ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

asetus (EU) 2020/1055 on kumottava osittain seuraavilta osin: — 1 artiklan 3 kohta, jolla on muutettu asetuksen (EY) N:o 1071/2009 5 artiklan 1 kohdan b alakohtaa — 2 artiklan 4 kohdan a, b ja c alakohta, jolla on muutettu asetuksen (EY) N:o 1072/2009 8 artiklaa lisäämällä siihen 2 a kohta, muuttamalla 3 kohtaa ja lisäämällä siihen 4 a kohta toissijaisesti ja vain siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoo, että edellä mainitut säännökset liittyvät erottamattomasti asetuksen (EU) 2020/1055 muihin säännöksiin tai koskevat tämän toimenpiteen olennaista sisältöä, mainittu unionin säädös on kumottava kokonaisuudessaan,
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Belgia) on esittänyt 29.9.2020 – XXXX v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

(Asia C-483/20)

(2021/C 9/13)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittaja: XXXX

Vastapuoli: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan unionin oikeus ja erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 18 ja 24 artikla, vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (1) 2, 20, 23 ja 31 artikla ja tämän suojelun sisältö sekä kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (2) 25 artiklan 6 kohta esteenä sille, että pannessaan täytäntöön direktiivin 2013/32/EU 33 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädettyä mahdollisuutta jäsenvaltio jättää tutkimatta kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen sillä perusteella, että toinen jäsenvaltio on jo myöntänyt kansainvälistä suojelua, silloin, kun hakija on sellaisen ilman huoltajaa tulleen alaikäisen lapsen isä, joka on saanut suojelua ensin mainitussa jäsenvaltiossa, kun hakija on ainoa lapsen luona oleva ydinperheen vanhempi, kun hakija asuu yhdessä lapsen kanssa ja kun mainittu jäsenvaltio on tunnustaa hakijan olevan lapsen huoltaja? Edellyttävätkö perheen yhtenäisyyden periaate ja lapsen edun periaate päin vastoin sitä, että valtio, jossa hakijan lapsi on saanut suojelua, myöntää suojelua kyseiselle vanhemmalle?

(1) EUVL 2011, L 337, s. 9.

(2) EUVL 2013, L 180, s. 60.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Curtea de Apel Alba Iulia (Romania) on esittänyt 2.10.2020 – Philips Orăștie SRL v. Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

(Asia C-487/20)

(2020/C 433/42)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Curtea de Apel Alba Iulia

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Philips Orăștie SRL

Vastapuoli: Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko direktiivin 2006/112/EY (1) 179 artiklan [ensimmäisen kohdan] ja 183 artiklan [ensimmäisen kohdan] säännöksiä, kun ne luetaan yhdessä vastaavuusperiaatteen, tehokkuusperiaatteen ja neutraalisuuden periaatteen kanssa, tulkita siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle tai käytännölle, jonka mukaan palautettavan arvonlisäveron määrää on pienennettävä sisällyttämällä maksettavan arvonlisäveron laskentaan määrät, jotka perustuvat täydentäviin maksuvelvoitteisiin, jotka on vahvistettu verotuspäätöksellä, joka on kumottu tuomiolla, joka ei ole lopullinen, siinä tapauksessa, että kyseisten täydentävien velvoitteiden vakuudeksi on toimitettu pankkitakaus ja että kansallisissa verotusmenettelyä koskevissa säännöksissä tunnustetaan tällaisella takauksella oleva täytäntöönpanon keskeyttävä vaikutus muiden verojen ja veronluonteisten maksujen yhteydessä?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).
2)

