ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu lainvastaisuusväitteeseen Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) pääjohtajan 16.10.2012 tekemästä päätöksestä panna täytäntöön vain yksi uudelleenmärittely väliaikaisten toimihenkilöiden, joilla on toistaiseksi voimassa oleva sopimus, osalta. Kantajat katsovat, että mainittu päätös on lainvastainen, koska se tehtiin rikkomalla Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 10 artiklan 3 kohtaa ja 15 artiklaa, ja rikkomalla normihierarkiaa sekä loukkaamalla luottamuksensuojan periaatetta. Näin ollen OLAF:in pääjohtajan 15.7.2016 antama päätös, jolla hylättiin 16.3.2016 tehty uudelleenmäärittelyä koskeva pyyntö, sekä 13.7.2017 antama päätös, jolla hylättiin 14.10.2016 tehty oikaisupyyntö (jäljempänä riidanalaiset päätökset) tehtiin lainvastaisen päätöksen pohjalta, ja ne on tämän vuoksi kumottava.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan komissio on tehnyt urheilusisältömarkkinoita koskevan ilmeisen arviointivirheen ja että sen kilpailuanalyysi on tämän vuoksi perusteeton. — Kantaja väittää, ettei urheilusisältö ole vaihdettavissa ja että se on olennaisen tärkeä tilaajille. Kantajan mukaan tämä tekee urheilusisällöstä (ja etenkin välttämättömästä urheilusisällöstä) olennaisen tärkeän TV-lähettäjille, jotka haluavat (muiden joukossa) kilpailla TV-palveluihin liittyvillä markkinoilla. — Kantaja väittää edelleen, että komissio toisin katsoessaan teki ilmeisen virheen arvioidessaan urheilusisältömarkkinoita. Kantajan mukaan näillä markkinoita määriteltäessä tehdyillä virheillä oli vaikutuksia komissio kyseisessä päätöksessä tekemiin muihin arviointeihin ja loppujen lopuksi komission päätökseen hyväksyä kyseinen keskittymä.
—

Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 62 säännön 3 kohtaa on rikottu.
3)

Kolmas kanneperuste (toissijainen): Harkintavallan käyttämättä jättäminen ja suhteettomuus — Vastaaja on tehnyt myönnetyn avustuksen takaisinperintää koskevan päätöksen sen virheellisen oletuksen perusteella, että siihen sovellettaisiin Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) takaisinperinnästä antamaa sitovaa suositusta. Vastaaja on jättänyt käyttämättä tässä harkintavaltaansa, mistä seuraa, että takaisinperintä on lainvastainen. — Yhteensä 643 627,27 euron suuruista osaa koskeva takaisinperintä on lisäksi lainvastainen sillä perusteella, että siinä loukataan SEUT 5 artiklan 4 kohdasta seuraavaa suhteellisuusperiaatetta. Sillä ylitetään se, mikä on tarpeen talousarvion suojaamiseksi ja erityisesti se ei ole järkevässä suhteessa kantajalle siitä aiheutuvaan rasitukseen nähden kun otetaan huomioon, että avustushanke on toteutettu menestyksellisesti.
2)

Toinen kanneperuste, joka liittyy Belgian oikeuden mukaiseen vuokratyötä koskevaan sopimukseen, johon komissio on vedonnut perustellakseen sen, että kantajan kotipaikka oli Belgiassa hänen työskennellessään yksityiselle työnantajalle. Kyseinen kanneperuste jakautuu kolmeen osaan. — Ensimmäinen osa perustuu harkintavallan ja vallan väärinkäyttöön, mihin komissio on kantajan mukaan syyllistynyt, kun se on pyrkinyt sulkemaan pois kaiken alaisuussuhteen suhteessa kantajaan kantajan toimiessa vuokratyöntekijänä puhdistaakseen itsensä siitä, että oli ollut olemassa työpaikka kansainvälisessä järjestössä, minkä olisi lähtökohtaisesti pitänyt lykätä henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 4 artiklassa asetettujen edellytysten analysointia. — Toinen osa perustuu komission kantajan mukaan tekemään oikeudelliseen virheeseen sekä suorittamaan vuokratyösopimuksia koskevan Belgian lainsäädännön säännösten rikkomiseen sekä lain kiertämiseen. — Kolmas osa perustuu ilmeiseen arviointivirheeseen sekä suhteellisuusperiaatteen ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, ettei varojen jäädyttämiselle ole perusteita. — Neuvosto katsoo vastoin kantajan esittämää näyttöä, että kantajan varat on hankittu epäoikeutetusti, mutta ei perustele tätä näkemystään. — Katsoessaan, että kantajan varat on hankittu epäoikeutetusti, neuvosto tekee tosiseikkoja koskevan arviointivirheen, siltä osin kuin se on suorittanut mitään arviointia. — Varojen jäädyttäminen on tarkoituksetonta, koska sen tarkoituksena on auttaa Tunisiaa saamaan takaisin väärinkäytön kohteena olleita varoja. Mitkään kantajan varat eivät kuitenkaan ole olleet väärinkäytön kohteena.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 7 artiklan 2 kohtaa ja 7 artiklan 3 kohtaa on rikottu.
1.

