EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(toinen jaosto)

19 päivänä marraskuuta 2014 ( )

Henkilöstöasia – Virkamies – Palkkaus – Perhelisät – Kansallisten ja henkilöstösääntöjen mukaisten perhelisien päällekkäisyyden kieltävä sääntö – Virkamiehen puoliso, joka saa kansallista perhelisää – Virkamies, joka ei ole ilmoittanut henkilökohtaisen tilanteensa muutoksesta toimielimensä hallinnolle – Kurinpitomenettely – Kurinpitoseuraamus – Ikälisien vähentäminen – Oikeasuhteisuus – Perustelut – Lieventävät seikat – Hallinnon vitkastelu

Asiassa F-42/14,

jossa on kyse SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuvasta kanteesta,

EH, Euroopan komission virkamies, kotipaikka Etterbeek (Belgia), edustajinaan asianajajat S. Rodrigues ja A. Blot,

kantajana,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään J. Currall ja C. Ehrbar,

vastaajana,

VIRKAMIESTUOMIOISTUIN

(toinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. I. Rofes i Pujol sekä tuomarit K. Bradley ja J. Svenningsen (esittelevä tuomari),

kirjaaja: hallintovirkamies X. Lopez Bancalari,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 25.9.2014 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

1 EH vaatii virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 6.5.2014 saapuneella kannekirjelmällään virkamiestuomioistuinta kumoamaan Euroopan komission nimittävän viranomaisen (jäljempänä nimittävä viranomainen) 24.6.2013 tekemän päätöksen, jolla hänelle määrättiin seuraamukseksi ikälisien vähentäminen kolmen tason verran, sekä hänen hallinnollisen valituksensa hylkäämisestä 24.1.2014 tehdyn päätöksen.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Virkamiesten oikeudet ja velvollisuudet

2 Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt), siinä muodossa kuin niitä sovelletaan nyt käsiteltävään asiaan, 11 artiklassa säädetään muun muassa, että ”virkamiehen on suoritettava tehtävänsä ja toimittava ainoastaan unionin edun mukaisesti [, ja hänen] on hoidettava annetut tehtävät objektiivisesti ja tasapuolisesti sekä noudattaen lojaalisuusvelvoitettaan unionia kohtaan”.

Kurinpitomenettelyä koskevat säännöt

3 Henkilöstösääntöjen VI luvun otsikkona on ”Kurinpitomenettely”, ja sen 86 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Toimihenkilölle tai entiselle toimihenkilölle, joka tahallisesti tai huolimattomuuttaan laiminlyö näiden henkilöstösääntöjen mukaiset velvollisuutensa, voidaan määrätä kurinpitoseuraamus.

2. Kun nimittävä viranomainen tai Euroopan petostentorjuntavirasto saa tietoonsa todisteita, jotka antavat aiheen olettaa, että on tapahtunut 1 kohdassa tarkoitettu velvollisuuksien täyttämättä jättäminen, ne voivat aloittaa hallinnollisen tutkimuksen tarkistaakseen, onko tällainen velvollisuuksien täyttämättä jättäminen tapahtunut.

3. Kurinpidolliset säännöt, menettelyt ja toimenpiteet sekä hallinnollisia tutkimuksia koskevat säännöt ja menettelyt vahvistetaan liitteessä IX.”

4 Liitteessä IX olevan 3 jakson otsikkona on ”Kurinpitoseuraamukset”, ja sen 9 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Nimittävä viranomainen voi soveltaa jotakin seuraavista seuraamuksista:

a) kirjallinen huomautus;

b) varoitus;

c) ikälisien kertymisen keskeyttäminen vähintään yhden ja enintään 23 kuukauden ajaksi;

d) ikälisien vähentäminen;

e) palkkaluokan väliaikainen alentaminen vähintään 15 päivän ja enintään yhden vuoden ajaksi;

f) palkkaluokan alentaminen saman tehtäväryhmän sisällä;

g) siirtäminen alempaan tehtäväryhmään joko samaan tai alempaan palkkaluokkaan;

h) siirto pois toimesta”.

5 Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 10 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Kurinpitoseuraamusten ankaruuden on oltava suhteessa tehdyn virheen vakavuuteen. Virheen vakavuutta määriteltäessä ja kurinpitoseuraamuksesta päätettäessä on otettava erityisesti huomioon:

a) virheen laatu ja olosuhteet, joissa se tapahtui,

b) toimielinten luotettavuudelle, maineelle ja eduille rikkomuksesta koituneen haitan suuruus,

c) missä määrin virhe johtui tahallisuudesta tai laiminlyönnistä,

d) syyt virkamiehen tekemään virheeseen,

e) virkamiehen palkkaluokka ja virkaikä,

f) virkamiehen henkilökohtaisen vastuun määrä,

g) virkamiehen tehtävien ja vastuiden taso,

h) virheen tai virheellisen käyttäytymisen toistuminen,

i) virkamiehen käytös koko hänen uransa aikana.”

Perhelisiä koskevat säännökset

6 Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan mukaan ”virkamiesten, jotka saavat tässä artiklassa tarkoitettuja perhelisiä [joita ovat kotitalouslisä, huollettavana olevaa lasta koskeva lisä ja/tai koululisä] on ilmoitettava muualta saadut samanluontoiset lisät, jotka vähennetään liitteessä VII olevan 1, 2 ja 3 artiklan mukaan maksetuista lisistä.”

7 Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 2 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Toimihenkilö, jolla on huollettavanaan yksi tai useampia lapsia, saa 2 ja 3 kohdassa mainituin edellytyksin [kuukausittaisen] lisän – – kustakin huollettavana olevasta lapsesta.

2. Huollettavana olevana lapsena pidetään toimihenkilön tai hänen puolisonsa avioliitossa tai avioliiton ulkopuolella syntynyttä lasta tai ottolasta, jos toimihenkilö tosiasiallisesti huolehtii hänen elatuksestaan.

– –

Lapsi, jonka elatusvastuu kuuluu virkamiehelle alaikäisten suojelua koskevaan jäsenvaltion lainsäädäntöön perustuvan päätöksen nojalla, rinnastetaan huollettavana olevaan lapseen.

– –

7. Kun 2 ja 3 kohdassa tarkoitettu huollettavana oleva lapsi annetaan toisen henkilön huollettavaksi lain säännösten perusteella tai oikeuden tai toimivaltaisen hallintoviranomaisen päätöksellä, lisä maksetaan tälle henkilölle toimihenkilön lukuun ja hänen nimissään.”

Tosiseikat

8 Kantaja tuli vuonna 1991 Euroopan yhteisöjen palvelukseen väliaikaiseksi toimihenkilöksi ja on ollut 1.3.1998 lähtien komission virkamies, joka hoiti ennen nimittävän viranomaisen kurinpitoseuraamuksena määräämää ikälisien vähentämistä tehtäväryhmän AD13 palkkaluokkaan 1 kuuluvan hallintovirkamiehen tehtäviä ja vastasi pääosaston (PO) ”Maatalous ja maaseudun kehittäminen” ohjelmien hallinnoinnista.

9 Kantaja on viiden lapsen isä ja saa tällä perusteella henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan nojalla perhelisiä (jäljempänä henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät).

10 ”Henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimisto” (PMO) suoritti kantajan kahdesta vanhimmasta lapsesta, jotka syntyivät hänen ensimmäisestä, 14.1.2000 päättyneestä avioliitostaan, henkilöstösääntöjen mukaisen perhelisän huollettavana olevasta lapsesta täysimääräisenä kantajan entiselle puolisolle ensin mainitun nimissä ja lukuun sen jälkeen kun siitä oli vähennetty tämän entiselle puolisolleen suorittaman elatusmaksun määrä.

11 Kantajan ja hänen nykyisen puolisonsa kolmen, vuosina 1995, 1998 ja 2002 syntyneen lapsen osalta asiakirja-aineistosta ilmenee, että kantaja ilmoitti komissiolle vuonna 1998 syntyneen lapsen syntymää koskeneessa ilmoituslomakkeen kohdassa, että lasten äiti ”[oli] ansiotyössä ja [sai] synnytyspalkkion: ’kyllä’” mutta että hän ei saanut perhelisiä, joiden osalta hän ilmoitti nimenomaisesti ”ei”.

12 Kantaja sai jokaisen kolmen lapsen osalta PMO:lta muistion, joka oli laadittu seuraavasti:

”– –

Asiakirjoista ilmenee, että

– tästä lapsesta ei ole suoritettu [kansallista] perhelisää.

Näin ollen teille ilmoitetaan, että

– teille myönnetään tästä lapsesta – – huollettavana olevasta lapsesta suoritettava lisä henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan mukaisesti;

– henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan nojalla huollettavana olevasta lapsesta suoritettava lisä maksetaan teille täysimääräisenä;

– –

Hallinnolliset säännökset:

– Jokaisen virkamiehen on ilmoitettava hallinnolle välittömästi jokaisesta olosuhteiden muutoksesta kirjallisesti.

– Henkilöstösääntöjen 85 artikla: ”Kaikki aiheettomin perustein saadut määrät on maksettava takaisin, jos edunsaaja on ollut tietoinen väärästä perusteesta tai jos on ilmeistä, että hän ei olisi voinut olla tietämättä asiasta.”

13 Näistä kantajalle osoitetuista huollettavana olevasta lapsesta suoritettavaan henkilöstösääntöjen mukaiseen lisään liittyvistä muistioista ilmenee, että hän sai 1.5.2002 jokaisesta viidestä lapsestaan henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä.

Hallintoviranomaisten välillä alun perin käyty kirjeenvaihto

14 Kantajan kanteen liitteenä olevasta kirjeenvaihdosta ilmenee kokonaisuutena lähinnä, että hänen nykyinen puolisonsa, jonka kanssa hän avioitui 1.9.2000, haki jokaisen heidän kolmen lapsensa syntymän yhteydessä Assubeliltä, joka on synnytyspalkkion ja perhelisien kaltaisten kansallisten sosiaalietuuksien myöntämisestä vastaava belgialainen sosiaalivakuutuslaitos, näitä etuuksia.

15 Assubel ilmoitti tässä yhteydessä kantajan puolisolle 14.2.1996 päivätyllä kirjeellä vastauksena tämän vuonna 1995 syntyneestä lapsesta tekemään perhelisähakemukseen, että koska komission tarjoama perhelisä oli suurempi kuin Belgian perhelisä, tämän kansallisen perhelisän myöntäminen hänelle ei ollut mahdollista.

16 Belgialainen sosiaalivakuutuslaitos Partena (jäljempänä Partena), joka on Assubelin seuraaja, ilmoitti kantajan puolisolle 25.9.2000 päivätyllä kirjeellä vastauksena hänen erääseen toiseen perhelisähakemukseensa, jonka tämä oli esittänyt puhelimitse avioiduttuaan kantajan kanssa 1.9.2000, että jotta tämä kansallinen laitos voisi maksaa hänelle nämä etuudet, se tarvitsi komissiolta todistuksen, joka osoittaisi, ettei unioni maksanut hänelle vastaavia etuuksia. Kantajan puoliso ei vastannut tähän kirjeeseen eikä pyytänyt komissiota lähettämään tätä todistusta eikä hoitamaan asiaa tämän kansallisen laitoksen kanssa.

17 Partena ilmoitti komissiolle osoittamassaan 25.3.2002 päivätyssä kirjeessä tälle toimielimelle, että jotta se kykenisi myöntämään kantajan puolisolle kansallisia perhelisiä, se tarvitsi komissiolta todistuksen, jossa täsmennettäisiin, mistä päivästä lähtien henkilöstösääntöjen mukaisia perhelisiä oli maksettu.

18 Komissio todisti 12.4.2002 päivätyssä Partenalle osoitetussa kirjeessä, josta toimitettiin jäljennös kantajalle, että kantaja oli saanut henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä kahdesta vuosina 1995 ja 1998 syntyneestä lapsestaan, ensin mainitusta 1.11.1995 lähtien ja jälkimmäisestä 1.2.1998 lähtien.

19 Partena ilmoitti 28.8.2003 päivätyllä kirjeellä komissiolle, että se oli tutkinut kantajan puolison oikeutta perhelisiin 1.12.1995 lähtien. Partena pyysi komissiota toimittamaan sille kantajan nuorinta lasta koskeneen syntymätodistuksen, joka oli sen hallussa, ja ilmoitti lähettävänsä sille yksityiskohtaisen selvityksen maksuista, joita kantajan puolisolle oli suoritettu joulukuusta 1995 lähtien. Partena pyysi lopuksi komissiota olemaan yhteydessä kantajan puolisoon, ”jotta tältä saataisiin [henkilöstösääntöjen mukaiset] perhelisät, joita komissio oli suorittanut – – [Partenan] sijasta”.

