Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (neljäs jaosto) tuomio 20 päivänä maaliskuuta 2002. - LR AF 1998 A/S, aiemmin Løgstør Rør A/S vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - Kartelli - Kaukolämmitysputket - EY:n perustamissopimuksen 85 artikla (josta on tullut EY 81 artikla) - Kilpailusääntöjen jatkettu rikkominen - Boikotointi - Oikeus tutustua asiakirjoihin - Sakko - Sakon määrän laskemiseen sovellettavat suuntaviivat - Taannehtivan vaikutuksen puuttuminen - Perusteltu luottamus. - Asia T-23/99.



Oikeustapauskokoelma 2002 sivu II-01705



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Osallistuminen yritysten kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus - Seikka, jonka perusteella voidaan päätellä, että yritys on osallistunut päätettyyn yritysten väliseen järjestelyyn, jos se ei ole vastustanut kokouksessa tehtyjä päätöksiä

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta))

2. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Näyttö - Sen arviointi, mikä on yrityksen komission esittämään tietojensaantipyyntöön antaman vastauksen merkitys todisteena - Sillä, että yrityksen antaman vastauksen allekirjoittanut henkilö ei osallistunut riidanalaiseen kokoukseen tai että hän ei kuulunut yrityksen henkilökuntaan kokousajankohtana, ei ole merkitystä

(Asetuksen N:o 17 11 artikla)

3. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Kilpailua rajoittava vaikutus - Arviointiperusteet - Kilpailunvastainen tarkoitus - Riittävä todentaminen

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta))

4. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Yritysten väliset sopimukset - Osallistuminen, jonka on väitetty tapahtuneen pakotettuna - Seikka, jolla ei voida perustella sitä, ettei yritys ole käyttänyt hyväksi mahdollisuutta tehdä ilmoitusta toimivaltaisille viranomaisille

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta); neuvoston asetuksen N:o 17 3 artikla)

5. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Boikotointi - Tietyn yrityksen vastuuseen joutuminen - Sillä, että yritys ei ole toteuttanut tehokkaasti boikotointitoimenpiteitä, ei ole merkitystä - Vastuu muiden yritysten saman rikkomisen yhteydessä toteuttamasta toiminnasta - Hyväksyttävyys - Hyväksymisperusteet

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta))

6. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Oikeus tutustua tutkinta-asiakirjoihin, jota on helpotettu siten, että komissio on järjestänyt asiakirjojen vaihdon rikkomiseen syyllistyneiksi väitettyjen yritysten välillä - Hyväksyttävyyden edellytys

7. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Väitetiedoksianto - Lisänäytön esittäminen väitetiedoksiannon lähettämisen jälkeen - Hyväksyttävyyden edellytys

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 99/63 2 ja 4 artikla)

8. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Väitetiedoksianto - Välttämätön sisältö - Tiedot, jotka koskevat suunnitellun sakon määrän arviointimenetelmää - Ennenaikaiset tiedot - Seuraukset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 99/63 2 ja 4 artikla)

9. Yhteisön oikeus - Yleiset oikeusperiaatteet - Kielto soveltaa rikoslainsäädäntöä taannehtivasti - Soveltamisala - Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Periaatteen ulottuvuus

(Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

10. Kilpailu - Sakot - Sovellettavat oikeussäännöt - Määrittäminen - Komission aiemmalla päätöskäytännöllä ei ole merkitystä

(Neuvoston asetus N:o 17)

11. Kilpailu - Sakot - Sakkojen suuruuden määrittäminen - Komission harkintavalta - Seuraus - Taloudelliset toimijat eivät voi vedota vallitsevan tilanteen pysyvyyttä koskevaan perusteltuun luottamukseensa

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

12. Lainvastaisuusväite - Ulottuvuus - Säädökset, päätökset ja muut toimet, joiden lainvastaisuuteen voidaan vedota - Komission hyväksymät suuntaviivat kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta määrättävien sakkojen laskemiseksi ovat tällaisia toimia

(EY:n perustamissopimuksen 184 artikla (josta on tullut EY 241 artikla))

13. Kilpailu - Sakot - Sakkojen suuruuden määrittäminen - Määrittämisperusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus ja kesto - Arviointi - Ei ole tarpeen ottaa huomioon niiden yritysten liikevaihtoa, joita asia koskee - Ei ole tarpeen erottaa toisistaan samaan rikkomiseen osallistuneita yrityksiä niiden kokonaisliikevaihdon tai kyseessä olevan tuotteen markkinoita koskevan liikevaihdon perusteella

(Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

14. Kilpailu - Sakot - Sakkojen suuruuden määrittäminen - Enimmäismäärän laskeminen - Sakon loppusumman ja välisumman erottaminen toisistaan - Seuraukset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

15. Kilpailu - Sakot - Sakkojen suuruuden määrittäminen - Enimmäismäärän laskeminen - Huomioon otettava liikevaihto

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

16. Kilpailu - Sakot - Sakkojen suuruuden määrittäminen - Määrittämisperusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus - Raskauttavat tai lieventävät asianhaarat - Rikkomisen jatkaminen tai lopettaminen komission ryhdyttyä toimenpiteisiin - Tapauskohtainen arviointi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

17. Kilpailu - Sakot - Sakkojen suuruuden määrittäminen - Määrittämisperusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus - Lieventävät asianhaarat - Komissiolla ei ole velvollisuutta pitäytyä aikaisemmassa päätöskäytännössään

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

18. Kilpailu - Sakot - Sakkojen suuruuden määrittäminen - Komission tiedonanto sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä rikkomiseen syyllistyneiden yritysten yhteistyön johdosta - Merkitys kyseisten yritysten yhteistyötä arvioitaessa

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

19. Kilpailu - Sakot - Sakkojen suuruuden määrittäminen - Yritys ei voi vedota yhdenvertaisuusperiaatteeseen saadakseen sakosta lainvastaisen alennuksen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

20. Kilpailu - Sakot - Maksu - Viivästyskorot - Komission määräämä korko, joka on suurempi kuin markkinoilla keskimäärin sovellettava korko - Hyväksyttävyys

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Jos yritys osallistuu yritysten kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus, vaikka se ei toimisi näissä kokouksissa aktiivisesti, ja jos se ei julkisesti ilmoita olevansa sitoutumatta niissä sovittuihin asioihin antaen näin muiden osanottajien ymmärtää, että se hyväksyy kokousten tulokset ja toimii niiden mukaisesti, voidaan pitää näytettynä, että yritys osallistuu näistä kokouksista seuranneisiin yritysten välisiin järjestelyihin.

