ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 63/6

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 22.12.2010 (Court of Sessionin (Scotland) (Edinburgh, Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. RBS Deutschland Holdings GmbH

(Asia C-277/09) (1)

(Kuudes arvonlisäverodirektiivi - Vähennysoikeus - Ajoneuvojen hankkiminen ja käyttäminen leasingtoimintaan - Kahden jäsenvaltion verojärjestelmien väliset erot - Väärinkäytön kielto)

2011/C 63/10

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Session (Scotland), Edinburgh

Pääasian asianosaiset

Kantaja: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Vastaaja: RBS Deutschland Holdings GmbH

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Court of Session (Skotlanti), Edinburgh — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 17 artiklan 3 kohdan a alakohdan tulkinta — Liiketoimet, jotka on suoritettu yksinomaan veroedun saamiseksi — Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoittautuneen pankin saksalaisen tytäryhtiön suorittama ajoneuvojen vuokrauspalvelu Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Tuomiolauselma

1) Pääasian olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 3 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltio ei voi evätä verovelvolliselta tässä jäsenvaltiossa toteutetusta tavaroiden hankinnasta maksetun arvonlisäveron vähennystä, kun näitä tavaroita on käytetty toisessa jäsenvaltiossa toteutettuihin leasingtoimiin, pelkästään sillä perusteella, että myöhemmin toteutetuista liiketoimista ei ole maksettu myynnistä suoritettavaa arvonlisäveroa toisessa jäsenvaltiossa.

2) Väärinkäytön kieltävä periaate ei estä direktiivin 77/388 17 artiklan 3 kohdan a alakohdassa myönnettyä arvonlisäveron vähennysoikeutta pääasian olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa, joissa tiettyyn jäsenvaltioon sijoittautunut yritys vuokraa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen tytäryhtiönsä välityksellä tavaroita leasingsopimuksilla kolmannelle yhtiölle, joka on sijoittautunut ensimmäiseen jäsenvaltioon, välttääkseen arvonlisäveron maksuvelvollisuuden näistä leasingtoimista maksetun vastikkeen osalta, kun näitä leasingtoimia pidetään ensimmäisessä jäsenvaltiossa toisessa jäsenvaltiossa toteutettuina vuokrauspalvelujen suorituksina ja toisessa jäsenvaltiossa taas ensimmäisessä jäsenvaltiossa toteutettuina tavaroiden luovutuksina.

(1) EUVL C 267, 7.11.2009.
1.

Mallien oikeudellisesta suojasta 13.10.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/71/EY 17 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa suljetaan pois jäsenvaltiossa tai jäsenvaltion osalta rekisteröityjä malleja, joista on tullut vapaasti käytettäviä ennen tämän lainsäädännön voimaantulopäivää, koskeva tämän jäsenvaltion tekijänoikeussuoja siitä huolimatta, että nämä mallit täyttävät kaikki tällaiselle suojalle asetetut edellytykset.
5)

Huolimatta siitä, että direktiivin 1999/70 täytäntöönpanemiseksi annetussa kansallisessa lainsäädännössä on säännös, jossa määräaikaisille virkamiehille tunnustetaan oikeus saada kolmen vuoden välein myönnettävät ikälisät, mutta jossa kuitenkin suljetaan pois tämän oikeuden taannehtiva soveltaminen, asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat unionin oikeuden nojalla, kun kyse on direktiivin liitteenä olevan, määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen sellaisesta määräyksestä, jolla on välitön oikeusvaikutus, velvollisia tunnustamaan tälle oikeudelle saada ikälisät taannehtivan vaikutuksen siitä päivästä alkaen, jolloin jäsenvaltioille tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi asetettu määräaika päättyi
3)

