Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) tuomio 10 päivänä maaliskuuta 1992. - Società Italiana Vetro SpA, Fabbrica Pisana SpA ja PPG Vernante Pennitalia SpA vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet - Kollektiivisen määräävän aseman väärinkäyttö - Todisteet. - Yhdistetyt asiat T-68/89, T-77/89 ja T-78/89.



Oikeustapauskokoelma 1992 sivu II-01403

Ruotsink. erityispainos sivu II-00303

Suomenk. erityispainos sivu II-00287



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Väitetiedoksianto - Sisällöllisesti vääristeltyjen asiakirjojen antaminen yrityksille - Seuraukset - Tuomioistuimen erityinen tarkkaavaisuus komission päätöksen perusteluna käytettyjen todisteiden suhteen

2. Kilpailu - Yritysten väliset järjestelyt - Yhdenmukaistettu menettelytapa - Ei todistusarvoa tietynlaisilla tuottajien välisillä sopimuksilla

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu - Yhteisön säännöt - Rikkomisen toteamista koskeva komission päätös - Oikeudellisesti riittämättömällä tavalla vahvistettuihin seikkoihin perustuva päätös - Tuomioistuimella ei ole mahdollisuutta muotoilla päätöstä uudelleen - Osittainen kumoaminen - Edellytykset

(ETY:n perustamissopimuksen 173 artikla, neuvoston asetus N:o 17, komis-sion asetus N:o 99/63/ETY)

4. Kilpailu - Määräävä asema - Yritys - Käsite - Kollektiivinen määräävä asema - Käsite

(ETY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla)

Tiivistelmä

1. Kun asiassa, joka koskee kilpailusääntöjen soveltamisesta tehdyn komission päätöksen kumoamista, ensimmäisen oikeusasteen suorittamissa asian selvittämistoimissa ilmenee, että asiakirjoja, joita yrityksille on annettu hallinnollisen menettelyn aikana, on vääristelty ilman objektiivisesti perusteltua syytä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on yksityiskohtaisesti tutkittava komission päätöksessä esitettyjen todisteiden luonne ja merkitys.

2. Kahden tuottajan väliset vertikaaliset, myyjä-ostaja -suhteet, jotka koskevat ainoastaan toisen tuottajan valmistamaa tuotetta, eivät yksinään ole riittävä osoitus siitä, että kyse on lainvastaisesta horisontaalisesta järjestelystä.

Tällainen todiste ei myöskään ole se, että yhteistä tuotantovälinettä yhdessä hallinnoivat yritykset toimivat yhteistyössä välttääkseen sen, että määrät, joita kukin heistä saa tämän välineen tuotannosta, aiheuttaisivat vilpillistä kilpailua.

3. Vaikka yhteisöjen tuomioistuimet voivat yhteisöjen hallintotoimenpiteiden tuomioistuinvalvonnan yhteydessä kumota komission te-kemän kilpailua koskevan päätöksen osittain, tästä ei kuitenkaan seuraa, että ne olisivat toimivaltaisia muuttamaan riidanalaista päätöstä. Tällaisen toimivallan hyväksyminen voisi häiritä perustamissopimuksessa määrättyä toimielinten välistä tasapainoa ja loukata puolustautumisoikeuksia epäämällä päätöksen kohteena olevilta yrityksiltä asetuksissa N:o 17 ja N:o 99/63/ETY säädetyt menettelylliset takeet.

Osittaisen kumoamisen edellytyksenä on tiettyjen edellytysten täyttyminen. Osittaista kumoa-mista harkitsevan tuomioistuimen on ennalta varmistuttava siitä, että päätöksen päätösosan - luettuna yhdessä päätöksen perustelujen kanssa - asiallista, henkilöllistä tai ajallista ulottuvuutta voidaan rajoittaa siten, että päätöksen vaikutukset rajoittuvat mutta päätöksen olennainen sisältö säilyy samana; että näin rajatun kilpailusääntöjen rikkomisen toteennäyttämiseksi on esitetty päätöksen perusteluosassa riittävä markkinatilanteen arviointi ja että yrityksillä, joita asia koskee, on ollut tosiasiallinen mahdollisuus vastata näin määriteltyihin väitteisiin.

4. Perustamissopimuksen 86 artiklassa mainittu "yritys" tarkoittaa, kuten 85 artiklassakin, taloudellista yksikköä.

Kahdella tai useammalla yrityksellä voi olla perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettu määräävä asema, kun kahdella tai useammalla riippumattomalla taloudellisella yksiköllä on joillakin tietyillä erityismarkkinoilla sellaisia taloudellisia yhteyksiä, että niillä on näiden yhteyksien vuoksi yhteinen määräävä asema suhteessa muihin toimijoihin kyseisillä markkinoilla. Tällainen tilanne olisi mahdollinen esimerkiksi silloin, kun kahdella tai useammalla riippumattomalla yrityksellä olisi sopimuksen tai lisenssin ansiosta yhteinen teknologinen etulyöntiasema, joka antaisi niille mahdollisuuden toimia riippumattomasti suhtees-sa kilpailijoihin, asiakkaisiin ja viime kädessä myös kuluttajiin.

Asianosaiset

Yhdistetyissä asioissa T-68/89,

Società Italiana Vetro SpA, italialainen yhtiö, kotipaikka San Solvo (Italia), edustajinaan asianajaja Luigi Citarella, Rooma, ja asianajaja Crisanto Mandrioli, Milano, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Ernest Arendt, 4 avenue Marie-Thérèse,

T-77/89,

Fabbrica Pisana SpA, italialainen yhtiö, kotipaikka Milano (Italia), edustajinaan asianajajat Pierre van Ommeslaghe ja Bernard van de Walle de Ghelcke, Bryssel, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Jean-Claude Wolter, 8 rue Zithe,

ja T-78/89,

PPG Vernante Pennitalia SpA (aiemmin Vernante Pennitalia Spa), italialainen yhtiö, kotipaikka Genova (Italia), edustajinaan asianajajat Gianni Manca ja A. J. Manca Graziadei, Rooma, ja asianajajat Michel Waelbroeck ja Alexandre Vandencasteele, Bryssel, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Ernest Arendt, 4 avenue Marie-Thérèse,

kantajina,

joita tukee

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, asiamiehenään J. E. Collins, Treasury Solicitor's Department, avustajana barrister Stephen Richards, Gray's Inn, prosessiosoite Luxemburgissa Yhdistyneen kuningaskunnan suurlähetystö, 14 boulevard Roosevelt, kantajien niiden vaatimusten osalta, jotka koskevat ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamista,

väliintulijana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään komission oikeudellisen yksikön virkamiehet Enrico Traversa, Julian Currall ja kirjallisen menettelyn aikana lisäksi Hendrik van Lier, avustajina asianajaja Alberto Dal Ferro, Vicenza, ja asianajaja Hervé Lehman, Pariisi, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön edustaja Roberto Hayder, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jota tukee

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, asiamiehenään J. E. Collins, Treasury Solicitor's Department, avustajana barrister Stephen Richards, Gray's Inn, prosessiosoite Luxemburgissa Yhdistyneen kuningaskunnan suurlähetystö, 14 boulevard Roosevelt, komission niiden vaatimusten osalta, jotka koskevat ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamista,

väliintulijana,

jossa vaaditaan kumoamaan ETY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisesta menettelystä 7 päivänä joulukuuta 1988 tehty komission päätös 89/93/ETY (IV/31.906 - Tasolasi, EYVL L 33, s. 44),

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN

TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. A. O. Edward sekä tuomarit R. García-Valdecasas, K. Lenaerts, H. Kirschner ja R. Schintgen,

kirjaaja: H. Jung,

ottaen huomioon kirjallisen käsittelyn ja 12.-15.11.1991 pidetyn suullisen käsittelyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Käsiteltävänä oleva asia koskee vastaajan eli Euroopan yhteisöjen komission (jäljempänä komissio) tekemää päätöstä (jäljempänä päätös), jossa kolmelle kantajana olevalle italialaiselle tasolasin tuottajalle määrätään sakko ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta ja jossa kantajien todetaan rikkoneen perustamissopimuksen 86 artiklaa. Kyseiset kolme päätöksen kohteena olevaa yhtiötä ovat: Società Italiana Vetro (jäljempänä SIV), jonka pääosakkeenomistaja on Ente Finanziamento Industria Manifatturiera (jäljempänä EFIM); Fabbrica Pisana SpA (jäljempänä FP), joka on Saint-Gobain-teollisuuskonsernin (jäljempänä SG) tytäryhtiö; ja Vernante Pennitalia (jäljempänä VP), joka on PPG-Industries Inc.-konsernin, Pittsburg, (jäljempänä PPG) tytäryhtiö.

2 Asiassa kyseessä oleva tuote on päätöksen (sen 2 kohdan) mukaisesti "tasolasi kaikissa muodoissaan". Päätöksessä erotellaan kolme eri tasolasityyppiä: vedetty lasi, valettu lasi ja tärkeimpänä kristalli. Päätöksessä täsmennetään, että nykyisin yli 90 prosenttia tasolasista valmistetaan float-menetelmällä, joka on moderni tuotantomenetelmä, jonka käyttöön ottamisen kustannukset kunkin tuotantolinjan osalta ovat noin 100 miljoonaa ecua.

3 Tasolasin kokonaistuotannossa komissio tekee (päätöksen 5 kohdassa) jaottelun kaksiin markkinoihin: markkinat, joilla lasi menee liikenne- ja erityisesti autoteollisuuteen (jäljempänä autoteollisuuden markkinat), ja markkinat, joilla lasi menee muiden teollisuuden alojen käyttöön, erityisesti rakennus- ja kalustusteollisuuteen (jäljempänä muiden alojen kuin autoteollisuuden markkinat). Autoteollisuuden markkinoilla autotehtaat saavat lasin suoraan lasin tuottajilta, jotka itse käsittelevät tasolasin auton valmistajien vaatimuksia vastaavaksi. Muiden alojen markkinoilla tasolasi voidaan käyttää käsittelemättömänä (esimerkiksi ikkunalasina) tai käsiteltynä, ja näillä markkinoilla käyttäjät saavat lasin joko suoraan tuottajilta tai välillisesti tukkukauppiailta, tukkukauppias-käsittelijöiltä tai riippumattomilta käsittelijöiltä.

4 Komissio lähetti 28.9.1981 yhtiöille FP, SIV ja VP sekä eräälle tasolasin tukkumyyntiin erikoistuneiden italialaisten yritysten yhteenliittymälle ja kahden vastaavan, jo purkautuneen yhteenliittymän jäsenille päätöksen (81/881/ETY, EYVL L 326, s. 32, jäljempänä vuoden 1981 päätös), jossa niiden todettiin rikkoneen ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa. Komissio esitti päätöksessään, että tukkukauppiaiden yhteenliittymät olivat säännöissään, täytäntöönpanomääräyksissään ja päätöksissään hyväksyneet lausekkeita, jotka koskivat:

- jäsenten velvoitetta ostaa yhteenliittymien välityksellä

- jäsenille osoitettua tuontikieltoa ja velvoitetta hankkia mahdollisesti tuotavat tuotteet, yhteenliittymän ennakkoluvan saamisen jälkeen, valtionjohtoisen kaupan maista

- yhteisen hintaluettelon laatimista ja noudattamista.

Lisäksi komissio esitti, että tuottajat ja tukkukauppiaat olivat tehneet sopimuksia:

- myyntikiintiöistä

- eriytetyn hyvityksen myöntämisestä

- yhteenliittymien jäsenten toimien valvonnasta.

Vuoden 1981 päätös oli lopullinen.

5 Vuoden 1986 maaliskuussa yhtiö Industria Vetraria Alfonso Cobelli (jäljempänä Cobelli), kotipaikka Reggio Calabria, toimialana lasin tukkukauppa, nosti Reggio Calabrian alueellisessa tuomioistuimessa kanteen yhtiöitä FP ja SIV vastaan väittäen, että ne olivat myötävaikuttaneet sen tuhoutumiseen käytöksellä, jota se piti vilpillisenä ja määräävän aseman hyväksikäyttönä. Erityisesti Cobelli väitti, että kyseisillä yhtiöillä oli "hiljainen sopimus", jossa oli mukana myös VP ja jolla "pyrittiin säilyttämään markkinoiden vakaus vahvistamalla hinnat yhtiöiden tuotteiden myyntiä varten". VP:n asianajaja lähetti 25.6.1986 Cobellille kirjeen, jossa kyseinen väite esitettiin virheelliseksi VP:n osalta. Cobellin asianajaja vastasi 15.7.1986 ja ilmoitti "hämmästyksensä, sillä Industria Vetraria Cobelli ja sen omistaja eivät ole milloinkaan kyseenalaistaneet sitä oikeaa suhtautumistapaa ja lähestyttävyyttä, jota Vernante Pennitalia on osoittanut Cobellia kohtaan".

6 Vuoden 1986 heinä- ja elokuussa komissio suoritti perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen eli 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (EYVL 1962, 13, s. 204, jäljempänä asetus N:o 17) 14 artiklan 2 kohdan nojalla tutkimuksia sekä FP:n, SIV:n ja VP:n että yhden tasolasin tukkumyyntiin erikoistuneen yrityksen eli jo vuoden 1981 päätöksen vastaanottajien joukossa olleen yhtiön Socover SpA (jäljempänä Socover) toimitiloissa.

7 Cobellin omistaja Alfonso Cobelli esitti 31.10.1986 päivätyllä ja komissioon 6.11.1986 saapuneella asiakirjalla komissiolle asetuksen N:o 17 3 artiklan mukaisen hakemuksen, jossa vaadittiin toteamaan, että SIV, FP ja VP olivat rikkoneet kilpailusääntöjä. Cobellin mukaan kyseisten kolmen tuottajan välillä oli jo pitkään ollut sopimus, jolla "pyrittiin valvomaan ja vakauttamaan markkinoita ja poistamaan kaikenlainen keskinäinen kilpailu laatimalla yritysten tuotteiden myynnissä noudatettavia yhteisesti sovittuja hintaluetteloita. Näissä luetteloissa ei ainoastaan määrätty samanlaisista hinnoista homogeenisten tuoteryhmien osalta, vaan niissä vahvistettiin myös samanlaiset myynti- ja maksuehdot, jaettiin asiakaskunta erillisiin ryhmiin niiden kaupallisen merkittävyyden mukaan liikevaihdon ja toimialan perusteella niin, että kuhunkin ryhmään sovellettiin eri myyntihintaa sellaisen "hyvitysasteikon mukaisesti, jossa ero ensimmäisen ja viimeisen ryhmän välillä oli noin 9 prosenttia". Lisäksi Cobelli väitti, että FP ja SIV (ei VP) olivat noin vuodesta 1982 lähtien toteuttaneet "kaupallista strategiaa, jossa lasin tuotannon lisäksi pyrittiin täydellisesti hallitsemaan myös sen jakelua ja jossa markkinoilta suljettiin pois suurin osa toiminnassa olevista tukkukauppias-jakelijoista".

