ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Onko sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja direktiivien 84/450/ETY, 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2005/29/EY (1) (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) tulkittava siten, että se on esteenä Tanskan markkinointilain 3 §:n kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jolla kielletään esimerkiksi ostokehotuksiin liittyvät harhaanjohtavat kaupalliset menettelyt mutta jossa ei kyseisessä pykälässä tai muissa lainkohdissa mainita rajoituksia, jotka ilmenevät direktiivin 7 artiklan 1 kohdasta – jonka mukaan on otettava huomioon se, jättääkö elinkeinonharjoittaja mainitsematta keskivertokuluttajan asiayhteyden mukaan perustellun kaupallisen ratkaisun tekemiseen tarvitsemia olennaisia tietoja – ja 7 artiklan 3 kohdasta – jonka mukaan on otettava huomioon se, että käytettävästä viestintävälineestä aiheutuu aikaan ja paikkaan liittyviä rajoituksia?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 56/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Augstākā tiesa (Latvia) on esittänyt 27.11.2014 – SIA ”VM Remonts” (aiemmin SIA ”DIV un Ko”), SIA ”Ausma grupa” ja SIA ”Pārtikas kompānija” v. Konkurences padome

(Asia C-542/14)

(2015/C 056/08)

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Augstākā tiesa

Pääasian asianosaiset

Valittajat: SIA ”VM Remonts” (aiemmin SIA ”DIV un Ko”), SIA ”Ausma grupa” ja SIA ”Pārtikas kompānija”

Vastapuoli: Konkurences padome

Ennakkoratkaisukysymys

Onko SEUT 101 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että jotta voitaisiin todeta, että yritys on osallistunut kilpailua rajoittavaan sopimukseen, on kyettävä esittämään näyttö yrityksen johdossa toimivan henkilön menettelystä, siitä, että tämä on tiennyt yrityksen ulkopuolisen ja sille palveluja suorittavan sellaisen henkilön menettelystä, joka toimii samaan aikaan kolmen sellaisen muun yrityksen lukuun, jotka ovat mahdollisesti osallistuneet kiellettyyn sopimukseen, tai että mainittu yrityksen johdossa toimiva henkilö on sallinut tällaisen menettelyn?
—

on todettava, että koska Luxemburgin suurherttuakunta — ei ole suorittanut ja ilmoittanut suosituksen 2003/311/EY (1) 7 ja 14 kohdassa tarkoitettuja markkinoita koskevia markkina-analyysejä ja suosituksen 2007/879/EY (2) 1 ja 6 kohdassa tarkoitettuja markkinoita koskevia markkina-analyysejä kolmen vuoden kuluessa aikaisempien kyseisiä markkinoita koskevien toimenpiteiden toteuttamisesta ja koska se ei ole tehnyt komissiolle perusteltua esitystä kyseisen määräajan pidentämisestä — ei ole pyytänyt Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen (BEREC) tukea saattaakseen kyseiset markkina-analyysit päätökseen se on jättänyt noudattamatta sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (3) (puitedirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/140/EY (4), 16 artiklan 6 ja 7 kohdan mukaisia velvoitteitaan
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 46/23

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Unkari) on esittänyt 10.11.2014 – EL-EM-2001 Ltd. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

(Asia C-501/14)

(2015/C 046/29)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Pääasian asianosaiset

Valittaja: EL-EM-2001 Ltd.

Vastapuoli: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko asetuksen (EY) N:o 561/2006 (1) 19 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että toimenpidettä, jota tarvitaan sellaisen seuraamuksen täytäntöön panemiseksi, jonka jäsenvaltio on ottanut käyttöön ja jota se soveltaa rikkomistapauksessa, voidaan soveltaa ainoastaan rikkomiseen syyllistynyttä henkilöä vastaan? Toisin muotoiltuna: kun asetuksen (EY) N:o 561/2006 18 artikla otetaan huomioon, onko kansallinen säännös, jonka mukaan jäsenvaltion käyttöönottaman ja soveltaman seuraamuksen täytäntöön panon edellyttämää toimenpidettä saadaan soveltaa sellaiseen henkilöön (luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön), jonka rikkomusta ei ole todettu hallinnollisessa menettelyssä, saman asetuksen 19 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetyn jäsenvaltion velvollisuuden vastainen?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko asetuksen (EY) N:o 561/2006 19 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että toimenpide, jota sovelletaan toisen henkilön tekemän rikkomisen vuoksi kolmanteen henkilöön (luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön), vaikka tämän ei ole todettu syyllistyneen rikkomiseen, on viimeksi mainitun osalta pidettävä seuraamuksena, nimitettiinpä tätä miten tahansa?

3) Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko kansallinen lainsäädäntö, joka mahdollistaa (toimenpiteeksi nimitetyn mutta sisällöltään pikemminkin) seuraamuksen soveltamisen toiseen henkilöön (luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön) ajoneuvon kuljettajan tekemän rikkomisen vuoksi sovellettua seuraamusta täytäntöön pantaessa, vastoin asetuksen (EY) N:o 561/2006 19 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään periaatteesta, jonka mukaan rikkominen ei saa johtaa useampaan kuin yhteen seuraamukseen tai menettelyyn, vastainen?

(1) Tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 561/2006 (EUVL L 102, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 431/9

Valitus, jonka Basic AG Lebensmittelhandel on tehnyt 20.8.2014 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-372/11, Basic AG Lebensmittelhandel v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) 26.6.2014 antamasta tuomiosta

(Asia C-400/14 P)

(2014/C 431/15)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Basic AG Lebensmittelhandel (edustajat: Rechtsanwältin D. Altenburg ja Rechtsanwalt T. Haug)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ja Repsol YPF, SA

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että

— unionin yleisen tuomioistuimen 26.6.2014 asiassa T-372/11 antama tuomio kumotaan ja asia palautetaan uudelleen käsiteltäväksi unionin yleisessä tuomioistuimessa

— vastaaja velvoitetaan korvaamaan kaikki tästä oikeudenkäynnistä aiheutuvat kulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen ”jakelupalvelujen” käsitteestä tekemän tulkinnan, joka on – oikeuskysymyksenä – ennakkokysymys palvelujen samankaltaisuuden arvioinnissa. Valittaja väittää näin ollen, että unionin yleinen tuomioistuin on omaksunut oikeudellisesta perusteesta virheellisen näkemyksen arvioidessaan tämän jälkeen sekaannusvaaraa kyseessä olevien tavaramerkkien välillä.

Valittaja huomauttaa, että unionin tuomioistuimen päätehtävä on antaa kyseessä olevien palvelujen käsitteelle ja ulottuvuudelle yhdenmukainen tulkinta (asia C-418/02, Praktiker, 33 kohta; yhdistetyt asiat C-414/99–C-416/99, Zino Davidoff ja Levi Strauss, 42 ja 43 kohta), ja viittaa asiassa C-307/10, IP-Translator, 19.6.2012 annettuun tuomioon, jonka mukaan tavaroiden ja palvelujen on oltava objektiivisesti yksilöitävissä, jotta tavaramerkki täyttäisi alkuperän osoittamista koskevan tehtävänsä, ja pyytää unionin tuomioistuimelta riittävän täsmällistä ja selvää ”jakelupalvelujen” määritelmää.

Valittajan mielestä ”jakelu” on hyvin kapea-alainen palvelu, johon sisältyviä toimintoja ovat vain ”kuljetus; tavaroiden pakkaus ja varastointi” mutta eivät ”vähittäis- ja tukkumyyntipalvelut”. Valittaja huomauttaa vielä, että unionin tuomioistuin on tuomiossa Praktiker selventänyt, että – toisin kuin luokkaan 39 kuuluvissa palveluissa – ”vähittäismyynnin” (luokka 35) tarkoitus on tavaroiden myynti kuluttajille, joten tämä toiminta muodostuu ”myytäväksi tarjottavien tuotteiden valikoiman laatimisesta ja erilaisten palvelujen tarjoamisesta, joiden tarkoituksena on saada kuluttaja tekemään mainitun toimen kyseisen kauppiaan kanssa eikä kilpailijan kanssa”.

Jakelun käsitteen yleistä luokittelua Nizzan luokituksen luokassa 39 ei valittajan mielestä voida sivuuttaa, koska unionin tuomioistuin on asiassa Praktiker antamansa tuomion perusteluissa nimenomaisesti korostanut tätä seikkaa Nizzan luokituksen luokkaan 35 liittyvän selittävän huomautuksen osalta (asia C-418/02, tuomion 36 kohta).