( ks. 39 kohta )

2. Yrityksen komission asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla esittämään tietojensaantipyyntöön antaman vastauksen merkitystä todisteena ei mitenkään vähennä se seikka, että vastauksen allekirjoittanut henkilö ei ole ollut läsnä komission tutkimuksen kohteena olevassa kokouksessa eikä ole kuulunut tapahtumahetkellä kyseisen yrityksen henkilökuntaan. Kun vastaus on annettu yrityksen nimissä, sen luotettavuus on suurempi kuin mikä voisi olla yrityksen henkilökuntaan kuuluvan antamalla vastauksella, täysin riippumatta siitä, millaisia kokemuksia tai mielipiteitä tällaisella henkilöllä on.

( ks. 45 kohta )

3. Sopimuksen konkreettisia seurauksia ei tarvitse ottaa huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) sovellettaessa, jos ilmenee, että sopimuksen tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua. Se seikka, että kokouksiin osallistunut yritys ei noudata kokouksissa päätettyjä hintoja, ei kumoa näiden kokousten kilpailunvastaista tarkoitusta eikä kantajan osallistumista yritysten välisiin järjestelyihin, vaan osoittaa korkeintaan, että kantaja ei ole toteuttanut näitä sopimuksia.

( ks. 47 kohta )

4. Yritys, joka osallistuu muiden yritysten kanssa kilpailua rajoittavaan toimintaan, ei voi pätevästi vedota siihen, että se olisi osallistunut toimintaan näiden yritysten pakottamana. Yritys voi näet ilmoittaa siihen kohdistetun painostuksen toimivaltaisille viranomaisille sekä tehdä komissiolle asetuksen N:o 17 3 artiklan mukaisen kantelun sen sijaan, että se osallistuu toimintaan.

( ks. 142 kohta )

5. Yritys voi syyllistyä boikotointiin, vaikkei se tosiasiassa osallistukaan tai edes kykene osallistumaan boikotointiin. Päinvastainen lähestymistapa johtaisi tulokseen, jossa yritykset, jotka ovat hyväksyneet boikotointitoimenpiteiden toteuttamisen mutteivät ole saaneet tilaisuutta toteuttaa sellaisia itse, vapautuisivat kaikesta vastuustaan, joka niille syntyy sopimukseen osallistumisesta.

Tältä osin yritys, joka on osallistunut omalla käyttäytymisellään kilpailusääntöjen monenlaiseen rikkomiseen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) tarkoitetulla kilpailua rajoittavalla sopimuksella tai yhdenmukaistetulla menettelytavalla, jolla pyritään myötävaikuttamaan kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamiseen kokonaisuudessaan, voi olla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman kilpailusääntöjen rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen; näin on siinä tapauksessa, että kyseisen yrityksen näytetään tienneen muiden osallistujien lainvastaisesta käyttäytymisestä tai voineen kohtuudella ennakoida sen ja olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin.

( ks. 157 ja 158 kohta )

6. Kun komissio ehdottaa asianomaisille yrityksille asiakirjoihin tutustumisen helpottamista asiakirjavaihdon avulla ja samalla huolehtii itse siitä, että oikeus tutustua koko tutkinta-aineistoon säilyy, se ottaa asianmukaisella tavalla huomioon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännössä esitetyt vaatimukset, joiden mukaan yritysten keskinäinen asiakirjavaihto ei voi mitenkään vapauttaa komissiota velvollisuudesta huolehtia itse yritysten puolustautumisoikeuksien kunnioittamisesta, kun se tutkii kilpailuoikeuden vastaista toimintaa, johon nämä yritykset ovat mahdollisesti syyllistyneet. Yrityksen puolustus ei voi riippua sellaisen kilpailevan yrityksen hyväntahtoisuudesta, jota vastaan komissio on esittänyt samanlaisia väitteitä ja jonka taloudelliset ja menettelylliset edut ovat usein vastakkaisia.

( ks. 184 kohta )

7. Asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan sekä asetuksen N:o 99/63/ETY 2 ja 4 artiklan mukaan komission on annettava väitteensä tiedoksi niiden kohteena oleville yrityksille ja yhteenliittymille ja komissio saa päätöksissään ottaa huomioon ainoastaan sellaiset yrityksiä ja yritysten yhteenliittymiä vastaan esitetyt väitteet, joiden osalta näille on varattu tilaisuus esittää huomautuksensa. Missään säännöksessä ei kuitenkaan kielletä komissiota antamasta asianosaisille tiedoksi väitetiedoksiannon lähettämisen jälkeen uusia asiakirjoja, joiden komissio katsoo tukevan väitteitänsä, kunhan komissio antaa yrityksille tarpeeksi aikaa huomautusten esittämiselle niiden suhteen.

( ks. 188 ja 190 kohta )

8. Silloin, kun komissio on väitetiedoksiannossaan nimenomaisesti ilmoittanut, että se aikoo tutkia, onko yrityksille määrättävä sakkoja, ja se on myös ilmoittanut ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun rikkomuksen vakavuuden ja keston sekä sen, että rikkomukseen on syyllistytty "tahallaan tai tuottamuksesta", komissio on täyttänyt velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta tulla kuulluiksi. Näin toimimalla se antaa yrityksille tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat puolustautua paitsi sitä vastaan, että niiden vahvistetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, myös sakkojen määräämistä vastaan. Komissiolla ei näin ollen ole velvollisuutta täsmentää tapaa, miten se käyttää kutakin tällaista tekijää sakon suuruutta määrittäessään. Komission päätöstä ennakoitaisiin epäasianmukaisella tavalla, jos suunniteltujen sakkojen määrästä annettaisiin tietoja ennen kuin yrityksellä on ollut tilaisuus esittää näkemyksensä sitä vastaan esitetyistä väitteistä. Komission velvollisuutena ei myöskään ole enää hallinnollisen menettelyn aikana ilmoittaa asianomaisille yrityksille aikomuksestaan noudattaa uutta sakonlaskutapaa. Komissio ei lisäksi ole velvollinen ilmoittamaan yrityksille siitä, että se mahdollisesti muuttaisi politiikkaansa sakkojen yleisen suuruusluokan osalta.

( ks. 199 ja 206-208 kohta )

9. Rikoslainsäädännön taannehtivuuskiellon periaate on kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteinen periaate, joka on Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa vahvistettu perusoikeudeksi, ja se on erottamaton osa niitä yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamisen yhteisöjen tuomioistuin varmistaa.