8 Komissio suoritti 13.-15.1.1987 uudestaan asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaisia tutkimuksia FP:n, SIV:n ja VP:n toimitiloissa.

9 VP esitti 20.2.1987 päivätyssä kirjeessä, joka oli osoitettu komission kilpailuasioita hoitavalle pääosastolle (jäljempänä PO IV), huomautuksensa Cobellin tekemästä valituksesta, josta se oli juuri saanut tietää ensimmäistä kertaa, ja esitti erityisesti puolustuksekseen kieltävän lausuman, jonka Cobellin asianajaja oli sille lähettänyt 15.7.1986.

10 Cobelli lähetti PO IV:lle 3.4.1987 vastineen, joka saapui komissioon 10.4.1987 ja jossa se vastasi huomautuksiin, joita FP, SIV ja VP olivat esittäneet sen tekemän valituksen tiedoksi antamisen jälkeen. Tässä vastineessa Cobelli väitti, että FP, SIV ja "toisinaan myös" VP olivat osallistuneet säännöllisiin kokouksiin tukkukauppiaiden kanssa, "toisinaan ryhmäkohtaisten yhteenliittymien taustalla, toisinaan valmistajien suoraan esittämän aloitteen johdosta", ja että nämä kolme tuottajaa:

"- - esittivät jatkuvasti kantoja, jotka olivat täysin yhteneväisiä jakelijoiden vaatimusten kanssa: kaupan pidettävien tuotteiden luettelot, jotka olivat aina täysin samanlaiset ja jotka kyseiset kolme yritystä julkaisivat samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti, lähetettiin suoraan jakelijoille ennen kuin niitä selvitettiin kokouksissa, eikä luetteloista ollut mahdollista keskustella - - sitä vastoin aina, kun muut osallistujat pyrkivät vaikuttamaan valmistajien päätöksiin tai ehdottamaan sopimuksia, joissa heidän omat kaupalliset vaatimuksensa olisi otettu huomioon, valmistajat vastustivat pyrkimyksiä 'yhtenä rintamana'- -

Esimerkkeinä voidaan mainita lukuisia kokouksia niistä kokouksista, jotka pidettiin vuosien 1984 ja 1986 välisenä aikana ja joista useimpiin allekirjoittanut on osallistunut: 19.3.1984 Napolissa SIV:n kutsusta, Barbato; 10.10 ja 31.10.1984 Roomassa, hotelli Sheraton; 19.10.1984 Casertassa, Fontana; 31.10.1984 jälleen kokous Bolognassa, VIC SpA; tiedetään, että näiden kolmen yrityksen kaupallisilla johtajilla oli tärkeitä kokouksia 28.2. ja 2.3.1985 Rooman hotelli Sheratonissa; 18.2.1986 Cataniassa, koolla ainoastaan Tortorici, Donato, Fontana, Milletti (FP), Baldi (SIV) ja Bilotta de Callipo Vetro. Luonnollisestikin edellä mainittujen ja allekirjoittajan tällä hetkellä muistamien kokousten lisäksi on pidetty ja pidetään edelleen lukuisia muita kokouksia, joihin allekirjoittanut ei saa osallistua sen vuoksi, että on tehnyt valmistajia koskevia aloitteita!

Edellä esitetyn tueksi ja sen todistamiseksi, että valmistajien välillä on nimenomaisia sopimuksia, joilla pyritään yhdentämään hinnat ja myyntiehdot, riittää, kun tutkitaan liitteenä olevia laskuja, joissa on samojen päivämäärien ja samojen tuotteiden osalta täsmälleen samanlaiset hinnat - -"

Kommentoituaan laajalti FP:n ja SIV:n käyttäytymistä Cobelli esitti nimenomaisesti VP:tä koskevan poikkeuksen sen vuoksi, että VP, "- - joka toki on ollut osallisena sopimuksissa muiden valmistajien kanssa yhteneväisten luettelojen ja alennusten osalta, on kuitenkin aina kaupallisesti käyttäytynyt täysin moitteettomasti, erityisesti suhteessa allekirjoittajaan, eikä koskaan syyllistynyt väärinkäytöksiin tai salaisiin sopimuksiin, joiden tarkoituksena olisi suosia yhtä elinkeinonharjoittajaa toisten kustannuksella - -".

11 Komissio teki 15.10.1987 päätöksen asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan mukaisen menettelyn vireille panemisesta. Tämän jälkeen, 28.10.1987 se lähetti FP:lle, SIV:lle ja VP:lle kyseisen asetuksen 19 artiklan 1 kohdassa ja neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY (EYVL 1963, 127, s. 2268, jäljempänä asetus N:o 99/63/ETY) 2 artiklan 1 kohdassa säädetyn kirjallisen väitetiedoksiannon. Tässä väitetiedoksiannossa esitettiin, että kyseiset kolme yritystä olivat rikkoneet ETY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa sekä autoteollisuuden alalla, italialaisten yritysten Fiat ja Piaggio vahingoksi, että muilla aloilla. FP, SIV ja VP vastasivat väitetiedoksiantoon kirjallisesti.

12 Asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja asetuksen N:o 99/63/ETY 7, 8 ja 9 artiklassa säädetyt kuulemiset pidettiin 9.-10.3.1988. Edustettuina ja kuultuina olivat FP, SIV, VP ja Cobelli. Kuulemisten pöytäkirjaluonnos, jonka liitteenä oli tarvittava asiakirja-aineisto, annettiin kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevän neuvoa-antavan komitean jäsenille. Yrityksille se lähetettiin 25.8.1988. Lopullinen pöytäkirja, joka sisälsi yritysten vaatimusten mukaiset korjaukset, täydennykset ja poistot, lähetettiin niille myöhemmin.

13 Edellä mainitusta pöytäkirjasta ilmenee, että kun Portugalin tasavallan edustaja oli pyytänyt erästä PO IV:n virkamiestä täsmentämään, oliko komissio ollut yhteydessä Fiatiin, virkamies oli vastannut:

"Komissio aikoo vastata tähän kysymykseen myöhemmin."

Kun Italian tasavallan edustaja oli vaatinut vastausta kysymykseen siitä, oliko komissio tehnyt tarkastuksia Fiatin toimitiloissa, samainen virkamies oli vastannut:

"Minulla ei ole mitään lisättävää edellä sanomaani."

Pöytäkirjasta ilmenee myös, että kun Alfonso Cobellia pyydettiin ilmoittamaan kokoukset, joihin VP hänen mukaansa oli osallistunut, hän mainitsi yhden ainoan kokouksen Tropeassa vuonna 1986, ja tässäkin tapauksessa kysymyksessä oli lasin tuottajien juhla, johon osallistui 500 henkilöä perheenjäsenet mukaan lukien.

14 Menettelyn lopussa komissio teki riidanalaisen päätöksensä 7.12.1988. Päätös on jaettu kahteen osaan, jotka koskevat tosiseikkojen tarkastelua (1-58 kohta, jäljempänä tosiseikat) ja niiden oikeudellista arviointia (59-84 kohta, jäljempänä perustelut), minkä jälkeen tulee päätöksen päätösosa. Pääosin päätöksessä toistetaan väitetiedoksiannon sisältö.

15 Tosiseikat-osassa tarkastellaan ensin tasolasin markkinoita erikseen sekä kysymyksessä olevan tuotteen että kysynnän ja tarjonnan kannalta. Tämän jälkeen tarkastellaan yritysten käyttäytymistä muiden alojen markkinoiden, sitten autoteollisuuden markkinoiden ja viimeiseksi yritysten keskinäisen lasikaupan suhteen.

16 Muiden alojen kuin autoteollisuuden markkinoiden osalta päätöksessä tarkastellaan yritysten moitittua käyttäytymistä viiden eri otsikon alla, jotka ovat:

- hintojen samanlaisuus

- alennusten samanlaisuus

- tärkeimpien asiakkaiden luokittelemisen samanlaisuus

- tuottajien välisestä järjestelystä kertovat seikat

- tuottajien ja tukkukauppiaiden väliset suhteet.

17 Päätöksessä esitetään, että "kyseiset kolme italialaista tuottajaa ovat ilmoittaneet, lähes samoina ja toisinaan täysin samoina ajankohtina, samanlaiset hinnat italialaisille asiakkailleen" (18 kohta), että ne "ovat antaneet hinnoista samanlaiset alennukset niiden ryhmien tai tasojen mukaisesti, joihin asiakkaat oli luokiteltu" (20 kohta ) ja että "tärkeimmät asiakkaat luokiteltiin samaan ryhmään tai tasoon näiden hankkiessa tuotteita miltä tahansa kysymyksessä olevalta tuottajalta suhteessa kokonaismäärään, jonka kukin asiakas ostaa tuottajilta yhteensä" (22 kohta). Päätöksessä todetaan lisäksi, että "hintojen ja alennusasteikkojen samanlaisuus sekä yhdenmukaisuus luokiteltaessa tärkeimpiä asiakkaita ryhmiin tai tasoihin johtuu tuottajien välisistä järjestelyistä, joista on sovittu suoraan tapaamisissa, kokouksissa tai yhteydenpidoissa tai tärkeimpien asiakkaiden sanansaattajan välityksellä" (24 kohta). Tämän jälkeen esitetään "näitä järjestelyjä koskevat asiakirjatodisteet" (25-32 kohta). Edelleen, päätöksessä todetaan, että "kolmen italialaisen valmistajan välinen kauppa mahdollistaa tiedon saamisen kilpailijoiden noudattamista hinnoista ja markkinakäyttäytymisestä sopimisen - - Luovutettujen tuotteiden hinnat vahvistettiin aina ja sittemmin mukautettiin luovuttajina olevien tuottajien hintojen muutosten perusteella (33 kohta). Lisäksi "sovittuja hintoja ja alennuksia myös noudatettiin tosiasiallisesti. Tiettyjen laskujen tarkastelusta ilmenee, että kyseiset kolme tuottajaa noudattivat samoja hintoja ja alennuksia erään sellaisen asiakkaan tapauksessa, jonka ostama tuotemäärä vaihteli tuottajakohtaisesti huomattavasti". Tarkastellut laskut on lueteltu päätöksessä (34 kohta).

18 Tuottajien ja tukkukauppiaiden välisistä suhteista päätöksessä todetaan, että "kolme tuottajaa ovat huolehtineet siitä, että niiden hinnat ja alennukset vaikuttavat myös seuraavissa kaupan portaissa". Päätöksessä myönnetään, että ei ole olemassa suoranaisia todisteita kokouksista, joita valituksen tekijänä olevan Cobellin mukaan on pidetty "tukkukauppiaiden kanssa, jotta ne hyväksyisivät ja vyöryttäisivät hintojen korotukset muihin kaupan portaisiin", mutta siinä pidetään kiinni siitä seikasta, että "tietyistä asiakirjoista ilmenee, että tukkukauppiaiden kesken on järjestetty joitakin kokouksia tuottajien aloitteesta ja että tuottajat onnistuvat, ottaen huomioon heidän hintojensa ja alennustensa samanlaisuuden, ohjailemaan tukkukauppiaiden kaupallisia valintoja. Toisaalta näistä asiakirjoista vahvistuu, että asiakkaat odottivat tuottajien hintojen olevan samanlaisia" (35 kohta). Seuraavaksi päätöksessä tarkastellaan tiettyjä asiakirjoja (36-42 kohta). Näiden asiakirjojen perusteella päätöksessä esitetään erityisesti, että "Socover toimii kanavana välitettäessä viestejä tukkukauppiailta tuottajille ja tuottajilta tukkukauppiaille" (36 kohta).

19 Autoteollisuuden suhteen päätöksessä todetaan, että "yritysten jäljempänä lueteltujen asiakirjojen mukaan SIV ja FP ovat sopineet hinnoista ja kiintiöiden jakautumisesta ainakin vuodesta 1982 lähtien. Myös VP on osallistunut näihin järjestelyihin ainakin vuodesta 1983 lähtien, tosin väljemmin kuin kaksi muuta tuottajaa" (43 kohta). Tämän jälkeen päätöksessä tarkastellaan tekijöitä, joita komissio on pitänyt todisteina Fiat-konsernia (44-51 kohta) ja Piaggio-konsernia (52 kohta) koskevista sopimuksista ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista. Fiat-konsernin osalta päätöksessä todetaan hintojen ja kiintiöiden tarkastelun jälkeen, että "nämä kolme tuottajaa ovat vastavuoroisesti myyneet ja ostaneet tuotteita - - tavoitteenaan säilyttää kunkin tuottajan - - markkinakiintiöt tai saavuttaa kiintiöt, joista on sovittu kilpailijoiden kanssa" (48 kohta). Päätöksessä viitataan tuottajien väitteeseen, jonka mukaan Fiat oli "määräävässä asemassa oleva ostaja", ja todetaan, että "riippumatta siitä, millaisia suhteita määräävässä asemassa olevan ostajan ja sen hankkijoiden välille syntyy, on osoitettu, että SIV, FP ja VP ovat olleet yhteistyössä päättääkseen Fiat-konsernia kohtaan omaksuttavasta suhtautumistavasta" (51 kohdan iii alakohdan toinen alakohta). Piaggio-konsernin osalta päätöksessä esitetään, että "SIV ja FP ovat ainakin vuodesta 1983 lähtien sopineet Piaggion hinnoista ja toimitusten jakamisesta" (52 kohta). PT:tä vastaan ei esitetty yhtään väitettä sen suhteesta Piaggio-konserniin.

