YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

28 päivänä kesäkuuta 1996

Asia T-500/93

Y

vastaan

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin

”Henkilöstö — Kumoamiskanne — Kurinpitomenettely — Puolustuksen oikeudet — Todistajien kuuleminen — ’Itsepuolustus’ — Exceptio veritatis — Lieventävät seikat — Perustelut — Vahingonkorvauskanne — Henkinen kärsimys”

Täydellinen teksti portugalin kielellä II-977

Aihe:

Kanne, jossa kantaja vaatii sen 28.9.1992 tehdyn yhteisöjen tuomioistuimen päätöksen kumoamista, jolla kantajan ikälisien kertyminen keskeytettiin kahden vuoden ajaksi kurinpitoseuraamuksena sekä sen aineettoman vahingon korvaamista, jonka kantaja väittää kärsineensä.

Lopputulos:

Kumoaminen ja hylkääminen muilta osin.

Tuomion lyhennelmä

Yhteisöjen tuomioistuimen ura-alueen LA 6 virkamies toimii juristilingvistinä käännösosaston erään kielen osastolla.

Käännösosaston johtaja on pyytänyt 4.3., 15.4. ja 8.5.1991 päivätyillä kirjeillään kurinpitomenettelyn aloittamista kantajaa vastaan. Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti on 3.7.1991 päivätyssä muistiossaan tuonut asian esille kurinpitolautakunnassa kurinpitomenettelyn aloittamiseksi kantajaa vastaan.

Kurinpitolautakunta totesi, että kantaja on yhtäältä 7.2.1991 puhjenneen riidan yhteydessä syyttänyt esimiestään ***”julkisesti ja kovaan ääneen useista petoksista ja lahjonnasta” ja kantaja on toisaalta ”ajanjaksolta 1.1.1989-31.12.1990 hänen osaltaan laadittua arviointikertomusta koskevissa huomautuksissaan toistanut nämä syytökset ja kehittänyt niitä ja liittänyt niihin loukkaavia ilmauksia sekä esimiehestään että käännösosaston johtajasta”. Kurinpitolautakunta totesi, että kantajan käytös sekä hänen käyttämänsä kieli eivät ole virkamiehelle sopivaa, ja kurinpitolautakunta totesi myös, että kantaja ei ole koskaan kiistänyt niitä seikkoja, joista häntä syytetään.

Kurinpitolautakunta hylkäsi lisäksi kantajan pyynnöt yhtäältä tiettyjen todistajien kuulemisesta, jotta näytettäisiin lieventävien seikkojen olemassaolo kantajan hyväksi ja toisaalta kantajan ja hänen esimiehensä samanaikaisen kuulustelun järjestämisestä. Kurinpitolautakunta ehdotti 15.9.1992, että kantajalle annettaisiin kurinpitotoimenpiteenä varoitus.

Nimittävä viranomainen keskeytti kurinpitoseuraamuksena kantajan ikälisien kertymisen kahden vuoden ajaksi 28.9.1992 tekemällään päätöksellä. Kantaja teki valituksen 11.1.1993 tästä päätöksestä. Valitus hylättiin.

Kumoamisvaatimukset

Puolustuksen oikeuksien hukkamistel koskeva peruste

Koska niiden seikkojen, joista kantajaa syytetään, asiallista puolta ei ole kiistetty, on tutkittava, merkitseekö se, että kurinpitolautakunta ei hyväksynyt kantajan pyyntöä hänen kutsumiensa todistajien kuulemisesta, kantajan puolustautumisoikeuden rikkomista, siltä osin kuin tällä kuulemisella olisi voitu näyttää toteen sellaisten seikkojen olemassaolo, jotka olisivat joko poistaneet niiden seikkojen laittoman luonteen, joista kantajaa syytetään (exceptio verkaus -penaate, itsepuolustus) tai lieventäneet näiden seikkojen virheellisyyttä suhteessa Euroopan yhteisöjen virkamiehiä koskeviin kurinpitosäännöksiin (42 kohta).

