Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Oikeudenkäyntimenettely — Tuomioiden perustelut — Ulottuvuus

2. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Väitetiedoksianto — Valmisteleva toimi, jota komissio voi muuttaa — Komission mahdollisuus pyytää muita tietoja — Rajat

3. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Väitetiedoksianto — Välttämätön sisältö — Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen — (Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 99/63 4 artikla)

4. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen — Näyttö, joka voidaan ottaa huomioon

5. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Oikeus tutustua asiakirjoihin — Komission velvollisuus toimittaa nähtäviksi asianosaista vastaan puhuvat seikat

6. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen — Sellaisten todisteiden jättäminen huomiotta, joita ei ole annettu tiedoksi asianosaisille — Seuraukset — Väitettä ei voida todistaa oikeaksi viittaamalla näihin asiakirjoihin

7. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen — Päätös, joka ei vastaa väitetiedoksiantoa — Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen — Edellytys — Kyseessä olevan yrityksen on osoitettava uusien väitteiden vaikutus

8. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen — Uusien väitteiden esittäminen kilpailusääntöjen rikkomisen toteavassa päätöksessä — Seuraamus — Edellytys

9. Oikeudenkäyntimenettely — Kannekirjelmä — Muotovaatimukset — Oikeudenkäynnin kohteen yksilöinti — Yhteenveto kanneperusteista — Selkeä yhteenveto oikeudellisista perusteista — (EY:n perustamissopimuksen 173 artikla (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla); yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäinen kohta ja 53 artiklan ensimmäinen kohta; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c ja d alakohta)

10. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Oikeus tutustua asiakirjoihin — Tavoite — Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen — Laajuus — Asianosaista vastaan puhuvat seikat — Sellaisten todisteiden jättäminen huomiotta, joita ei ole annettu tiedoksi asianosaisille — Asianosaisen puolesta puhuvat seikat — Sitä, että yksinomaan komissio arvioi todisteiden tiedoksiannon hyödyllisyyttä puolustautumisen kannalta, ei voida hyväksyä — (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 artiklan 1 kohta ja EY 82 artikla); neuvoston asetukset N:o 17, N:o 1017/68 ja N:o 4056/86)

11. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Oikeus tutustua asiakirjoihin — Asiakirjat, jotka eivät sisälly tutkinta-aineistoon — Asiakirjat, joita voidaan käyttää asianosaisten puolustuksessa — Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen — Edellytykset

12. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Oikeus tutustua asiakirjoihin — Asiakirjat, jotka eivät sisälly tutkinta-aineistoon ja joita komissiolla ei ole aikomusta käyttää asianosaisia vastaan — Komission velvollisuus antaa omasta aloitteestaan nämä asiakirjat asianosaisten käyttöön — Velvollisuutta ei ole

13. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Oikeus tutustua asiakirjoihin — Rajat — Määräävässä markkina-asemassa oleva yritys, joka voi ryhtyä kostotoimiin komission tiedonantajia vastaan

14. Kumoamiskanne — Kannekelpoiset toimet — Käsite — Väitetiedoksianto ei ole kannekelpoinen toimi — (EY:n perustamissopimuksen 173 artikla (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla))

15. Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Se, että komissio lähettää asianomaisille yrityksille suuren määrän tietojensaantipyyntöjä väitetiedoksiannon antamisen jälkeen — Tämän velvoitteen rajat — Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen

16. Liikenne — Meriliikenne — Kilpailusäännöt — Ryhmäpoikkeus — Suppea tulkinta — Palvelut, jotka eivät ole asetuksen N:o 4056/86 soveltamisalaan kuuluvia merikuljetuspalveluja, eivät kuulu soveltamisalaan — (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 2 kohta ja 3 artikla)

17. Kilpailu — Yhteisön säännöt — Yhteisön sääntöjä ei voida soveltaa sen mukaisesti, millainen käytäntö jäsenvaltioissa tai tietyissä kolmansissa maissa vallitsee — (EY:n perustamissopimuksen 85 artikla (josta on tullut EY 81 artikla))

18. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Yhteinen määräävä markkina-asema — Käsite — Linjakonferenssi — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohta)

19. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Yhteinen määräävä markkina-asema — Olemassaolo — Toteamiskeinot — Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) vastaisen sopimuksen huomioon ottaminen — (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 artiklan 1 kohta ja EY 82 artikla); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohta)

20. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Yhteinen määräävä markkina-asema — Käsite — Kaiken kilpailun ei tarvitse poistua yritysten väliltä — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

21. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Yhteinen määräävä markkina-asema — Käsite — Linjakonferenssi — Yhteistä määräävää markkina-asemaa ei ole, jos esiintyy merkittävää sisäistä kilpailua — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

22. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Yhteinen määräävä markkina-asema — Käsite — Linjakonferenssi — Lähtökohtaisesti merkitystä ei ole muilla kilpailun muodoilla, kun yrityksillä on yhteinen hinnoittelustrategia — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

23. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Relevantit markkinat — Markkinoiden määrittelyä koskevat perusteet — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

24. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Olemassaolo — Erittäin huomattavat markkinaosuudet — Yleensä riittävä osoitus määräävästä asemasta — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

25. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Käsite — Olettama määräävästä markkina-asemasta, kun yrityksellä on yli 50 prosentin markkinaosuus — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

26. Kilpailu — Meriliikenne — Määräävä markkina-asema — Huomattava markkinaosuus — Yleensä riittävä osoitus määräävästä asemasta — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 8 artikla)

27. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Käsite — Mahdollisuus toteuttaa säännöllisiä hinnankorotuksia ei ole välttämätön osa määräävää markkina-asemaa — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

28. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Väärinkäyttö — Poikkeuslupaa ei anneta — Määräävässä asemassa olevan yrityksen velvollisuudet — Määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen mahdollisuus suojella kaupallisia intressejään, kunhan se ei vahvista tai väärinkäytä asemaansa — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

29. Kilpailu — Yhteisön säännöt — Aineellinen soveltamisala — Toiminta, johon on velvoitettu valtion toimenpitein — Tällaisen toiminnan jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle — Edellytykset — (EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla))

30. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Väärinkäyttö — Käsite — Määräävän markkina-aseman vahvistaminen — Linjakonferenssi — Uusien jäsenten hyväksyminen — Tekijä, joka voi merkitä väärinkäyttöä — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

