Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu kolmas jaosto) tuomio 14 päivänä toukokuuta 1998. - Mo Och Domsjö AB vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta - Kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästi toiminnasta vastuuseen joutuminen - Relevantit tuotemarkkinat - Tietojen vaihto - Kieltomääräys - Sakko - Sakon suuruuden määrääminen - Perustelut - Lieventävät asianhaarat. - Asia T-352/94.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu II-01989



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla)

2 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Väitetiedoksianto - Välttämätön sisältö - Tiettyjä tietoja ei ole annettu yrityksille - Osittain näihin tietoihin perustuva komission lopullinen päätös - Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen - Koko lopullisen päätöksen pätevyys - Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii päätöksen asianmukaisuuden - Ilmoittamatta jätettyjä tietoja ei oteta huomioon

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artikla)

3 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Komission päätös, jolla todetaan kilpailusääntöjen rikkominen - Konsernin tytäryhtiö rikkoo kilpailusääntöjä - Emoyhtiölle osoitettu päätös - Emoyhtiö vetoaa kanneperusteeseen, jonka mukaan päätöksen adressaatti on väärä - Tutkittavaksi ottaminen - Taloudellisilla seikoilla ei ole merkitystä

(EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan 4 kohta)

4 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Yrityksen käsite - Taloudellinen kokonaisuus - Kilpailusääntöjen rikkomisesta vastuuseen joutuminen

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

5 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Suostuminen sellaisen toimielimen perustamiseen ja sen kokouksiin osallistumiseen, jonka kilpailunvastaisen tarkoituksen sen perustaneet yritykset tiesivät ja hyväksyivät - Seikka, jonka perusteella kartelliin voidaan katsoa osallistutun

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

6 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Kilpailusääntöjen rikkomisen lopettaminen - Yrityksille asetetut velvoitteet - Suhteellisuus - Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohta)

7 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Päätös, jolla useille yrityksille määrätään sakkoja kilpailusääntöjen rikkomisesta

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

8 Oikeudenkäyntimenettely - Kannekirjelmä - Muotovaatimukset - Yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista - Kanneperusteen tueksi esitettyjä perusteluja koskevat samanlaiset vaatimukset

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohta)

9 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus ja kesto - Harkinnassa huomioon otettavat seikat - Mahdollisuus korottaa sakkojen tasoa niiden varoittavan vaikutuksen vahvistamiseksi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

10 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Yrityksen asenne hallinnollisessa menettelyssä - Sakosta myönnetyt alennukset ovat lainvastaisia, jos ne myönnetään yrityksille, jotka eivät ole nimenomaisesti myöntäneet komission tosiasiaväitteitä - Yritys ei voi vedota yhdenvertaisuusperiaatteeseen saadakseen sakosta lainvastaisen alennuksen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

11 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus - Lieventävät asianhaarat - Tehokkaan kilpailusääntöjen noudattamisohjelman käyttöön ottaminen yhteisön kilpailusääntöihin mukautumiseksi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

12 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Yrityksen aiempi toiminta

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

13 Yksittäispäätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tavoitteena on mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja antaa sille, jota asia koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, kuitenkin niin, että tämän velvollisuuden laajuus riippuu kyseisen päätöksen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, missä se on tehty.

Vaikka komissio on perustamissopimuksen 190 artiklan perusteella velvollinen perustelemaan päätöksensä mainitsemalla ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin päätös oikeudellisesti perustuu, sekä ne syyt, joiden vuoksi komissio on tehnyt päätöksensä, komission ei kuitenkaan tarvitse käsitellä kaikkia niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka hallinnollisen menettelyn kuluessa on esitetty.

14 Väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu - vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetty - selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Vain tämän edellytyksen täyttäessään väitetiedoksianto voi täyttää sen tehtävän, joka sille on yhteisön asetuksilla annettu, eli että sen on annettava yrityksille kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen.

Silloin kun tiettyjä tietoja ei ole esitetty väitetiedoksiannon tekstissä eikä sen liitteissä ja kun asianomainen yritys ei siis ole voinut tehokkaasti esittää huomautuksiaan kyseisistä tosiseikoista, komissio ei saa käyttää näitä tietoja päätöksensä perustana. Tämä kyseisen yrityksen puolustautumisoikeuksien loukkaaminen ei kuitenkaan sellaisenaan voi vaikuttaa koko päätöksen pätevyyteen, koska päätös ei perustu ainoastaan näihin tietoihin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on jätettävä nämä tosiseikat huomiotta päätöksen asianmukaisuutta tutkittaessa.

15 Yrityksellä, jonka on komission päätöksen päätösosassa todettu osallistuneen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen, on tästä syystä perusteltu intressi riitauttaa tämä toteamus täysin riippumatta taloudellisista seikoista, koska kyseinen toteamus voi ainakin vahingoittaa sen mainetta. Se voi siten väittää, että päätös olisi pitänyt osoittaa sen osakkuusyhtiölle, jonka se on sittemmin hankkinut omistukseensa, vaikka se myöntääkin vastaavansa kyseisen yrityksen velvoitteista, jos sakko lopulta määrätään sille.

16 Kun perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa kielletään yrityksiä erityisesti tekemästä sellaisia sopimuksia tai osallistumasta sellaisiin yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla, artikla koskee taloudellisia yksiköitä, joista kullakin on erillinen organisaatio, joka muodostuu henkilöistä sekä aineellisista ja aineettomista tekijöistä ja jolla pysyvästi pyritään tiettyyn taloudelliseen päämäärään eli tällainen on sellainen organisaatio, joka voi osallistua tämän määräyksen rikkomiseen.

Silloin kun useat konserniyhtiöt ovat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen ja kun konserni muodostaa yhden ja saman yrityksen, komissio voi aiheellisesti osoittaa päätöksen, jossa kilpailusääntöjen rikkominen todetaan, konsernille itselleen, jota emoyhtiö edustaa.

17 Suostuminen sellaisen toimielimen perustamiseen ja sen kokouksiin osallistumiseen, jonka kilpailunvastaisen - erityisesti tulevia hinnankorotuksia koskevista keskusteluista muodostuvan - tarkoituksen toimielimen perustamiseen osallistuneet yritykset tiesivät ja hyväksyivät, on riittävä peruste siihen, että yrityksen voidaan katsoa olevan vastuussa hintoja koskeneesta salaisesta yhteistyöstä.

18 Sovellettaessa asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohtaa yritystä voidaan kieltää jatkamasta tiettyjä lainvastaisiksi todettuja toimintoja, menettelytapoja tai tilanteita, mutta myös kieltää alkamasta toimia samalla tavalla myöhemmin. Koska tätä säännöstä on sovellettava suhteessa todettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, komissiolla on toimivalta määrätä niiden velvoitteiden laajuudesta, joita asianomaisille yrityksille asetetaan, jotta rikkominen saataisiin loppumaan. Yrityksille asetetut velvoitteet eivät kuitenkaan saa ylittää sitä, mikä on asianmukaista ja tarpeellista tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi eli asiassa rikottujen sääntöjen mukaisen laillisen oikeustilan palauttamiseksi.

Asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytyksiä ei täytä kielto, jolla pyritään estämään sellaisten puhtaasti tilastollisten tietojen vaihto, jotka eivät ole yrityskohtaisia tai yksilöitävissä, sillä päätöksestä ei ilmene komission katsoneen, että tällainen tietojen vaihto sellaisenaan merkitsisi perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomista, ja pelkästään se, että tilastotietojen vaihtoa koskevaa järjestelmää voidaan käyttää kilpailunvastaisiin tarkoituksiin, ei tee siitä tämän määräyksen vastaista, koska sen kilpailunvastaiset vaikutukset on tällaisessa tapauksessa todettava konkreettisesti.

19 Yksittäispäätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tavoitteena on mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja antaa sille, jota asia koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, kuitenkin niin, että tämän velvollisuuden laajuus riippuu kyseisen päätöksen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, missä se on tehty.

Kun on kyse päätöksestä, jolla useille yrityksille määrätään sakkoja yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, perusteluvelvollisuuden laajuus on määrättävä ottaen huomioon se, että rikkomisten vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asian erityisolosuhteet, asiayhteys ja sakkojen varoittava vaikutus, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Komissiolla on kunkin sakon määrää vahvistaessaan lisäksi harkintavaltaa, eikä voida katsoa, että se olisi tätä tehdessään velvollinen soveltamaan tarkkaa matemaattista kaavaa.

Komission toimenpiteiden varoittava vaikutus liittyy jo luonnostaan siihen, että komissio käyttää toimivaltaansa määrätä sakkoja, joten komissiolla ei ole velvollisuutta mainita tätä tavoitetta erikseen päätöksessä.

Päätöksen perustelujen on oltava itse päätöksessä, ja komission myöhemmät selitykset voidaan ottaa huomioon vain poikkeuksellisissa olosuhteissa.

Kun komissio toteaa päätöksessä, että yhteisön kilpailusääntöjä on rikottu, ja määrää rikkomiseen osallistuneille yrityksille sakkoja siten, että se ottaa sakkojen määrää vahvistaessaan järjestelmällisesti huomioon tietyt perusseikat, sen on mainittava nämä seikat itse päätöksessä, jotta ne, joille päätös on osoitettu, voivat tarkastaa, onko sakkojen taso perusteltu, ja arvioida mahdollisen syrjinnän olemassaoloa.

20 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan mukaan kanteessa on oltava yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Tämä on ilmaistava niin selvästi ja tarkasti, että vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi antaa kanteen johdosta ratkaisun tietyissä tapauksissa jopa ilman muita tietoja. Kanteessa on näin ollen nimenomaisesti selitettävä, mitä kanteen perustana oleva oikeudellinen peruste sisältää, eikä pelkkä ylimalkainen viittaaminen tähän perusteeseen täytä työjärjestyksessä asetettuja vaatimuksia. Vastaavien vaatimusten on täytyttävä silloinkin, kun kanneperusteen tueksi esitetään väite.

21 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruutta harkittaessa otetaan huomioon sekä rikkomisen vakavuus että sen kesto. Rikkomisen vakavuutta harkittaessa on otettava huomioon useita seikkoja, muun muassa asian erityiset olosuhteet, asiayhteys ja sakkojen varoittava vaikutus, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Komissio voi sakkojen yleistä tasoa harkitessaan perustellusti ottaa huomioon, että yhteisön kilpailusääntöjen selvät rikkomiset ovat vielä melko yleisiä, joten se voi korottaa sakkojen tasoa niiden varoittavan vaikutuksen vahvistamiseksi. Vaikka komissio on aikaisemmin määrännyt tietyntasoisia sakkoja tietyntyyppisistä rikkomisista, se ei estä sitä korottamasta tätä tasoa asetuksessa N:o 17 säädetyissä rajoissa, jos osoittautuu, että se on välttämätöntä yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi.

Komissio voi kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta arvioidessaan lisäksi ottaa huomioon asianomaisten yritysten toimenpiteet salaisen yhteistyön peittämiseksi.

Komissio voi sakkojen yleistä tasoa vahvistaessaan ottaa huomioon muun muassa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisen pitkän keston ja ilmeisyyden ja sen, että se on tapahtunut siitä huolimatta, että komission aikaisempi päätöskäytäntö olisi pitänyt ymmärtää varoitukseksi.

22 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruutta määrättäessä sakon alentaminen hallinnollisessa menettelyssä harjoitetun yhteistyön vuoksi on perusteltua vain, jos komissio on yrityksen käyttäytymisen vuoksi voinut todeta kilpailusääntöjen rikkomisen helpommin ja tarpeen vaatiessa saada sen loppumaan.

Jos yritys nimenomaisesti ilmoittaa, ettei se kiistä niitä tosiasiaväitteitä, joihin komission siihen kohdistamat väitteet perustuvat, sen voidaan katsoa helpottaneen komission tehtävää eli yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisten toteamista ja niistä rankaisemista. Komissiolla on kilpailusääntöjen rikkomisen toteavissa päätöksissään oikeus katsoa, että tällainen käyttäytyminen merkitsee tosiasiaväitteiden myöntämistä, ja pitää sitä todisteena kyseisten väitteiden paikkansapitävyydestä. Sakon alentaminen voi siis olla perusteltua tällaisen käyttäytymisen vuoksi.

Asia on toisin, jos yritys väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa kiistää komission väitetiedoksiannossa esittämien väitteiden keskeiset osat, jos se jättää kokonaan vastaamatta tai jos se ilmoittaa vain, ettei se ota kantaa komission esittämiin tosiasiaväitteisiin. Jos yritys hallinnollisessa menettelyssä omaksuu tällaisen asenteen, se ei helpota komission tehtävää.

Sakkojen alentamista on pidettävä lainmukaisena vain, jos kyseiset yritykset ovat nimenomaisesti ilmoittaneet, etteivät ne kiistä tosiasiaväitteitä, eikä yritys, joka ei ole toiminut näin, voi vaatia, että sen sakkoa alennettaisiin hallinnollisessa menettelyssä harjoitetun yhteistyön vuoksi, sillä vaikka komissio olisikin käyttänyt lainvastaista perustetta alentaessaan niiden yritysten sakkoja, jotka eivät myöskään olleet tehneet tällaista nimenomaista ilmoitusta, yhdenvertaisuusperiaatteen on oltava sopusoinnussa laillisuusperiaatteen kanssa; laillisuusperiaatteen mukaan kukaan ei voi edukseen vedota lainvastaisuuteen, joka hyödyttää jotakuta toista.