Jos kysymykseen vastataan kieltävästi ja mikäli tällainen lainsäädäntö on mahdollista, onko SEUT 49 artiklaa sekä julkisista hankinnoista annetun direktiivin 76 ja 77 artiklaa (yhdessä 74 artiklan ja liitteen XIV kanssa) tulkittava siten, että niiden perusteella hankintaviranomaiset voivat tehdä järjestelyjä voittoa tavoittelemattomien yksityisten yksikköjen (myös muiden kuin vapaaehtoisorganisaatioiden) kanssa kaikenlaisten sosiaalipalvelujen tarjoamisesta henkilöille kustannusten korvaamista vastaan direktiivissä säädettyjä menettelyjä noudattamatta ja ennakoidusta arvosta riippumatta, kun tämä perustuu pelkästään siihen, että kyseiset järjestelyt on luonnehdittu etukäteen muiksi kuin sopimuksiksi, ja kun mainitussa kansallisessa lainsäädännössä ei myöskään toisteta nimenomaisesti kyseisen direktiivin 77 artiklassa vahvistettuja vaatimuksia vaan viitataan myöhemmin annettavaan täytäntöönpanosäädökseen mainitsematta kyseisen täytäntöönpanosäädöksen yhteydessä noudatettavien ohjeiden joukossa erikseen, että siinä on toistettava nimenomaisesti mainitun direktiivin 77 artiklassa vahvistetut vaatimukset?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgia) on esittänyt 3.9.2020 – Viasat UK Ltd ja Viasat Inc. v. Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT), Belgian valtio ja Inmarsat Ventures SE

(Asia C-417/20)

(2020/C 414/30)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Viasat UK Ltd ja Viasat Inc.

Vastaajat: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT), Belgian valtio ja Inmarsat Ventures SE

Unionin tuomioistuimen presidentin 8.10.2020 antamalla määräyksellä asia on poistettu tuomioistuimen rekisteristä.
1)

Onko lentomatkustajalla matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu vahvistettu varaus, jos hän on saanut matkanjärjestäjältä, johon hän on sopimussuhteessa, asetuksen (EY) N:o 261/2004 2 artiklan g alakohdassa tarkoitetun muun todisteen, jossa hänet sitoudutaan kuljettamaan tietyllä lennolla, joka on yksilöity ilmoittamalla sen lähtö- ja saapumispaikka, lähtö- ja saapumisaika ja numero, mutta matkanjärjestäjä ei ole varannut matkustajalle paikkaa tälle lennolle asianomaiselta lentoliikenteen harjoittajalta eikä saanut siitä vahvistusta?
—

On todettava, että Poggiolinin vaatimus, joka koskee Euroopan parlamentin varainhoidon pääosaston 11.4.2019 antaman ilmoituksen nro D(2019) 14435 kumoamista ja varainhoidon pääosaston – jäsenten taloudellisten ja sosiaalietuuksien osasto – jäsenten edustajanpalkkioiden ja sosiaalietuuksien yksikkö – yksikönpäällikkö – 8.7.2019 antaman ilmoituksen nro D309419 kumoamista, voidaan ottaa tutkittavaksi; tämän johdosta edellä mainitut ilmoitukset on kumottava ja asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen asian ratkaisemista varten
1.

Ensimmäinen valitusperuste: tosiseikat on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (valituksenalaisen tuomion 64-71 kohta) Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyse on tosiseikkojen vääristyneestä huomioon ottamisesta, joka kuuluu unionin tuomioistuimen valvonnan piiriin, kun näyttöä on arvioitu ilmeisen virheellisellä tavalla. Tällaisen vääristymisen on käytävä selvästi ilmi asiakirja-aineistosta. Komissio väittää valitusperusteen ensimmäisessä osassa, että unionin yleisen tuomioistuimen päätelmä, jonka mukaan viranomainen, jolla on oikeus tehdä palvelukseen ottamista koskevia sopimuksia, oli antanut UG:lle liian lyhyen määräajan ammatillisen epäpätevyyden korjaamista varten, on ristiriidassa asiakirja-aineistoon sisältyvien kirjallisten todisteiden kanssa. Viranomainen, jolla on oikeus tehdä palvelukseen ottamista koskevia sopimuksia, ei edellyttänyt, että UG täyttäisi kaikki vuoden 2015 arviointikertomuksessa vahvistetut tavoitteet ja palauttaisi luottamukselliset suhteet työtovereihinsa kolmessa kuukaudessa. Toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin keskittyi virheellisesti tarkastelemaan perusteettomia poissaoloja ja jätti ottamatta huomioon, että ammatillista epäpätevyyttä osoittavat tekijät, jotka oli todettu 17.10.2016 tehdyssä päätöksessä ja 8.9.2016 päivätyssä kirjeessä, olivat luonteeltaan toistuvia.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Appeals Service Northern Ireland (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 7.4.2020 – VI v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Asia C-247/20)