31. Liikenne — Meriliikenne — Kilpailusäännöt — Ryhmäpoikkeus — Merikuljetuksista annettu asetus N:o 4056/86 — Suppea tulkinta — (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohta ja 3 artikla)

32. Kilpailu — Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt — Ilmoittaminen — Vaikutukset — Sakkoimmuniteetin saaminen — Nimenomaisen säännöksen tarve — Immuniteetti, josta ei ole säädetty asetuksessa N:o 1017/68 — (EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla); neuvoston asetus N:o 1017/68)

33. Kilpailu — Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt — Ilmoittaminen — Vaikutukset — Merikuljetuksista annetun asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa säädetty sakkoimmuniteetti — Soveltamisala — Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla) rikkominen — (EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 4 kohdan toinen alakohta)

34. Kilpailu — Sakot — Sakkojen määrä — Sakkojen suuruuden määrittäminen — Kokonaismäärän jakaminen kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden yritysten koon perusteella muodostettujen eri yritysryhmien kesken — Hyväksyttävyys — Edellytykset — (Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

35. Kilpailu — Sakot — Sakkojen määräämistä koskeva päätös — Perusteluvelvollisuuden laajuus — Niiden arviointiperusteiden ilmoittaminen, joiden avulla komissio on määrittänyt kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston — Riittävä ilmoitus — (EY:n perustamissopimuksen 190 artikla (josta on tullut EY 253 artikla); neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

36. Kilpailu — Sakot — Sakkojen määrä — Sakkojen suuruuden määrittäminen — Perusteet — Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus — Linjakonferenssiin kuuluva yritys — Arviointi yrityksen koko liikevaihdon perusteella — Hyväksyttävyys — Kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen muiden yksilöllisten olosuhteiden huomioon ottaminen ei ole pakollista — (Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 4056/86 19 artikla)

37. Kilpailu — Sakot — Sakkojen määrä — Sakkojen suuruuden määrittäminen — Komission harkintavalta — Taloudelliset toimijat eivät voi vedota vallitsevan tilanteen pysyvyyttä koskevaan perusteltuun luottamukseensa — Sakkojen yleisen suuruusluokan nostaminen — Hyväksyttävyyden edellytykset — (Neuvoston asetukset N:o 17, N:o 1017/68 ja N:o 4056/86)

38. Kilpailu — Sakot — Sakkojen määrä — Sakkojen suuruuden määrittäminen — Lieventävät asianhaarat — Sopimuksen ilmoittaminen, minkä vuoksi komissio on voinut todeta helpommin kys eisen sopimuksen mukaisten menettelytapojen merkitsevän määräävän aseman väärinkäyttöä — (Neuvoston asetus N:o 17)

39. Kilpailu — Määräävä markkina-asema — Väärinkäyttö — Käsite — Rahdinantajan ja konferenssin tai kuljetusliikkeen välisiä palvelusopimuksia koskevat menettelytavat — (EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

40. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Edellytykset — Vahinko — Syy-yhteys — Todistustaakka — (EY:n perustamissopimuksen 178 ja 215 artikla (joista on tullut EY 235 ja EY 288 artikla))

Tiivistelmä

1. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen velvollisuuden perustella päätöksensä ei voida katsoa edellyttävän, että sen olisi vastattava yksityiskohtaisesti kaikkiin kantajan esittämiin väitteisiin varsinkaan silloin, kun nämä väitteet eivät ole riittävän selviä ja täsmällisiä ja kun ne eivät perustu yksityiskohtaiseen näyttöön.

ks. 90 kohta

2. Koska väitetiedoksianto on valmisteleva toimi, jota komissio voi muuttaa ottaakseen muun muassa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen huomioon, ei voida mitenkään edellyttää, että komissio olisi lopullisesti päättänyt hallinnollisen tutkimuksensa väitetiedoksiannon antamisajankohtana. Tämän vuoksi komissiota ei voida rajoittaa niiden kysymysten osalta, joita se aikoo ottaa esille väitetiedoksiannon jälkeen lähettämissään tietojensaantipyynnöissä, edellyttäen, että näiden kysymysten tarkoituksena on sovellettavien asetusten säännösten mukaisesti saada tutkimuksessa tarvittavia tietoja ja että komissio antaa kyseessä oleville yrityksille tilaisuuden tulla kuulluiksi uusista tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja koskevista väitteistä, joita se aikoo esittää yritysten näihin kysymyksiin antamien vastausten perusteella.

ks. 122 kohta

3. Väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu ─ vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetty ─ selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen menettelyssä, joka voi johtaa kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättäviin seuraamuksiin, edellyttää sitä, että asianomaisille yrityksille ja yritysten yhteenliittymille varataan jo hallinnollisen menettelyn aikana tilaisuus tehokkaasti esittää huomautuksensa komission esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden todenmukaisuudesta ja merkityksellisyydestä. Tätä vaatimusta noudatetaan, jos päätöksessä ei aseteta asianomaisten henkilöiden vastuulle väitetiedoksiannossa tarkoitetuista rikkomisista poikkeavia rikkomisia ja jos siinä esitetään ainoastaan sellaisia tosiseikkoja, joista asianomaiset henkilöt ovat voineet antaa selvityksen. Tästä seuraa, että komissio voi päätöksissään ottaa huomioon ainoastaan ne väitteet, joiden osalta näille on varattu tilaisuus esittää huomautuksensa.

Komission on kuitenkin voitava ottaa päätöksessään huomioon yritysten väitetiedoksiantoon antamat vastaukset. Sen on voitava paitsi hyväksyä tai hylätä kyseisten yritysten perustelut, myös itse arvioitava niiden esittämiä seikkoja joko hylätäkseen huonosti perustellut väitteet tai muuttaakseen ja täydentääkseen, sekä tosiseikkojen osalta että oikeudellisesti, hyväksymiensä väitteiden tukena olevaa argumentaatiota.

