Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Léger 21 päivänä syyskuuta 2000. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Luxemburgin suurherttuakunta. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivi 97/13/EY. - Asia C-448/99.



Oikeustapauskokoelma 2001 sivu I-00607



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1. Euroopan yhteisöjen komissio vaatii tässä asiassa yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut telepalvelualan yleisten valtuutusten ja yksittäisten toimilupien yhteisistä puitteista 10 päivänä huhtikuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/13/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kaikkia kyseisen direktiivin 8 artiklan 3 kohdan ja 9 artiklan 2 kohdan noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä. Lisäksi komissio vaatii, että Luxemburgin suurherttuakunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

2. Komission mukaan eräät Luxemburgin oikeussäännöt eivät ole direktiivin mukaisia ja direktiivin täydellisen voimaansaattamisen varmistamiseksi on vielä toteutettava joitakin toimenpiteitä.

3. Komissio lähetti Luxemburgin hallitukselle 24.7.1998 virallisen huomautuksen ja kehotti sitä esittämään huomautuksensa kahden kuukauden kuluessa.

4. Luxemburgin hallitus esitti huomautuksensa 18.9.1998 päivätyllä kirjeellä. Se antoi komissiolle tiedoksi suurherttuakunnan asetuksen, jolla direktiivi pantiin osittain täytäntöön.

5. Komission mukaan Luxemburgin viranomaiset eivät antaneet tyydyttävää vastausta kaikkiin virallisessa huomautuksessa esitettyihin väitteisiin, joten komissio osoitti Luxemburgin suurherttuakunnalle 8.2.1999 perustellun lausunnon, johon tämä vastasi 13.4.1999 päivätyllä kirjeellä.

6. Komissio esittää Luxemburgin suurherttuakuntaa vastaan kaksi väitettä.

7. Komissio katsoo, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole saattanut voimaan 8 artiklan 3 kohdassa säädettyä velvollisuutta, jonka mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että yksittäisiin toimilupiin liitettäviä ehtoja koskevat tiedot julkaistaan aiheellisella tavalla.

8. Kaikkia kyseisessä artiklassa tarkoitettuja tietoja ei komission mukaan ole julkaistu. Telepalveluista 21.3.1997 annetun Luxemburgin lain 7 §:n 2 kohdan e alakohdan mukaista näyttöhakupalvelujen tarjoamista koskevat ehdot vahvistavaa suurherttuakunnan asetusta ei ole annettu.

9. Lisäksi komissio toteaa, että direktiivin 9 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa säädetty velvollisuus, jonka mukaan jäsenvaltioiden, jotka aikovat myöntää yksittäisiä toimilupia, on asetettava kohtuulliset määräajat, jotka eivät saa ylittää kuutta viikkoa hakemuksen vastaanottamisesta, on saatettu voimaan virheellisesti.

10. Hakijan pyynnöstä myönnettävien, televiestintää koskevien lupien myöntämisperusteiden ja myöntämismenettelyjen vahvistamisesta 2.7.1998 annetun suurherttuakunnan asetuksen 4 §:n 4 momentin mukaan Institut Luxembourgeois des télécommunicationsilla on tutkimusten tekemiseksi käytössään kuuden viikon määräaika, johon lisätään hakijalle huomausten esittämistä varten varatut 30 päivää sekä ILT:lle huomautusten vastaanottamisen jälkeen varatut 15 päivää. Ministerillä on tämän jälkeen käytössään 15 päivän määräaika päätöksen tekemiseksi, joten määräajan kokonaispituus on vähintään kolme ja puoli kuukautta.

11. Komissio huomauttaa, että säädetyn määräajan tällainen ylittäminen ei direktiivin 9 artiklan 2 kohdan nojalla saa olla järjestelmällistä eikä sitä voida sallia kuin erityisissä tapauksissa. Komission mukaan Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut direktiivin mukaista velvollisuutta, koska se ei ole säätänyt, että toimiluvan hakijalle on ilmoitettava hakemusta koskevasta päätöksestä kuuden viikon kuluessa.