(2020/C 313/11)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Appeals Service Northern Ireland

Pääasian asianosaiset

Valittaja: VI

Vastapuoli: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko lapsella, jolla on pysyvä oleskeluoikeus ETA:lla, oltava kattava sairausvakuutus, jotta hän säilyttää oleskeluoikeuden, kuten hänellä olisi vuoden 2016 asetuksen 4 §:n 1 momentissa tarkoitettuna omavaraisena henkilönä oltava?

2) Onko vuoden 2016 asetuksen 4 §:n 3 momentin b kohdan mukainen edellytys (jonka mukaan kattavaa sairausvakuutusturvaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa koskeva edellytys täyttyy opiskelijan tai omavaraisen henkilön tapauksessa vuoden 2016 asetuksen 16 §:n 2 momentin b kohdan ii alakohdan osalta vain, jos tällainen turva kattaa sekä kyseisen henkilön että kaikki hänen asianomaiset perheenjäsenensä) unionin oikeuden nojalla lainvastainen, kun otetaan huomioon direktiivin 2004/38 (1) 7 artiklan 1 kohta ja tuomion Teixiera (C-480/08) 70 kohtaan sisältyvä unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö?

3) Kun otetaan huomioon tuomion Ahmad v. Secretary of State for the Home Department [2014] EWCA Civ 988, 53 kohta, onko Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin tasavallan välillä käytössä olevia, yhteistä matkustusaluetta (Common Travel Area) koskevia vastavuoroisia järjestelyjä, jotka koskevat sairausvakuutusturvaa, pidettävä ”vastavuoroisina järjestelyinä” ja onko niiden näin ollen katsottava muodostavan vuoden 2016 asetuksen 4 §:n 1 momentissa tarkoitetun kattavan sairausvakuutusturvan?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77).
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: 2 a) Onko SEUT 56 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jossa säädetään pakottavasti, että onnenpeleistä annetun lain nojalla kiellettyjen arvontojen saattamisesta ammattimaisesti yleisön käyttöön määrätään sakko onnenpeliautomaattia kohden ilman määrättyjen sakkojen kokonaismäärän ehdotonta ylärajaa? 2 b) Onko SEUT 56 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jossa säädetään pakottavasti, että onnenpeleistä annetun lain nojalla kiellettyjen arvontojen saattamisesta ammattimaisesti yleisön käyttöön määrätään 3 000 euron suuruinen vähimmäissakko onnenpeliautomaattia kohden? 2 c) Onko SEUT 56 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jossa säädetään pakottavasti, että onnenpeleistä annetun lain nojalla kiellettyjen arvontojen saattamisesta ammattimaisesti yleisön käyttöön määrätään sakon muuntorangaistus onnenpeliautomaattia kohden ilman määrättyjen sakon muuntorangaistusten kokonaismäärän ehdotonta ylärajaa? 2 d) Onko SEUT 56 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jossa säädetään onnenpeleistä annetun lain nojalla kiellettyjen arvontojen saattamisesta ammattimaisesti yleisön käyttöön määrättävän rangaistuksen tapauksessa, että rikosoikeudellisen menettelyn kuluista on korvattava osuus, joka on 10 prosenttia määrätyistä sakoista?
3)

Onko yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetun asetuksen (EU) N:o 1306/2013 (2) 60 artiklan säännöksiä tulkittava siten, että keinotekoisesti luoduilla edellytyksillä tarkoitetaan myös konsessiosopimuksia ja pääasiassa käsiteltävän kaltaisia käyttöä koskevia sopimuksia?
—

