Siinä tapauksessa, että kansallisen tuomioistuimen suorittamassa tarkastuksessa osoittautuu, että henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetun ajoneuvon lopullisessa maahantuonnissa toisesta jäsenvaltiosta jäsenvaltion kantamat maksut eivät kuulu luonnollisten henkilöiden henkilökohtaisen omaisuuden lopullisessa maahantuonnissa jäsenvaltiosta sovellettavista verovapautuksista annetun direktiivin 83/183 1 artiklan 1 kohdassa säädetyn verovapautuksen soveltamisalaan, tämän tuomioistuimen on varmistettava EY 39 artiklasta johtuvien vaatimusten suhteen, taataanko sen kansallisen lainsäädännön soveltamisella, jossa näistä maksuista säädetään, että henkilöä, joka harjoitettuaan ansiotyötä toisessa jäsenvaltiossa tuo asuinpaikan muutoksen yhteydessä kotimaahansa ajoneuvon, ei aseteta maksujen suhteen epäedullisempaan asemaan kuin sellaisia henkilöitä, jotka ovat asuneet pysyvästi tässä jäsenvaltiossa erityisesti siltä osin, että niiden ajoneuvojen, joiden osalta maksut kannetaan, tosiasiallinen arvon alentuminen otetaan huomioon, ja jos näin on, sen on tutkittava, onko tämä kohtelun eroavaisuus perusteltua sellaisista objektiivisista syistä, jotka eivät liity asianomaisten henkilöiden asuinpaikkaan ja jotka ovat oikeassa suhteessa kansallisessa oikeudessa hyväksyttävästi tavoiteltuun päämäärään.

(ks. 78 ja 81 kohta sekä tuomiolauselma)