ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-51/05 P

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl ym.

”Muutoksenhaku — Viinin yhteinen markkinajärjestely — Tislausta koskeva tuki — Vahingonkorvauskanne — Sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu — Vanhentumisaika — Alkamisajankohta”

Julkisasiamies E. Sharpstonin ratkaisuehdotus 22.11.2007 I - 5343

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 17.7.2008 I - 5373

Tuomion tiivistelmä

Vahingonkorvauskanne – Vanhentumisaika – Alkamisajankohta

(EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artikla)

Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa tarkoitettu, sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella yhteisöä vastaan nostettaviin kanteisiin liittyvä viiden vuoden vanhentumisaika alkaa kulua silloin, kun kaikki korvausvelvollisuuden perusteena olevat edellytykset täyttyvät, ja erityisesti silloin, kun korvattava vahinko on syntynyt. Näin ollen sellaisen tilanteen osalta, jossa yhteisön vastuu perustuu lainsäädäntötoimeen, kyseinen vanhentumisaika ei voi alkaa kulua, ennen kuin mainitun toimen vahingolliset vaikutukset ovat ilmenneet ja näin ollen ennen kuin asianomaiset ovat kärsineet varman vahingon.

Tältä osin edellytykset, joita sovelletaan velvollisuuteen korvata EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetut vahingot, ja näin ollen mainittujen vahinkojen korvaamista koskeviin kanteisiin sovellettavat vanhentumissäännöt eivät kuitenkaan voi perustua muihin kuin ehdottoman objektiivisiin kriteereihin. Jos nimittäin asia olisi toisin, tämä saattaisi loukata oikeusvarmuuden periaatetta, johon vanhentumissäännöt nimenomaan nojautuvat ja joka edellyttää, että yhteisön oikeussäännöt ovat selviä ja täsmällisiä, jotta ne, joita asia koskee, tietäisivät, miten niiden tulee toimia niissä tilanteissa ja oikeudellisissa suhteissa, joihin yhteisön oikeusjärjestystä sovelletaan.

Lisäksi siitä seikasta, että sopimussuhteen ulkopuoliseen yhteisön vastuuseen perustuvaan kanteeseen sovellettavaa vanhentumisaikaa estetään alkamasta niin kauan kuin väitetysti vahinkoa kärsinyt osapuoli ei ole henkilökohtaisesti vakuuttunut siitä, että se on kärsinyt vahinkoa, seuraa, että kyseisen kanneoikeuden lakkaamisajankohta vaihtelee sen yksilöllisen näkemyksen mukaan, joka kullakin osapuolella saattaa olla vahingon tosiasiallisesta syntymisestä, ja tämän on katsottava olevan ristiriidassa vanhentumisaikojen soveltamisen edellyttämän oikeusvarmuuden vaatimuksen kanssa. Tältä osin se, että tosiseikoista on tieto, ei kuulu niihin edellytyksiin, joiden on täytyttävä, jotta vanhentumisaika alkaa kulua. Subjektiivista arviota siitä, onko vahinko tosiasiallisesti syntynyt, ei siten voida ottaa huomioon, kun määritetään, milloin mainittu vanhentumisaika on alkanut.

(ks. 54 ja 59–61 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Jäsenvaltioiden viranomaisten keskinäinen apu välittömien ja välillisten verojen alalla – Direktiivi 77/799

(Neuvoston direktiivin 77/799 1 artiklan 2 ja 3 kohta)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Jäsenvaltioiden viranomaisten keskinäinen apu välittömien ja välillisten verojen alalla – Direktiivi 77/799

(Neuvoston direktiivin 77/799 8 artiklan 1 kohta)

3. Pääomien vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Vero, joka kannetaan oikeushenkilöiden omistamien kiinteistöjen myyntiarvosta

(EY:n perustamissopimuksen 73 b artikla (josta on tullut EY 56 artikla))

Tiivistelmä

1. Jäsenvaltion säätämää veroa, joka kannetaan oikeushenkilöiden tässä jäsenvaltiossa omistamien kiinteistöjen myyntiarvosta, on pidettävä verona, joka vastaa jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien tai välillisten verojen alalla annetun direktiivin 77/799 1 artiklan 3 kohdassa mainittuja veroja ja joka kannetaan tämän direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista varallisuuden osista.