Vaikka asetuksen N:o 17 15 artiklan 4 kohdan mukaan päätökset, joissa määrätään sakkoja kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi, eivät ole luonteeltaan rikosoikeudellisia, komission on joka tapauksessa noudatettava yhteisön oikeuden yleisiä oikeusperiaatteita ja etenkin taannehtivuuskiellon periaatetta hallinnollisissa menettelyissään, jotka voivat perustamissopimuksen kilpailusääntöjä sovellettaessa johtaa seuraamusten määräämiseen. Näiden periaatteiden noudattaminen edellyttää, että yritykselle määrätyt seuraamukset kilpailusääntöjen rikkomisesta vastaavat seuraamuksia, joista oli säädetty rikkomisen tapahtumishetkellä.

Kun kuitenkin otetaan huomioon asetuksessa N:o 17 komissiolle jätetty harkintavalta, se, että komissio on ottanut käyttöön uuden sakkojen laskutavan, joka saattaa joissain tilanteissa johtaa sakon määrän kasvuun kuitenkaan ylittämättä samassa asetuksessa säädettyä enimmäismäärää, ei tarkoita, että asetuksen N:o 17 15 artiklassa tarkoitettuja sakkoja olisi laillisuusperiaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen vastaisesti taannehtivasti korotettu.

( ks. 219-221 ja 235 kohta )

10. Komission aiemmin noudattama päätösmenettely ei itsessään ole sakkojen määrittämistä koskeva oikeudellinen kehys kilpailuoikeuden alalla, koska tällainen kehys on määritetty ainoastaan asetuksessa N:o 17.

( ks. 234 kohta )

11. Komissiolla on kilpailusääntöjen rikkomisesta johtuvien sakkojen suuruutta määrittäessään toimivaltaa sille asetuksessa N:o 17 myönnetyn harkintavallan rajoissa. Taloudelliset toimijat eivät näin ollen voi perustellusti luottaa siihen, että olemassa oleva tilanne, jota toimielimet voivat muuttaa harkintavaltansa rajoissa tekemillään päätöksillä, säilyy ennallaan. Sellaisen hallinnollisen menettelyn kohteena olevat yritykset, jonka seurauksena saatetaan määrätä sakko, eivät näin ollen voi perustellusti luottaa siihen, ettei komissio ylittäisi aiemmin noudattamaansa sakkojen suuruusluokkaa.

( ks. 241 ja 243 kohta )

12. Perustamissopimuksen 184 artikla (josta on tullut EY 241 artikla) on ilmaus yleisestä periaatteesta, jonka mukaan jokaiselle, jotta hän voi saada häntä suoraan ja erikseen koskevan päätöksen kumotuksi, on taattava oikeus riitauttaa sellaisten aiemmin annettujen toimielinten säädösten pätevyys, jotka muodostavat riidanalaisen päätöksen oikeudellisen perustan, vaikka niitä ei olisikaan annettu asetuksen muodossa, jos kyseisellä henkilöllä ei ollut oikeutta nostaa perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) nojalla kannetta näistä säädöksistä, joiden seuraukset hän joutuu kantamaan ilman, että hänellä olisi ollut tilaisuus vaatia niiden kumoamista. Perustamissopimuksen 184 artiklan tarkoituksena ei ole mahdollistaa sitä, että asianosainen voisi kiistää minkä tahansa luonteeltaan yleisen säädöksen sovellettavuuden minkä tahansa kanteen tueksi; tästä syystä yleistä säädöstä, jonka lainvastaisuuteen vedotaan, on voitava soveltaa joko välittömästi tai välillisesti kanteen kohteena olevaan asiaan, ja kanteen kohteena olevan yksittäispäätöksen ja kyseisen yleisen säädöksen välillä on oltava välitön oikeudellinen yhteys.

Vaikka asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavat komission suuntaviivat eivät ole taloudelliselle toimijalle määrättävää sakkoa koskevan päätöksen oikeudellinen perusta, koska päätös perustuu asetuksen N:o 17 3 artiklaan ja 15 artiklan 2 kohtaan, suuntaviivoissa määritetään yleisesti ja abstraktisti menetelmä, jonka noudattamiseen komissio sitoutuu määrittäessään päätöksen nojalla määräämiään sakkoja, sekä huolehditaan siten oikeusvarmuuden toteutumisesta yrityksiin nähden. Koska komissio on tosiasiallisesti määrittänyt taloudelliselle toimijalle määräämänsä sakon suuntaviivoissaan itselleen asettamaansa yleistä menetelmää noudattaen, riidanalaisen yksittäispäätöksen ja suuntaviivojen eli yleisen säädöksen välillä on suora oikeudellinen yhteys. Koska taloudellinen toimija ei ole voinut vaatia suuntaviivojen kumoamista yleisenä säädöksenä, niihin voidaan kohdistaa lainvastaisuusväite.

( ks. 272-276 kohta )

13. Komissio ei ole määrittäessään sakkoja kulloisenkin rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella velvollinen laskemaan sakon määrää kyseisten yritysten liikevaihtoa koskevien summien pohjalta eikä varmistamaan tapauksissa, joissa sakkoja määrätään useille yrityksille samasta rikkomisesta, että kunkin yrityksen osalta lasketut sakkojen lopulliset määrät heijastavat yritysten välisiä eroavaisuuksia näiden kokonaisliikevaihdon taikka kyseisen tuotteen markkinoita koskevan liikevaihdon osalta.

( ks. 278 kohta )

14. Kun asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädetään, että komissio voi määrätä sakon, joka on enintään 10 prosenttia kunkin rikkomukseen osallisen yrityksen edellisen tilikauden liikevaihdosta, säännöksessä edellytetään, että tietylle yritykselle lopulta määrättävää sakkoa pienennetään, jos se on enemmän kuin 10 prosenttia yrityksen liikevaihdosta, riippumatta siitä, millaisia välivaiheen laskutoimituksia on suoritettu rikkomisen vakavuuden ja keston huomioon ottamiseksi. Kyseisessä säännöksessä ei kuitenkaan kielletä komissiota käyttämästä laskutoimitusten aikana väliaikaista lukua, joka on suurempi kuin 10 prosenttia kyseisen yrityksen liikevaihdosta, kunhan yritykselle lopulta määrättävä sakko ei ole tätä enimmäismäärää suurempi. Tällaisessa tilanteessa komissiota ei voida arvostella siitä, että jotkin tekijät, jotka se on ottanut huomioon sakon laskemisen yhteydessä, kuten lieventävät tai raskauttavat asianhaarat, eivät vaikuta sakon lopulliseen määrään, koska tämä on seurausta asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan kiellosta ylittää enimmäismäärä, joka on 10 prosenttia kyseisen yrityksen liikevaihdosta.