20 PMO vastasi 6.1.2004 päivätyllä Partenalle osoitetulla kirjeellä, josta toimitettiin jäljennös kantajalle (jäljempänä 6.1.2004 päivätty kirje), saaneensa tiedon siitä, että Partena tutki oikeutta Belgian perhelisiin sillä perusteella, että kantajan puoliso oli toiminut palkatussa työssä 1.12.1995 lähtien. PMO muistutti tässä yhteydessä Partenaa siitä, että se maksoi kantajalle henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä tämän kolmesta nuorimmasta lapsesta, tässä tapauksessa kahdesta vanhimmasta, kuten tämän tuomion 18 kohdassa todetaan, ja nuorimmasta 1.5.2002 lähtien. PMO pyysi Partenaa ”maksamaan Belgian perhelisät sille täysimääräisinä takaisin 1.12.1995 lähtien ja toimittamaan sille kuukausittain laskelman, joka vastaa tätä [komissiolle] suoritettavaa takaisinmaksua, ja mainitsemaan siinä yhteydessä viitetiedot eli kantajan nimen ja henkilötunnuksen”. PMO pyysi lisäksi Partenaa laatimaan todistuksen, jossa täsmennettäisiin kuukausi, josta lähtien tämä kansallinen laitos oli suorittanut Belgian perhelisiä kantajan puolisolle, sekä niiden kuukausittaisen määrän, jotta PMO suorittaisi tästä samasta päivämäärästä lähtien henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät niiden täydennykseksi. Partena ei vastannut tähän PMO:n kirjeeseen.

21 Partena ilmoitti kantajan puolisolle 9.11.2006 päivätyllä kirjeellä, joka liittyi hänen 7.11.2006 esittämäänsä vaatimukseen, jonka tarkoituksena oli kantajan mukaan ”joka tapauksessa saada selitys siihen, miksi Partena oli keskeyttänyt maksusuorituksensa huhtikuun 2005 ja syyskuun 2006 väliseksi ajaksi”, että hänelle oli suoritettu hänen huollettavinaan olevista kolmesta lapsesta kuukausittain 482,14 euron suuruinen perhelisä 1.10.2006 lähtien.

22 Komissio ilmoitti 9.11.2009 päivätyllä Partenalle osoitetulla kirjeellä, joka talletettiin kantajan henkilökansioon, tälle kansalliselle laitokselle maksavansa kantajan kolmesta nuorimmasta lapsesta henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä, mutta muistutti tätä samalla siitä, että asiassa komissio v. Belgia, 7.5.1987 annettuun tuomioon (186/85, EU:C:1987:208) perustuvan oikeuskäytännön mukaan henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täydensivät perhelisiä, joita kansallisten viranomaisten piti ensisijaisesti suorittaa.

Tarkastustoimet

23 PMO ilmoitti 10.2.2010 päivätyllä kirjeellään, jonka otsikkona oli ”– – Huollettavana olevasta lapsesta muualta ([1.1.]2005 lähtien tähän päivään saakka) saatujen lisien tarkastus”, kantajalle lähinnä siitä, että sen käytettävissä olevien tietojen mukaan oli ilmennyt, että hänen puolisonsa oli palkkatyössä tai työttömänä, mikä merkitsi sitä, että hän sai Belgian perhelisiä, mutta kantaja ei ollut ilmoittanut heidän lapsistaan muualta saatuja lisiä. PMO muistutti tässä yhteydessä henkilöstösäännöistä eli 67 artiklan 2 kohdasta ja 68 artiklan toisesta alakohdasta, joissa vahvistetaan ”päällekkäisyyden kieltävä” sääntö kaikkien sellaisten muualta saatujen perhelisien osalta, joiden olemassaolosta virkamiesten on ilmoitettava (jäljempänä päällekkäisyyden kieltävä sääntö), ja muualta saatujen ensisijaisesti suoritettavien perhelisien määrä on vähennettävä henkilöstösääntöjen mukaisten perhelisien määrästä. PMO muistutti siten siitä, että jokaisen puolison, jolla on oikeus kansallisiin perhelisiin, on tehtävä tätä koskeva hakemus, tässä tapauksessa Belgian perhelisistä vastaavalle kansalliselle kassalle työnantajansa välityksellä, ja PMO:lle on ilmoitettava siitä. Lopuksi PMO pyysi kantajaa täyttämään ilmoituslomakkeen, jonka otsikkona oli ”Muualta saadut perhelisät”, ja pyysi häntä palauttamaan sen siinä tapauksessa, että hän sai tai hänen pitäisi saada muualta kansallisia perhelisiä.

24 Kantaja selitti PMO:lle 10.2.2010 päivätyssä PMO:lle osoitetussa sähköpostiviestissä, jonka jäljennöksen hän osoitti puolisolleen, että hän ei ymmärtänyt pyynnön tarkoitusta, koska sen jälkeen, kun he olivat tehneet lastensa syntymästä ilmoitukset, jotka liittyivät heidän hakemukseensa saada etuuksia suoraan Partenalta, PMO oli ottanut suoraan yhteyttä Partenaan, joka käsitteli hänen puolisonsa perhelisiä tämän työnantajan lukuun. Kantaja ilmoitti, että ”näin ollen PMO [oli] jo tietoinen [hänen] puolisonsa tilanteesta eli siitä, että tämä sai perhelisiä työnantajaltaan” ja kysyi PMO:lta, mitä ”muuta [se] halusi tietää”. Kantaja ei siten tässä yhteydessä täydentänyt eikä palauttanut ilmoituslomaketta, jonka PMO oli toimittanut hänelle edellisessä kohdassa mainitussa sähköpostiviestissä. Hän palautti sitä vastoin PMO:lle jäljennöksen 6.1.2004 päivätystä kirjeestä, mutta ei lähettänyt jäljennöstä 9.11.2006 päivätystä kirjeestä, jonka Partena oli osoittanut hänen puolisolleen.

25 PMO vahvisti 11.2.2010 päivätyllä sähköpostiviestillä kantajalle olleensa yhteydessä Partenaan hänen kolmesta lapsestaan suoritettavien perhelisien osalta ja totesi, että ”tilanne [oli] edelleen oikaistavana Partenassa”. PMO ilmoitti niin ikään kantajalle, että hänelle osoitettu pyyntö, jonka mukaan hänen pitäisi ilmoittaa muualta saadut perhelisät, koski myös hänen kahta vanhinta lastaan, sillä PMO:n käytettävissä olleiden viimeisimpien tietojen mukaan näiden kahden lapsen, joista oli suoritettu henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä, äidin oli ilmoitettu olevan ”ilman ansiotyötä”. PMO pyysi kantajaa vahvistamaan, oliko hänen entisen puolisonsa työtilanne edelleen tällainen.

26 Keskusteltuaan puhelimitse asiaansa hoitavan PMO:n virkamiehen kanssa kantaja lähetti tälle 11.2.2010 sähköpostiviestin, jossa hän vetosi ensinnäkin kolmen nuorimman lapsensa osalta siihen, että koska PMO odotti vastausta Partenalta, hän päätteli siitä, että hänen ei tarvinnut tässä vaiheessa toimittaa täydentäviä tietoja, jotka koskivat hänen puolisonsa saamia kansallisia perhelisiä. Kahdesta vanhimmasta lapsestaan, jotka asuivat äitinsä eli hänen entisen puolisonsa kanssa, hän totesi toiseksi, että hän ei ollut enää yhteydessä entiseen puolisoonsa ja että hänen tietääkseen tämä ei ollut ansiotyössä. Hän antoi myös PMO:lle tämän osoitteen Belgiassa.

27 PMO ilmoitti 15.2.2010 päivätyllä sähköpostiviestillä kantajalle lopettavansa tarkastuksen, joka liittyi hänen kahteen vanhimpaan lapseensa, niiden tietojen perusteella, joita tämä oli sille sähköpostitse lähettänyt, mutta häntä pyydettiin ilmoittamaan PMO:lle, jos hänen entisen puolisonsa työtilanne muuttuisi. PMO ilmoitti kolmen nuorimman lapsen osalta kantajalle, että ”hänen asiansa käsittely oli kesken”, ja kantajaa pyydettiin ilmoittamaan PMO:lle mahdollisimman nopeasti, jos hän saisi tietoja Partenalta.

28 PMO ilmoitti 23.9.2011 aamupäivällä lähetyssä sähköpostissa kantajalle, että se ei ollut edelleenkään saanut hänen asiaansa liittyviä uutisia, ja pyysi näin ollen häntä ilmoittamaan Partenalle tekemänsä oikaisupyynnön tilanteesta.

29 PMO ilmoitti 23.9.2011 iltapäivällä lähettämässään sähköpostiviestissä kantajalle saaneensa tarvitsemansa tiedot suoraan Partenalta ja päivittävänsä häntä koskevan asiakirjakansion.

30 PMO ilmoitti kantajalle 29.9.2011 päivätyllä muistiolla lähinnä saaneensa Partenalta vahvistuksen siitä, että hän oli saanut 1.10.2006 lähtien tältä laitokselta puolisonsa välityksellä kuukausittain perhelisiä, joiden kuukausittainen määrä oli 482,14–586,27 euroa, jotka belgialaislaitos oli vahvistanut, yhteensä 33 875 euroa. Kantajalle ilmoitettiin näin ollen, että häneltä perittäisiin tämä summa takaisin henkilöstösääntöjen 85 artiklan nojalla vähittäismaksusuunnitelman mukaisesti ja että koska hän ei ollut ilmoittanut saavansa kansallisia perhelisiä, PMO oli velvollinen ”toimittamaan [häntä] koskevat asiakirjat [komission tutkinta- ja kurinpitotoimistolle] tiedoksi ja tutkittavaksi, olisiko perintä viittä [viimeistä vuotta pidemmältä ajalta] mahdollisesti perusteltua”.

Tutkimusmenettely ja nimittävän viranomaisen kertomus

31 PO:n ”Henkilöstöhallinto ja turvallisuus” pääjohtaja ilmoitti 27.1.2012 päivätyllä muistiolla, joka koski ”valtuutusta henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 3 artiklassa säädettyä kuulemista varten”, nimittävänä viranomaisena, että komission tutkinta- ja kurinpitotoimiston (IDOC) johtajalle oli ilmoitettu siitä, että kantaja ei ollut ilmoittanut muualta maksettuja perhelisiä ja että näin ollen oli päätetty järjestää hänen edeltävä kuulemisensa henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 3 artiklan nojalla, jotta voitaisiin arvioida moitteita, jotka voitaisiin lukea häntä vastaan, ja niiden perusteella päättää, olisiko kurinpitomenettelyn aloittaminen hänen osaltaan perusteltua. IDOC:n johtaja velvoitettiin tällä muistiolla kuulemaan kantajaa, mikä tapahtui 28.2.2012.

32 Kuulemistilaisuudesta laaditusta pöytäkirjasta ilmenee muun muassa, että kantaja vahvisti saaneensa henkilöstösääntöjen mukaisia perhelisiä ensimmäisestä lapsestaan 1.8.1991–31.8.2008, toisesta lapsestaan 1.8.1991–31.7.2011, kolmannesta lapsestaan 1.1.1996 lähtien, neljännestä lapsestaan 1.2.1998 lähtien ja viidennestä lapsestaan 1.5.2002 lähtien. Kantaja vahvisti lisäksi saaneensa jäljennöksen PMO:n 14.2.1994 päivätystä muistiosta, joka oli lähetetty hänen entiselle puolisolleen ja jossa oli ilmoitettu, että henkilöstösääntöjen mukainen huollettavana olevasta lapsesta suoritettava lisä maksettaisiin hänelle kantajan lukuun ja nimissä sillä edellytyksellä, että henkilöstösääntöjen mukaisia perhelisiä koskevaan oikeuteen liittyviä sääntöjä aina noudatettaisiin.

33 Kantaja totesi siitä, että hän ei ollut ilmoittanut siitä, että hänen entinen puolisonsa oli käynyt ansiotyössä vuodesta 1995 lähtien, että sen jälkeen kun he olivat muuttaneet erilleen ja saaneet avioeron vaikeissa olosuhteissa vuonna 2000, he eivät olleet olleet enää yhteydessä; että entinen puoliso ei tuolloin käynyt työssä; että avioerosopimuksen mukaisesti henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät, joita PMO suoritti hänen entiselle puolisolleen, vähennettiin elatusavusta, joka hänen piti tälle suorittaa; että hän oli myöhemmin ottanut yhteyttä entiseen puolisoonsa, jotta tämä vahvistaisi päivämäärän, josta alkaen hän oli aloittanut työskentelyn heidän avioeronsa jälkeen, ja jotta tämä ilmoittaisi syyt, joiden vuoksi hän ei ollut oman ilmoituksensa mukaan saanut perhelisiä Belgian järjestelmästä.