(ks. 37 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien tai välillisten verojen alalla annettu direktiivi 77/799 ja erityisesti sen 8 artiklan 1 kohta eivät ole esteenä sellaiselle kahden jäsenvaltion väliselle kansainväliselle sopimukselle, jonka tarkoituksena on estää kaksinkertainen verotus ja määrätä keskinäistä hallinnollista avunantoa koskevista säännöistä tulo- ja varallisuusverotuksen alalla ja jossa jätetään kyseisen sopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle toisen jäsenvaltion osalta sellaisten verovelvollisten ryhmä, jotka ovat kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvan veron alaisia, sikäli kuin sen jäsenvaltion, joka antaisi tiedot, lainsäädännön tai hallinnollisen käytännön mukaan toimivaltainen viranomainen ei saa koota tai käyttää näitä tietoja kyseisen jäsenvaltion omiin tarpeisiin, minkä tarkistaminen on kansallisen tuomioistuimen asiana.

(ks. 55 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)

3. Perustamissopimuksen 73 b artiklaa (josta on tullut EY 56 artikla) on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa tähän jäsenvaltioon sijoittautuneet yhtiöt vapautetaan verosta, joka kannetaan oikeushenkilöiden kyseisessä jäsenvaltiossa omistamien kiinteistöjen myyntiarvosta, kun siinä asetetaan tämän vapautuksen edellytykseksi toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden yhtiöiden osalta joko se, että kyseisen jäsenvaltion ja tämän toisen valtion välillä on tehty sopimus hallinnollisesta avunannosta veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi, tai se, että sellaisen sopimuksen, johon sisältyy kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltävä lauseke, mukaan kyseisiä yhtiöitä ei saa verottaa ankarammin kuin ensin mainittuun jäsenvaltioon sijoittautuneita yhtiöitä, ja kun kyseisen lainsäädännön mukaan ei ole mahdollista, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö esittää selvityksiä voidakseen osoittaa luonnollisia henkilöitä olevien osakkaidensa henkilöllisyyden.

(ks. 102 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus – Rakennerahastojen interventio – Yhteisön rahoitus – Taloudellisen tuen myöntäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 4253/88, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2082/93, 21 artiklan 3 kohdan toinen alakohta)

Tiivistelmä

Rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa annetun asetuksen N:o 2052/88 soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen N:o 4253/88, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella N:o 2082/93, 21 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle verolainsäädännölle, jonka mukaan yhteisön rakennerahastoista saadut tuet otetaan huomioon määritettäessä verotettavaa tuloa. On näet niin, että vähennyksillä tai pidätyksillä, joiden vaikutuksena on tuensaajan saamien yhteisön tukien pieneneminen mutta joilla ei ole suoraa ja erottamatonta yhteyttä näihin tukiin, ei haitata asetuksella N:o 4253/88 käyttöön otetun menetelmän soveltamista.

Lisäksi rakennerahaston edunsaajien välisten erojen, jotka johtuvat siitä, että yhteisön tukia verotetaan jäsenvaltioissa eri verokannoilla, ei voida katsoa olevan yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaisia. Jotta tämä olisi asianlaita, yhteisön tukien saajien olisi oltava toisiinsa rinnastettavia tapauksia. Asia ei kuitenkaan ole näin, koska edunsaajat saavat tällaisia tukia kunkin jäsenvaltion omassa taloudellis-sosiaalisessa tilanteessa ja koska siitä syystä, että verotettavan tulon määrittämistä ei ole yhdenmukaistettu yhteisön tasolla, jäsenvaltioiden lainsäädännössä on tällä alalla objektiivisia eroja, jotka siten aiheuttavat väistämättä tällaisia eroja mainittujen tuensaajien välille.