23 Vaikka kilpailusääntöjen noudattamisohjelman käyttöön ottaminen yhteisön kilpailusääntöihin mukautumiseksi osoittaakin kyseisen yrityksen halua estää kilpailusääntöjen rikkominen tulevaisuudessa ja vaikka ohjelma näin ollen osaltaan mahdollistaakin sen, että komissio voi paremmin hoitaa tehtävänsä, joka koostuu erityisesti perustamissopimuksessa vahvistettujen periaatteiden soveltamisesta kilpailun alalla ja pyrkimyksestä saada yritykset toimimaan näiden periaatteiden mukaisesti, pelkästään se, että komissio on aikaisemmassa päätöskäytännössään eräissä tapauksissa ottanut lieventävänä asianhaarana huomioon kilpailusääntöjen noudattamisohjelman käyttöön ottamisen, ei merkitse, että komissiolla olisi velvollisuus toimia samoin tietyssä tapauksessa, silloin kun se vahvistaa yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruuden.

24 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruutta vahvistettaessa sitä, että komissio on jo aikaisemmin todennut jonkin yrityksen rikkoneen kilpailusääntöjä ja tarpeen vaatiessa määrännyt tästä seuraamuksen, voidaan pitää raskauttavana asianhaarana tämän yrityksen osalta, mutta se, ettei kilpailusääntöjä ole aiemmin rikottu, on tavanomainen tilanne, jota komission ei tarvitse ottaa huomioon lieventävänä asianhaarana.

Asianosaiset

Asiassa T-352/94,

Mo och Domsjö AB, Ruotsin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Örnsköldsvik (Ruotsi), edustajinaan solicitor Antony Woodgate, solicitor Martin Smith ja solicitor Vincent Smith, Lontoo, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Arendt & Medernach, 8-10 rue Mathias Hardt,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamies Richard Lyal ja komissiossa toimiva kansallinen virkamies Rosemary Caudwell, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/601/EY (IV/C/33.833 - Kartonki; EYVL L 243, s. 1) kumoamista,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(laajennettu kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: presidentti B. Vesterdorf sekä tuomarit C. P. Briët, P. Lindh, A. Potocki ja J. D. Cooke,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Palacio González,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 25.6.1997-8.7.1997 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Tämä asia koskee EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehtyä komission päätöstä 94/601/EY (IV/C/33.833 - Kartonki; EYVL L 243, s. 1), sellaisena kuin se on oikaistuna ennen sen julkaisemista 26 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyllä komission päätöksellä C(94) 2135 lopullinen (jäljempänä päätös). Komissio määräsi päätöksessään 19:lle yhteisössä kartonkia tuottavalle ja toimittavalle yritykselle sakkoja perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

2 Päätöksen kohteena oleva tuote on kartonki. Päätöksessä mainitaan kolme kartonkityyppiä, joista käytetään nimityksiä GC-, GD- ja SBS-laatu.

3 GD-kartonkilaadun (jäljempänä GD-kartonki) sisäpinta on harmaa (uusiopaperia), ja tätä laatua käytetään yleensä muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden pakkauksiin.

4 GC-kartonkilaadun (jäljempänä GC-kartonki) pinta on valkoinen, ja tätä laatua käytetään yleensä elintarvikkeiden pakkauksiin. GC-kartonki on parempilaatuista kuin GD-kartonki. Aikana, jota päätös koski, näiden kahden tuotteen hintaero oli yleensä noin 30 prosenttia. Hyvälaatuista GC-kartonkia käytetään jossain määrin myös painotuotteisiin.

5 Täysin valkoisesta kartongista käytetään lyhennettä SBS (jäljempänä SBS-kartonki). Tällaisen kartongin hinta on noin 20 prosenttia korkeampi kuin GC-kartongin. Sitä käytetään elintarvikkeiden, kosmetiikan, lääkkeiden ja savukkeiden pakkauksiin, mutta se on pääasiallisesti tarkoitettu käytettäväksi painotuotteisiin.

6 British Printing Industries Federation (jäljempänä BPIF), joka on suurinta osaa Yhdistyneen kuningaskunnan kartonkipakkausteollisuudesta edustava etujärjestö, teki 22.11.1990 päivätyllä kirjeellä komissiolle epävirallisen valituksen. BPIF väitti, että Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kartonkia toimittavat tuottajat olivat useaan kertaan korottaneet hintojaan samanaikaisesti ja yhdenmukaisesti, ja se pyysi komissiota tutkimaan, oliko yhteisön kilpailusääntöjä mahdollisesti rikottu. BPIF julkaisi lehdistötiedotteen varmistaakseen, että sen toimenpide saa julkisuutta. Tämän tiedotteen sisältöä selostettiin alan ammattilehdistössä joulukuun 1990 aikana.

7 Myös Fédération française du cartonnage teki 12.12.1990 komissiolle epävirallisen valituksen, jossa se esitti Ranskan kartonkimarkkinoista vastaavia huomautuksia kuin BPIF valituksessaan.

8 Komission virkamiehet, jotka toimivat 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus; EYVL 1962, 13, s. 204; jäljempänä asetus N:o 17) 14 artiklan 3 kohdan nojalla, tekivät 23.4. ja 24.4.1991 ennalta ilmoittamatta samanaikaisesti tutkimuksia useiden kartonkialan yritysten ja järjestöjen tiloissa.

9 Näiden tutkimusten jälkeen komissio pyysi asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla tietoja ja asiakirjoja kaikilta niiltä, joille päätös on osoitettu.

10 Näiden tutkimusten yhteydessä sekä tietoja ja asiakirjoja koskevien pyyntöjen johdosta saadun aineiston perusteella komissio katsoi, että kyseiset yritykset olivat osallistuneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen (useimmissa tapauksissa) vuoden 1986 puolivälistä vähintään vuoden 1991 huhtikuuhun.

11 Tämän vuoksi komissio päätti panna vireille viimeksi mainitun määräyksen soveltamista koskevan menettelyn. Komissio lähetti 21.12.1992 päivätyllä kirjeellä väitetiedoksiannon kullekin näistä yrityksistä. Kaikki yritykset, joille väitetiedoksianto osoitettiin, vastasivat siihen kirjallisesti. Yhdeksän yritystä pyysi tulla kuulluksi suullisesti. Niitä kuultiin 7.-9.6.1993.

12 Menettelyn lopuksi komissio antoi päätöksen, jossa määrätään seuraavaa:

"1 artikla

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek de Eendracht NV (joka käyttää toiminimeä BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (aikaisemmin Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo Och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (aikaisemmin Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (aikaisemmin Tampella Española SA) ja Moritz J. Weig GmbH & Co KG ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että

- Buchmann ja Rena ovat noin vuoden 1988 maaliskuusta ainakin vuoden 1990 loppuun,

- Enso Española on ainakin vuoden 1988 maaliskuusta ainakin vuoden 1991 huhtikuun loppuun,

- Gruber & Weber on ainakin vuodesta 1988 vuoden 1990 loppuun ja

- muut ovat vuoden 1986 puolivälistä ainakin vuoden 1991 huhtikuuhun

osallistuneet sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jotka ovat peräisin vuoden 1986 puolivälistä ja joiden mukaisesti Euroopan yhteisön kartongintoimittajat

- tapasivat säännöllisesti salaisissa ja vakiintuneeksi tavaksi muodostuneissa kokouksissa neuvotellakseen ja päättääkseen alan yhteisestä kilpailunrajoittamissuunnitelmasta,

- sopivat säännöllisistä hinnankorotuksista kunkin tuotelaadun osalta kunakin kansallisena valuuttana,

- suunnittelivat ja toteuttivat useita samanaikaisia ja yhdenmukaisia hinnankorotuksia kaikkialla Euroopan yhteisössä,

- saavuttivat yhteisymmärryksen tärkeimpien tuottajien markkinaosuuksien pysyttämisestä vakiotasoilla, mutta siten, että niitä saatettiin joskus muuttaa,

- toteuttivat - alkuvuodesta 1990 lähtien aina vain useammin - yhdenmukaistettuja toimenpiteitä toimitusten valvomiseksi yhteisön markkinoilla varmistaakseen edellä mainittujen yhdenmukaistettujen hinnankorotusten toteuttamisen,

- edellä mainittuja toimenpiteitä tukeakseen vaihtoivat kaupallisia tietoja toimituksista, hinnoista, tuotantoseisokeista, tilauskannoista ja koneiden käyttöasteista.

- - 3 artikla

Seuraaville yrityksille määrätään 1 artiklassa todetuista rikkomisista sakkoa seuraavasti:

- -

xii) Mo Och Domsjö AB:lle sakkoa 22 750 000 ecua;

- - "

13 Päätöksen mukaan rikkominen tapahtui Product Group Paperboard -nimisessä organisaatiossa (jäljempänä PG Paperboard), joka muodostui useista työryhmistä ja jaostoista.

14 Tämän organisaation yhteyteen perustettiin vuoden 1986 puolivälissä Presidents' Working Group (jäljempänä PWG), joka muodostui yhteisön tärkeimpien kartongintuottajien (joita oli noin kahdeksan) johtavassa asemassa olevista edustajista.

15 PWG:n tehtävänä oli erityisesti keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista ja kapasiteeteista ja harjoittaa näiden osalta yhteistoimintaa. Se teki erityisesti yleisluonteisia päätöksiä siitä, milloin ja minkä suuruisina tuottajien oli toteutettava hinnankorotukset.

16 PWG raportoi President Conferencelle (jäljempänä PC), johon osallistuivat (melko säännöllisesti) melkein kaikkien kyseessä olevien yritysten toimitusjohtajat. Nyt kyseessä olevana aikana PC kokoontui kahdesti vuodessa.

17 Vuoden 1987 lopulla perustettiin Joint Marketing Committee (jäljempänä JMC). Sen pääasiallisena tarkoituksena oli yhtäältä päättää, voitiinko hintoja korottaa, ja jos voitiin, niin miten, ja toisaalta määritellä yksityiskohtaisesti, miten PWG:n maittain ja suurimpien asiakkaiden osalta päättämät hinta-aloitteet toteutetaan, minkä tarkoituksena oli saada aikaan yhdenmukainen hintajärjestelmä Euroopassa.

18 Economic Committee (jäljempänä talousjaosto) keskusteli muun muassa hintavaihteluista kansallisilla markkinoilla ja yritysten tilauskannoista ja raportoi päätelmistään JMC:lle tai vuoden 1987 loppuun saakka JMC:n edeltäjälle Marketing Committeelle. Talousjaoston jäseninä oli useimpien kyseessä olevien yritysten markkinointi- ja/tai myyntijohtajia, ja se kokoontui useita kertoja vuodessa.

19 Lisäksi päätöksestä ilmenee komission katsoneen, että PG Paperboardin toimintaa tuki se tietojen vaihto, jota harjoitettiin omaisuudenhoitoyhtiö Fidesin välityksellä, jonka kotipaikka on Zürich (Sveitsi). Päätöksen mukaan useimmat PG Paperboardin jäsenet toimittivat Fidesille kausiraportteja tilauksista, tuotannosta, myynnistä ja kapasiteetin käytöstä. Näitä raportteja käsiteltiin Fides-järjestelmässä, ja yhdistetyt tiedot lähetettiin järjestelmään osallistuville.

20 Päätöksessä selvitetään ne syyt, joiden vuoksi päätös on osoitettu kantaja Mo och Domsjö AB:lle (jäljempänä MoDo) (151 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet). Päätöksen mukaan GC-kartonkia valmistava Thames Board Ltd (jäljempänä TBM), joka omisti Workingtonissa (Yhdistyneessä kuningaskunnassa) sijaitsevan kartonkitehtaan, osallistui PG Paperboardin toimielinten kokouksiin ja myös PWG:n kokouksiin heti vuoden 1986 puolivälistä alkaen. MoDon osakkuusyhtiö AB Iggesunds Bruk (jäljempänä Iggesunds Bruk), jonka äänivallasta MoDolla oli 49,9 prosenttia, hankki omistukseensa TBM:n koko osakekannan siten, että omistusoikeuden siirto tuli voimaan 1.1.1988. TBM:n toiminimi muutettiin tämän jälkeen Iggesund Paperboard (Workington) Ltd:ksi.

21 Iggesunds Bruk valmisti pääasiallisesti SBS-kartonkia mutta vähäisessä määrin myös GC-kartonkia, ennen kuin se hankki TBM:n omistukseensa. MoDo hankki täyden määräysvallan Iggesunds Brukista vuoden 1989 alussa ja muodosti siitä konserniinsa Iggesund Paperboard AB (jäljempänä Iggesund Paperboard) -nimisen tulosryhmän. Tämän tulosryhmän edustajat osallistuivat PWG:n ja JMC:n kokouksiin. Myös Workingtonin tehtaan johtoon kuuluvia henkilöitä ja toimihenkilöitä osallistui JMC:n kokouksiin.

Oikeudenkäyntimenettely

22 Kantaja on nostanut tämän kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 20.10.1994 jättämällään kannekirjelmällä.

23 Niistä muista 18 yhtiöstä, joiden katsottiin olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, 16 on samoin nostanut kanteen päätöksestä (asiat T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94 ja T-354/94).

24 Asian T-301/94 kantaja Laakmann Karton GmbH peruutti kanteensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 10.6.1996 jättämällään kirjeellä, ja asia poistettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rekisteristä asiassa T-301/94, Laakmann Karton vastaan komissio, 18.7.1996 annetulla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

25 Ne neljä suomalaisyritystä, jotka kuuluivat Finnboard-nimiseen yhdistykseen ja jotka tämän vuoksi velvoitettiin maksamaan Finnboardille määrätty sakko yhteisvastuullisesti tämän kanssa, ovat myös nostaneet kanteen päätöksestä (yhdistetyt asiat T-339/94, T-340/94, T-341/94 ja T-342/94).

26 Kanteen nosti myös CEPI-Cartonboard-niminen yhteenliittymä, jolle päätös ei ollut osoitettu. Se kuitenkin peruutti kanteensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 8.1.1997 jättämällään kirjeellä, ja asia poistettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rekisteristä asiassa T-312/94, CEPI-Cartonboard vastaan komissio, 6.3.1997 annetulla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

27 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kutsui 5.2.1997 päivätyllä kirjeellä asianosaiset epäviralliseen kokoukseen erityisesti siksi, että nämä saisivat esittää huomautuksensa asioiden T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 ja T-354/94 mahdollisesta yhdistämisestä suullista käsittelyä varten. Tässä 29.4.1997 pidetyssä kokouksessa asianosaiset suostuivat tällaiseen yhdistämiseen.