( ks. 286-288 ja 290 kohta )

15. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu liikevaihto koskee kyseisen yrityksen kokonaisliikevaihtoa, joka on vain yksi suuntaa-antava kyseisen yrityksen merkitystä ja vaikutusvaltaa markkinoilla kuvaava seikka. Komissio voi määrittää saman säännöksen asettamissa rajoissa sakon valitsemansa liikevaihdon perusteella käyttäen perusteena maantieteellistä aluetta ja kyseisiä tuotteita.

( ks. 306 kohta )

16. Se seikka, että kilpailusääntöjen rikkominen lopetetaan komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen, voidaan ottaa huomioon lieventävänä seikkana, ei tarkoita, että rikkomisen jatkamista tällaisessa tilanteessa ei voitaisi ottaa huomioon raskauttavana seikkana. Yrityksen reaktiota sen toimintaan kohdistettavan tutkimuksen aloittamiseen voidaan arvioida ainoastaan kunkin yksittäistapauksen mukaisen erityistilanteen valossa. Koska komissiolla ei ole yleistä velvollisuutta pitää rikkomisen jatkamista raskauttavana seikkana tai sen lopettamista lieventävänä seikkana, myöskään se, että se on tietyssä yksittäistapauksessa ottanut tällaisen lopettamisen huomioon lieventävänä seikkana, ei estä sitä jossain toisessa tapauksessa ottamasta huomioon rikkomisen jatkamista raskauttavana seikkana.

( ks. 324 kohta )

17. Pelkästään se seikka, että komissio on aiemmassa päätöskäytännössään pitänyt joitakin seikkoja lieventävinä asianhaaroina määrittäessään sakkojen suuruutta kilpailusääntöjen rikkomisen yhteydessä, ei merkitse, että sillä olisi velvollisuus tehdä samoin myöhemmässä päätöksessä.

( ks. 337 kohta )

18. Komission tiedonanto sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa johtaa oikeutettuihin odotuksiin, joihin yritykset voivat turvautua paljastaessaan kartellin komissiolle. Ottaen huomioon tämän perustellun luottamuksen, joka komission kanssa yhteistyöhön ryhtyneille yrityksille voi syntyä tiedonannon perusteella, komissio on velvollinen noudattamaan tiedonantoa arvioidessaan yrityksen yhteistyön vaikutusta sakon määräämisen yhteydessä.

( ks. 360 kohta )

19. Vaikka komissio olisikin alentanut liikaa kilpailusääntöjen rikkomisesta tietylle yritykselle määräämäänsä sakkoa, yhdenvertaisuusperiaatteen noudattaminen on sovitettava yhteen laillisuusperiaatteen kanssa, jonka mukaan kukaan ei voi edukseen vedota lainvastaisuuteen, joka hyödyttää jotakuta toista.

( ks. 367 kohta )

20. Vaikka kilpailusääntöjen rikkomisesta yrityksille määrättyjen sakkojen viivästyskorot eivät saa olla niin korkeita, että ne tosiasiassa pakottavat yritykset maksamaan sakot, vaikka niillä mielestään olisi hyviä oikeudellisia perusteita riitauttaa komission päätöksen pätevyys, komissiolla on oikeus käyttää viivästyskorkoprosenttia vahvistaessaan lähtökohtana korkokantaa, joka ylittää markkinoilla vallitsevan keskimääräisen antolainauskoron, siinä määrin kuin se on tarpeen viivyttelyn estämiseksi.

( ks. 398 kohta )

Asianosaiset

Asiassa T-23/99,

LR AF 1998 A/S (aiemmin Løgstør Rør A/S), kotipaikka Løgstør (Tanska), edustajinaan asianajaja D. Waelbroeck ja asianajaja H. Peytz, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään P. Oliver ja E. Gippini Fournier, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

"jossa kantaja vaatii EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamismenettelyssä (asia N:o IV/35.691/E-4: esieristettyjen kaukolämmitysputkien alan kartelli) 21 päivänä lokakuuta 1998 tehdyn komission päätöksen 1999/60/EY (EYVL L 24, s. 1) kumoamista tai toissijaisesti kyseisessä päätöksessä sille määrätyn sakon määrän pienentämistä,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(neljäs jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Mengozzi sekä tuomarit V. Tiili ja R. M. Moura Ramos,

kirjaaja: hallintovirkamies G. Herzig,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 25.10.2000 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 LR AF 1998 A/S, aiemmin Løgstør Rør A/S, on tanskalainen yhtiö, joka tosiseikkojen tapahtumahetkellä valmisti ja myi etenkin kaukolämmitysjärjestelmissä käytettäviä esieristettyjä putkia.

2 Kaukolämmitysjärjestelmissä vesi lämmitetään keskitetysti ja siirretään maanalaisissa putkissa lämmitettäviin rakennuksiin. Koska veden (tai höyryn) lämpötila on hyvin korkea, putket on eristettävä tehokkaan ja turvallisen jakelun varmistamiseksi. Käytettävät putket ovat esieristettyjä ja ne koostuvat yleensä teräsputkista, jotka suljetaan muoviputkien sisään siten, että teräs- ja muovikerroksen välissä on eristävä vaahtokerros.

3 Jäsenvaltioiden välillä käydään merkittävää kauppaa kaukolämmitysputkien alalla. Euroopan unionin suurimmat kansalliset markkinat ovat Saksassa (40 prosenttia koko yhteisön kulutuksesta) ja Tanskassa (20 prosenttia koko yhteisön kulutuksesta). Euoopan unionin tärkeimmän tuotantokeskuksen eli Tanskan osuus yhteisön putkentuotantokapasiteetista on noin 50 prosenttia, ja se toimittaa tuotetta kaikkiin muihin kaukolämmitystä käyttäviin jäsenvaltioihin.

4 Ruotsalainen yritys Powerpipe AB teki 18.1.1995 päivätyllä kirjeellä komissiolle kantelun, jossa se totesi, että kaukolämmitysputkien muut valmistajat ja toimittajat olivat muodostaneet yhteisön markkinoilla kartellin ja ryhtyneet yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin Powerpipen liiketoiminnan vahingoittamiseksi tai sen toiminnan rajoittamiseksi Ruotsin markkinoille ja/tai karkottaakseen sen kokonaan toimialalta.

5 Komission 12.6.1995 tekemän päätöksen nojalla toimineet komission virkamiehet sekä asianomaisten jäsenvaltioiden kansallisten kilpailuviranomaisten edustajat tekivät 28.6.1995 samanaikaisesti ja ilman ennakkoilmoitusta tarkastuksia kymmenessä kaukolämmitysalan yrityksessä tai yhteisössä, kantaja mukaan lukien (jäljempänä tarkastukset).