Kantaja väittää vahingonkorvausvaatimuksensa tueksi, että tämä perustuu SEUT 266 artiklan ensimmäiseen kohtaan, sillä komissio on pannut edellä mainitun tuomion Printeos epätäydellisesti täytäntöön, koska se ei ollut maksanut kantajalle vastaavia korkoja; tai että vaihtoehtoisesti tämä perustuu SEUT 266 artiklan ensimmäiseen kohtaan, SEUT 268 artiklaan ja SEUT 340 artiklan toiseen kohtaan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 3 kohtaan Kirjekuoret-tuomiosta aiheutuneen vahingon ja Printeos-tuomion epätäydellisen täytäntöönpanon osalta. Se väittää tältä osin, ettei komission sääntöjenvastaisella menettelyllä ole oikeudellista perustaa, koska Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä 23.12.2002 annettu komission asetus (EY, Euratom) N:o 2342/2002 (EYVL L 357, s. 1), johon komissio 26.1.2017 antamassaan päätöksessä viittaa, oli jo kumottu, ja koska unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 soveltamissäännöistä 29.10.2012 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 (EUVL L 362, s. 1) on katsottava olevan SEUT 266 ja SEUT 340 artiklan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan vastainen.
2)

Toinen kanneperuste: Valtiosopimusoikeuden rikkominen Kantaja esittää, että komission soveltamat asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan poikkeussäännökset ovat lainvastaisia, koska ne ovat ristiriidassa ylemmäntasoisen primaarioikeuden kanssa, erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 42 ja 47 artiklan kanssa. Lisäksi myös unionin oikeudessa pätee, että ylemmäntasoisen primaarioikeuden soveltamisella on etusija sen kanssa ristiriidassa olevaan johdettuun oikeuteen nähden, joten komissio ei olisi myöskään tästä syystä saanut soveltaa asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan poikkeussäännöksiä.
6)

Kuudes kanneperuste, jonka mukaan avoimuutta ja hakijoiden yhdenvertaista kohtelua koskevia sääntöjä on rikottu ja sellaista etua on saatu, joka on ristiriidassa eturistiriitoja koskevien sääntöjen kanssa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 129/25

Kanne 17.2.2017 – Pelikan v. EUIPO – NBA Properties (NEW ORLEANS PELICANS)

(Asia T-112/17)

(2017/C 129/38)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG (Hannover, Saksa) (edustaja: asianajaja U. Hildebrandt)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: NBA Properties, Inc. (New York, New York, Yhdysvallat)

Menettely EUIPO:ssa

Hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröity mustavalkoinen kuviomerkki, joka sisältää sanaosat NEW ORLEANS PELICANS – Rekisteröintihakemus nro 11 518 487

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 16.12.2016 asiassa R 408/2016-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 112/39

Kanne 30.1.2017 – Healy v. komissio

(Asia T-55/17)

(2017/C 112/54)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: John Morrison Healy (Celbridge, Irlanti) (edustajat: asianajajat S. Orlandi ja T. Martin)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

ratkaisemaan asian siten, että

— 11.4.2016 tehty päätös, jolla valintalautakunta kieltäytyi hyväksymästä kantajaa kilpailuun COM/02/AST/16 (AST2), kumotaan

— komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen, joka perustuu henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan rikkomiseen.