34 Kantaja myönsi niin ikään kuulemistilaisuudessa, että PMO oli ilmoittanut hänelle kolme kertaa siitä, että hänelle maksettiin henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä hänen kolmesta nuorimmasta huollettavana olevasta lapsestaan henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan nojalla sillä perusteella, että hänelle ei suoritettu muualta kansallisia perhelisiä. Vaikka kantaja vahvisti, että hän oli ilmoittaessaan neljännen lapsensa syntymästä vuonna 1998 ja samoin muiden lastensa osalta ilmoittanut, ettei hän saanut tällaista kansallista lisää, hän myönsi, että hänen puolisonsa oli alkanut saada 1.10.1996 lähtien Belgian perhelisiä ja oli ilmoittanut siitä hänelle.

35 Kun kantajalta tiedusteltiin syitä, joiden vuoksi hän ei ollut Partenan hänen puolisolleen lähettämän 9.11.2006 päivätyn kirjeen jälkeen ilmoittanut PMO:lle tältä kansalliselta laitokselta saatuja lisiä, tämä vastasi ajatelleensa 6.1.2004 päivätystä kirjeestä, josta hän oli saanut jäljennöksen, tuolloin täysin vilpittömässä mielessä yhtäältä, että Partena antaisi PMO:lle tiedot hänen puolisonsa saamista täsmällisistä summista, ja toisaalta, että hän oli vakuuttunut näiden kahden hallintoviranomaisen yhteydenpidon perusteella siitä, että hän ei voisi saada samaan aikaan kansallisia perhelisiä ja henkilöstösääntöjen mukaisia perhelisiä. Kuulemisesta laaditun pöytäkirjan mukaan kantaja totesi myös, että kun hänen puolisonsa oli ilmoittanut hänelle, että hän saisi jatkossa Partenan suorittamia perhelisiä heidän kolmesta lapsestaan, hän oli vastannut puolisolleen, että PMO huolehtisi tästä ja oikaisisi tilanteen yhdessä Partenan kanssa.

36 Kantaja väitti lopuksi, että hän ei ollut tarkistanut palkkalaskelmiaan, tässä tapauksessa ajanjaksolta 2006/2011 laadittuja palkkalaskelmia sen osalta, saiko hän edelleen henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä vai ei, ja että hänellä ja hänen puolisollaan ei myöskään ollut yhteistä pankkitiliä.

37 PO:n ”Henkilöstöhallinto ja turvallisuus” pääjohtaja laati nimittävänä viranomaisena 6.7.2012 kertomuksen kurinpitolautakunnalle (jäljempänä nimittävän viranomaisen kertomus) henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 12 artiklan mukaisesti.

38 Nimittävän viranomaisen kertomuksessa todettiin kantajan kolmen nuorimman lapsen osalta selvitetyn, että Partena oli alkanut elokuusta 2003 lähtien suorittaa kuukausittain Belgian perhelisiä kantajan puolison henkilökohtaiselle pankkitilille ja että Partena oli lisäksi tehnyt 10 866,17 euron suuruisen pankkisiirron syyskuussa 2003 ja 5 547,27 euron suuruisen pankkisiirron huhtikuussa 2005 oikaistakseen jälkikäteen perhelisät kolmesta lapsesta lokakuusta 1997 kesäkuuhun 2002 ja heinäkuusta 2002 helmikuuhun 2005.

39 Nimittävän viranomaisen kertomuksessa todettiin, että Partenan kantajan puolisolle lokakuun 1997 ja maaliskuun 2005 välisenä aikana maksamien kansallisten perhelisien määrä oli tämän tuomion 30 kohdassa mainitun 33 875 euron summan lisäksi 25 816 euroa. Koska tämä määrä olisi pitänyt vähentää kantajan saamien henkilöstösääntöjen mukaisten perhelisien määrästä, taloudellinen kokonaisvahinko oli tässä tapauksessa yhteensä 59 691 euroa.

40 Nimittävän viranomaisen kertomuksessa todettiin henkilöstösääntöjen mukaisista lisistä, joita oli suoritettu kantajan kahdesta vanhimmasta lapsesta, että vaikka kantajan entinen puoliso oli ollut ansiotyössä ainakin vuodesta 2005 lähtien, mikä oli antanut hänelle oikeuden Belgian perhelisiin, kantajaa ei voitu moittia siitä, että hän ei ollut ilmoittanut PMO:lle tästä.

41 Nimittävän viranomaisen kertomuksessa todettiin kantajan kolmesta nuorimmasta lapsesta, joista hänen puolisonsa oli saanut Partenalta kansallisia perhelisiä, että ”koska kantaja ei ole ilmoittanut hallinnolle omasta aloitteestaan Belgian [perhe]lisiä, joita hän on saanut lapsistaan, vaikka hän tiesi, että niitä maksettiin hänen puolisolleen, ja hän sai samalla henkilöstösääntöjen mukaisten perhelisien täysimääräiset suoritukset samoista lapsista, hän [on] rikkonut henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohtaa”.

42 Nimittävän viranomaisen kertomuksessa katsottiin, että toisin kuin kantaja oli väittänyt, hänen käyttäytymistään ei voitu selittää Partenan ja PMO:n välisillä suorilla yhteyksillä eikä sillä, että nämä suorat yhteydet olisivat vakuuttaneet hänet siitä, että niillä vältettäisiin kaikki kansallisten ja henkilöstösääntöjen mukaisten perhelisien päällekkäiset tilanteet. Nimittävän viranomaisen kertomuksessa todettiin erityisesti, että kantajan olisi pitänyt viimeistään 6.1.2004 päivätyn kirjeen, josta hän sai jäljennöksen, sisällön perusteella selvittää tilanteensa, koska toisin kuin PMO tuolloin ajatteli ja kyseisestä kirjeestä ilmeni, Partena ei enää tuolloin tutkinut kantajan puolison oikeuksia Belgian perhelisiin vaan oli päinvastoin jo alkanut maksaa hänelle lisiä viisi kuukautta aikaisemmin, mistä kantajan olisi pitänyt nimenomaisesti ilmoittaa PMO:lle.

43 Lisäksi nimittävän viranomaisen kertomuksessa arvioitiin, että kun Partena oli jatkanut maksujen suorittamista kantajan puolisolle marraskuussa 2006 ja tämä oli tiedustellut kantajalta, mitä pitäisi tehdä, viimeksi mainitun olisi pitänyt ottaa yhteyttä PMO:hon selventääkseen tilanteen tämän uuden seikan kannalta. Koska kantaja oli pidättäytynyt tästä, vaikka hänelle suoritettiin samaan aikaan edelleen henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä, mikä oli todettavissa hänen palkkalaskelmistaan, hän oli siis henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan vastaisesti hyväksynyt sen, että komissio suoritti hänelle perusteettomasti merkittäviä summia, vaikka hän oli tietoinen päällekkäisyyden kieltävästä säännöstä.

44 Nimittävän viranomaisen kertomuksessa katsottiin lisäksi, että kantajan menettely merkitsi myös sitä, että hän oli laiminlyönyt henkilöstösääntöjen 11 artiklassa tarkoitetun lojaalisuusvelvollisuutensa toimielintä kohtaan, koska hänen olisi pitänyt tämän velvollisuuden mukaisesti helpottaa hallinnon tehtävää, vaikka tämä oli yhteydessä Partenaan, toimittamalla tälle kaikki hyödylliset tiedot, joiden perusteella tämä olisi kyennyt arvioimaan, voitaisiinko hänelle suorittaa henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä, mitä hän ei tehnyt.

45 Nimittävän viranomaisen kertomuksessa todettiin lopuksi, että kun otettiin huomioon nämä henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan ja 11 artiklan ensimmäisen alakohdan rikkomiset, jotka olivat pitkäkestoisia ja olivat aiheuttaneet komissiolle merkittävää taloudellista vahinkoa, palkkaluokan alentaminen oli virheen vakavuuteen nähden oikeasuhteinen seuraamus.

Kurinpitolautakunnan perusteltu lausunto

46 Kurinpitolautakunta, joka käsitteli nimittävän viranomaisen kertomuksen, kutsui 6.9.2012 päivätyllä muistiolla kantajan 24.10.2012 pidettävään kuulemiseen ja kehotti tätä samalla esittämään kirjalliset huomautuksensa.

47 Kantaja jätti 15.10.2012 päivätyllä kirjeellä kirjalliset huomautuksensa, joilla hän pyrki erityisesti kiistämään tietyt nimittävän viranomaisen kertomukseen sisältyneet toteamukset, täydentämään hänen mielestään epätäydellistä kurinpitokansiota ja vetoamaan tiettyihin hänen puolestaan puhuviin seikkoihin, joita ei ollut otettu huomioon.

48 Kantaja kiisti tässä yhteydessä nimittävän viranomaisen kertomuksen väitteen, jonka mukaan hänen puolisonsa olisi tiedustellut häneltä marraskuussa 2006, ”mitä pitäisi tehdä”, kun ”Partena oli jatkanut perhelisien maksamista”. Hänen mukaansa hänen puolisonsa ei näet tuolloin tiennyt ennen marraskuuta 2006 maksettujen suoritusten luonnetta eikä täsmällisiä määriä, mitä hänen mukaansa tukee se, että Partena oli vahvistanut 9.11.2006 päivätyssä kirjeessä, jonka puoliso oli saanut tältä kansalliselta laitokselta, oikeuden perhelisiin vasta 1.10.2006 lähtien. Kantaja väitti lisäksi, että hän ei ollut hyväksynyt suorituksia komissiolta, koska hän vilpittömästi ajatteli, että PMO, joka oli yhteydessä Partenaan, kykenisi oikaisemaan tilanteen tavanomaisella kirjeellä tai puhelinsoitolla.

49 Kantaja esitti tämän tuomion 15–18 kohdassa mainittujen kirjeiden lisäksi kurinpitolautakunnalle 22.3.2012 päivätyn kirjeen, jonka hänen puolisonsa oli osoittanut Partenalle vastauksena tämän laitoksen 14.3.2012 päivättyyn kirjeeseen. Kantajan puoliso viittasi tässä kirjeessä kansallisen laitoksen tietokannan otteeseen, joka oli päivätty 14.3.2012 ja jossa näkyivät maksut, joita oli suoritettu hänen henkilökohtaiselle tililleen perhelisien muodossa ajanjakson 2000/2012 aikana, ja pyysi tätä laitosta 14.3.2012 päivätyn kirjeen liitteenä olleen otteen perusteella toimittamaan hänelle jäljennöksen Partenan päätöksestä, jossa olisi tuolloin vahvistettu oikeus Belgian perhelisiin lokakuuta 2006 edeltävältä ajalta, sillä hän ei muistanut saaneensa tällaista kirjettä ja hänen mukaansa hänen oikeutensa olivat alkaneet vasta lokakuusta 2006, mistä hänelle oli häneen mukaansa ilmoitettu marraskuussa 2006 päivätyllä kirjeellä.

50 Kantaja toimitti niin ikään kurinpitolautakunnalle puolisonsa 11.3.2012 kunniansa kautta allekirjoittaman lausuman, jossa hän ilmoitti, että hän oli saanut synnytyspalkkiot Partenalta mutta ei muistanut saaneensa Partenalta perhelisiä ennen lokakuuta 2006. Kantajan puoliso ilmoitti myös olleensa ”erittäin yllättynyt ellei jopa järkyttynyt Partenan komissiolle äskettäin antamasta lausumasta, [jonka mukaan hän olisi saanut tältä laitokselta] lisiä vuodesta 1995 lähtien” ja aikovansa tarvittaessa pyytää jäljennökset tiliotteistaan, joita hän ei ollut säilyttänyt, ajanjaksoilta, joilta Partena väitti suorittaneensa hänelle maksuja.

51 Kantaja väitti kirjallisissa huomautuksissaan, että hän ei ollut koskaan aikonut toimia petoksellisesti ja että vaikka hän oli saattanut tehdä virheitä, hän oli tehnyt ne osittain tietämättömyyttään ja osittain sen vuoksi, että hän oli luottanut liikaa PMO:n ja Partenan kykyyn selvittää perhelisien suorittamiseen liittynyt asia ilman hänen myötävaikutustaan. Asia oli erityisesti osoittautunut hyvin monimutkaiseksi, mistä olivat osoituksena ristiriitaisuudet ja Partenan tekemät ilmeiset virheet, kun se oli suorittanut perhelisiä hänen puolisolleen. Partena ei ollut myöskään luetellut kirjeissä väitettyjä maksujaan, joista ei ollut mainittu hänen puolisonsa palkkalaskelmissa, eikä kantaja ollut tiennyt näiden suoritusten olemassaolosta, koska hänellä ei ollut käyttöoikeutta puolisonsa henkilökohtaiseen pankkitiliin.