20 Tuottajien välisen lasikaupan osalta päätöksessä todetaan, että "huomattavia lasimääriä ostetaan ja myydään näiden kolmen tuottajan välillä tehtyjen sopimusten nojalla. Kaupankäynnin tarkoituksena on mahdollistaa, että kullakin tuottajalla olisi koko tuotevalikoima ja myös ne tuotteet, joita tuottaja ei itse valmista, ja että tuottajat säilyttäisivät markkinakiintiönsä. Kaupankäynti mahdollistaa myös markkinoiden ja asiakkaiden jakamisen ja kilpailijoiden noudattamien hintojen tuntemisen - -" (53 kohta). Tämän jälkeen päätöksessä tarkastellaan asiakirjoja (54-56 kohta) ja tuottajien väitteitä (57 ja 58 kohta). Päätöksessä täsmennetään, että "päätöksessä ei pyritä kyseenalaistamaan tuotteiden vastavuoroista ostamista ja myymistä epätavanomaisissa tuotanto-olosuhteissa (tuotantovälineiden uudistaminen, tuotannon keskeytyminen uunien huollon ajaksi, satunnaisten tilausten toimittaminen), vaan - - ainoastaan järjestelmällinen tuotteiden ostaminen ja myyminen, josta on sovittu pitkälle aikavälille ja joka seuraa siitä kauppa- ja teollisuuspolitiikan valinnasta, jonka tuottajat ovat tehneet muiden yritysten välisten järjestelyjen ja/tai kilpailua rajoittavien sopimusten yhteydessä" (58 kohdan i alakohdan ensimmäinen alakohta). Taloudelliselta kannalta "tällä vastavuoroisella kaupankäynnillä poistetaan erikoistumisesta saatava hyöty ja pyritään keinotekoisesti yhdenvertaistamaan kaikki tuottajat, mikä estää asiakaskuntaa taloudellisesti hyötymästä kunkin tuottajan tuotannollisesta ja kaupallisesta erityisasemasta. Kuten näiden kolmen tuottajan hintojen ja alennusten yhdenmukaisuudesta ilmenee, vastavuoroinen kaupankäynti johtaa tasaisiin ja yhdenmukaisiin markkinoihin" (58 kohdan i alakohdan kolmas alakohta). Päätöksessä painotetaan, että kaupankäynti on "järjestelmällistä" ja että se ei ole "määrältään marginaalista vaan huomattavaa" (58 kohdan iii alakohta).

21 Päätöksen perusteluosassa tarkastellaan yritysten käyttäytymistä perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan kannalta (59-73 kohta ja 74-82 kohta).

22 Muiden alojen markkinoiden osalta päätöksessä todetaan, että "samanlaisten hintojen julkaiseminen lyhyellä aikavälillä, jopa samoina päivinä, sekä samanlaisten alennusasteikkojen ja nämä ehdot edukseen saavia asiakkaita koskevien samanlaisten luettelojen ja -ryhmien olemassaolo on seurausta kyseisten tuottajien välisistä järjestelyistä ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista. Asiakirjoista ja huomautuksista - - ilmenee, että FP, SIV ja VP ovat tehneet sopimuksen tai ainakin olleet yhteistoiminnassa, vähintään vuodesta 1983 lähtien ja vuoteen 1986 saakka, soveltaakseen yhdemukaisia myyntihintoja ja -ehtoja" (61 kohta). Sen jälkeen kun päätöksessä on tarkasteltu yritysten väitteitä "sopimuksen" käsitteestä, siinä täsmennetään, että "vaikka kirjelmien ja asiakirjojen sisältöä ei halua pitää yritysten välisinä järjestelyinä, ei ole epäilystä siitä, etteikö näistä kirjelmistä ja asiakirjoista ilmenisi näiden kolmen tuottajan välisen salaisen sopimuksen olemassaoloa kyseisen salaisen sopimuksen täsmällisestä muodosta riippumatta- -" (63 kohdan viides alakohta). Tuottajien ja tukkukauppiaiden välisten suhteiden osalta päätöksessä todetaan, että "tärkeimpien tukkukauppiaiden kokoukset, jotka pidettiin tuottajien aloitteesta ja/tai jotka tuottajat järjestivät, ovat seurausta sellaisista FP:n, SIV:n ja VP:n välisistä järjestelyistä tai yhdenmukaistetuista menettelyistä, joiden tarkoituksena on ohjata tukkukauppiaiden osto- ja myyntipolitiikkaa näiden kolmen yrityksen yhteisten etujen mukaiseksi; taloudellisen riippuvaisuutensa vuoksi tukkukauppiaat eivät pysty välttymään tuottajien vallankäytöltä ja manipulaatiolta" (64 kohta).

23 Muiden alojen markkinoiden osalta päätöksessä päädytään seuraavaan:

"Samanlaisia tuotteita valmistavien yritysten väliset järjestelyt ja yhdenmukaistetut menettelytavat ovat 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja vakavia kilpailunrajoituksia. Näillä järjestelyillä ja menettelytavoilla yritykset ovat itse asiassa sitoutuneet rajoittamaan itsenäistä käyttäytymistään suhteessa asiakaskuntaan, ja ne ovat toimineet siten, että tärkeimmät asiakkaat joutuvat mukautumaan niiden päätöksiin voimatta vapaasti tehdä omia kaupallisia päätöksiään. Näiden rajoitusten vaikutukset ovat sitäkin tuntuvampia sen vuoksi, että FP, SIV ja VP pitävät hallussaan noin 79 prosenttia Italian markkinoista. Kun otetaan huomioon kokonaisosuus, joka tuottajilla on markkinoista tuonneista huolimatta, voidaan todeta, että yritykset ovat kiistanalaisella käyttäytymisellään vähentäneet ostajiensa mahdollisuuksia hyötyä paikallisten tuottajien välisestä kilpailusta. Kun lisäksi otetaan huomioon riskit, joita on olemassa silloin, kun säännöllisiin toimituksiin ei voida luottaa, tärkeimpien ostajina olevien tukkukauppiaiden ja käsittelijöiden on vaikea tulla toimeen ilman Italiassa sijaitsevien tuottajien toimituksia" (66 kohta).

24 Autoteollisuuden markkinoiden ja Fiat-konsernia koskevien suhteiden osalta päätöksessä todetaan, että "FP, SIV ovat vuosina 1982-1986 ja FP, SIV ja VP ovat vuosina 1983-1986 tehneet sopimuksia tai ainakin olleet yhteistoiminnassa koskien Fiat-konserniin sovellettavia hintoja ja vuosina 1982-1987 koskien markkinoiden jakamista ja siten kyenneet täysin ennakoimaan käyttäytymisen suhteessa toisiinsa. FP:n ja SIV:n väliset sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat - - ovat paljon vakavampia rikkomuksia kuin VP:n kanssa tehdyt rikkomukset. Kuitenkin myös VP:n käyttäytyminen muodostaa - - rikkomuksen siltä osin kuin VP on osallistunut hintoja koskeviin järjestelyihin tai yhdenmukaistettuihin menettelyihin, - - täsmällisesti noudattanut hintojen muutoksia, - - osallistunut toimitusten jakamista koskeviin järjestelyihin ja - - työstänyt, kuten se tekee edelleen, käsittelemättömiä ja käsiteltyjä tuotteita kilpailijoidensa lukuun" (67 kohta).

25 Yritysten ja Piaggio-konsernin välisten suhteiden osalta päätöksessä katsotaan, että "FP ja SIV ovat vuoden 1982 lopun ja vuoden 1986 välillä sopineet tai olleet yhteistoiminnassa koskien Piaggio-konserniin sovellettavia hintoja ja kunkin yrityksen toimittamia määriä ja tavaroita. Näillä sopimuksilla ja menettelytavoilla, jotka ovat ilmeisiä rikkomuksia, nämä kaksi tuottajaa ovat vahvistaneet pitkän aikavälin strategian, jolla on pyritty saamaan kyseinen asiakas jakamaan tilauksensa tuottajien päätöksen mukaisesti ja siten differoitujen hintojen järjestelmän avulla aiheuttamaan se, että Piaggiolla ei olisi mitään taloudellisia mahdollisuuksia valita hankintalähteitään. Tällainen käyttäytyminen on luonteeltaan sitäkin vakavampaa sen vuoksi, että FP ja SIV ovat käytännössä toteuttaneet sopimuksensa, toteuttamisen aikana mukauttaneet niitä olosuhteiden mukaan ja jatkaneet sopimusten soveltamista yli alun perin sovitun ajan" (68 kohta).

26 Yleisesti autoteollisuuden markkinoiden osalta päätöksessä esitetään seuraavaa:

"Edellä esitetyt sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat ovat 85 artiklan 1 kohdan mukaisia kilpailunrajoituksia. Näillä sopimuksilla ja menettelytavoilla kyseiset tuottajat ovat luoneet markkinatilanteen, jossa mahdollisuudet tuottajien väliseen kilpailuun on suljettu pois tai jossa näitä mahdollisuuksia on ainakin vähennetty minimiin. Näiden sopimusten ja menettelytapojen ansiosta asianomaiset yritykset ovat voineet asettaa tavoitteeksi ja myös saavuttaa hintojen ja markkinoiden tasapainon vahvistumisen tasolle, joka eroaa tasosta, joka olisi voinut syntyä normaalissa kilpailutilanteessa, ja selkiyttää omia markkina-asemiaan. Kyseisten tuottajien toteuttamien rajoitusten vaikutukset ovat huomattavia, sillä FP ja SIV pitävät hallussaan 80 prosenttia Italian autolasimarkkinoista ja FP, SIV ja VP noin 95 prosenttia näistä markkinoista. Kiistanalaisen käyttäytymisen takia käyttäjillä ei ole ollut mahdollisuutta hyötyä paikallisten tuottajien välisestä kilpailusta, kun otetaan huomioon, että tuonneista huolimatta näiden tuottajien myyntien määrä on ollut huomattavan suuri kyseisillä markkinoilla. Lisäksi on otettava huomioon, että toimitusten säännöllisyyden varmistamiseksi käyttäjät eivät pysty olemaan ilman Italiassa sijaitsevien tuottajien toimituksia" (69 kohta).

27 Lasikaupan osalta päätöksessä esitetään seuraavaa:

"Sopimukset - - jotka koskevat kolmen tuottajan välistä järjestelmällistä lasikauppaa, ovat 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja huomattavia kilpailunrajoituksia, sillä niiden vuoksi asianosaiset eivät voi käyttäytyä itsenäisesti eivätkä yksilöllisesti mukautua olosuhteisiin. Näillä sopimuksilla kukin tuottaja jättää käyttämättä hyödyn, jonka se asiakkaille suunnatun suoramyynnin kasvun ansiosta voisi saada muiden valmistajien tuotteen vähyydestä sekä omasta tuotantokapasiteetistaan, erikoistumisestaan ja teknisestä käsittelykapasiteetistaan, ja suojautuu itse tällaiselta riskiltä päinvastaisessa tapauksessa - - Näiden sopimusten perimmäisenä tarkoituksena on jakaa markkinat ja asiakkaat kyseisten tuottajien kesken ja välttää tuottajien markkina-aseman muutoksia eri osamarkkinoilla ja käyttäjien taholta mahdollisesti tulevia paineita. Autoteollisuuden markkinoilla markkinoiden ja asiakkaiden jakaminen ulottuu kuitenkin pidemmälle: Tietyt tuottajat toimivat alihankkijoina tarvittavan teknisen varustelun ja käsittelytehtaat omistaville kilpailijoilleen tarkoituksenaan mukautua kutakin asiakasta varten olevaan toimituskiintiöön" (70 kohta).

28 Tämän jälkeen päätöksessä todetaan, että kysymyksessä olevat kilpailunrajoitukset voivat huomattavalla tavalla vaikuttaa yhteisön sisäiseen kauppaan, sillä "hintajärjestelyt koskevat myös tuotteita, joita SIV on tuonut muista jäsenvaltioista, FP muista Saint-Gobain-konsernin yhtiöistä ja VP Boussois-tytäryhtiöstä" ja "lasikaupasta tehdyt sopimukset koskevat myös niitä näiden kolmen yrityksen tuotteita, jotka on tarkoitettu vientiin"; nämä sopimukset "vaikuttavat Italiassa saavutettavaan myyntiin naapurimaissa tuotettujen tavaroiden tuonnin vuoksi" ja "näillä menettelytavoilla määritellään yhdenmukaisten kauppaehtojen rakenne, joka on eroaa siitä differoitujen ehtojen rakenteesta, joka olisi vallinnut, jos kilpailua ei olisi rajoitettu, ja siten muutetaan valtioiden välisiä kauppavirtoja siitä, mitä ne olisivat olleet ilman rajoituksia"; "nämä sopimukset ja järjestelyt vaikuttavat huomattavalla tavalla valtioiden väliseen kauppaan vahvistamalla luonteeltaan kansallisia jaotteluja, jotka estävät perustamissopimuksessa tavoitteeksi asetettua taloudellista vuorovaikutusta" (71 kohta).

29 Sen jälkeen kun päätöksessä on suljettu pois perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltaminen käsiteltävänä olevaan asiaan (72 ja 73 kohta), siinä tarkastellaan 86 artiklan soveltamisen edellytyksiä määrittelemällä ensin relevanttien markkinoiden käsite. Tuotteen kannalta päätöksessä todetaan, että tasolasin markkinoita on pidettävä erityisinä markkinoina, ja maantieteelliseltä kannalta siinä todetaan, että Italian markkinoita on pidettävä relevantteina markkinoina, joilla kilpailua tutkitaan. Päätöksen mukaan "tuotantoyksiköiden maantieteellinen sijainti on elintärkeä tekijä lasiteollisuudessa" ja kuljetuskustannukset "ovat myös tärkeä tekijä"; "jos halutaan varmistaa yrityksen kannattavuus, rajan yli voidaan myydä ainoastaan marginaalisilla kustannuksilla tuotettuja määriä" ja "paikalliset tuottajat hallitsevat suurinta osaa kotimaan markkinoista" (77 kohdan ensimmäinen alakohta). Näin ollen "tuotantoyksiköiden sijainnin logistisesta ja taloudellisesta tärkeydestä seuraa, että toimitusten säännöllisyyden varmistamiseksi käyttäjät voivat ensisijaisesti luottaa ainoastaan paikallisiin tuottajiin" (77 kohdan toinen alakohta).

30 Seuraavaksi päätöksessä tarkastellaan "kollektiivisen määräävän aseman" olemassaoloa. Siinä esitetään, että "FP, SIV ja VP, jotka ovat osallisina kiinteässä oligopolissa, ovat tietyssä määrin itsenäisiä suhteessa kilpailupaineisiin, mikä mahdollistaa, että ne voivat estää tehokkaan kilpailun säilymisen ja erityisesti että niiden ei tarvitse ottaa huomioon muiden markkinoilla toimivien käyttäytymistä" (78 kohta).

31 Päätöksen mukaan "FP:n, SIV:n ja VP:n kollektiivinen määräävä asema" johtuu siitä, että "noin 79 prosentin markkinaosuus (muiden alojen markkinoiden osalta) ja noin 95 prosentin markkinaosuus (autoteollisuuden markkinoiden osalta) riittävät jo yksinään antamaan FP:lle, SIV:lle ja VP:lle määräävän aseman Italian tasolasimarkkinoilla"; "kotimaan tarjonnan välitön kontrolli ja ulkoisen tarjonnan välillinen kontrolli mahdollistavat, että nämä kolme yritystä voivat noudattaa sellaista kaupallista politiikkaa, joka ei ole riippuvainen markkinoiden kehityksestä ja kilpailuolosuhteista"; "yrityksistään huolimatta kilpailevat yritykset eivät ole onnistuneet heikentämään näiden kolmen yrityksen asemaa Italian markkinoilla"; "nämä yritykset ovat markkinoilla yhtenä kokonaisuutena eivätkä yksilöinä"; "näillä kolmella tuottajalla on yhteisesti erityisiä siteitä tukkukauppiasryhmään, joka muodostuu Italian tärkeimmistä lasin jälleenmyyjistä, sillä ne tekevät aloitteen ryhmän kokouksista, tekevät kaikkensa saadakseen ryhmän hyväksymään hintojen muutokset ja heijastamaan muutokset seuraaviin kaupan portaisiin"; "näiden kolmen tuottajan taloudelliset päätökset ilmentävät niiden vankkaa keskinäistä riippuvuutta hinnoissa, myyntiehdoissa, asiakassuhteissa ja kaupallisissa strategioissa" ja "lisäksi nämä yritykset ovat tuotannon tasolla laatineet keskinäiset rakenteelliset siteet järjestelmällisellä kaupankäynnillään" (79 kohta).

