ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Yhteisöjen tuomioistuimen on todettava, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut — tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY (1) 2 artiklan 1 kohdan, 3 artiklan, tilanteen mukaan 4 artiklan 1 tai 2 kohdan ja 5 artiklan mukaisia velvoitteitaan erillisissä hankkeissa, jotka koskevat M-501-tien leventämistä ja/tai kunnostamista 1, 2 ja 4 tieosuuden osalta, ja ettei se ole noudattanut direktiivin 85/337/ETY 6 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan mukaisia velvoitteitaan M-501-tien leventämistä ja/tai kunnostamista koskevissa erillisissä hankkeissa 2 ja 4 tieosuuden osalta eikä myöskään direktiivin 85/337/ETY 9 artiklan mukaisia velvoitteitaan M-501-tien leventämistä ja/tai kunnostamista koskevissa erillisissä hankkeissa 1, 2 ja 4 tieosuuden osalta; — luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (2) 6 artiklan 3 ja 4 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 7 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan M-501-tien leventämistä ja/tai kunnostamista koskevissa erillisissä hankkeissa 1, 2 ja 4 tieosuuden osalta siltä osin kuin on kyse lintujen erityissuojelualueesta ES 0000056 ”Encinares del río Alberche y río Cofio”; — direktiivin 92/43/ETY, sellaisena kuin kyseistä direktiiviä on tulkittu asiassa C-117/03 13.1.2005 ja asiassa C-244/05 14.9.2006 annetuissa yhteisöjen tuomioistuimen tuomioissa, mukaisia velvoitteitaan eikä direktiivin 12 artiklan 1 kohdan b ja d alakohdasta ilmeneviä velvoitteitaan M-501-tien leventämistä ja/tai kunnostamista koskevissa erillisissä hankkeissa 1 tieosuuden osalta siltä osin kuin on kyse yhteisön tärkeänä pitämäksi alueeksi ehdotetusta alueesta ES 3110005 ”Cuenca del río Guadarrama” ja 2 ja 4 tieosuuden osalta yhteisön tärkeänä pitämäksi alueeksi ehdotetusta alueesta ES 3110007 ”Cuenca de los ríos Alberche y Cofio”;
1)

Onko .eu-aluetunnuksen perustamista ja käyttöä koskevista yleisistä toimintasäännöistä ja rekisteröintiä koskevista periaatteista 28.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 874/2004 (1) 21 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu oikeus on olemassa myös silloin, kun a) tavaramerkki, jota ei ole ollut tarkoitus käyttää tavaroissa tai palveluissa, on hankittu ainoastaan siksi, että saksankielistä yleissanaa vastaavan verkkotunnuksen rekisteröintiä voidaan hakea vaiheittaisen rekisteröinnin ensimmäisessä osassa? b) verkkotunnuksen rekisteröinnin perusteena oleva saksankielistä yleissanaa vastaava tavaramerkki eroaa verkkotunnuksesta siten, että tavaramerkissä on erikoismerkkejä, jotka on poistettu verkkotunnuksesta, vaikka erikoismerkit olisi voitu kirjoittaa kirjaimin ja vaikka verkkotunnus eroaa niiden poistamisen vuoksi tavaramerkistä siten, ettei niitä voida sekoittaa toisiinsa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 32/13

Kanne 5.11.2008 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Belgian kuningaskunta

(Asia C-475/08)

(2009/C 32/22)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: M. Patakia ja B. Schima)

Vastaaja: Belgian kuningaskunta

Vaatimukset

— On todettava, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 98/30/EY kumoamisesta 26.6.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/55/EY (1) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole nimennyt direktiivin 7 artiklan edellyttämällä tavalla verkonhaltijoita, se ei ole säätänyt kolmannen osapuolen säännellystä eikä myöskään neuvotteluihin perustuvasta pääsystä verkkoon vastoin direktiivin 2003/55/EY 18 artiklaa luettuna yhdessä direktiivin 25 artiklan 2 kohdan kanssa, eikä se ole saattanut osaksi kansallista oikeutta direktiivin 2003/55/EY 22 artiklan 3 kohdan d ja e alakohtaa ja 4 kohtaa

— Belgian kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio esittää kolme väitettä kanteensa tueksi.

