On muistettava, että vastaanotto- ja takaisinottomenettelyt on ehdottomasti suoritettava muun muassa Dublin III ‑asetuksen VI luvussa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti ja niitä on sovellettava erityisesti erilaisia pakottavia määräaikoja noudattaen (ks. vastaavasti tuomio 26.7.2017, Mengesteab, C‑670/16 , EU:C:2017:587 , 49 ja 50 kohta ja tuomio 25.1.2018; Hasan, C‑360/16 , EU:C:2018:35 , 60 kohta).

Siltä osin kuin kyse on vaikutuksista, jotka Dublin III ‑asetuksen 22 artiklan 7 kohdassa ja 25 artiklan 2 kohdassa liitetään siihen, että vastaanotto- tai takaisinottopyyntöön ei anneta vastausta tämän asetuksen 22 artiklan 1 ja 6 kohdassa ja 25 artiklan 1 kohdassa säädettyjen pakottavien määräaikojen kuluessa, on korostettava, että näitä vaikutuksia ei voida kiertää siten, että lähetetään puhtaasti muodollinen vastaus pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle. Kyseisistä 22 artiklan 1 kohdasta ja 25 artiklan 1 kohdasta seuraa näet yksiselitteisesti, että pyynnön saaneen jäsenvaltion on näiden pakottavien määräaikojen kuluessa suoritettava tarvittavat tarkistukset, jotta se voi tehdä päätöksen vastaanottoa tai takaisinottoa koskevasta pyynnöstä. Täytäntöönpanoasetuksen 5 artiklan 1 kohdassa täsmennetään lisäksi, että kielteinen vastaus tällaiseen pyyntöön on perusteltava yksityiskohtaisesti.

Niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 soveltamista koskevista säännöistä 2.9.2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1560/2003, sellaisena kuin se on muutettuna 30.1.2014 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 118/2014, 5 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että menettelyssä, jossa määritetään, mikä jäsenvaltio on toimivaltainen käsittelemään kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, jäsenvaltion, jolle on osoitettu vastaanotto- tai takaisinottopyyntö kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 21 tai 23 artiklan nojalla, joka on tarvittavat tarkistukset tehtyään vastannut pyyntöön kieltävästi viimeksi mainitun asetuksen 22 tai 25 artiklan mukaisessa määräajassa ja jolle tämän jälkeen on esitetty uudelleenkäsittelypyyntö mainitun 5 artiklan 2 kohdan nojalla, on pyrittävä lojaalin yhteistyön hengessä vastaamaan viimeksi mainittuun kahden viikon kuluessa.

Jos pyynnön saanut jäsenvaltio ei vastaa mainittuun pyyntöön tässä kahden viikon määräajassa, uudelleenkäsittelyyn liittyvä lisämenettely on päättynyt lopullisesti, joten pyynnön esittäneen jäsenvaltion on mainitun määräajan umpeen kulumisesta lukien katsottava olevan vastuussa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä, jollei sillä ole käytettävissään tarpeellista aikaa, jotta se voisi tehdä uuden vastaanotto- tai takaisinottopyynnön asetuksen N:o 604/2013 21 artiklan 1 kohdassa ja 23 artiklan 2 kohdassa tätä varten säädetyissä pakottavissa määräajoissa.