Se, että yrityksen hallinnollisen menettelyn aikana esittämä perustelu otetaan huomioon, vaikkei yritykselle ole varattu tilaisuutta tulla kuulluksi tältä osin ennen lopullisen päätöksen tekemistä, ei voi sellaisenaan merkitä puolustautumisoikeuksien loukkaamista, varsinkaan kun tämän väitteen huomioon ottaminen ei muuta sitä vastaan osoitettujen väitteiden luonnetta.

ks. 138, 152, 191, 194 ja 314 kohta

4. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen edellyttää, että yritys, jolle kilpailusääntöjen rikkomisen toteava komission päätös on osoitettu, on saanut tilaisuuden esittää asianmukaisesti näkemyksensä asiakirjoista, joihin komissio on tukeutunut päätöksensä perustana olevissa toteamuksissaan. Näin ollen ainoastaan asiakirjoja, joita on siteerattu tai jotka on mainittu väitetiedoksiannossa, voidaan käyttää todisteina sitä vastaan, jolle väitetiedoksianto on osoitettu. Asiakirjoja, jotka ovat väitetiedoksiannon liitteinä, mutta joita ei erikseen siinä mainita, ei voida käyttää väitetiedoksiannon kohteena olevaa yritystä vastaan päätöksessä, ellei tämä ole kohtuullisesti voinut päätellä väitetiedoksiannosta johtopäätökset, jotka komissio aikoi niistä tehdä.

ks. 162, 171 ja 287 kohta

5. Kilpailuasiassa puolustautumisoikeuksia ei ole loukattu sen vuoksi, että komissio ei ole toimittanut kantajana olevalle yritykselle asiakirjaa, johon saattaa sisältyä kantajan puolesta puhuvaa näyttöä, jos tämä asiakirja on peräisin kantajalta tai jos se oli selvästi tämän kantajan hallussa hallinnollisen menettelyn aikana. Tilanne on kuitenkin toinen kantajia vastaan puhuvien asiakirjojen osalta. Vaikka kantajien on omasta aloitteestaan vedottava kaikkiin sellaisiin asiakirjoihin, joihin saattaa sisältyä niiden puolesta puhuvaa näyttöä, komission asiana on sitä vastoin näyttää kilpailusääntöjen rikkominen toteen ja esittää tässä tarkoituksessa kaikki kantajia vastaan puhuvat todisteet, joilla voidaan osoittaa kilpailusääntöjä rikotun.

ks. 172 kohta

6. Todisteina kilpailusääntöjen rikkomisesta ei voida käyttää asiakirjoja, joita ─ vaikka ne ovat peräisin moitituilta yrityksiltä tai ne ovat selvästi olleet niiden hallussa hallinnollisen menettelyn aikana ─ ei ole väitetiedoksiannossa siteerattu tai jotka eivät ole sen liitteenä, mikäli kyseiset yritykset eivät ole voineet kohtuudella ennustaa niitä johtopäätöksiä, jotka komissio aikoi niiden perusteella tehdä.

Tällä hylkäämisellä, jonka seurauksena ei voi olla koko päätöksen kumoaminen, on merkitystä vain siltä osin kuin komission niihin liittyvää väitettä ei voitaisi todistaa oikeaksi muutoin kuin viittaamalla näihin asiakirjoihin.

ks. 186─188 kohta

7. Voidakseen vedota kilpailuasiassa puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen sellaisessa komission päätöksessä, jossa niiden todetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, esitettyjen väitteiden osalta yritysten ei ole riittävää viitata vain väitetiedoksiannon ja kyseisen päätöksen välisiin eroihin selittämättä täsmällisesti ja konkreettisesti, miten kukin näistä eroista muodostaa uuden väitteen, jonka osalta niillä ei ole ollut tilaisuutta tulla kuulluiksi. Puolustautumisoikeuksien loukkaamista on tutkittava kulloinkin esillä olevaan asiaan liittyvien erityisten olosuhteiden perusteella, sillä siihen vaikuttavat olennaisesti komission esittämät väitteet, joilla kyseisten yritysten syyllisyys pyritään todistamaan.

ks. 192 ja 396 kohta

8. Vaikka kilpailuasiaa koskevan hallinnollisen menettelyn yhteydessä komission päätös sisältää uusia tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja koskevia väitteitä, joista asianomaisia yrityksiä ei ole kuultu, todettu virhe johtaa päätöksen kumoamiseen tältä osin ainoastaan, jos kyseisiä väitteitä ei voida osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla oikeiksi sellaisten päätöksessä esitettyjen muiden seikkojen perusteella, joiden osalta kyseisillä yrityksillä on ollut tilaisuus esittää huomautuksensa.

ks. 196 kohta

9. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan, jota sovelletaan asian käsittelyyn ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c ja d alakohdan nojalla kanteessa on mainittava muun muassa riidan kohde, vaatimukset sekä yhteenveto seikoista, joihin kanne perustuu. Tämän maininnan on oltava niin selvä ja täsmällinen, että vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaista asian tarpeen vaatiessa ilman muita tietoja. Jotta kanne voitaisiin ottaa tutkittavaksi, on kontradiktorisen periaatteen noudattamisen, oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenkäytön takaamiseksi tarpeen, että kanteen perustana olevat olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmästä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi.

Vaikka ei ole olemassa mitään säännöstä, jolla rajoitettaisiin perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) nojalla nostetun kumoamiskanteen tueksi toimitettujen kirjelmien ja asiakirjojen laajuutta, kantajien on kuitenkin edellä mainitut muotovaatimukset huomioon ottaen pidettävä kannekirjelmänsä kohtuullisissa rajoissa ja joka tapauksessa pidettävä kumoamisvaatimuksensa tueksi esittämänsä oikeudelliset perusteet erillään niistä tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista, jotka esitetään näiden perusteiden tueksi ja jotka eivät itsessään ole oikeudellisia perusteita.

ks. 281, 282 ja 1637 kohta

10. Kilpailuasioissa oikeudella tutustua asiakirjoihin on tarkoitus mahdollistaa se, että väitetiedoksiannon saaneet oikeussubjektit saavat tietoonsa komission asiakirjavihkoon sisältyvän selvitysaineiston, jotta ne voisivat asianmukaisella tavalla ilmaista tämän selvityksen perusteella näkemyksensä päätelmistä, jotka komissio on tehnyt väitetiedoksiannossaan. Oikeus tutustua asiakirjoihin kuuluu näin ollen menettelyllisiin takeisiin, joiden tarkoituksena on puolustautumisoikeuksien suojeleminen ja erityisesti sen varmistaminen, että oikeutta tulla kuulluksi voidaan tosiasiallisesti käyttää. Komissiolla on velvollisuus antaa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) tai 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) soveltamista koskevassa menettelyssä mukana oleville yrityksille kaikki tutkimuksen aikana kokoamansa, asianosaista vastaan tai asianosaisen puolesta puhuvat asiakirjat muiden yritysten liikesalaisuuksia sisältäviä, komission sisäisiä ja muita luottamuksellisia tietoja sisältäviä asiakirjoja lukuun ottamatta.