(ks. 18–21 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö – Tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi – Direktiivi 85/337

(Neuvoston direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11, 2 artiklan 1 kohta ja 4 artiklan 1 kohta sekä liite I)

2. Ympäristö – Jätteet – Jätteidenpoltto – Direktiivi 2000/76

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/76 12 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Jäsenvaltio ei noudata tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11, 2 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, kun se ei edellytä – sellaisen kansallisen säännöksen nojalla, jonka mukaan sellaisiin hankkeisiin, joiden tarkoituksena on vaarallisten jätteiden ja muiden kuin vaarallisten jätteiden hyödyntäminen, joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä ja jotka kuuluvat saman direktiivin liitteen I soveltamisalaan, ei tarvitse soveltaa jätteistä annetun direktiivin 75/442 2 artiklan 1 kohdassa ja 4 artiklan 1 kohdassa säädettyä ympäristövaikutusten arviointimenettelyä, jos niihin sovelletaan kyseisen direktiivin 11 artiklassa tarkoitettuja yksinkertaistettuja menettelyjä – kyseisen direktiivin 85/337 5–10 artiklassa säädetyn ympäristövaikutusten arvioinnin tekemistä direktiivin 85/337 liitteessä I olevassa 10 kohdassa tarkoitettua jätteiden käsittelylaitosta, jossa vaarattomat jätteet poltetaan tai käsitellään kemiallisesti ja jonka kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä, koskevasta hankkeesta ennen rakennusluvan myöntämistä sille.

(ks. 50–53 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2 Jäsenvaltio ei noudata jätteenpoltosta annetun direktiivin 2000/76 12 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, kun se ei aseta yleisön saataville riittäväksi ajaksi yhdessä tai useammassa julkisessa tilassa, jotta yleisö voi esittää huomautuksensa ennen kuin toimivaltainen viranomainen tekee asiassa päätöksen, jätteidenpolttolaitoksen toiminnan aloittamista koskevaa ilmoitusta, joka voidaan rinnastaa direktiivissä tarkoitettuun uutta lupaa koskevaan hakemukseen, ja kun se ei anna yleisön saataville tätä ilmoitusta koskevia päätöksiä ja jäljennöstä luvasta.

(ks. 64 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Käsite

(EY 28 artikla; neuvoston direktiivin 1999/37 2 artiklan b alakohta ja 4 artikla)

2. Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet

(EY 28 ja EY 30 artikla)

Tiivistelmä

1. Kansallisella lainsäädännöllä, jolla edellytetään, että ennen ajoneuvon rekisteröintiä se tunnistetaan, ja jonka mukaan tämä tunnistaminen suoritetaan direktiivin 1999/37 2 artiklan b alakohdan ja 4 artiklan mukaisesti maahantuotaessa aikaisemmin toisessa jäsenvaltiossa rekisteröityä ajoneuvoa tämän jäsenvaltion myöntämän rekisteröintitodistuksen avulla ja johon sisältyy vaatimus esittää ajoneuvo tarkastukseen, joka mahdollistaa sen tarkastamisen, onko ajoneuvo tosiasiallisesti tuontivaltiona olevan jäsenvaltion alueella ja vastaako se toisen jäsenvaltion myöntämässä rekisteröintitodistuksessa mainittuja tietoja, ei voida tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoittaa yhteisön sisäistä kauppaa suoraan tai välillisesti. Sikäli kuin tämä menettely näet muodostuu pelkästä hallinnollisesta muodollisuudesta, jolla ei oteta käyttöön mitään lisätarkastusta vaan joka sisältyy rekisteröintihakemuksen käsittelyyn itsessään ja hakemukseen liittyvän menettelyn kulkuun, tarkastusmenettely ei voi mitenkään ehkäistä ajoneuvon maahantuontia tähän jäsenvaltioon tai tehdä tällaisesta maahantuonnista vähemmän houkuttelevaa.

(ks. 53–55, 58 ja 63 kohta)

2. Jäsenvaltio, joka edellyttää yleisesti ja järjestelmällisesti kaikkien yli kolme vuotta vanhojen ajoneuvojen, jotka on aikaisemmin rekisteröity muissa jäsenvaltioissa, fyysisen kunnon katsastusta ennen rekisteröintiä tässä jäsenvaltiossa ottamatta lainkaan huomioon muissa jäsenvaltioissa mahdollisesti tehtyjä katsastuksia, ei noudata EY 28 ja EY 30 artiklan mukaisia velvoitteitaan. On näet niin, että tällaista katsastusta, joka voi ehkäistä joitakin asianomaisia maahantuomasta kyseiseen jäsenvaltioon yli kolme vuotta vanhoja ajoneuvoja, jotka on aikaisemmin rekisteröity muissa jäsenvaltioissa, ei voida perustella sillä, että se takaa liikenneturvallisuuden ja ympäristönsuojelun, koska kyseessä oleva jäsenvaltio ei osoita konkreettisesti kyseisten tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoituksen oikeasuhteisuutta suhteessa tavoiteltuun päämäärään.

