Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Yhteisön oikeuden vastaisen kansallisen oikeussäännön voimassa pitäminen

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Euroopan unionin kansalaisuus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö

(EY 18, EY 39, EY 43 ja EY 49 artikla; ETA-sopimuksen 28, 31 ja 36 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/83 5 artiklan 1 kohta; neuvoston direktiivin 92/96 4 artikla)

Tiivistelmä

1. Vaikka jäsenvaltion viranomaiset eivät käytännössä soveltaisi yhteisön oikeuden vastaista kansallista säännöstä, oikeusvarmuus kuitenkin edellyttää, että tätä säännöstä muutetaan.

(ks. 70 kohta)

2. Jäsenvaltio ei noudata EY 18, EY 39, EY 43 ja EY 49 artiklan, Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 28, 31 ja 36 artiklan eikä henkivakuutuksen ensivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 79/267/ETY ja 90/619/ETY muuttamisesta annetun direktiivin 92/96/ETY (kolmas henkivakuutusdirektiivi) 4 artiklan, uudistuksen jälkeen henkivakuutuksesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/83/EY 5 artiklan 1 kohdan, mukaisia velvoitteitaan, kun

– se asettaa työnantajan täydentävän vanhuuseläke- ja henkivakuutuksen perusteella suorittamien maksujen vähennyskelpoisuudelle ehdon, jonka mukaan kyseiset maksut on suoritettava vakuutusyritykselle tai avustusrahastolle, joka on sijoittautunut tähän jäsenvaltioon

– se asettaa pitkäaikaissäästämistä koskevalle veronhuojennukselle, joka myönnetään sellaisten vakuutetun itse maksamien täydentävää vanhuuseläke- ja henkivakuutusta tai täydentävää eläkettä koskevien maksujen osalta, jotka suoritetaan työnantajan palkasta tekemänä pidätyksenä tai jotka suoritetaan yrityksen sellaisen yritysjohtajan palkasta tekemänä pidätyksenä, joka ei ole työsopimussuhteessa, ehdon, jonka mukaan kyseiset maksut on suoritettava vakuutusyritykselle tai avustusrahastolle, joka on sijoittautunut tähän jäsenvaltioon

– se säätää, että kun pääomat, takaisinostoarvot ja säästö maksetaan tai jaetaan verovelvolliselle, joka on aikaisemmin siirtänyt asuinpaikkansa tai omaisuutensa sijaintipaikan ulkomaille, maksun tai jakamisen katsotaan tapahtuneen kyseistä siirtämistä edeltävänä päivänä ja koska se on myös rinnastanut jakamiseen kaikki siirrot, minkä johdosta kaikkien vakuutuksenantajien on suoritettava ennakonpidätys pääomista ja takaisinostoarvoista, jotka on maksettu henkilölle, joka ei asu tässä jäsenvaltiossa mutta jonka verotuksellinen kotipaikka on jossakin vaiheessa ollut tämä jäsenvaltio siltä osin kuin kyseiset pääomat ja takaisinostoarvot ovat kertyneet kokonaan tai osittain aikana, jolloin asianomaisen henkilön verotuksellinen kotipaikka oli tämä jäsenvaltio, vaikka kyseisen jäsenvaltion tekemissä kahdenvälisissä verosopimuksissa myönnetään toiselle sopimusvaltiolle oikeus verottaa tällaisia tuloja

– se verottaa niiden pääomien tai takaisinostoarvojen siirtoja eläkekassasta tai vakuutuslaitoksesta toiseen tämän jäsenvaltion ulkopuolelle sijoittautuneeseen eläkekassaan tai vakuutuslaitokseen, jotka ovat kertyneet työnantajan suorittamista tai vakuutetun itse maksamista täydentävää eläkevakuutusta koskevista vakuutusmaksuista edunsaajan tai hänen oikeudenomistajiensa hyväksi, kun sitä vastoin tällainen siirto ei ole verollinen, jos pääomat tai takaisinostoarvot siirretään toiseen tähän jäsenvaltioon sijoittautuneeseen eläkekassaan tai vakuutuslaitokseen

– se edellyttää, että ulkomaiset vakuutuksenantajat, joilla ei ole tässä jäsenvaltiossa ainuttakaan toimipaikkaa, hankkivat ennen palvelujensa tarjoamista tästä jäsenvaltiosta toimiluvan siellä asuvalle vastaavalle edustajalleen, joka sitoutuu kirjallisesti maksamaan henkilökohtaisesti kyseiselle valtiolle vuotuisen veron vakuutussopimuksista sekä ne korot ja rahamääräiset seuraamukset, jotka on mahdollisesti maksettava sellaisten sopimusten vuoksi, jotka liittyvät tässä jäsenvaltiossa oleviin riskeihin.

Koska perustamissopimuksessa ja ETA-sopimuksessa olevat työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, sijoittautumisvapautta ja henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevat säännökset ovat esteenä kyseiselle lainsäädännölle, niitä ei ole tarpeen tutkia erikseen pääomien vapaata liikkuvuutta koskevan EY 56 artiklan valossa.

(ks. 79 ja 80 kohta sekä tuomiolauselma)