ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
60.

Kun on todettu, että maksukyvyttömän työnantajan tosiasiallinen kotipaikka oli Kreikassa, voidaan väittää, kuten Dioikitiko Efeteio Athinon totesi, että oli Kreikan valtion tehtävänä varmistaa, että työnantaja täyttää kaikille sellaisille työnantajille, joiden sääntömääräinen tai tosiasiallinen kotipaikka on Kreikassa, kuuluvat velvoitteet, joihin sisältyy osallistuminen palkkaturvajärjestelmän rahoitukseen. Tämän velvollisuuden täyttämättä jättäminen ei voi aiheuttaa vahinkoa työntekijöille, joiden työnantaja on todettu maksukyvyttömäksi, sillä heidän palkkaturvajärjestelmään perustuvaan suojaansa ei direktiivin 5 artiklan c alakohdan mukaan ”vaikuta se, onko velvollisuus osallistua rahoitukseen täytetty vai ei”. Korvausta koskevan oikeuden ja rahoitukseen osallistumista koskevan velvoitteen täyttämisen välillä ei kuitenkaan tarvitse olla yhteyttä, sillä kyseinen oikeus perustuu ainoastaan siihen, että direktiivin 80/987 1 artiklan 1 kohdassa vahvistettu edellytys täyttyy eli että olemassa on työsopimuksista johtuvia saatavia työnantajalta, joka on maksukyvytön.
76.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Hoge Raad der Nederlandenin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 5 artiklan 7 kohdan a alakohtaa ja 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan b alakohtaa on tulkittava niin, että siitä, että verovelvollinen ottaa käyttöön arvonlisäverosta vapautetun liiketoiminnan tarpeisiin maapohjan ja sille rakennetun kiinteistön, joihin saamansa esineoikeuden perusteella sillä on oikeus käyttää mainittua maapohjaa ja mainittua kolmannen viimeistelemää kiinteistöä, voidaan kantaa arvonlisävero, jonka perusteena ovat hankitun esineoikeuden arvo ja rakennuksen viimeistelykustannukset, kun verovelvollinen on jo maksanut kyseiseen arvoon ja kyseisiin kustannuksiin kohdistuvan arvonlisäveron mutta on myös vähentänyt sen kokonaisuudessaan. 2) Käsiteltävän asian kaltaisessa tapauksessa, jossa verovelvollinen on saanut maapohjan keskeneräisine rakennuksineen perustamalla esineoikeuden, direktiivin 77/388 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että tämän esineoikeuden arvon, joka on sisällytettävä direktiivin 77/388 5 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tarkoitetun luovutuksen osalta veron perusteeseen, on vastattava vuosivuokrana vielä maksamatta olevien rahamäärien kokonaisarvoa tavaran käyttöönottohetkellä.
25.

Toiseksi on niin, että vaikka varallisuusvero lasketaankin usein kyseisestä varallisuudesta saatavan teoreettisesti mahdollisen fiktiivisen tuoton perusteella, eläkerahastojen kaltaisten laitosten tilanne on tältä osin erityinen. Tällaisten laitosten tehtävänä on näet nimenomaan sijoittaa niiden pääoma tulon saamiseksi ja jakaa sitten tämä tulo siihen oikeutetuille henkilöille. Pääoman sijoittaminen on näin ollen eläkerahastojen päätoimiala. Pääasiassa kyseessä olevaa verotusta on siis tarkasteltava tämän toiminnan tuottamien tulojen verotuksena, vaikka veron määrää ei lasketakaan tosiasiallisen tulon vaan fiktiivisen tulon perusteella.
Les Jardins de Jouvence ‑osuuskunnan kaltaisten yksityisten laitosten toiminnat kuuluvat a priori sosiaalihuollon piiriin, koska niillä tarjotaan iäkkäiden henkilöiden tarpeisiin muokattuja asuntoja. Toisin kuin vanhainkodit ja muut laitokset, joiden hoidokit ovat usein omin avuin toimeen tulemattomia ja tarvitsevat sairaanhoitoa kaikissa päivittäisissä toimissaan, Les Jardins de Jouvence ‑osuuskunnan kaltaiset palvelutalot tarjoavat asumista itsenäisesti toimeen tuleville iäkkäille henkilöille. Elämässään tapahtuvien muutosten vuoksi he eivät kuitenkaan enää kykene elämään sitä aiempaan tapaan. He haluavat siis asua tarpeisiinsa soveltuvassa organisaatiossa, jossa on muun muassa välttämätön hissi tai pienempi asunto, joka on varustettu siten, että heidän on helpompi välttää kaatumisia, tai jossa on heidän tarpeidensa mukaista kodin automaatiota. Palvelutalo on organisaatio, jossa tällaiset henkilöt tietävät saavansa tarvittaessa apua ja joka tarjoaa heille täydet takeet seesteisestä hyvinvoinnista. He tietävät myös, että tällaisen organisaation velvollisuutena on tarjota heille palveluja, joiden ansiosta heidän ei tarvitse huolehtia päivittäisistä toimistaan (siivouksesta, aterioista) tai mahdollisesta autolla ajosta, koska heille tarjotaan palvelutalossa kampaamo- ja manikyyripalveluja.
18.