(ks. 73, 74, 77, 78 ja 80 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan unioni – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Pöytäkirja Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus – Ne bis in idem -periaate

(Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artikla)

2. Euroopan unioni – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Pöytäkirja Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus – Ne bis in idem -periaate

(Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 58 ja 71 artikla)

Tiivistelmä

1. Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa on tulkittava siten, että

– kyseisen artiklan soveltamisen kannalta merkityksellisenä kriteerinä on tapahtuneiden tekojen identtisyyttä koskeva kriteeri, jolla tarkoitetaan sitä, että kyse on joukosta toisiinsa erottamattomasti liittyviä tekoja, riippumatta näiden tekojen oikeudellisesta luonnehdinnasta tai suojatusta oikeushyvästä

– sellaisia eri tekoja, joissa on erityisesti kyse yhtäältä huumausainekaupan tuottamien rahamäärien hallussapidosta yhdessä sopimusvaltiossa ja toisaalta myös tällaisen kaupan tuottamien rahamäärien saattamisesta talouden kiertoon toisessa sopimusvaltiossa sijaitsevien rahanvaihtotoimistojen kautta, ei pidä katsoa kyseisessä artiklassa tarkoitetuksi samaksi teoksi pelkästään sen takia, että toimivaltainen kansallinen tuomioistuin toteaa, että kyseisillä teoilla on sama rikollinen tarkoitus

– kyseisen kansallisen tuomioistuimen asiana on arvioida, ovatko kaikki toisiinsa verrattavat tosiseikat siinä määrin identtisiä ja toisiinsa liittyviä, että edellä mainitun merkityksellisen kriteerin perusteella on mahdollista todeta, että kyse on kyseisessä 54 artiklassa tarkoitetusta samasta teosta.

(ks. 36 kohta ja tuomiolauselma)

2. Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 58 artiklan mukaan sopimusvaltioilla on oikeus soveltaa sellaisia pitemmälle meneviä kansallisia määräyksiä, jotka koskevat ulkomailla annettuihin tuomioistuinratkaisuihin sovellettavaa ne bis in idem -periaatetta. Kyseisessä artiklassa ei kuitenkaan sallita mitenkään, että sopimusvaltio jättää huumausainerikoksen ratkaisematta vastoin kyseisen yleissopimuksen 71 artiklasta, luettuna yhdessä New Yorkissa 30.3.1961 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien huumausaineyleissopimuksen 36 artiklan kanssa, johtuvia velvoitteitaan pelkästään sillä perusteella, että syytetty on jo saanut tuomion toisessa sopimusvaltiossa sellaisista toisista rikoksista, jotka tehtiin samassa rikollisessa tarkoituksessa. Kyseiset määräykset eivät sitä vastoin ole esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan toista asiaa käsittelevät toimivaltaiset tuomioistuimet ottavat rangaistuksen mittaamisessa huomioon rangaistukset, jotka mahdollisesti jo on ensimmäisessä asiassa määrätty.

(ks. 33–35 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Lääkinnälliset laitteet – Direktiivi 93/42

(Neuvoston direktiivi 93/42, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella N:o 1882/2003)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Lääkinnälliset laitteet – Direktiivi 93/42

(Neuvoston direktiivi 93/42, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella N:o 1882/2003)

Tiivistelmä

1. Yhdenvertaisuusperiaate ja avoimuusvelvollisuus ovat esteenä sille, että hankintaviranomainen, joka on järjestänyt tarjouskilpailumenettelyn lääkinnällisten laitteiden hankkimiseksi julkiseen sairaalaan ja täsmentänyt, että näiden laitteiden on oltava Euroopan farmakopean mukaisia ja CE-merkinnällä varustettuja, hylkää välittömästi ja lääkinnällisistä laitteista annetun direktiivin 93/42, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1882/2003, 8 ja 18 artiklassa säädetyn suojamenettelyn ulkopuolella tarjotut tarvikkeet kansanterveyden suojeluun liittyvistä syistä, jos ne ovat tämän vaaditun teknisen edellytyksen mukaisia. Jos hankintaviranomainen katsoo, että tarvikkeet voivat aiheuttaa vaaraa kansanterveydelle, sen on tehtävä ilmoitus tästä toimivaltaiselle kansalliselle elimelle mainitun suojamenettelyn toteuttamiseksi.

