Kansallinen menettelysääntö, jossa asetetaan kohtuullinen preklusiivinen määräaika, jonka kuluessa talouden toimijan on vaadittava unionin oikeuden vastaisesti kannetun veron palauttamista, on unionin oikeuden mukainen. Tällainen preklusiivinen määräaika ei nimittäin ole omiaan vaikuttamaan siten, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen tulisi käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi. Kolmen vuoden preklusiivista määräaikaa oli pidettävä kohtuullisena. Tätä periaatetta sovelletaan myös silloin, kun unionin lainsäätäjä on poikkeuksellisesti päättänyt yhdenmukaistaa menettelysäännöt, jotka koskevat perusteettomasti kannettujen verojen palautushakemuksia. Kohtuullisella preklusiivisella määräajalla edistetään nimittäin siitä riippumatta, onko se asetettu kansallisessa oikeudessa vai unionin oikeudessa, sekä asianosaista että kyseistä viranomaista suojaavaa oikeusvarmuutta, eikä sillä estetä oikeussubjektia käyttämästä unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettuja oikeuksiaan.

Toisaalta on todettava, että kun talouden toimija, joka katsoo kärsivänsä vahinkoa lainvastaisena pitämänsä polkumyyntiasetuksen soveltamisen takia, on tullikoodeksin 236 artiklan 2 kohdan nojalla esittänyt maksamiensa tullien palautushakemuksen, joka on sitten hylätty, se voi saattaa asian toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi ja vedota tuossa tuomioistuimessa kyseisen asetuksen lainvastaisuuteen. Kansallinen tuomioistuin voi esittää sitten unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti kysymyksen kyseisen asetuksen pätevyydestä, tai sen on tilanteen mukaan esitettävä tällainen kysymys. Koska talouden toimijan on mahdollista riitauttaa asetuksen pätevyys ennen tullikoodeksin 236 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn kolmen vuoden määräajan päättymistä esittämällä kyseisen 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukainen palautushakemus, myöhemmin todettua asetuksen pätemättömyyttä ei voida katsoa ylivoimaiseksi esteeksi, joka estää kyseistä talouden toimijaa jättämästä palautushakemusta edellä mainitussa määräajassa.

Yhtäältä polkumyyntiasetuksen lainvastaisuutta ei voida katsoa epätavalliseksi olosuhteeksi. Euroopan unioni on oikeusunioni, jossa valvotaan, että sen toimielinten, elinten ja laitosten toimet ovat erityisesti EU- ja EUT-sopimusten mukaisia. Unionin oikeudelle on luonteenomaista, että tiettyjä siihen sisältyviä säännöksiä voidaan todeta pätemättömiksi.

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2700/2000, 236 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että asetuksen lainvastaisuus ei ole tässä säännöksessä tarkoitettu ylivoimainen este, jonka perusteella voidaan pidentää kolmen vuoden määräaikaa, jonka kuluessa tuoja voi vaatia tämän asetuksen nojalla maksamiensa tuontitullien palauttamista.

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2700/2000, 236 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että sen mukaan kansalliset viranomaiset eivät voi palauttaa viran puolesta unionin asetuksen nojalla kannettuja polkumyyntitulleja sillä perusteella, että Maailman kauppajärjestön riitojenratkaisuelin (DSB) on todennut, ettei asetus ole Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamisesta tehdyn sopimuksen, joka on allekirjoitettu Marrakeshissä 15.4.1994 ja hyväksytty Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa tehdyllä päätöksellä 94/800, liitteessä 1 A olevan vuoden 1994 tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VI artiklan soveltamisesta tehdyn sopimuksen mukainen.

Unionin toimielinten, elinten ja laitosten toimilla on nimittäin laillisuusolettaman vuoksi oikeusvaikutuksia niin kauan kuin niitä ei ole peruutettu, kumottu kumoamiskanteen johdosta tai todettu pätemättömiksi ennakkoratkaisupyynnön tai lainvastaisuusväitteen vuoksi. Koska ainoastaan unionin tuomioistuimella on toimivalta todeta polkumyyntiasetuksen kaltaisen unionin toimen pätemättömyys ja koska toimivallan tarkoituksena on taata oikeusvarmuus varmistamalla, että unionin oikeutta sovelletaan yhdenmukaisesti, se seikka, että DSB on todennut, ettei polkumyyntiasetus ole polkumyyntisopimuksen mukainen, ei vaikuta olettamaan sellaisen asetuksen laillisuudesta.

(ks. 39, 40 ja 44 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)