Tämän tuomion 58–68 kohdassa lainatuista säännöksistä käy ilmi, että niillä unionin lainsäätäjä on säännellyt vastaanotto- ja takaisinottomenettelyä joukolla pakottavia määräaikoja, joilla edistetään ratkaisevasti Dublin III ‑asetuksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa mainitun kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelyn nopeutta koskevan tavoitteen toteuttamista varmistamalla, että nämä menettelyt toteutetaan ilman perusteetonta viivästystä (ks. vastaavasti tuomio 26.7.2017, Mengesteab, C‑670/16, EU:C:2017:587, 53 ja 54 kohta; tuomio 25.10.2017, Shiri, C‑201/16, EU:C:2017:805, 31 kohta ja tuomio 25.1.2018, Hasan, C‑360/16, EU:C:2018:35, 62 kohta). Mainittu tavoite, joka on myös täytäntöönpanoasetuksen 5 artiklan 2 kohdan taustalla, ilmenee itse tämän säännöksen sanamuodon mukaan tiukkana ajallisena rajoittamisena siten, että pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle vahvistetaan kolmen viikon määräaika sitä varten, että se esittää uudelleenkäsittelypyynnön pyynnön saaneelle jäsenvaltiolle, ja viimeksi mainitulle kahden viikon määräaika mahdollista pyyntöön vastaamista varten. Täytäntöönpanoasetuksen 5 artiklan 2 kohtaa on siis tulkittava siten, että uudelleenkäsittelyyn liittyvän lisämenettelyn, joka on valinnainen menettely, kesto on rajattu tiukasti ja ennustettavasti ja että näin on sekä kaikkien asianosaisten oikeusvarmuuden vuoksi että sen vuoksi, että taataan, että se on yhteensopiva Dublin III ‑asetuksessa vahvistettujen täsmällisten ajallisten puitteiden kanssa, ja ettei heikennetä kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten nopean käsittelyn tavoitetta, johon tällä asetuksella pyritään. Uudelleenkäsittelymenettely, joka olisi kestoltaan määrittelemätön – mistä seuraisi se, että avoimeksi jäisi kysymys siitä, mikä jäsenvaltio on vastuussa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä, ja tällaisen hakemuksen käsittelyn huomattava, jopa mahdollisesti rajaton viivästyminen –, olisi yhteensopimaton tämän nopeuden tavoitteen kanssa.

Tällä säännöksellä pyritään kannustamaan pyynnön saanutta jäsenvaltiota toimimaan vilpittömässä yhteistyössä pyynnön esittäneen jäsenvaltion kanssa siten, että se mainitussa säännöksessä säädetyssä määräajassa käsittelee uudelleen viimeksi mainitun jäsenvaltion asianomaisen vastaanottoa tai takaisinottoa koskevan pyynnön, mutta säännöksen tarkoituksena ei ole asettaa lakisääteistä velvoitetta vastata uudelleenkäsittelyä koskevaan pyyntöön siten, että jos velvoite laiminlyödään, vastuu kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä siirtyy sille. Täytäntöönpanoasetuksen 5 artiklan 2 kohdasta siis seuraa, että kun pyynnön saanut jäsenvaltio on tarvittavat tarkistukset suoritettuaan antanut kieltävän vastauksen vastaanotto- tai takaisinottopyyntöön Dublin III ‑asetuksessa tätä varten säädetyssä määräajassa, uudelleenkäsittelyyn liittyvä lisämenettely ei voi käynnistää tämän asetuksen 22 artiklan 7 kohdassa ja 25 artiklan 2 kohdassa säädettyjä vaikutuksia.

Neljänneksi on todettava, että Dublin III ‑asetuksen 22 artiklan 1 ja 6 kohdassa tai vastaavasti tämän asetuksen 25 artiklan 1 kohdassa vastaamiselle asetetulla määräajalla ei ole vaikutusta uudelleenkäsittelyyn liittyvää lisämenettelyä varten säädettyjen määräaikojen laskemiseen. Täytäntöönpanoasetuksen 5 artiklan 2 kohdan tulkitseminen siten, että tätä menettelyä voitaisiin käydä vain Dublin III ‑asetuksen säännösten määrittämissä rajoissa siten, että se olisi mahdollinen vain, jos pyynnön saanut jäsenvaltio ei ole käyttänyt vastaanotto- tai takaisinottopyyntöön annettavalle vastaukselle asetettua määräaikaa, estäisi käytännössä laajalti mainitun menettelyn soveltamisen, eikä sitä näin ollen voitaisi pitää hyödyllisenä Dublin III ‑asetuksen täytäntöönpanon kannalta.

(ks. 69, 74, 75, 77, 80, 88 ja 90 kohta ja tuomiolauselma)