(ks. 55 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Hankintaviranomaisen, joka on saattanut asian toimivaltaisen kansallisen viranomaisen käsiteltäväksi lääkinnällisistä laitteista annetun direktiivin 93/42, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1882/2003, 8 ja 18 artiklassa säädetyn suojamenettelyn toteuttamiseksi CE-merkinnällä varustettujen lääkinnällisten laitteiden osalta, on lykättävä tarjouskilpailumenettelyä tämän suojamenettelyn päättymiseen saakka, ja tämän menettelyn tulos sitoo tätä viranomaista. Jos tällaisen suojamenettelyn toteuttaminen aiheuttaa viivästyksen, joka voi vaarantaa julkisen sairaalan toiminnan ja näin ollen kansanterveyden, hankintaviranomaisella on oikeus toteuttaa kaikki välttämättömät väliaikaiset toimenpiteet suhteellisuusperiaatetta noudattaen voidakseen hankkia tämän sairaalan asianmukaista toimintaa varten välttämättömät tarvikkeet.

(ks. 62 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden alkuperä – Määrittäminen – Merkittävä valmistus tai käsittely – Kokoamistoimi

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 24 ja 249 artikla; komission asetuksen N:o 2454/93 liite 11)

Tiivistelmä

Eri osien kokoamistoimessa on kyse merkittävästä valmistuksesta tai käsittelystä, ja kyseistä toimea voidaan pitää alkuperäaseman antavana, kun se muodostaa tekniikan näkökulmasta ja kyseessä olevan tavaran määritelmään nähden ratkaisevan valmistusvaiheen, jonka yhteydessä käytettyjen osien käyttötarkoitus konkretisoituu ja kyseessä oleva tavara saa laadulliset erityisominaisuutensa.

Kun otetaan huomioon, että kokoamisen käsitteeseen kuuluu moninaisia toimia, on kuitenkin olemassa tilanteita, joissa on mahdollista, että tarkastelu teknisluonteisten arviointiperusteiden perusteella ei ole ratkaiseva tavaran alkuperän määrittämisessä. Näissä tapauksissa kokoamisessa syntynyt arvonlisäys on otettava huomioon toissijaisena arviointiperusteena.

Tältä osin komission tehtävänä on sen harkintavaltansa puitteissa, joka sillä on, kun se päättää yhteisön tullikoodeksin soveltamisen edellyttämistä toimenpiteistä ja muun muassa toimenpiteistä, jotka liittyvät tavaroiden alkuperään, antaa yleisluonteisia säännöksiä, joissa oikeusvarmuuden turvaamiseksi otetaan huomioon koko teollisuudenalan tilanne pitkällä aikavälillä ja joihin tämän alan jonkin yrityksen yksittäisellä tilanteella tietyllä hetkellä ei täten ole vaikutusta.

Täten arvonlisäysperusteeseen turvautuminen voi olla perusteltua siksi, että komissio ottaa huomioon sen, että kokoamisen käsitteen alaan kuuluu huomattavan moninaisia toimia koko kyseessä olevalla teollisuudenalalla.

(ks. 26, 27, 36 ja 37 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tavaramerkit – Direktiivi 89/104 – Tavaramerkkiin perustuvat oikeudet – Tavaramerkillä varustetut tavarat, jotka on asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn – Tavaramerkki, jota suojataan kauttakulkumaana olevassa jäsenvaltiossa mutta ei määräpaikkana olevassa jäsenvaltiossa

(Neuvoston direktiivin N:o 89/104 5 artiklan 1 ja 3 kohta)

Tiivistelmä

Tavaramerkeistä annetun ensimmäisen direktiivin 89/104 5 artiklan 1 ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että tavaramerkin haltija voi kieltää sellaisten tavaramerkillä varustettujen tavaroiden, jotka on saatettu ulkoiseen passitusmenettelyyn määräpaikkana toinen jäsenvaltio, jossa tällä tavaramerkillä ei ole suojaa, kauttakulun jäsenvaltioon, jossa sillä on suoja, ainoastaan, jos se esittää todisteet siitä, että nämä tavarat joutuvat ulkoisessa passitusmenettelyssä ollessaan jonkin kolmannen sellaisen toimen kohteeksi, joka merkitsee välttämättä niiden liikkeelle laskemista kyseisessä kauttakulkujäsenvaltiossa.