Tästä seuraa, että myös bitcoineihin on sovellettava tuomiossa First National Bank of Chicago vahvistettua oikeuskäytäntöä. Niiden siirrossa sinänsä ei toteudu verotettavaa tapahtumaa. Koska Hedqvist kuitenkin suunnittelee ostavansa ja myyvänsä bitcoineja Ruotsin kruunuja vastaan hintaan, jossa tietyn valuutanvaihtosivuston mukaiseen vaihtokurssiin on lisätty määrätty summa, hänen toimintaansa sisältyy arvonlisäverodirektiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetty vastikkeellinen palvelujen suoritus valuutanvaihdon muodossa.
110.

Oikeus vahingonkorvaukseen syntyy siis, jos sovellettavan unionin oikeuden rikkomista selvällä tavalla koskeva edellytys täyttyy, kun on osoitettu, että rikotulla oikeusnormilla on tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille oikeussubjekteille, ja kun asianomaiselle henkilölle aiheutunut vahinko on välittömässä syy-yhteydessä selvään rikkomiseen, johon on vedottu. Nämä kolme edellytystä ovat nimittäin välttämättömiä ja riittäviä edellytyksiä sille, että yksityisille oikeussubjekteille syntyy oikeus saada korvausta, mutta on kuitenkin mahdollista, että jäsenvaltion vastuu syntyy kansallisen oikeuden väljempien edellytysten perusteella. ( 70 )
19.

Direktiivin 89/665, sellaisena kuin se on muutettuna, 2 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on annettava oikeudelliset valtuudet asianomaisten yritysten suojaamiseksi tehokkaasti julkisten hankintojen yhteydessä. Ensinnäkin käytettävissä on oltava väliaikaisia toimenpiteitä, jotta voidaan riitauttaa väitetty virheellinen menettely varhaisessa vaiheessa ja estää lisävahingot (a alakohta). Toiseksi jäsenvaltioilla on velvoite antaa valtuudet poistaa sopimuksentekomenettelyyn liittyvä lainvastaisesti tehty päätös (b alakohta). Kolmanneksi on säädettävä korjaavasta lainkäytöstä siinä muodossa, että määrätään virheellisestä menettelystä kärsineelle vahingonkorvausta (c alakohta). Tosiseikkojen kannalta tarkasteltuna pääasia kuuluu toiseen edellä mainituista ryhmistä, koska Orizzonte Salute riitauttaa sairaanhoitopalveluiden hankintaa koskevan sopimuksen jatkamisen toisen yhdistyksen hyväksi ja myöhemmän tarjouspyyntömenettelyn, jossa pyydettiin hakemuksia ainoastaan tietyiltä sellaisen järjestön hyväksymiltä yhdistyksiltä, jonka jäsen Orizzonte Salute ei ollut.
77.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti: 1) Bensiinin ja dieselpolttoaineiden laadusta annetulla direktiivillä 98/70/EY, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1882/2003, yhdenmukaistetaan tyhjentävästi ainoastaan dieselpolttoaineita koskevat terveyteen ja ympäristönäkökohtiin perustuvat tekniset laatuvaatimukset. Direktiivin 98/70 5 artiklaan sisältyvä kielto ei sen sijaan estä jäsenvaltiota asettamasta polttoaineita koskevia lisälaatuvaatimuksia, jotka koskevat turvallisuusnäkökohtia, esimerkiksi dieselpolttoaineen leimahduspisteen raja-arvoa. 2) Teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä annettu direktiivi 98/34/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/96/EY, ei estä jäsenvaltioita säätämästä – vaikka on voimassa tekninen määräys – lainsäädännössään, että samasta aiheesta annetun kansallisen standardin soveltaminen on pakollista. 3) Direktiivissä 98/34 ei edellytetä, että jäsenvaltioiden tekniset määräykset ovat saatavilla niiden virallisella kielellä.
63.