Jos pääasiassa kyseessä olevien ruoanlaittoviinin, -portviinin ja -konjakin kaltaiset tuotteet, joiden on valmistusjäsenvaltiossa katsottu olevan valmisteverottomia tai vapautettuja valmisteverosta direktiivin 92/83 nojalla ja jotka on luovutettu siellä kulutukseen, on tarkoitettu myytäviksi toisessa jäsenvaltiossa, jälkimmäisen on kohdeltava näitä tuotteita samalla tavoin omalla alueellaan, paitsi jos konkreettiset, objektiiviset ja todennettavissa olevat seikat osoittavat, että ensin mainittu jäsenvaltio ei ole soveltanut oikein mainitun direktiivin säännöksiä tai että toimenpiteiden toteuttaminen saman direktiivin 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti valmisteverovapautuksiin liittyvien veropetosten, veron kiertämisen tai muiden väärinkäytösten torjumiseksi sekä valmisteverovapautuksien oikean ja välittömän soveltamisen varmistamiseksi on perusteltua.
1)

Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY 28 artiklan 3 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sen määrittämiseksi, onko unionin kansalainen oleskellut vastaanottavassa jäsenvaltiossa karkottamispäätöstä edeltäneet kymmenen vuotta, mikä on ratkaiseva edellytys kyseisessä säännöksessä annettavan vahvistetun suojan saamiseksi, on otettava huomioon kaikki kussakin yksittäistapauksessa asian kannalta merkitykselliset seikat kuten esimerkiksi se, kuinka kauan asianomaisen henkilön kukin poissaolo vastaanottavan jäsenvaltion alueelta on kestänyt, kuinka pitkään poissaolot ovat kestäneet yhteensä ja kuinka usein ne ovat toistuneet ja mitkä ovat asianomaisen lähtöön tästä jäsenvaltiosta johtaneet vaikuttimet, ja näiden seikkojen perusteella voidaan selvittää, merkitsevätkö kyseiset poissaolot asianomaisen henkilön henkilökohtaisten, perhettä koskevien tai ammattiin liittyvien etujen keskuksen siirtymistä toiseen valtioon.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 30/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 25.11.2010 (Finanzgericht Hamburgin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Barsoum Chabo v. Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(Asia C-213/09) (1)

(Tulliliitto - Asetus (EY) N:o 1719/2005 - Yhteinen tullitariffi - Tuontitullien kantaminen - Jalostettujen elintarvikkeiden maahantuonti - Säilötyt sienet - Yhdistetyn nimikkeistön alanimike NC 2003 10 30 - Lisämaksun kantaminen - Suhteellisuusperiaate)

2011/C 30/07

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Hamburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Barsoum Chabo

Vastaaja: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Finanzgericht Hamburg — Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 27.10.2005 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1719/2005 (EYVL L 286, s. 1) pätevyys siltä osin, kuin se koskee alanimikkeeseen 20031030000 kuuluvien tuotteiden tuonnille säädetyn lisämaksun suuruutta — Säilötyt sienet — Suhteellisuusperiaate

Tuomiolauselma

Esitetyn kysymyksen tarkastelun yhteydessä ei ole tullut esille sellaista, mikä olisi omiaan vaikuttamaan tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 27.10.2005 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1719/2005 mukaisesti sovellettavan sen paljoustullin määrän pätevyyteen, joka on 222 euroa 100 kilogrammalta valutettua nettopainoa ja joka kannetaan kyseisessä liitteessä olevaan yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 2003 10 30 kuuluvien Agaricus-sukuisten säilöttyjen sienten sellaisten maahantuontien yhteydessä, jotka toteutetaan kolmansista maista tuotavien säilöttyjen sienien tariffikiintiöiden avaamisesta ja hallinnoinnista 26.10.2004 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1864/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 7.12.2005 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1995/2005, avatun kiintiön ulkopuolella.

(1) EUVL C 205, 29.8.2009.
2)

Direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/18, 24 ja 24 a artiklaa sekä direktiivin 2006/112 284–287 artiklaa on tulkittava siten, että käsitteellä ”vuosittainen liikevaihto” tarkoitetaan yrityksen yhden vuoden aikana saamaa liikevaihtoa siinä jäsenvaltiossa, johon se on sijoittautunut.
1)

Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä yhdenvertaista kohtelua koskevan yleisen lain (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz) 10 §:n 5 kohdan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan ehdot, jotka koskevat työsopimusten automaattista päättymistä sillä perusteella, että työntekijä on saavuttanut eläkeiän, ovat päteviä, koska tämä säännös on yhtäältä objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu työllisyys- ja työmarkkinapoliittisella tavoitteella ja koska tämän tavoitteen toteuttamiskeinot ovat toisaalta asianmukaiset ja tarpeen. Tämän mahdollisuuden hyväksikäyttäminen työehtosopimuksessa ei jää sellaisenaan kokonaan laillisuusvalvonnan ulkopuolelle, vaan myös sillä on tämän direktiivin 6 artiklan 1 kohdan vaatimusten mukaisesti tavoiteltava tällaista oikeutettua tavoitetta asianmukaisella ja tarpeellisella tavalla.
1)

Unionin oikeutta on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan on niin, että jotta toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut urakoitsija voi tehdä hankintasopimuksen hankintaviranomaisen jäsenvaltiossa, sillä on oltava tässä viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa rekisteröintimerkintä siitä, etteivät sitä koske julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/37/ETY 24 artiklan ensimmäisessä kohdassa luetellut poissulkemisperusteet, sillä edellytyksellä, että tällainen velvollisuus ei estä eikä viivytä urakoitsijan osallistumista kyseiseen julkista hankintaa koskevaan menettelyyn eikä siitä aiheudu kohtuuttomia hallintokuluja ja että sen yksinomaisena tavoitteena on tarkastaa kyseisessä säännöksessä tarkoitetut asianomaisen henkilön ammatilliset ominaisuudet.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 317/8

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 30.9.2010 (Tribunal Superior de Justicia de Galician (Espanja) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Pedro Manuel Roca Álvarez v. Sesa Start España ETT SA

(Asia C-104/09) (1)

(Sosiaalipolitiikka - Miespuolisten ja naispuolisten työntekijöiden tasa-arvoinen kohtelu - Direktiivi 76/207/ETY - 2 ja 5 artikla - Palkattuina työntekijöinä työskentelevien äitien oikeus vapaaseen - Palkattuna työntekijänä työskentelevän äidin tai palkattuna työntekijänä työskentelevän isän mahdollisuus käyttää tätä oikeutta - Äiti, joka ei ole palkattu työntekijä - Palkattuna työntekijänä työskentelevän isän oikeuden saada vapaata epääminen)

2010/C 317/14

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Pedro Manuel Roca Álvarez

Vastaaja: Sesa Start España ETT SA

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Tribunal Superior de Justicia de Galicia — EY 13 artiklan ja miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/73 (EYVL L 269, s. 25), tulkinta — Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään palkattuina työntekijöinä oleville äideille myönnettävästä oikeudesta imetystä varten pidettävään vapaaseen, jonka äiti tai isä voi käyttää työajan lyhennyksen muodossa — Tämän oikeuden epääminen tilanteessa, jossa äiti työskentelee muuna kuin palkattuna työntekijänä ja isä palkattuna työntekijänä — Yhdenvertaisen kohtelun periaate

Tuomiolauselma

Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan 1, 3 ja 4 kohtaa sekä 5 artiklaa on tulkittava niin, että niiden kanssa on ristiriidassa pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen toimenpide, jolla säädetään, että naispuoliset työntekijät, jotka ovat äitejä ja palkatun työntekijän asemassa, voivat saada erilaisten yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti myönnettävän vapaan lapsensa syntymää seuraavien yhdeksän kuukauden aikana, kun taas miespuoliset työntekijät, jotka ovat lapsen isiä ja samassa asemassa, voivat saada kyseisen vapaan vain, kun myös lapsen äiti on palkatun työntekijän asemassa.