Kantaja katsoo, että riidanalainen hyväksymisedellytys eli 42 kuukauden palvelusaika komissiossa ei ole perusteltu, kun otetaan huomioon täytettävien virkojen vaatimukset.

Lisäksi kantaja katsoo, että Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 7 kohta on ristiriidassa 27 artiklan kanssa siltä osin kuin siinä suljetaan pois osallistumisoikeus sisäisiin kilpailuihin kaikissa tapauksissa, joissa sopimussuhteisten toimihenkilöiden palvelusaika on kestänyt alle 36 kuukautta. Nyt käsiteltävässä asiassa komissio katsoi, että 36 kuukautta on vähimmäisvaatimus, joka voidaan pitää perustana, minkä seurauksena nimittävän viranomaisen arviointi riidanalaisesta hyväksymisedellytyksestä on virheellinen.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että rautatiemaksuihin sisältyvä mahdollinen liiallinen korvaus on voimassaolevaa tukea, joka on hyväksytty rakennuspäätöksessä.
2.

Toinen kanneperuste, joka koskee sitä, että vastaaja on loukannut yhdenvertaisen kohtelun ja avoimuuden periaatteita, koska se on arvioinut täysin uudelleen kantajan tarjouksen ja on siten toiminut mielivaltaisesti, mikä antaa aiheen olettaa, että muita tarjoajia on suosittu.
—

kumoaa lopullisen polkumyyntitullin ottamisesta uudelleen käyttöön tiettyjen Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa ja jotka on valmistanut Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co., Ltd, Lac Ty Co., Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co Ltd, Freetrend Industrial Ltd ja siihen etuyhteydessä oleva yritys Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd., Fulgent Sun Footwear Co., Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co, Ltd, Golden Top Company Co., Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc. tai Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd, ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta sekä unionin tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa C-659/13 ja C-34/14 antaman tuomion täytäntöön panemisesta 13.9.2016 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2016/1647 (EUVL L 245, s. 16);
3)

Kolmannella kanneperusteella väitetään, että pyöristämiskäytäntö on 18.12.2008 tehdyn päätöksen vastainen, koska kyseisessä päätöksessä ei sallita pyöristämistä henkilöstökomitean jäsenten osalta. Toissijaisesti kantaja väittää, että jos 18.12.2008 tehdyssä päätöksessä sallitaan pyöristäminen henkilöstökomitean jäsenten osalta, päätös on tältä osin ilmeisen perusteeton ja epäasianmukainen. Kantaja riitauttaa toisella kanneperusteella 18.12.2008 tehdyn päätöksen lainmukaisuuden, jos kyseistä päätöstä on tulkittava siten, ettei siinä sallita sitä, että EKP poistaa kantajan sairausloman vaikutuksen, kun se soveltaa palkan- ja bonuksentarkistuksen laskentakaavaa. Hän riitauttaa kyseisellä kanneperusteella kyseisen päätöksen lainmukaisuuden yksinomaan tältä osin. Lisäksi hän katsoo, että EKP soveltaa käytäntöä, jossa laskentakaavan soveltamisen lopputulos pyöristetään, jotta siitä saadaan muodostettua tasoja, minkä jälkeen pyöristetyt tasot muutetaan takaisin prosenteiksi, jotta voidaan määrittää henkilön saama korotus. Kantaja kyseenalaistaa tällaisen käytännön, jolle ei ole mitään oikeusperustaa sovellettavassa säännöstössä eikä varsinkaan 18.12.2008 tehdyssä päätöksessä. Toissijaisesti hän väittää, että jos 18.12.2008 tehdyssä päätöksessä katsotaan sallittavan palkan- ja bonuksentarkistuksen pyöristäminen henkilöstökomitean jäsenten osalta, kyseinen päätös on lainvastainen tältä osin, koska se on ilmeisen perusteeton ja epäasianmukainen.
—

Asetuksen N:o 207/2009 60 artiklan 1 kohdan ensimmäistä virkettä, 63 artiklan 2 kohtaa ja 75 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäistä virkettä on rikottu ja reformatio in peius -periaatetta ja oikeutta tulla kuulluksi on loukattu.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 7 artiklan 2 kohtaa ja 43 artiklaa on rikottu.
3)