Aluksi komissio moittii vastaajaa siitä, että se ei ole nimittänyt siirtoverkonhaltijoita eikä maakaasun varastointilaitteistojen ja nesteytetyn maakaasun asemien haltijoita kuten direktiivin 2003/55/EY 7 ja 11 artiklassa säädetään.

Komissio moittii seuraavaksi vastaajaa siitä, että se aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta uusille tulokkaille siltä osin kuin se antaa vaikutelman, että neuvotteluihin perustuva verkkoon pääsy on säännellyn pääsyn vaihtoehto. Direktiivin 2003/55/EY 18 artiklasta ja 25 artiklan 2 kohdasta käy kuitenkin selvästi ilmi, että säännelty pääsy on kolmannen osapuolen ainoa mahdollisuus päästä verkkoon ja että vain sääntelyviranomaisen tehtävänä on määrittää tai hyväksyä ainakin käytettävät menetelmät tariffien laskemiseksi tai laatimiseksi ennen niiden voimaantuloa.

Lopuksi komissio väittää, että vapauttamalla nesteytetyn maakaasun uudet suuret käsittelylaitokset direktiivin soveltamisesta, vastaaja ei ole saattanut asianmukaisesti osaksi kansallista oikeutta direktiivin 22 artiklan 3 kohdan d alakohtaa päätöksen julkaisemisvelvollisuuden osalta eikä kyseisen direktiivin 22 artiklan 3 kohdan e alakohtaa, joka koskee asianomaisten jäsenvaltioiden ja sääntelyviranomaisten kuulemisvelvollisuutta silloin, kun kyseessä on jäsenvaltioiden välinen infrastruktuuri. Vastaaja ei ole myöskään säätänyt kansallisessa lainsäädännössään direktiivin 22 artiklan 4 kohdassa säädetystä velvollisuudesta antaa komissiolle viipymättä tiedoksi tällaista vapautusta koskeva päätös sekä kaikki päätöstä koskevat olennaiset tiedot.

(1) EUVL L 176, s. 57.
2)

Mikäli direktiivin 2004/18/EY 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn julkisia rakennusurakoita koskevan sopimuksen määritelmän mukaan on otettava huomioon hankintaa koskeva tekijä: onko säännöksessä tarkoitetun toisen vaihtoehdon perusteella katsottava kyseessä olevan hankinta, kun hankintaviranomaiselle suoritettavilla rakennustöillä on tietty julkinen käyttötarkoitus (sillä esimerkiksi kehitetään jotain kaupunginosaa osana kaupunkisuunnittelua) ja kun hankintaviranomainen on saanut sopimuksen nojalla oikeudelliset valtuudet varmistaa, että julkinen päämäärä saavutetaan ja että rakennustöiden kohde on käytettävissä tätä tarkoitusta varten myös tulevaisuudessa?
1)

Ovatko 12.4.2006 annetun asetuksen N:o 163, sellaisena kuin se on muutettuna 31.7.2007 annetulla asetuksella N:o 113, 36 §:n 5 momenttiin sisältyvät kansalliset säännökset esteenä 31.3.2004 annetun direktiivin 2004/18/EY (1) 4 artiklan asianmukaiselle soveltamiselle, kun niissä säädetään, että — konsortion jäsenen osallistuessa tarjouskilpailuun yhteenliittymä suljetaan automaattisesti pois menettelystä pelkästään sillä perusteella, että sillä on tietty oikeudellinen muoto (pysyvä konsortio) eikä jotain muuta, olennaisilta osin samanlaista muotoa (tuotanto-osuuskuntien välinen konsortio ja käsiteollisuusyritysten välinen konsortio) — jos pysyvä konsortio osallistuu tarjouskilpailuun, on niin, että vaikka se on ilmoittanut osallistuvansa muiden yritysten lukuun ja uskovansa töiden toteuttamisen muille yrityksille, mikäli se voittaa tarjouskilpailun, yritys suljetaan automaattisesti menettelyn ulkopuolelle pelkästään sen muodollisen seikan perustella, että se on tällaisen konsortion jäsen?
—

on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen (ETY, Euratom) N:o 88/376 soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 (1) 2, 6, 9, 10 ja 11 artiklan, yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta 22.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 (2) ja yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (3) 220 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on jättänyt noudattamatta määräaikoja, jotka koskevat jälkikäteen perittyjen yhteisön omien varojen kirjaamista tileihin, ja näin ollen maksanut ne yhteisölle myöhässä
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 327/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Naczelny Sąd Administracyjny (Puolan tasavalta) on esittänyt 7.10.2008 — Elektrownia Pątnów II sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

(Asia C-441/08)

(2008/C 327/25)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Naczelny Sąd Administracyjny

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Elektrownia Pątnów II sp. z o.o.

