FI Euroopan unionin virallinen lehti C 6/10

Kanne 6.10.2008 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Saksan liittotasavalta

(Asia C-442/08)

(2009/C 6/17)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: A. Caeiros ja B. Kotschy)

Vastaaja: Saksan liittotasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 (1) 2, 6, 9, 10 ja 11 artiklan tai yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta 22.5.2000 annetun neuvoston asetuksen N:o 1150/2000 (2) mukaisia velvoitteitaan, koska — se on antanut tullisaamisten vanhentua huolimatta virka-apua koskevasta tiedonannosta ja maksanut myöhässä vastaavat yhteisön omat varat, — se on kieltäytynyt maksamasta kertyneitä viivästyskorkoja.

— Saksan liittotasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Vuodesta 1994 alkaen moottoriajoneuvoja on tuotu Unkarista Saksaan Euroopan yhteisön ja Unkarin välisessä Eurooppa-sopimuksessa sovittua tullietuuskohtelua noudattaen. Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) ilmoitti 26.6.1998 päivätyllä virka-apua koskevalla tiedonannolla jäsenvaltioille, että suoritettuaan jälkitarkastuksia Unkarin viranomaiset ovat julistaneet pätemättömiksi 58 006 ajoneuvoa koskevat alkuperäilmoitukset (joista 19 123 oli maahantuotu Saksaan). OLAF toimitti kirjeellä, jonka englanninkielinen kieliversio toimitettiin Saksan viranomaisille 13.7.1998 ja saksankielinen käännös 18.8.1998, tähän virka-apua koskevaan tiedonantoon liittyvät asiakirjat ja tiedot, joihin sisältyi muun muassa 26.5.1998 päivätty kirje, jolla Unkarin viranomaiset olivat ilmoittaneet OLAFille jälkitarkastusten tuloksista ja todenneet, että unkarilainen valmistaja oli valittanut Unkarin viranomaisten päätöksistä unkarilaiseen tuomioistuimeen. OLAF ilmoitti 27.10.1999 jäsenvaltioille uudella virka-apua koskevalla tiedonannolla tämän oikeudenkäynnin tuloksesta. Unkarilaisen tuomioistuimen tuomion perusteella tarpeelliseksi tullut alkuperäilmoitusten uudelleenarviointi johti siihen, että 30 771 ajoneuvon alkuperäilmoitukset katsottiin edelleen pätemättömiksi.

Komission Saksassa toteuttaman yhteisön omia varoja koskevan tarkastuksen tuloksista ja Saksan viranomaisten tiedoista ilmeni, että nämä viranomaiset olivat antaneet ajoneuvojen maahantuonnista maksettavien sellaisten 407 735,53 euron tullien vanhentua, joiden osalta alkuperäilmoitusten pätemättömäksi julistaminen oli pidetty voimassa myös unkarilaisen tuomioistuimen tuomion jälkeen. Saksan viranomaiset ovat tosin maksaneet komission pyynnöstä näiden vanhentuneiden tullisaamisten nojalla maksettavat omat varat 31.10.2005 eli asetuksessa N:o 1552/89 (tai asetuksessa N:o 1150/2000) säädetyn määräajan päätyttyä, mutta ne ovat kuitenkin kieltäytyneet maksamasta viivästyskorkoja, jotka ovat kertyneet omien varojen viivästyneen maksamisen johdosta.

Komissio esittää esillä olevan kanteen perusteluina kaksi moitetta, joista toinen koskee omien varojen myöhästynyttä maksamista ja toinen kieltäytymistä maksamasta niihin liittyvä viivästyskorkoja. Komission käsityksen mukaan kaikki jäsenvaltiot ovat nimittäin viimeistään 18.8.1998 (26.7.1998 päivättyyn virka-apua koskevaan tiedonantoon liittyvien asiakirjojen ja tietojen viimeisen kieliversion tiedoksiannon ajankohta) kyenneet yksilöimään kaikki tullivelalliset sekä maksettavaksi tulevat summat ja niinpä niiden olisi pitänyt viimeistään tästä hetkestä lähtien pystyä toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet kyseisten tullien jälkitullaamiseksi sekä vastaavien omien varojen toteamiseksi ja maksamiseksi. Kun otetaan huomioon näiden toimenpiteiden toteuttamista koskeva kolmen kuukauden kohtuullinen määräaika, komissio on katsonut, että toimettomien jäsenvaltioiden on otettava vastattavakseen 18.11.1998 alkaen vanhentuneiden tullien maksaminen.