Puolustautumisoikeuden kunnioittaminen edellyttää, että kyseessä olevalla yrityksellä on ollut tilaisuus esittää asianmukaisesti näkemyksensä niistä todisteista, joilla komissio lopulta perustelee väitettään kilpailusääntöjen rikkomisesta. Asiakirjoja, joiden osalta näin ei ole ollut, ei voida ottaa huomioon todisteina.

Kantajien puolesta puhuvien todisteiden osalta perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisasetusten ja erityisesti asetusten N:o 17, N:o 1017/68 ja N:o 4056/86 mukaisessa kontradiktorisessa menettelyssä ei ole yksinomaan komission asiana päättää, mitkä asiakirjat ovat hyödyllisiä kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn asianosaisten puolustuksen kannalta. Kun otetaan huomioon asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden ( " equality of arms" ) yleinen periaate, ei voida hyväksyä sitä, että komissio voi yksin päättää, käyttääkö se asiakirjoja kantajia vastaan, kun taas kantajilla ei ole ollut tilaisuutta tutustua niihin, eivätkä ne näin ollen ole voineet vastaavasti päättää, käyttävätkö ne niitä puolustuksessaan.

ks. 334, 335, 337─339, 351, 354, 376 ja 385 kohta

11. Silloin, kun ilmenee, että komissio ei ole kilpailuasiaa koskevan hallinnollisen menettelyn aikana toimittanut kantajille asiakirjoja, joihin olisi voinut sisältyä niiden puolesta puhuvaa näyttöä, puolustautumisoikeuksia voidaan todeta loukatun ainoastaan, jos on näytetty toteen, että hallinnollisessa menettelyssä olisi voitu päätyä eri lopputulokseen, jos kantajalla olisi ollut mahdollisuus tutustua kyseisiin asiakirjoihin tämän menettelyn aikana. Kun kyseiset asiakirjat sisältyvät komission tutkinta-aineistoon, puolustautumisoikeuksien loukkaaminen ei riipu tavasta, jolla asianomainen yritys on toiminut hallinnollisen menettelyn aikana. Sen sijaan silloin, kun kyseiset puolesta puhuvat asiakirjat eivät sisälly komission tutkinta-aineistoon, puolustautumisoikeuksia voidaan todeta loukatun ainoastaan, jos kantaja on esittänyt komissiolle nimenomaisen pyynnön saada tutustua näihin asiakirjoihin, uhalla, että kantaja menettää tältä osin oikeutensa lopullisesta päätöksestä nostettavan kumoamiskanteen yhteydessä.

ks. 340 ja 430 kohta

12. Määritettäessä, onko kilpailuasiaa koskevassa hallinnollisessa menettelyssä kunnioitettu asianosaisen oikeutta tutustua sille vastaisiin asiakirjavihon todisteisiin, olennaista ei ole selvittää, mistä syistä komissio on esittänyt väitteen tai mikä on tämän väitteen alkuperä, vaan ainoastaan, perustuuko lopullisessa päätöksessä huomioon otettu väite kantajia vastaan puhuviin todisteisiin, jotka on ilmoitettu kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn kohteena oleville yrityksille. Oikeutta tutustua asiakirjoihin ei näin ollen pidä ymmärtää siten, että sen tarkoituksena olisi antaa kyseisille yrityksille mahdollisuus tutkia, millaisessa prosessissa komissio on päätynyt johtopäätöksiinsä. Koska oikeus tutustua asiakirjoihin ei ole päämäärä sinänsä, vaan sillä pyritään puolustautumisoikeuksien suojaamiseen, komissiolla ei ole velvollisuutta antaa kyseessä oleville yrityksille tiedoksi niitä vastaan puhuvia todisteita, joilla se ei perustele päätöksessään esittämiään väitteitä.

ks. 377 kohta

13. Menettelyssä, jossa todetaan perustamissopimuksen kilpailumääräysten rikkominen, komissio voi kieltäytyä toimittamasta nähtäviksi sisäisiä asiakirjoja sekä evätä tutustumisoikeuden kolmansina osapuolina olevien yritysten kanssa käytyyn kirjeenvaihtoon kyseisten asiakirjojen luottamuksellisuuden vuoksi, jos määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen, jolle väitetiedoksianto on osoitettu, on mahdollista ryhtyä kostotoimiin sellaista kilpailevaa yritystä, tavarantoimittajaa tai asiakasta vastaan, joka on osaltaan edistänyt komission tutkimuksia.

ks. 393 ja 394 kohta

14. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittama laillisuusvalvonta perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) nojalla nostetun kumoamiskanteen yhteydessä ei koske väitetiedoksiantoa vaan sen jälkeen tehtyä lopullista päätöstä. Väitetiedoksianto ei sitä paitsi ole toimi, josta voitaisiin nostaa kumoamiskanne. Vaikka komissio olisi väitetiedoksiannossa tuonut julki ennakkokäsityksensä kantajina olevien yritysten suhteen, tällainen ennakkokäsitys merkitsisi riidanalaisen päätöksen virheellisyyttä ainoastaan, jos se olisi ilmaistu tässä päätöksessä.

ks. 414 kohta

15. Se, että komissio lähettää suuren määrän tietojensaantipyyntöjä väitetiedoksiannon antamisen jälkeen, voi vaikuttaa kyseisten yritysten mahdollisuuteen käyttää asianmukaisesti oikeuttaan tulla kuulluiksi niitä vastaan esitetyistä väitteistä. Komission asiana on nimittäin huolehtia siitä, että hallinnollinen menettely järjestetään huolellisesti. Komission tietojensaantipyyntöjen on noudatettava kuitenkin suhteellisuusperiaatetta, eikä yritykselle asetettu velvoite toimittaa tietoja saa merkitä tälle yritykselle tutkinnan tarpeiden kannalta suhteetonta rasitetta. Sen tutkimiseksi, onko riidanalaisten tietojensaantipyyntöjen lähettäminen merkinnyt näille yrityksille suhteetonta rasitetta, joka voi loukata niiden puolustautumisoikeuksia, on otettava huomioon kyseisten tietojensaantipyyntöjen sisältö, asiayhteys, jossa ne on lähetetty, ja niiden tarkoitus.