Tässä yhteydessä edellä 56 kohdassa esitetystä hallintojohtajan määritelmästä on pääteltävissä, että jotta työntekijää voidaan pitää hallintojohtajana, hänen on vastattava luottolaitoksessa keskeisistä tehtävistä, jotka antavat hänelle mahdollisuuden käyttää huomattavaa vaikutusvaltaa saman laitoksen johtamisessa, ja hänen on oltava toiminnastaan tili- ja vastuuvelvollinen suoraan ylimmälle hallintoelimelle. Katson hallintojohtajan tällaisen määritelmän valossa, että jotta työntekijää voitaisiin pitää hallintojohtajana, ei ole ehdottoman välttämätöntä, että hän vastaa täysimääräisesti ja kattavasti jostain toiminnan alasta tai että hänellä on valtuudet antaa määräyksiä tai tehdä sitovia päätöksiä. Ei ole näet mahdotonta, että kuhunkin erityistapaukseen liittyvien seikkojen perusteella valtuudet ohjata, suunnitella, koordinoida tai valvoa luottolaitoksen toimintaa tai merkittävää toiminnan alaa antavat henkilölle, jolla on tällaiset valtuudet, mahdollisuuden käyttää huomattavaa vaikutusvaltaa tähän laitokseen. On kuitenkin kansallisen tuomioistuimen tehtävänä selvittää konkreettisesti kaikkien tapaukseen liittyvien seikkojen perusteella, voiko henkilö siitä huolimatta, että hän ei vastaa täysimääräisesti tietystä toiminnan alasta ja/tai hänellä ei ole valtaa antaa määräyksiä tai tehdä sitovia päätöksiä, tosiasiallisesti käyttää huomattavaa vaikutusvaltaa luottolaitoksen johtamisessa.
15.

Terveydenhoitoa ja korvauksia koskevasta pakollisesta vakuutuksesta 14.7.1994 annetun lain (jäljempänä vuoden 1994 laki) 128 §:n mukaan, luettuna yhdessä vuoden 1994 lain täytäntöönpanosta 3.7.1996 tehdyn kuninkaan päätöksen (jäljempänä kuninkaan päätös) 203 §:n kanssa, äitiysrahan maksamiselle Belgiassa on asetettu kaksi edellytystä. Ensinnäkin työntekijän on täytynyt työskennellä oikeuden saamisen ajankohtaa ( 7 ) edeltävän kuuden kuukauden ajanjakson aikana vähintään 120 työpäivää. Toiseksi työntekijän on esitettävä näyttö siitä, että kyseistä korvausten alaa koskevat maksut on tosiasiassa suoritettu tämän saman ajanjakson osalta.
12.

Verder LabTec GmbH & Co. KG (jäljempänä myös kommandiittiyhtiö) on kommandiittiyhtiö, jonka kotipaikka on Haanissa (Saksa). Yhtiön vastuunalainen yhtiömies on Verder LabTec Beteiligungs GmbH (jäljempänä vastuunalainen yhtiömies), joka on samaten sijoittautunut Haaniin. ( 7 ) Äänettömiä yhtiömiehiä ovat Tarco B.V. ja Labo-Tech B.V., joiden molempien kotipaikka on Alankomaissa. Kommandiittiyhtiön toiminta on vuoden 2005 toukokuusta lähtien käsittänyt yksinomaan sen omien patentti-, tavaramerkki- ja hyödyllisyysmallioikeuksien hallinnointia. Se luovutti nämä oikeudet 25.5.2005 päivätyllä sopimuksella alankomaalaiselle kiinteälle toimipaikalleen Vleutenissa. ( 8 )
121.

Tältä osin on selvää, että tuomioistuin voi ottaa omasta aloitteestaan huomioon SEUT 296 artiklassa tarkoitetun toimielinten toimia koskevan perusteluvelvollisuuden, joka on olennainen muotomääräys, laiminlyönnin. Tämä mahdollisuus liittyy luonnollisestikin siihen, että tuomioistuimen, jota on pyydetty ratkaisemaan asia, on oltava selvillä toimenpiteen tehneen toimielimen päättelystä, jotta se voi käytännössä tutkia toimenpiteen laillisuuden. On siten selvää, että perusteluvelvollisuuden perustarkoitus on antaa mahdollisuus tutkia päätöksen laillisuus. ( 40 )
74.

Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunal de commerce de Versailles’lle seuraavasti: Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 3 artiklan 2 kohdan nojalla tuomioistuin, joka on toimivaltainen aloittamaan sekundäärimenettelyn, on myös toimivaltainen määrittämään velallisen sen omaisuuden, joka kuuluu tämän menettelyn vaikutusten piiriin. Kanne, jonka tarkoituksena on määrittää, kuuluuko yksi tai useampi velallisen omaisuuserä päämenettelyyn vai sekundäärimenettelyyn, voidaan panna vireille joko päämenettelyn aloitusvaltion tuomioistuimessa tai sekundäärimenettelyn aloitusvaltion tuomioistuimessa. Sen selvittämiseksi, kuuluuko velallisen omaisuus sekundäärimenettelyn vaikutusten piiriin, tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, on todettava, sijaitsiko tämä omaisuus siinä jäsenvaltiossa, jossa kyseinen menettely aloitettiin, tämän menettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen voimaantulopäivänä. Kyseistä omaisuutta on arvioitava asetuksen N:o 1346/2000 2 artiklan g alakohdassa vahvistettujen perusteiden nojalla.
81.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesfinanzhofin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa kyseisessä jäsenvaltiossa asuvalla verovelvollisella – mutta ei ulkomailla asuvalla verovelvollisella – on oikeus vähentää maksamansa yksityiset elatussuoritukset, jotka liittyvät kyseisen jäsenvaltion alueella olevan tuloa tuottavan omaisuuden luovutukseen ennakkoperintönä, jos näiden eläkkeiden maksamisesta annettu sitoumus johtuu kyseisen omaisuuden luovutuksesta, vaikka mainitussa lainsäädännössä säädetään, että vähennystä vastaa jäsenvaltiossa yleisesti verovelvollisen suoritusten vastaanottajan velvollisuus maksaa suorituksista vero.
14.

Unionin tuomioistuimen kirjaamossa toimitettiin 25.9.2013 ennakkoratkaisupyyntö, joka on esitetty SEUT 267 artiklan nojalla ja jonka sanamuoto on seuraava: ”1 Onko direktiivin 2003/55 25 artiklan säännöksiä, joissa määritetään, kenellä on asiavaltuus, sovellettava asiassa, jossa on kyse mainitun direktiivin voimassaolon aikana tehdystä hallinnollisesta päätöksestä, vai onko vireillä olevassa oikeudenkäynnissä otettava huomioon sen aikana voimaan tulleen direktiivin 2009/73/EY 41 artiklan säännökset ja etenkin sen 54 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan säännös, jonka mukaan kyseisiä säännöksiä on sovellettava 3 päivästä maaliskuuta 2011? 2 Jos vuoden 2009 direktiiviä on sovellettava, voidaanko kyseisen direktiivin 41 artiklan 17 kohdassa tarkoitettuna ”osapuolena, jota päätös koskee”, pitää sellaista toimiluvan saanutta myyjää, jolla on käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen taloudellinen intressi valittaa päätöksestä, jolla on hyväksytty verkkosääntö tai määritetty sen sisältö, vai onko vain verkonhaltijaa, jolla on oikeus panna vireille säännön hyväksymistä koskeva menettely, pidettävä tällaisena osapuolena? 3 Jos vuoden 2003 direktiiviä on sovellettava, kuuluuko käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisen verkkosäännön hyväksyminen tai muuttaminen kapasiteetin myöntämiseen liittyvien hakemusten tutkimista koskevilta osiltaan kyseisen direktiivin 25 artiklan 5 ja 6 kohdassa tarkoitettuihin tapauksiin? 4 Jos kyse on vuoden 2003 direktiivin 25 artiklan 6 kohdassa tarkoitetusta tapauksesta, voidaanko kyseisenä ”osapuolena, jota asia koskee”, pitää sellaista toimiluvan saanutta myyjää, jolla on käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen taloudellinen intressi valittaa päätöksestä, jolla on hyväksytty verkkosääntö tai määritetty sen sisältö, vai onko vain verkonhaltijaa, jolla on oikeus panna vireille säännön hyväksymistä koskeva menettely, pidettävä tällaisena osapuolena? 5 Miten on tulkittava vuoden 2003 direktiivin 25 artiklan 11 kohtaa, jonka mukaan 5 ja 6 kohdassa tarkoitetut valitukset eivät rajoita yhteisön oikeuden ja kansallisen lainsäädännön mukaisen muutoksenhakuoikeuden käyttöä, jos edellisiin kysymyksiin annettavista vastauksista seuraisi, että kansallisessa oikeudessa asetetaan valituksen tekemiselle ankarampia edellytyksiä kuin direktiivin säännöksissä tai yhteisön oikeudessa?”
45.