Tämän vuoksi unionin yleisen tuomioistuimen tuomio on kumottava ja asia on palautettava unionin yleisen tuomioistuimen uudelleen käsiteltäväksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 26/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Audiencia Provincial de Castellón (Espanja) on esittänyt 27.11.2014 – Juan Carlos Sánchez Morcillo ja María del Carmen Abril García v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

(Asia C-539/14)

(2015/C 026/25)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Audiencia Provincial de Castellón

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Juan Carlos Sánchez Morcillo ja María del Carmen Abril García

Vastapuoli: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko direktiivin 93/13/ETY (1) 7 artiklan 1 kohtaa, kun sitä luetaan yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (2) 47 artiklan, 34 artiklan 3 kohdan ja 7 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle Espanjan siviiliprosessilain 695 §:n 4 momentin kaltaiselle kansalliselle prosessioikeudelliselle säännökselle, jossa säädetään muutoksenhakuoikeudesta kiinnitetyn tai pantatun omaisuuden ulosmittauksesta esitetystä vastustamisperusteesta tehtyyn päätökseen ja jossa annetaan mahdollisuus hakea muutosta ainoastaan sellaiseen päätökseen, jolla täytäntöönpano raukeaa tai jolla määrätään kohtuuttoman sopimusehdon soveltamatta jättämisestä tai hylätään sopimusehdon kohtuuttomuuteen perustuva vastustamisperuste, minkä välittömänä seurauksena on se, että elinkeinonharjoittajan asemassa olevalla velkojalla on enemmän muutoksenhakukeinoja kuin kuluttajan asemassa olevalla velallisella?

(1) Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY (EYVL L 95, s. 29).

(2) EYVL 2000, C 364, s. 1.
1)

Onko eläinten suojelusta kuljetuksen ja siihen liittyvien toimenpiteiden aikana sekä direktiivien 64/432/ETY ja 93/119/EY ja asetuksen (EY) N:o 1255/97 muuttamisesta 22.12.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2005 (1) liitteessä I olevan V luvun 1.4 kohdan säännöstä, jonka mukaan eläinten on saatava levätä riittävästi, vähintään tunnin ajan 14 tunnin matkan jälkeen, erityisesti juottamista ja tarvittaessa ruokkimista varten, ennen kuin kuljetusta voidaan jatkaa edelleen 14 tunnin ajan, tulkittava siten, että kuljetusjaksot voidaan keskeyttää myös yhdellä lepotauolla, joka kestää pidempään kuin yhden tunnin, tai useilla lepotauoilla, joista yksi kestää vähintään tunnin?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 448/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Högsta domstolen (Ruotsi) on esittänyt 20.10.2014 – Canadian Oil Company Sweden AB ja Anders Rantén v. Valtakunnansyyttäjä

(Asia C-472/14)

(2014/C 448/19)

Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Högsta domstolen

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Canadian Oil Company Sweden AB ja Anders Rantén

Vastapuoli: Valtakunnansyyttäjä

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko se, että Ruotsin säännösten mukaan kemiallisen tuotteen, jota REACH-asetuksen (1) perusteella koskee rekisteröintivelvollisuus, ammattimaisesti Ruotsiin tuovan henkilön on ilmoitettava tuote Kemikalieinspektionenille sen rekisteröimiseksi Ruotsin tuoterekisteriin, ristiriidassa REACH-asetuksen kanssa?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko Ruotsin ilmoitusvelvollisuus ristiriidassa SEUT 34 artiklan kanssa, kun otetaan huomioon SEUT 36 artiklassa määrätyt poikkeukset?

(1) Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1907/2006 (EUVL L 396, s. 1)
1)

Onko Montrealin yleissopimuksen 19, 22 ja 29 artiklaa tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittaja on vastuussa kolmansille, myös matkustajien työnantajalle, joka on oikeushenkilö, jonka kanssa sopimus matkustajien kansainvälisestä kuljetuksesta on tehty, lennon viivästymisestä aiheutuneesta vahingosta, jonka vuoksi kantajalle (työnantajalle) on aiheutunut viivästykseen liittyviä lisäkustannuksia (esimerkiksi korvattavia matkakuluja)?
3)

Onko asetuksen (EY) N:o 1393/2007 8 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että jos tiedoksiannon vastaanottaja kieltäytyy ottamasta vastaan tietyllä kielellä laadittua asiakirjaa ja jos asiaa käsittelevä tuomioistuin on todennut, että kyseinen henkilö ymmärtää riittävästi tätä kieltä, asiakirjan vastaanottamisesta kieltäytyminen ei ole perusteltua, jolloin asiaa käsittelevä tuomioistuin voi soveltaa alkuperävaltion lainsäädännössä säädettyjä seuraamuksia tällaisesta perusteettomasta asiakirjan vastaanottamisesta kieltäytymisestä ja – jos alkuperävaltion prosessioikeudessa niin säädetään – jopa todeta, että asiakirja on annettu tiedoksi vastaanottajalle?
1)

