Asia C-613/14

James Elliott Construction Limited

vastaan

Irish Asphalt Limited

(Supreme Courtin (Irlanti) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — SEUT 267 artikla — Unionin tuomioistuimen toimivalta — Käsite ”unionin oikeuden säännös” — Direktiivi 89/106/ETY — Rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Standardi, jonka Euroopan standardointikomitea (CEN) on hyväksynyt Euroopan komission toimeksiannosta — Standardin julkaiseminen Euroopan unionin virallisessa lehdessä — Yhdenmukaistettu standardi EN 13242:2002 — Kansallinen standardi, jolla yhdenmukaistettu standardi EN 13242:2002 pannaan täytäntöön — Yksityisten oikeussubjektien välinen sopimusoikeudellinen riita — Menetelmä sen toteamiseksi, onko tuote yhdenmukaistetun standardin täytäntöön panemiseksi annetun kansallisen standardin mukainen vai ei — Ajankohta sen toteamiseksi, onko tuote kyseisen standardin mukainen vai ei — Direktiivi 98/34/EY — Teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettava menettely — Soveltamisala”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 27.10.2016

Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Yhdenmukaistettu tekninen standardi, joka on hyväksytty direktiivin nojalla ja julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, on toimielimen toimi

SEUT 267 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että Euroopan unionin tuomioistuin on toimivaltainen antamaan ennakkoratkaisun rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 89/106, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/68, 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhdenmukaistetun standardin, jonka viitenumeron Euroopan komissio on julkaissut Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa, tulkinnasta. Unionin tuomioistuimella on nimittäin toimivalta tulkita toimia, joiden toteuttajina olevia elimiä ei tosin voida pitää unionin toimieliminä, eliminä tai laitoksina mutta jotka ovat kuitenkin unionin oikeusjärjestykseen kuuluvan toimen täytäntöönpano- tai soveltamistoimia, ja tämä ratkaisu on perusteltu suoraan SEUT 267 artiklan tarkoituksella, joka on varmistaa kaikkien unionin oikeusjärjestykseen kuuluvien oikeussääntöjen yhdenmukainen soveltaminen unionissa sen välttämiseksi, että niiden vaikutukset vaihtelisivat eri jäsenvaltioissa niille annettujen tulkintojen mukaan. Se seikka, ettei unionin oikeuteen kuuluvalla toimella ole sitovaa vaikutusta, ei myöskään estä unionin tuomioistuinta antamasta SEUT 267 artiklaan perustuvassa ennakkoratkaisumenettelyssä ratkaisua kyseisen toimen tulkinnasta. Yhdenmukaistettu standardi, joka on hyväksytty direktiivin 89/106 nojalla ja jonka viitenumero on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, kuuluu unionin oikeuteen, koska kysymys siitä, sovelletaanko tiettyyn tuotteeseen direktiivin 89/106 4 artiklan 2 kohdassa säädettyä yhdenmukaisuusolettamaa, ratkaistaan tukeutumalla tällaisen standardin määräyksiin. Vaikka pitääkin paikkansa, että rakennusalan tuotteen yhdenmukaisuus direktiiviin 89/106 sisältyvien olennaisten vaatimusten kanssa voidaan tapauksen mukaan osoittaa muilla keinoilla kuin osoittamalla yhdenmukaistettujen standardien mukaisuus, tämä ei voi kyseenalaistaa yhdenmukaistettuun standardiin liittyvien oikeusvaikutusten olemassaoloa. Vaikka tällaisen yhdenmukaistetun standardin laatiminen on annettu yksityisoikeudellisen elimen tehtäväksi, se on kuitenkin välttämätön ja tiukasti säännelty toimenpide kyseisessä direktiivissä määriteltyjen olennaisten vaatimusten täytäntöön panemiseksi ja se toteutetaan komission aloitteesta ja sen johdolla ja valvonnassa, minkä lisäksi sen oikeusvaikutukset edellyttävät, että komissio ensin julkaisee sen viitenumeron Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa. (ks. 34, 35, 40, 42, 43 ja 47 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