Kolmas kanneperuste, joka jakautuu neljään osaan ja jonka mukaan jokainen yksittäisistä päätöksistä on lainvastainen. — Ensimmäisen osan mukaan saavutettuja oikeuksia, perusteltua luottamusta, oikeusvarmuutta ja hyvää hallintoa koskevia periaatteita on loukattu, koska kukin kantajista oli päättänyt ottaa perheensä mukaan delegaatiolle kyseiseen maahan lähtemällä siitä vakaumuksesta, että koulutuskustannukset korvattaisiin 100 prosenttisesti. — Toisen osan mukaan yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatteita on loukattu, koska lisäkorvausjärjestelmällä, joka on kiinteästi rajoitettu 10 000 euroon ja joka on otettu käyttöön kunkin delegaation konkreettisesta tilanteesta riippumatta, kohdellaan erilaisia tilanteita samalla tavoin. — Kolmannen osan mukaan lasten oikeuksia, oikeutta perhe-elämään ja oikeutta koulutukseen on loukattu, koska ulkosuhdehallinto on aiheuttanut suuria kustannuksia virkamiesten ja muiden toimihenkilöiden tietyille perheille, joiden on näin ollen joko päätettävä, että ne ottavat kyseiset kustannukset vastuulleen voidakseen tarjota lapsilleen kollegoidensa lasten koulutusta vastaavan koulutuksen, tai päätettävä erota ja tarjota tällaisen koulutuksen vähäisemmillä kustannuksilla jossakin Euroopan unionin jäsenvaltioista. — Neljäs osa perustuu siihen, ettei etuja ja kunkin päätöksen suhteellisuusperiaatteen mukaisuutta ole punnittu keskenään varsinkaan, koska vastaaja ei ole näyttänyt toteen, että kantajien perusoikeuksien loukkaaminen oli perusteltua tavoiteltavan päämäärän saavuttamiseksi.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komission väitetään rikkoneen SEUT 107 artiklan 1 kohtaa, koska se on virheellisesti todennut, että ennakkohinnoittelusopimukset antoivat etua, ja se on samalla tehnyt useita ilmeisiä tosiseikkoja koskevia virheitä ja arviointivirheitä, eikä se ole suorittanut huolellista ja puolueetonta tutkintaa ja se on antanut epäasianmukaiset perustelut.
—

Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja asetuksen N:o 207/2009 75 artiklaa ja 76 artiklan 1 kohtaa on rikottu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 371/16

Kanne 1.8.2016 – VIMC v. komissio

(Asia T-431/16)

(2016/C 371/19)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: VIMC – Vienna International Medical Clinic GmbH (Kulmbach, Saksa) (edustaja: asianajaja R. Bramerdorfer)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan 27.5.2016 annetun komission päätöksen (asia AT.40231 – VIMC v. WK & FGB) ja

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja vaatii kanteessaan 27.5.2016 annetun komission päätöksen C (2016) 3351 final, jolla hylättiin kantajan asetuksen (EY) N:o 1/2003 (1) 13 artiklan perusteella tekemä kantelu, kumoamista.

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka perustuu harkintavallan väärinkäyttöön.

Tässä yhteydessä kantaja väittää, että asetuksen (EY) N:o 1/2003 13 artiklan soveltaminen tai soveltamatta jättäminen ei kuulu komission harkintavallan piiriin. Komission on sitä vastoin otettava huomioon yksittäistapauksen erityiset olosuhteet, ja se ei voi kyseisen säännöksen perusteella ilman mitään tarkempia perusteluita hylätä kantelua, joka on jo kansallisen viranomaisen käsiteltävänä.