Vaikka onkin totta, että Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) liitteen IX 4 artiklan toisen kohdan mukaan kurinpitomenettelyn kohteena oleva virkamies voi kutsua todistajia, kurinpitolautakunta arvioi kuitenkin ehdotetun todistelun asiaankuuluvuutta riidan kohteen kannalta ja tarvetta kuulla kutsuttuja todistajia (43 kohta).

Viittaukset: asia 35/67. Van Eick v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 11.7.1968 (Kok. 1968, s. 481).

Ottaen huomioon kysymykset, jotka kantaja ehdotti esitettäviksi todistajille, kurinpitolautakunnan ei voida katsoa käyttäneen harkintavaltaansa väärin esillä olevassa asiassa, kun se on arvioinut, että koska kurinpitomenettelyn asiakirjoihin sisältyi riittävästi tietoja sekä niiden seikkojen osalta, joista asianosaista syytetään, että asianosaisen puolustuksekseen esittämien seikkojen tueksi, nämä kysymykset ovat asiaankuulumattomia tai tarpeettomia kurinpitolautakunnan ratkaisun antamiseksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomoistuin toteaa kuitenkin, että yksi kysymyksistä koski nimenomaisesti niitä seikkoja, joista kantajaa syytettiin häntä kohtaan aloitetussa kurinpitomenettelyssä. Tämän kyseisen todistelun syrjäyttääkseen kurinpitolautakunta katsoi, ettei tätä kohtaa ollut tarpeen tutkia ottaen huomioon yhtäältä, että kahden ainoan läsnä olleen henkilön eli kantajan ja hänen esimiehensä ristiriitaiset versiot tekivät mahdottomaksi tosiseikkojen kulun tarkan hahmottelemisen uudelleen, ja toisaalta ettei ollut kiistetty, että kantaja oli välikohtauksen lopussa syyttänyt esimiestään useista petoksista ja lahjonnasta (45-48 kohta).

Mitä tulee kurinpitolautakunnan ensimmäiseen hylkäämisperusteeseen, eli siihen, ettei niitä seikkoja ollut kiistetty, joista kantajaa syytetään, kantajan ehdottama todistelu ei koskenut sen selvittämistä, oliko kantaja esittänyt esimiestään vastaan edellä mainitut syytökset, jotka kantaja itsekin myöntää, vaan todistelu koski välikohtausta välittömästi edeltäviä seikkoja tai seikkoja, jotka muodostivat yhdessä olosuhteet, joissa hän esitti kyseiset huomautuksensa, ja erityisesti niitä yllytyksiä ja uhkauksia, joita hänen esimiehensä oli kohdistanut häneen, eli jotka olisivat siten merkinneet lieventäviä seikkoja kantajan osalta. Siten vaikka kahden välikohtauksen osapuolen, kantajan ja hänen esimiehensä, ristiriitaiset versiot saattoivat olla peruste, joka teki tarpeettomaksi kantajan ja hänen esimiehensä välisen ristikuulustelun, kurinpitolautakunta ei voinut vedota tähän ristiriitaisuuteen saattaakseen kyseenalaiseksi sellaisen henkilön todistuksen hyödyllisyyden, jonka työhuone oli välikohtauksen alkamispaikan eli kantajan esimiehen toimiston vieressä (50-51 kohta).