Vastaaja: Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko veroviranomaisten otettava yhteisön oikeuden (erityisesti direktiivin 69/335/ETY säännösten) (1) perusteella kantaessaan pääomansijoitusveron yhtiöpääoman korotuksesta huomioon toimet, jotka koskevat samaa pääomaosuutta ja joista kannettiin pääomansijoitusvero ennen Puolan liittymistä Euroopan unioniin?

Sovelletaanko direktiivin 69/335/ETY 5 artiklan 3 kohdan toisessa luetelmakohdassa säädettyä mekanismia erityisesti silloin, jos direktiivin 4 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettu pääomayhtiölle annettu laina muunnetaan yhtiöosuuksiksi liittymisen jälkeen ja tästä lainasta on kannettu vero jo aikaisemmin kansallisen, liittymiseen saakka voimassa olleen lainsäädännön perusteella sellaisten periaatteiden mukaan, jotka on vahvistettu siviilioikeudellisista toimista kannettavaa veroa koskevassa Puolan laissa?

(1) EYVL L 249, 3.10.1969, s. 25–29.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 285/24

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Saksa) on esittänyt 14.8.2008 — Nural Örnek v. Land Baden-Württemberg

(Asia C-371/08)

(2008/C 285/39)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Nural Örnek

Vastaaja: Land Baden-Württemberg

Ennakkoratkaisukysymys

Koskeeko assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu suoja karkottamista vastaan Turkin kansalaista, jolla on assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen toisessa luetelmakohdassa tarkoitettu oikeusasema ja joka on oleskellut viimeisten 10 vuoden ajan jäsenvaltiossa, johon nähden tämä oikeusasema on voimassa, direktiivin 2004/38 EY (1) 28 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan silloin, kun jäsenvaltio panee sen täytäntöön, jolloin karkottaminen sallitaan vain jäsenvaltioiden määrittämien yleistä turvallisuutta koskevien pakottavien syiden perusteella?

(1) EUVL L 158, s. 77.
2)

Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myönteinen, milloin tullikoodeksin 217 artiklaan sisältyvä määräys siitä, että tullien määrät on kirjattava ”tilikirjoihin tai muulle vastaavalle tietovälineelle”, on katsottava täytetyksi? Liittyykö siihen teknisiä tai muodollisia vähimmäisvaatimuksia, vai jääkö tullien määrän tileihin kirjaamiskäytäntöjä koskevien tarkempien sääntöjen vahvistaminen 217 artiklan perusteella kokonaan jäsenvaltioiden toimivaltaan, ilman että siitä on säädetty mitään vähimmäisvaatimuksia? Onko tämä tileihin kirjaaminen erotettava yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 (2) 6 artiklassa tarkoitetusta omien varojen asettamisesta käyttöön?
7)

