Asia C-246/16

Enzo Di Maura

vastaan

Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa

(Ennakkoratkaisupyyntö – Commissione tributaria provinciale di Siracusa)

Ennakkoratkaisupyyntö – Arvonlisävero – Veron peruste – Kuudes direktiivi 77/388/ETY – 11 artiklan C kohdan 1 alakohdan toinen alakohta – Veron perusteen alentamista sen perusteella, että sopimuspuoli laiminlyö kauppahinnan maksamisen, koskevan oikeuden rajoittaminen – Täytäntöönpanoa koskeva jäsenvaltioiden liikkumavara – Elinkeinonharjoittajan ennakkorahoituksen keston oikeasuhteisuus

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 23.11.2017

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veron peruste – Maksun täyden tai osittaisen laiminlyönnin vuoksi veron perusteeseen tehtävä alennus – Kansalliset poikkeavat erityistoimenpiteet – Kansallista lainsäädäntöä, jossa asetetaan veron perusteen alentamisen edellytykseksi tulokseton maksukyvyttömyysmenettely, joka voi kestää yli kymmenen vuotta, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan C kohdan 1 alakohdan toinen alakohta)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan C kohdan 1 alakohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, ettei jäsenvaltio voi asettaa arvonlisäveron perusteen alentamisen edellytykseksi tuloksetonta maksukyvyttömyysmenettelyä silloin, kun tällainen menettely voi kestää yli kymmenen vuotta.

Jos kauppahinnan maksaminen laiminlyödään kokonaan tai osittain ilman, että sopimus on peruutettu tai mitätöity, ostaja on edelleen velvollinen maksamaan sovitun hinnan ja myyjällä on periaatteessa yhä saatava, jota hän voi vaatia oikeusteitse, vaikka hänellä ei enää olekaan tavaran omistusoikeutta. Koska ei kuitenkaan voida sulkea pois sitä, että tällaisesta saatavasta tulee lopullisesti mahdoton perittävä, unionin lainsäätäjä on halunnut antaa jokaiselle jäsenvaltiolle mahdollisuuden määrittää, johtaako kauppahinnan maksamisen laiminlyöminen, joka toisin kuin sopimuksen peruuttaminen tai mitätöiminen ei palauta sopimuspuolten tilannetta alkuperäiseksi, oikeuteen saada vastaavasti alentaa veron perustetta jäsenvaltion vahvistamien edellytysten täyttyessä vai eikö tällaista alennusta myönnetä tällaisessa tilanteessa (tuomio 15.5.2014, Almos Agrárkülkereskedelmi, C-337/13, EU:C:2014:328, 25 kohta).

Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, tämä poikkeamismahdollisuus, joka koskee yksinomaan tilannetta, jossa kauppahinnan maksu laiminlyödään kokonaan tai osittain, perustuu sille ajatukselle, että tietyissä olosuhteissa ja kyseisen jäsenvaltion oikeudellisen tilanteen mukaisesti vastikkeen maksun laiminlyönti voi olla vain väliaikaista tai sen todentaminen voi olla vaikeaa (tuomio 3.7.1997, Goldsmiths, C-330/95, EU:C:1997:339, 18 kohta).

Tästä seuraa, että poikkeamismahdollisuutta on käytettävä vain, kun se on perusteltua, jotta jäsenvaltion toimenpiteet sen täytäntöön panemiseksi eivät olisi vastoin sitä verotuksen yhdenmukaistamisen tavoitetta, johon kuudennella direktiivillä pyritään (tuomio 3.7.1997, Goldsmiths, C-330/95, EU:C:1997:339, 18 kohta).

Kuten tämän tuomion 22 kohdassa todettiin, kuudennen direktiivin 11 artiklan C kohdan 1 alakohdan toisessa alakohdassa säädetyn poikkeuksen, joka koskee oikeutta veron perusteen alentamiseen, tarkoituksena on sen epävarmuuden huomioon ottaminen, joka liittyy laskun maksamisen laiminlyönnin lopullisuuteen.

Tämä epävarmuus otetaan aivan ilmeisesti huomioon, kun verovelvolliselle kuuluva oikeus alentaa veron perustetta evätään häneltä siihen asti, kun saatavasta on tullut lopullisesti mahdoton perittävä, kuten pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä asiallisesti säädetään. On kuitenkin todettava, että samaan tavoitteeseen voitaisiin pyrkiä myös siten, että alentaminen hyväksytään silloin, kun verovelvollinen osoittaa olevan kohtuullisen todennäköistä, ettei velkaa makseta, mutta veron perustetta voidaan tarkistaa uudelleen ylöspäin, jos maksu kuitenkin suoritetaan. Kansallisten viranomaisten tehtävänä on siten suhteellisuusperiaatetta noudattaen ja tuomioistuinten valvonnassa määrittää sovellettavan kansallisen oikeuden erityispiirteet huomioon ottaen, mitä todisteita verovelvollisen on maksun laiminlyönnin todennäköisestä pitkäaikaisuudesta toimitettava. Tällainen menettelytapa olisi tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi yhtä tehokas, mutta se olisi vähemmän rajoittava verovelvolliselle, joka vastaa arvonlisäveron ennakkorahoituksesta keräämällä veron valtion lukuun, kuten tämän tuomion 23 kohdassa muistutettiin.

(ks. 16–18, 26, 27 ja 29 kohta sekä tuomiolauselma)