32 Päätöksessä todetaan, että yritysten analysoidussa käyttäytymisessä on kysymys kollektiivisen määräävän aseman väärinkäytöstä, "koska tämä käyttäytyminen rajoittaa käyttäjien mahdollisuutta valita hankintalähteensä ja rajoittaa muiden yhteisön tasolasin tuottajien markkinoita" (80 kohta) ja "koska se on yhteensoveltumaton perustamissopimuksen 3 artiklan f alakohdassa määrätyn tavoitteen kanssa, jonka mukaan luodaan kilpailujärjestelmä, jolla taataan, ettei kilpailu sisämarkkinoilla vääristy" (81 kohdan ensimmäinen alakohta). Päätöksessä esitetään erityisesti, että "nämä kolme yritystä ovat vieneet asiakkailta mahdollisuuden kilpailuttaa hankkijoita hinnoissa ja myyntiehdoissa sekä rajoittaneet markkinoita vahvistamalla myyntikiintiöt autoteollisuuden lasimarkkinoille ja siten selkiyttäneet saavutettuja markkina-asemia ja rajoittaneet kilpailevien tuottajien pääsyä markkinoille" (81 kohdan ensimmäinen alakohta).

33 Lopuksi päätöksessä selvitetään seikat, jotka on otettu huomioon sakkoja vahvistettaessa. Päätöksen mukaan sakkoja ei ole tarpeen määrätä 86 artiklan nojalla, sillä "yrityksille on määrättävä sakkoja ainoastaan vakavammista rikkomuksista" ja "kollektiivisen määräävän aseman käsitettä käytetään ensimmäistä kertaa" (84 kohdan a alakohta). Päätöksessä todetaan, että "rikkomukset ovat olleet suhteellisen pitkäkestoisia" (84 kohdan b alakohta), että "ne ovat perinteisen tyyppisiä", että "niiden luokittelusta 85 artiklan valossa ei ole epäilystä" sekä että ne ovat "erityisen vakavia" (84 kohdan c alakohta). Kuitenkin "sakkojen määrän kohtuullistamiseksi on otettu huomioon, että on ollut ajanjaksoja, joiden aikana kysyntä on laskenut, minkä vuoksi yritykset ovat kärsineet tappioita" (84 kohdan d alakohta). Edelleen, "VP on ollut huomattavasti vähäisemmässä roolissa kuin FP ja SIV" (85 kohta).

34 Näiden seikkojen perusteella komissio on tehnyt seuraavan päätöksen:

"1 artikla

Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA ja Vernante Pennitalia SpA ovat rikkoneet ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa osallistumalla seuraaviin sopimuksiin ja rajoittaviin menettelytapoihin:

a) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA ja Vernante Pennitalia SpA 1.6.1983 ja 10.4.1986 välisenä aikana hintoja ja myyntiehtoja koskeviin järjestelyihin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin sekä järjestelyihin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joilla pyrittiin ohjaamaan tärkeimpien tukkukauppiaiden osto- ja myyntipolitiikkaa muilla kuin autoteollisuuden tasolasimarkkinoilla;

b) Fabbrica Pisana SpA ja Società Italiana Vetro-SIV SpA 26.10.1982 ja 1.12.1986 välisenä aikana sekä Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA ja Vernante Pennitalia SpA 11.5.1983 ja 1.12.1986 välisenä aikana sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin hinnoista, joita sovellettiin Fiat-konserniin autoteollisuuden tasolasimarkkinoilla;

c) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA ja Vernante Pennitalia SpA 1.1.1982 ja 30.6.1987 välisenä aikana sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin kiintiöiden jakamisesta Fiat-konsernin toimituksissa autoteollisuuden tasolasimarkkinoilla;

d) Fabbrica Pisana SpA ja Società Italiana Vetro-SIV SpA 1.1.1983 ja 1.5.1986 välisenä aikana sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin kiintiöiden soveltamisesta Piaggio-konsernin toimituksissa autoteollisuuden tasolasimarkkinoilla;

e) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA ja Vernante Pennitalia SpA 1.1.1982 ja 31.12.1986 välisenä aikana sopimuksiin kaupankäynnistä tasolasin markkinoilla pyrkimyksenään jakaa markkinat.

2 artikla

Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA ja Vernante Pennitalia SpA ovat rikkoneet ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklaa käyttämällä väärin kollektiivista määräävää asemaansa siten, että ne ovat evänneet asiakkailta mahdollisuuden kilpailuttaa hankkijoita hinnoissa ja myyntiehdoissa sekä rajoittaneet markkinoita vahvistamalla myyntikiintiöt autoteollisuuden lasimarkkinoille:

a) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA ja Vernante Pennitalia SpA, 1.6.1983 ja 10.4.1986 välisenä aikana muilla kuin autoteollisuuden tasolasimarkkinoilla;

b) Fabbrica Pisana SpA ja Società Italiana Vetro-SIV SpA 26.10.1982 ja 1.12.1986 välisenä aikana ja Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA ja Vernante Pennitalia SpA 11.5.1983 ja 1.12.1986 välisenä aikana Fiat-konsernille myydyn autoteollisuuden tasolasin hintojen osalta;

c) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA ja Vernante Pennitalia SpA 1.1.1982 ja 30.6.1987 välisenä aikana Fiat-konsernille myydyn autoteollisuuden tasolasin toimituskiintiöiden osalta;

d) Fabbrica Pisana SpA ja Società Italiana Vetro-SIV SpA 1.1.1983 ja 1.5.1986 välisenä aikana Piaggio-konsernille myydyn autoteollisuuden tasolasin toimitusten hintojen ja kiintiöiden osalta.

3 artikla

Yritysten Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA ja Vernante Pennitalia SpA on välittömästi lopetettava edellä 1 ja 2 artiklassa tarkoitettu toiminta (elleivät ne ole näin jo tehneet), ja tulevaisuudessa niiden on "tasolasin" alalla pidättäydyttävä sopimuksista tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joilla voi olla samanlainen tai samankaltainen tavoite ja vaikutus, myös sellaisesta yleensä salassapidettävien tietojen vaihdosta, jonka ansiosta ne voisivat seurata hintoja tai markkinoiden jakamista koskevien nimenomaisten tai hiljaisten sopimusten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen täytäntöönpanoa.

4 artikla

Tämän päätöksen kohteena oleville yrityksille määrätään seuraavat sakot 1 artiklassa todetuista rikkomuksista:

- Fabbrica Pisana SpA: 7 miljoonaa ecua;

- Società Italiana Vetro-SIV SpA: 4,7 miljoonaa ecua;

- Vernante Pennitalia SpA: 1,7 miljoonaa ecua.

5 ja 6 artikla

(omissis)"

Menettely

35 Kantajat nostivat 10.3.1989 (SIV), 22.3.1989 (FP) ja 23.3.1989 (VP) jättämillään kannekirjelmillä kanteet yhteisöjen tuomioistuimessa päätöksen kumoamista varten. Kanteet rekisteröitiin yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamossa asioiksi 75/89 (SIV), 97/89 (FP) ja 98/89 (VP).

36 Yhdistynyt kuningaskunta pyysi yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 8.9.1989 jättämällään hakemuksella päästä väliintulijaksi käsiteltävänä olevassa asiassa tukemaan komission vaatimuksia siltä osin kuin ne koskivat ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamista ja tukemaan kantajien vaatimuksia siltä osin kuin ne koskivat ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamista.

37 Yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi 4.10.1989 antamallaan määräyksellä Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulijaksi asioissa 75/89, 97/89 ja 98/89. Yhteisöjen tuomioistuin ei asettanut väliintulolle rajoituksia.

38 Ennen kirjallisen menettelyn loppuun saattamista yhteisöjen tuomioistuin siirsi Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti nämä kolme asiaa 15.11.1989 antamillaan määräyksillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle, jossa ne rekisteröitiin asioiksi T-68/89 (SIV), T-77/89 (FP) ja T-78/89 (VP). Kirjallinen menettely jatkui ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

39 Väliintulija esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 4.2.1990 jättämässään kirjelmässä kirjalliset huomautuksensa, jotka olivat samat kaikissa kolmessa asiassa sen vuoksi, että sen mukaan väitteet, joita se aikoi esittää, koskivat periaatekysymyksiä, jotka eivät muuttuneet kunkin asian olosuhteiden tai kunkin kantajan väitteiden mukaan. Väliintulija täsmensi lisäksi seuraavaa:

"Perustamissopimuksen 85 artiklan osalta Yhdistynyt kuningaskunta on väliintulijana ainoastaan täsmentääkseen, että sen väliintuloa kantajien vaatimusten tueksi 86 artiklan osalta ei saa missään tapauksessa käsittää kantajia tukevaksi ilmaisuksi 85 artiklan osalta. Yhdistynyt kuningaskunta yhtyy päätelmiin, jotka komissio on esittänyt päätöksessään 85 artiklan soveltamisesta. Yhdistynyt kuningaskunta pitää myös määrättyjen sakkojen tasoa asianmukaisena. Yhdistynyt kuningaskunta ei halua esittää täydentäviä huomautuksia kummastakaan edellä esitetystä seikasta."

Kussakin kolmessa asiassa esittämässään vastauksessa komissio kehotti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta määräämään Yhdistyneen kuningaskunnan valitsemaan asianosaisista sen, jota se aikoi tukea.

40 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen johdosta 7.5.1991 antamillaan määräyksillä edetä asian selvittämis- ja prosessinjohtotoimiin ja antaa ne esittelevän tuomarin tehtäväksi. Esittelevä tuomari toimi puheenjohtajana 29.-30.5.1991 asianosaisten kanssa pidetyssä epävirallisessa kokouksessa.

41 Tässä kokouksessa esittelevä tuomari selitti asianosaisille, että asiakirja-aineiston tutkimista ja menettelyn kulkua helpottaakseen hän halusi kokouksen jälkeen esittää tuomioistuimelle suullista käsittelyä varten laaditut kertomukset, joiden sisällön kukin asianosainen voisi hyväksyä kantansa täydellisenä ja yksityiskohtaisena selvityksenä, sekä yhden ainoan kaikkia asioita yhteisesti koskevan asiakirja-aineiston, joka sisältäisi kaikki ne asiakirjat, joita asianosaiset pitivät tärkeinä asiansa ratkaisemisen kannalta. Hän kehotti asianosaisia esittämään huomautuksensa suullista käsittelyä varten laadittavan kertomuksen luonnoksesta, jonka hän oli antanut niille tiedoksi, sekä yhteiseen asiakirja-aineistoon sisällytettävien asiakirjojen luettelosta. Lisäksi hän kehotti komissiota antamaan alkuperäisessä muodossa ne asiakirjatodisteet, joiden perusteella se oli tehnyt päätöksensä.

42 Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulon osalta kyseisen maan edustaja vahvisti 4.2.1990 laaditussa väliintulokirjelmässä ja edellä 39 kohdassa esitetyn kannan. Edustaja ilmoitti, että hän rajoittuisi suullisessa esityksessään esittämään näkökantansa, joka tukee kantajien vaatimuksia ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisen osalta. Tällöin komissio ilmoitti, että se ei enää vastustanut väliintulon hyväksymistä.

43 Markkinoiden arvioinnin osalta asianosaiset myöntyivät yhteisestä sopimuksesta liittämään yhteiseen asiakirjaan kaikki tilastotiedot, joita tarvittiin Italian ja Euroopan tasolasimarkkinoiden toiminnan arvioimiseksi. Ne totesivat olevansa yhtä mieltä siitä, että asiassa ei tältä osin tarvittu asiantuntijalausuntoa.

44 Komissio totesi suorittamistaan tarkistuksista, että tukkukauppiaiden osalta se oli tehnyt tutkimuksia ainoastaan Socover-yhtiön tiloissa ja että kaikki tällöin löydetyt asiakirjat oli tunnistettu. Autoteollisuuden markkinoiden osalta komissio totesi lisäksi, että se ei ollut tehnyt tarkastuksia tai muuta tutkimusta Fiatin ja Piaggion tiloissa ja että se ei ollut pyytänyt näiltä yrityksiltä mitään tietoja.

45 Tiettyjä asianosaisten esittämiä asiakirjoja koskevasta vastalauseestaan komissio totesi edelleen vastustavansa "Mazzucca"-ehdotusta tukkukauppiaiden konsortion perustamisesta, mutta se hyväksyi kuitenkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antaisi asiasta ratkaisun tuomiossaan siltä osin kuin se olisi tarpeen.

46 VP:n 19.11.1990 esittämän pyynnön osalta, joka koski 25.2.1985 päivätyn yrityksen sisäisen tiedotteen ja sen liitteenä olevan luettelon liittämistä asiakirja-aineistoon, komissio ja VP sopivat siitä, että kyseiset asiakirjat voidaan liittää asiakirja-aineistoon, jos siihen liitetään myös maininta niiden myöhästyneestä liittämisestä, ja että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voisi tarvittaessa tehdä tuomiossaan ratkaisun niiden huomioon ottamisesta. Asiakirjat lähetettiin komissiolle, joka esitti niitä koskevat kirjalliset huomautuksensa. Tukkukauppiaiden konsortion perustamista koskeva ehdotus, VP:n esittämät kaksi asiakirjaa sekä niitä koskevat komission huomautukset sisällytettiin yhteiseen asiakirja-aineistoon, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi päättää niiden tutkittavaksi ottamisesta.

47 Lisäksi komissio vahvisti, että sivuja 47 ja 50 FP:n vastineesta sille lähetettyyn väitetiedoksiantoon ei ollut annettu tiedoksi VP:lle ja SIV:lle hallinnollisen menettelyn aikana, minkä vuoksi niitä ei voinut käyttää todisteena kyseisiä yrityksiä vastaan.