On todettava, että Espanjan kuningaskunta on jättänyt noudattamatta tehokkuus- ja vastaavuusperiaatteiden – joilla rajoitetaan jäsenvaltioilla olevaa itsemääräämisoikeutta niiden säätäessä aineellisista ja muodollisista edellytyksistä, jotka koskevat niiden vastuuta unionin oikeuden rikkomisesta yksityisille aiheutuneista vahingoista – mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut ja pitänyt voimassa lain 40/2015 32 §:n 3–6 momentin ja 34 §:n 1 momentin 2 kohdan sekä lain 39/2015 67 §:n 1 momentin 3 kohdan
2)

Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan r alakohtaa tulkittava siten, että luottosopimuksessa on mainittava konkreettinen, kuluttajalle ymmärrettävä laskentamenetelmä sen korvauksen määrittämiseksi, joka luotonantajalle on maksettava, jos luotto maksetaan takaisin ennenaikaisesti, jotta kuluttaja voi laskea ainakin likimain sen korvauksen suuruuden, joka hänen on maksettava luoton ennenaikaisesta takaisinmaksusta?
5)

Jos kansallisen tuomioistuimen on todettava, että kansallinen laki on ristiriidassa direktiivin 2002/58/EY 15 artiklan säännösten kanssa, sellaisina kuin niitä tulkitaan perusoikeuskirjan valossa, voiko se rajoittaa tällaisen mahdollisesti tehtävän toteamuksen ajallisia vaikutuksia, jos se katsoo, että rajoittamatta jättäminen johtaisi ”kaaokseen ja yleisen edun vahingoittamiseen” (esimerkiksi asiassa R (National Council for Civil Liberties) v. Secretary of State for Home Department and Secretary of State for Foreign Affairs [2018] EWHC975, 46 kohta) noudatetun lähestymistavan mukaisesti)?
3)

Voiko asianajajien kurinpitoelin (tai pitäisikö sen) asiassa, jossa – ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetussa menettelyssä – Prokurator Generalnyllä ja oikeusasiamiehellä ei asianajajien kurinpitoelimien mielestä ole toimivaltaa kassaatiovalituksen tekemiseen kyseisen elimen ratkaisusta, ja tämä asianajajien kurinpitoelimen kanta on a) vastoin Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższegon (ylimmän tuomioistuimen kurinpitojaosto) – ts. elimen, joka sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti on toimivaltainen tutkimaan valituksen ratkaisusta, jolla kassaatiovalitus on jätetty tutkimatta, mutta joka asianajajien kurinpitoelimen sekä Sąd Najwyższyn 5.12.2019 antaman tuomion, viitenumero III PO 7/18, mukaan ei ole perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitettu riippumaton ja puolueeton tuomioistuin – seitsemän tuomarin kokoonpanossa 27.11.2019 antamassa päätöksessä, viitenumero II DSI 67/18, ilmaisemaa kantaa, b) Izba Karna Sądu Najwyższegon (ylimmän tuomioistuimen rikosjaosto) – ts. oikeusviranomaisen, joka ilman edellä mainittuja säännöksiä olisi toimivaltainen käsittelemään tällaisen valituksen – aiemmin ilmaiseman kannan mukainen, jättää huomioimatta Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższegon ilmaiseman kannan?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Mercantil n.o 2 de Madrid (Espanja) on esittänyt 22.1.2020 – RH v. AB Volvo ym.