52 Kantaja korosti myös sitä, että häntä ei ollut syytetty henkilöstösääntöjen mukaisten velvollisuuksiensa laiminlyönnistä niiden 20 vuoden aikana, jotka hän oli ollut komission palveluksessa, ja että häntä oli päinvastoin kuvattu, kuten hänen vuotta 2010 koskeva arviointikertomuksensa osoittaa, henkilöksi, joka oli tietoinen säännöistä ja käytännöistä sekä toimi eettisesti ja rehellisesti.

53 Kantaja totesi lopuksi, että nimittävän viranomaisen antama ehdotus palkkaluokan alentamisesta oli hänen mielestään täysin suhteeton.

54 Kurinpitolautakunta antoi 12.11.2012 perustellun lausuntonsa. Siinä poissuljettiin tässä yhteydessä kantajan kaksi vanhinta lasta perhelisiä koskevasta tarkastelusta ja todettiin, että nimittävä viranomainen ei ollut moittinut häntä tästä asiasta.

55 Kurinpitolautakunta totesi kolmesta nuorimmasta lapsesta, että henkilöstösääntöjen mukaiset suoritukset ja Belgian suoritukset eivät olleet olleet päällekkäisiä vuoteen 2003 saakka, koska vaikka kantajan puoliso oli ansiotyössä, hän ei saanut Partenalta säännöllisesti Belgian perhelisiä, joihin hänellä oli oikeus. Tilanne oli sitä vastoin päällekkäinen elokuusta 2003 lähtien, jolloin Partena oli alkanut suorittaa kantajan puolisolle kuukausittain tämän henkilökohtaiselle pankkitilille perhelisiä kantajan kolmesta nuorimmasta lapsesta ja oli lisäksi suorittanut hänelle syyskuussa 2003 oikaisuna lähes 11 000 euron suuruisen summan ajanjaksolta lokakuu 1997–kesäkuu 2002. Vaikka tämä kansallinen laitos oli huhtikuusta 2005 lähtien, maksettuaan pankkisiirrolla yli 5 500 euroa kantajan puolisolle oikaistakseen ajanjakson heinäkuu 2002–helmikuu 2005, tuntemattomasta syystä keskeyttänyt maksusuoritukset syyskuuhun 2006 saakka, on ilmeistä, että Belgian perhelisien kuukausittainen maksaminen oli alkanut uudestaan lokakuusta 2006 lähtien ja jatkunut keskeytyksittä.

56 Kurinpitolautakunta korosti, että kantajan kolmen nuorimman lapsensa syntymän yhteydessä eli vuosina 1995, 1998 ja 2002 tekemät ilmoitukset eivät olleet virheellisiä tai harhaanjohtavia, koska Partena ei tuolloin tosiasiallisesti suorittanut perhelisää.

57 Kurinpitolautakunta katsoi, että asiakirja-aineistossa ei ollut riittävästi tosiseikkoja, jotka olisivat osoittaneet kantajan aikomuksen rikkoa henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohtaa, ”vaikka on vaikea uskoa, että kantajan puoliso ei olisi ilmoittanut hänelle 11 000 [euron] ja 5 500 [euron] suuruisista maksuista, jotka hän oli saanut vuosina 2003 ja 2005”.

58 Kurinpitolautakunta katsoi sitä vastoin, että kantajan olisi pitänyt lokakuusta tai marraskuusta 2006 lähtien, jolloin kantaja oli oman ilmoituksensa mukaan saanut tiedon siitä, että hänen puolisonsa saisi kuukausittain lähes 500 euron suuruiset Belgian perhelisät, toimia huolellisemmin ja ilmoittaa PMO:lle tästä tilanteen muuttumisesta, jonka olisi pitänyt merkitä sen perhelisän vähentämistä, jonka hänen puolisonsa edelleen sai täysimääräisenä unionin talousarviosta, erityisesti sen vuoksi, että hän oli ylemmän palkkaluokan virkamies, hänellä oli virka ohjelmien hallinnoijana ja hän oli täysin tietoinen päällekkäisyyden kieltävästä säännöstä, josta PMO oli muistuttanut hänen kunkin lapsensa syntymän yhteydessä.

59 Kurinpitolautakunta totesi kantajan väitteistä, joiden mukaan hän ei kiinnittänyt huomiota puolisonsa saamiin perhelisiin, ei tutkinut palkkalaskelmiaan tarkistaakseen, oliko hänen puolisonsa saamien perhelisien määrä vähennetty määrästä, jonka hän sai huollettavanaan olevasta lapsesta suoritettuna henkilöstösääntöjen mukaisena lisänä, ja odotti PMO:n ja Partenan, jotka olivat ottaneet toisiinsa tässä asiassa yhteyttä, ratkaisevan kysymyksen itsenäisesti hallintoviranomaisten kesken, että nämä selitykset eivät olleet pätevä syy tai perustelu. Se katsoi näin ollen, että kantajalle piti määrätä ankarampi kurinpitoseuraamus kuin pelkkä huomautus tai varoitus, jotta tämä ymmärtäisi, että toimielimellä oli oikeus odottaa asianmukaista huolellisuutta virkamiehillään, etenkin kun hallinnolliset kysymykset, joihin liittyi taloudellisten etujen myöntäminen, edellyttivät heiltä erityisen suurta huolellisuutta.

60 Kurinpitolautakunta totesi yksimielisesti nimittävän viranomaisen ehdotuksesta, joka koski kantajan palkkaluokan alentamista, että oli olemassa useita lieventäviä seikkoja, jotka piti ottaa huomioon määrättävää seuraamusta määritettäessä.

61 Kurinpitolautakunta piti tässä yhteydessä lieventävänä seikkana ”lähes täydellistä sekaannusta”, joka oli vallinnut pitkään kantajan puolison Belgian perhelisiä koskevan oikeuden osalta erityisesti sen vuoksi, että Assubel oli evännyt häneltä kyseiset lisät vuosina 1995–2000 Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön vastaisesti sillä perusteella, että henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät olivat suurempia; tämän jälkeen Partena oli vuonna 2000 asettanut Belgian perhelisien myöntämisen edellytykseksi sen, että esitettäisiin komission todistus, joka osoittaisi sen, että komissio ei enää suorittanut henkilöstösääntöjen mukaista lisää huollettavana olevasta lapsesta; ja lopuksi Partena oli alkanut komission 12.4.2002 antaman vastauksen, joka koski kantajan tilannetta henkilöstösääntöjen mukaisten perhelisien osalta, jälkeen alkanut maksaa Belgian perhelisiä vasta elokuusta 2003 lähtien.

62 Kurinpito piti lieventävänä seikkana myös PMO:n passiivisuutta, koska sen jälkeen kun tämä komission yksikkö oli vaatinut Partenalta tammikuussa 2004 menestyksettä Belgian perhelisien palauttamista tietämättä sitä, että kantajan puoliso oli jo alkanut saada niitä Partenalta, se ei ollut koskaan muistuttanut Partenaa tästä eikä pyrkinyt oikaisemaan tilannetta, joka oli siten jatkunut siihen saakka kunnes helmikuussa 2010 suoritettiin yleinen tarkastus, joka koski muualta saatuja perhelisiä.

63 Vaikka PMO näet oli tietämättä Partenan kantajan puolisolle oikaisuna maksaman kahden suorituksen olemassaolosta 6.1.2004 päivätyssä kirjeessä, josta kantaja oli saanut jäljennöksen, pyytänyt Partenaa korvaamaan komissiolle Belgian perhelisät kokonaisuudessaan 1.12.1995 lähtien, kurinpitolautakunta arvosteli PMO:ta toimettomuudesta etenkin sen vuoksi, että määrät, joiden osalta se katsoi olevansa Partenan velkojana, olivat merkittäviä. Kurinpitolautakunta näet katsoi, että jos PMO olisi jatkanut tämän korvauksen vaatimista Partenalta, kaksinkertaisia maksuja koskeva ongelma olisi havaittu ja oikaistu vuonna 2004.

64 Kurinpitolautakunnan mukaan ”PMO:lla oli toisin sanoen viimeistään tammikuusta 2004 lähtien kaikki tarvittavat tiedot, jotta olisi voitu välttää päällekkäisen tilanteen syntyminen, mutta se ei ollut käyttänyt niitä, [joten kurinpitolautakunta] pohtii, onko PMO täyttänyt tässä yhteydessä vastuunsa puolustaa [unionin] taloudellisia etuja kansalliseen hallintoon nähden, [ja] toteaa, että sillä, että asiaa olisi hoidettu ripeämmin vuonna 2004, ellei jo vuonna 2002, olisi joka tapauksessa kyetty välttämään tämän tapauksen laajentuminen kurinpitoasiaksi.”

65 Kurinpitolautakunta katsoi kuitenkin yksimielisesti, että kantajan laiminlyönti ei ollut anteeksiannettava vaan ansaitsi kurinpitoseuraamuksen, jolla olisi taloudellisia seurauksia, samalla kun se piti tarpeellisena lukea osan vastuusta PMO:n syyksi, kun tämä oli antanut tilanteen jatkua yli kuuden vuoden ajan vaikka oli tiennyt siitä, että kantajan puolisolla oli oikeus saada Belgian perhelisiä.

66 Näin ollen kurinpitolautakunta suositteli nimittävälle viranomaiselle sitä, että tämä ottaisi huomioon vain henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan rikkomisen huolimattomuudella, ilman että pitäisi sitä henkilöstösääntöjen 11 artiklassa tarkoitetun lojaalisuusvelvollisuuden laiminlyöntinä. Se ehdotti siten nimittävälle viranomaiselle, että tämä määräisi kantajalle seuraamuksena ikälisien kertymisen keskeyttämisen 18 kuukauden ajaksi.

Kolmijäsenisen nimittävän viranomaisen päätös

67 Kolmijäseninen nimittävä viranomainen, joka koostui PO:n ”Henkilöstöhallinto ja turvallisuus” pääjohtajasta, PO:n ”Kilpailu” apulaispääjohtajasta ja PO:n ”Maatalous ja maaseudun kehittäminen” ylimääräisestä neuvonantajasta, päätti 24.6.2013 tekemällään päätöksellä asianomaista 5.3.2013 pidetyssä kuulemistilaisuudessa kuultuaan määrätä kantajalle seuraamuksena ikälisien vähentämisen kolmen tason verran (jäljempänä riidanalainen päätös).

68 Kolmijäseninen nimittävä viranomainen totesi tässä yhteydessä, että kun kantaja oli saanut jäljennöksen 6.1.2004 päivätystä kirjeestä, häntä oli varoitettu siitä, että hänen henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisänsä vähennettäisiin Partenan hänen puolisolleen suorittamista samanlaatuisista lisistä. Hän olisi siis kyennyt vuosina 2004–2011 helposti toteamaan palkkalaskelmistaan, jotka toimitettiin ensin sisäisessä postissa ja sittemmin sähköisesti, että hän sai edelleen henkilöstösääntöjen mukaiset etuudet täysimääräisinä. Kolmijäseninen nimittävä viranomainen katsoi, että kantajan olisi viimeistään vuodesta 2006 lähtien, kun hänen puolisonsa oli ilmoittanut hänelle saavansa säännöllisesti Belgian perhelisiä, pitänyt ottaa yhteyttä toimielimensä hallintoon selvittääkseen tilanteensa, ja että nimittävä viranomainen ei voi tässä yhteydessä hyväksyä perustelua, jonka mukaan kantaja ei tutkinut palkkalaskelmiaan.

69 Sen lisäksi, että henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohtaa oli rikottu sillä, että Belgian perhelisien saamisesta ei ollut ilmoitettu, kolmijäseninen viranomainen korosti, että sen mielestä jokaisen virkamiehen on toimitettava hallinnolle kaikki tiedot, jotka saattavat auttaa tätä määrittämään, voidaanko tämän virkamiehen hakema etuus myöntää. Tällainen oma-aloitteinen toiminta perustuu lojaalisuusvelvoitteeseen, joka merkitsee jokaiselle virkamiehelle velvollisuutta asettaa toimielimen etu etusijalle kaikkiin muihin näkökohtiin nähden, heidän oma etunsa mukaan lukien. Kantaja oli törkeällä huolimattomuudellaan näin ollen laiminlyönyt myös tämän henkilöstösääntöjen 11 artiklassa säädetyn velvoitteen.