Mitä perusteita on käytettävä arvioitaessa sitä, onko eläkkeelle siirtymisen edellyttämä vähimmäispalvelusaika asianmukainen tai tarpeellinen? a) Voidaanko vähimmäispalvelusaikaa koskevaa tarvetta pitää oikeutettuna yksinomaan eräänlaisena vastikkeena julkisen sektorin työnantajan yksin rahoittamasta (keskiasteen palotoimen virkaan vaadittavasta) julkisen sektorin työnantajan palveluksessa tapahtuvasta ammattipätevyyden hankkimisesta, kun tarkoituksena on varmistaa se, että tällaisen pätevyyden kannalta katsoen tämän jälkeinen kyseisen julkisen sektorin työnantajan palveluksessa suoritettava palvelusaika on asianmukainen siten, että virkamiesten koulutuskustannukset poistetaan tällä tavalla vähitellen? b) Minkä pituinen harjoitteluaikaa seuraava palvelusajanjako saa olla enimmillään? Saako se ylittää viisi vuotta, ja jos saa, niin millä edellytyksin? c) Voiko 7 kohdan a alakohdasta riippumatta vähimmäispalvelusaikaa pitää asianmukaisena tai tarpeellisena sillä perusteella, että sellaisten virkamiesten osalta, joiden eläkkeet julkisen sektorin työnantaja rahoittaa yksin, odotetun aktiivisen palvelusajan työhönottamisesta todennäköiseen eläkkeelle siirtymiseen saakka on riitettävä lainsäädännössä taatun täyden vähimmäiseläkkeen ansaitsemiseksi palvelusajalla, jonka pituus on tällä hetkellä 19,51 vuotta? d) Onko sitä vastoin se, että henkilöä ei oteta työhön, oikeutettua direktiivin 2000/78/EY 6 artiklan 1 kohdan perusteella vasta silloin, kun henkilö otettaisiin työhön iässä, joka johtaisi hänen odotettavissa olevan eläkkeelle siirtymispäivänsä huomioon ottaen vähimmäiseläkkeen maksamiseen, vaikkei sitä ole vielä ansaittu?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 209/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Umweltsenat (Itävalta) on esittänyt 19.5.2008 — Umweltanwalt von Kärnten, muut osapuolet: Kärntner Landesregierung ja Alpe Adria Energia SpA

(Asia C-205/08)

(2008/C 209/30)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Umweltsenat

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Umweltanwalt von Kärnten

Muut osapuolet: Kärntner Landesregierung ja Alpe Adria Energia SpA

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annettua neuvoston direktiiviä 85/337/ETY (1), sellaisena kuin se on muutettuna tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/337/ETY muuttamisesta 3.3.1997 annetulla niin kutsutulla neuvoston muutosdirektiivillä 97/11/EY (2) ja yleisön osallistumisesta tiettyjen ympäristöä koskevien hankkeiden ja ohjelmien laatimiseen sekä neuvoston direktiivien 85/337/ETY ja 96/61/EY muuttamisesta yleisön osallistumisen sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden osalta 26.5.2003 annetulla niin kutsutulla yleisön osallistumisesta annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/35/EY (3), tulkittava siten, että jäsenvaltion on säädettävä arviointivelvoitteesta direktiivin liitteessä I, tarkemmin ottaen sen 20 kohdassa, lueteltujen hanketyyppien (jännitteeltään vähintään 220 kV:n ja pituudeltaan yli 15 km:n mittaisten maanpäällisten voimajohtojen rakentaminen) osalta myös silloin, kun kyseessä on kahden tai useamman jäsenvaltion alueelle suunniteltu laitos tai kahden tai useamman jäsenvaltion aluetta koskeva suunnitelma, jonka jäsenvaltion alueella sijaitseva osa ei tosin saavuta arviointivelvoitteeseen johtavaa raja-arvoa tai ylitä sitä (tässä tapauksessa 15 kilometrin pituutta), mutta kyseinen raja-arvo saavutetaan tai se ylittyy, kun mukaan lasketaan naapurivaltion tai -valtioiden alueelle suunnitellut laitoksen osat tai naapurivaltion tai -valtioiden aluetta koskevat suunnitelman osat?

(1) EYVL L 175, s. 40.

(2) EYVL L 73, s. 5.

(3) EUVL L 156, s. 17.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 183/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Commissione tributaria provinciale di Roma (Italia) on esittänyt 25.4.2008 — Pontina Ambiente Srl v. Regione Lazio

(Asia C-172/08)

(2008/C 183/23)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Commissione tributaria provinciale di Roma

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Pontina Ambiente Srl

Vastaaja: Regione Lazio

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko lain 549/95 3 §:n 26 ja 31 momentin säännökset ETY:n perustamissopimuksen 12, 14, 43 ja 46 artiklan ja direktiivien 35/2000/EY (1) ja 31/1999/EY (2) vastaisia, kun otetaan erityisesti huomioon direktiivin 35/2000/EY johdanto-osan perustelukappaleet ja direktiivin 31/1999/EY 10 artikla, joiden mukaan jäsenvaltioiden on vältettävä tilanteita, jotka aiheuttavat yhteisön markkinoiden epätasapainoa, ja niiden on ryhdyttävä toimenpiteisiin maksuviivästysten torjumiseksi ja estettävä sopimusvapauden väärinkäyttö velkojan vahingoksi silloin, kun sopimuksen pääasiallisena tarkoituksena on parantaa velallisen maksuvalmiutta velkojan kustannuksella, sekä säädettävä, että velallisen maksuviivästyksistä velkojalle aiheutuneet vahingot on korvattava?