48 Todistajien haastamista ja kuulemista koskevien vaatimusten osalta VP luopui vaatimuksestaan yhden Socoverin työntekijän, herra Borgonovon, kuulemisesta todistajana siitä merkityksestä, joka on hänen laatimillaan muistiinpanoilla, joihin päätöksessä vedottiin todisteina VP:tä vastaan. VP ainoastaan viittasi Borgonovon laatimaan kirjalliseen lausuntoon, jonka VP oli antanut todisteeksi. VP luopui myös vaatimuksestaan kuulla Fiatin toimivaltaista edustajaa todistajana VP:n käyttäytymisestä suhteessa Fiatiin.

49 Komissio hankki kaikki yhden FP:n työntekijän, herra Benvenutin, käsinkirjoittamat muistiinpanot, joista oli jo otettu useita otteita asiakirja-aineistoon. Tämän jälkeen FP neuvotteli komission kanssa muistiinpanojen merkityksellisten sivujen saattamisesta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ja muiden asianosaisten tietoon. Asianosaiset pääsivät sopimukseen muistiinpanojen toisintamisesta.

50 Komissio vahvisti esittelevän tuomarin vaatimuksesta, että päätöksen 79 kohdan kuudennen alakohdan virke "nämä yritykset ovat markkinoilla yhtenä kokonaisuutena eivätkä yksilöinä" oli olennainen osa sen kannasta, joka koski perustamissopimuksen 86 artiklan sovellettavuutta ja jonka aiheellisuudesta sen oli esitettävä todisteet.

51 Asianosaiset antoivat luvan käsiteltävinä olevan kolmen asian mahdolliseen yhdistämiseen suullista käsittelyä varten.

52 Kyseisen kokouksen jälkeen asianosaiset antoivat täydentäviä asiakirjatodisteita ja esittivät huomautuksensa suullista käsittelyä varten laadittavan kertomuksen luonnoksista. Esittelevän tuomarin vaatimuksesta komissio antoi tiedoksi luettelon - joka saapui ensimmäisen oikeusasteen kirjaamoon 14.6.1991 - jossa esitettiin asiakirjat, joissa komission mukaan nimenomaisesti tai epäsuorasti viitattiin VP:hen. Esittelevä tuomari laati lopullisen suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen kullekin asialle sekä yhteisen asiakirja-aineiston, joka sisälsi asiakirjat - tarvittaessa myös asianosaisten hyväksymät jäljennökset ja käännökset - joiden perusteella asianosaiset olivat sopineet edettävän suullisten esitysten kuulemiseen. (Yhteisen asiakirja-aineiston asiakirjat mainitaan jäljempänä viitteen ja sivunumeron kanssa.)

53 Asiat T-68/89, T-77/89 ja T-78/89 yhdistettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 4.6.1991 antamalla määräyksellä suullista käsittelyä varten.

54 Asianosaisten suulliset esitykset ja heidän vastauksensa ensimmäisen oikeusasteen esittämiin kysymyksiin kuultiin 12.-15.11.1991 pidetyssä istunnossa.

55 Suullisen käsittelyn aikana ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kehotti asianosaisia esittämään huomautuksensa asioiden T-68/89, T-77/89 ja T-78/89 mahdollisesta yhdistämisestä tuomion antamista varten. Asianosaiset eivät vastustaneet asioiden yhdistämistä.

56 Koska asiat T-68/89, T-77/89 ja T-78/89 liittyvät asiasisällöltään toisiinsa, ne voidaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti yhdistää tuomion antamista varten.

Asianosaisten vaatimukset

57 Kantajana oleva SIV vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

1) kumoamaan ETY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisesta menettelystä 7 päivänä joulukuuta 1988 tehdyn komission päätöksen (IV/31.906 - Tasolasi) menettelysääntöjen rikkomisen ja joka tapauksessa ainakin kontradiktorisen menettelyn yleisen periaatteen ja erityisesti puolustautumisoikeuksien noudattamatta jättämisen vuoksi;

2) kumoamaan komission päätöksen sen vuoksi, että siinä on rikottu ja virheellisesti sovellettu perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa luettuna yhdessä perustamissopimuksen 2 artiklan ja 3 artiklan f alakohdan määräyksen kanssa;

3) toissijaisesti, kumoamaan päätöksen perustamissopimuksen 86 artiklan väitetyn rikkomisen osalta;

4) toissijaisesti, kumoamaan SIV:n maksettavaksi määrättyjä sakkoja koskevan päätöksen päätösosan 4 artiklan sen vuoksi, että päätöksessä ei ole perusteltu sakkojen määrittelemisessä käytettyjä perusteita, ja/tai ottaen huomioon vaikutukset, joita sakkojen maksamisesta voisi aiheutua; ja

5) edelleen toissijaisesti kaikkiin edellisiin vaatimuksiin nähden, kohtuullistamaan SIV:n maksettavaksi määrättyjen sakkojen määrää.

58 Vastauksena kantajana olevan SIV:n vaatimuksiin komissio vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

1) hylkäämään kanteen perusteettomana; ja

2) velvoittamaan kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

59 Kantajana oleva FP vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

1) kumoamaan kanteen kohteena olevan päätöksen 1, 2 ja 3 artiklan siltä osin kuin ne koskevat kantajaa;

2) kumoamaan kanteen kohteena olevan päätöksen 4 artiklan siltä osin kuin siinä määrätään kantajan maksettavaksi sakko tai toissijaisesti olennaisesti alentamaan kyseisen sakon määrää; ja

3) velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

60 Vastauksena kantajana olevan FP:n vaatimuksiin komissio vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

1) hylkäämään kanteen perusteettomana; ja

2) velvoittamaan kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

61 Kantajana oleva VP vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

1) kumoamaan ETY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisesta menettelystä asiassa IV/31.906 - Tasolasi 7 päivänä joulukuuta 1988 tehdyn komission päätöksen siltä osin kuin päätöksessä todetaan, että

a) VP on 1.6.1983 ja 10.4.1986 välisenä aikana osallistunut hintoja ja myyntiehtoja koskeviin järjestelyihin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin sekä järjestelyihin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joilla pyrittiin ohjaamaan tärkeimpien tukkukauppiaiden osto- ja myyntipolitiikkaa muilla kuin autoteollisuuden tasolasimarkkinoilla;

b) VP on osallistunut 11.5.1983 ja 1.12.1986 välisenä aikana sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka koskivat hintoja, joita sovellettiin Fiat-konserniin autoteollisuuden tasolasimarkkinoilla;

c) VP on osallistunut 1.1.1982 ja 30.6.1987 välisenä aikana sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka koskivat kiintiöiden jakamista Fiat-konsernin toimituksissa autoteollisuuden tasolasimarkkinoilla;

d) VP on osallistunut 1.1.1982 ja 31.12.1986 välisenä aikana sopimuksiin, jotka koskivat kaupankäyntiä tasolasin markkinoilla ja joilla pyrittiin jakamaan markkinat;

ja määrätään VP:lle sakko näillä perusteilla; ja

2) velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

62 Vastauksena kantajana olevan VP:n vaatimuksiin komissio vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

1) hylkäämään kanteen perusteettomana; ja

2) velvoittamaan kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

63 Kussakin asiassa väliintulija vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

1) kumoamaan kanteen kohteena olevan päätöksen 2 artiklan sekä sen 3 artiklan siltä osin kuin siinä viitataan 2 artiklaan; ja

2) hylkäämään kanteen muilta osin perusteettomana perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisen ja määrättyjen sakkojen tason osalta.

SIV:n väitteet menettelystä ja päätöksen perusteluista

A SIV:n väitteet

64 Ennen pääasiaa koskevien väitteiden esittämistä SIV esittää useita väitteitä menettelysääntöjen, erityisesti kontradiktorisen periaatteen ja yleisemmin puolustautumisoikeuksien, noudattamisesta.

65 SIV arvostelee sitä, että komissio asetti sille hyvin lyhyet määräajat kannan esittämistä varten, vaikka komission oma toiminta ulottui hyvin pitkälle aikavälille. SIV vetoaa tältä osin yhdistetyissä asioissa 100-103/80, Musique Diffusion française vastaan komissio, 7.6.1983 annettuun tuomioon (Kok. 1983, s. 1825) ja asiassa 85/76, Hoffman-La Roche vastaan komissio, 13.2.1979 annettuun tuomioon (Kok. 1979, s. 461), joissa yhteisöjen tuomio-istuin painotti puolustuksen oikeutta saada ilmaista kantansa väitettyjen tosiseikkojen ja olosuhteiden todellisuudesta ja merkityksellisyydestä sekä niistä asiakirjoista, joita komissio oli käyttänyt tukena väitteelleen perustamissopimuksen rikkomisesta.

66 SIV, joka korostaa aktiivista ja ratkaisevaa vaikutusta, joka Cobellilla olisi voinut olla komission toimintaan, väittää, että komissio on pitänyt Cobellia koskevan asiakirja-aineiston salassa. Tämän vuoksi se vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta määräämään, että komission on oikeudenkäyntimenettelyn aikana esitettävä kaikki muistiinpanot ja koko kirjeenvaihto ja kaikki materiaali, joka koskee Alfonso Cobellin ja/tai hänen yrityksensä ja asianajajiensa ja komission välisiä suhteita komissiossa vireillä olleen menettelyn osalta.

67 SIV:n mukaan komissio oli Fiatin toimitiloissa kerännyt sellaisia kyseisen konsernin ja lasin tuottajien välisiä kaupallisia suhteita koskevia tietoja, joista se ei ollut ilmoittanut asianosaisille eikä neuvoa-antavan komitean jäsenille. SIV vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antaa määräyksen neuvoa-antavan komitean antamaa lausuntoa koskevan pöytäkirjan sekä kaikkien asiakirjojen ja komitean tai sen jäsenten ja komission välillä käydyn kirjeenvaihdon esittämisestä.

68 SIV:n mukaan perusteluihin, joiden nojalla päätöksen loppupäätelmät on tehty, liittyy vakavia puutteellisuuksia. Komissio on esimerkiksi vahvistanut väitteen Italian lasin tuottajien soveltamista samanlaisista tukkukauppiaita koskevista alennuksista sen jälkeen kun se on - esitetyn väitteen yleistä aiheellisuutta ja objektiivisuutta tutkimatta - valikoiden valinnut ne niistä (harvoista) todisteista, jotka voisivat tällaista väitettä tukea. Taipumus vahvistaa tiettyjä päätelmiä tukevat perustelut johtuu SIV:n mukaan ainoastaan siitä, että kolmansien osapuolten oikeina pitämät ja esittämät väitteet on passiivisesti hyväksytty.

69 Lisäksi SIV väittää, että komissio on käytännöllisesti katsoen jättänyt huomioimatta näiden kolmen asianomaisen tuottajan esittämät väitteet ja asiakirjat ja pelkästään siirtänyt väitetiedoksiannon olennaisen sisällön päätökseen.

70 Vastauksessaan SIV esittää myös, että komissio on asiassa samanaikaisesti sekä tuomioistuinviranomaisena että asianosaisena. Vaikka yhteisöjen tuomio-istuin on jo hylännyt tällaisen väitteen (yhdistetyt asiat 209-215/78, Van Landewyck v. komissio, ns. Fedetab-tapaus, tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, s. 3125 sekä edellä mainitut yhdistetyt asiat Musique Diffusion française, tuomio 7.6.1983), kantaja kehottaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta arvioimaan uudelleen tätä oikeuskäytäntöä ottaen huomioon Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohdan sekä kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen 14 artiklan 1 kohdan. SIV:n mukaan perustelut, joihin yhteisöjen tuomioistuin aiemmin tukeutui, eivät enää ole riittäviä, sillä kaikkia kansallisia menettelyjä, myös hallintotuomioistuimia, koskeva uudistus, joka johtui velvoitteesta mukauttaa kansalliset järjestelmät kansainvälisten yleissopimusten periaatteiden mukaisiksi, ulottaa välttämättä vaikutuksensa myös yhteisön järjestelmään.

71 SIV katsoo joka tapauksessa, että toimintojen kaksinkertaisuus, joka on ominaista komissiolle, jolla tutkimisen ja selvittämisen lisäksi on toimivalta tehdä päätöksiä, asettaa komissiolle entistäkin ankaramman velvoitteen kunnioittaa puolustuksen oikeuksia (edellä mainitut yhdistetyt asiat Musique Diffusion française, tuomio 7.6.1983). Komissiolla ei varsinkaan pitäisi olla oikeutta estää puolustusta saamasta tietoonsa komission hankkimia asiakirjoja ja tietoja.

B Komission väitteet

72 Komissio toteaa, että se on myöntänyt SIV:lle kolmen kuukauden määräajan kannan esittämistä varten, mikä komission mielestä on enemmän kuin tarpeeksi täydellisten huomautusten valmistelemista varten vastaukseksi väitetiedoksiantoon. Lisäksi suuri osa hankituista asiakirjoista on saatu SIV:ltä itseltään tai on jo SIV:n tiedossa. Edelleen, komissio huomauttaa, että se on SIV:n pyynnöstä pidentänyt sille vastauksen laatimista varten asettamaansa määräaikaa.

73 Komissio ei myönnä antaneensa Alfonso Cobellin valitukselle suhteetonta painoarvoa. Päätöksen perustana olleet tutkimukset suoritettiin komission mukaan osaksi ennen valituksen tekemistä ja joka tapauksessa sen tekemisestä riippumatta.

74 Cobellin ja/tai hänen asianajajiensa ja komission välisen tietojen vaihdon osalta - jonka julkituomista SIV vaatii - komissio katsoo, että kyseisillä asiakirjoilla ei ole mitään vaikutusta riidanalaiseen päätökseen. Aina, kun komissio on edes välillisesti ottanut huomioon Cobellin antamia lausuntoja ja/tai todisteita, päätöksessä on nimenomaisesti viitattu tähän. Näiden samojen syiden vuoksi komissio hylkää väitteen, jonka mukaan se on "ottanut Fiatilta" muita kuin päätöksessä mainittuja tietoja.

75 Komissio hylkää väitteen, jonka mukaan asianomaisten tuottajien huomautuksia ei olisi otettu huomioon, ja esittää, että se on huolellisesti punninnut niitä ja verrannut niitä sekä niiden tueksi esitettyihin todisteisiin että kanteen kohteena olevan päätöksen perustana oleviin tosiseikkoihin.

76 Komission mukaan koko asiakirja-aineisto, joka koskee kanteen kohteena olevan päätöksen perustana olevaa menettelyä, oli liitetty väitetiedoksiantoon ja lähetetty SIV:lle. SIV:n oikeutta saada tietoonsa päätöksen perustana olevia todisteita ei ollut mitenkään rajoitettu.

77 SIV:n sen vaatimuksen osalta, että annettaisiin määräys neuvoa-antavaa komiteaa koskevien asiakirjojen esittämisestä, komissio katsoo, että kyseisillä asiakirjoilla ei ole mitään yhteyttä käsiteltävänä olevaan asiaan.