6 Komissio esitti tämän jälkeen perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetuksen eli 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (EYVL 1962, 13, s. 204) 11 artiklan nojalla tietopyynnön kantajalle ja useimmille muille yrityksille, joita riidanalaiset tosiseikat koskevat.

7 Komissio osoitti 20.3.1997 väitetiedoksiannon kantajalle ja muille yrityksille, joita asia koskee. Yrityksiä kuultiin tämän jälkeen 24. ja 25.11.1997.

8 Komissio teki 21.10.1998 EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamismenettelyssä (asia N:o IV/35.691/E-4: esieristettyjen kaukolämmitysputkien alan kartelli) päätöksen 1999/60/EY (EYVL 1999, L 24, s. 1), jota on oikaistu ennen julkaisemista 6.11.1998 tehdyllä päätöksellä [C(1998) 3415 lopullinen] (jäljempänä päätös tai kanteen kohteena oleva päätös), jossa se totesi eri yritysten ja muun muassa kantajan osallistuneen EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) tarkoitettuihin sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin (jäljempänä kartelli).

9 Päätöksen mukaan neljä tanskalaista kaukolämmitysputkien valmistajaa oli vuoden 1990 lopulla tehnyt sopimuksen kotimaan markkinoillaan noudatettavasta yleisestä yhteistyöperiaatteesta. Sopimus yhdisti kantajan ja ABB IC Møller A/S:n, sveitsiläis-ruotsalaisen konsernin ABB Asea Brown Boveri Ltd:n tanskalaisen sivuliikkeen (jäljempänä ABB), Dansk Rørindustri A/S:n, joka tunnetaan myös nimellä Starpipe (jäljempänä Dansk Rørindustri), ja Tarco Energi A/S:n (jäljempänä Tarco) (näistä neljästä yrityksestä yhdessä käytetään jäljempänä ilmaisua tanskalaiset valmistajat). Ensimmäisiä toimenpiteitä oli koordinoida sekä Tanskassa sovellettavien hintojen että vientihintojen korotusta. Tanskan markkinoiden jakamista varten sovittiin kiintiöistä, joita sovelsi ja valvoi myyntijohtajien "yhteysryhmä". Kunkin hankkeen osalta yritys, jolle yhteysryhmä osoitti hankkeen, ilmoitti muille osallistujille hinnan, jota se aikoi tarjota, ja muut toimittajat tekivät korkeamman tarjouksen suojellakseen kartellin nimeämää toimittajaa.

10 Päätöksen mukaan kaksi saksalaista valmistajaa eli Henss/Isoplus (jäljempänä Henss/Isoplus) ja Pan-Isovit GmbH olivat syksystä 1991 alkaen osallistuneet tanskalaisten valmistajien säännöllisesti pitämiin kokouksiin. Näiden kokousten yhteydessä oli keskusteltu Saksan markkinoiden jakamisesta. Valmistajat olivat päätöksen mukaan tehneet elokuussa 1993 sopimuksia, joissa vahvistettiin kunkin osallistuneen yrityksen myyntikiintiöt.

11 Päätöksessä todetaan myös, että kaikki valmistajat olivat tehneet vuonna 1994 sopimuksen kiintiöiden määrittämiseksi yhteisön markkinoille kokonaisuudessaan. Tämä Euroopan laajuinen kartelli oli rakenteeltaan kaksitasoinen. "Johtajien klubiin" kuuluivat kartelliin osallistuvien yritysten hallitusten johtajat tai toimitusjohtajat, ja se asetti kullekin yritykselle tietyt kiintiöt sekä markkinoilla yleensä että erilliset kiintiöt eri kansallisille markkinoille, joihin kuuluivat Saksa, Itävalta, Tanska, Suomi, Italia, Alankomaat ja Ruotsi. Joillekin kansallisille markkinoille perustettiin paikallisista myyntijohtajista koostuvat "yhteysryhmät", joille annettiin tehtäväksi hallinnoida sopimusjärjestelyjä jakamalla yksittäiset hankkeet ja koordinoida yhteistyöhön perustuvaa tarjousmenettelyä.

12 Saksan markkinoiden osalta päätöksessä todetaan, että kuuden päävalmistajan (ABB, Dansk Rørindustri, Henss/Isoplus, Pan-Isovit, Tarco ja kantaja) ja Brugg Rohrsysteme GmbH:n (jäljempänä Brugg) 18.8.1994 pitämän kokouksen jälkeen Saksan yhteysryhmä piti ensimmäisen kokouksensa 7.10.1994. Kyseinen ryhmä kokoontui pitkään vuoden 1995 kesäkuun lopussa suoritettujen komission tarkastusten jälkeen, vaikka kyseisestä ajankohdasta alkaen kokoukset pidettiinkin Euroopan unionin ulkopuolella Zürichissä. Zürichissä pidettiin kokouksia 25.3.1996 saakka.

13 Kartellin yhtenä erityispiirteenä päätöksessä pidetään muun muassa sellaisten yhdenmukaistettujen menettelytapojen hyväksymistä ja toteuttamista, joilla pyrittiin poistamaan markkinoilta ainoa kartellin ulkopuolinen merkittävä yritys eli Powerpipe. Komissio täsmentää, että eräät kartelliin osallistuneet palkkasivat itselleen Powerpipen avainhenkilöstöä ja antoivat Powerpipen ymmärtää, että sen oli syytä vetäytyä Saksan markkinoilta. Sen jälkeen kun Powerpipe oli maaliskuussa 1995 saanut itselleen tärkeän saksalaisen hankkeen, Düsseldorfissa pidettiin kokous, johon olivat osallistuneet edellä mainitut kuusi valmistajaa sekä Brugg. Komission mukaan kyseisessä kokouksessa päätettiin yhteisen boikotin kohdistamisesta Powerpipen asiakkaisiin ja toimittajiin. Boikotti toteutettiin tämän jälkeen.