Ensimmäisen väitteen eli omien varojen myöhästyneen maksamisen osalta asetuksen N:o 1552/89 (tai asetuksen N:o 1150/2000) merkityksellisistä säännöksistä sekä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jäsenvaltioilla on velvollisuus todeta omat varat, ja että tämä velvollisuus ei riipu siitä, onko tullien määrä tosiasiassa otettu kirjanpitoon tai voidaanko kyseinen määrä tosiasiassa jälkitullata tullivelalliselta. Lähtökohtaisesti tullivelan syntyminen synnyttää myös yhteisöjen oikeuden vastaavien perinteisten omien varojen maksamiseen myös silloin kun tullien määrää ei yksittäistapauksessa ole otettu kirjanpitoon tai sitä ei ole jälkitullattu tullivelalliselta. Ajankohta, jona omat varat on todettava, riippuu ajankohdasta, jona kansalliset tulliviranomaiset pystyvät laskemaan tullivelkaan perustuvien omien varojen määrän ja määrittämään tullivelallisen.

Sitä, mikä asenne jäsenvaltioiden tulliviranomaisten on omaksuttava, kun tavarat on maahantuotu jälkitarkastuksen johdosta pätemättömäksi julistetuilla alkuperätodistuksilla, ei voida määrittää kyseessä olevan kolmannen valtion oikeuden perusteella. Koska myöskään Euroopan yhteisön ja Unkarin assosiaatiosopimuksen pöytäkirjassa nro 4 ei ole asiaa koskevaa määräystä, sitä, mitä jäsenvaltioiden on tehtävä jälkitarkastuksen tulosten, joilla tavaroiden alkuperä saatetaan kyseenalaiseksi, tiedoksiannon johdosta, on arvioitava muiden yhteisön oikeuslähteiden perusteella. Asetuksen N:o 2913/92 78 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden tulliviranomaisten on toteutettava tilanteen korjaamiseksi tarvittavat toimenpiteet käytettävissään olevat uudet tiedot huomioon ottaen. Vastaavasti tässä asetuksessa velvoitetaan jäsenvaltiot ryhtymään tullaukseen mahdollisimman pian tullivelan syntymisen jälkeen ja toimimaan näin sekä tämän menettelyn ensimmäisessä vaiheessa, joka muodostuu tullien määrän ottamisesta kirjanpitoon, että vaiheessa, jossa se kannetaan tullivelalliselta.

Lisäksi asetuksen N:o 2913/92 244 artiklan nojalla muutoksenhaku ei estä jäsenvaltioiden tulliviranomaisen päätöksen täytäntöönpanoa, paitsi poikkeustapauksissa. Mahdollinen täytäntöönpanon lykkääminen edellyttää yleensä vakuuden antamista. Näin ollen komission mukaan silloin kun tullivelan syntyminen johtuu alkuperäilmoitusten julistamisesta pätemättömäksi jälkitarkastuksen johdosta, muutoksenhaku ei voi estää tullien määrän (jälki)tullausta. Koska tavarat on jo maahantuotu yhteisöön ja koska oikeudenkäynti voi kestää vuosia, tällainen täytäntöönpanon lykkääminen voisi haitata huomattavasti tullivelan kantamista, jos muutoksenhaku hylätään.

Lopuksi komission toisen väitteen eli kieltäytymisen maksamasta viivästyskorkoa osalta asetuksen N:o 1552/89 tai asetuksen N:o 1150/2000 11 artiklasta sekä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jäsenvaltioilla on velvollisuus maksaa viivästyskorkoa myös siinä tapauksessa, että omien varojen toteaminen laiminlyödään. Esillä olevassa asiassa riidanalaiset omat varat olisi pitänyt maksaa viimeistään kaksi kuukautta 18.11.1998 jälkeen, ensimmäisenä työpäivänä tämän kuukauden 19. päivän jälkeen (eli 20.1.1999). Koska Saksan viranomaiset eivät kuitenkaan ole menetelleet näin ennen kuin 31.10.2005, Saksan liittotasavalta on suorittanut maksun myöhässä ja sen täytyy siis maksaa viivästyskorkoa.

(1) EYVL L 155, s. 1.

(2) EYVL L 130, s. 1.