28 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtajan 4.6.1997 antamalla määräyksellä edellä mainitut asiat yhdistettiin suullista käsittelyä varten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti, koska asiat liittyvät toisiinsa; määräyksessä puheenjohtaja hyväksyi asian T-334/94 kantajan pyynnön luottamuksellisesta käsittelystä.

29 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 20.6.1997 antamallaan määräyksellä asian T-337/94 kantajan pyynnön, että erästä asiakirjaa, jonka kyseinen kantaja oli esittänyt vastauksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen, käsiteltäisiin luottamuksellisena.

30 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn, ja se ryhtyi prosessinjohtotoimiin pyytämällä asianosaisia vastaamaan tiettyihin kirjallisiin kysymyksiin ja esittämään tiettyjä asiakirjoja. Asianosaiset noudattivat näitä pyyntöjä.

31 Edellä 27 kohdassa mainittujen asioiden asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 25.6.-8.7.1997 pidetyssä suullisessa käsittelyssä.

Asianosaisten vaatimukset

32 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa päätöksen siltä osin kuin se koskee kantajaa,

- kumoaa päätöksen 2 artiklan,

- poistaa sakon tai alentaa sitä ja - velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

33 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen perusteettomana ja

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen kumoamista koskeva vaatimus

34 Kanneperusteita käsitellään tuomiossa eri järjestyksessä kuin suullista käsittelyä varten laaditussa kertomuksessa. Eräät niistä kanneperusteista, joihin kantaja on vedonnut päätöksen kumoamista koskevien vaatimustensa tueksi, voivat johtaa ainoastaan sakon alentamiseen, joten niitä on käsiteltävä siinä yhteydessä.

A Olennaisten menettelymääräysten rikkomista koskevat kanneperusteet

Perustelujen puutteellisuutta koskeva kanneperuste

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

35 Kantaja väittää, että päätöksen perustelut ovat puutteelliset, koska päätöksessä ei selvitetä, miten tiettyjä hallinnollisen menettelyn aikana esitettyjä todisteita ja väitteitä on arvioitu.

36 Ensinnäkin kantaja toteaa, että komissio on todennäköisesti ymmärtänyt väärin kantajat väitteet, joilla tämä yritti riitauttaa Storan ilmoitusten todistusarvon (ks. päätöksen 108 perustelukappale). Kantajan mukaan Storan ilmoitusten todennäköiset seuraukset ovat nimittäin voineet vaikuttaa Storan menettelyyn. Kantajan mielestä komissio ei siis olisi saanut tukeutua näihin ilmoituksiin.

37 Lisäksi kantaja toteaa, että vaikka komissio toisinaan on kritiikittömästi noudattanut Storan ilmoituksia, se on kuitenkin tehnyt muutamia näiden ilmoitusten kanssa ristiriidassa olevia tai niistä poikkeavia päätelmiä.

38 Tässä yhteydessä kantaja viittaa useisiin kohtiin, joissa komissio ei ole noudattanut Storan ilmoituksia. Kantajan mukaan tämä koskee erityisesti väittämää, jonka mukaan tapahtuneeksi väitetyllä kilpailusääntöjen rikkomisella oli eräissä suhteissa vain vähäinen vaikutus markkinoihin, väittämiä, joilla pyritään osoittamaan, että asiakkailla oli huomattava valta, ilmoitusta, jonka mukaan tietojen vaihto ei koskenut sitä, kuinka pitkäksi ajaksi tilauskanta riitti, ja ilmoitusta, jonka mukaan saatuja tilauksia koskevien tietojen keräämisellä pääasiallisesti pyrittiin tekemään mahdolliseksi se, että yhtiöt voisivat seurata suoriutumistaan markkinoilla.

39 Kantajan mukaan komissio ei ole ottanut asianmukaisesti huomioon myöskään tiettyjä Storan ilmoituksissa olleita huomioita. Tältä osin kantaja viittaa Storan toisen ilmoituksen 3, 11, 12 ja 28 kohtaan (väitetiedoksiannon liite 39) ja Storan kolmannen ilmoituksen 1.1 kohtaan (väitetiedoksiannon liite 43).

40 Kantajan mukaan komission lähestymistapa Storan ilmoitusten osalta on ollut epäoikeudenmukainen, koska se on noudattanut niitä ainoastaan silloin, kun muita todisteita ei ole ollut. Jos ilmoitusten lisäksi on ollut muita todisteita, komissio on hyväksynyt sen todisteen, joka on epäedullisin päätöksen adressaateille.

41 Toiseksi kantaja toteaa, että komissio ei ole arvioinut oikein London Economics -raporttia (jäljempänä LE-raportti), jonka useat niistä yrityksistä, joille päätös on osoitettu, olivat teettäneet ja jossa pyrittiin selittämään niitä markkinoiden ilmiöitä, joita komissio oli havainnut. Kantaja on lisäksi toimittanut komissiolle tietoja todistaakseen, että kantajan Workingtonin tehtaan tuotantokustannukset olivat kasvaneet melkein saman verran kuin mitä noudatetut hinnat olivat kohonneet, vaikka kysyntä oli ollut voimakasta koko se ajan, jota päätös koskee.

42 Kolmanneksi kantaja toteaa, että vihjaus siitä, että kantaja olisi tahallisesti salannut todisteita haitatakseen tutkimusta (päätöksen 116 perustelukappale), on perusteeton.

43 Lopuksi kantaja toteaa päätöksestä ilmenevän, että komissio ei ole tutkinut sitä mahdollisuutta, että Unilever plc, joka omisti TBM:n ennen kuin Iggesunds Bruk hankki sen omistukseensa, olisi vastuussa osasta tapahtuneeksi väitettyä kilpailusääntöjen rikkomista.

44 Komissio huomauttaa, ettei sillä ole velvollisuutta vastata yksityiskohtaisesti kaikkiin niihin kohtiin, joita väitetiedoksiantoon annetuissa vastauksissa tuodaan esiin (ks. yhdistetyt asiat 209/78-215/78 ja 218/78, Van Landewyck ym. v. komissio, tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, s. 3125, 66 kohta), ja että se on velvollisuuksiensa mukaisesti tutkinut kantajan esittämät todisteet ja väitteet sekä vastannut päätöksessä niihin kohtiin, joilla on merkitystä komission päätelmien kannalta.

45 Komissio toteaa, että se on ymmärtänyt kantajan väitteet, jotka koskevat Storan ilmoitusten luotettavuutta, ja ottanut ne huomioon. Komissio ei vain ollut samaa mieltä kuin kantaja. Kuten päätöksen 112 ja 113 perustelukappaleessa todetaan, useat asiakirjat tukivat näiden ilmoitusten paikkansapitävyyttä. Komission mukaan on järjenvastaista, että toisaalta sen väitetään noudattaneen Storan ilmoituksia kritiikittömästi mutta toisaalta sitä moititaan siitä, ettei se seurannut ilmoituksia pienimpiä yksityiskohtia myöten.

46 LE-raportin osalta komissio viittaa pääasiallisesti niihin väitteisiinsä, joilla se pyrkii osoittamaan arvioineensa oikein kartellin vaikutuksia markkinoihin (ks. jäljempänä 289 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

47 Komissio toteaa, että toisin kuin kantaja väittää, se ei ole milloinkaan väittänyt kantajan salanneen todisteita hallinnollisen menettelyn aikana.

48 Lopuksi komissio toteaa ilmoittaneensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa, ettei sillä ole mitään sellaisia todisteita, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että Unilever plc:llä olisi ollut jokin osuus kartellissa.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

49 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksittäispäätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tavoitteena on mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja antaa sille, jota asia koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, kuitenkin niin, että tämän velvollisuuden laajuus riippuu kyseisen päätöksen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, missä se on tehty (ks. mm. asia T-49/95, Van Megen Sports v. komissio, tuomio 11.12.1996, Kok. 1996, s. II-1799, 51 kohta). Vaikka komissio on perustamissopimuksen 190 artiklan perusteella velvollinen perustelemaan päätöksensä mainitsemalla ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin päätös oikeudellisesti perustuu, sekä ne syyt, joiden vuoksi komissio on tehnyt päätöksensä, komission ei kuitenkaan tarvitse käsitellä kaikkia niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka hallinnollisen menettelyn kuluessa on esitetty (ks. mm. em. yhdistetyt asiat Van Landewyck ym. v. komissio, tuomion 66 kohta).

50 Storan ilmoitusten osalta on todettava, että komissio on päätöksen 112 ja 113 perustelukappaleessa selittänyt, että muut todisteet tukevat niitä keskeisiltä osin.

51 Se, ettei komissio ole noudattanut kaikkia Storan ilmoituksissa olleita väittämiä, ei merkitse päätöksen perustelujen riittämättömyyttä tai puutteellisuutta. Kantajan väitteillä nimittäin pyritään pääasiallisesti vain kiistämään se, että komissio olisi arvioinut oikein Storan ilmoitusten luotettavuutta. Koska tällaiset väitteet liittyvät päätöksen asianmukaisuuden tutkimiseen, niillä ei tässä yhteydessä ole merkitystä.

52 Tämä pitää paikkansa myös kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan komissio ei ollut arvioinut oikein LE-raporttia eikä niitä todisteita, joita kantaja esitti osoittaakseen, että sen kustannukset kehittyivät samalla tavalla kuin noudatetut hinnat.

53 Kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan päätöksessä olisi virheellisesti vihjattu, että kantaja olisi tahallisesti salannut todisteita haitatakseen tutkimusta, riittää, kun todetaan, ettei päätöksessä ole tällaista vihjausta. Kuten komissio on aiheellisesti tähdentänyt, päätöksen perustelukappale, johon kantaja viittaa, koskee ainoastaan kartelliin osallistuneiden toimenpiteitä kartellin olemassaolon peittämiseksi. Päätöksessä on yksityiskohtaisesti selitetty, miten komissio on arvioinut tätä seikkaa (ks. erityisesti päätöksen 73 perustelukappale).

54 Lopuksi on todettava, että kantaja ei ole komissiossa käydyn hallinnollisen menettelyn aikana esittänyt mitään todisteita, jotka osoittaisivat, että Unilever plc:llä olisi ollut TBM:n aikaisempana emoyhtiönä jokin osuus kartellissa. Tällaisessa tilanteessa ei voida katsoa, että perustelut olisivat puutteellisia sen vuoksi, ettei komissio päätöksessä tarkastellut sitä, olisiko päätös voitu osoittaa Unilever plc:lle, jotta se olisi saatettu vastuuseen osasta sitä kilpailusääntöjen rikkomista, johon TBM syyllistyi.

55 Edellä olevan huomioon ottaen kanneperuste on hylättävä.

Puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskeva kanneperuste

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

56 Kantaja väittää, että päätöksen perusteluissa viitataan todisteisiin, joita ei ollut mainittu väitetiedoksiannossa, joten kantajan puolustautumisoikeuksia on loukattu.

57 Kantajan mukaan tämä koskee suurta osaa niistä väitteistä, jotka koskivat noudatetuksi väitettyä "hinta ennen määrää" -politiikkaa, sitä, että komissio katsoi Fidesin avulla harjoitetun tietojen vaihdon olevan sellaisenaan perustamissopimuksen 85 artiklan rikkomista, ja sitä, että komissio katsoi Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1987 toteutetun hinnankorotuksen johtuneen yhteistoiminnasta.

58 Vaikka väitetiedoksiannossa on myönnetty tarjonnan ja kysynnän olleen tasapainossa ainakin kolmen tai neljän vuoden ajan ennen vuotta 1991, päätöksessä on kantajan mukaan tätä epäedullisempia toteamuksia erityisesti, koska siinä todetaan useaan otteeseen, että vuonna 1990 oli tuotantoseisokkeja (ks. esim. 134 perustelukappale).

59 Lopuksi kantaja toteaa, että Iggesunds Brukin lokakuussa 1988 Alankomaissa ja (Stora-konserniin kuuluvan) Feldmühlen samana aikana Belgiassa toteuttamia hinnankorotuksia koskevia tietoja sekä Enso-Gutzeitin lokakuussa 1989 Italiassa toteuttamaa hinnankorotusta koskevia tietoja ei ollut väitetiedoksiannon liitteenä olleissa taulukoissa, joten ne on lisätty päätöksen liitteenä olleisiin taulukoihin väitetiedoksiannon jälkeen.

60 Komissio kiistää sen, ettei väitetiedoksiannossa olisi ollut kaikkia "hinta ennen määrää" -politiikkaa koskevia seikkoja. Väitetiedoksiannosta ilmeni myös, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1987 toteutettu hinnankorotus johtui yhteistoiminnasta (s. 68 ja 69 sekä näillä sivuilla mainittua hintojen vahvistamista koskeva liite).

61 Komissio huomauttaa, että alkuperäinen väitetiedoksianto koski Fidesin tietojenvaihtojärjestelmää vain siten, että se liittyi kartelliin kokonaisuutena. Ei siis ollut syytä lausua siitä, oliko järjestelmä itsessään mahdollisesti lainvastainen. Väitetiedoksiannon tarkennuksella kuitenkin täsmennettiin, että vuoden 1991 heinäkuun jälkeen käyttöön otetulla järjestelmällä edelleen rikottiin perustamissopimuksen 85 artiklaa.

62 Väitetiedoksiannossa olevat tarjontaa ja kysyntää koskevat toteamukset ja päätöksessä olevat samaa asiaa koskevat toteamukset eivät komission mukaan ole millään tavalla ristiriitaisia.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

63 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu - vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetty - selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Vain tämän edellytyksen täyttäessään väitetiedoksianto voi täyttää sen tehtävän, joka sille on yhteisön asetuksilla annettu, eli että sen on annettava yrityksille kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen (ks. mm. yhdistetyt asiat C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85-C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993, Kok. 1993, s. I-1307, 42 kohta).