Kyseisen säännöksen sanamuoto on seuraava: ”1) Jos hallintoviranomaisen toimi on kumottavissa 39/2 §:n nojalla, ainoastaan Conseil du contentieux des étrangers on toimivaltainen määräämään sen täytäntöönpanon lykättäväksi. Täytäntöönpano määrätään lykättäväksi – sen jälkeen kun asianosaisia on kuultu tai heidät on kutsuttu asianmukaisesti kuultaviksi – perustellulla päätöksellä, jonka on tehnyt sen jaoston puheenjohtaja, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, tai puheenjohtajan tähän tarkoitukseen nimeämä ulkomaalaisasioita käsittelevä tuomari. Erittäin kiireellisessä tapauksessa täytäntöönpano voidaan määrätä lykättäväksi väliaikaisesti ilman, että asianosaisia tai kaikkia heistä on kuultu. Jos kantaja hakee täytäntöönpanon lykkäämistä, hänen on valittava joko erittäin kiireellinen tai tavanomainen lykkääminen. Tutkimatta jättämisen uhalla hän ei voi samanaikaisesti eikä peräkkäin joko vedota uudelleen 3 kohtaan tai hakea lykkäämistä uudelleen 3 momentissa tarkoitetulla kirjelmällä. Poiketen siitä, mitä 4 kohdassa säädetään, lykkäämistä erittäin kiireellisen menettelyn mukaisesti koskevan hakemuksen hylkääminen ei ole esteenä sille, että kantaja esittää myöhemmin hakemuksen lykkäämisestä tavanomaisen menettelyn mukaisesti, jos erittäin kiireellisen menettelyn mukaista lykkäämistä koskeva hakemus on hylätty sen perusteella, ettei tällaista kiireellisyyttä ole näytetty riittävästi toteen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 momentin soveltamista. 2) Täytäntöönpano voidaan määrätä lykättäväksi vain, jos on vedottu sellaisiin painaviin perusteisiin, joiden nojalla riidanalainen toimi voidaan kumota, ja edellyttäen, että toimen välitön täytäntöönpano voi aiheuttaa vaikeasti korjattavissa olevaa vakavaa haittaa. – – 3) Erittäin kiireellisiä tapauksia lukuun ottamatta lykkäämishakemus ja kumoamiskirjelmä on esitettävä yhdellä ja samalla toimella. Kirjelmän otsikossa on mainittava, että kyseessä on joko kumoamiskanne tai lykkäämishakemus ja kumoamiskanne. Mikäli tätä muodollisuutta ei noudateta, katsotaan, että kirjelmään sisältyy ainoastaan kumoamiskanne. Sen jälkeen, kun kumoamiskanne on nostettu, myöhemmin esitettyä lykkäämishakemusta ei voida ottaa tutkittavaksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hakijan mahdollisuutta nostaa edellä tarkoitetulla tavalla uusi kumoamiskanne, johon liittyy lykkäämishakemus, mikäli kanteen nostamiselle asetettu määräaika ei ole vielä päättynyt. – – 4) – – Jos ulkomaalaiseen kohdistetaan välittömästi täytäntöön pantava maastapoistamis- tai palauttamistoimenpide eikä hän ole vielä esittänyt lykkäämishakemusta, hän voi hakea kyseisen päätöksen lykkäämistä erittäin kiireellisesti. – – Jos lykkäämistä ei ole myönnetty, toimenpiteen pakkotäytäntöönpano on jälleen mahdollinen.”
5.

Asetuksen N:o 73/2009 johdanto-osan seitsemännen perustelukappaleen sanamuoto on seuraava: ”Pysyvien laitumien myönteiset ympäristövaikutukset on tunnustettu [yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetussa neuvoston] asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 [(EUVL L 270, s. 1)]. Tässä asetuksessa tarkoitetut toimenpiteet, joiden tarkoituksena on ollut kannustaa nykyisten pysyvien laidunten säilyttämiseen entisellään sen varmistamiseksi, että suuria alueita ei muuteta peltomaaksi, olisi säilytettävä.”
8.

Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevaa tuotevastuuta sääntelee nimittäin toinen laki eli 24.8.1976 annettu lääkelaki (Arzneimittelgesetz vom 24 August 1976 ( 4 ), jäljempänä AMG). AMG:n käsiteltävän pääasian kannalta merkityksellisen version 84 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Jos ihmisille tarkoitetun lääkkeen, joka on luovutettu kuluttajalle lääkelain soveltamisalalla ja joka on luvanvarainen tai vapautettu luvasta asetuksella, käyttö aiheuttaa henkilön kuoleman tai vähäistä merkittävämpää vahinkoa hänen keholleen tai terveydelleen, lääkeyritys, joka on saattanut lääkkeen markkinoille tämän lain soveltamisalalla, on velvollinen korvaamaan vahinkoa kärsineelle tästä aiheutuneen vahingon. Korvausvelvollisuus on olemassa vain, jos 1) lääkkeellä on ohjeen mukaisesti käytettynä haitallisia vaikutuksia, jotka ylittävät lääketieteellisten tutkimustulosten perusteella hyväksyttävän tason, tai 2) vahinko on syntynyt sellaisten pakkausmerkintöjen tai -selosteiden tai käyttöohjeiden seurauksena, jotka eivät ole lääketieteellisten tutkimustulosten mukaisia. 2. Jos käytetty lääke on yksittäistapauksen olosuhteissa omiaan aiheuttamaan vahingon, oletetaan, että kyseinen lääke on aiheuttanut vahingon. Sitä, onko lääke omiaan aiheuttamaan vahingon, arvioidaan yksittäistapauksessa käytetyn lääkkeen koostumuksen ja annostuksen, sen ohjeiden mukaisen käytön laadun ja keston, vahingon ilmenemistä koskevan ajallisen yhteyden, vahingon kokonaiskuvan ja vahinkoa kärsineen käytönaikaisen terveydentilan sekä kaikkien muiden seikkojen perusteella, jotka yksittäistapauksessa tukevat tai eivät tue vahingon aiheutumista. Olettama ei päde, jos jokin muu seikka on yksittäistapauksen olosuhteissa omiaan aiheuttamaan vahingon. Tällainen seikka ei ole sellaisten muiden lääkkeiden käyttö, jotka ovat yksittäistapauksen olosuhteissa omiaan aiheuttamaan vahingon, paitsi jos näiden lääkkeiden käytön vuoksi vahinkoa kärsineellä ei ole tämän säännöksen mukaisia oikeuksia muista syistä kuin vahinkoa koskevan puuttuvan syy-yhteyden perusteella. 3. Edellä 1 momentin toisen virkkeen 1 kohdan mukainen lääkeyrityksen korvausvelvollisuus on suljettu pois, jos olosuhteiden perusteella on katsottava, etteivät lääkkeen haitalliset vaikutukset johdu sen kehittämiseen ja valmistukseen liittyvistä syistä.”
133.

Toisena työlupaan verrattuna vähemmän rajoittavana toimenpiteenä unionin tuomioistuin on maininnut ”palveluja tarjoavalle yritykselle asetetun vaatimuksen, jonka mukaan sen on toimitettava paikallisille viranomaisille kaikki tiedot sen osoittamiseksi, että sen palveluksessa olevien työntekijöiden tilanne on lainmukainen, erityisesti oleskeluoikeuden, työluvan ja sosiaaliturvan osalta, siinä jäsenvaltiossa, jossa heidät on palkattu”. ( 65 ) Unionin tuomioistuimen mukaan tällainen velvollisuus ”tarjoaisi [lupavaatimukseen verrattuna] vähemmän rajoittavat ja – – yhtä tehokkaat takeet näiden työntekijöiden tilanteen lainmukaisuudesta ja siitä, että he harjoittavat pääasiallista toimintaansa siinä jäsenvaltiossa, johon palvelut tarjoava yritys on sijoittautunut. [Vastaanottavan jäsenvaltion] viranomaiset voisivat yhdessä tämän yrityksen toimittamien, siirron arvioitua kestoa koskevien tietojen – – avulla toteuttaa asianmukaiset toimet tarvittaessa tämän ajan päätyttyä.” ( 66 )
75.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Hoge Raadin esittämään kysymykseen seuraavasti: Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 5 artiklan 7 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sitä on sovellettava tilanteeseen, jossa kunta ottaa käyttöön rakennuksen, jonka se on rakennuttanut omalle maalleen ja jota se aikoo käyttää 94-prosenttisesti viranomaisen ominaisuudessa harjoittamaansa toimintaan ja 6-prosenttisesti verovelvollisena harjoittamaansa toimintaan, josta 1 prosentti muodostuu verosta vapautetuista, vähennykseen oikeuttamattomista suorituksista.