22

Sofiyski gradski sad ei kuitenkaan ole varma direktiivin 2014/42 säännösten tulkinnasta, minkä vuoksi se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko lainvastaisesti hankitun omaisuuden menetetyksi tuomitseminen [direktiivissä 2014/42] tarkoitettu rikosoikeudellinen toimenpide vai onko se siviilioikeudellinen toimenpide, jos a) kansallisessa lainsäädännössä omaisuuden menetetyksi tuomitsemisen tavoitteeksi on vahvistettu yleisesti estää mahdollisuuksia hankkia omaisuutta laittomasti ja määrätä siitä, eikä omaisuuden menetetyksi tuomitseminen edellytä rikokseen tai muuhun rikkomukseen syyllistymistä ja välitöntä tai välillistä yhteyttä rikkomuksen ja hankitun omaisuuden välillä b) menetetyksi tuomitsemisen uhka ei kohdistu yksittäiseen omaisuuserään vaan i) tutkinnan kohteena olevan henkilön koko omaisuuteen, ii) kolmansien osapuolten (luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden) varallisuuteen, jonka tutkinnan kohteena oleva henkilö on hankkinut vastiketta vastaan tai vastikkeetta, ja iii) tutkinnan kohteena olevan henkilön ja kolmansien osapuolten sopimuskumppanin varallisuuteen c) ainoa edellytys omaisuuden menetetyksi tuomitsemiselle on olettama, joka ei ole kumottavissa ja jonka mukaan lainvastaisena on pidettävä kaikkea omaisuutta, jonka laillista alkuperää ei voida näyttää toteen (ilman aiemmin annettua määritelmää käsitteille ’laillinen/lainvastainen alkuperä’) d) tilanteessa, jossa tutkinnan kohteena oleva henkilö ei esitä näyttöä hankkimansa omaisuuden alkuperästä, kaikkien asianomaisten henkilöiden (tutkinnan kohteena oleva henkilö, kolmannet osapuolet ja heidän aiemmat sopimuskumppaninsa) hankkiman omaisuuden laillisuus määritetään uudelleen takautuvasti 10 vuoden ajalta, kun kyseisen varallisuuden saamisajankohtana tällaista lakiin perustuvaa näyttövelvoitetta ei ollut? 2) Onko [direktiivin 2014/42] 8 artiklassa omaisuuden omistajille ja kolmansille osapuolille vahvistettuja oikeuksia koskevia vähimmäisvaatimuksia tulkittava siten, että ne sallivat kansallisen lainsäädännön ja kansallisen oikeuskäytännön, joiden mukaan omaisuuden menetetyksi tuomitseminen ei edellytä [direktiivin 2014/42] 4, 5 ja 6 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttymistä, jos rikosoikeudellinen menettely asianomaista henkilöä vastaan on päätetty (kansallisen tuomioistuimen vahvistuksella), koska kyse ei ole rikoksesta, tai jos asianomainen henkilö on vapautettu syyttömänä? 3) Erityisesti: onko [direktiivin 2014/42] 8 artiklaa tulkittava siten, että kyseisen säännöksen sisältämiä takeita, jotka koskevat sellaisen rikoksesta tuomitun oikeuksia, jonka omaisuus tuomitaan menetetyksi, on sovellettava myös nyt kyseessä olevan kaltaisessa menettelyssä, joka käydään samanaikaisesti rikosoikeudellisen menettelyn kanssa ja siitä riippumatta? 4) Onko [perusoikeuskirjan] 48 artiklan 1 kohdassa vahvistettua syyttömyysolettamaa, perusoikeuskirjan 48 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua puolustautumisoikeuksien takaamista ja tehokkuusperiaatetta tulkittava siten, että ne sallivat pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset kansalliset säännöt, joissa a) vahvistetaan olettama, jonka mukaan omaisuus, jonka alkuperää ei voida vahvistaa tai jonka alkuperästä ei ole näyttöä, on luonteeltaan rikollista ([menetetyksi tuomitsemisesta vuonna 2012 annetun lain] 1 §:n 2 momentti) b) vahvistetaan olettama, jonka mukaan on todennäköisiä syitä epäillä, että omaisuus on hankittu lainvastaisesti ([menetetyksi tuomitsemisesta vuonna 2012 annetun lain] 21 §:n 2 momentti) c) käännetään todistustaakka omaisuuden alkuperästä ja sen hankintaan käytetyistä varoista asettamalla se tutkinnan kohteena olevalle henkilölle ja myös kolmansille osapuolille, joiden ei ole esitettävä näyttöä oman omaisuutensa alkuperästä vaan sen entisen omistajan omaisuuden alkuperästä myös silloin, kun omaisuus on hankittu vastikkeellisesti d) vahvistetaan ’varallisuudessa ilmenevä epäsuhta’ ainoaksi ja ratkaisevaksi todisteeksi siitä, että kyse on lainvastaisesti hankitusta omaisuudesta e) käännetään todistustaakka asettamalla se kaikille asianomaisille eikä ainoastaan tuomitulle henkilölle myös ennen tuomitsemista tai siitä riippumatta f) sallitaan oikeudellis-taloudellisen tutkintamenetelmän ja sellaisen analyysin soveltaminen, johon olettama kyseisen omaisuuden lainvastaisuudesta ja arvosta perustuu, jolloin tämä olettama sitoo asian ratkaisevaa tuomioistuinta ilman, että se voi harjoittaa täysimääräistä valvontaa kyseisen menetelmän sisällön ja soveltamisen osalta? 5) Onko [direktiivin 2014/42] 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se sallii sen, että kansallisessa lainsäädännössä voidaan korvata vaatimus epäillä todennäköisin syin (menettelyssä esitettyjen ja kansallisen tuomioistuimen arvioimien seikkojen perusteella) sitä, että omaisuus on peräisin rikollisesta toiminnasta, olettamalla, jonka mukaan omaisuuden arvonnousu perustuu lainvastaisuuteen yksinomaan sillä perusteella, että arvonnousu on suurempi kuin tietty kansallisessa lainsäädännössä vahvistettu määrä (esimerkiksi 75000 euroa kymmenessä vuodessa)? 6) Onko [perusoikeuskirjan] 17 artiklassa vahvistettua omaisuudensuojaa tulkittava unionin oikeuden yleisenä periaatteena siten, että se sallii pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen lainsäädännön, jossa a) vahvistetaan olettama, joka ei ole kumottavissa ja joka koskee lainvastaisesti hankitun omaisuuden sisältöä ja laajuutta ([menetetyksi tuomitsemisesta vuonna 2012 annetun lain] 63 §:n 2 momentti) b) vahvistetaan olettama, joka ei ole kumottavissa, omaisuuden hankintaa ja siitä määräämistä koskevien oikeustoimien pätemättömyydestä ([menetetyksi tuomitsemisesta vuonna 2012 annetun lain] 65 §) tai c) rajoitetaan [menetetyksi tuomitsemisesta vuonna 2012 annetun lain] 76 §:n 1 momentissa säädetyllä menettelyllä sellaisten kolmansien osapuolten oikeuksia saada tietoa asiasta, joilla on itsenäinen oikeus tai jotka vaativat itsenäistä oikeutta omaisuuteen, jota menetetyksi tuomitseminen koskee? 7) Onko [direktiivin 2014/42] 6 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 1–10 kohdan säännöksillä välitön oikeusvaikutus siltä osin kuin niissä säädetään takeista ja suojalausekkeista, jotka koskevat henkilöitä, joita omaisuuden menetetyksi tuomitseminen koskee, tai vilpittömässä mielessä toimivia kolmansia osapuolia?”