64 Kantajan väite, jonka mukaan suurta osaa niistä väitteistä, jotka koskivat noudatetuksi väitettyä "hinta ennen määrää" -politiikkaa, ei ollut esitetty väitetiedoksiannossa, on tässä tapauksessa hylättävä. Kantaja ei ole yksilöinyt, miten päätöksessä olevat väitteet poikkeavat väitetiedoksiannossa olevista. Lisäksi on todettava, että päätöksessä ei ole sellaisia "hinta ennen määrää" -politiikkaa koskevia väitteitä, joita ei olisi saatettu kantajan tietoon väitetiedoksiannolla.

65 Kantajan väitettä, jonka mukaan väitetiedoksiannossa ei ole väitetty, että Fidesin tietojenvaihtojärjestelmällä sellaisenaan rikotaan perustamissopimuksen 85 artiklaa, ei myöskään voida hyväksyä. Riittää, kun todetaan, että päätöksen mukaan kyseisellä tietojenvaihtojärjestelmällä rikotaan yhteisön kilpailusääntöjä ainoastaan sikäli kuin se tukee todettua kartellia (päätöksen 1 artiklan viimeinen luetelmakohta, kun se luetaan 134 perustelukappaleen kolmas kohta huomioon ottaen), vaikka komissio katsoikin, että "[u]seassa tapauksessa nimittäin toimitettiin yrityskohtaisia tietoja tai tällaiset tiedot voitiin 'rekonstruoida' vaikeuksitta" (sama perustelukappale).

66 Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuoden 1987 tammikuussa toteutetusta yhdenmukaistetusta hinnankorotuksesta on todettava, että väitetiedoksiannossa on riittävän selvästi mainittu eräiden yritysten, muun muassa kantajan, osallistuneen siihen.

67 Tämä väite on esitetty väitetiedoksiannossa (s. 54) seuraavasti:

"Feldmühlen palveluksessa olleen Opladenin kalenteriin käsin tehdyt muistiinpanot (liite 44), jotka kattavat kolme sivua eli päivät 15.-17.1.1987, koskevat Feldmühlen ja useiden muiden tuottajien välistä tietojen vaihtoa, joka koski hintoja, odotettavissa olevia tilauksia ja seisokkeja ja joka liittyi Ison-Britannian markkinoilla joulukuussa 1986 / tammikuussa 1987 toteutettuun hinnankorotukseen (vrt. liite 61, joka on [Mayr-Melnhofin] Yhdistyneen kuningaskunnan myyntiasiamiehen tiloista löydetty asiakirja, jossa todetaan seuraavaa: 'Weigin edustaja oli läsnä äskettäin pidetyssä Fidesin kokouksessa. Hän ilmoitti Weigin pitävän 9:ää prosenttia liian suurena korotuksena Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja tyytyvän 7 prosenttiin - - ')."

68 Komissio toteaa lisäksi seuraavaa (väitetiedoksiannon s. 69):

"Hintoja koskevassa väitetiedoksiannon liitteessä on yksityiskohtaisia tietoja Länsi-Euroopassa vuosina 1987-1991 tehdyistä yhdenmukaistetuista hinta-aloitteista.

Tietoja on esitetty myös Ison-Britannian markkinoilla vuoden 1987 alussa tehdystä hinta-aloitteesta."

69 Teknisessä liitteessä A, johon väitetiedoksiannossa viitataan nimenomaisesti, komissio esittää yksityiskohtaisesti väitteensä, jotka koskevat Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuoden 1987 tammikuussa toteutettua hinnankorotusta. Liitteestä ilmenee täysin yksiselitteisesti muun muassa (s. 4), että "on ilmeistä - - että toimenpiteestä keskusteltiin ja päätettiin 'toimitusjohtajatasolla'.

70 Tästä seuraa, ettei kantaja ole voinut olla tietämätön siitä, että komissio väitti sen osallistuneen Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuoden 1987 tammikuussa toteutettuun yhdenmukaistettuun hinta-aloitteeseen.

71 Kantaja on lisäksi väärässä väittäessään, ettei väitetiedoksiannosta ilmene, että vuonna 1990 toteutettiin seisokkeja.

72 Väitetiedoksiannossa todetaan nimittäin seuraavaa (s. 85):

"Kun alan kapasiteetti vuonna 1990 kasvoi samanaikaisesti kun kysyntä väheni, tuottajat pystyivät [Fidesin tietojenvaihto]järjestelmän avulla yhteensovittamaan tehtaidensa seisokit ja näin välttämään ylituotannon ja hintojen laskun."

73 Eräiden tuottajien ilmoittamia ja toteuttamia hinnankorotuksia koskevien tietojen osalta on todettava, ettei komissio kiistä kantajan väitettä, jonka mukaan näitä tietoja ei ole esitetty sen enempää väitetiedoksiannon tekstissä kuin sen liitteissäkään. Kantaja ei siis ole voinut tehokkaasti esittää huomautuksiaan kyseisistä tosiseikoista. Komissio ei olisi saanut käyttää päätöksensä perustana tietoja, joita ei saatettu yritysten tietoon hallinnollisen menettelyn kuluessa. Nämä tosiseikat on siis jätettävä huomiotta päätöksen asianmukaisuutta tutkittaessa.

74 Tämä kantajan puolustautumisoikeuksien loukkaaminen ei kuitenkaan sellaisenaan voi vaikuttaa koko päätöksen pätevyyteen, koska päätös ei perustu ainoastaan näihin tietoihin (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 100/80, 101/80, 102/80 ja 103/80, Musique Diffusion française ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok. 1983, s. 1825, 30 kohta).

75 Kanneperuste on siis hylättävä.

B Aineellisoikeudellisten sääntöjen rikkomista koskevat kanneperusteet

Kanneperuste, jonka mukaan kantaja ei ole päätöksen oikea adressaatti

Kanneperusteen tutkittavaksi ottaminen

76 Komissio epäilee, onko kantajalla perusteltua intressiä väittää, että päätös olisi pitänyt osoittaa Iggesund Paperboardille, sillä kantaja myöntää vastaavansa Iggesund Paperboardin velvoitteista, jos sakko lopulta määrätään sille.

77 Tältä osin riittää, kun huomautetaan, että kantaja kuuluu niihin yrityksiin, joiden on päätöksen 1 artiklassa todettu osallistuneen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen. Kantajalla on tästä syystä perusteltu intressi riitauttaa tämä toteamus täysin riippumatta taloudellisista seikoista, koska kyseinen toteamus voi ainakin vahingoittaa sen mainetta.

78 Tästä seuraa, että kanneperuste on tutkittava.

Asiakysymys

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

79 Kantajan mukaan päätös on osoitettu konsernin emoyhtiölle, kun useat konserniyhtiöt olivat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen tai kun oli selviä todisteita siitä, että emoyhtiöllä itsellään oli jokin osuus kilpailusääntöjen rikkomisessa (päätöksen 143 perustelukappale). Kantajan mukaan kumpikaan näistä edellytyksistä ei täyty tässä tapauksessa. Itse asiassa ainoastaan yhden MoDo-konserniin kuuluvan yhtiön eli Iggesund Paperboardin on väitetty osallistuneen kilpailusääntöjen rikkomiseen, eikä kantaja itse ole osallistunut siihen.

80 Kantaja toteaa, että komissio ei ole tässä tapauksessa soveltanut edes niitä yleisiä perusteita, jotka on mainittu päätöksessä. Päätöksen 152 ja 153 perustelukappaleen mukaan komissio on muun muassa katsonut yhtäältä, että sakon periminen voisi osoittautua vaikeaksi, jos päätös osoitettaisiin Iggesund Paperboardille, ja toisaalta, että Iggesund Paperboard ei ollut todella itsenäinen suhteessa kantajaan. Koska komissio on soveltanut näitä erityisiä perusteita ainoastaan kantajan tapauksessa, komissio on kantajan mukaan loukannut kohtuullisuusperiaatetta, yhdenvertaisuusperiaatetta, syrjintäkiellon periaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta.

81 Lisäksi kantaja toteaa, että komission lähestymistapa ei ole perusteltu päätöksen 153 perustelukappaleessa mainittujen erityisten perusteiden vuoksi. Ensinnäkin väite, ettei Iggesund Paperboard olisi pystynyt maksamaan sakkoa, on kantajan mukaan virheellinen. Seuraavaksi kantaja toteaa, että komissio on katsonut virheellisesti, ettei Iggesund Paperboard ollut todella itsenäinen suhteessa kantajaan. Pelkästään se, ettei Iggesund Paperboardilla ollut omaisuutta eikä työntekijöitä, ei kantajan mukaan estä pitämästä sitä yrityksenä yhteisön oikeudessa tarkoitetussa mielessä. Komissio on itse myöntänyt, että Iggesund Paperboard täytti kaikki ne edellytykset, että sitä olisi voitu pitää yrityksenä, koska se oli itsenäinen taloudellinen kokonaisuus. Kantajan mielestä Iggesund Paperboardia ei näin ollen voitu pitää "tyhjänä kuorena".

82 Kantaja toteaa, että jos yrityksellä on määräysvallassaan kaikki toiminnan harjoittamisen vaatima omaisuus, ei ole välttämätöntä, että se omistaa tämän omaisuuden. Tämä ajatus on vahvistettu ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 16 päivänä tammikuuta 1991 tehdyssä komission päätöksessä 91/50/ETY (IV/32.732 - IJsselcentrale (ICJ) ym.; EYVL L 28, s. 32). Se, että emoyhtiö huolehtii eräistä aputoiminnoista, kuten lakiasioista ja kirjanpidosta, ja laskuttaa niistä konserniyhtiöitä, ei myöskään estä pitämästä Iggesund Paperboardia yrityksenä.

83 Lopuksi kantaja toteaa, ettei ole näytetty toteen, että se olisi tiennyt lainvastaisiksi väitetyistä teoista ja että sillä olisi ollut tosiasiallinen määräysvalta Iggesund Paperboardin toiminnan osalta. Sen perusteella, että kantaja pystyi antamaan määräyksiä Iggesund Paperboardille ja valitsi sen johdon, ei vielä voida katsoa, että kantaja olisi vastuussa Iggesund Paperboardin toiminnasta tai että Iggesund Paperboard ja kantaja muodostaisivat yhden taloudellisen yksikön.

84 Komissio toteaa, että kilpailuoikeudellisessa mielessä yritys voidaan määritellä taloudelliseksi yksiköksi, jolla on erillinen organisaatio, joka muodostuu henkilöistä sekä aineellisista ja aineettomista tekijöistä ja jolla pysyvästi pyritään tiettyyn taloudelliseen päämäärään (asia T-11/89, Shell v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-757, 311 kohta).

85 Komissio toteaa, että useiden samaan konserniin kuuluvien, yhteisen johdon ja määräysvallan alaisina toimivien yhtiöiden voidaan katsoa kuuluvan samaan yritykseen. Komission mukaan sillä on tältä osin laaja harkintavalta ratkaistessaan, mille tällaisen rakenteen tasolle päätös on osoitettava. Vaikka komissio olisikin voinut osoittaa päätöksen Iggesund Paperboardille, tämä ei näin ollen merkitse, että se olisi ollut velvollinen tekemään niin. Komissio toteaa, että kartellissa oli sitä paitsi ollut mukana kaksi kantajan tytäryhtiötä eli Iggesund Paperboard (Workington) Ltd ja Iggesunds Bruk.

86 Lopuksi komissio toteaa, että päätöksen 152 ja 153 perustelukappaleessa mainittuihin syihin on vedottu aiheellisesti, sillä Iggesund Paperboardilla ei ollut lainkaan omaisuutta eikä työntekijöitä. Se oli siis vain "tyhjä kuori", jonka osakepääoma oli 50 000 Ruotsin kruunua (SEK).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

87 Kun perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa kielletään yrityksiä erityisesti tekemästä sellaisia sopimuksia tai osallistumasta sellaisiin yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla, artikla koskee taloudellisia yksiköitä, joista kullakin on erillinen organisaatio, joka muodostuu henkilöistä sekä aineellisista ja aineettomista tekijöistä ja jolla pysyvästi pyritään tiettyyn taloudelliseen päämäärään eli tällainen on sellainen organisaatio, joka voi osallistua tämän määräyksen rikkomiseen (em. asia Shell v. komissio, tuomion 311 kohta).

88 Tässä tapauksessa kantajan ja niiden eri yhtiöiden, jotka kuuluivat kantajan "Paperboard"-tulosryhmään, jota Iggesund Paperboard muodollisesti johti, on katsottava muodostavan erillisen organisaation, joka muodostuu henkilöistä sekä aineellisista ja aineettomista tekijöistä ja jolla pysyvästi pyritään päämäärään, jona on erityisesti kartongin tuotanto ja myynti voiton maksimoimiseksi, tarpeen vaatiessa jopa organisaation joidenkin yksittäisten osien oman voiton kustannuksella. Kullakin yhtiöllä on tässä organisaatiossa määrätty roolinsa (ks. vastaavasti em. asia Shell v. komissio, tuomion 312 kohta).

89 Päätöksestä nimittäin ilmenee (ks. mm. 153 perustelukappaleen ensimmäinen kohta), että Iggesund Paperboard on kantajan täysin omistama "myyntiyhtiö", jonka osakepääoma on 50 000 SEK.

90 Saman perustelukappaleen toisessa kohdassa todetaan lisäksi seuraavaa:

" - - Iggesund Paperboard AB ei omista kartonkitehtaita eikä se ole henkilöstöönsä nähden työnantaja. Iggesunds Bruk AB:n aikaisemmin omistaman omaisuuden omistaa nyt tämä yhtiö, joka on MoDon täysin omistama yhtiö, jolla ei ole toimintaa. Ruotsissa koko henkilöstö on MoDon itsensä palveluksessa - - ".