(1) EUVL C 141, 20.6.2009.
1)

Unionin primaarista oikeutta ja yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 9 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä kansalliselle menettelysäännölle, jonka mukaan ikään perustuvan syrjinnän kohteeksi palvelukseenotossa joutuneen henkilön on saadakseen korvausta varallisuusvahingosta ja muusta vahingosta esitettävä kyseiseen syrjintään syyllistyneelle vaatimus kahden kuukauden määräajassa, edellyttäen — yhtäältä, ettei mainittu määräaika ole epäedullisempi kuin samankaltaisia luonteeltaan jäsenvaltion sisäisiä oikeussuojakeinoja työoikeuden alalla koskeva määräaika, — toisaalta, ettei mainitun määräajan alkamishetkeä vahvisteta siten, että se tekee direktiivissä myönnettyjen oikeuksien käyttämisen käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi. Kansallisen tuomioistuimen on tutkittava, täyttyvätkö molemmat edellytykset.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 246/13

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 29.7.2010 (Tribunal de commerce de Bruxellesin (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Françoise-Eléonor Hanssens-Ensch (Agenor SA:n konkurssipesän pesänhoitajana) v. Euroopan yhteisö

(Asia C-377/09) (1)

(EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen alakohta - Unionin tuomioistuimen toimivalta ratkaista Euroopan yhteisöä vastaan nostettu sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne - Belgian yhtiölain 530 §:n 1 momentissa tarkoitettu kanne, jossa vaaditaan korvattavaksi varojen alijäämää - Kansallisten tuomioistuinten toimivalta ratkaista osakeyhtiön konkurssipesän pesänhoitajan Euroopan yhteisöä vastaan nostama kanne)

2010/C 246/20

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de commerce de Bruxelles

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Françoise-Eléonor Hanssens-Ensch (Agenor SA:n konkurssipesän pesänhoitajana)

Vastaaja: Euroopan yhteisö

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Tribunal de commerce de Bruxelles — EY:n perustamissopimuksen 288 artiklan toisen kohdan tulkinta — Vahingonkorvauskanne, jonka konkurssipesän pesänhoitaja on nostanut Euroopan yhteisöä vastaan sillä perusteella, että Euroopan yhteisö on tehnyt kaupallisen yhtiön tosiasiallisessa johtamisessa törkeän ja ilmeisen virheen, joka on myötävaikuttanut yhtiön konkurssiin — Unionin tuomioistuimen toimivalta tutkia sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne, joka perustuu konkurssimenettelyä koskevien kansallisten säännösten soveltamiseen

Tuomiolauselma

Euroopan yhteisöä vastaan nostettu sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne ei EY 235 artiklan, luettuna yhdessä EY 288 artiklan toisen kohdan kanssa, nojalla kuulu kansallisten tuomioistuinten toimivaltaan, vaikka tämä kanne perustuu kansalliseen säännöstöön, jossa säädetään erityisestä oikeudellisesta järjestelmästä, joka poikkeaa kyseisen jäsenvaltion yleisestä vahingonkorvausjärjestelmästä.

(1) EUVL C 312, 19.12.2009.
1)

EY 49 artiklaa on tulkittava niin, että a) jäsenvaltio, joka pyrkii varmistamaan kuluttajien suojelun erityisen korkean tason onnenpelialalla, voi perustellusti katsoa, että ainoastaan myöntämällä yksinoikeudet yhdelle ainoalle elimelle, joka on tiukassa viranomaisvalvonnassa, voidaan riittävän tehokkaalla tavalla hallita mainittuun alaan liittyvät riskit ja saavuttaa tavoitteet estää liiallinen tuhlaaminen peleihin ja torjua peliriippuvuutta, b) ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, että — kansallisten viranomaisten tarkoituksena oli tosiasiallisesti pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan varmistaa tällainen erityisen korkea suojelun taso ja että tämän tavoitellun suojelun tason suhteen monopolin käyttöönottoa voitiin tosiasiallisesti pitää välttämättömänä, ja — valtion valvonta, jonka alaisia yksinoikeudet saaneen elimen toiminnat periaatteessa ovat, suoritetaan johdonmukaisesti ja järjestelmällisesti tälle elimelle osoitettujen päämäärien saavuttamiseksi, c) jotta kansallinen säännöstö, jolla otetaan käyttöön monopoli onnenpelialalla, olisi johdonmukainen rikosten ehkäisyn ja pelimahdollisuuksien vähentämisen tavoitteiden kanssa, — sen täytyy perustua toteamukseen, jonka mukaan peleihin ja peliriippuvuuteen liittyvät rikolliset ja vilpilliset menettelyt ovat kyseessä olevan jäsenvaltion alueella ongelma, joka voidaan korjata laajentamalla sallittuja ja säänneltyjä toimintoja, ja — sen perusteella voidaan sallia vain mainonta, joka on maltillista ja tiukasti välttämätöntä kuluttajien ohjaamiseksi valvottuihin peleihin.
2)

Direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että ”oikeudenmukainen tasapaino” asianomaisten kesken edellyttää, että sopiva hyvitys on laskettava yksityistä kopiointia koskevasta poikkeuksesta suojattujen teosten tekijöille aiheutuvan vahingon perusteella. Tämän ”oikeudenmukaisen tasapainon” mukaista on säätää, että henkilöt, joilla on hallinnassaan digitaaliseen kappaleen valmistamiseen tarkoitettuja koneita, laitteita ja tarvikkeita ja jotka antavat tällä perusteella oikeudellisesti tai tosiasiallisesti näitä laitteita yksityishenkilöiden käyttöön tai suorittavat heille kappaleenvalmistamispalvelun, ovat velvollisia rahoittamaan sopivan hyvityksen, koska näillä henkilöillä on mahdollisuus vyöryttää tästä rahoittamisesta aiheutuva todellinen kustannus yksityisten käyttäjien maksettavaksi.
Sen selvittämiseksi, voidaanko elinkeinonharjoittajan, jonka toimintaa esitellään tämän internetsivustolla tai välittäjän internetsivustolla, katsoa ”suuntaavan” toimintaansa asetuksen N:o 44/2001 15 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla jäsenvaltioon, jossa kuluttajalla on kotipaikka, on tarkastettava, ilmeneekö näistä internetsivustoista ja elinkeinonharjoittajan koko toiminnasta ennen sopimuksen mahdollista tekemistä kuluttajan kanssa, että elinkeinonharjoittajan pyrkimyksenä oli käydä kauppaa sellaisten kuluttajien kanssa, joiden kotipaikka on yhdessä tai useassa jäsenvaltiossa, joihin lukeutuu jäsenvaltio, jossa kuluttajan kotipaikka on, siinä mielessä, että elinkeinonharjoittaja oli valmis tekemään sopimuksen näiden kuluttajien kanssa.

Seuraavat tekijät, joiden luettelo ei ole tyhjentävä, voivat olla seikkoja, joiden perusteella voidaan katsoa, että elinkeinonharjoittajan toimintaa suunnataan jäsenvaltioon, jossa kuluttajan kotipaikka on: toiminnan kansainvälinen luonne, sellaisten reittien maininta, jotka johtavat muista jäsenvaltioista paikkaan, jossa elinkeinonharjoittajalla on kotipaikka, muun kuin sen kielen ja sen valuutan käyttö, joita tavanomaisesti käytetään jäsenvaltiossa, jossa elinkeinonharjoittajalla on kotipaikka, ja mahdollisuus tehdä ja vahvistaa varaus tällä muulla kielellä, puhelinyhteystietojen maininta siten, että ilmoitetaan kansainvälinen suuntanumero, menojen sijoittaminen internetissä tarjottavaan indeksointipalveluun, jotta kuluttajilla, joiden kotipaikka on muissa jäsenvaltioissa, olisi helpompi pääsy elinkeinonharjoittajan internetsivustolle tai tämän välittäjän internetsivustolle, muun päätason verkkotunnuksen kuin sen jäsenvaltion, jossa elinkeinonharjoittajalla on kotipaikka, verkkotunnuksen käyttö sekä sellaisen kansainvälisen asiakaskunnan, joka koostuu asiakkaista, joilla on kotipaikka eri jäsenvaltioissa, maininta. Kansallisen tuomioistuimen asiana on tarkistaa, että kyse on tällaisista seikoista.