70 Kolmijäseninen nimittävä viranomainen totesi PMO:n ja Partenan suorista yhteyksistä, että tämä seikka ei missään tapauksessa vapauttanut kantajaa velvollisuudestaan toimittaa toimielimelle kaikki tiedot, jotka olivat tarpeen hänen taloudellisten oikeuksiensa määrittämiseksi. Huolimatta PMO:n toimettomuudesta, johon on vedottu, kantaja, joka ei ollut tietämätön siitä, että henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät olivat täydentäviä etuuksia, oli joka tapauksessa laiminlyönyt ilmoittaa PMO:lle riidanalaisten Belgian lisien säännöllisestä suorittamisesta, vaikka hän sai edelleen henkilöstösääntöjen mukaiset lisät täysimääräisinä. Kolmijäseninen nimittävä viranomainen katsoi siis, että ”se, että asianomaiset hallintovirkamiehet eivät ole seuranneet asian etenemistä, ei voi olla [kantajan] käyttäytymisen kannalta lieventävä seikka lokakuusta 2006 lähtien”.

71 Kolmijäseninen nimittävä viranomainen totesi komission edulle aiheutuneen vahingon suuruudesta, että kantaja oli saanut perusteettomasti 59 691 euroa, joista 32 000 euroa oli jo korvattu henkilöstösääntöjen 85 artiklan mukaisesti. Se merkitsi myös tiedoksi kantajan sitoumuksen palauttaa vapaaehtoisesti loput perusteettomasti saadusta summasta, jota häneltä ei ollut vaadittu sen vuoksi, että summa oli vanhentunut, eli 27 691 euroa.

72 Vaikka kolmijäseninen nimittävä viranomainen korosti kantajan huolimattomuuden olleen niin törkeä, ettei sitä voida hyväksyä virkamieheltä, se ei kuitenkaan katsonut, että kantaja olisi käyttäytymisellään pyrkinyt harkitusti rikastumaan unionin talousarvion vahingoksi.

73 Kolmijäseninen nimittävä viranomainen totesi asianomaisen henkilökohtaisesta vastuusta, että kantaja oli ”täysin vastuussa” siitä, että hän ei ollut ilmoittanut toimielimensä hallinnolle siitä, että hänen puolisolleen oli suoritettu Belgian perhelisiä säännöllisesti lokakuusta 2006 lähtien. Lisäksi kolmijäseninen nimittävä viranomainen katsoi, että kun otettiin huomioon asianomaisen kokemus, palkkaluokka ja virassaolon kesto, häneltä voitiin odottaa sitäkin enemmän huolellisuutta ja mielenkiintoa sovellettaviin sääntöihin. Kolmijäseninen nimittävä viranomainen totesi lopuksi rikkomisen uusimisen ja kantajan aiemman käyttäytymisen osalta, että hän ei ollut koko uransa aikana laiminlyönyt velvollisuuksiaan.

74 Näiden seikkojen perusteella kolmijäseninen nimittävä viranomainen piti perusteltuna määrätä seuraamukseksi palkkaluokan pysyvän alentamisen. Koska kolmijäseninen nimittävä viranomainen katsoi kuitenkin olevansa velvollinen ottamaan huomioon seuraamuksen tasoa määrittäessään vaikutukset, jotka johtuivat siitä, että kantajan uran päättyminen oli lähellä, se päätti lopulta määrätä hänelle seuraamukseksi ainoastaan ikälisien vähentämisen kolmen tason verran.

Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely

75 Kantaja teki riidanalaisesta päätöksestä hallinnollisen valituksen 23.9.2013 päivätyllä muistiolla. Hän vetosi hallinnollisen valituksensa tueksi kahteen perusteeseen, jotka koskivat ilmeistä arviointivirhettä ja perustelujen puuttumista. Kantaja esitti lähinnä, että kolmijäseninen nimittävä viranomainen oli jättänyt kurinpitolautakunnan toteamat lieventävät seikat huomiotta.

76 Hallinnollisten valitusten ratkaisemisesta vastaava komission nimittävä viranomainen hylkäsi hallinnollisen valituksen 24.1.2014 tekemällään päätöksellä. Nimittävä viranomainen totesi tässä yhteydessä, että toisin kuin kantaja väitti, kolmijäseninen nimittävä viranomainen oli ottanut huomioon sen, että hän ei ollut tahallisesti jättänyt ilmoittamatta Belgian perhelisien säännöllistä suorittamista vuodesta 2006 lähtien, ja sen, että hän oli omasta aloitteestaan sitoutunut maksamaan takaisin perusteettomat summat, jotka olivat mahdollisesti vanhentuneet. Sama päti siihen, että kantaja ei ollut uransa aikana syyllistynyt muihin laiminlyönteihin, vaikka kolmijäseninen nimittävä viranomainen oli arvioinut, että kantajan aikaisempi käyttäytyminen ei voinut sellaisenaan olla kantajan tässä tapauksessa tekemää törkeää virhettä lieventävä seikka.

77 Vaikka nimittävä viranomainen myönsi, että tilanne oli alun perin ollut sekava siltä osin, oliko kantajan puolisolla oikeus Belgian perhelisiin, se korosti yhtäältä, että tilanne oli selvitetty ja oikaistu vuodesta 2003 alkaen, ja toisaalta, että kantaja oli saanut lokakuusta 2006 lähtien puolisoltaan tiedon siitä, että tämä sai etuuksia Partenalta, siten kuin tämän laitoksen 9.11.2006 päivätyssä kirjeessä vahvistettiin. Näin ollen hänen puolisonsa oikeuksista alun perin vallinnut sekaannus oli hälventynyt viimeistään tästä viimeksi mainitusta päivämäärästä lähtien, eikä se voinut enää vaikuttaa kantajan käyttäytymiseen tästä päivämäärästä lähtien.

78 Nimittävä viranomainen kiisti sen, että kantaja voisi vedota perusteltuun luottamukseen, joka perustuisi väitteeseen, joka mukaan PMO olisi ollut tammikuussa 2004 täysin tietoinen Partenan maksamista suorituksista, minkä perusteella hän olisi voinut arvioida, että hän ei ollut velvollinen toimittamaan täydentäviä tietoja PMO:lle. Nimittävä viranomainen korosti näet tässä yhteydessä, että nimenomaan 6.1.2004 päivätyn kirjeen sisällöstä ilmeni selvästi, että PMO ei tuolloin tiennyt siitä, että Partena maksoi suorituksia kantajan puolisolle.

79 Nimittävä viranomainen myönsi, että PMO ei ollut hoitanut ripeästi kantajan asiaa ja että kantajan asian tarkkaavaisemmalla seurannalla olisi voitu välttää se, että kansallisten ja henkilöstösääntöjen mukaisten perhelisien päällekkäinen tilanne kesti kuusi vuotta, mutta katsoi kuitenkin, ettei tämä vitkastelu lieventänyt kantajan omaa vastuuta, joka liittyi siihen, että hän oli laiminlyönyt ilmoittaa toimielimensä hallinnolle puolisonsa saamat Belgian perhelisät vuodesta 2006 lähtien.

80 Nimittävä viranomainen arvioi väitetystä perustelujen puuttumisesta, että kolmijäseninen nimittävä viranomainen oli perustellut riittävästi kantajan käyttäytymisen luonnehtimista törkeäksi huolimattomuudeksi. Nimittävä viranomainen korosti niiden syiden osalta, joiden vuoksi kolmijäseninen nimittävä viranomainen oli päättänyt olla noudattamatta kurinpitolautakunnan perusteltua lausuntoa, että se oli hylännyt mahdollisuuden pitää PMO:n käyttäytymistä lieventävänä seikkana, mikä vastaavasti oli perustelu määrätä kurinpitolautakunnan suosittelemaa seuraamusta ankarampi seuraamus.

Asianosaisten vaatimukset ja asian käsittelyn vaiheet

81 Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen;

– tarvittaessa kumoaa päätöksen, jolla hänen hallinnollisen valituksensa hylättiin, ja

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

82 Komissio vaatii, että virkamiestuomioistuin

– hylkää kanteen ja

– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

83 Asianosaisia kehotettiin kirjaajan 15.9.2014 päivätyllä kirjeellä vastaamaan virkamiestuomioistuimen prosessinjohtotoimien yhteydessä esittämiin kysymyksiin. Asianosaiset noudattivat kehotusta asianmukaisesti 22.9.2014.

Oikeudellinen arviointi

84 Kantaja vetoaa kanteensa tueksi kahteen riidanalaisen päätöksen ja hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamisperusteeseen, joista ensimmäinen koskee ilmeistä arviointivirhettä ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista ja jälkimmäinen perustelujen puuttumista.

Kanteen kohde

85 Aluksi on muistutettava siitä, että prosessiekonomian periaatteen mukaan unionin tuomioistuimet voivat päättää, ettei vaatimuksista, jotka kohdistuvat valituksen hylkäämisestä tehtyyn päätöksen, ole aihetta lausua erikseen, jos se toteaa, että näillä vaatimuksilla ei ole itsenäistä sisältöä ja että ne tosiasiallisesti vastaavat vaatimuksia, jotka kohdistuivat päätökseen, josta hallinnollinen valitus oli tehty. Näin voi olla erityisesti silloin, kun tuomioistuin toteaa, että hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyllä päätöksellä pelkästään vahvistetaan valituksen kohteena ollut päätös, ja kun sen kumoamisella ei näin ollen ole asianomaisen oikeudelliseen tilanteeseen mitään sellaista vaikutusta, joka poikkeaisi valituksen kohteena olleen päätöksen kumoamisen vaikutuksesta (tuomiot Adjemian ym. v. komissio, T-325/09 P, EU:T:2011:506, 33 kohta, ja López Cejudo v. komissio, F-28/13, EU:F:2014:55, 29 kohta).

86 Vaikka tilanne on tässä tapauksessa tällainen, koska kyseessä on hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehty päätös, kun otetaan huomioon oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn eteneminen, hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen perustelut, joilla tässä tapauksessa täsmennetään tiettyjä riidanalaisen päätöksen seikkoja, on niin ikään otettava huomioon tutkittaessa alkuperäistä asianomaiselle vastaista päätöstä, koska näiden perustelujen oletetaan olevan samat kuin tämän viimeksi mainitun päätöksen (ks. tuomio Mocová v. komissio, F-41/11, EU:F:2012:82, 21 kohta).

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista

Asianosaisten lausumat

87 Kantaja vetoaa ensimmäisen kanneperusteensa tueksi lähinnä siihen, että nimittävä viranomainen on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se ei ole pitänyt tiettyjä tähän tapaukseen liittyviä seikkoja lieventävinä seikkoina. Nimittävä viranomainen on näin ollen hänen mielestään määrännyt seuraamuksen suhteellisuusperiaatteen vastaisesti.

88 Kantaja vetoaa seikkoina, jotka nimittävän viranomaisen olisi pitänyt tunnustaa lieventäviksi, erityisesti siihen, että hänen puolisollaan ja hänellä ei ollut yhteistä pankkitiliä, mikä selitti sen, miksi hän ei ollut tietoinen siitä, että hänen puolisonsa sai useita Partenan maksamia huomattavia suorituksia vuosina 2003 ja 2005 sekä säännöllisesti Partenan maksamia perhelisiä marraskuusta 2006 lähtien. Toiseksi hän viittaa sekavaan tilanteeseen, jonka oli aiheuttanut Partenan moniselitteinen käyttäytyminen siltä osin kuin kyseessä olivat hänen puolisonsa oikeudet Belgian perhelisiin. Kolmanneksi hän korostaa, että PMO ei ollut menetellyt ripeästi, mikä olisi pitänyt ottaa huomioon lieventävänä seikkana. Neljänneksi nimittävä viranomainen ei ollut hänen mielestään pitänyt riittävän lieventävänä sitä seikkaa, että hän oli päättänyt vapaaehtoisesti maksaa takaisin summat, jotka oli saatu perusteettomasti mutta jotka olivat vanhentuneet. Sama päti viidenneksi siihen, että hän ei ollut aikonut johtaa hallintoa harhaan. Kantaja viittaa lopuksi kuudenneksi moitteettomaan käytökseensä koko uransa aikana.

89 Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä perusteettomana ja korostaa lähinnä sitä, että kantaja tiesi joka tapauksessa vuodesta 2006 lähtien, että Partena oli ilmoittanut hänen puolisolleen Belgian perhelisien suorittamisesta, joten hän ei olisi voinut tästä hetkestä lähtien edelleen lähes viiden vuoden ajan saada henkilöstösääntöjen mukaisia perhelisiä vaivautumatta tarkistamaan palkkalaskelmistaan, oliko oikaisu, joka siitä olisi pitänyt seurata, tässä tapauksessa 500 euron vähennys, todellisuudessa tehty, tai ilmoittamaan PMO:lle marraskuulta 2006 peräisin olevan Partenan kirjeen sisällöstä. Komissio korostaa, että kantaja ei ole voinut viiden vuoden ajan uskoa, että tilanne selvitettäisiin hallintoviranomaisten kesken samalla kun hän edelleen saisi henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä ja hänen puolisonsa puolestaan saisi Belgian perhelisät täysimääräisinä.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

90 Aluksi on muistutettava siitä, että kurinpitoseuraamuksen laillisuus edellyttää aina asianomaisen syyksi luettujen tosiseikkojen paikkansapitävyyden osoittamista (tuomiot Daffix v. komissio, T-12/94, EU:T:1997:208, 63 ja 64 kohta, ja Tzikis v. komissio, T-203/98, EU:T:2000:130, 51 kohta).