ks. 418 ja 419 kohta

16. Kun otetaan huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) määrätty yleinen kielto toteuttaa kilpailua rajoittavia yritysten välisiä järjestelyjä, ryhmäpoikkeusasetuksessa säädettyjä poikkeussäännöksiä on luonnostaan tulkittava suppeasti. Koska asetuksen N:o 4056/86, jossa säädetään perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) soveltamisesta merikuljetuksiin, soveltamisala on kuitenkin saman asetuksen 1 artiklan 2 kohdan mukaan rajoitettu ainoastaan satamasta satamaan suoritettaviin merikuljetuksiin, kyseisen asetuksen 3 artiklassa säädettyä ryhmäpoikkeusta kyseiseen kieltoon ei voida ulottaa palveluihin, jotka eivät sellaisinaan ole asetuksen N:o 4056/86 soveltamisalaan kuuluvia merikuljetuspalveluja, vaikka niitä oletettaisiinkin voitavan pitää liitännäisinä tai välttämättöminä palveluina satamasta satamaan suoritettavalle merikuljetukselle. Tämä pätee sitäkin suuremmalla syyllä, kun nämä palvelut kuuluvat erillisille markkinoille, joilla huolitsijat kilpailevat muiden taloudellisten toimijoiden kanssa.

ks. 568 kohta

17. Kansalliset käytännöt, vaikka ne olisivatkin yhteiset kaikille jäsenvaltioille, eivät voi saada etusijaa perustamissopimuksen kilpailusääntöjen soveltamiseen nähden. Sitä suuremmalla syyllä tiettyjen kolmansien maiden käytännöt eivät voi määrätä sitä, miten yhteisön oikeutta sovelletaan.

ks. 569 kohta

18. Perustamissopimuksen 86 artiklaa (josta on tullut EY 82 artikla) voidaan soveltaa tapauksiin, joissa useilla yrityksillä on yhdessä määräävä asema relevanteilla markkinoilla. Johtopäätöksen tekeminen yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolosta edellyttää kuitenkin, että kyseiset yritykset ovat riittävässä määrin sidoksissa toisiinsa noudattaakseen samanlaista toimintatapaa markkinoilla; sitä vastoin ei ole tarpeen näyttää, että nämä kaikki yritykset olisivat todellisuudessa omaksuneet saman toimintatavan kaikissa olosuhteissa. Tältä osin on tarpeen tutkia kyseisten yritysten välisiä taloudellisia yhteyksiä tai vuorovaikutussuhteita ja tarkistettava, voivatko kyseiset yritykset näiden taloudellisten yhteyksien tai vuorovaikutussuhteiden avulla toimia yhdessä niiden kilpailijoista, asiakkaista ja kuluttajista riippumatta.

Tilanne on lähtökohtaisesti tällainen merikuljetusyrityksillä, jotka asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetun linjakonferenssin yhteydessä ylläpitämiensä yhteyksien avulla voivat yhdessä käyttäjiin ja kilpailijoihin nähden esiintyvänä yhtenä yksikkönä noudattaa merkityksellisillä markkinoilla samanlaista toimintatapaa.

Tätä ei kyseenalaista yrityksen vähäinen markkinaosuus tai liikevaihto merkityksellisillä markkinoilla. Koska nämä linjakonferenssin osapuolten aseman yhteisen arvioinnin oikeuttavat yhteydet ovat seurausta tästä linjakonferenssista, kunkin osapuolen asemaa on jo pelkästään tämän linjakonferenssiin liittymisen perusteella arvioitava yhdessä sen muiden osapuolten kanssa, sillä kyseinen yritys on tällä liittymisellään antanut muille linjakonferenssiin liittyneille osapuolille sitoumuksen toimia tietyillä markkinoilla siten, että ne esiintyvät näillä markkinoilla yhtenä yksikkönä kilpailijoihinsa, kauppakumppaneihinsa ja kuluttajiin nähden.

ks. 594─602, 629, 630 ja 652 kohta

19. Se, että tietty sopimus on kielletty perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) nojalla, ei estä komissiota ottamasta huomioon tällaista sopimusta päätellessään perustamissopimuksen 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) soveltamisen yhteydessä, että yrityksillä on yhteinen asema relevanteilla markkinoilla. Sopimuksen, yritysten yhteenliittymän päätöksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan, joille perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan nojalla joko on tai ei ole myönnetty poikkeusta, täytäntöönpano voi aiheuttaa sen, että kyseiset yritykset sitoutuvat toimimaan tietyillä markkinoilla siten, että ne esiintyvät näillä markkinoilla yhtenä yksikkönä niiden kilpailijoihin, kauppakumppaneihin ja kuluttajiin nähden. Yhteisen määräävän aseman olemassaolo voi siis perustua sopimuksen luonteeseen, sanamuotoon, sen täytäntöönpanotapaan ja siitä aiheutuviin yritysten välisiin yhteyksiin tai vuorovaikutussuhteisiin. Tästä on kysymys asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetun linjakonferenssin tapauksessa.

ks. 610 kohta

20. Vaikka yrityksen mahdollisuus yhdenmukaistaa käyttäytymisensä yhden tai usean kilpailijan kanssa merkitsee väistämättä niiden välisen kilpailun tuntuvaa rajoittumista, tällainen mahdollisuus yhdenmukaistaa kilpailukäyttäytymistä ei sitä vastoin merkitse kyseisten yritysten välisen kilpailun lakkaamista kokonaan. Perustamissopimuksen 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) tarkoitettu yhteinen määräävä asema edellyttää taloudellisia yhteyksiä kahden tai useamman sellaisen taloudellisen yksikön välillä, jotka ovat pakostikin itsenäisiä ja kykenevät näin ollen käymään keskinäistä kilpailua, eikä kyseisten yritysten välisiä institutionaalisia yhteyksiä, jotka ovat rinnastettavissa emo- ja tytäryhtiöiden välisiin yhteyksiin.