Sen toisen hylkäämisperusteen osalta, joka koski kantajan esittämää todistelupyyntöä häntä vastaan esitettyjen syytöksien luonteesta, jotka kurinpitolautakunnan mukaan kävivät ilmi lopuista asiakirjoista, on todettava, ettei tämä peruste myöskään voinut oikeuttaa kieltäytymistä siltä osin kuin nämä syytökset koskivat välttämättä en seikkoja, kuin mitkä liittyivät 7.2.1991 tapahtuneeseen välikohtaukseen. Jos kurinpitoneuvosto olisi kantajan pyytämästä todistelusta kieltäytymisensä perustelemiseksi viitannut epäsuorasti siihen harkintavaltaan ja kokonaisarviointivaltaan, joka kurinpitoviranomaisella on kurinpidollisen rikkomuksen muodostavien seikkojen vakavuuden ja kurinpitoseuraamuksen valinnan osalta, tätä valtaa voidaan käyttää ainoastaan silloin, jos se koskee kaikkia yksittäisen asian konkreettisia tosiseikkoja sekä raskauttavia ja lieventäviä seikkoja, mitä ei ole voinut tapahtua esillä olevassa asiassa, koska kurinpitolautakunta on laiminlyönyt ennen kokonaisarviointiaan selvittää kyseisten seikkojen todellisuutta, luontoa ja niitä olennaisia olosuhteita, jotka olisivat kantajan mukaan merkinneet lieventäviä seikkoja hänen menettelyään 7.2.1991 koskevan vastuunsa osalta. Koska kurinpitolautakunta ei ole suorittanut riittävän täydellistä tutkimusta, joka olisi merkinnyt asianosaiselle henkilöstösääntöjen mukaisia takeita, kurinpitolautakunta ei ole voinut harjoittaa täydellisesti asian tuntien kokonaisarviointivaltaansa, joka kurinpitoviranomaisella on asian suhteen (52 kohta).

Viittaukset: asia 403/85. F v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 5.2.1987 (Kok. 1987. s. 645, 16 26 ja 30 kohta); asia T-26/89, De Compte v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 17.10.1991 (Kok. 1991, s. II-781.221 kohta).

Lopuksi kurinpitolautakunnan kantajan ehdottaman todistajan kuulematta jättämisen säännönvastaista luonnetta ei muuta se seikka, että kurinpitolautakunta on myöntänyt yleisesti lieventävien seikkojen olemassaolon kantajan osalta mainiten kantajan esimiehen provosoivan asenteen ja katsoen että tietyt kantajan yksikön sisäisestä toiminnasta esittämät väitteet eivät olleet perusteettomia. Itse asiassa vaikka kurinpitolautakunta on myöntänyt tällaisten lieventävien seikkojen olemassaolon ja se on arvioinut, että oli olemassa kantajan vastuuta huomattavasti lieventäviä syitä ja vaikka se on tästä syystä määrännyt kantajalle kurinpitoseuraamuksena varoituksen, ei voida sulkea pois sitä, että kantajan ehdottaman todistelun vastaanotettuaan kurinpitolautakunta olisi voinut todeta, että ne yllytykset, joiden kohteena kantaja saattoi olla 7.2.1991 tapahtuneen välikohtauksen yhteydessä, olivat luonteeltaan ja laajuudeltaan sellaisia, että kantajan vastuuta tässä välikohtauksessa olisi pitänyt pitää vielä vähäisempänä (53 kohta).

Vaikka nimittävällä viranomaisella on periaatteessa valta tehdä kantajan vastuun lieventämisen asteen arviointi, joka poikkeaa kurinpitolautakunnan arvioinnista, samoin kuin sillä on valta valita sen jälkeen asianmukaiseksi arvioimansa kurinpitoseuraamus kantajan tekemien kurinpidollisten rikkomusten rankaisemiseksi, nimittävän viranomaisen määrittelyn on perustuttava määrättävän seuraamuksen osalta joka tapauksessa kaikkien kyseisen asian konkreettisten seikkojen sekä raskauttavien tai lieventävien seikkojen kokonaisarviointiin. Koska nimittävä viranomainen ei tuntenut kantajan ehdottamaa todistelua 7.2.1991 tapahtuneesta välikohtauksesta, sillä ei ollut tiedossaan kaikkia tarpeellisia tosiseikkoja sen määrittelemiseksi, kuinka paljon tätä vastuuta olisi osittain lievennettävä, kun otetaan huomioon kantajan vetoamat kyseiseen välikohtaukseen liittyneet lieventävät seikat. Nimittävä viranomainen ei voinut näissä olosuhteissa päättää ankaroittaa kantajalle määrättävää kurinpitoseuraamusta (56 kohta).

Viittaukset: asia 46/72, De Greef v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 30.5.1973 (Kok. 1973, s. 543, 556); asia228/83, F v. komissio, yhteisöjentuomioistuin29.1.1985(Kok. 1985, s. 275); em. asia F v. komissio, yhteisöjentuomioistuin5.2.1987,18 ja 26 kohta; em. asia De Compte v. parlamentti, 220 ja 221 kohta.