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 49 artiklaa, luettuna yhdessä sen 52 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se estää sellaisten kansallisten oikeussääntöjen soveltamisen, joissa edellytetään liikenteenharjoittajan, jonka kotipaikka on jossain toisessa jäsenvaltiossa ja joka on sijoittautunut Tšekin tasavaltaan toimipaikan välityksellä saadakseen sellaisten toimilupien ja konsessioiden lisäksi, joiden perusteella liikenteenharjoittaja, jonka kotipaikka on Tšekin tasavallassa, saa harjoittaa kotimaista linjaliikennettä (julkinen kaupunkiliikenne), hankkivan saman toiminnan harjoittamista varten myös erityisluvan, jonka myöntäminen on hallintoviranomaisten harkintavallassa?
3)

Sikäli kuin palveluntarjoajalla on oikeus vedota [– –] direktiivin 2006/123/EY [– –] III luvun säännöksiin onko tämän direktiivin 10 artiklan 2 kohdan c alakohta esteenä nyt käsiteltävän kaltaiselle toimenpiteelle, jonka mukaan ikkunaprostituutioyrityksen toiminnanharjoittajan on sallittua vuokrata huoneita osapäiväisesti vain sellaisille prostituoiduille, jotka kykenevät kommunikoimaan ymmärrettävästi toiminnanharjoittajan kanssa tämän ymmärtämällä kielellä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 315/40

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Krefeld (Saksa) on esittänyt 4.7.2014 – Colena AG v. Karnevalservice Bastian GmbH

(Asia C-321/14)

2014/C 315/64

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Krefeld

Pääasian asianosaiset

Hakija: Colena AG

Vastapuoli: Karnevalservice Bastian GmbH

Ennakkoratkaisukysymys

Onko EU:n kosmetiikka-asetusta (kosmeettisista valmisteista 30.11.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1223/2009) (1) tulkittava siten, että valmisteen, johon ei sovelleta kyseistä asetusta, on täytettävä EU:n kosmetiikka-asetuksen vaatimukset pelkästään sen takia, että sen päällyspakkauksessa todetaan, että kyseessä on ”kosmeettinen silmätarvike, johon sovelletaan EU:n kosmetiikkadirektiiviä”?

(1) EUVL L 342, s. 59.
2)

Mikäli vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko kuudennen direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, 18 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 22 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka perusteella pääasian kaltaisissa olosuhteissa verovelvollinen ei voi vähentää veroa, koska laskun on laatinut toimija, joka ei ollut tavaroiden todellinen luovuttaja, eikä ole mahdollista yksilöidä tavaroiden todellista luovuttajaa ja velvoittaa hänet maksamaan arvonlisävero tai määrittää henkilöä, joka on kuudennen direktiivin 21 artiklan 1 kohdan c alakohdan perusteella velvollinen siihen laskun laatimisen perusteella?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 315/33

Valitus, jonka Three-N-Products Private Ltd on tehnyt 17.1.2014 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-63/13, Three-N-Products Private Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 7.11.2013 antamasta tuomiosta

(Asia C-22/14 P)

2014/C 315/54

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Three-N-Products Private Ltd (edustajat: asianajajat M. Thewes ja T. Chevrier)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on 2.7.2014 antamallaan määräyksellä hylännyt valituksen.
2)

Jos vastaus kysymykseen 1) on myönteinen ja jos se, johon peräyttämisvaatimus on kohdistettu, on vedonnut 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa laissa olevaan säännökseen, jonka mukaan erääntyneen velan maksun peräytyminen on mahdollinen vain siinä säädettyjen olosuhteiden vallitessa, mitä olosuhteita ei ole mainittu konkurssivaltion lain perusteella nostetussa kanteessa, niin (i) onko estettä tulkita maksukyvyttömyysasetuksen 13 artiklaa siten, että peräyttämistä vaativan on, tultuaan tästä säännöksestä tietoiseksi, vedottava näihin olosuhteisiin, jos sen on maksukyvyttömyysmenettelyn aloittaneen jäsenvaltion kansallisen lain mukaan vedottava kaikkiin peräyttämistä koskevan kanteen perusteena oleviin seikkoihin, vai (ii) onko sen, johon peräyttämistä koskeva vaatimus on kohdistettu, näytettävä, että nämä olosuhteet eivät kyseisessä tapauksessa olleet olemassa ja ettei peräyttäminen sen vuoksi ole kyseisen säännöksen mukaan mahdollista, ilman että peräyttämistä vaativan on näihin olosuhteisiin erikseen vedottava?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 261/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 11.6.2014 – Directeur général des douanes et droits indirects, Directeur régional des douanes et droits indirects d'Auvergne v. Brasserie Bouquet SA