Tältä osin ei lähtökohtaisesti ole merkitystä sillä, että jäsenvaltioon tarkoitettu tavara on peräisin assosioituneesta valtiosta tai kolmannesta valtiosta tai että se on valmistettu alkuperämaassa lainmukaisesti tai siellä olevaa tavaramerkin haltijan oikeutta loukaten.

(ks. 23, 26, 27 ja 41 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Direktiivi 93/13

(Neuvoston direktiivin 93/13 3 artiklan 1 kohdan t alakohta ja 6 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annettua direktiiviä 93/13 on tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin, jonka ratkaistavaksi on saatettu välitystuomion kumoamista koskeva kanne, voi todeta välityssopimuksen mitättömyyden ja kumota välitystuomion, kun se katsoo, että kyseisessä välityssopimuksessa on kohtuuton sopimusehto, silloinkin kun kuluttaja ei ole vedonnut tähän seikkaan välimiesmenettelyssä, vaan vasta kumoamiskanteessa.

(ks. 39 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Moottoriajoneuvot – Yhteisön tyyppihyväksyntämenettely – Direktiivi 70/156

(Neuvoston direktiivi 70/156)

Tiivistelmä

Moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua direktiiviä 70/156, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/53, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan ajoneuvoon ei sovelleta henkilöautoja koskevia kansallisia nopeusmääräyksiä, vaan kuorma-autoja koskevia määräyksiä, vaikka kyseinen ajoneuvo on rekisteröity henkilöautona kyseisen direktiivin nojalla myönnetyn yhteisön tyyppihyväksynnän perusteella.

Direktiivi 70/156 koskee nimittäin ajoneuvotyyppien teknisiä ominaisuuksia. Sen sanamuodosta tai sen tarkoituksesta tai päämäärästä ei ilmene, että yhteisön lainsäätäjä olisi aikonut liittää ajoneuvojen tyyppihyväksyntään, joka otettiin kyseisellä direktiivillä käyttöön sisämarkkinoiden toteuttamiseen liittyvien esteiden poistamiseksi, erilaisten moottoriajoneuvoluokkien nopeutta koskevien kansallisten tieliikennesääntöjen soveltamiseen liittyviä seurauksia.

(ks. 18, 20 ja 21 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Maksuihin perustumattomat erityisetuudet

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohta, 10 a artikla ja liite II a)

Tiivistelmä

Nuorten vammaisten työkyvyttömyysvakuutuksesta annetun Alankomaiden lain (Wet arbeidsongeschiktheidsvoorziening jonggehandicapten), joka on mainittu asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97 ja muutettuna asetuksella N:o 307/1999, liitteessä II a, nojalla suoritettavaa etuutta on pidettävä asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuna maksuihin perustumattomana erityisetuutena yhtäältä, koska se muodostaa korvaavan avustuksen niille henkilöille, jotka eivät täytä vakuutusta koskevia edellytyksiä saadakseen mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua työkyvyttömyysetuutta, ja on luonteeltaan sosiaaliavustus, joka on perusteltu taloudellisista ja sosiaalisista syistä, ja toisaalta, koska mainitun etuuden myöntämisen edellytyksenä ei ole se, että edunsaajalla on oikeus myös johonkin muuhun maksuihin perustuvaan sosiaaliturvaetuuteen. Tämän johdosta tilanteeseen on sovellettava ainoastaan mainitun asetuksen 10 a artiklassa säädettyä yhteensovittamissääntöä, ja täten kyseistä etuutta ei voi saada henkilö, joka asuu muussa kuin siinä valtiossa, jonka lainsäädännössä mainitusta etuudesta säädetään.

(ks. 31, 34, 37, 38 ja 44 kohta sekä tuomiolauselma)