Vaikka toimivan kilpailun puuttuminen määräävässä asemassa olevan oligopolin jäsenten välillä on yksi tärkeä huomioon otettavista seikoista arvioitaessa, onko niillä yhteinen määräävä markkina-asema, tällaisen määräävän aseman toteaminen ei voi edellyttää, että toimivan kilpailun lakkaaminen johtaisi kaiken kilpailun lakkaamiseen kyseisten yritysten välillä.

ks. 653 ja 654 kohta

21. Linjakonferenssin merkittävä sisäinen kilpailu voi osoittaa, että sen jäsenten välisistä eri yhteyksistä tai vuorovaikutustekijöistä huolimatta nämä jäsenet eivät voi omaksua samanlaista toimintatapaa markkinoilla, jolloin ne voisivat näyttää yhdeltä yksiköltä kolmansiin nähden ja jolloin niiden markkina-asemaa voitaisiin siten arvioida yhdessä perustamissopimuksen 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) kannalta.

ks. 695 kohta

22. Linjakonferenssin jäsenten välinen muu kuin hintoja koskeva kilpailu, joka kohdistuu esimerkiksi tarjotun palvelun laatuun, ei lähtökohtaisesti riitä osoittamaan vääräksi toteamusta, jonka mukaan yrityksillä on yhteisen hinnoittelustrategian nojalla muodostuneisiin yhteyksiin perustuva yhteinen määräävä asema, elleivät vaihtoehtoiset kilpailun muodot ole niin laajoja ja voimakkaita, että yhteisen hinnoittelupolitiikan perusteella ei kohtuudella voida päätellä yritysten muodostavan yhden markkinoilla toimivan yksikön.

ks. 714 kohta

23. Tutkittaessa yrityksen mahdollista määräävää asemaa tietyillä markkinoilla tarkastelun kohteeksi on otettava markkinat, jotka kattavat kaikki sellaiset tuotteet, jotka ominaispiirteidensä vuoksi ovat erityisen soveliaita tietyn jatkuvan tarpeen tyydyttämiseen ja jotka ovat ainoastaan rajoitetusti vaihdettavissa toisiin tuotteisiin.

Jotta tuotteilla voidaan katsoa olevan erilliset markkinat, kyseessä olevat tuotteet on voitava yksilöidä paitsi niiden käytön perusteella, myös sellaisten erityisten valmistusominaisuuksien perusteella, joiden ansiosta ne soveltuvat erityisesti kyseiseen käyttötarkoitukseen.

ks. 798, 799 ja 828 kohta

24. Vaikka määräävän markkina-aseman olemassaolo voi johtua useista seikoista, jotka eivät yksittäin tarkasteltuina olisi välttämättä ratkaisevia, erittäin suuret markkinaosuudet ovat kuitenkin itsessään ─ poikkeustapauksia lukuun ottamatta ─ todiste määräävästä markkina-asemasta. Niinpä 70─80 prosentin markkinaosuus on itsessään selvä osoitus määräävästä markkina-asemasta.

ks. 907 kohta

25. Määräävällä markkina-asemalla tarkoitetaan taloudellista valta-asemaa, jonka perusteella taloudellinen yksikkö voi estää toimivan kilpailun relevanteilla markkinoilla, koska se voi toimia huomattavan itsenäisesti suhteessa kilpailijoihinsa, asiakkaihinsa ja lopulta kuluttajiin. Taloudellinen yksikkö, jolla on yli 50 prosenttia markkinoista, olipa se sitten yksittäinen tai kollektiivinen yksikkö, voi olla tällä tavoin itsenäinen.

ks. 931 ja 932 kohta

26. Kun kilpailun poistaminen estää asetuksessa N:o 4056/86 säädetyn ryhmäpoikkeuksen soveltamisen, pelkästään määräävällä markkina-asemalla ei sitä vastoin ole tässä suhteessa merkitystä. Koska kilpailun poistamisen käsite on suppeampi kuin määräävän markkina-aseman olemassaolo tai tällaisen aseman hankkiminen, määräävässä asemassa olevalle yritykselle voidaan myöntää poikkeus. Asetuksen N:o 4056/86 8 artiklan nojalla komissio voi peruuttaa kyseisessä asetuksessa säädetyn ryhmäpoikkeuksen ainoastaan siinä tapauksessa, että linjakonferenssi käyttää väärin määräävää markkina-asemaansa. Pelkästään määräävää ma rkkina-asemaa ei itsessään ole kielletty perustamissopimuksen kilpailusäännöissä, vaan ainoastaan tämän aseman väärinkäyttö.

Myös meriliikenteen alalla suuri markkinaosuus voi siis olla osoitus perustamissopimuksen 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) tarkoitetusta määräävästä markkina-asemasta.

ks. 939 ja 940 kohta

27. Vaikka mahdollisuus toteuttaa säännöllisiä hinnankorotuksia saattaa kiistatta viitata määräävään markkina-asemaan, se ei missään tapauksessa ole tämän aseman välttämätön osa, sillä määräävässä asemassa olevan yrityksen hintoja koskeva itsenäisyys liittyy pikemminkin mahdollisuuteen vahvistaa hintoja tarvitsematta ottaa huomioon kilpailijoiden, asiakkaiden ja toimittajien reaktioita kuin mahdollisuuteen korottaa näitä hintoja.

ks. 1084 kohta

28. Toisin kuin perustamissopimuksen 85 artiklassa (josta on tullut EY 81 artikla), 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) ei anneta määräävässä markkina-asemassa oleville yrityksille oikeutta hakea yksittäispoikkeusta väärinkäyttöä merkitseville menettelytavoilleen. Määräävässä markkina-asemassa olevilla yrityksillä on erityinen velvollisuus olla sekä toiminnallaan rajoittamatta toimivaa ja vääristymätöntä kilpailua yhteismarkkinoilla että aiheuttamatta välitöntä vahinkoa kuluttajille. Näin ollen määräävässä asemassa olevien yritysten väärinkäyttöä merkitsevät menettelytavat ovat poikkeuksetta kiellettyjä.