91 Kurinpitolautakunnan virkamiehen osalta toteamien rikkomusten vakavuuden arviointi ja näiden rikkomusten perusteella asianmukaisimmalta vaikuttavan seuraamuksen valinta kuuluvat lähtökohtaisesti nimittävän viranomaisen laajaan harkintavaltaan, ellei määrätty seuraamus ole suhteeton ilmenneisiin tosiseikkoihin nähden (ks. tuomio E v. komissio, T-24/98 ja T-241/99, EU:T:2001:175, 85 ja 86 kohta). Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan nimittävällä viranomaisella on siten virkamiehen vastuun arviointia koskevaa harkintavaltaa, joka poikkeaa kurinpitolautakunnan harkintavallan laajuudesta, ja se voi tämän jälkeen valita kurinpitoseuraamuksen, jota se pitää riittävänä seuraamuksena huomioon otetuista kurinpidollisista virheistä (tuomiot Y v. yhteisöjen tuomioistuin, T-500/93, EU:T:1996:94, 56 kohta, ja Tzikis v. komissio, EU:T:2000:130, 48 kohta).

92 Kun tosiseikkojen paikkansapitävyys on osoitettu, nimittävällä viranomaisella kurinpitoasioissa oleva laaja harkintavalta tarkoittaa sitä, että tuomioistuimen harjoittaman valvonnan on rajoituttava koskemaan vain sitä, että asiassa ei ole tehty ilmeistä arviointivirhettä eikä käytetty harkintavaltaa väärin (tuomio Tzikis v. komissio, EU:T:2000:130, 50 kohta).

93 Kun kyseessä on erityisesti kurinpitoseuraamuksen oikeasuhteisuus todettujen tekojen vakavuuteen nähden, virkamiestuomioistuimen on otettava huomioon, että seuraamuksen määrittäminen perustuu nimittävän viranomaisen kokonaisarviointiin kaikista konkreettisista tosiseikoista ja kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvistä olosuhteista, missä yhteydessä on muistettava, että henkilöstösäännöissä ei määrätä kiinteästä yhteydestä siinä mainittujen seuraamusten ja virkamiesten erilaisten laiminlyöntien ryhmien välillä eikä täsmennetä, missä määrin raskauttavien tai lieventävien seikkojen olemassaolo on otettava huomioon seuraamusta valittaessa. Asiaa alimmassa oikeusasteessa ratkaisevan tuomioistuimen on siten tutkittava vain sitä, onko nimittävä viranomainen punninnut raskauttavia ja lieventäviä seikkoja oikeasuhteisesti, eikä tuomioistuin voi tässä tutkimuksessa korvata nimittävän viranomaisen tältä osin esittämiä arvioita omillaan (tuomio BG v. oikeusasiamies, T-406/12 P, EU:T:2014:273, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

94 Virkamiestuomioistuin korostaa tässä tapauksessa, että kantaja ei kiistä sitä, että hän ei ilmoittanut toimielimensä hallinnolle siitä, että hänen puolisonsa sai Partenan suorittamia Belgian perhelisiä, senkään jälkeen kun hän oli saanut puolisoltaan vuonna 2006 tiedon siitä, että tämä oli saanut Partenalta vahvistuksen kansallisten perhelisien myöntämisestä 1.10.2006 lähtien, vaikka kantaja sai edelleen henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä helmikuussa 2010 tehtyyn tarkastukseen saakka.

95 Kantaja vetoaa sitä vastoin siihen, että tietyt hänen lieventävinä pitämänsä seikat on jätetty ottamatta huomioon tai on otettu riittämättömästi huomioon määritettäessä seuraamusta, joka hänelle on määrätty riidanalaisessa päätöksessä. Näitä seikkoja on seuraavaksi tarkasteltava peräkkäin.

– Kantajalla ja hänen puolisollaan ei ollut yhteistä pankkitiliä

96 Virkamiestuomioistuin toteaa ensinnäkin siitä, että Partena suoritti Belgian perhelisät kantajan puolison henkilökohtaiselle tilille ja että heillä ei ollut yhteistä pankkitiliä, mikä oli estänyt kantajaa olemasta tietoinen päällekkäisyystilanteesta alusta lähtien, että tällaisella seikalla ei ole merkitystä siltä osin kuin kyseessä oli kantajan velvollisuus ilmoittaa hänen puolisonsa heidän kolmesta lapsestaan muualta saamat lisät, kun hän itse puolestaan sai henkilöstösääntöjen mukaiset lisät täysimääräisinä.

97 Tässä yhteydessä virkamiestuomioistuin korostaa komission tavoin, että kantaja ei ollut missään vaiheessa väittänyt rikkoneensa välejään puolisoonsa, jonka kanssa hän asuu, minkä lisäksi se katsoo ensinnäkin, että ei ole uskottavaa, että kantajan puoliso ei olisi missään vaiheessa vuosien 2003 ja 2006 välisenä aikana havainnut saavansa maksusuorituksia Partenalta, kun otetaan hänen palkkatasonsa huomioon, mukaan luettuina huomattavan suuret summat 11 000 euroa syyskuussa 2003 ja 5 500 euroa huhtikuussa 2005, ja että hän ei olisi myöskään maininnut niistä puolisolleen.

98 Toiseksi on kiistatonta, että riippumatta Partenan vuosina 2003–2006 suorittamista pankkisiirroista kantajan puolison pankkitilille, viimeksi mainittu oli saanut 9.11.2006 päivätyn virallisen ilmoituksen, jolla Partena ilmoitti hänelle hänen oikeuksistaan Belgian perhelisiin ja jota koskevan tiedon hän oli ilmoittanut kantajalle, mutta tämä oli päättänyt olla välittämättä tietoa toimielimensä hallinnolle. Jos hän olisi välittänyt tämän tiedon PMO:lle kohtuullisessa ajassa, tämä olisi saanut yksiselitteisesti tiedon siitä, että kantajan puoliso sai Partenan suorittamia perhelisiä, ja niiden täsmällisestä määrästä. PMO olisi tuolloin ollut velvollinen vähentämään välittömästi ja siitä lähtien kantajalle suoritettujen henkilöstösääntöjen mukaisten perhelisien määrää, millä olisi voitu välttää kurinpitomenettely.

99 Kolmanneksi ja joka tapauksessa silloin, kun virkamiehelle haetaan ja myönnetään etuus hänen perhetilanteensa perusteella, tämä ei vedota väitteeseen, jonka mukaan hän ei tietäisi puolisonsa tilanteesta, olipa kyseessä se, käykö tämä työssä, mikä on hänen tästä työstä saamansa palkan suuruus tai saako tämä puoliso henkilöstösääntöjen mukaisia lisiä vastaavia kansallisia lisiä.

100 Jos näet tällainen perustelu pitäisi hyväksyä, tällä saatettaisiin mahdollistaa se, että virkamiehet tai toimihenkilöt, jotka saavat, kuten tässä tapauksessa, henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä, katsovat vapautuneensa velvollisuudesta ilmoittaa muualta saadut kansalliset perhelisät, tässä tapauksessa aina, kun näitä kansallisia perhelisiä ei suoriteta suoraan virkamiehelle vaan hänen puolisolleen tämän henkilökohtaiselle pankkitilille. Lisäksi tällainen näkemys voisi kannustaa tietojen pimittämiseen unionin taloudellisen edun vastaisella tavalla.

– Partenan ylläpitämä sekava tilanne, joka koski kantajan puolison oikeutta Belgian perhe-etuuksiin

101 Todettakoon tämän jälkeen sekavasta tilanteesta, jonka aiheutti Partenan menettely siltä osin kuin kyseessä oli kantajan puolison oikeus saada Belgian perhelisiä, että asiakirja-aineistosta ilmenee tosiaankin, että tämä kansallinen laitos oli aluksi virheellisesti kiistänyt kantajan puolison oikeuden Belgian perhelisiin ainakin elokuuhun 2003 saakka ja että Partena oli suorittanut tästä päivämäärästä lähtien lokakuuhun 2006 saakka satunnaisia pankkisiirtoja kantajan puolison henkilökohtaiselle pankkitilille, kuitenkaan välttämättä antamatta tiedoksi päätöksiä, joilla kansallisia perhelisiä oli myönnetty.

102 Näin ollen virkamiestuomioistuin toteaa yhtäältä, että kantaja myöntää itse kannekirjelmässään, että ”[Partenan] suoritukset alkoivat olla säännöllisiä vuonna 2006” ja hän on vastauksessaan virkamiestuomioistuimen kysymykseen itse todennut, että hänen puolisonsa oli Partenalle 7.11.2006 toimittamassaan hakemuksessa pyrkinyt selvittämään syyt, joiden vuoksi tämä laitos oli keskeyttänyt maksusuorituksensa huhtikuun 2005 ja syyskuun 2006 väliseksi ajaksi. Nämä seikat osoittavat siis, että toisin kuin kantaja antoi ymmärtää kurinpitolautakunnassa, kantajan puoliso oli ollut asianomaisen ajanjakson aikana tietoinen siitä, että hän sai Partenan suorittamia Belgian perhelisiä. Tähän on lisättävä se komission istunnossa korostama seikka, että kun otetaan huomioon Partenan komissiolle osoittaman 28.8.2003 päivätyn kirjeen sisältö, kantajan puolison oli täytynyt toimittaa heidän nuorimman lapsensa syntymätodistus Partenalle, jotta tämä laitos oli voinut ryhtyä suorittamaan maksuja, joita se oli lopulta hänelle suorittanut vuosina 2003–2006.

103 Toisaalta ja joka tapauksessa Partena oli ilmoittanut edellä mainitulla 9.11.2006 päivätyllä kirjeellä kantajan puolisolle, joka oli hakenut aktiivisesti näitä suorituksia tältä laitokselta useaan kertaan vuodesta 1996 lähtien, että se suorittaisi vastedes kansalliset perhelisät heidän kolmesta lapsestaan. Näin ollen riippumatta Partenan myöhemmistä suorituksista, joita maksettiin kantajan puolisolle vuosina 2003–2006, sekä viimeksi mainitun aktiivisista toimista Partenan suuntaan, jotta hän saisi perhelisät, on ilmeistä, että kantajan puolison tilanne oli selvitetty ja oikaistu siltä osin kuin kyseessä oli hänen oikeutensa Belgian perhelisiin.

104 Kantaja oli todennut ilmoituksissa, joita hän oli toimittanut PMO:lle kunkin lapsensa syntymän yhteydessä, että hänen kolmesta nuorimmasta lapsestaan ei maksettu perhelisiä, jotka vastaisivat henkilöstösääntöjen mukaista huollettava olevasta lapsesta maksettavaa lisää, ja hän oli muutenkin myöntänyt olleensa täysin tietoinen päällekkäisyyden kieltävästä säännöstä. Tästä huolimatta kantaja ei ollut pitänyt tarpeellisena ilmoittaa virallisesti PMO:lle tilanteen muuttumisesta, tässä tapauksessa siitä, että hänen puolisonsa sai Belgian perhelisiä, joten hän oli laiminlyönyt jokaista taloudellisia etuja saavaa virkamiestä koskevan yleisen velvollisuuden antaa kaikki henkilökohtaista tilannettaan koskevat tiedot ja ilmoittaa toimielimensä hallinnolle kaikki henkilökohtaista tilannettaan koskevat muutokset (ks. vastaavasti tuomio López Cejudo v. komissio, EU:F:2014:55, 67 kohta), vaikka tästä velvollisuudesta muistutetaan nimenomaisesti henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdassa päällekkäisyyden kieltävän säännön yhteydessä.

– Väitetty PMO:n vitkastelu ja toimettomuus

105 Virkamiestuomioistuin toteaa väitteestä, jonka mukaan PMO tutki vitkastellen kantajan henkilökohtaista tilannetta erityisesti tammikuusta 2004 lähtien, jolloin PMO oli vaatinut Partenaa korvaamaan maksamattomat summat, että unionin taloudellisesta edusta vastaavan hallintoyksikön mahdollinen tehottomuus tai toimettomuus ei voi vapauttaa virkamiestä siitä, että hän on itse laiminlyönyt velvollisuutensa ilmoittaa kaikista henkilökohtaisen tilanteensa muutoksista, jotka saattavat vaikuttaa hänen oikeuteensa saada henkilöstösääntöjen mukaista lisää, jota hän on itse hakenut.