(1) EYVL L 200, s. 35.

(2) EYVL L 182, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 197/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 30.4.2008 — Glaxo Wellcome GmbH & Co. v. Finanzamt München II

(Asia C-182/08)

(2008/C 197/09)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Glaxo Wellcome GmbH & Co.

Vastaaja: Finanzamt München II

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko EY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) tai EY:n perustamissopimuksen 73 b artikla (josta on tullut EY 56 artikla) esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan kansallisessa yhtiöveron hyvitysjärjestelmässä ei verotettavaa määrää vahvistettaessa oteta huomioon voitonjaosta seurannutta yhtiöosuuksien arvon alentumista silloin, kun yhtiöveron hyvitykseen oikeutettu verovelvollinen on hankkinut osuuden yleisesti verovelvollisesta pääomayhtiöstä osuudenomistajalta, jolla ei ole oikeutta yhtiöveron hyvitykseen, kun tällainen arvon alentuminen sitä vastoin pienentää osuudensaajan verotettavaa määrää silloin, kun tämä on hankkinut tällaisen osuuden yhtiöveron hyvitykseen oikeutetulta osuudenomistajalta?
5.

Vastaavasti komissio katsoo, että esillä olevassa asiassa täyttyvät oikeuskäytännössä asetetut edellytykset, jotka koskevat Espanjan kuningaskunnan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan sellaisen vastuun toteamista, joka johtuu sen tekemästä yhteisön oikeuden tulkinnasta, joka ei ole hengeltään eikä tarkoitukseltaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukainen. Ensinnäkin on huomioitava Tribunal Supremon asema ylimpänä tuomioistuimena, lukuun ottamatta perustuslaillisia takeita koskevia säännöksiä. Toiseksi on otettava huomioon ratkaisun, joka on periaatteellisesti yhteisöjen tuomioistuimen vahvistaman tulkinnan vastainen ja joka, kun otetaan huomioon sen sitovuus, muuttaa täysin alempien tuomioistuinten ja Espanjan hallinnon tähänastisen käytännön, merkitys ja vaikutukset. Kolmanneksi on huomioitava haitallisten vaikutusten aiheuttaminen arvonlisäveron alalla, mikä voi vaikuttaa yhteisön omiin varoihin. Näin ollen Espanjan hallinto ei voi vedota Tribunal Supremon antamaan tuomioon perusteluna yhteisön oikeuden rikkomiselle.
4)

Mikäli vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, kysytään, että jos kansallisessa oikeusjärjestyksessä oli ennen direktiivin 1999/70/EY voimaantuloa määräaikaisia työsopimuksia koskevan puitesopimuksen, joka on kyseisen direktiivin erottamaton osa, voimassa 5 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitettu vastaava oikeudellinen toimenpide, kuten pääasiassa kyseessä oleva lain 2112/1920 riidanalainen 8 §:n 3 momentti, merkitseekö määräaikaisten työntekijöiden suojan yleisen tason kiellettyä puitesopimuksen 8 lausekkeen 1 ja 3 kohdassa tarkoitettua heikentämistä kansallisessa oikeusjärjestyksessä Kreikan lainsäätäjän edellä mainittua direktiiviä Kreikan oikeusjärjestyksessä täytäntöönpannessa suorittama valinta jättää yhtäältä edellä mainitun presidentin asetuksen 164/2004 mukaisen suojan tason ulkopuolelle edellä mainitut väärinkäytöstapaukset, joissa työntekijä on tehnyt yhden ja ainoan määräaikaisen työsopimuksen, jonka kohteena kuitenkin tosiasiassa on se, että työntekijä ei tarjoa palveluja väliaikaisten, ylimääräisten tai kiireellisten tarpeiden kattamiseksi vaan ”pysyvien ja jatkuvien” tarpeiden kattamiseksi, ja toisaalta se, että Kreikan lainsäätäjä on jättänyt säätämättä jostain vastaavanlaisesta, erityisesti tätä tapausta koskevasta ja tehokkaasta sellaista oikeudellista seurausta koskevasta toimenpiteestä, joka koskee työntekijöiden suojaamista tämän erityisen väärinkäyttötapauksen suhteen ja jota sovelletaan sen yleisen suojan lisäksi, josta säädetään vakiintuneesti Kreikan oikeusjärjestyksen yleisessä työoikeudessa kaikissa niissä tapauksissa, joissa suoritetaan työtä mitättömän sopimuksen nojalla, riippumatta siitä, onko kyseessä puitesopimuksessa tarkoitettu väärinkäytös, eli sen suojan lisäksi, joka käsittää työntekijän vaatimuksen siitä, että hänelle maksetaan hänen palkkansa sekä irtisanomiskorvaus, tekipä hän työtä pätevän työsopimuksen nojalla tai ei, kun otetaan huomioon, a) että kansallisessa oikeudessa säädetään velvollisuudesta maksaa palkka ja irtisanomiskorvaus kaikissa tapauksissa, joissa on kyse työsuhteesta, ja että tällä velvollisuudella ei erityisesti pyritä estämään puitesopimuksessa tarkoitettuja väärinkäytöksiä, ja b) että direktiiviä edeltävän vastaavan oikeudellisen toimenpiteen soveltamisen oikeudellisena seurauksena on se, että (yksi ja ainoa) määräaikainen työsopimus tunnustetaan toistaiseksi voimassa olevaksi?
—