Yhdenmukaistettua standardia EN 13242:2002 ”Maa- ja vesirakentamisessa ja tien rakenteissa käytettävät sitomattomat ja hydraulisesti sidotut kiviainekset” on tulkittava siten, ettei se sido kansallista tuomioistuinta, jonka käsiteltävänä on riita-asia, joka koskee sellaisen yksityisoikeudellisen sopimuksen täyttämistä, joka edellyttää sopimuspuolen toimittavan sellaisen kansallisen standardin mukaista rakennusalan tuotetta, jolla pannaan täytäntöön yhdenmukaistettu standardi, enempää sen kannalta, millä tavalla rakennusalan tuotteen yhdenmukaisuus sopimuksen mukaisten eritelmien kanssa on osoitettava, kuin senkään kannalta, minä ajankohtana kyseisen tuotteen sopimuksenmukaisuus on osoitettava. Rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetulla direktiivillä 89/106, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/68 ja jonka tavoite on rajattu kaupan esteiden poistamiseen, ei nimittäin ole tarkoitus yhdenmukaistaa edellytyksiä ja yksityiskohtaisia sääntöjä rakennusalan tuotteiden konkreettiselle käytölle liitettäessä niitä rakenteilla oleviin talon- ja maanrakennuskohteisiin vaan näiden tuotteiden markkinoille pääsyä koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Näin ollen direktiivissä 89/106, kuten myöskään yhdenmukaistetussa standardissa EN 13242:2002 tai erityisesti sen 6.3 kohdassa, jossa vahvistetaan menettelytavat standardissa tarkoitettujen kiviainesten rikkipitoisuuden määrittämisessä, ei yhdenmukaisteta kansallisia säännöstöjä, joita sovelletaan todisteluun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa sopimusoikeudellisessa riita-asiassa, enempää sen kannalta, millä tavalla rakennusalan tuotteen yhdenmukaisuus sopimuksen mukaisten eritelmien kanssa on osoitettava, kuin senkään kannalta, minä ajankohtana kyseisen tuotteen sopimuksenmukaisuus on osoitettava. (ks. 51–53 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)

Rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 89/106, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/68, 4 artiklan 2 kohtaa, luettuna direktiivin johdanto-osan 12 perustelukappaleen valossa, on tulkittava siten, että olettama yhdenmukaistetun standardin mukaisesti valmistetun tuotteen soveltuvuudesta käyttötarkoitukseensa ei sido kansallista tuomioistuinta tällaisen tuotteen myyntikelpoisuuden tai käyttötarkoitukseen soveltuvuuden määrittämisessä, kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tavaroiden myyntiä koskevassa yleisluonteisessa kansallisessa säännöstössä edellytetään rakennusalan tuotteella olevan tällaisia ominaisuuksia. Tällaisen vaatimustenmukaisuutta koskevan olettaman tarkoituksena on nimittäin ainoastaan sallia yhdenmukaistetussa standardissa vahvistettujen vaatimusten mukaisen rakennusalan tuotteen vapaa liikkuvuus unionissa. Näin ollen kyseistä direktiiviä ei voida tulkita siten, että sillä yhdenmukaistettaisiin rakennusalan tuotteiden myyntiä koskeviin sopimuksiin sovellettavat, mahdollisesti implisiittiset kansalliset säännöt. Tästä seuraa, että direktiivin 89/106 4 artiklan 2 kohdassa, luettuna tämän direktiivin johdanto-osan 12 perustelukappaleen valossa, säädetyllä käyttötarkoitukseen soveltuvuutta koskevalla olettamalla ei voi olla sopimusoikeudellisessa riita-asiassa sitovaa vaikutusta sen arvioimisessa, onko yksi sopimuspuolista noudattanut kansallista sopimusoikeudellista vaatimusta. (ks. 57–59 ja 61 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)