(Asia C-30/20)

(2020/C 161/33)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de lo Mercantil n.o 2 de Madrid

Pääasian asianosaiset

Kantaja: RH

Vastaajat: AB Volvo, Volvo Group Trucks Central Europe GmbH, Volvo Lastvagnar AB ja Volvo Group España SA

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 7 artiklan 2 kohtaa, jossa säädetään, että jos henkilön kotipaikka on jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne toisessa jäsenvaltiossa ”sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä vahinko sattui tai saattaa sattua”, tulkittava siten, että siinä ainoastaan määritetään sen jäsenvaltion, jossa kyseinen paikkakunta sijaitsee, tuomioistuinten kansainvälinen toimivalta, ja että kyseisessä jäsenvaltiossa alueellisesti toimivaltaista kansallista tuomioistuinta määritettäessä on siten viitattava kansallisiin menettelysääntöihin, vai onko sitä tulkittava siten, että se on sekamuotoinen säännös, jossa määritetään suoraan sekä kansainvälinen toimivalta että kansallinen alueellinen toimivalta ilman, että on tarpeen viitata kansalliseen lainsäädäntöön?

(1) EUVL 2012, L 351, s. 1.
C 137/38

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Liettua) on esittänyt 13.2.2020 – Lifosa AB v. Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

(Asia C-75/20)

(2020/C 137/52)

Oikeudenkäyntikieli: liettua

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Lifosa AB

Vastapuoli: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (1) 29 artiklan 1 kohtaa ja 32 artiklan 1 kohdan e alakohdan i alakohtaa ja unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 (2) 70 artiklan 1 kohtaa ja 71 artiklan 1 kohdan e alakohdan i alakohtaa tulkittava siten, että kauppa-arvoa (tullausarvoa) on tarkistettava niin, että siihen sisältyvät kaikki kustannukset, jotka myyjälle (valmistaja) tosiasiallisesti aiheutuivat tavaroiden kuljettamisesta paikkaan, jossa ne tuotiin unionin (yhteisön) tullialueelle [alkup. s. 6], jos – kuten käsiteltävässä asiassa – 1) myyjä (valmistaja) oli toimitusehtojen (Incoterms 2000 – DAF) mukaan velvollinen kattamaan kyseiset kustannukset ja jos 2) kyseiset kuljetuskustannukset ylittivät sovitun ja ostajan (maahantuoja) tosiasiallisesti maksaman (maksettavan) hinnan, mutta 3) ostajan (maahantuoja) tosiasiallisesti maksama (maksettava) hinta vastasi kuitenkin tavaroiden todellista arvoa, vaikka se ei kattanutkaan kaikkia myyjälle (valmistaja) aiheutuneita kuljetuskustannuksia?

(1) EYVL 1992, L 302, s. 1.

(2) EUVL 2013, L 269, s. 1.
3)

Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: a) Onko asetuksen (EU) N:o 1151/2012 49 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 4 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua oikeutettua etua koskevien edellytysten suhteen erotettava toisistaan tilanteet, joissa on kyse yhtäältä mainitun asetuksen 49–52 artiklan mukaisesta rekisteröintimenettelystä ja toisaalta sen 53 artiklan mukaisesta tuote-eritelmän muutosta koskevasta menettelystä, ja b) onko sen johdosta muuta kuin vähäistä tuote-eritelmän muutosta koskevassa menettelyssä kyse asetuksen (EU) N:o 1151/2012 53 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa sekä 49 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä kohdassa ja 4 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetusta vain niiden tuottajien oikeutetusta edusta, jotka tuottavat kyseisellä maantieteellisellä alueella tuote-eritelmää vastaavia tuotteita tai joilla on konkreettinen aikomus tällaisen tuotannon aloittamiseen, joten oikeutettuun etuun vetoaminen on alueen ulkopuolisten toimijoiden osalta jo lähtökohtaisesti poissuljettu?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de grande instance de Rennes (Ranska) on esittänyt 21.1.2020 – PF ja QG v. Caisse d’allocations familiales d’Ille-et-Vilaine (CAF)

(Asia C-27/20)

(2020/C 95/25)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de grande instance de Rennes

Pääasian asianosaiset

Valittajat: PF ja QG

Vastapuoli: Caisse d’allocations familiales d’Ille-et-Vilaine (CAF)