14 Komissio esittää päätöksessään perusteluja sille, minkä vuoksi vuoden 1990 lopulla tanskalaisten valmistajien välillä tehtyjen nimenomaisten markkinoiden jakamista koskevien järjestelyjen lisäksi lokakuussa 1991 alkaneiden järjestelyjen voidaan katsoa kokonaisuudessaan muodostaneen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kielletyn "sopimuksen". Komissio korostaa lisäksi, että "Tanskan" ja "Euroopan" kartellit olivat itse asiassa yksi kartelli, jonka toiminta oli kyllä alkanut Tanskassa mutta jonka pitkän aikavälin päämääränä oli alusta alkaen ollut kontrollin ulottaminen koskemaan markkinoiden kaikkia toimijoita. Komissio katsoo, että valmistajien välisellä jatkuvalla sopimuksella oli merkittävä vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

15 Näiden perustelujen jälkeen päätöksessä määrätään seuraavaa:

"1 artikla

ABB Asea Brown Boveri Ltd, Brugg Rohrsysteme GmbH, Dansk Rørindustri A/S, Henss/Isoplus Group, Ke-Kelit Kunststoffwerk GmbH, Oy KWH Tech AB, Løgstør Rør A/S, Pan-Isovit GmbH, Sigma Tecnologie di rivestimento Srl ja Tarco Energi A/S ovat rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa kuvatulla tavalla ja siinä kuvatussa laajuudessa osallistumalla esieristettyjen kaukolämmitysputkien alalla sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen kokonaisuuteen, joka sai alkunsa noin marras-joulukuussa 1990 neljän tanskalaisvalmistajan välisenä, laajeni sitten muille kansallisille markkinoille ja koskemaan Pan-Isovitia ja Henss/Isoplusia sekä muodosti vuoden 1994 lopulla laajan, koko yhteismarkkinat kattavan kartellin.

Rikkominen kesti seuraavasti:

- - - Løgstør, - - noin marras-joulukuusta 1990 ainakin maalis- tai huhtikuuhun 1996,

- -

Rikkomisen pääpiirteet olivat seuraavat:

- kansallisten markkinoiden ja lopulta koko Euroopan markkinoiden jakaminen osallistujien kesken kiintiöiden pohjalta,

- kansallisten markkinoiden osoittaminen tietyille valmistajille ja sen järjestäminen, että muut valmistajat vetäytyvät markkinoilta,

- tuotteen ja yksittäisten hankkeiden hintojen sopiminen,

- yksittäisten hankkeiden osoittaminen määrätyille valmistajille ja tarjousmenettelyn ohjaileminen näiden hankkeiden osalta tarkoituksena varmistaa, että kartellin määräämä valmistaja sai kyseisen urakan,

- yhdenmukaistettujen toimintatapojen sopiminen ja toteuttaminen kartellin suojaamiseksi ainoan sen ulkopuolisen merkittävän toimijan Powerpipe AB:n kilpailulta ja kilpailijan kaupallisen toiminnan estämiseksi, sen liiketoiminnan vahingoittamiseksi tai sen poistamiseksi kokonaan markkinoilta.

- - 3 artikla

Edellä 1 artiklassa mainituille yrityksille määrätään siinä todettujen rikkomisten vuoksi seuraavat sakot:

- -

g) [Løgstør], sakkoa 8 900 000 ecua;

- -."

16 Päätös annettiin kantajalle tiedoksi 12.11.1998 päivätyllä kirjeellä, jonka kantaja vastaanotti seuraavana päivänä.

Asian käsittely ja osapuolten vaatimukset

17 Kantaja on nostanut nyt käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 21.1.1999 toimittamallaan kannekirjelmällä.

18 Seitsemän yhteensä yhdeksästä muusta yrityksestä, joita syytetään kilpailusääntöjen rikkomisesta, ovat myös jättäneet kanteen vastustaakseen päätöstä (asiat T-9/99, T-15/99, T-16/99, T-17/99, T-21/99, T-28/99 ja T-31/99).

19 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (neljäs jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja ryhtyä prosessinjohtotoimenpiteisiin pyytämällä asianosaisia vastaamaan tiettyihin kysymyksiin ja esittämään tiettyjä asiakirjoja. Asianosaiset ovat toimineet pyynnön mukaisesti.

20 Asianosaisten lausumat sekä vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suullisiin kysymyksiin kuultiin 25.10.2000 pidetyssä julkisessa istunnossa.

21 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa kanteen kohteena olevan päätöksen siltä osin kuin se on kohdistettu kantajaan;

- toissijaisesti pienentää huomattavalla tavalla kantajalle määrättyä sakkoa;

- velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

22 Vastaaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen;

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Aineelliset kysymykset

23 Kantaja esittää viisi kanneperustetta. Ensimmäinen kanneperuste koskee tosiseikastovirhettä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 perustelukappaletta sovellettaessa. Toinen kanneperuste koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista. Kolmas kanneperuste koskee yleisten oikeusperiaatteiden loukkaamista ja sakon määrän arvioimiseen liittyviä tosiseikastovirheitä. Neljäs kanneperuste koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä sakon määrän arvioimisen yhteydessä. Viidennen kanneperusteen mukaan viivästyskorko, joka peritään, jos sakkoa ei suoriteta viipymättä, on kohtuuton.

I Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee tosiseikastovirhettä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa

A Korvausjärjestelmä Tanskan kartellin yhteydessä

1. Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

24 Kantaja katsoo komission tehneen virheen väittäessään päätöksensä 35. perustelukappaleessa, että se olisi osallistunut korvausjärjestelmään vuoden 1991 lopussa. Kun Tarco oli pyytänyt korvausta menettämästään markkinaosuudesta, kantaja oli ainoastaan ehdottanut Islannin markkinoille suunnatun sellaisen tarjouksen peruuttamista Tarcon hyväksi, jonka se jo tiesi islantilaisen asiakkaan hylänneen. Vaikka muista korvausjärjestelmistä oli keskusteltu, kantaja ei ollut lopulta suorittanut minkäänlaisia maksuja Tarcolle. Tämä osoittaa, että kantaja ei ollut pyrkinyt osallistumaan korvausjärjestelmään ja ettei se myöskään ollut siihen käytännössä osallistunut.

25 Vastaaja huomauttaa, että kantajan esittämät selvitykset ovat riittämättömiä, koska se myöntää keskustelleensa korvauksista Tarcon kanssa ja ehdottaneensa vetäytyvänsä tarjouskilpailusta. Väite, jonka mukaan minkäänlaista rahallista korvausta ei ollut maksettu, ei ollut ristiriidassa päätökseen sisältyvän korvausjärjestelmän tarkastelun kanssa.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

26 On syytä panna merkille komission väittävän päätöksensä 35. perustelukappaleessa Tanskan markkinoilla toimivan kartellin osalta, että korvausjärjestelmän aloittaminen vuoden 1991 lopulla on kiistatonta, vaikka tarkat tiedot siitä, miten korvaus maksettiin, puuttuvat. Tältä osin komissio viittaa Tarcon ilmoituksiin, että se oli saanut korvaukset käteismaksuna ja että siirto kirjattiin yrityksen kirjanpitoon laatimalla laskuja kuvitteellisista putkitoimituksista, ja toisaalta kantajan 26.8.1997 annettuun tietopyyntöön antamaan vastaukseen, joka on päivätty 2.10.1997 ja jonka mukaan Tarcon esittämä korvauspyyntö oli täytetty ottamalla huomioon tilaukset, jotka kantaja oli jo siirtänyt Tarcolle ja sillä tavoin, että kantaja oli Tarcon hyväksi kieltäytynyt osallistumasta yhteiseen hankkeeseen Islannissa (päätöksen 35. perustelukappaleen toinen kohta). Komissio on lisäksi todennut, että olipa tarkka menettely korvauksen maksamiseksi vuonna 1991 ollut mikä tahansa, oli myös sovittu vuodesta 1992 sovellettavasta uudesta järjestelmästä, jonka mukaan kiintiöt ylittävä markkinaosuus jaettaisiin seuraavana vuonna valmistajille, joiden kiintiöt jäisivät muutoin vajaiksi (päätöksen 35. perustelukappaleen kolmas kohta).

