EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(kolmas jaosto)

27 päivänä huhtikuuta 2015

Ronald Meyer

vastaan

Euroopan komissio

”Henkilöstö — Väliaikainen toimihenkilö — Palkkaus — Perhelisät — Huollettavana olevasta lapsesta maksettavan lisän epääminen — Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan 3 kohdan b alakohta — Lapsi, joka on iältään 18–26-vuotias ja käy koulua tai saa ammatillista koulutusta — Koulutuslisä — Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohta — Lapsi, joka saa säännöllisesti ja täysipäiväisesti opetusta oppilaitoksessa — Keskeytys opinnoissa — Selvästi perusteeton kanne”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Ronald Meyer vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan Euroopan komission päätöksen peruuttaa 1.9.2013 alkaen huollettavana olevaa lasta koskevan lisän, jota hänelle maksettiin tyttärestään Maria Isabelista.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. Ronald Meyer vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Palkkaus – Perhelisät – Huollettavana olevaa lasta koskeva lisä – Myöntämisedellytykset – Tosiasiallisen ylläpidon käsite – Hallinnon sidottu harkintavalta

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan 2, 3 ja 5 kohta)

Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu huollettavana oleva lapsi, on kyseessä virkamiehen tai hänen puolisonsa avioliitossa syntynyt lapsi, avioliiton ulkopuolella syntynyt lapsi tai ottolapsi, antaa oikeuden huollettavana olevaa lasta koskevaan lisään jos virkamies tosiasiallisesti huolehtii hänen elatuksestaan ja jos hän lisäksi täyttää yhden kyseisen artiklan 3 ja 5 kohdassa mainituista edellytyksistä. Jotta huollettavana oleva lapsi antaa oikeuden edellä mainitussa 2 artiklassa säädettyyn lisään, hänen on oltava joko iältään alle 18-vuotias tai 18–26-vuotias ja käytävä koulua tai saatava ammatillista koulutusta tai hänellä on oltava sairaus tai vamma, joka estää häntä huolehtimasta toimeentulostaan. Jokaisessa näistä kolmesta tapauksesta henkilöstösäännöissä myönnetään nimittävälle viranomaiselle sidottu toimivalta siinä mielessä, että nimittävä viranomainen on velvollinen myöntämään huollettavana olevasta lapsesta maksettavan lisän silloin kun se toteaa, että edellytykset täyttyvät, ja olemaan myöntämättä lisää päinvastaisessa tapauksessa. Toisin sanoen henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan 3 ja 5 kohta koskevat tapauksia, joissa virkamiehen lapsi antaa välttämättä oikeuden huollettavana olevaa lasta koskevaan lisään, koska näissä säännöksissä oletetaan, että niissä tarkoitettu lapsi on tosiasiallisesti virkamiehen huollettavana pelkästään sillä perusteella, että tämä on alaikäinen, opiskelija, sairas tai vammainen.

Huollettavana olevasta lapsesta maksettavalla lisällä on sosiaalinen tavoite, jota voidaan perustella todellisesta ja selvästä tarpeesta johtuvilla menoilla, jotka liittyvät lapsen olemassaoloon ja hänen tosiasialliseen ylläpitoonsa.

Näin ollen huollettavana olevasta lapsesta maksettava lisä voidaan suorittaa iältään 18–26-vuotiaasta lapsesta silloin, kun sitä on haettu henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti, vain sillä edellytyksellä, että lapsi tosiasiallisesti käy koulua tai saa ammatillista koulutusta, jonka sisältö on todellinen, ja vain koulunkäynnin tai koulutuksen tosiasiallisen keston ajaksi. Jos lapsi ei käy koulua tai saa ammatillista koulutusta ja saattaa siis käydä töissä ja saada täten tuloja, jolloin hänen ei voida katsoa olevan virkamiehen huollettavana, olisi tällaisen lisän myöntäminen ristiriidassa henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan 3 kohdan b alakohdan soveltamisalan kanssa. Sitä vastoin se seikka, että yli 18-vuotias lapsi keskeyttää opintonsa ei sellaisenaan ole esteenä sille, että tämä lapsi avaa uudelleen oikeuden kyseisen lisän maksamiseen opintojensa tosiasiallisen jatkumisen jälkeen sillä varauksella, että hän edelleen täyttää kyseisen lisän muut soveltamisedellytykset.

(ks. 25–27 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Sorasio-Allo ym. v. komissio (81/79, 82/79 ja 146/79, EU:C:1980:270, 15 ja 16 kohta); tuomio Schwedler v. parlamentti (C‑132/90 P, EU:C:1991:452, 14 kohta) ja tuomio neuvosto v. Brems (C‑70/91 P, EU:C:1992:201, 5 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Brems v. neuvosto (T‑75/89, EU:T:1990:88, 23 kohta) ja tuomio Kschwendt v. komissio (T‑545/93, EU:T:1995:137, 81–83 kohta)