78 Lisäksi komissio hylkää väitteen, jonka mukaan se ei olisi hankkinut riittäviä todisteita päätöksensä tueksi.

79 Lisäperusteesta, jonka kantaja esitti vastauksessaan ja joka koski Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen väitettyä rikkomista, komissio esittää, että yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 374/87, Orkem vastaan komissio, 18.10.1989 antamassa tuomiossa (Kok. 1989, s. 3283) ja asiassa 85/87, Dow Chemical Iberica vastaan komissio, 17.10.1989 antamassa tuomiossa (Kok. 1989, s. 3165) sekä edellä mainitussa asiassa Fedetab 29.10.1980 ja edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Musique Diffusion française 7.6.1983 vahvistetun oikeuskäytännön perusteella komission toiminnassa suhteessa SIV:hen on koko menettelyn ajan suuresti ylitetty yhteisöjen tuomioistuimen vaatimat puolustautumisoikeuksia koskevat vähimmäistakeet.

80 Kanteessa SIV vetosi myös ETY:n perustamissopimuksen 2 artiklaa ja 3 artiklan f alakohtaa koskevaan kanneperusteeseen. SIV katsoo, että jos kaikkia päätöksessä vahvistettuja periaatteita olisi noudatettava, aiheutuisi siitä teollisuuden ja kaupan tasolla objektiivisestikin arvioiden katastrofaalisia seurauksia: kaikenlainen kilpailu poistettaisiin kokonaan tarvittavien investointien suuruus ja niiden pitkän aikavälin suunnittelu huomioon ottaen; monopolistisen tuotanto- ja kauppajärjestelmän perustamista sekä hintojen korottamista jakelun ja myynnin eri vaiheissa rohkaistaisiin ja toimitusten toteuttamista vaikeutettaisiin.

81 Komissio hylkää nämä väitteet, koska ne ovat sen mielestä yleisluonteisia, ristiriitaisia ja sekavia. Sen mukaan päätös perustuu sellaisiin kiistattomiin tosiseikkoihin ja näitä seikkoja selventäviin huomautuksiin, joiden todistusarvoa SIV ei voi kyseenalaistaa esittämällä olettamuksia markkinoiden toiminnasta.

C Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

82 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa, että sen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa samoin kuin yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, jota sovelletaan yhteisöjen tuomioistuimessa vireillä oleviin menettelyihin sekä asioiden siirtämisen jälkeen soveltuvin osin myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireillä oleviin menettelyihin, kielletään uusiin perusteisiin vetoaminen asian käsittelyn kuluessa, elleivät nämä perusteet perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin perusteisiin. Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan ja kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen 14 artiklan rikkomista koskevan perusteen osalta on todettava, että kantaja on vedonnut siihen ensimmäistä kertaa vasta vastauksessaan ja että peruste ei perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin perusteisiin. Tämän vuoksi perustetta ei voida hyväksyä.

83 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa myös, että kantaja ei mitenkään selvennä, millä tavoin komissio tosiasiallisesti olisi loukannut kontradiktorisen menettelyn periaatetta ja puolustautumisoikeuksia. Tämän vuoksi kontradiktorisen menettelyn periaatteen ja puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskeviin perusteisiin ei voida vedota päätöksen kumoamiseksi kokonaisuudessaan. Siltä osin kuin näitä perusteita ei ole jo otettu huomioon ja ne liittyvät päätöksen joihinkin tiettyihin seikkoihin, niitä käsitellään näiden seikkojen aineellisen tarkastelun yhteydessä.

84 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että perustamissopimuksen 2 artiklaa ja 3 artiklan f alakohtaa koskevalla perusteella, joka on esitetty yleisluonteisesti ja ilman yksityiskohtaista tosiasiaperustaa, ei ole oikeudellista perustaa ja että siihen ei tämän vuoksi voida vedota päätöksen kumoamiseksi.

Pääasia

85 Vaatimustensa tueksi kantajana oleva SIV vetoaa seuraaviin perusteisiin:

- perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkominen ja virheellinen soveltaminen arvioitaessa Italian lasin tuottajien välisten sopimusten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen mahdollista olemassaoloa

- perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkominen ja virheellinen soveltaminen kyseisen määräyksen soveltamisen edellytysten osalta

- perustamissopimuksen 86 artiklan rikkominen ja virheellinen soveltaminen

- asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan rikkominen ja virheellinen soveltaminen määrättyjen sakkojen osalta.

86 Vaatimustensa tueksi kantajana oleva FP vetoaa seuraaviin perusteisiin:

Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan osalta:

- muiden alojen kuin autoteollisuuden markkinat:

- asiallisesti virheelliset arvioinnit ja todisteiden puuttuminen

- yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteen virheellinen soveltaminen

- autoteollisuuden markkinat:

- asiallisesti virheelliset arvioinnit ja todisteiden puuttuminen

- taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden virheellinen arviointi

- tuottajien välinen lasikauppa:

- asiallisesti virheelliset arvioinnit ja todisteiden puuttuminen

- kilpailun kohteen ja rajoittavan vaikutuksen puuttuminen.

Perustamissopimuksen 86 artiklan osalta:

- kollektiivisen määräävän aseman käsitteen virheellinen soveltaminen

- asiallisesti virheellinen arviointi

- 85 ja 86 artiklan lainvastainen yhdistetty soveltaminen.

Sakkojen osalta:

- asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan rikkominen.

87 Vaatimustensa tueksi kantajana oleva VP vetoaa seuraaviin perusteisiin:

- luotettavien todisteiden puuttuminen VP:n osallistumisesta lainvastaiseen yritysten väliseen järjestelyyn

- riippumattomista lähteistä löytyvien todisteiden etsimisen laiminlyöminen

- tuotteen, markkinoiden ja VP:n markkinakäyttäytymisen virheellinen arviointi.

88 Näiden kolmen kantajan esittämät väitteet voidaan siis ryhmitellä kolmeksi perusteeksi: markkinoiden arviointi (A), tosiseikkojen ja todisteiden vahvistaminen (B) ja oikeudellinen arviointi (C). Kantajien mukaan päätös ei sisällä minkäänlaista markkinoiden taloudellista analyysiä, minkä vuoksi päätös on kokonaisuudessaan virheellinen. Todisteiden osalta kantajat väittävät, että enin osa käytetyistä todisteista koostuu valikoiduista osittaisista lausumista, jotka olisi pitänyt ottaa huomioon sekä lausumat sisältävien asiakirjojen että markkinoiden realiteettien asiayhteydessä. Näin ollen todetuiksi väitettyjen tosiseikkojen oikeudellinen arviointi on kantajien mukaan virheellinen 85 ja 86 artiklan soveltamisen osalta.

89 Toisesta perusteesta - tosiseikkojen ja todisteiden vahvistamisesta - on jo tässä vaiheessa mainittava eräs seikka, joka tuli ilmi vasta kun komissiota, edellä 41 kohdan selostuksen mukaisesti, kehotettiin liittämään asiakirja-aineistoon alkuperäisessä muodossa ne asiakirjatodisteet, joiden perusteella se teki päätöksensä.

90 Asetuksen N:o 17 14 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti komissiolla on yrityksissä suorittamiensa tutkimusten aikana oikeus ottaa ainoastaan jäljennöksiä ja otteita kirjanpidosta ja liikeasiakirjoista. Käsiteltävänä olevassa asiassa suuri osa asiakirjoista, joihin komissio viittaa väitetiedoksiannoissaan ja joista se on antanut yrityksille valokopiot, on käsinkirjoitettuja, toisinaan tuskin luettavissa olevia italiankielisiä muistiinpanoja. Tietyissä tapauksissa on jo komission yrityksille tiedoksi antaman asiakirjan muodonkin perusteella ilmeistä, että kysymyksessä on ainoastaan osa alkuperäisestä asiakirjasta. Toiset asiakirjat olivat yritysten tai niiden tytäryhtiöiden sisäisiä muistioita. Jälleen näidenkin osalta on tietyissä tapauksissa jo asiakirjojen muodonkin perusteella ilmeistä, että ne ovat ainoastaan osia alkuperäisistä asiakirjoista. Toisissa tapauksissa asiakirjojen osittainen luonne taas ei selvästi ilmennyt tiedoksi annetusta asiakirjasta.

91 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittamissa selvitystoimissa on ilmennyt, että kun komissiossa on valmisteltu asiakirjatodisteita, jotta ne voitaisiin antaa tiedoksi yrityksille, tiettyjä asiaankuuluvia kappaleita on tarkoituksellisesti poistettu tai jätetty tiedoksi antamatta ilman, että se olisi tehty liikesalaisuuksien salassa pitämisen perusteella. Erityisesti on otettava huomioon, että eräästä 30.1.1985 päivätystä käsinkirjoitetusta SIV:n kirjelmästä (374) on jälkiä jättämättä poistettu yhdeksän sanaa.

92 Päätöksessä viitataan kyseiseen 30.1.1985 päivättyyn kirjelmään neljästi, ja kirjelmää pidetään todisteena "kolmen tuottajan välisistä hintoja ja myyntiehtoja koskevista järjestelyistä" muiden alojen markkinoilla (62 kohta päätöksen tosiseikoissa ja 27 ja 32 kohta päätöksen perusteluissa) ja todisteena "keskusteluista - - joita käytiin tavasta, jolla Fiat-konserniin sovellettavia hintoja korotettaisiin" (47 kohta päätöksen tosiseikoissa). Päätöksen 24 kohdan toisessa alakohdassa vahvistetaan nimenomaisesti, että kyseinen asiakirja sekä väitetiedoksianto on annettu tiedoksi yrityksille, ja asiakirjaan viitataan väitetiedoksiannon 23 kappaleessa (sivulla 17). Kyseinen kappale on alkuperäisessä muodossaan seuraava:

"Problema Fiat

- Scaroni (FP) pensa di non potersi battere per fermare PPG

- aumento fori e staffette come cavallo di Troia in Fiat per aumento prezzi"

["Fiat-ongelma - Scaroni (FP) katsoo, että sillä ei ole keinoja taistella PPG:n (VP) pysäyttämiseksi; - aukkojen ja puitteiden suurentaminen (mekanismi sivuikkunoiden korottamiseksi) Troijan hevosena Fiatissa hintojen korottamiseksi"].

Väitetiedoksiannon kanssa tiedoksi annetusta valokopiosta oli pyyhitty pois sanat "Scaroni pensa di non potersi battere per fermare PPG" ("Scaroni katsoo, että sillä ei ole keinoja taistella PPG:n pysäyttämiseksi"). Itse väitetiedoksiannossa kappaletta lainataan seuraavasti: "Problema Fiat - aumento fori e staffette come cavallo di Troia in Fiat per aumento prezzi". Väitetiedoksiannosta ei mitenkään käy ilmi, että tietyt sanat on poistettu.

93 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kirjelmän sisältö on ilmeisellä ja kiistattomalla tavalla muuttunut kyseisten yhdeksän sanan pois jättämisen myötä. Kyseisten sanojen kanssa kirjelmää voitaisiin pitää todisteena SIV:n ja FP:n sekä VP:n välisestä kilpailusta. Komissio on istunnon aikana turhaan yrittänyt antaa objektiivisesti perustellun syyn sanojen poistamiseen.

94 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on todettava, että kysymyksessä ei ole ainoa kerta, kun tällaista menettelyä käytetään, ja että muita tällaisia tapauksia kommentoidaan vielä jäljempänä (katso erityisesti 214, 215, 224, 236 ja 246 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa lisäksi, että edellä mainittu 30.1.1985 päivätty SIV:n kirjelmä ja eräs 24.6.1985 päivätty SIV:n kirjelmä (715) on epäsuorina viittauksina mainittu luettelossa, jonka komissio on laatinut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle niistä asiakirjoista, joissa viitataan VP:hen joko nimenomaisesti tai epäsuorasti, vaikka näistä kirjelmistä kokonaisuudessaan luettuna ilmenee, että niissä viitataan nimenomaisesti VP:hen. Tästä seikasta näyttäisi ilmenevän, että nämä kirjelmät eivät kokonaisuudessaan olleet komission kaikkien yksikköjen käytettävissä.

95 Näiden seikkojen vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kantajien esittämän toisen perusteen osalta sen on tarkoin tutkittava niiden todisteiden luonne ja merkitys, joita komissio on päätöksensä perusteena käyttänyt. Kun kuitenkin otetaan huomioon, että todisteiden luonne ja merkitys ovat kiinteässä yhteydessä päätöksessä esitettyyn analyysiin relevanttien markkinoiden luonteesta ja toiminnasta ja että asianosaiset ovat pääosin keskittäneet väitteensä markkinoiden analyysiin, on näiden väitteiden valossa ensimmäiseksi tarkasteltava sitä markkinoita koskevaa arviota, joka päätöksessä on tehty. Tämän jälkeen tarkastellaan käytettyjä todisteita ja niistä päätökseen johdettuja toteamuksia. Lopuksi tarkastellaan perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan perusteella tehtyä oikeudellista arviointia.

A Markkinoiden arviointi

1. Kanteen kohteena oleva päätös

96 Päätöksen tämä osa (2-17 kohta) jakautuu kolmeen osioon: tuote, tarjonta ja kysyntä. On kuitenkin heti todettava, että komissio on istunnossa esittänyt, että koska kirjalliset todisteet kolmen tuottajan välisten järjestelyjen olemassaolosta ovat kiistattomat ja selkeät, markkinoiden rakenteen tutkiminen on sen mielestä täysin tarpeetonta. Päätöksen kyseistä osaa on sen mielestä pidettävä pikemminkin kuvailevana kuin analyyttisena.

a) Tuote

97 Päätöksen 2-5 kohdassa esitetty tuotteen kuvaus on pääosin jo esitetty edellä 1-3 kohdassa. Päätöksessä todetaan, että Italian markkinat "kattavat itse asiassa noin 20 prosenttia Euroopan markkinoista sekä autoteollisuuden että muiden alojen markkinoiden osalta" (6 kohta). Tasolasin Italian markkinoiden kehitys esitetään päätöksen liitteessä I olevissa taulukoissa.

b) Tarjonta

98 Päätöksessä todetaan, että kyseiset kolme tuottajaa "ovat kyenneet tyydyttämään Italian kysynnästä noin 79 prosenttia muiden alojen markkinoilla ja 95 prosenttia autoteollisuuden markkinoilla" (7 kohta ja liite II). Päätöksen 8-10 kohdassa esitetään kuvaukset kolmesta kyseisestä tuottajasta.

99 FP on tytäryhtiö SG-konsernissa, joka omistaa Italiassa joko FP:n tai muiden konsernin yhtiöiden välityksellä useita yhtiöitä, muun muassa yhtiön Luigi Fontana SpA, joka on Italian markkinoiden suurin tukkukauppias-käsittelijä. FP omistaa yhden float-linjan Pisassa ja toisen, jota se johtaa yhdessä SIV:n kanssa ja jonka käyttäjänä on SG:n tytäryhtiö Flovetro, joka sijaitsee San Salvossa. FP on ainoa valetun tasolasin tuottaja Italiassa (8 kohta).