27 On todettava, että kantaja myöntää täyttäneensä Tarcon pyynnön saada korvausta menettämistään hankkeista, koska se oli pyynnön esittämistä seuranneissa keskusteluissa ilmoittanut vetävänsä oman islantilaista hanketta koskevan tarjouksensa pois.

28 Vaikka kantaja tiesi, ettei se kuitenkaan olisi saanut kyseistä hanketta itselleen ja vaikka mitään maksuja ei ollut suoritettu Tarcon kanssa pidettyjen keskustelujen seurauksena, on kiistatonta, että kantaja on kieltäytynyt hankkeesta Tarcon hyväksi täyttääkseen korvausta koskevan pyynnön, joka perustui kartellin sisällä sovittuun järjestelmään.

29 Komissio on näin ollen perustellusti väittänyt, että vaikka tarkat tiedot korvauksen maksamisesta puuttuvat, korvausjärjestelmä on todistetusti otettu käyttöön.

30 Kantajan esittämä väite on näin ollen hylättävä.

B Jatketun kartellin olemassaolo vuodesta 1990 vuoteen 1996

31 Kantaja kiistää osallistumisensa perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen pidemmän ajanjakson ajan "marras-joulukuusta 1990 ainakin maalis-huhtikuuhun 1996". Kantajan mukaan olemassa oli ollut kaksi erillistä kartellia, joista ensimmäinen oli toiminut pelkästään Tanskan markkinoilla tammikuusta 1991 huhtikuuhun 1993; toinen kartelli taas oli toiminut Euroopan markkinoilla vuoden 1995 maaliskuusta marras-joulukuuhun 1995 ja sitä oli täydennetty Tanskaa ja Saksaa koskevalla yhteistyöllä vuoden 1994 lopusta alkaen ja vaihtelevasti aina vuoden 1996 maaliskuuhun saakka.

32 On aiheellista tutkia aluksi väitteitä, jotka koskevat kantajan osallistumista kartellin toimintaan Tanskan markkinoiden ulkopuolella vuosina 1990-1993, sekä keskittyä tämän jälkeen väitteisiin, jotka koskevat osallistumisen keskeytymistä vuonna 1993 ja Euroopan laajuisen kartellin perustamista vuonna 1994; lopuksi tarkastellaan vielä väitteitä kartellin kestosta ja jatkuvuudesta.

1. Kartelliin osallistuminen Tanskan markkinoiden ulkopuolella vuosina 1990-1993

- Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

33 Kantaja huomauttaa, että vaikka yritykset olivat vuosina 1991-1993 tietyssä määrin pyrkineet luomaan yhteistyötä Saksassa, nämä pyrkimykset eivät olleet onnistuneet eikä kilpailu ollut vinoutunut kyseisenä ajanjaksona. Kantaja ei olisi halunnut lainkaan tehdä markkinoiden jakamista koskevaa sopimusta, koska sen markkinaosuus oli muutenkin ollut kasvamassa. Kokouksissa kantaja oli ollut passiivinen eikä se ollut sitoutunut mihinkään.

34 Kantaja katsoo ensinnäkin, ettei se ollut osallistunut sopimukseen, joka koski vuoden 1991 hintojen nostamista, vientihinnat mukaan lukien. Komissio vetoaa kantajan mukaan perusteettomasti kaukolämmitysalan Tanskan komitean (kartellin ulkopuolinen järjestö) alakomitean 22.11.1990 pitämässä kokouksessa laadittuun selvitykseen, koska valmistajien tässä yhteydessä ilmoittamasta hintojen noususta oli päätetty yksipuolisesti. Siltä osin kuin kantajan soveltamat hinnat olivat nousseet 12.11.1990, uudet hinnat oli todistetusti julkaistu jo ennen kyseistä kokousta. Valmistajat eivät näin ollen olisi voineet koordinoida hintojen nostamista, koska kukin yksittäinen valmistaja oli jo päättänyt siitä omalta osaltaan. Tarcon päinvastainen ilmoitus, johon myös komissio tukeutuu, on kantajan mukaan virheellinen. Tämän ilmoituksen allekirjoittanut henkilö ei sitä paitsi ollut kuulunut Tarcon henkilökuntaan tapahtumahetkellä saati ollut läsnä kokouksessa.

35 Ajanjaksona 1991-1993 ainoat kilpailusääntöjen rikkomiset Tanskan markkinoiden ulkopuolella olivat perustuneet Saksaa koskevaan sopimukseen ja niillä oli pyritty nostamaan bruttohintoja 1.1.1992 alkaen, sekä Italiaa koskevan 14.10.1991 tehtyyn yhteistyösopimukseen Torinon hankkeesta. Bruttohinnastosopimus oli tehty vasta 10.12.1991 pidetyssä kokouksessa. Kyseisessä kokouksessa ei kuitenkaan ollut sovittu yhteisistä hinnastoista tai kuukausittaisia kokouksia koskevasta suunnitelmasta. Bruttohinnastosopimuksella ei todennäköisesti ollut minkäänlaista suoraa vaikutusta Saksan markkinoihin, koska kantajan tuotteiden myynnistä vastasi siellä loppuhinnoistaan itse päättävä riippumaton jälleenmyyjä ja koska kantaja oli korvannut hinnaston mukaiset hintojen nousut saksalaiselle jälleenmyyjälleen myöntämillään alennuksilla. Torinon hanke taas oli ollut yksittäinen esimerkki yhteistyöstä eikä sillä ollut siten ollut mitään vaikutusta markkinoihin.