Pelkkä pääsy elinkeinonharjoittajan internetsivustolle tai välittäjän internetsivustolle jäsenvaltiossa, jossa kuluttajan kotipaikka on, ei sitä vastoin riitä. Sama pätee sähköpostiosoitteen sekä muiden yhteystietojen mainintaan tai sen kielen ja/tai sen valuutan käyttöön, joita tavanomaisesti käytetään jäsenvaltiossa, jossa elinkeinonharjoittajalla on kotipaikka.
4)

Direktiivin 2002/46 5 artiklaa on tulkittava siten, että sitä, että soveltuvilla myyntimerkinnöillä voidaan saada se kuluttajaryhmä, johon ne on kohdistettu, olemaan käyttämättä ravintoainetta, joka on sille vähäisinä määrinä hyödyllinen, ei ole pidettävä merkityksellisenä seikkana ravintolisien valmistuksessa sallittujen vitamiinien ja kivennäisaineiden enimmäismääriä vahvistettaessa. Eri kuluttajaryhmien herkkyysasteiden huomioon ottaminen antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden soveltaa koko väestöön tällaista erityiselle kuluttajaryhmälle, kuten lapsille, sopivaa enimmäismäärää ainoastaan siinä tapauksessa, että tällainen toimenpide on rajoitettu siihen, mikä on tarpeen tähän ryhmään kuuluvien ihmisten terveyden suojelun turvaamiseksi, ja että toimenpide on oikeassa suhteessa sillä tavoiteltuun päämäärään, jota ei voida saavuttaa Euroopan unionin sisäistä kauppaa vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.
1)

Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 20.2.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 318/2006 16 artiklaa on tulkittava niin, että kiintiösokerimäärä, joka on poistettu tämän asetuksen 19 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 318/2006 19 artiklassa tarkoitetun prosenttiosuuden vahvistamisesta markkinointivuodeksi 2007/2008 16.3.2007 annetun komission asetuksen (EY) N:o 290/2007 1 artiklan nojalla markkinoilta, sisällytetään tuotantomaksun perusteeseen.
—

Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) 34 artiklaa on tulkittava niin, että sen kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion sellainen säännöstö, jossa on säädetty sähköisten viestintäpalvelujen alalla loppukäyttäjien ja kyseisten palvelujen tarjoajien välillä syntyneiden ja tällä direktiivillä myönnettyjä oikeuksia koskevien riitojen osalta velvollisuudesta etsiä sovintoratkaisua muuten kuin tuomioistuinteitse, mikä on edellytyksenä sille, että tällaisia riitoja koskevat kanteet otetaan tutkittaviksi tuomioistuimessa.
1)

Jos palvelukonsessiosopimuksen määräyksiin tehtävät muutokset poikkeavat ominaispiirteiltään merkittävästi sopimusmääräyksistä, jotka olivat perusteena alkuperäisen konsessiosopimuksen tekemiselle tietyn tarjoajan kanssa, ja jos ne näin ollen ovat omiaan osoittamaan osapuolten tahtoneen neuvotella uudestaan kyseisen sopimuksen keskeiset ehdot, asiassa on toteutettava kyseisen jäsenvaltion sisäisen lainsäädännön mukaisesti kaikki tarvittavat toimenpiteet, mukaan luettuna uusi sopimuksentekomenettely, menettelyn avoimuuden palauttamiseksi. Uusi sopimuksentekomenettely on tarvittaessa järjestettävä siten, että siinä sovellettavat menettelytavat vastaavat kyseessä olevan palvelukonsession erityispiirteitä ja että muun jäsenvaltion alueelle sijoittautuneella yrityksellä on mahdollisuus saada riittävät tiedot kyseisestä konsessiosta, ennen kuin sitä koskeva sopimus tehdään.
2)

Asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 1 alakohdan b alakohdan ensimmäistä luetelmakohtaa on tulkittava siten, että paikkakunta, jolla tavarat sopimuksen mukaan toimitettiin tai oli toimitettava, on määriteltävä kuljetuskaupassa tämän sopimuksen sopimusmääräysten perusteella. Jos toimituspaikkaa ei voida määritellä tällä perusteella ilman, että viitataan sopimukseen sovellettavaan aineelliseen oikeuteen, tämä paikkakunta on se, jolla tavarat fyysisesti luovutettiin, minkä perusteella ostaja on saanut tai ostajan olisi pitänyt saada tosiasiallinen määräysvalta näihin tavaroihin myyntitoimen lopullisessa määränpäässä.