(1) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1).
—

toteaa alustavasti, että riidanalainen päätös on tehty extra petita ja että se on palautettava viraston valituslautakuntaan uudelleen käsiteltäväksi yhteisön tavaramerkkiasetuksen 75 ja 76 artiklan rikkomisen vuoksi; ottaen huomioon 5.2.1996 annetun komission asetuksen (EY) N:o 216/96 ja sen sittemmin muutetun 1 d artiklan, joka liittyy valituksen siirtämiseen sellaiseen valituslautakuntaan, joka ei jo ole ratkaissut kysymystä;
3)

Kolmas kanneperuste, joka esitetään toissijaisesti ja joka perustuu direktiivin 2014/59/EU ja asetuksen (EU) N:o 806/2014 täytäntöönpanoasetusten lainvastaisuuteen Tässä yhteydessä kantaja väittää, että jos täytäntöönpanoasetusten tulkinta direktiivin 2014/59/EU ja asetuksen (EU) N:o 806/2014 mukaisesti ei ole mahdollista, täytäntöönpanoasetukset ovat tältä osin lainvastaisia. Täytäntöönpanoasetuksiin perustuva vastaajaan päätös on näin ollen myös tältä osin lainvastainen.
—

joka tapauksessa kumoamaan päätöksen 2–4 artiklan siltä osin kuin kyseisissä artikloissa a) vaaditaan takaisinperintää sellaisten yksikköjen osalta, jotka eivät ole sellaisia, joiden hyväksi on annettu päätöksessä määritelty ”ylivoittoratkaisu”, ja b) vaaditaan takaisinperintää siinä määrin kuin edunsaajalle on koitunut verosäästöjä, ilman, että Belgia voisi ottaa huomioon sitä, että jokin toinen verohallinto on voinut tosiasiallisesti korottaa veroa
4)

Neljäs kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisella päätöksellä on rikottu SEUT 107 artiklaa, loukattu perusteltua luottamusta, siinä on ilmeinen arviointivirhe ja harkintavaltaa on käytetty väärin, ja jonka mukaan siinä esitetä asiallisia syitä määräykselle, jonka mukaan Belgian on perittävä kyseinen tuki takaisin.
—

tämän vuoksi kumoamaan asiakirjan Recommendation for action to be taken following an OLAF investigation THOR (2015) 4257 – 09.12.2015
—

kumoamaan Euroopan komission 28.1.2016 tekemän päätöksen, jolla kantaja on suljettu Euroopan unionin talousarviosta rahoitettavien hankintojen ja avustusten myöntämismenettelyjen ulkopuolelle ja jolla kantaja on merkitty unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 (EUVL 2012, L 298, s. 1) 108 artiklan 1 kohdassa säädettyyn varhaishavainta- ja poissulkemisjärjestelmään
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan asetuksen N:o 2015/1589 1 artiklan d alakohtaa, SEUT 107 artiklan 1 kohtaa ja SEUT 296 artiklaa on rikottu, koska komissio on virheellisesti luokitellut riidanalaisen säännöstön tukisäännöstöksi. — Komissio on rikkonut asetuksen N:o 2015/15899 1 artiklan d alakohtaa ja SEUT 197 artiklan 1 kohtaa, koska se on luokiteltu riidanalaisen säännöstön tukisäännöstöksi. Riidanalaista tukea ei voida myöntää yksinomaan Wetboek van de inkomstenbelastingen van 1992:n (vuoden 1992 tuloverolaki) 185 §:n 2 momentin b kohdan nojalla, vaan säännöksen soveltaminen edellyttää muita täytäntöönpanotoimenpiteitä. — Komissio on rikkonut SEUT 296 artiklaa, jonka kanssa komission perustelut ovat ristiriidassa. Ristiriita johtuu siitä, että komissio ei ole selittänyt, minkä vuoksi se on valikoivuuden arviointiperustetta tarkastellessaan katsonut, että aiemmat päätökset eivät perustuneet suoraan Wetboek van de inkomstenbelastingen 1992:n 185 §:n 2 kohdan b kohtaan, kun taas arvioidessaan tukisäännöstön olemassaoloa komissio olettaa, että edellä mainittu säännös ei edellytä muita täytäntöönpanotoimenpiteitä.
—

Valituslautakunta on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että kun vertaillaan EU:n tavaramerkkihakemuksen ja vastapuolen tavaramerkkirekisteröinnin kattamia tavaroita ja palveluja, vertailussa on otettava huomioon mainitut tavarat ja palvelut sellaisina kuin ne on mainittu luetteloissa eikä tavaramerkkien tosiasiallisen käytön valossa;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 118/34

Kanne 28.1.2016 – Cyprus Turkish Chamber of Industry ym. v. komissio

(Asia T-41/16)