91 Kantaja ei kiistä mitään näistä toteamuksista.

92 Kantajan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjallisiin kysymyksiin antamista vastauksista lisäksi ilmenee, että silloin kun todettu kilpailusääntöjen rikkominen päättyi, Iggesund Paperboard (Workington) Ltd eli entinen TBM edelleen omisti Workingtonissa (Yhdistyneessä kuningaskunnassa) sijaitsevan kartonkitehtaan, että tämän kartonkitehtaan liikevaihto merkittiin sen kirjanpitoon ja että tämän tehtaan henkilöstö edelleen oli sen palveluksessa. Vastauksista ilmenee myös, että Iggesund Paperboardin tilinpäätökseen ei ollut kirjattu lainkaan liikevaihtoa ja erityisesti että Iggesunds Brukin kartonkitehtaan liikevaihto kirjattiin kantajan tilinpäätökseen.

93 Kantajan tilinpäätöksestä vuodelta 1991 ilmenee, että MoDo-konsernin liiketoimintaa hoidettiin kuuden "myyntiyhtiön", muun muassa Iggesund Paperboardin, välityksellä, mutta että kantaja huolehti kaikkien konserniyhtiöiden puolesta eräistä toiminnoista, muun muassa lakiasioista sekä tietojenkäsittely- ja rahoituspalveluista.

94 Ilman, että olisi tarpeen tutkia, voiko päätöksen osoittaminen kantajalle olla perusteltua muiden päätöksen 152 ja 153 perustelukappaleessa mainittujen syiden vuoksi, on näin ollen katsottava, että komissio on aiheellisesti todennut päätöksen 153 perustelukappaleen toisen kohdan lopussa seuraavaa: "Tässä menettelyssä päätös on siis osoitettava MoDo-konsernille itselleen [jota emoyhtiö edustaa] eikä tytäryhtiölle, joka ei todellisuudessa ole itsenäinen, jolla ei ole omaisuutta eikä työntekijöitä."

95 Vaikka kantaja väittää, että ainoastaan Iggesund Paperboard osallistui kilpailusääntöjen rikkomiseen, on todettava, että Iggesund Paperboard (Workington) Ltd oli myös mainittu PG Paperboardin jäsenluettelossa ja että sen palveluksessa olevia henkilöitä oli osallistunut JMC:n kokouksiin. Kun komissio on osoittanut päätöksen kantajalle, se on siis noudattanut päätöksen 143 perustelukappaleessa mainittua perustetta, jonka mukaan päätös on osoitettava konsernin emoyhtiölle, jos useat konserniyhtiöt ovat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen.

96 Edellä oleva huomioon ottaen kanneperuste on hylättävä.

Kanneperuste, jonka mukaan komissio ei ole näyttänyt toteen, että määrien säätelyä ja tuotannon rajoittamista koskenutta yhteistoimintaa olisi harjoitettu

97 Kanneperusteessa on kolme osaa. Kahta ensimmäistä osaa käsitellään yhdessä ja kolmatta erikseen.

Kanneperusteen kaksi ensimmäistä osaa, joiden mukaan markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdänneestä yhteistoiminnasta ja tarjonnan valvontaan tähdänneestä yhteistoiminnasta ei ole näyttöä

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

98 Kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantaja kiistää komission väitteet siitä, että määriä olisi säännelty. Nämä väitteet perustuvat pääasiallisesti Storan ilmoituksiin. Kantajan mukaan muut todisteet eivät kuitenkaan tue näitä ilmoituksia.

99 Kantaja väittää, että kysynnän kasvu jatkui vuoden 1991 toukokuuhun saakka ja että alan tuotantokapasiteetti oli täydessä käytössä vuosina 1987-1990. Tämän perusteella kantaja kiistää päätöksessä olevan väitteen, jonka mukaan tuottajien oli vuoden 1990 kuluessa aina vain lisääntyvissä määrin pakko turvautua tuotantoseisokkeihin.

100 Lisäksi kantaja toteaa, että 3.10.1988 tehdyt muistiinpanot (väitetiedoksiannon liite 102) osoittavat, ettei tuona ajankohtana ollut mitään määrien valvontajärjestelmää.

101 Lopuksi kantaja kiistää sen, että Paper Agents Associationin (jäljempänä PAA) kokouksia koskevat asiakirjat voisivat tukea komission ajatusta. Kantaja katsoo, ettei näitä asiakirjoja pitäisi ottaa huomioon.

102 Kanneperusteen toisessa osassa kantaja kiistää komission väitteet siitä, että markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdännyttä yhteistoimintaa olisi harjoitettu. Kantajan mukaan useat seikat osoittavat, että Storan ilmoitukset, joihin komissio on tukeutunut, eivät ole luotettavia.

103 Kantaja toteaa ensinnäkin, että kuvaus markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdänneistä toimenpiteistä ei ole johdonmukainen. Komissio ei ole ottanut huomioon sitä, etteivät tuottajat pystyneet sopimaan markkinaosuuksien jäädyttämisestä pitämättä yhteyttä asiakkaisiin ja tilauksia hylkäämättä. Päätöksessä ei ole mainittu tuotteita, joiden markkinaosuuksista oli kyse. Päätöksessä ei täsmennetä, oliko seuraavalle vuodelle ennakoitu kasvu määritetty yksilöllisesti vai yhdessä. Kantajan mukaan näiden seikkojen olisi kuitenkin väistämättä oltava keskeisellä sijalla missä tahansa markkinaosuuksien jäädyttämistä koskevassa sopimuksessa. Storan toimittamat tiedotkaan eivät kantajan mielestä ole johdonmukaisia. Stora on nimittäin ilmoittanut (väitetiedoksiannon liite 39), että keskustelut tästä aiheesta koskivat kansallisia ryhmittymiä, vaikka Storan 23.12.1992 päivätyssä kirjeessä (väitetiedoksiannon liite 43) väitetään, että sopimus koski markkinaosuuksia tuottajakonserneittain.

104 Toiseksi kantaja toteaa, että sen markkinaosuuksissa eri kansallisilla markkinoilla oli esiintynyt merkittävää vaihtelua ja että sen markkinaosuus Manner-Euroopassa oli kasvanut huomattavasti. Kantajan mukaan komissio myöntää itsekin, että useat suuret tuottajat olivat pystyneet kasvattamaan markkinaosuuksiaan jonkin verran.

105 Kolmanneksi kantaja toteaa, ettei komissio ole ottanut asianmukaisesti huomioon kartongin vähäistä hintajoustoa.

106 Neljänneksi kantaja toteaa, että markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdänneeseen sopimukseen olisi väistämättä pitänyt liittyä tuotantoseisokkeja ja uutta kapasiteettia koskevia sopimuksia. Useat tuottajat kuitenkin olivat kasvattaneet tuotantokapasiteettiaan kyseisenä aikana.

107 Komissio vastaa, että päätöksessä todetaan tuottajien ymmärtäneen, ettei hintoja voitu pitkään valvoa valvomatta samanaikaisesti myös määriä tarjonnan ja kysynnän tasapainon varmistamiseksi. Tästä syystä tuottajat katsoivat, että hintakartellia oli välttämätön tukea määrien valvontaa koskevalla sopimuksella. Sillä, ettei tätä järjestelmää tarvinnut tiettynä aikana ottaa käyttöön, ei ole merkitystä. Lisäksi komissio toteaa, että on todisteita siitä, että Iggesund oli toteuttanut tarjonnan valvontaan tähtääviä toimenpiteitä, kun se oli välttämätöntä (päätöksen 94 ja 95 perustelukappale). Komissio huomauttaa myös, että tuottajien oli todettu sopineen markkinaosuuksien jäädyttämisestä senhetkisille tasoille jäädyttämisen kuitenkaan olematta ehdotonta (52-56 perustelukappale).

108 Komissio toteaa, että määrien valvontajärjestelmää pidettiin välttämättömänä sen vuoksi, että määrien huomattava kasvu olisi merkinnyt hintojen laskua. Vähäistä hintajoustoa koskevassa kantajan väittämässä ei siis ole kyse samasta asiasta kuin komission väitteessä.

109 Komissio väittää, että päätöksessä esiin tuodut päätelmät perustuvat vahvaan näyttöön. Komissio viittaa tältä osin Storan ilmoituksiin ja päätöksen 53-55 ja 58-59 perustelukappaleessa kuvailtuihin asiakirjoihin.

110 Komissio vakuuttaa, ettei se ole milloinkaan väittänyt markkinaosuuksien pysyneen vakioina (päätöksen 59-60 perustelukappale).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

111 Päätöksen 1 artiklan sanamuodon mukaan tässä artiklassa tarkoitetut yritykset ovat rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että ne ovat viiteajanjaksona osallistuneet sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, joiden mukaisesti yhteisön kartongintoimittajat "saavuttivat yhteisymmärryksen tärkeimpien tuottajien markkinaosuuksien pysyttämisestä vakiotasoilla, mutta siten, että niitä saatettiin joskus muuttaa" ja "toteuttivat - alkuvuodesta 1990 lähtien aina vain useammin - yhdenmukaistettuja toimenpiteitä toimitusten valvomiseksi yhteisön markkinoilla varmistaakseen edellä mainittujen yhdenmukaistettujen hinnankorotusten toteuttamisen".

112 Komission mukaan PWG:n kokouksiin osallistuneet ottivat viiteajanjaksona käyttöön nämä päätöksessä osastoon "määrien säätely" sisällytetyt salaisen yhteistyön kaksi muotoa. Päätöksen 37 perustelukappaleen kolmannesta kohdasta nimittäin ilmenee, että PWG:n varsinainen tehtävä - sellaisena kuin Stora sen ilmaisi - "oli erityisesti 'keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista sekä hinnankorotuksista ja kapasiteeteista ja harjoittaa niiden osalta yhteistoimintaa'".

113 PWG:n osuudesta markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön päätöksessä (37 perustelukappaleen viides kohta) todetaan seuraavaa: "Hinnankorotuksia koskeneiden toimenpiteiden yhteydessä PWG:ssä keskusteltiin perusteellisesti kansallisten ryhmittymien ja yksittäisten tuottajakonsernien markkinaosuuksista Länsi-Euroopassa. Tämä johti tiettyihin osallistujien välisiin 'järjestelyihin', jotka koskivat niiden markkinaosuuksia ja joilla pyrittiin välttämään sellainen tilanne, että hintoja koskeneet yhdenmukaistetut aloitteet olisivat menettäneet merkityksensä ylitarjonnan vuoksi. Suuret tuottajakonsernit itse asiassa sopivat pysyttävänsä markkinaosuutensa tasolla, joka vastasi vuosittain ilmoitettuja myynti- ja tuotantolukuja, jotka Fides julkaisi lopullisina aina seuraavan vuoden maaliskuussa. Markkinaosuuksien kehitystä analysoitiin PWG:n joka kokouksessa Fidesin kuukausittaisten lukujen pohjalta, ja jos ilmeni huomattavia muutoksia, syylliseksi epäillyltä yritykseltä vaadittiin selitystä."

114 Päätöksen 52 perustelukappaleessa todetaan, että "PWG:ssä vuonna 1987 tehdyssä sopimuksessa määrättiin Länsi-Euroopan tärkeimpien tuottajien senhetkisten markkinaosuuksien 'jäädyttämisestä' sekä siitä, että uusia asiakkaita ei saanut yrittää hankkia eikä senhetkistä markkina-asemaa parantaa aggressiivisella hintapolitiikalla".

115 Päätöksen 56 perustelukappaleen ensimmäisessä kohdassa todetaan seuraavaa: "Tärkeimpien tuottajien perussopimusta markkinaosuuksiensa pysyttämisestä sovellettiin koko sen ajan, jota tämä päätös koskee." Päätöksen 57 perustelukappaleen mukaan "'[m]arkkinaosuuksien kehitystä' tarkasteltiin PWG:n joka kokouksessa väliaikaisten tilastojen pohjalta". Päätöksen 56 perustelukappaleen viimeisessä kohdassa todetaan vielä seuraavaa: "Markkinaosuuksia koskeviin keskusteluihin osallistuneet yritykset olivat PWG:n jäsenet eli Cascades, Finnboard, KNP (vuoteen 1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, Stora-konserniin kuuluvat kaksi tuottajaa CBC ja Feldmühle sekä Weig (vuodesta 1988)."

116 On katsottava komission näyttäneen toteen oikein, että PWG:n kokouksiin osallistuneiden välillä oli markkinaosuuksia koskevaa salaista yhteistyötä.

117 Komission analyysi perustuu pääasiallisesti Storan ilmoituksiin (väitetiedoksiannon liitteet 39 ja 43), ja väitetiedoksiannon liite 73 tukee sitä.

118 Väitetiedoksiannon liitteessä 39 Stora toteaa seuraavaa: "PWG on kokoontunut vuodesta 1986 lähtien edistääkseen markkinoiden säätelyä. - - Muun (lainmukaisen) toimintansa ohella sen tarkoituksena oli keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista sekä hinnankorotuksista, kysynnästä ja kapasiteeteista ja harjoittaa näiden osalta yhteistoimintaa. Sen tehtävänä oli pääasiallisesti arvioida, mikä tarkalleen on tarjonta- ja kysyntätilanne markkinoilla ja mitä toimenpiteitä on toteutettava markkinoiden säätelemiseksi, sekä esittää tämä arvio President Conferencelle."

119 Nimenomaan markkinaosuuksia koskeneen salaisen yhteistyön osalta Stora toteaa, että "Euroopan yhteisön, EFTA:n sekä niiden muiden maiden, joihin PG Paperboardin jäsenet toimittavat kartonkia, kansallisten ryhmittymien saavuttamia markkinaosuuksia tarkasteltiin PWG:ssä" ja että PWG "keskusteli mahdollisuudesta pysyttää markkinaosuudet edellisen vuoden tasolla" (väitetiedoksiannon liite 39, 19 kohta). Stora toteaa myös (sama asiakirja, 6 kohta), että "[t]änä samana aikana keskusteltiin myös tuottajien markkinaosuuksista Euroopassa siten, että ensimmäisenä viiteajanjaksona käytettiin vuoden 1987 tasoja".