Ennakkoratkaisukysymys

Onko unionin oikeutta ja erityisesti Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 20 ja 45 artiklaa sekä asetuksen N:o 883/2004 (1) 4 artiklaa ja asetuksen N:o 492/2011 (2) 7 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sosiaaliturvakoodeksin R 532-3 §:n kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan perhe-etuuksia laskettaessa viitevuotena on maksukautta edeltävää vuotta edeltänyt kalenterivuosi ja jonka soveltaminen johtaa siihen, että silloin kun etuudensaajan tulot laskevat huomattavalla tavalla hänen palattuaan lähtövaltioonsa suhteessa tuloihin, jotka hänellä on ollut toisessa jäsenvaltiossa, kyseinen etuudensaaja menettää osan perhe-etuuksistaan sellaisista maassa asuvista poiketen, jotka eivät ole käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1).

(2) Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 492/2011 (EUVL 2011, L 141, s. 1).
1)

Voidaanko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun direktiivin 2006/112/EY (1) (jäljempänä arvonlisäverodirektiivi) 147 artiklan mukaisena pitää jäsenvaltion käytäntöä, jonka mukaan arvonlisäverodirektiivissä tarkoitettu henkilökohtaisten matkatavaroiden käsite, jolla tarkoitetaan ulkomaan matkustajille tehtyjä tavaroiden luovutuksia, jotka on vapautettu arvonlisäverosta, rinnastetaan New Yorkissa 4.6.1954 tehdyssä matkailun hyväksi myönnettäviä tullihelpotuksia koskevassa yleissopimuksessa ja sen lisäpöytäkirjassa käytettyyn henkilökohtaisten tavaroiden käsitteeseen ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 täydentämisestä tiettyjä unionin tullikoodeksin säännöksiä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta 28.7.2015 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2015/2446 1 artiklan 5 kohdassa määriteltyyn matkatavaroiden käsitteeseen?
2)

a) Jos kysymykseen 1 a vastataan myöntävästi: Onko asetuksen N:o 531/2012 6 b artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa tulkittava käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa siten, että liittymäsopimukseen sisältyvälle vaihtoehdolle voidaan laatia oma säänneltyjen vähittäistason verkkovierailudatapalvelujen kulutukseen sovellettava kohtuullisen käytön politiikkansa (”Fair Use Policy”)? b) Jos kysymykseen 1 a vastataan myöntävästi ja kysymykseen 2 a vastataan kieltävästi: Onko asetuksen N:o 531/2012 6 b artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa tulkittava käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa siten, että säänneltyjen vähittäistason verkkovierailudatapalvelujen kulutukseen sovellettava kohtuullisen käytön politiikka (”Fair Use Policy”) voidaan laatia matkapuhelinliittymälle ja liittymäsopimukseen sisältyvälle vaihtoehdolle yhteiseksi sillä seurauksella, että matkapuhelinliittymän kotimaista vähittäishintaa tai matkapuhelinliittymän ja liittymäsopimukseen sisältyvän vaihtoehdon kotimaista vähittäisyhteishintaa on käytettävä yhteisen Fair Use Policy:n perusteella käytettävissä olevan mobiilidatakiintiön laskemisen perustana? c) Jos kysymykseen 1 a vastataan myöntävästi ja kysymyksiin 2 a ja 2 b vastataan kieltävästi: Voidaanko asetuksen N:o 531/2012 6 b artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa, tulkittuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen 2016/2286 (2) 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, soveltaa käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa analogisesti siten, että liittymäsopimukseen sisältyvälle vaihtoehdolle voidaan laatia oma kohtuullisen käytön politiikkansa (”Fair Use Policy”)?
1)

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) (jäljempänä lentomatkustajien oikeuksia koskeva asetus) 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että sitä on sovellettava kahteen lentoasemaan, jotka molemmat sijaitsevat kaupungin keskustan välittömässä läheisyydessä mutta joista ainoastaan toinen kaupungin alueella ja toinen läheisessä osavaltiossa?