106 Vaikka näet ensinnäkin voidaan kyllä odottaa huolelliselta hallinnolta, että se päivittää vähintään kerran vuodessa kuukausittain suoritettavien lisien saajien henkilökohtaiset tiedot, on kuitenkin muistutettava, että hallinnon, jonka tehtävänä on varmistaa tuhansien palkkojen ja erilaisten lisien maksaminen, tilannetta ei voida verrata virkamiehen tilanteeseen, jolla on henkilökohtainen intressi tarkistaa summat, joita hänelle kuukausittain maksetaan, ja ilmoittaa kaikki virheet, joita niissä saattaa olla hänen vahingokseen tai edukseen (ks. vastaavasti määräys Michel v. komissio, F-44/13, EU:F:2014:40, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

107 Toiseksi huolellinen virkamies, joka on tutustunut henkilöstösääntöihin, joiden perusteella hänelle maksetaan etuutta hänen hakemuksestaan, erityisesti silloin, kun näistä määräyksistä muistutetaan kyseisen etuuden myöntämispäätöksessä, kuten tässä tapauksessa, ei voi tyytyä vastaanottamaan kyseistä etuutta edelleen hiljaisesti, tässä tapauksessa henkilöstösääntöjen mukaisia perhelisiä täysimääräisinä, kun hänen puolisonsa saa samoista lapsista vastaavia kansallisia etuuksia täysimääräisinä. Tällaisessa tilanteessa virkamies ei voi perustella vaikenemistaan sillä, että hänen hallintonsa olisi laiminlyönnillään implisiittisesti hyväksynyt nämä maksut tai katsonut niitä läpi sormien. Jos näet tällainen hallinnon huolimattomuus hyväksyttäisiin lieventäväksi seikaksi, sillä kannustettaisiin virkamiehiä ja toimihenkilöitä mahdollisesti hyötymään hallinnon virheistä.

108 Vielä kolmanneksi, kuten komissio perustellusti korostaa, Partena ei ollut välttämättä velvollinen antamaan vastauksena komission mahdollisiin pyyntöihin yksityiskohtaisia tietoja kantajan puolison henkilökohtaisesta tilanteesta, koska hän ei ole tämän toimielimen virkamies. Tällaisessa tilanteessa on siten sitäkin suuremmalla syyllä henkilöstösääntöjen mukaista etuutta saavan virkamiehen eli kantajan tehtävänä toimittaa asiakirjat, jotka olivat jo hänen hallussaan, ja joka tapauksessa ilmoittaa toimielimensä hallinnolle Partenan kaltaisen laitoksen hänen puolisolleen mahdollisesti suorittamista sosiaalietuuksista. Henkilöstösääntöjen 11 artiklassa tarkoitettu lojaalisuusvelvoite tarkoittaa näet sitä, että virkamiehet helpottavat hallinnon tehtävää, kun tämä määrittää heidän henkilöstösääntöjen mukaisten oikeuksiensa laajuuden.

– Kantajan usko siihen, että etuuksien päällekkäisyyttä koskeva kysymys ratkaistaisiin hallintoviranomaisten kesken

109 Kantajan perustelu, jonka mukaan hän ajatteli, että tilanne ratkaistaisiin hallintoviranomaisten kesken, on merkityksetön ja vaikuttaa jopa hämmentävältä, kun otetaan huomioon se, että sen jälkeen kun lopulliset tiedot ilmoitettiin Partenan kantajan puolisolle osoittamalla 9.11.2006 päivätyllä kirjeellä, Belgian perhelisien täysimääräisen suorituksen ja henkilöstösääntöjen mukaisten perhelisien täysimääräisen suorituksen päällekkäinen tilanne jatkui vielä useiden vuosien ajan.

110 Vaikka myönnettäisiin, että kantaja oli voinut virheellisesti uskoa, että tilanne ratkaistaisiin hallintoviranomaisten kesken, tässä yhteydessä on kuitenkin myönnettävä, että kantaja on omalla toimettomuudellaan hyötynyt useiden vuosien ajan siitä, että hänen hallinnollista tilannettaan ei oikaistu. Kantajan olisi näet joka tapauksessa pitänyt epäillä niiden suoritusten perusteltavuutta, joita hän edelleen sai PMO:lta, eli täysimääräisiä henkilöstösääntöjen mukaisia perhelisiä, jotka ilmenivät hänen kuukausittaisista palkkalaskelmistaan, joihin hänen odotetaan säännöllisesti tutustuvan. Kuten komissio on korostanut, tämä odotus oli voimassa, vaikka tässä toimielimessä palkkalaskelmia ei enää toimiteta asianomaisille sisäisessä postissa vaan ne ovat nykyään saatavilla sähköpostitse toimitettavan hyperlinkin välityksellä.

111 Kantajan olisi siten pitänyt marraskuusta 2006 lähtien helmikuussa tehtyyn yleiseen tarkastukseen saakka tehdä ilmoitus toimielimensä hallinnolle, jotta tämä olisi tehnyt tarvittavat selvitykset (ks. vastaavasti tuomio Tsirimiagos v. alueiden komitea, F-100/07, EU:F:2009:21, 75 kohta), sillä hänelle olisi pitänyt valjeta yhä varmemmin ja ilmeisemmin näiden vuosien kuluessa, että PMO ei ollut lainkaan tutkinut uudelleen hänen tilannettaan eikä sitä ollut ratkaistu PMO:n ja Partenan kesken, koska hän sai edelleen henkilöstösääntöjen mukaiset perhelisät täysimääräisinä ja hänen puolisonsa Belgian perhelisät täysimääräisinä, millä rikottiin räikeästi henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohtaa.

112 Joka tapauksessa yhtäältä tavanomaisen tarkkaavainen virkamies ei voi välttää sitä, että ilmoitus, joka liittyy hänen perhetilanteensa muutokseen, kuten Partenan 9.11.2006 päivätty kirje, jolla ilmoitettiin kantajan puolisolle hänen oikeuksistaan Belgian perhelisiin, on osoitettava suoraan hänen toimielimensä toimivaltaiselle yksikölle selvästi ja yksiselitteisesti, minkä kantaja on selvästi laiminlyönyt, eikä virkamies voi tässä yhteydessä vedota siihen, että hallinto on saanut tiettyjä tietoja vahingossa tai epäsuorasti (ks. tuomio Costacurta v. komissio, T-34/89 ja T-67/89, EU:T:1990:20, 45 ja 46 kohta). Tämä pätee erityisesti silloin kun, kuten tässä tapauksessa, henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenee yksiselitteisesti, että ei ole komission tehtävänä selvittää, saako asianomainen mahdollisesti muualta samanluontoisia perhelisiä, vaan henkilöstön jäsenten on ilmoitettava, että he saavat tällaisia etuuksia muista lähteistä.

113 Toisaalta sen sijaan, että kantaja tyytyi väitteensä mukaan omaan henkilökohtaiseen tulkintaan tilanteestaan, hänen olisi pitänyt ottaa tämä kysymys esiin nimittävän viranomaisen kanssa (ks. vastaavasti tuomiot Costacurta v. komissio, EU:T:1990:20, 40 kohta, ja López Cejudo v. komissio, EU:F:2014:55, 78 kohta).

114 Kantaja ei voi myöskään väittää, että PMO oli vuonna 2005 täysin tietoinen hänen puolisonsa tilanteesta. Partenan 28.8.2003 päivätystä PMO:lle osoitetusta kirjeestä näet kyllä ilmenee, että tämä laitos oli suorittanut maksuja kantajan puolisolle, vaikka siinä ei täsmennetty niiden määriä. PMO:n Partenalle osoittamasta 22.1.2004 päivätystä kirjeestä kuitenkin ilmenee, että PMO oli päinvastoin tuolloin ainoastaan ymmärtänyt 28.8.2003 päivätyn kirjeen moniselitteisestä sisällöstä sen, että Partena oli aikeissa tutkia kantajan puolison oikeuksia, kun tämä todellisuudessa jo sai perhelisiä tältä kansalliselta laitokselta. Koska kantaja ei siis ollut toiminut ja pysyi vaiti, hän oli lopulta jättänyt PMO:n tähän virheelliseen käsitykseen senkin jälkeen, kun Partena oli lähettänyt 9.11.2006 päivätyn kirjeen kantajan puolisolle ja ilmoittanut tälle hänen oikeuksistaan Belgian perhelisiin.

– Väite, jonka mukaan unionin talousarviolle ei ole aiheutunut taloudellista vahinkoa eikä kantaja ole tahallisesti pyrkinyt saamaan perusteettomia henkilöstösääntöjen mukaisia etuuksia

115 Virkamiestuomioistuin toteaa siitä, että kantaja on saatuaan tiedon kurinpitolautakunnan lausunnosta vapaaehtoisesti sitoutunut maksamaan takaisin perusteettomasti saadut summat syyskuuta 2006 edeltävältä ajanjaksolta, yhtäältä, että nimittävä viranomainen on merkinnyt tämän tiedoksi riidanalaisessa päätöksessä siltä osin kuin kyseessä oli henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 10 artiklan b alakohdassa tarkoitettu ”komission eduille rikkomuksesta koituneen haitan suuruus”. Toisaalta virkamiestuomioistuin katsoo, että tämä seikka on asetettava oikeisiin mittasuhteisiinsa, koska se ei missään määrin lievennä laiminlyöntiä, koska se saatiin selville vasta komission tarkastuksessa eikä kantajan aloitteesta ajoissa tehdyn ilmoituksen perusteella.

116 Virkamiestuomioistuin korostaa vielä lisäksi, että oikeuskäytännön (ks. tuomio López Cejudo v. komissio, EU:F:2014:55, 67 kohta) perusteella ei ollut välttämättä mahdotonta, että komissio olisi saanut tällaisen tarkastuksen perusteella muulla tavoin riittävästi tietoja, jotta se olisi voinut vedota henkilöstösääntöjen 85 artiklan 2 kohdan toiseen virkkeeseen. Komissiokin on lähinnä korostanut tätä vastinekirjelmässään ja todennut, että tämä kantajan yhteistyöhalun osoitus on otettu huomioon, koska sillä on vältetty sellaisen keskustelun aloittaminen, joka olisi voinut johtaa erilliseen oikeudenkäyntiin, tässä tapauksessa oikeudenkäyntiin, joka olisi koskenut henkilöstösääntöjen tämän säännöksen mahdollista soveltamista.

117 Petoksellisen tarkoituksen puuttumisesta on todettava, että sekä kurinpitolautakunta että nimittävä viranomainen katsoivat, että kantaja ei ollut toiminut tahallisesti, ja ottivat tämän petoksellisen tarkoituksen puuttumisen nimenomaisesti huomioon määrittäessään hänelle määrättävää seuraamusta. Virkamiestuomioistuin korostaa tässä yhteydessä, että syy, jonka kurinpitolautakunta esitti perustellakseen tätä päätöstä, oli se, että asiakirja-aineistossa ei ollut riittävästi tietoja, jotka olisivat osoittaneet petoksellisen tarkoituksen, vaikka kurinpitolautakunta totesi, että oli ”vaikea uskoa, että kantajan puoliso ei olisi ilmoittanut hänelle 11 000 [euron] ja 5 500 [euron] suuruisista maksuista, jotka hän oli saanut vuosina 2003 ja 2005”.

118 Nimittävä viranomainen totesi puolestaan riidanalaisessa päätöksessä siitä, ”missä määrin virhe johtui tahallisuudesta tai laiminlyönnistä”, siten kuin siitä säädetään henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 10 artiklan c alakohdassa, että kantaja oli syyllistynyt ”törkeään laiminlyöntiin”, tässä tapauksessa virheeseen, joka ei voida hyväksyä virkamieheltä, etenkin kun otetaan huomioon asianomaisen tehtävät ja vastuu, hänen palkkaluokkansa ja uransa pituus komission palveluksessa, vaikka hän ei pyrkinytkään harkitusti rikastumaan unionin talousarvion vahingoksi.

– Muut väitetyt lieventävät seikat

119 Nimittävä viranomainen toteaa kantajan käyttäytymisestä yksikössä ottaneensa huomioon sen, että kantaja ei ole tässä tapauksessa esitettyjä moitteita lukuun ottamatta syyllistynyt muihin laiminlyönteihin pitkän uransa aikana. Kuten komissio on kuitenkin perustellusti esittänyt istunnossa, tällaisen seikan huomioon ottaminen, mitä edellytetään henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 10 artiklassa, ei välttämättä tarkoita lieventävän seikan huomioon ottamista.

120 Perustelusta, joka koski kantajan ammatillista ja kotitöiden aiheuttamaa työtaakkaa ja jonka nimittävä viranomainen hylkäsi hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tekemässään päätöksessä, on todettava, että perhelisien päällekkäisyyttä koskenut tilanne jatkui yli viiden vuoden ajan sen jälkeen kun Partena oli virallisesti ilmoittanut kantajan puolisolle hänen oikeuksistaan Belgian perhelisiin. Virkamiestuomioistuin arvioi näin ollen joka tapauksessa, että vaikka tällainen perustelu voitaisiin jossain määrin ottaa huomioon tietyltä ajanjaksolta, se ei voi kuitenkaan olla hyväksyttävä perustelu näin pitkään jatkuneelle laiminlyönnille.