(2016/C 118/39)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Cyprus Turkish Chamber of Industry (Nikosia, Kypros), Animal Breeders Association (Nikosia), Milk and Oil Products Production and Marketing Cooperative Ltd. (Nikosia), Süt Urünleri İmalatçulari Birliği Milk Processors Association (Nikosia) ja Fatma Garanti (Güzelyurt, Kypros) (edustajat: solicitor B. O’Connor sekä asianajajat S. Gubel ja E. Bertolotto)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan 18.11.2015 annetun komission päätöksen Ares(2015)5171539 ja 15.1.2016 annetun komission päätöksen Ares(2016)220922 ”ΧΑΛΛΟΥΜΙ” (HALLOUMI) / ”HELLIM” (ΠΟΠ) (CY-PDO-0005-01243) -nimeä koskevaan rekisteröintihakemukseen liittyvien vastaväitemenettelyjen osalta

— toteamaan lainvastaisiksi asetuksen (EU) N:o 1151/2012 49, 50, 51 ja 51 artiklan sekä toteamaan, ettei kyseisiä säännöksiä voida soveltaa esillä olevaan asiaan siltä osin kuin niissä ei säädetä järjestelmästä, jolla varmistetaan kantajien perusoikeuksien noudattaminen

— velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantajat vetoavat kolmeen kanneperusteeseen.

1. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan riidanalaiset komission päätökset ovat lainvastaisia siltä osin kuin niissä jätetään kantajat sen menettelyn ulkopuolelle, joka koskee Halloumi/Hellim-nimen rekisteröimistä suojatuksi alkuperänimitykseksi Euroopan unionissa.

2. Toisen kanneperusteen mukaan riidanalaiset komission päätökset ovat lainvastaisia siltä osin kuin niillä loukataan yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatteita.

3. Kolmannen kanneperusteen mukaan asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 49, 50, 51 ja 52 artikla ovat lainvastaisia eikä niitä voida soveltaa siltä osin kuin niissä ei säädetä järjestelmästä, jolla varmistetaan kantajien perusoikeuksien noudattaminen.

(1) Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä 21.11.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1151/2012 (EUVL L 343, s. 1).
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komission päätelmä, jonka mukaan suurin osa sisäistä uudelleentarkastelua koskevasta pyynnöstä koski asioita, jotka eivät kuulu Århusin yleissopimusta koskevan asetuksen (5) soveltamisalaan, on kyseisen asetuksen 10 artiklan 1 kohdan, luettuna yhteydessä kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdan f alakohdan ja g alakohdan ja johdanto-osan 11, 18 ja 21 perustelukappaleen kanssa, vastainen. — Edellytykset täyttävä valtioista riippumaton järjestö on oikeutettu pyytämään ympäristölainsäädännön nojalla toteutetun hallintotoimen sisäistä uudelleentarkastelua. Muuntogeenisistä elintarvikkeista ja rehuista annetussa asetuksessa on kyse tällaisesta lainsäädännöstä. Näin ollen järjestö voi pyytää minkä tahansa kyseisen lainsäädännön nojalla toteutetun hallintotoimen, markkinoille saattamista koskeva lupa mukaan lukien, uudelleentarkastelua. — Kun otetaan huomioon sekä tiedon saannista, yleisön osallistumisoikeudesta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeudesta ympäristöasioissa 25.6.1998 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE) yleissopimuksen (jäljempänä Århusin yleissopimus) ja Århusin yleissopimusta koskevan asetuksen sanamuoto että tarkoitus ja päämäärä ja Århusin yleissopimuksen soveltamisohje, komission päätelmille, joiden mukaan se voi pilkkoa muuntogeenisistä elintarvikkeista ja rehuista annetun asetuksen nojalla tehtyjä päätöksiä siten, että ne kuuluvat osittain Århusin yleissopimusta koskevan asetuksen soveltamisalaan ja eivät kuulu osittain sen soveltamisalaan, ei ole mitään perustaa. — Muuntogeeniset organismit ovat ympäristön osa-alueita. Komission väite, jonka mukaan tällaisten organismien vaikutus ihmisten terveyteen ei ole ympäristöasia eikä siten kuulu Århusin yleissopimusta koskevan asetuksen soveltamisalaan, on perustavanlaatuisesti virheellinen.