Määräävän markkina-aseman olemassaolo ei voi viedä tällaisessa asemassa olevalta yritykseltä oikeutta suojella kaupallisia intressejään silloin, kun niitä uhataan, minkä vuoksi tällaiselle yritykselle on kohtuullisessa määrin myönnettävä mahdollisuus toteuttaa kyseisten intressien suojaamiseksi aiheelliseksi katsomiaan toimenpiteitä, kunhan tällaisen käyttäytymisen tarkoituksena ei kuitenkaan ole tämän määräävän markkina-aseman vahvistaminen ja sen väärinkäyttö. Tästä seuraa, että määräävässä asemassa oleva yritys voi vedota perusteluihin, jotka voivat oikeuttaa sen toteuttamat menettelytavat, mutta poikkeusluvan perusteluiden olemassaoloa ei voida hyväksyä.

ks. 1109, 1113, 1114 ja 1124 kohta

29. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla) koskevat ainoastaan yritysten omasta aloitteestaan toteuttamia kilpailunrajoituksia. Jos kilpailua rajoittavan menettelyn käytöstä määrätään kansallisessa lainsäädännössä tai siinä luodaan sellaiset oikeudelliset puitteet, jotka itsessään poistavat mahdollisuuden yritysten väliseen kilpailuun, perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa ei sovelleta. Tällaisessa tilanteessa kilpailunrajoitus ei johdu ─ kuten näissä määräyksissä edellytetään ─ yritysten itsenäisestä menettelystä. Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa voidaan sitä vastoin soveltaa, jos osoittautuu, että kansallisen lainsäädännön mukaan on mahdollista, että yritykset estävät, rajoittavat tai vääristävät kilpailua itsenäisellä menettelyllään. Näin ollen siinä tilanteessa, että kansallisella lailla ainoastaan mahdollistetaan se, että yritykset toimivat itsenäisesti kilpailunvastaisella tavalla, tai kannustetaan tällaiseen toimintaan taikka helpotetaan sitä, yrityksiin voidaan soveltaa perustamissopimuksen kilpailusääntöjä.

ks. 1130 kohta

30. Perustamissopimuksen 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) tarkoitetusta määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä voi olla kyse, kun yritys, jolla on määräävä markkina-asema, vahvistaa tätä asemaansa niin paljon, että siten saavutettu määräävyyden aste rajoittaa olennaisesti kilpailua, jolloin ainoastaan sellaiset yritykset voivat pysyä markkinoilla, jotka toiminnassaan ovat riippuvaisia määräävässä asemassa olevasta yrityksestä. Siten ei voida pitää poissuljettuna, että tietyissä olosuhteissa se, että määräävässä markkina-asemassa oleva linjakonferenssi hyväksyy uusia jäseniä, merkitsee sellaisenaan väärinkäyttöä.

ks. 1262 kohta

31. Kun otetaan huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) määrätty yleinen kielto toteuttaa kilpailua rajoittavia yritysten välisiä järjestelyjä, ryhmäpoikkeusasetuksessa säädettyjä poikkeussäännöksiä on luonnostaan tulkittava suppeasti. Tämä on tarpeen sitä suuremmalla syyllä asetuksen N:o 4056/86 säännösten kohdalla, joissa tietyille sopimuksille myönnetään poikkeus perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa asetettuun kieltoon, koska poikkeus on voimassa rajoittamattoman ajan ja koska hyväksytyt kilpailunrajoitukset ovat luonteeltaan poikkeuksellisia, minkä vuoksi asetuksen N:o 4056/86 3 artiklan mukaista ryhmäpoikkeusta ei voida tulkita laajasti ja kehityskelpoisesti siten, että sen piiriin voitaisiin katsoa kuuluvaksi kaikki sellaiset sopimukset, jotka ovat varustamojen mielestä hyödyllisiä tai jopa välttämättömiä markkinaolosuhteisiin mukautumisen kannalta.

Lisäksi tästä säännöksestä ilmenee, että jotta linjakonferenssin jäsenten tekemiin sopimuksiin kuljetusmaksujen ja -ehtojen vahvistamisesta voitaisiin soveltaa ryhmäpoikkeusta, niissä on vahvistettava kyseisen asetuksen 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetut " yhdenmukaiset tai yhteiset kuljetusmaksut" , mikä edellyttää kaikkien konferenssin jäsenten soveltavan samoja kuljetusmaksuja kaikkiin rahdinantajiin nähden. Ryhmäpoikkeusta ei näin ollen sovelleta varustamojen väliseen sopimukseen, jossa määrätään jäsenten mukaan porrastetusta tariffijärjestelmästä.

ks. 1381, 1382 ja 1384 kohta

32. Koska kilpailusääntöjen soveltamisesta rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteeseen annetussa asetuksessa N:o 1017/68 ei säädetä sen soveltamisalaan kuuluvien, komissiolle ilmoitettujen sopimusten sakkoimmuniteetista, olipa kyse sitten perustamissopimuksen 85 artiklan (josta on tullut EY 81 artikla) nojalla määrätyistä sakoista tai perustamissopimuksen 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) nojalla määrätyistä sakoista, yritykset, jotka ovat ilmoittaneet nämä sopimukset, eivät voi tämän perusteella saada sakkoimmuniteettia.

ks. 1433 ja 1434 kohta

33. Asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 4 kohdan toista alakohtaa, jossa säädetään ilmoittamista koskevasta sakkoimmuniteetista, on tulkittava suppeasti eikä sitä voida tulkita siten, että sen vaikutukset ulotettaisiin tilanteisiin, joista ei ole nimenomaisesti säädetty.

Kyseisen asetuksen 19 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa säädetty sakkoimmuniteetti koskee sakkoja, joita määrätään paitsi osallistumisesta kilpailua rajoittavaan kartelliin, myös menettelytavoista, jotka merkitsevät määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä. Kyseisen 19 artiklan 2 kohdan a alakohta koskee näet nimenomaisesti sakkoja yrityksille, jotka " rikkovat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa tai 86 artiklaa" (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla).

Tästä viittauksesta seuraa, että asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 4 kohdassa ei rajoiteta sakkoimmuniteettia ainoastaan perustamissopimuksen 85 artiklan rikkomista koskeviin tapauksiin, vaan siinä päinvastoin säädetään nimenomaisesti, että myös perustamissopimuksen 86 artiklan vastaisiin menettelytapoihin voidaan soveltaa tätä immuniteettia.

ks. 1441─1443 kohta

34. Vahvistettaessa samaan kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneille eri yrityksille määrättävien sakkojen määrää yritysten jakaminen eri ryhmiin niiden koon perusteella ei ylitä komission harkintavaltaa sakkojen vahvistamisessa, sillä varmistettaessa, että suurempien yritysten ryhmään kuuluville määrätään korkeammat sakot kuin pienempien yritysten ryhmään kuuluville, kyseisellä jaolla edistetään tavoitetta määrätä ankarammat seuraamukset suurille yrityksille.