On todettava, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisön oikeuden ja erityisesti EY 39 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt lainsäädännössään voimassa edellytyksen, jonka mukaan Espanjan lipun alla purjehtivien kauppa-alusten, joiden bruttovetoisuus on alle 100 GT ja jotka kuljettavat rahtia tai alle 100 matkustajaa ja jotka liikennöivät ainoastaan sellaisten satamien tai toimipisteiden välillä, jotka sijaitsevat Espanjan valtion suvereniteettiin kuuluvilla alueilla tai alueilla, joilla Espanjan valtio käyttää suvereeneja oikeuksiaan tai lainkäyttövaltaansa, kapteenin tai yliperämiehen tehtävissä toimivialla henkilöillä on oltava Espanjan kansalaisuus
1)

Onko EY 12 artiklan ensimmäistä kohtaa ja EY 18 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä EY 149 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan toisen luetelmakohdan ja EY 150 artiklan 2 kohdan kolmannen luetelmakohdan kanssa, tulkittava siten, että on näiden määräysten vastaista, jos jäsenvaltion itsenäinen yhteisö, joka on toimivaltainen korkeakouluopetusta koskevissa asioissa ja jonka korkeakouluihin on tullut suuri määrä opiskelijoita naapurijäsenvaltiosta useille lääketieteen koulutusaloille, jotka rahoitetaan pääasiallisesti julkisista varoista, tämän naapurivaltion rajoittavan politiikan seurauksena, toteuttaa sellaisia toimenpiteitä, joita sisältyy opiskelijamäärien sääntelemisestä tietyillä korkeakouluopintojen ensimmäisen vuosikurssin kursseilla 16.6.2006 annetun ranskankielisen yhteisön asetukseen, kun tämä yhteisö vetoaa päteviin syihin väittäessään, että tämä tilanne on vaarassa rasittaa liikaa julkisia varoja ja kyseenalaistaa annettavan opetuksen laadun?
2)

Onko EY 81 artiklaa tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen soveltaessa tätä määräystä yhdenmukaistetun menettelytavan ja markkinakäyttäytymisen välinen syy-yhteys on osoitettava ja näyttöä on arvioitava kansallisen oikeuden säännösten perusteella, mikäli nämä säännökset eivät ole epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia, eivätkä ne aiheuta sitä, että yhteisön oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa?
2)

Vai sovelletaanko päinvastoin asetusta (EY) N:o 1348/2000 yksinomaan jäsenvaltioiden välisen oikeudellisen yhteistyön puitteissa ja yksinomaan vireillä olevaan oikeudenkäyntimenettelyyn liittyen (EY 61 artiklan c kohta, 67 artiklan 1 kohta ja EY 65 artikla ja asetuksen (EY) N:o 1348/2000 johdanto-osan kuudes perustelukappale)?