121 Virkamiestuomioistuin toteaa väitetystä kantajan esimerkillisestä yhteistyöstä, jota PMO:n perusteettomasti maksettujen summien takaisinperimisestä vastaava henkilö korosti 29.3.2013 päivätyssä sähköpostiviestissä, että vaikka PMO:n valvonnasta alun perin vastannut toimihenkilö oli pyytänyt kantajaa helmikuussa 2010 ”ilmoittamaan [PMO:lle] mahdollisimman pian, kun [hän olisi] saanut tietoja Partenalta”, kantaja ei ollut katsonut tarpeelliseksi täyttää ilmoituslomaketta, joka koski ”muualta saatuja perhelisiä” ja jonka kyseinen toimihenkilö oli toimittanut hänelle siinä yhteydessä, eikä toimittaa hänelle jäljennöstä Partenan 9.11.2006 päivätystä kirjeestä, joka oli jo tuolloin hänen puolisonsa hallussa, eikä mitään muutakaan asiakirjaa, jonka Partena myöhemmin toimitti. Kantajan toimiminen tällä tavoin olisi antanut komissiolle mahdollisuuden viedä tarkastusmenettely välittömästi päätökseen. Kantajan pidättäytymisen vuoksi kului kuitenkin yli 18 kuukautta ennen kuin komissio sai omin neuvoin asiaa koskevat tiedot suoraan Partenalta eikä kantajalta, tässä tapauksessa 23.9.2011.

122 Edellä esitetystä seuraa, että nimittävä viranomainen ei ole jättänyt tässä tapauksessa merkityksellisiä lieventäviä seikkoja huomiotta.

– Määrätyn seuraamuksen oikeasuhteisuus

123 Virkamiestuomioistuin muistuttaa siltä osin, onko nimittävä viranomainen punninnut riidanalaista seuraamusta määrittäessään raskauttavia ja lieventäviä seikkoja oikeasuhteisesti, että henkilöstösääntöjen 11 artikla on yksi erityinen ilmentymä lojaalisuusvelvoitteesta, jonka mukaan virkamies ei ole ainoastaan velvollinen pidättäytymään menettelytavoista, jotka heikentäisivät hänen tehtäviensä arvokkuutta ja toimielimen ja sen viranomaisten ansaitsemaa kunnioitusta, vaan myös käyttäytymään, erityisesti silloin, jos hän on korkealla palkkatasolla, kuten tässä tapauksessa, tavalla, joka on kaikkien epäilysten yläpuolella, jotta toimielimen ja hänen itsensä väliset luottamukselliset suhteet edelleen säilyisivät (tuomio Andreasen v. komissio, F-40/05, EU:F:2007:189, 233 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

124 Virkamiestuomioistuin katsoo nyt käsiteltävään asiaan liittyvissä olosuhteissa yhtäältä, että nimittävä viranomainen on perustellusti katsonut kantajan syyllistyneen ”törkeään huolimattomuuteen”, kun hän ei ollut ilmoittanut puolisonsa saaneen Belgian perhelisiä niin pitkän ajanjakson ajan. Toisaalta määrätty seuraamus ei vaikuta suhteettomalta. Kun otetaan erityisesti huomioon nimittävän viranomaisen laaja harkintavalta, se saattoi katsoa, että kurinpitolautakunnan suosittelema seuraamus eli ikälisien kertymisen keskeyttäminen 18 kuukauden ajaksi ei ollut riittävä etenkään tässä tapauksessa, jossa nimittävä viranomainen, toisin kuin kurinpitolautakunta, oli osaltaan todennut kantajan rikkoneen paitsi henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohtaa, myös henkilöstösääntöjen 11 artiklaa.

125 Virkamiestuomioistuin korostaa lisäksi, että mikään henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 10 artiklan sanamuodossa ei velvoittanut nimittävää viranomaista pitämästä seikkana, jonka perusteella seuraamusta oli perusteltua lieventää, kantajan lähestyvää eläkeikää, kuten se on tehnyt. Kun se otti huomioon ex gratia tällaisen seikan päätöksenteossaan, lopulta määrättyä seuraamusta ei näin ollen voida varsinkaan pitää suhteettomana.

126 Kaikesta edellä esitetystä ilmenee, että nimittävä viranomainen ei ole jättänyt tiettyjä lieventäviä seikkoja huomiotta siltä osin kuin kyseessä on kantajan tapauksen erilaisten olosuhteiden huomioon ottaminen eikä ole arvioinut niitä suhteettomalla tavalla määrittäessään kantajalle lopulta määräämäänsä seuraamusta.

127 Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.

Toinen kanneperuste, joka koskee perustelujen puuttumista

Asianosaisten lausumat

128 Kantaja esittää toisen kanneperusteensa tueksi lähinnä yhtäältä, että nimittävä viranomainen ei ole selittänyt riidanalaisessa päätöksessä ja hallinnollisen valituksen hylkäävässä päätöksessä riittävästi syitä, joiden vuoksi se piti kantajan huolimattomuutta ”törkeänä”, etenkin sen vuoksi, että se ei ole selittänyt lainkaan tai on selittänyt hyvin vähän syitä, joiden vuoksi se kieltäytyi pitämästä tiettyjä seikkoja lieventävinä. Toisaalta nimittävä viranomainen ei ole hänen mielestään selittänyt riittävästi syitä, joiden vuoksi se määräsi hänelle kurinpitolautakunnan ehdottamaa ankaramman seuraamuksen.

129 Komissio vaatii, että kanneperuste hylätään perusteettomana.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

130 SEUT 296 artiklassa tarkoitettu perusteluvelvollisuus, josta muistutetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja joka toistetaan henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisessa alakohdassa, on unionin olennainen oikeusperiaate, jonka tarkoituksena on yhtäältä antaa asianomaiselle riittävät tiedot, jotta hän kykenee arvioimaan itselleen vastaisen toimen asianmukaisuutta, ja toisaalta mahdollistaa tuomioistuimen harjoittama valvonta (ks. tuomiot Michel v. parlamentti, 195/80, EU:C:1981:284, 22 kohta; Lux v. tilintarkastustuomioistuin, 69/83, EU:C:1984:225, 16 kohta, ja Camacho-Fernandes v. komissio, F-16/13, EU:F:2014:51, 111 kohta).

131 Kurinpitoasioissa sitä, täyttävätkö seuraamuksen määräämisestä tehdyn nimittävän viranomaisen päätöksen perustelut nämä vaatimukset, on arvioitava paitsi sen sanamuodon, myös sen asiayhteyden ja kaikkien aihepiiriä koskevien oikeussääntöjen perusteella. Vaikka kurinpitolautakunta ja nimittävä viranomainen ovat tässä yhteydessä velvollisia mainitsemaan tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joista niiden päätösten perustelujen laillisuus riippuu, samoin kuin näkemykset, joiden vuoksi ne ovat päätökseen päätyneet, niiltä ei kuitenkaan edellytetä kaikkien niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen käsittelyä, jotka asianomainen on menettelyn kuluessa esittänyt (tuomio Stevens v. komissio, T-277/01, EU:T:2002:302, 71 kohta). Päätös on joka tapauksessa riittävästi perusteltu silloin, jos se on tehty asiayhteydessä, jonka asianomainen virkamies tuntee ja jonka perusteella hän kykenee ymmärtämään häntä kohtaan toteutettavan toimenpiteen merkityksen (tuomio N v. komissio, T-198/02, EU:T:2004:101, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

132 Jos asianomaiselle viime vaiheessa määrätty seuraamus on ankarampi kuin kurinpitolautakunnan ehdottama, nimittävän viranomaisen päätöksessä on kuitenkin täsmennettävä yksityiskohtaisesti perustelut, joiden vuoksi viranomainen on päättänyt poiketa lautakunnan antamasta lausunnosta (tuomiot F. v. komissio, 228/83, EU:C:1985:28, 35 kohta, ja N v. komissio, EU:T:2004:101, 95 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

133 Virkamiestuomioistuin korostaa tässä yhteydessä, että nimittävä viranomainen tutki riidanalaisessa päätöksessä tähän tapaukseen liittyvät seikat kunkin henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 10 artiklassa mainitun merkityksellisen näkökohdan valossa. Lisäksi se vastasi hallinnollisen valituksen hylkäämispäätöksessä kantajan esittämiin eri väitteisiin yksityiskohtaisesti.

134 Virkamiestuomioistuin toteaa siitä, onko nimittävä viranomainen selittänyt riittävästi syitä, joiden vuoksi se on pitänyt kantajan huolimattomuutta ”törkeänä”, että nimittävä viranomainen oli tutkinut jo riidanalaisessa päätöksessä yksityiskohtaisesti virkamiehiä koskevan tarkkaavaisuusvelvollisuuden laajuuden ja selittänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla, että se, että kansallisten etuuksien ja henkilöstösääntöjen mukaisten etuuksien päällekkäisyystilanteen on annettu jatkua useiden vuosien ajan, kuten tässä tapauksessa, sen vuoksi, että ilmoitusta ei ole annettu, vaikka virkamiestä koskee tällainen velvollisuus, voi johtua vain törkeästä huolimattomuudesta, ellei sitä pidetä tai ellei sitä voida pitää tahallisena henkilöstösääntöjen 11 artiklan ja 67 artiklan 2 kohdan rikkomisena. Nimittävä viranomainen selitti hallinnollisen valituksen hylkäävässä päätöksessä uudelleen laajasti tätä seikkaa vastauksena kantajan perusteluihin, vaikka riidanalainen päätös, samoin kuin hallinnollisen valituksen hylkäävä päätös, olivat sellaisen menettelyn tulosta, jonka yksityiskohdat olivat laajasti kantajan tiedossa (ks. vastaavasti komissio v. Daffix, C-166/95 P, EU:C:1997:73, 34 kohta).

135 Erityisesti hallinnollisen valituksen hylkäävästä päätöksestä ilmenevät sen osalta, että nimittävä viranomainen on määrännyt kantajalle kurinpitolautakunnan ehdottamaa ankaramman seuraamuksen, nimittävän viranomaisen selitykset siitä, minkä olennaisen syyn vuoksi se on pitänyt asianmukaisena ankaroittaa kurinpitolautakunnan ehdottamaa seuraamusta, sillä toisin kuin kurinpitolautakunta, se kieltäytyi pitämästä PMO:n toimettomuutta lieventävänä seikkana. Kuten ensimmäisen kanneperusteen käsittelyn yhteydessä todettiin, nimittävä viranomainen saattoi perustellusti hylätä tämän seikan lieventävyyden, mikä vastaavasti jo sellaisenaan riitti selittämään sen, että se päätti määrätä kurinpitolautakunnan suosittelemaa seuraamusta ankaramman seuraamuksen.

136 Virkamiestuomioistuin korostaa lisäksi kurinpitolautakunnan ehdottamaa ankaramman seuraamuksen määräämisen osalta, että nimittävä viranomainen pyrki riidanalaisessa päätöksessä määräämään seuraamuksen henkilöstösääntöjen 11 artiklan ja 67 artiklan 2 kohdan rikkomisesta, kun kurinpitolautakunnan ehdottama seuraamus koski vain viimeksi mainitun artiklan rikkomista.

137 Edellä esitetyn perusteella toinen kanneperuste ja tämän seurauksena koko kanne on hylättävä perusteettomana.

Oikeudenkäyntikulut

138 Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 101 artiklassa määrätään, että jollei työjärjestyksen 8 ja 9 luvun muista määräyksistä muuta johdu, asianosainen, joka häviää asian, vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan vastapuolen oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Saman työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdan nojalla kohtuuden niin vaatiessa virkamiestuomioistuin voi päättää, että hävinnyt asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan mutta tämä velvoitetaan korvaamaan vastapuolen oikeudenkäyntikulut vain osittain tai että tätä ei lainkaan velvoiteta korvaamaan oikeudenkäyntikuluja.

139 Tässä tuomiossa esitetyillä perusteilla kantaja on hävinnyt asian. Lisäksi vastaaja on vaatimuksissaan nimenomaisesti vaatinut, että kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Asian olosuhteissa ei ole perusteltua soveltaa työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohtaa, minkä vuoksi kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja hänet velvoitetaan korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla

EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIN

(toinen jaosto)

on ratkaissut asian seuraavasti:

1) Kanne hylätään.

2) EH vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

Rofes i Pujol Bradley Svenningsen

Julistettiin Luxemburgissa 19 päivänä marraskuuta 2014.

W. Hakenberg K. Bradley