100 SIV, jota valvoo valtion holding-yhtiö EFIM, omistaa San Salvossa kaksi float-linjaa, joista toisen käyttäjänä on Flovetro. SIV omistaa lisäksi yhden autolasia tuottavan yhtiön Italiassa ja yhden Espanjassa ja yhden toisen heijastavaa lasia tuottavan yhtiön San Salvossa sekä kaksi lasin myyntiyhtiötä, jotka sijaitsevat Frankfurtissa ja Pariisissa. Vuonna 1986 SIV otti hallintaansa Veneziana Vetron ja Splintex SpA:n ja luovutti Ilved-yhtiön hallinnan yhtiölle Glaverbel (9 kohta).

101 PPG:n tytäryhtiö VP omistaa kaksi float-linjaa, jotka sijaitsevat Cuneossa ja Salernossa, ja hallitsee yhtiötä Pennitalia Securglass, joka tuottaa autolasia. Vuonna 1982 PPG osti Boussoisin, joka on "hyvin perinteikäs lasialan yhtiö", jolla on "vankka asema Ranskan autoteollisuuden lasimarkkinoilla ja muiden alojen lasimarkkinoilla" (10 kohta).

102 Päätöksen 11 kohdassa on kaksi taulukkoa, joissa esitetään kyseisten kolmen yhtiön (Italian) markkinaosuudet liitteen II tietojen perusteella ja näiden yhtiöiden osuudet Euroopan markkinoista. Euroopan tasolasimarkkinoita hallitsee tiivis oligopoli, jonka muodostavat SG, SIV, PPG, Pilkington, Glaverbel (Asahi-konsernista) ja Guardian. Näiden konsernien toiminnat on integroitu kaikissa tuotanto- ja jakeluportaissa (12 kohta).

103 Kyseisten markkinoiden kapasiteetin osalta päätöksessä tukeudutaan ennusteisiin, jotka Euroopan tasolasituottajien yhteenliittymä (Groupement européen des producteurs du verre plat, jäljempänä GEPVP) on esittänyt vuoden 1986 kesäkuussa (kymmenen jäsenvaltiota käsittävän yhteisön osalta ja vuoteen 1996 saakka) ja vuoden 1987 kesäkuussa (kaksitoista jäsenvaltiota käsittävän yhteisön osalta ja vuoteen 1989 saakka). Ennusteiden mukaan yhteisön tuotanto riitti hyvin kattamaan kysynnän vuosina 1980-1987, sillä kolmansiin maihin suuntautuva vienti oli aina suurempaa kuin kolmansista maista tuleva tuonti. Lisäksi lasin kysyntä yhteisössä kasvaisi optimististenkin ennusteiden mukaan ainoastaan 1-3 prosenttia vuodessa. GEPVP ennusti siis, että tuotannon ylikapasiteetti, joka oli ollut huomattavaa 1980-luvun alussa, jatkuisi, tosin lievempänä, tulevinakin vuosina.

104 FP:n tietojen mukaan 150 000 tonnin vuosituotannon float-linjaan tarvittiin keskimäärin 70,5-86 miljoonaa ecua olemassa olevan tuotantopaikan osalta, ja uuden tuotantopaikan osalta nämä summat olivat sen mukaan kaksinkertaisia. Tämän vuoksi ei ole mahdollista, että markkinoille tulisi lähitulevaisuudessa uusia tuottajia (12 kohta).

105 Mitä tulee autoteollisuuden markkinoihin, lasin käsittelyssä tarvitaan erilainen tuotantolinja kunkin tekniikan osalta, sillä linjat on suunniteltu varta vasten kysynnän mukaisten muotojen ja teknisten erityiskohtien perusteella. Tästä johtuu suhteellisen nopea linjojen tekninen vanheneminen, joka tapahtuu noin seitsemän tai kahdeksan vuoden kuluessa, riippuen autojen valmistuksen teknisestä kehityksestä. FP:n mukaan 650 000 auton varustelun vuosituotantoon pystyvän käsittelylinjan kustannukset ovat noin 40 miljoonaa ecua. Tämä vuoksi "vain harvat yritykset voivat ottaa kannettavakseen autolasin käsittelystä aiheutuvat kustannukset ja riskit" (13 kohta).

c) Kysyntä

106 Muiden alojen kuin autoteollisuuden markkinoilla tasolasin tuottajien asiakaskunta muodostuu tukkukauppiaista ja käsittelijöistä. Noin 40 prosenttia kysynnästä kanavoituu suoraan tuottajilta käsittelijöille ja 60 prosenttia tuottajilta tukkukauppiaille. Tukkukauppiaat käsittelevät itse ainakin puolet ostamastaan lasista, ja jäljelle jäävä lasi myydään joko pieninä määrinä pienemmille käsittelijöille tai, kuten yleensä, suoraan lopullisille käyttäjille (14 kohdan ensimmäinen alakohta). Käsittelijät ovat usein kilpailuasemassa käsittelyä harjoittavien tasolasin tuottajien kanssa. Toisinaan nämä käsittelijät ovat riippuvaisia teknologian siirrosta lasin tuottajilta ja valmistavat siten tuotteita, jotka on käsitelty hankkijoiden antaman luvan mukaisesti (14 kohdan toinen alakohta).

107 Autolasin tuottajien asiakaskunta koostuu auton valmistajista. Päätöksessä kuvataan tuotekehityksen kaksi vaihetta: protyyppivaihe, jossa on mukana ainoastaan yksi tai kaksi tuottajaa, ja markkinointivaihe, jossa valmistaja tarvitsee useampia tuottajia (15 kohta).

108 Päätöksen 16 kohdassa todetaan, että autoteollisuuden markkinoille "on vuosien 1979 ja 1983 välisenä aikana ollut ominaista, että kysyntä on laskenut Euroopan talouden laskusuhdanteen myötä. Kysyntä on jälleen noussut vuodesta 1984 lähtien, ja tämän ansiosta tuottajat ovat erityisesti vuoden 1985 jälkimmäisestä puolivuotiskaudesta lähtien voineet nostaa huomattavasti hintojaan. Kuten edellä 12 kohdassa on todettu, ennusteiden mukaan lasin kysyntä kasvanee seuraavan vuosikymmenen aikana 1-3 prosenttia vuodessa".

109 Autoteollisuuden markkinat ovat "tiukasti sidoksissa kehitykseen auton valmistusteollisuudessa, joka on toisen öljykriisin jälkeen vuoteen 1984 saakka Euroopassa ja Italiassa kärsinyt laskusuhdanteesta. Tuotanto on kääntynyt kasvuun vasta vuonna 1985, minkä jälkeen kasvu on vuosina 1986 ja 1987 voimistunut. Ennusteiden mukaan autolasin kysynnän kasvu lienee seuraavan vuosikymmenen aikana pienenpää kuin muiden alojen lasin kysynnän kasvu" (17 kohta).

2. Kantajien väitteet

110 Kantajat ovat koko menettelyn ajan, sekä komissiossa että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, korostaneet, että päätös on kokonaisuudessaan virheellinen sen vuoksi, että siinä ei ole esitetty markkinoiden taloudellista analyysia. Kantajat ovat istunnossa yhteisesti esittäneet oman markkina-analyysinsa. Tässä yhteydessä on aiheellista toistaa esityksen pääkohdat ja lisätä niihin kantajien yksittäisesti esittämät näkökohdat.

a) Yleinen väite

111 Kantajat esittävät, että vaikka päätöksessä kuvataan sekä autoteollisuuden että muiden alojen markkinoita, kuvauksesta ei tehdä tarvittavia johtopäätöksiä analysoitaessa asianosaisten käyttäytymistä ja todettuja taloudellisia ilmiöitä. Komissio on kantajien mukaan velvollinen ottamaan huomioon kaikki sellaiset seikat, relevanttien markkinoiden ominaispiirteet mukaan lukien, jotka muodostavat moititun yritysten välisen järjestelyn tai menettelyn taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden (yhteisöjen tuomioistuimen asioissa 40-48/73, 50/73, 54-56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie v. komissio, 16.12.1975 antama tuomio, Kok. 1975, s. 1663). Koska kysymyksessä ovat yhdenmukaistetut menettelytavat, joiden olemassaolo on muodollisesti kiistetty, markkinoiden analyysia ei olisi pitänyt käyttää ainoastaan osoittamaan, että yritysten käyttäytymisellä oli kilpailua rajoittava vaikutus, vaan ennen kaikkea myös vahvistamaan, että yritysten käyttäytyminen voi johtua ainoastaan kielletystä yritysten välisestä järjestelystä eikä pelkästä markkinoiden toiminnasta. Markkina-analyysi olisi siis ollut kaksin verroin välttämätön: toisaalta kirjallisten todisteiden puuttuessa todistamaan väitettyjen yhdenmukaistettujen menettelyjen olemassaolo ja toisaalta vahvistamaan menettelyjen rajoittavat vaikutukset.

b) Tuotetta koskevat väitteet

112 Vaikka kantajat myöntävät, että on olemassa kolmea eri tasolasityyppiä - vedetty lasi (ikkunalasi), valettu lasi (italiaksi "greggi") ja kristalli (joka aiemmin valmistettiin jatkuvavalumenetelmällä, nykyisin lähes pelkästään float-menetelmällä), ne huomauttavat, että lasien osuudet Italian markkinoista ovat 0,5 ja 4,5 sekä 95 prosenttia (Assovetron tiedot, 227). Siltä osin kuin päätös koskee tasolasia yleensä, se koskee siis lähes yksinomaan float-lasiin liittyvää käyttäytymistä.

113 Kantajien mukaan valettu lasi eroaa täysin kahdesta muusta tasolasityypistä sekä ominaisuuksiltaan (läpikuultavaa, mutta ei läpinäkyvää) että käyttötarkoituksiltaan. Kyseinen tuote, jota käytetään yksinomaan tietyissä rakennusteollisuuden ja sisustuksen käyttötarkoituksissa, on kysynnältään taantumassa (118). Tällaisen arvonlisältään hyvin alhaisen lasityypin valmistaminen ei enää ole kannattavaa, koska sitä tuodaan paljon ja alhaisella hinnalla idästä ja Turkista (118, 235). Vuodesta 1983 lähtien FP on ollut ainoa Italian tuottaja, joka vielä omistaa valetun lasin tuotantolinjan (229, 235). Kantajat väittävät, että komissio ei ole ottanut huomioon valetun lasin ja rakennusteollisuuden float-lasin eroa vaan että se on käyttänyt valettua lasia koskevia asiakirjoja riitauttaakseen FP:n ja SIV:n käyttäytymisen float-lasin alalla.

114 Tavallisesta float-lasista on kantajien mukaan tullut homogeeninen tusinatuote. Kaikki tuottajat käyttävät samaa teknologiaa float-uunien rakentamiseen, float-lasin tuotantotekniikat ovat lähes samanlaisia kaikkialla Euroopassa ja jopa kaikkialla maailmassa, ja laatunormit ja -kriteerit, työn organisointi ja laatutaso ovat huomattavan samankaltaisia kaikissa Euroopan tehtaissa. Tämän vuoksi käyttäjien on perustuotteiden tasolla äärimmäisen vaikeaa erottaa toisistaan eri tuottajien tuotteita. Tavallisesta tasolasista on tullut todellinen raaka-aine, "commodity", kuten kullasta tai alumiinista. Tämän vuoksi lasin hinta on suunnilleen sama kaikissa maissa, joissa on suuria lasin tuottajia. Mahdollisesti olemassaolevat hintojen vaihtelut johtuvat täydentävistä kustannuksista, kuten kuljetuskustannuksista. Tämä toteamus on olennainen seikka markkinoiden järjestelmän ymmärtämisessä sekä yritysten tiettyjen menettely- ja käyttäytymistapojen oikeassa arvioinnissa.

115 Float-lasia on useina väreinä ja paksuuksina. Värittömän lasin lisäksi Euroopan markkinoilla on muiden alojen kuin autoteollisuuden markkinoiden osalta saatavilla kuutta väriä ja autoteollisuuden markkinoiden osalta neljää väriä. Värillisen lasin valmistaminen on vaikeampaa ja kalliimpaa kuin värittömän lasin valmistaminen, sillä värillisen lasin valmistuksessa tarvitaan lisäainesosina mineraali- ja kemiallisia aineita. Eri lasin paksuuksia on noin viisitoista, ja paksuudet vaihtelevat kahdesta millimetristä yli kahteenkymmeneen.

116 Kantajien mukaan komissio itse myönsi vuoden 1981 päätöksessään tuotteen homogeenisuuden (kohta II. A.3 a.1, sivu 39), mutta käsiteltävänä olevassa päätöksessä se on kieltäytynyt tai jättänyt ottamasta huomioon tätä homogeenisuutta selityksenä tietyille markkinoilla havaitsemilleen ilmiöille.

117 Tasolasiteollisuus kattaa useita toimintoja ja ammattialoja, joista tärkeimmät ovat peruslasin valmistus (jota jo edellä tarkasteltiin), käsittely ja erikoistuotteiden valmistus.

118 Päätöksessä on kantajien mukaan laiminlyöty käsittelyn tärkeys. Lähes 78 prosenttia kokonaistuotannosta käsitellään (eristyslasi, laminoitu rakennuslasi ja heijastava lasi, rakennusteollisuuden turvalasi, kotitalouslaitteiden lasi, peililasi). Käsittelemällä valmistetaan mm. laminoitua lasia, lämpölasia, karkaistua lasia, kaksinkertaista lasia, eristyslasia ja pinnoitettua lasia. Italiassa näitä toimintoja suorittavat yleensä riippumattomat yritykset, joista toiset keskittyvät yksinomaan lasin käsittelyyn ja toiset toimivat myös tukkukauppiaina, jakelijoina ja käsittelijöinä. Yksinomaan käsittelijöinä toimivilla yrityksillä on oma dynamiikkansa ja niiden prioriteetit eroavat tukkukauppiaiden prioriteeteista sen vuoksi, että ne eivät ole niin herkkiä hintavaihteluille eivätkä tee spekulatiivisia ostoja ja että niiden kannattavuus tulee käsittelyn lisäarvosta eikä pelkästään tuotteiden ostosta ja jälleenmyynnistä.