Vahingonkorvausvaatimukset

Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaisessa muutoksenhakukeinoja koskevassa järjestelmässä vahingonkorvauskannetta, joka on itsenäinen muutoksenhakukeino suhteessa kumoamiskanteeseen, ei voida ottaa tutkittavaksi, jos sitä ei edellä henkilöstösääntöjen mukainen oikeudenkäyntiä edeltävä menettely. Tämä menettely eroaa sen mukaan, aiheutuuko vahinko, jonka korvaamista on vaadittu, henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesta asianosaiselle vastaisesta toimenpiteestä vai hallinnon menettelystä, joka ei ole luonteeltaan päätöksentekoa. Ensimmäisessä tapauksessa asianosaisen on tehtävä nimittävälle viranomaiselle valitus kyseisestä toimenpiteestä säädetyssä määräajassa. Toisessa tapauksessa sitä vastoin hallinnollinen menettely on aloitettava henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisella pyynnöllä vahingonkorvauksen saamisesta, ja menettelyn on jatkuttava tarvittaessa valituksena kyseisen pyynnön hylkäävästä päätöksestä (64 kohta).

Viittaukset: asia T-36/93. Ojha v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 6.7.1995 (Kok. H. 1995, s. II-497).

Kuitenkin silloin, kun kumoamiskanne ja vahingonkorvausvaatimus liittyvät suoraan toisiinsa, vahingonkorvausvaatimus voidaan ottaa tutkittavaksi kumoamiskanteen yhteydessä, ilman että sitä edeltäisi välttämättä nimittävälle viranomaiselle osoitettu pyyntö väitetyn vahingon korvaamisesta ja valitus tällaisen pyynnön epäsuoran tai nimenomaisen hylkäämisen perusteltavuudesta (66 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-17/90. T-28/91 ja T-17/92, Cámara Alloisio ym. v. komissio, yhteisöjenensimmäisenoikeusasteentuomioistuin 15.7.1993 (Kok. 1993. s. II-841); em. asia Ojha v. komissio.

Sen osalta, että kantaja väittää aiheutuneen aineetonta vahinkoa hänen esimiehensä painostuksen, uhkausten ja pelottelujen vuoksi samoin kuin sen vuoksi, että hallinto on laiminlyönyt toimenpiteet tällaisten uhkausten lopettamiseksi, on todettava, etta vahingonkorvausvaatimukset eivät koske vahinkoa, joka aiheutuu yhdestä ainoasta toimenpiteestä, jonka kumoamista on vaadittu esillä olevassa asiassa, vaan useista virheistä ja laiminlyönneistä, joihin vastaajana olevan toimielimen on väitetty syyllistyneen. Näiden korvausvaatimusten esittämistä koskeva hallinnollinen menettely olisi pitänyt aloittaa kantajan nimittävälle viranomaiselle esittämällä pyynnöllä väitetyn aineettoman vahingon korvaamisesta (68 kohta).

Viittaukset- em. asia Cámara Alloisio ym. v. komissio; asia T-54/92, Schneider v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 1.12.1994 (Kok. H. 1994. s. II-887); asia T-79/92. Ditterich v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 1.12.1994 (Kok. H. 1994. s. II-907).

Kurinpitomenettelyn määräajan ylittämisen vuoksi aiheutuneeksi väitetyn aineettoman vahingon osalta on todettava - vaikka tämä vallinko olisi todella suoraan yhteydessä kumoamiskanteeseen - , että koska kysymyksessä on työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan vastaisesti kantajan vastauksessa ensimmäisen kerran esitetty vaatimus, tämä vaatimus on jätettävä tutkimatta (69 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-33/89 ja T-74/89, Blackman v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 16.3.1993 (Kok. 1993, s. II-249).

Ratkaisu:

Yhteisöjen tuomioistuimen 28.9.1992 tekemä päätös, jolla kantajan ikälisien kertyminen keskeytettiin kahden vuoden ajaksi kurinpitotoimenpiteenä, kumotaan.

Kanne hylätään muilta osin.