120 Komission 23.12.1991 päivätyssä kirjeessä esittämiin kysymyksiin 14.2.1992 lähettämässään vastauksessa (väitetiedoksiannon liite 43) Stora täsmentää vielä seuraavaa: "PWG:n jäsenten sopimukset markkinaosuuksien tasosta koskivat koko Eurooppaa. Sopimukset perustuivat edellisen vuoden kokonaismääriin, jotka yleensä olivat lopullisina käytettävissä seuraavan vuoden maaliskuussa" (1.1 kohta).

121 Tätä toteamusta vahvistaa samassa asiakirjassa oleva seuraava maininta: " - - keskustelut johtivat siihen, että PWG:n jäsenet tekivät yleensä kunkin vuoden maaliskuussa sopimuksen, jolla pyrittiin pysyttämään niiden markkinaosuudet edellisen vuoden tasolla" (1.4 kohta). Stora toteaa, että "[s]opimusten noudattamisen varmistamiseksi ei ollut toteutettu mitään toimenpiteitä" ja että PWG:n kokouksiin osallistuneet "tiesivät, että jos ne ryhtyvät poikkeuksellisiin toimenpiteisiin markkinoilla, joille muut toimittavat kartonkia, muut saattaisivat kostaa tämän toisilla markkinoilla" (sama kohta).

122 Stora toteaa vielä, että kantaja ("Iggesund") oli osallistunut markkinaosuuksia koskeneisiin keskusteluihin (1.2 kohta, s. 3).

123 Väitetiedoksiannon liite 73 tukee Storan väitteitä markkinaosuuksia koskeneesta salaisesta yhteistyöstä. Tämä (Mayr-Melnhof-konserniin kuuluvalta) FS-Kartonilta löydetty asiakirja on 28.12.1988 päivätty markkinatilannetta koskeva luottamuksellinen muistio, jonka Mayr-Melnhof-konsernin myynnistä vastaava markkinointijohtaja Saksasta (Katzner) oli osoittanut Mayr-Melnhofin toimitusjohtajalle (Gröller) Itävaltaan.

124 Tämän asiakirjan, jota lainataan päätöksen 53-55 perustelukappaleessa, mukaan "toimitusjohtajaryhmän" (Präsidentenkreis) tiiviimpi yhteistyö, josta oli päätetty vuonna 1987, oli tehnyt joistakin "voittajia" ja toisista "häviäjiä". Muistion laatija luokittelee Mayr-Melnhofin häviäjiin useista syistä, erityisesti seuraavista:

"2) Sopimukseen päästiin ainoastaan 'rankaisemalla' meitä - meitä vaadittiin tekemään 'uhrauksia'.

3) Vuoden 1987 markkinaosuudet piti 'jäädyttää', aikaisemmat yhteydet säilyttää, eikä mitään uutta toimintaa tai laatua saanut edistää hinnoittelulla (tämän tulos nähdään tammikuussa 1989 - jos kaikki ovat rehellisiä)."

125 Näitä virkkeitä on tulkittava ottaen huomioon muistion laajempi asiayhteys.

126 Muistion laatija tuo tältä osin ikään kuin johdantona esiin Euroopan tasolla tapahtuvan tiiviimmän yhteistyön "toimitusjohtajaryhmässä". Mayr-Melnhof on tulkinnut tätä ilmaisua siten, että se tarkoittaa samalla yleisesti sekä PWG:tä että PC:tä, toisin sanoen siten, ettei se viittaa mihinkään yksittäiseen tilaisuuteen tai kokoukseen (väitetiedoksiannon liite 75, 2.a kohta); tätä tulkintaa ei ole syytä käsitellä tässä yhteydessä.

127 Seuraavaksi muistion laatija toteaa, että tämä yhteistyö on johtanut "hintakuriin", joka on tehnyt joistakin "voittajia" ja toisista "häviäjiä".

128 Vuoden 1987 tasolle jäädytettäviä markkinaosuuksia koskevaa toteamusta on siis tarkasteltava ottaen huomioon asiayhteys eli tämä kuri, josta "toimitusjohtajaryhmä" päätti.

129 Lisäksi se, että vuosi 1987 mainitaan viitevuotena, on yhdenmukaista Storan toisen ilmoituksen kanssa (väitetiedoksiannon liite 39; ks. edellä 119 kohta).

130 Siitä, mikä oli PWG:n osuus toimitusten valvontaa koskeneessa salaisessa yhteistyössä, jolle tunnusomaista oli koneiden seisokkiaikojen tarkastelu, päätöksessä todetaan, että PWG:llä oli ratkaiseva osuus seisokkien toteuttamisessa, koska vuodesta 1990 lähtien tuotantokapasiteetti kasvoi ja kysyntä väheni; päätöksessä todetaan seuraavaa: " - - vuoden 1990 alussa tärkeimmät tuottajat - - katsoivat hyödylliseksi sopia PWG:ssä siitä, että seisokit ovat tarpeen. Suuret tuottajat tajusivat, etteivät ne voineet kasvattaa kysyntää laskemalla hintoja ja että tuotannon jatkaminen täydellä kapasiteetilla vain johtaisi hintojen laskuun. Se, kuinka pitkät seisokit olivat tarpeen tarjonnan ja kysynnän tasapainon palauttamiseksi, voitiin teoriassa laskea kapasiteettiraporttien perusteella - - " (päätöksen 70 perustelukappale).

131 Päätöksessä todetaan lisäksi seuraavaa: "PWG ei kuitenkaan muodollisesti määrännyt kullekin tuottajalle seisokkiaikaa. Storan mukaan sellaisen koneiden seisokkiaikoja koskevan koordinoidun suunnitelman laatimisessa, joka olisi kattanut kaikki tuottajat, ilmeni käytännön vaikeuksia. Stora toteaa, että tämän vuoksi käytössä oli vain 'löyhä kannustusjärjestelmä'" (päätöksen 71 perustelukappale).

132 On katsottava, että komissio on riittävästi näyttänyt toteen PWG:n kokouksiin osallistuneiden välillä olleen tuotantoseisokkeja koskenutta salaista yhteistyötä.

133 Komission esittämät asiakirjat tukevat sen analyysiä.

134 Stora on toisessa ilmoituksessaan (väitetiedoksiannon liite 39, 24 kohta) todennut seuraavaa: "Sillä, että PWG päätti alkaa noudattaa hinta ennen määrää -politiikkaa, ja sillä, että yhdenmukaisten hintojen järjestelmä otettiin vähittäin käyttöön vuodesta 1988 alkaen, PWG:n jäsenet myönsivät, että seisokit olivat välttämättömiä näiden hintojen säilyttämiseksi kysynnän kasvun heikentyessä. Tuottajat eivät olisi ilman seisokkeja pystyneet säilyttämään sovittuja hintatasoja ylikapasiteetin kasvaessa."

135 Ilmoituksensa seuraavassa kohdassa Stora toteaa seuraavaa: "Kartonkiteollisuus pystyi vuosina 1988 ja 1989 toimimaan käytännöllisesti katsoen täydellä kapasiteetilla. Muut kuin tavanomaiset kunnossapito- ja lomaseisokit osoittautuivat välttämättömiksi vasta vuodesta 1990 alkaen. - - Tilausten vähentyessä oli lopulta turvauduttava seisokkeihin hinta ennen määrää -politiikan säilyttämiseksi. Kultakin tuottajalta (tuotannon ja kulutuksen tasapainon varmistamiseksi) edellytetty seisokkiaika voitiin laskea kapasiteettiraporttien perusteella. PWG ei muodollisesti määrännyt noudatettavia seisonta-aikoja, vaikka olemassa olikin löyhä kannustusjärjestelmä - - ."

136 Väitetiedoksiannon liitteen 73 osalta on todettava, että ne syyt, joiden perusteella kyseisen muistion laatija tuolloin piti Mayr-Melnhofia "häviäjänä", ovat tärkeitä todisteita PWG:n kokouksiin osallistuneiden välisestä seisokkeja koskeneesta salaisesta yhteistyöstä.

137 Muistion laatija nimittäin toteaa seuraavaa:

"4) Tällä kohtaa asianosaisten käsitykset siitä, mihin tavoitteeseen on pyrittävä, alkavat poiketa toisistaan.

- -

c) Koko myyntihenkilöstö ja Euroopan myyntiedustajat on vapautettu määräbudjeteistaan, ja on noudatettu ankaraa, lähestulkoon poikkeuksetonta hintapolitiikkaa (työntekijämme eivät ole aina ymmärtäneet muuttunutta asennettamme markkinoihin - aikaisemmin vaadittiin pelkästään määriä ja nyt ainoastaan hintakuria silläkin uhalla, että koneet joudutaan seisauttamaan)."

138 Mayr-Melnhof väittää (väitetiedoksiannon liite 75), että edellä lainattu kappale koskee ainoastaan yrityksen sisäistä tilannetta. Kun tätä otetta analysoidaan ottaen huomioon muistio yleisemmin, osoittautuu, että siinä on kyse "toimitusjohtajaryhmässä" päätetyn ankaran politiikan täytäntöönpanosta myyntihenkilöstön tasolla. Tämän asiakirjan on tulkittava osoittavan, että vuoden 1987 sopimukseen osallistuneet, toisin sanoen ainakin PWG:n kokouksiin osallistuneet, kiistattomasti ovat arvioineet sitä, mikä vaikutus heidän hyväksymällään politiikalla on siinä tapauksessa, että sitä noudatetaan ankarasti.

139 Edellä olevan perusteella ja ilman, että olisi välttämätöntä ottaa huomioon väitetiedoksiannon liitettä 102, on katsottava, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt toteen, että PWG:n kokouksiin osallistuneiden välillä on ollut markkinaosuuksia koskenutta salaista yhteistyötä ja että näiden samojen yritysten välillä on ollut seisokkeja koskenutta salaista yhteistyötä. Koska TBM / Iggesund Paperboard (Workington) Ltd / Iggesund Paperboard ovat osallistuneet PWG:n kokouksiin (ks. jäljempänä 370 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja koska kantaja on nimenomaisesti mainittu Storan ilmoituksissa, komissio on aiheellisesti katsonut kantajan olevan vastuussa osallistumisesta näihin kahteen salaisen yhteistyön muotoon.

140 Kantajan Storan ilmoituksia vastaan esittämä vastaväite, jolla pyritään kiistämään niiden todistusarvo, ei heikennä tätä toteamusta.

141 Nämä ilmoitukset nimittäin ovat kiistämättömästi peräisin sellaiselta yritykseltä, jonka on katsottu osallistuneen väitettyyn kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja ne sisältävät yksityiskohtaisen kuvauksen PG Paperboardin toimielimissä käytyjen keskustelujen luonteesta, PG Paperboardiin kuuluneiden yritysten tavoitteesta sekä kyseisten yritysten osallistumisesta sen eri toimielinten kokouksiin. Koska muut aineistoon sisältyvät asiakirjat tukevat tätä keskeistä todistetta, se tukee komission väitteitä asiassa merkityksellisellä tavalla.

142 Kantajan väitettä, jonka mukaan yritysten tosiasiallinen toiminta osoittaisi komission väitteet perusteettomiksi, ei myöskään voida hyväksyä.

143 Ensinnäkään sitä, että PWG:n jäsenet ovat olleet salaisessa yhteistyössä "hinta ennen määrää -politiikan" kahden osatekijän osalta, ei pidä sekoittaa salaisessa yhteistyössä sovitun toteuttamiseen. Komission esittämillä todisteilla on nimittäin sellainen todistusarvo, että tiedot kantajan tosiasiallisesta toiminnasta markkinoilla eivät heikennä niiden komission päätelmien luotettavuutta, jotka koskevat nimenomaan sitä, että näiden riidanalaisen politiikan kahden osatekijän osalta on harjoitettu salaista yhteistyötä.

144 Toiseksi on todettava, että kantajan esittämät tiedot eivät osoita komission väitteitä vääriksi. On korostettava, että komissio myöntää nimenomaisesti, että markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön ei liittynyt "mitään virallista seuraamus- tai kompensaatiomekanismia, jolla olisi vahvistettu markkinaosuuksia koskevaa sopimusta", ja että tiettyjen suurten tuottajien markkinaosuudet kasvoivat jonkin verran vuosi vuodelta (ks. erityisesti päätöksen 59 ja 60 perustelukappale). Lisäksi komissio myöntää, että koska kartonkiteollisuus oli toiminut täydellä kapasiteetilla vuoden 1990 alkuun saakka, seisokkeja ei tuohon mennessä ollut tarvittu käytännöllisesti katsoen lainkaan (päätöksen 70 perustelukappale).

145 Kolmanneksi on todettava, että kaksi asiakirja-aineistoon sisältyvää asiakirjaa vahvistaa kantajan noudattaneen PWG:ssä päätettyä "hinta ennen määrää" -politiikkaa.

146 Muistiossa, jonka (Stora-konserniin kuuluvan) Kopparforsin edustaja oli laatinut 23.1.1990 pidetystä PAA:n kokouksesta, todetaan seuraavaa: "Iggesund sanoi, että Thames oli joitakin kertoja seisauttanut tuotantonsa, sillä se tekee mielummin niin kuin laskee hintoja" (väitetiedoksiannon liite 130).

147 Mayr-Melnhof Peggin edustajan 4.4.1990 pidetystä PAA:n kokouksesta laatimassa muistiossa todetaan samansuuntaisesti seuraavaa:

"Thames Board (Iggesund). Toimitusaika kolme viikkoa. Ison-Britannian kysyntä on pienempää kuin samana kautena vuonna 1989. Toteutetaan mieluummin seisokkeja kuin lasketaan hintoja. Huhtikuun hinnankorotus on toteutettu täysin" (väitetiedoksiannon liite 131).