Määrittäessään sakkojen suuruutta kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden perusteella komissio ei ole velvollinen varmistamaan tapauksessa, jossa sakkoja määrätään useille yrityksille samasta rikkomisesta, että kunkin yrityksen osalta lasketut sakkojen lopulliset määrät heijastavat yritysten välisiä eroavaisuuksia näiden kokonaisliikevaihdon osalta.

ks. 1518 ja 1519 kohta

35. Määritettäessä sakkojen määrää kilpailusääntöjen rikkomistapauksessa siitä olennaisesta menettelysäännöstä, jonka perusteluvelvollisuus muodostaa, johtuvat aineelliset vaatimukset täyttyvät, jos komissio ilmoittaa päätöksessään ne arviointiperusteet, joiden avulla se on määrittänyt kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston.

ks. 1521, 1532 ja 1558 kohta

36. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määriteltävä hyvin monien eri seikkojen, kuten asiaan liittyvien erityisten olosuhteiden, asiayhteyden ja sakkojen ehkäisevän vaikutuksen, perusteella, mutta huomioon otettavista perusteista ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta arvioitaessa huomioon otettaviin seikkoihin voivat tapauksen mukaan kuulua niiden tuotteiden määrä ja arvo, joiden osalta kilpailusääntöjä on rikottu, sekä yrityksen koko ja taloudellinen valta.

Komissiolla on oikeus kyseisten yritysten kokoa määrittäessään tukeutua pikemminkin niiden kokonaisliikevaihtoon kuin asian kannalta merkityksellisillä markkinoilla toteutuneeseen liikevaihtoon. Kyseisen yrityksen kokonaisliikevaihto kertoo ─ vaikkakin vain likimääräisesti ja epätäydellisesti ─ jotain yrityksen koosta ja sen taloudellisesta vallasta. Meriliikenteen alalla komissio voi asetuksen N:o 4056/86 19 artiklaa rikkomatta ottaa sakon suuruutta määrätessään laskuperusteeksi kyseisen yrityksen linjaliikenteen konttikuljetusten kokonaisliikevaihdon.

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuista suuntaviivoista ilmenee, että vaikka kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnin perusteina ovat lähtökohtaisesti kilpailusääntöjen rikkomista itseään koskevat seikat, kuten sen luonne ja vaikutukset markkinoilla, tätä arviointia mukautetaan sen jälkeen yritystä koskevien olosuhteiden perusteella, jolloin komissio ottaa huomioon yrityksen koon ja kapasiteetin lisäksi paitsi mahdolliset raskauttavat asianhaarat, tarvittaessa myös lieventävät asianhaarat. Näin ollen määrittäessään sakon suuruutta, joka on seurausta kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuudesta, komissiolla on oikeus olla ottamatta huomioon kutakin linjakonferenssin jäsentä koskevia muita yksilöllisiä olosuhteita kuin niiden linjaliikenteen konttikuljetusten kokonaisliikevaihdon.

ks. 1525, 1528 ja 1571 kohta

37. Komissio käyttää kilpailusääntöjen rikkomisesta johtuvia sakkoja määrätessään toimivaltaansa sille asetuksessa N:o 17 sekä asetuksissa N:o 1017/68 ja N:o 4056/86 myönnetyn harkintavallan rajoissa. Taloudelliset toimijat eivät voi perustellusti luottaa siihen, että olemassa oleva tilanne, jota toimielimet voivat muuttaa harkintavaltansa rajoissa tekemillään päätöksillä, säilyy ennallaan.

Komissiolla on oikeus nostaa sakkojen yleistä suuruusluokkaa asetuksen N:o 17 mukaisissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi.

ks. 1567 ja 1568 kohta

38. Sopimuksen ilmoittaminen, jonka vuoksi komissio on voinut todeta helpommin kyseisen sopimuksen mukaisten menettelytapojen merkitsevän määräävän aseman väärinkäyttöä ja joka on siten helpottanut komission tehtävää eli yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisten toteamista ja niistä rankaisemista, on seikka, joka voi oikeuttaa sakkojen määrän alentamiseen.

ks. 1607 kohta

39. Sellaisia palvelusopimuksia koskevista menettelytavoista, joissa rahdinantaja sitoutuu toimittamaan tietyn määrän lastia määrätyn ajan kuluessa ja jossa konferenssi tai kuljetusliike sitoutuu tiettyihin maksuihin sekä määriteltyyn palvelutasoon, seurannut väärinkäyttö ei ole perustamissopimuksen 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) tarkoitetun määräävän markkina-aseman väärinkäytön tavanomainen muoto.

Linjakonferenssin jäseninä olevien merikuljetusyritysten palvelusopimuksia koskevia menettelytapoja, joilla rajoitetaan palvelusopimusten tekemistä ja niiden sisältöä mutta joilla ei ole mitenkään estetty rahdinantajia kuljetuttamasta lastiaan konferenssin jäsenillä kyseessä olevassa liikenteessä, joko palvelusopimusten tai tariffin kuljetusmaksujen perusteella, ei voida missään tapauksessa rinnastaa puhtaasti myynnistä kieltäytymistä koskeviin tapauksiin, joita on oikeuskäytännössä pidetty määräävän markkina-aseman väärinkäyttönä ja jotka liittyvät muun muassa toimitusten lakkaamiseen entiselle asiakkaalle, kun tämän asiakkaan tilaukset eivät ole mitenkään epätavallisia, kieltäytymiseen toimituksista asiakkaalle johdannaismarkkinoiden varaamiseksi tai kieltäytymiseen toimituksista asiakkaalle yksinoikeuksien suojaamiseksi.

ks. 1618 kohta

40. Ensi sijassa sen asianosaisen tehtävänä, joka vaatii komissiolta vahingonkorvausta, on esittää todisteet väitetyn vahingon aiheutumisesta ja laajuudesta sekä osoittaa tämän vahingon ja yhteisön toimielinten moitittavan menettelyn välinen syy-yhteys.

ks. 1638 kohta