12. Luxemburgin suurherttuakunta esittää vastineessaan, että luonnos näyttöhakupalvelujen perustamista ja tarjoamista koskevat ehdot vahvistavaksi suurherttuakunnan asetukseksi on annettu 7.12.1999 Conseil d'État'lle lausunnon saamista varten ja että se on ilmoitettu komissiolle vuoden 1999 joulukuun alussa. Luxemburgin suurherttuakunta lisää, että niiden neuvoa-antavien elinten, joille kyseinen luonnos on annettu, lausunnon saamisen ei pitäisi kestää kauan, joten täytäntöönpanon pitäisi olla suoritettu vuoden 2000 ensimmäisen vuosipuoliskon aikana.

13. Direktiivin virheellistä voimaan saattamista koskevan väitteen osalta Luxemburgin hallitus väittää, että vuoden 1998 asetuksen 5 § on yhdenmukainen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan kanssa. Luxemburgin suurherttuakunnan mukaan direktiivin 9 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisen jäsenvaltion edellytetään ilmoittavan hakijalle hakemuksen lopputuloksesta asetetussa määräajassa, eikä siten, että kyseisen jäsenvaltion edellytetään myöntävän hakijalle lopullisen toimiluvan tässä määräajassa. Vuoden 1998 asetuksen 5 §:ssä säädetään, että hakija saa luonnoksen toimiluvasta tai sen hylkäävästä päätöksestä.

14. Komissio huomauttaa vastauskirjelmässään, etteivät Luxemburgin viranomaiset kiistä rikkomusta. Komissio lisää, että direktiivissä edellytetään, että hakijalle ilmoitetaan toimiluvan myöntävästä tai epäävästä päätöksestä kuuden viikon kuluessa. Luxemburgin lainsäädännössä säädetty menettely sitä vastoin kestää vähintään kolme ja puoli kuukautta, eli paljon kauemmin kuin direktiivissä tarkoitetut kuusi viikkoa.

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen

15. On muistettava, että direktiivi koskee menettelyjä telepalvelujen tarjoamista varten myönnettävien valtuutuksien sekä näihin valtuutuksiin liittyvien ehtojen osalta, mukaan lukien valtuutukset näiden palvelujen tarjoamisen edellyttämien televerkkojen perustamiseksi ja/tai tarjoamiseksi.

16. Direktiivin 25 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan sekä julkaistava valtuutuksiin liittyvät ehdot ja menettelyt viipymättä ja viimeistään 31.12.1997. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

17. Komission ensimmäisen väitteen osalta on todettava, että Luxemburgin suurherttuakunta vaatii hieman ristiriitaisesti kanteen hylkäämistä, vaikka se myöntääkin, että asetusluonnos on ilmoitettu komissiolle vuoden 1999 joulukuussa eli kaksi vuotta direktiivin 25 artiklassa asetetun määräajan jälkeen. Vastineesta sitä paitsi ilmenee, että asetus, johon Luxemburgin hallitus vetoaa, ei ole lopullinen säädös, eikä siten voida katsoa, että direktiivi olisi saatettu sillä tehokkaasti voimaan kyseisen jäsenvaltion oikeusjärjestyksessä.

18. Siten on todettava, ettei direktiivin 8 artiklan 3 kohtaa ole saatettu täydellisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystä, sillä näyttöhakupalvelujen tarjoamista koskevat ehdot vahvistavaa säädöstä ei ole annettu, tai ainakaan sitä ei ole annettu perustellussa lausunnossa asetetussa määräajassa.

19. Toisen väitteen, joka koskee sitä, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut direktiivin 9 artiklan 2 kohtaa, osalta on palautettava mieleen tämän säännöksen tarkka sisältö.

20. Direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Kun jäsenvaltio aikoo myöntää yksittäisiä toimilupia, sen on

- myönnettävä yksittäiset toimiluvat julkisen, ketään syrjimättömän ja avoimen menettelyn mukaisesti, ja tätä varten sovelletaan kaikkiin hakijoihin samoja menettelyjä, jollei ole perusteltua aihetta poiketa tästä, ja

- asetettava kohtuulliset määräajat ja muun muassa ilmoitettava hakemusta koskevasta päätöksestä hakijalle mahdollisimman pian, kuitenkin viimeistään kuuden viikon kuluttua hakemuksen vastaanottamisesta. Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi annetuissa säännöksissä jäsenvaltiot voivat pidentää tätä määräaikaa neljään kuukauteen saakka puolueettomasti perustelluissa tapauksissa, jotka on määritelty täsmällisesti kyseisissä säännöksissä. Jos kyse on erityisesti vertailevasta tarjousmenettelystä, jäsenvaltiot voivat pidentää tätä määräaikaa vielä enintään neljällä kuukaudella. Nämä määräajat eivät rajoita soveltuvien kansainväliseen taajuuksien ja satelliittien yhteensovittamiseen liittyvien kansainvälisten sopimusten noudattamista."

21. Kun 9 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa täsmennetään, että jäsenvaltion on "asetettava kohtuulliset määräajat", siinä tuodaan yksiselitteisesti esiin lainsäätäjän tahto rajoittaa sitä aikaa, joka on varattu jäsenvaltioille yksittäisiä toimilupia koskevien hakemusten tutkimiseen.

22. Kyseisestä säännöksestä ilmenee, että jäsenvaltion on ilmoitettava hakemusta koskevasta päätöksestä viimeistään kuuden viikon kuluessa. Direktiivissä asetetut vaatimukset toimivaltaisten viranomaisten päätöksenteon nopeudesta ja päätöksen mahdollista väliaikaisuutta koskevien viittausten puuttuminen ovat perusteena sille, että 9 artiklan 2 kohdan toista luetelmakohtaa on tulkittava siten, että tässä säännöksessä asetetussa määräajassa tehtävät päätökset ovat lopullisia.

23. Vastinekirjelmästä ilmenee, että Luxemburgin hallituksen mukaan jäsenvaltioiden on kyseisessä määräajassa ilmoitettava hakijalle "hakemuksen lopputuloksesta" eikä myönnettävä lopullista toimilupaa. Vuoden 1998 asetuksen 4 ja 5 §:n valossa tulkittuna tämä ilmaus osoittaa, että kyseisen säännöksen nojalla se päätös, joka kansallisten viranomaisten on annettava hakijalle tiedoksi kuuden viikon kuluessa, ei välttämättä ole lopullinen.

24. Vuoden 1998 asetuksen 4 §:n 4 momentissa nimittäin säädetään, että ILT:llä "on käytössään kuuden viikon määräaika toimilupaa tai sen hylkäävää päätöstä koskevan luonnoksen valmistelemiseksi ja lähettämiseksi hakijalle", mistä ilmenee, että päätöstä voidaan sen luonteesta johtuen muuttaa. Tämä tulkintatapa vahvistuu saman asetuksen 5 §:ssä, jossa ministerille annetaan toimiluvan myöntämistä koskeva päätösvalta ilman, että kyseinen viranomainen olisi säännöksestä ilmenevällä tavalla sidottu ILT:n alun perin tekemään luonnokseen tai päätökseen, ja vaikka tätä päätösvaltaa oletettavasti käytetään ILT:lle hakijan tiedottamiseksi varatun kuuden viikon kuluttua.

25. Siten on ilmeistä, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole saattanut direktiiviä täydellisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystään.

26. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Luxemburgin suurherttuakunnan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Luxemburgin suurherttuakunta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Ratkaisuehdotus

27. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

1) toteaa, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut telepalvelualan yleisten valtuutusten ja yksittäisten toimilupien yhteisistä puitteista 10 päivänä huhtikuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/13/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kaikkia kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä;

2) velvoittaa Luxemburgin suurherttuakunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.