(Asia C-285/14)

2014/C 261/23

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Directeur général des douanes et droits indirects, Directeur régional des douanes et droits indirects d'Auvergne

Vastapuoli: Brasserie Bouquet SA

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/83/ETY (1) 4 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että lisenssivalmistuksena pidetään yksinomaan lisenssivalmistusta patenttia tai tavaramerkkiä käyttäen vai voidaanko sitä tulkita siten, että lisenssivalmistuksena pidetään valmistusta, joka tapahtuu tietyllä valmistusmenetelmällä, joka kuuluu kolmannelle osapuolelle ja jonka käyttöön tämä on antanut luvan?

(1) EYVL L 316, s. 21.
2)

Toissijaisesti, jos edellisiin kysymyksiin annetuissa vastauksissa myönnetään, että luottolaitokset voivat toteuttaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä ja tehostettua asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä suhteessa maksulaitoksiin: a. Miten pitkälle ulottuu luottolaitosten mahdollisuus valvoa maksulaitoksen toimintaa? Voidaanko katsoa, että ne on direktiivissä 2005/60/EY valtuutettu valvomaan maksulaitosten toteuttamia asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia menettelyjä ja toimenpiteitä, vai kuuluuko tämä oikeus yksinomaan direktiivissä 2007/64/EY (2) tarkoitetuille julkisille laitoksille, tässä tapauksessa Espanjan keskuspankille (Banco de España)? b. Edellyttääkö se, että luottolaitokset käyttävät tätä oikeutta toteuttaa toimenpiteitä, erityistä perustetta, joka voitaisiin johtaa maksulaitoksen toimista, vai voidaanko näitä toimenpiteitä toteuttaa yleisluonteisesti pelkästään sillä perusteella, että maksulaitos harjoittaa maksusuoritusten ulkomaille välittämisen kaltaista riskialtista toimintaa? c. Jos katsotaan, että vaaditaan konkreettinen peruste, jotta luottolaitokset voisivat toteuttaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä suhteessa maksulaitoksiin: i. Mitkä ovat niitä olennaisia menettelyjä, joihin pankkilaitoksen on kiinnitettävä huomiota voidakseen toteuttaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä? ii. Voidaanko katsoa, että luottolaitoksella on oikeus arvioida tätä varten asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, joita maksulaitos soveltaa omissa menettelyissään? iii. Edellyttääkö tämän oikeuden käyttö sitä, että pankkilaitos on voinut havaita maksulaitoksen toiminnassa jonkin sellaisen menettelyn, joka saa pankkilaitoksen epäilemään osallisuutta rahanpesuun ja terrorismin rahoitukseen liittyvään toimintaan?
4)

Onko asetuksen N:o 1393/2007 16 artiklan kannalta merkityksellistä, että mainitun yhteistyön vaikutukset ulottuvat rajojen yli ja se on tarpeen sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi, ja milloin on katsottava, että yhteistyön ”vaikutukset ulottuvat rajojen yli ja se on tarpeen sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi”?
1)

Kun unionin kansalaisen ja kolmannen maan kansalaisen välinen avioliitto päättyy avioeroon, joka on saatu sen jälkeen, kun unionin kansalainen on poistunut vastaanottavasta jäsenvaltiosta, jossa unionin kansalainen oli käyttänyt unionin oikeuksia, ja kun neuvoston direktiivin 2004/38/EY (1) 7 artiklaa ja 13 artiklan 2 kohdan a alakohtaa sovelletaan, säilyttääkö kolmannen maan kansalainen tämän jälkeen oleskeluoikeuden vastaanottavassa jäsenvaltiossa? Jos vastaus on kieltävä, onko kolmannen maan kansalaisella oleskeluoikeus vastaanottavassa jäsenvaltiossa ajanjaksona, joka edeltää avioeroa ja seuraa unionin kansalaisen poistumista vastaanottavasta jäsenvaltiosta?
7)

Jos vastaus viidenteen kysymykseen on kielteinen ja asiaan on sovellettava SEUT 34 artiklaa, onko Suomen järjestelmä, jonka mukaan tilattaessa internetin kautta tai muutoin etämyyntiteitse alkoholijuomia ulkomailta juomien maahantuonti omaan käyttöön on sallittua vain, jos tilaaja itse tai myyjästä erillinen taho on kuljettanut alkoholijuomat maahan ja jonka mukaan muutoin maahantuontiin vaaditaan alkoholilain mukainen lupa, 34 artiklan vastainen määrällinen rajoitus tai vastaava toimenpide?