148 Edellä oleva huomioon ottaen kanneperusteen ensimmäinen ja toinen osa on hylättävä.

Kanneperusteen kolmas osa, jonka mukaan komissio on arvioinut Fidesin tilastojen merkityksen väärin

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

149 Kantaja väittää, ettei komissio ole arvioinut Fidesin tilastojen merkitystä oikein. Komissio on liioitellut niiden tärkeyttä ja lainvastaisuutta. Kantajan mukaan tilastot eivät olleet niin yksityiskohtaisia, että ne olisivat mahdollistaneet markkinaosuuksia koskeneen järjestelmän valvonnan.

150 Vaikka onkin totta, että Fidesin keräämät tilastotiedot eriteltiin maittain lukuun ottamatta viikoittaisia raportteja uusista tilauksista, tilastoista ei voitu tunnistaa kunkin tuottajan toimituksia.

151 Lisäksi kantaja korostaa komission myöntäneen, että vuoden aikana tuottajat yleensä käyttivät väliaikaisia tilastoja (päätöksen 63 perustelukappale). Näistä tilastoista sai vain yleisluonteisia tietoja kysynnän suuntauksesta. Kantajan mukaan PWG:n kokouksiin osallistuneet eivät tässä tilanteessa pystyneet näiden tilastojen perusteella analysoimaan järkevällä tavalla markkinaosuuksia ja kapasiteetin käyttöä.

152 Lisäksi kantaja toteaa, että kunkin tuottajan tilauskannan tila ei ollut salaisuus, toisin kuin komissio väittää. Fidesin jakamilla tilauskantojen tilaa koskevilla tilastoilla oli näin ollen vain se merkitys, että tuottajat pystyivät saamaan käsityksen tilanteesta Euroopan tasolla.

153 Kapasiteetteja ja kapasiteettien käyttöastetta koskevista tilastoista kantaja toteaa, että ne olivat epätarkkoja tilastoja, joilla oli merkitystä vain tarkasteltaessa alan kehitystä ja vertailtaessa kunkin yrityksen osalta käyttöasteen muutoksia yhdistettyihin käyttöastelukuihin.

154 Lopuksi kantaja toteaa, etteivät kyseiset tilastot olleet välttämättömiä sen toteamiseksi, olivatko tarjonta ja kysyntä tasapainossa, koska oli itsestään selvää, että se, olivatko ne tasapainossa, oli kaikkien tuottajien tiedossa.

155 Komission mukaan kantajan väitteillä pyritään pääasiallisesti osoittamaan, että Fidesin tietojenvaihtojärjestelmä ei luonteensa puolesta ollut perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastainen. Koska on selvää, ettei järjestelmää käytetty muuhun kuin lainvastaisen kartellin tukemiseen ja sen toteuttamisen helpottamiseen, väitteet ovat vain teoreettisia.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

156 Kanneperusteen kolmannen osan on ymmärrettävä tarkoittavan, ettei komissio arvioinut Fidesin tilastojen merkitystä oikein, koska tilastot eivät olleet sen enempää välttämättömiä kuin hyödyllisiäkään toteutetuksi väitetyssä kartellissa.

157 Päätöksen 1 artiklan mukaan tässä artiklassa tarkoitetut yritykset ovat rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa osallistumalla sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, joiden mukaisesti yritykset - muun muassa - "edellä mainittuja toimenpiteitä tukeakseen vaihtoivat kaupallisia tietoja toimituksista, hinnoista, tuotantoseisokeista, tilauskannoista ja koneiden käyttöasteista"; näillä edellä mainituilla toimenpiteillä tarkoitetaan salaista hintayhteistyötä, markkinaosuuksia koskenutta salaista yhteistyötä ja seisokkeja koskenutta salaista yhteistyötä.

158 Siltä osin kuin on kyse Fidesin tietojenvaihtojärjestelmästä, päätöstä on sen päätösosa ja 134 perustelukappaleen kolmas kohta huomioon ottaen tulkittava siten, että komissio on pitänyt tätä järjestelmää perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisena, koska sillä tuettiin todettua kartellia.

159 Päätöksen 134 perustelukappaleen kolmannessa kohdassa täsmennetään, että Fidesin tietojenvaihtojärjestelmä oli "merkittävä apukeino

- seurattaessa markkinaosuuksien kehitystä,

- valvottaessa tarjonta- ja kysyntätilannetta kapasiteettien täyden käyttöasteen pysyttämiseksi,

- päätettäessä siitä, voitiinko yhdenmukaistettuja hinnankorotuksia toteuttaa,

- määritettäessä tarpeellisia seisokkiaikoja".

160 Päätöksestä ilmenee lisäksi, että PWG:ssä tarkasteltiin Fidesin tilastoja ja että niistä keskusteltiin siellä. Päätöksen 57 perustelukappaleen ensimmäisessä kohdassa, jossa viitataan myös päätöksen 63 perustelukappaleeseen, todetaan seuraavaa: "'Markkinaosuuksien kehitystä' tarkasteltiin PWG:n joka kokouksessa väliaikaisten tilastojen pohjalta." Päätöksen 69 perustelukappaleen ensimmäisessä kohdassa täsmennetään lisäksi seuraavaa: "Kun PWG vertaili viikoittaista tilauskantaa ('Weekly Order Backlog') ja käytettävissä olevaa kapasiteettia, se pystyi arvioimaan kartonkialan kysynnän kokonaistilannetta".

161 On katsottava, että komission väitteet on näytetty toteen.

162 Ensinnäkin on todettava, ettei kantaja ole kiistänyt, että PWG:ssä keskusteltiin Fidesin tilastoista.

163 Toiseksi on todettava, että komissio on aiheellisesti katsonut, että Fidesin tilastoja käytettiin PWG:ssä yhtäältä "seurattaessa markkinaosuuksien kehitystä" (päätöksen 134 perustelukappaleen kolmannen kohdan ensimmäinen luetelmakohta) ja toisaalta "valvottaessa tarjonta- ja kysyntätilannetta kapasiteettien täyden käyttöasteen pysyttämiseksi" sekä "määritettäessä tarpeellisia seisokkiaikoja" (päätöksen 134 perustelukappaleen kolmannen kohdan toinen ja neljäs luetelmakohta).

164 Siltä osin kuin on kyse Fidesin tilastojen käyttämisestä "seurattaessa markkinaosuuksien kehitystä", Stora on myöntänyt, että "[j]os tilastoja analysoitaessa ilmeni, että kansallisten ryhmittymien myyntimäärät muuttuivat liikaa, PWG:n jäsenet - - kannustivat toisiaan rajoittamaan vaihteluja kansallisilla markkinoilla, ja ne sitoutuivat itse siihen" (väitetiedoksiannon liite 39, 19 kohta).

165 Väitetiedoksiannon liitteessä 43 todetaan lisäksi seuraavaa (1.1 kohta):

"Tarjonnan vaihteluja kansallisilla markkinoilla tarkasteltiin ja niistä keskusteltiin PWG:n joka kokouksessa (eli joka toinen tai kolmas kuukausi) Fidesin väliaikaisten tilastojen pohjalta - -. Nämä tilastot laadittiin aina yhdeltä kuukaudelta ja niiden kokonaismäärät laskettiin kalenterivuodelta eikä toimintavuodelta. Tilastoista ilmenevät vaihtelut eivät välttämättä kuvastaneet tarkasti vuodenvaihteen lopullista tilannetta, minkä vuoksi tilastoista ilmeneviä vaihteluja ei voitu pitää täysin luotettavina. Siinä, että PWG:ssä edustettuina olleet tärkeimmät tuottajat olisivat yksityiskohtaisesti keskustelleet markkinaosuuksista kansalliselta pohjalta, ei olisi ollut mitään järkeä, koska tuottajat eivät voineet päättää toimitustensa lopullista määränpäätä.

- -

PWG:n jäsenten sopimukset markkinaosuuksien tasosta koskivat koko Eurooppaa. Sopimukset perustuivat edellisen vuoden kokonaismääriin, jotka yleensä olivat lopullisina käytettävissä seuraavan vuoden maaliskuussa".

166 Siltä osin kuin on kyse Fidesin tilastojen käyttämisestä "valvottaessa tarjonta- ja kysyntätilannetta kapasiteettien täyden käyttöasteen pysyttämiseksi" ja "määritettäessä tarpeellisia seisokkiaikoja", on viitattava Storan ilmoitukseen (väitetiedoksiannon liite 39, 5 kohta), jossa todetaan seuraavaa:

"Vuoden 1987 hinta-aloitteeseen liittyi tarve säilyttää tuotanto ja kulutus suurin piirtein tasapainossa (hinta ennen määrää -politiikka). Vuosina 1988 ja 1989 tuottajat toimivat täydellä tai lähes täydellä kapasiteetilla. Kapasiteetin kasvu ja samanaikainen kysynnän kasvun hidastuminen johtivat vuonna 1990 siihen, että tuottajat alkoivat toteuttaa seisokkeja säilyttääkseen tuotannon ja kulutuksen tasapainon. - - Tuottajat pystyivät vuosittaisista kapasiteettiraporteista päättelemään, kuinka pitkät seisokit olivat tarpeen, ja ne kannustivat toisiaan toteuttamaan niin pitkiä seisokkeja kuin tuotannon ja kysynnän tasapainon säilyttäminen edellytti. - - kaikki tuottajat eivät toteuttaneet tällaisia seisokkeja, joten muutamille, yleensä kaikkein suurimmille, tuottajille aiheutui suhteellisesti suurimmat menetykset tuotantomäärissä mitattuna niiden pyrkiessä pysyttämään hintatason" (vastaavasti saman asiakirjan 25 kohta).

167 Väitetiedoksiannon liitteet 73 ja 75 vahvistavat epäsuorasti Storan ilmoitusten paikkansapitävyyden. Väitetiedoksiannon liitteestä 73 (ks. edellä 123 kohta ja sitä seuraavat kohdat) nimittäin ilmenee, että Mayr-Melnhof/FS-Kartonin myynnistä vastaava markkinointijohtaja Saksasta (Katzner) oli ehdottanut Mayr-Melnhofin toimitusjohtajalle Itävaltaan muutosta tuolloin voimassa olleeseen Fides-tietojenvaihtojärjestelmään (s. 5, 5 kohta, otsikko "Kontrolle" ["Valvonta"]). Väitetiedoksiannon liitteestä 75 (s. 11), joka on Mayr-Melnhofin vastaus erääseen tietojensaantipyyntöön, ilmenee, että "Fidesin sääntöjä on myöhemmin muutettu suurin piirtein näiden [väitetiedoksiannon liitteessä 73] mainittujen ehdotusten mukaisesti" (ks. myös päätöksen 63 perustelukappaleen toinen kohta). Kun otetaan huomioon väitetiedoksiannon liitteen 73 yleissävy, sen, että Katzner pyysi Fides-tietojenvaihtojärjestelmän muuttamista, on katsottava merkitsevän, ettei järjestelmä mahdollistanut markkinaosuuksien kehityksen ja/tai seisokkiaikojen riittävää valvontaa, joten järjestelmää oli paranneltava paremman valvonnan varmistamiseksi.

168 Kun otetaan huomioon nämä todisteet ja se, että komissio on aiheellisesti katsonut kantajan osallistuneen seisokkeja koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön ja markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön PWG:ssä, kanneperusteen kolmas osa on hylättävä.

169 Tästä seuraa, että kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.

Kanneperuste, jonka mukaan komissio on arvioinut väärin kartellin keston

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

170 Kantaja toteaa, että päätöksessä olevien väitteidenkään mukaan kilpailusääntöjä ei lainkaan rikottu ennen vuotta 1988. Jos Storan ilmoitukset jätetään huomiotta, minkään perusteella ei nimittäin voida päätellä, että PWG:n perustaminen olisi sellaisenaan merkinnyt kilpailusääntöjen rikkomista. Todistusaineistosta ei voida myöskään päätellä, että PWG olisi perustettu aikaisemmin kuin 10.11.1986.

171 Lisäksi kantaja toteaa, että sen enempää väitetiedoksiannossa kuin päätöksessäkään ei todeta, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuoden 1987 tammikuussa toteutettu hinta-aloite olisi ollut kilpailusääntöjen rikkomista.

172 Komissio pysyy kannassaan, että kilpailusääntöjen rikkominen alkoi vuoden 1986 puolivälissä ja että sakkoja laskettaessa on käytettävä tätä alkamisajankohtaa. Tämä on suurin piirtein se ajankohta, jolloin PG Paperboard uudelleenorganisoitiin ja hintoja ja määriä koskeneet keskustelut aloitettiin. Komission mukaan se on tältä osin aiheellisesti tukeutunut Storan ilmoituksiin.

PERUSTELUT JATKUVAT ASIAKIRJASSA: 694A0352.1

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

173 Päätöksen 161 perustelukappaleen toisen kohdan mukaan useimmat niistä yrityksistä, joille päätös on osoitettu, osallistuivat kilpailusääntöjen rikkomiseen vuoden 1986 kesäkuusta lähtien, jolloin "PWG perustettiin ja jolloin tuottajien salainen yhteistyö tiivistyi ja alkoi tulla tehokkaammaksi".

174 Stora toteaa PWG:n perustamispäivästä seuraavaa (väitetiedoksiannon liite 39, 8 kohta): "PWG on kokoontunut vuodesta 1986 - - ."

175 Komissio on tämän perusteella ja sen vuoksi, ettei ollut todisteita, joilla PWG:n tarkka perustamispäivä olisi voitu määrittää, voinut aiheellisesti arvioida, että PWG perustettiin vuoden 1986 puolivälissä ja että se kokoontui säännöllisesti siitä lähtien. Tässä yhteydessä on korostettava, että kantaja osallistui PWG:n kokouksiin tämän toimielimen perustamisesta lähtien (jäljempänä 370 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Kantaja ei näissä olosuhteissa voi pätevästi kiistää komission arviota PWG:n perustamispäivästä esittämättä mitään todisteita tukeakseen väitettään, jonka mukaan PWG perustettiin vasta myöhemmin.