119 Päätöksessä esitetyt moititut käyttäytymiset (hintojen ja alennusten samanlaisuus, lähetyspäivien samanaikaisuus, tukkukauppiaiden luokittelu, kokoukset jne.) koskevat kantajien mukaan yksinomaan tavallisia float-tuotteita, jotka jälleenmyydään tukkukauppiaiden kautta. Tällainen käyttäytyminen kattaa kuitenkin ainoastaan 30 prosenttia tasolasin kokonaiskulutuksesta Italiassa, eikä päätöksen mukaisesti 76-80 prosenttia kokonaiskulutuksesta, ja tämä vääristää käyttäytymisen vaikutusten ja vakavuusasteen arviointia.

120 Erikoistuotteet, joita myöskään ei mainita päätöksessä, ovat korkean teknologian tuotteita, jotka täyttävät erityisen vaativat erikoissuoritukset ja/tai -standardit (esimerkiksi heijastavat lasit, laminoidut lasit, selektiivilasit ja hopeoitavat lasit). Kyseiset tuotteet ovat hyvinkin eriytettyjä tuottajien mukaan, ja tuottajat käyvät todellista teknologista kamppailua kehittääkseen jatkuvasti uusia tuotteita, jotka olisivat strategisia tuottajien markkina-aseman kannalta. Nämä keskenään äärimmäistä kilpailua käyvät tuotteet kattavat yli kolmasosan moitittujen yritysten liikevaihdosta. Lisäksi nämä tuotteet ovat kilpailuväline muiden tuotteiden kannalta, sillä niiden avulla tuottajat voivat vahvistaa merkki-imagoaan, saada uusia markkinoita ja siten vahvistaa asemaansa perustasolasin ja käsitellyn lasin markkinoilla. Erikoistuotteet ovat lisäksi perustana muiden alojen markkinoiden elpymiselle.

121 Autoteollisuuden markkinoiden ja muiden alojen markkinoiden organisaatio ja toiminta ovat täysin erilaisia, silla muiden alojen markkinoiden toimituksista huolehtivat pääasiassa tukkukauppiaat ja käsittelijät, joille tuottajat myyvät tuotteensa käsittelemättöminä tai käsittelylinjoilla käsiteltyinä, kun taas autoteollisuuden markkinoilla lasi on yksinomaisesti käsiteltyä ja se käsitellään auton valmistajien vaatimusten mukaisesti ja toimitetaan niille suoraan tuottajilta. Välittäjien puuttuminen autoteollisuuden markkinoilta selittyy käsittelyn tärkeydellä ja monimutkaisuudella, siitä aiheutuvilla huomattavilla kustannuksilla, vaatimuksella kiinteistä ja jatkuvista suhteista autonvalmistajiin malleja kehitettäessä ja valmistettaessa sekä "just in time -periaatteella" (toimitus suoraan kokoonpanolinjalle eikä auton valmistajan varastoon).

122 Vaikka komissio hyväksyi kyseisten markkinoiden erillisyyden 85 artiklan osalta, se ei ole suostunut ottamaan niiden erillisyyttä huomioon 86 artiklan soveltamisen osalta. Komissio on vain ilman selittelyjä esittänyt, että tarkasteltavat markkinat ovat tasolasin markkinat yleensä.

123 Float-lasin teollisen tuotannon ominaispiirteiden osalta kantajat korostavat, että float-uunit ovat raskaita ja heikosti muunnettavissa olevia tuotantovälineitä. Jotta uunit olisivat kannattavia, niillä on oltava huomattavan suuri kapasiteetti (noin 500 tonnia päivässä) ja niitä on käytettävä maksimaalisesti (24 h/vrk) ja rationaalisesti. Float-uunin rakentamisessa on kysymys on merkittävästä investointipäätöksestä (noin 100 miljoonaa ecua), eikä teollisuus siten voi mukautua kysynnän vaihteluihin nopeasti ja joustavasti. Kun uuni on otettu käyttöön, sen on oltava jatkuvasti käytössä, mikä välttämättä nostattaa tuotantoa ja lisää ylikapasiteetin vaaraa.

124 Float-uunit eivät myöskään ole toiminnaltaan joustavia, sillä yksi uuni voi kerrallaan tuottaa ainoastaan yhtä väriä ja yhtä paksuutta. Värin vaihtamiseen tarvitaan aikaa (noin kaksi viikkoa) ja tästä seuraa huomattava tuotannon pieneneminen (7 000 tonnia myytävää tuotetta uunilta, joka tuottaa 500 tonnia päivässä). Tuotantojaksojen on pakko kestää pitkään ja vastata huomattavaan tarpeeseen ollakseen taloudellisesti kannattavia, vaikka markkinoilla kysyttyjen tuotteiden valikoima on hyvin laaja. Lisäksi tasolasia ei suuren kokonsa vuoksi olisi taloudellista varastoida suurina määrinä eikä pitkiksi ajoiksi.

125 Edelleen, säännöllisin väliajoin välttämättömät korjaukset ja kunnostukset on tehtävä uunin ollessa kylmänä ja aiheuttavat tuotannon pysäyttämisen joka viides tai kuudes vuosi. Tällöin float-uunit ovat poissa toiminnasta useiden kuukausien ajan, kuten silloinkin, kun uuneja tehdään teknisesti paremmiksi tai kun niiden kapasiteettia parannetaan.

126 Näiden tekijöiden vuoksi tarjonnan mukauttaminen kysyntään on äärimmäisen vaikeata ja kunkin tuottajan on sekä teknisesti että taloudellisesta mahdotonta kaikkina aikoina saattaa markkinoille koko tuotevalikoimaa. Nämä tekniset rajoitukset ja taloudelliset realiteetit, jotka pakottavat tuottajat yhdistämään mahdollisimman rationaalisen kapasiteetin käytön tarpeeseen saattaa tuotteita markkinoille, selittävät, minkä vuoksi tuottajille on olosuhteiden mukaan objektiivista etua tuotteidensa ostamisesta tai myymisestä kilpailijoille.

127 Vaikka on totta, että "vain harvat yritykset voivat ottaa kannettavakseen autolasin käsittelystä aiheutuvat kustannukset ja riskit" (13 kohta), kantajat painottavat, että tämä johtuu edellä 121 kohdassa esitetyistä syistä.

c) Tarjontaa koskevat väitteet

128 Kantajat arvioivat Euroopan (myytävän) tuotannon kokonaiskapasiteetiksi vuonna 1989 noin 5 100 000 tonnia, ja vuonna 1986 se oli 4 444 000 tonnia ja vuonna 1982 4 176 000 tonnia (lähde GEPVP, 175). Vuonna 1985 Italian float-lasin tuotanto oli 700 000 tonnia ja vuonna 1986 vastaavasti 673 000 tonnia, ja lasi tuotettiin viidessä float-uunissa, joista yksi oli FP:n, yksi SIV:n, yksi FP:n ja SIV:n yhteinen ja kaksi VP:n (lähde Assovetro Istat, 187). Vuoden 1987 lopulla SIV käynnisti tuotannon uudessa float-uunissa, Porto Margherassa (Veneziana Vetro).

129 Euroopan, Yhdistynyt kuningaskunta mukaan lukien, tasolasimarkkinoilla Italian markkinat ovat kolmanneksi - tai vuodesta riippuen neljänneksi - suurimmat, ja Italian osuus Euroopan tasolasin kokonaiskulutuksesta vuonna 1986 oli 14,1 prosenttia, eikä se koskaan ollut ollut suurempi kuin 16,3 prosenttia (189).

130 Päätöksen mukaan kyseiset kolme tuottajaa pitävät hallussaan 79 prosenttia Italian muiden kuin autoteollisuuden alojen markkinoista. Kantajat väittävät, että niiden osuus Italian muiden alojen markkinoista on kysymyksessä olevan ajanjakson aikana ollut suurimmillaan vuonna 1986 ainoastaan 63,7 prosenttia, kun SIV on ottanut haltuunsa Vetrocoken. Kantajien mukaan niiden markkinaosuus on vuosien 1982 ja 1986 välisenä aikana ollut noin 56,2 prosenttia. Komission mukaan tämä selittyy sillä, että Ranskasta tulevaa tuontia ei voitu pitää riippumattomana tuontina, jos myyjä oli jokin italialaiseen tuottajaan etuyhteydessä oleva yhtiö. Tälle kannalle ei anneta perusteluja. Kantajien mukaan VP:n tytäryhtiö Boussoisilla on ulkopuolinen osakkeenomistaja, joka omistaa 30 prosenttia yhtiön pääomasta ja jonka vuoksi yhtiön oli toimittava oman etunsa mukaisesti, riippumatta VP:stä, jonka omistajista 20 prosenttia on riippumattomia osakkeenomistajia ja joka myöskään ei siis ollut täysin PPG:n valvonnassa. Boussoisin tuonnit Italiaan olivat riippumattomia tuonteja (yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa 75/84, Metro v. komissio, 22.10.1986, Kok. 1986, s. 3021). Joka tapauksessa vuoden 1986 tuonnit vastasivat noin kolmasosaa Italian muiden alojen tasolasimarkkinoista. Vaikka markkinoiden rakenne on hieman muuttunut sen jälkeen kun PPG oli vuonna 1982 ottanut Boussoisin haltuunsa, tuontivirroista, jopa tytäryhtiöiden tuonneista, ilmenee, että tuonti on taloudellisesti kannattavaa. Myös vientivirrat ovat merkittävän suuria (30 %).

131 Näin ollen päätöksessä vahvistetaan virheellisesti, että Italian markkinat ovat relevantit maantieteelliset markkinat sen vuoksi, että yritykset voisivat suunnata maan rajojen ulkopuolelle ainoastaan marginaalisilla kustannuksilla tuotettuja määriä. Mikään seikka asiakirja-aineistosta ei tue päätöksessä esitettyä väittämää. Sekä vuoden 1981 päätöksessään että Benelux-maiden sopimuksista ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista tasolasin markkinoilla 23 päivänä heinäkuuta 1984 tekemässään päätöksessä 84/388/ETY (EYVL L 212, s. 13, jäljempänä vuoden 1984 päätös) komissio on nimenomaisesti korostanut yhteisön sisäisen kaupan tärkeyttä. Näin ollen vuoden 1981 päätöksessä (6 kohta, sivu 35) on vahvistettu, että italialaisten tuottajien markkinaosuudet Italian tasolasimarkkinoilla olivat seuraavat: FP - 20 %, SIV - 14 %, VP - 14 %, Fabbrica Sciarra - 3 %, Vetro Coke - 3 % ja markkinoiden loppuosuus, eli 46 %, koostui tuonneista. Lisäksi päätöksessä on vahvistettu, että SIV ja VP olivat vuosina 1976 ja 1977 myyneet muille ETY:n markkinoille noin 55 prosenttia tuotannoistaan.

132 Vaikka on totta, kuten päätöksestä ilmenee, että tasolasin ala on 1980-luvun alkuvuosina ollut vaikeassa kriisissä, jolle on ollut ominaista huomattava ylikapasiteetti, alati kasvavat tuotantokustannukset, rakennus- ja autoteollisuuden kriisi ja energiakustannusten kasvu, joiden vuoksi tuottajat ovat kärsineet raskaita tappioita, nämä tuottajat ovat kuitenkin toteuttaneet tarvittavat rakennemuutostoimenpiteet (kannattamattomien tai vanhanaikaisten laitteiden sulkeminen, työntekijöiden vähentäminen, uusien välineiden käyttäminen, sijoitukset tehokkaampiin laitteisiin, erikoistuotteita koskeva tutkimus ja kehitys jne.). Tasolasiteollisuus on muista yhteisön raskaan teollisuuden aloista (esimerkiksi terästeollisuudesta) poiketen pystynyt selviytymään kriisistä ilman suurempia interventioita tai kansallisten tai yhteisön viranomaisten toteuttamia alakohtaisia erityistoimenpiteitä. Vuosien 1982 ja 1986 välisenä aikana tasolasin ala on siis ollut dynaaminen teollisuudenala, joka ei suinkaan ole yrittänyt selviytyä kriisistä turvautumalla markkinoiden jakamiseen ja muihin kiellettyihin sopimuksiin vaan joka on toiminut positiivisesti ja toteuttanut moitteettomia taloudellisia toimenpiteitä.

133 Kantajien mukaan komissio on virheellisesti todennut markkinoiden olevan taantuvat, pysyvästi ylikapasiteetissa ja estävän uusien tuottajien markkinoille pääsyn. Markkinat ovat päinvastoin kokeneet - ja kokevat vieläkin - useita ja olennaisia muutoksia: Glaverbelin siirtyminen Asahille, Boussoisin siirtyminen PPG:lle, Flachglasin siirtyminen Pilkingtonille; Guardianin sijoittautuminen Luxemburgiin kriisin ollessa syvimmillään; yhdeksän uuden linjan käynnistäminen vuodesta 1981 lähtien ja siten tuotantokapasiteetin kasvattaminen vuoden 1981 3,8 miljoonasta tonnista yli 5,1 miljoonaan tonniin vuonna 1989. Tämä kehitys ilmentää kilpailua, joka vallitsee tuottajien välillä, jotka taistelevat keskenään käyttäen apunaan uusia sijoituksia ja tuotteita.

134 Euroopan yleisestä tilanteesta, jolle on ollut ominaista ylikapasiteetti, huolimatta Italian markkinoilla on ollut pulaa tarjonnasta, mikä on tehnyt Italian markkinoista erityisen kiinnostavat ulkomaisten tuottajien kannalta. Tämän vahvistaa Italian tuonnin ja viennin taso (235).

135 Lisäksi SIV ja VP huomauttavat, että tarkastellun ajanjakson aikana Italian inflaatio oli hyvin korkealla ja vaihteli vuosikohtaisesti 12 ja 20 prosentin välillä, minkä vuoksi hintojen nousu on pikemminkin näennäistä kuin todellista ja vastaavat nousut eivät välttämättä ole lainvastaisia (215).

136 Eräs toinen tärkeä tekijä on, että "tuottajan" käsite kattaa useita ammattialoja: tavallisen tasolasin tuottaja, rakennuslasin käsittelijä, autolasin käsittelijä ja erikoistuotteiden tuottaja. Vaikka kaikki nämä toiminnot koskevat tasolasia, ne liittyvät kaikki eri markkinoihin, joilla kullakin on oma logiikkansa. Tavallisen tasolasin kaupalla ei välttämättä ole vaikutusta käsitellyn autolasin markkinoihin, jotka noudattavat muita lakeja.

137 Kukin kolmesta tuottajasta noudattaa omaa strategiaansa ja painottaa eri tavalla eri ammattialoja:

- FP keskittyy, osana Saint-Gobain-konsernin tehtävänjakoa, Italian markkinoihin ja harjoittaa huomattavaa käsittelytoimintaa muilla kuin autoteollisuuden aloilla;

- SIV saa kilpailuetua keskittymällä pikemminkin autolasin käsittelyyn; sen sijaan tavallisen tasolasin tuottajana se (ainakin päätöksessä tarkoitetun ajanjakson aikana) levittää kä