176 Komissio on aiheellisesti katsonut, että koska kantaja on yritys, joka on osallistunut PWG:n kokouksiin siitä alkaen, kun tämä toimielin perustettiin vuoden 1986 puolivälin paikkeilla, sen on katsottava olevan vastuussa hintoja koskeneesta salaisesta yhteistyöstä tuosta ajankohdasta alkaen.

177 Eräät yritykset, joihin myös kantaja kuului, nimittäin perustivat PWG:n pääasiallisesti kilpailunvastaisessa tarkoituksessa. Kuten Stora on todennut (väitetiedoksiannon liite 39, 8 kohta), PWG "on kokoontunut vuodesta 1986 lähtien edistääkseen markkinoiden säätelyä", ja sen tarkoituksena oli erityisesti "keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista sekä hinnankorotuksista ja kapasiteeteista ja harjoittaa näiden osalta yhteistoimintaa" (väitetiedoksiannon liite 35, 5 kohdan iii alakohta).

178 Tässä toimielimessä kokoontuneiden yritysten osuutta markkinaosuuksia ja seisokkeja koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön on selvitetty edellisen kanneperusteen yhteydessä (ks. edellä 113-139 kohta). Tässä toimielimessä kokoontuneet yritykset ovat keskustelleet myös hintoja koskeneista aloitteista. Storan mukaan (väitetiedoksiannon liite 39, 10 kohta) "vuodesta 1987 alkaen PWG:ssä päästiin sopimukseen ja tehtiin yleisiä päätöksiä siitä, milloin - - ja minkä suuruisina tuottajien oli toteutettava hinnankorotukset".

179 Suostuminen sellaisen toimielimen perustamiseen ja sen kokouksiin osallistumiseen, jonka kilpailunvastaisen - erityisesti tulevia hinnankorotuksia koskevista keskusteluista muodostuvan - tarkoituksen toimielimen perustamiseen osallistuneet yritykset tiesivät ja hyväksyivät, on riittävä peruste siihen, että kantajan voidaan katsoa olevan vastuussa hintoja koskeneesta salaisesta yhteistyöstä vuoden 1986 puolivälistä alkaen.

180 Kanneperuste on näin ollen hylättävä.

Kanneperuste, joka koskee yhtäältä sitä, että komissio on tehnyt arviointivirheen, kun se on katsonut kilpailusääntöjen rikkomisen koskeneen SBS-kartonkia ja SBS-kartongin markkinoiden olleen samojen kuin GC- ja GD-kartongin, ja toisaalta tältä osin tapahtuneita perustelu- ja menettelyvirheitä

181 Kanneperusteessa on kolme osaa. Kutakin niistä tutkitaan erikseen.

Kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista

182 Kantaja väittää, ettei se ole hallinnollisen menettelyn aikana pystynyt käyttämään puolustautumisoikeuksiaan, koska väitetiedoksiannossa ei väitetty kilpailusääntöjä rikotun SBS-kartongin osalta. SBS-kartonki mainitaan siinä vain kerran suluissa erään hinnankorotuksen yhteydessä.

183 Tämä väite on perusteeton.

184 Väitetiedoksiannosta nimittäin ilmenee (s. 3 ja 4), että kartongin määritelmä kattaa ne kolme kartonkilaatua, muun muassa SBS-kartongin, joita Länsi-Euroopassa pääasiallisesti tuotetaan, ja että hallinnollinen menettely koskee näitä kartonkilaatuja.

185 Lisäksi on todettava, että kaikki ne todisteet, joiden perusteella komissio on päätöksessä katsonut kilpailusääntöjen rikkomisen koskeneen SBS-kartonkia, on mainittu väitetiedoksiannossa tai väitetiedoksiannon yrityskohtaisissa tiedoissa, jotka on lähetetty kantajalle (ks. mm. väitetiedoksiannon liitteet 111, 113 ja 117)

186 Lopuksi on todettava, että kaikki väitetiedoksiannon liitteenä olevat, hintoja koskevat tekniset liitteet sisältävät kaikkien toteutetuiksi väitettyjen yhdenmukaistettujen hinta-aloitteiden osalta tietoja SBS-kartongin hinnankorotuksista.

187 Väitetiedoksiannosta ilmenee siis selvästi, että menettely koski SBS-kartonkia.

188 Tästä seuraa, että kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.

Kanneperusteen toinen osa, jonka mukaan komissio on tehnyt arviointivirheen katsoessaan, että kilpailusääntöjen rikkominen koski SBS-kartonkia, ja jonka mukaan perustelut ovat tältä osin riittämättömät

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

189 Kantaja väittää, että päätöksen ja siinä mainittujen todisteiden perusteella ei voida päätellä kilpailusääntöjen rikkomisen koskeneen SBS-kartonkia. Kantaja väittää myös, ettei päätöksessä ole sellaisia riittäviä selityksiä, jotka tukisivat komission väitteitä.

190 Ensinnäkin kantaja toteaa, ettei Storan ilmoituksissa mainita SBS-kartonkia.

191 Seuraavaksi kantaja toteaa, ettei yksikään määrien säätelyä koskeneisiin toimenpiteisiin liittyvistä väitteistä koske SBS-kartonkia. Väite, että PWG:ssä olisi sovittu vuoden 1987 markkinaosuuksien pysyttämisestä, koskee aikaa, jolloin tässä toimielimessä ei ollut edustettuna yhtään SBS-kartongin tuottajaa.

192 Renalta löydetyillä käsinkirjoitetuilla muistiinpanoilla, jotka koskevat 6.9.1989 pidettyä JMC:n kokousta (väitetiedoksiannon liite 117), ei kantajan mukaan ole asiassa merkitystä, koska Iggesund Paperboard ei osallistunut tähän kokoukseen ja koska muistiinpanot koskevat hinnankorotusta, joka oli tapahtunut yli kuukausi ennen kokousta.

193 Myöskään päätöksen liitteenä olevien, hinnankorotuksia koskevien taulukoiden perusteella ei voida päätellä, että SBS-kartongin osalta olisi harjoitettu yhteistoimintaa. Kun vertaillaan yhtäältä kantajan ilmoittamia hinnankorotuksia Enso-Gutzeitin - joka on toinen SBS-kartongin tuottaja, jolle päätös on osoitettu - ilmoittamiin hinnankorotuksiin ja toisaalta SBS-kartongin hinnankorotusilmoituksia GC- ja GD-kartongin hinnankorotusilmoituksiin, ilmenee, ettei yhteistoiminta koskenut SBS-kartonkia.

194 SBS-kartongin osalta päätöksessä esitetyt perustelut ovat kantajan mukaan myös virheellisiä, koska ilmaisu "GC-laadut" ei kata SBS-kartonkia, toisin kuin päätöksen 4 perustelukappaleessa todetaan.

195 Lisäksi kantaja toteaa, että kohta, jonka mukaan hinnankorotusaloitteet "merkitsivät hinnankorotuksia kaikilla kansallisilla markkinoilla - - , SBS-kartongin hinnan noustessa yleensä (mutta ei aina) samassa suhteessa kuin GC-laatujen" (päätöksen 20 perustelukappaleen toinen kohta), on - kilpailusääntöjen rikkomista koskevan yhteenvedon ja 86 ja 97 perustelukappaleessa olevien muutamien epäselvien mainintojen ohella - ainoa päätöksen kohta, jossa todetaan hinta-aloitteiden koskeneen SBS-kartonkia.

196 Toisin kuin mitä päätöksen 4 perustelukappaleessa väitetään, SBS-kartonki ei kantajan mukaan sisältynyt käsitteisiin "GC"-kartonki tai "FBB"-kartonki. Osa Iggesund Paperboardin tuottamasta SBS-kartongista ei edes vastannut PG Paperboardin toiminta-alaan kuuluneen kartongin määritelmää, sillä päätöksen 28 perustelukappaleen mukaan toiminta koski kartonkia, jonka "paino on vähintään 200 g/m2".

197 Lisäksi kantaja toteaa, että päätöksessä olevat tiedot SBS-kartongin tuottajista, ostajista ja tuotantomääristä ovat virheellisiä. Kantajan mukaan Euroopassa oli muitakin SBS-kartongin tuottajia kuin se itse ja Enso-Gutzeit, ja Enso-Gutzeitin SBS-kartongin tuotanto on arvioitu liian suureksi.

198 Komissio toteaa, että on selvästi näytetty toteen, että yhteistoiminta koski SBS-kartonkia, erityisesti siltä osin kuin on kyse eräistä hinta-aloitteista. SBS-kartongin tuottajia oli vähän, ja sitä tuotettiin vähemmän kuin muita kartonkilaatuja. Tämä voi selittää sen, miksi PG Paperboardin kokouksissa keskusteltiin vähemmän tästä kartonkilaadusta ja miksi tätä tuotetta koskevia asiakirjatodisteita on vähemmän.

199 Komission mukaan suuri osa Fidesin tietojenvaihtojärjestelmää (väitetiedoksiannon liite 5) samoin kuin Finnboardin toimitusjohtajan tekemät markkinatutkimukset (KOSK-tutkimukset; väitetiedoksiannon liitteet 56 ja 95) koskivat myös SBS-kartonkia. Lisäksi komissio viittaa väitetiedoksiannon liitteisiin 111, 113 ja 117, joissa mainitaan kaikki SBS-kartongin (tai GZ-kartongin, joka on SBS-kartongin toinen nimi) hinnankorotukset.

200 Päätöksen liitteenä olevista, eri hinta-aloitteita koskevista taulukoista komissio toteaa, että eräät päätöksen adressaateista eivät olleet toimittaneet täydellisiä tietoja hinnoista (ks. päätöksen 118 perustelukappale). Komissio toteaa erityisesti, että yritysten ja etenkin kantajan tytäryhtiöiden vastaukset tietojensaantipyyntöihin olivat epätäydellisiä hinnankorotusten osalta.

201 Komission mukaan hinnankorotusilmoituksia koskevasta asiakirja-aineistosta ilmenee joka tapauksessa, että tuottajat olivat kunkin aloitteen osalta sopineet korottavansa hintoja kaikilla kansallisilla markkinoilla.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

202 Päätöksestä ilmenee, että komissio väite SBS-kartonkia koskeneen salaisen hintayhteistyön olemassaolosta perustuu erityisesti väitetiedoksiannon liitteeseen 111 (80 perustelukappale), joka on Renalta löydetty ruotsinkielinen hintaluettelo, jossa on yhdeksää yhteisön maata koskevia tietoja vuoden 1989 syys-lokakuussa toteutetuista GC-kartongin (GC 1- ja GC 2 -laadut) ja SBS-kartongin (josta käytetään lyhennettä GZ; ks. päätöksen 4 perustelukappale) hinnankorotuksista. On kiistatonta, että siinä määrin kuin tätä hinnankorotusta koskevia tietoja on käytettävissä, hintaluettelossa olevat tiedot SBS-kartongin hinnankorotusten tasosta ja ajankohdasta vastaavat kantajan todella toteuttamia hinnankorotuksia.

203 Kantaja on suullisessa käsittelyssä väittänyt, ettei tällä hintaluettelolla ole komission sille antamaa todistusarvoa, koska se on päiväämätön.

204 Tällä väitteellä on ymmärrettävä tarkoitettavan, että kantajan mielestä ei ole näytetty toteen, että hintaluettelossa olevat tiedot koskisivat tulevia hinnankorotusilmoituksia.

205 Väitetiedoksiannon liitteen 111 todistusarvoa on kuitenkin arvioitava ottaen huomioon muut asiakirjatodisteet salaisesta hintayhteistyöstä. Kuten komissio on päätöksessä selvittänyt (79, 80 ja 83 perustelukappale), se on saanut haltuunsa kaksi muuta saman mallin mukaan ja samaten ruotsiksi laadittua hintaluetteloa eli Finnboard (UK) Ltd:ltä löytyneen hintaluettelon (jäljempänä Finnboardin hintaluettelo) ja väitetiedoksiannon liitteen 110 (joka on löydetty Renalta), joista ensin mainittu koskee vuoden 1989 huhtikuussa toteutettua hinnankorotusta ja jälkimmäinen vuoden 1990 huhtikuussa toteutettua hinnankorotusta.

206 Kun otetaan huomioon näiden kolmen hintaluettelon silmiinpistävät muodolliset yhtäläisyydet, niiden on katsottava olevan samaa alkuperää. Liite 110 on lisäksi päivätty 3.12.1989 eli ennen kuin siinä mainituista hinnankorotuksista ilmoitettiin. Komissio on näin ollen aiheellisesti voinut päätellä, että oli katsottava, että kaksi muuta hintaluetteloa, joita ei ollut päivätty, oli myös laadittu ennen kuin niissä mainituista hinnankorotuksista tosiasiallisesti ilmoitettiin. On myös huomattava, että Rena ja Finnboard tuottavat vain GC-kartonkia, mutta nämä kolme hintaluetteloa koskevat useita muitakin kartonkilaatuja.

207 Tämän perusteella on todettava komission katsoneen aiheellisesti, että nämä kolme hintaluetteloa yhdessä muiden todisteiden kanssa olivat tärkeitä todisteita PG Paperboardin toimielimissä harjoitetusta salaisesta hintayhteistyöstä, jonka kantaja on kiistänyt ainoastaan SBS-kartongin osalta. Koska kantaja on ainoa SBS-kartongin tuottaja, joka osallistui kartellin keskeisten toimielinten PWG:n ja JMC:n kokouksiin, on todettava, että väitetiedoksiannon liitteessä 111 olevat tiedot SBS-kartongin hinnankorotuksista todistavat kantajan osallistuneen sekä GC-kartonkia että SBS-kartonkia koskeneeseen salaiseen hintayhteistyöhön.

208 Väitetiedoksiannon liite 113 eli FS-Kartonilta löy