36 Kantaja väittää toiseksi, ettei se ollut osallistunut sopimukseen Saksan markkinoiden jakamisesta vuonna 1994, toisin kuin komissio väittää päätöksensä 50 ja 51 perustelukappaleessa. Kantajalla ei ollut minkäänlaista mielikuvaa kokouksista, jotka oli pidetty Kööpenhaminassa 30.6.1993 ja Zürichissä 18. tai 19.8.1993, sellaisina kuin niitä on kuvattu päätöksen 49.-50. perustelukappaleessa. Se ei myöskään ollut hyväksynyt yhdenmukaisen hinnaston laatimista eikä sanktiojärjestelmän luomista. Komission esittämä todiste tällaisen sopimuksen sisällöstä, joka on esitetty väitetiedoksiantoa koskevien kantajan huomautusten liitteenä 7, oli ainoastaan ABB:n kantajalle myöhemmin tekemä ehdotus (jäljempänä ABB:n ehdotus). Se, että kantaja oli kieltäytynyt allekirjoittamasta tällaista sopimusta, ei kantajan mukaan ollut ristiriidassa sen seikan kanssa, että kantaja oli hyväksynyt kartellin osallistujien toimeksiantaman, sveitsiläisten kirjanpitäjien suorittaman tilintarkastuksen, jonka avulla oli ollut tarkoitus saada numerotietoja Saksan markkinoiden suuruudesta kokonaisuudestaan, eikä sen seikan kanssa, että Pan-Isovitilla oli sellainen mielikuva, että kantaja oli halunnut sopimuksen tekemistä. Kantaja oli itse asiassa vain uskotellut olevansa kiinnostunut sopimuksesta, jonka sopimusehtojen se tiesi olevan sellaisia, etteivät kartellin saksalaisyritykset niin suostuisi. Kantaja oli osallistunut 8.9.1993 lyhyeen kokoukseen, jossa se oli ilmoittanut haluttomuutensa tehdä minkäänlaisia Saksan markkinoita koskevia sopimuksia. Se oli kieltäytynyt uudelleen ABB:n ehdotuksesta 29.9.1993 pidetyssä kokouksessa. Kantaja oli siis omien sanojensa mukaan sekä kieltäytynyt Saksan markkinoiden jakamista koskevan sopimuksen hyväksymisestä että kaikista toimenpiteistä tällaisen sopimuksen aikaansaamiseksi.

37 Kantajan mukaan se ei voinut joutua kartelliin osallistuvalle kuuluvaan vastuuseen pelkästään siitä syystä, että se oli osallistunut kokouksiin, joilla oli ollut kilpailua rajoittava tarkoitus, koska se oli selittänyt muille osallistujille useita kertoja, ettei se ollut kiinnostunut niiden suunnittelemasta yhteistyöstä ja siten "julkisesti" ottanut etäisyyttä kokouksissa käytyjen keskustelujen sisältöön. Nämä keskustelut eivät sitä paitsi olleet missään vaiheessa johtaneet lopputulokseen tai vaikuttaneet markkinoihin.

38 Vastaaja huomauttaa, että Tanskan ulkopuolisesta yhteistyöstä vuosina 1991-1993 oli tehty nimenomainen sopimus, ensin tanskalaisten valmistajien kanssa vientihintojen nostamisesta vuoden 1991 alussa ja myöhemmin hintojen nostamisesta tammikuusta 1992 alkaen Saksassa, hintojen määrittämisestä ja hankkeiden jakamisesta Italiassa ja kiintiöjärjestelmästä markkinaosuuksien muodossa vuoden 1994 osalta. Näitä sopimuksia ei voitu pitää erillisinä seikkoina. Kantaja oli sitä paitsi osallistunut kartellin useisiin säännöllisesti pidettyihin kokouksiin, ja kartelli oli ulottanut Tanskan valmistajien välisen muodollisen yhteistyön koskemaan syksystä 1991 alkaen myös Saksan markkinoita.

- Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

39 Vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan, että jos yritys osallistuu yritysten kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus, vaikka se ei toimisi näissä kokouksissa aktiivisesti, ja jos se ei julkisesti ilmoita olevansa sitoutumatta niissä sovittuihin asioihin antaen näin muiden osanottajien ymmärtää, että se hyväksyy kokousten tulokset ja toimii niiden mukaisesti, voidaan pitää näytettynä, että yritys osallistuu näistä kokouksista seuranneisiin yritysten välisiin järjestelyihin (asia T-7/89, Hercules Chemicals v. komissio, tuomio 17.12.1991, Kok. 1991, s. II-1711, 232 kohta; Kok. Ep. XI, s. 79; asia T-12/89, Solvay v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-907, 98 kohta ja asia T-141/89, Tréfileurope v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II-791, 85 ja 86 kohta).

40 On näin ollen tarkasteltava komission keräämää näyttöä lokakuusta 1991 lokakuuhun 1993 kestäneen ajanjakson osalta sekä sen tästä näytöstä tekemiä päätelmiä, jotka on esitetty päätöksen 38. perustelukappaleessa ja sitä seuraavissa perustelukappaleissa.

41 Ensinnäkin on todettava komission katsoneen perustellusti päätöksen (31., 38. ja 135. perustelukappaleissa), että kantaja on osallistunut tanskalaisten valmistajien suorittamaan yhdenmukaistettuun vientihintojen nostoon.

42 Kantaja ei kiistä osallistumistaan 22.11.1990 pidettyyn kokoukseen, jonka pöytäkirjassa (väitetiedoksiannon liite 19) on hintojen nostoja koskeva luettelo, jonka yhteydessä sarakkeissa "Tanska" ja "Vienti" mainitaan kunkin tanskalaisen valmistajan osalta yksi tai kaksi prosenttilukua sekä päivämäärä. Komission tästä asiakirjasta tekemä päätelmä, jonka mukaan kokouksen osallistujat ovat sopineet vientihintojen nostamisen koordinoimisesta, saa tukea Tarcon ilmoituksesta, jonka mukaan kokouksen osallistujat olivat sopineet perushintojensa yhdenmukaistetuista nostoista sekä kotimaan markkinoilla että vientimarkkinoilla (26.4.1996 päivätty Tarcon vastaus 13.3.1996 päivättyyn tietopyyntöön; jäljempänä Tarcon vastaus).

43 Kantaja ei voi kumota komission päätelmiä väittämällä, ettei vientihintojen nostamisesta olisi ollut "sovittu" kyseisessä kokouksessa. Komissio on vain tyytynyt toteamaan, että tanskalaiset tuottajat olivat "koordinoineet" vientihintojensa nostamista, mikä tarkoittaa sitä, että kokouksen osallistujat olivat sopineet ainakin tavasta, jolla suunnitellut hintojen nostot toteutettaisiin; komissio ei ole esittänyt, että osallistujat olisivat kyseisessä kokouksessa sopineet myös hintojen nostamista koskevasta periaatteesta tai sitä koskevista täsmällisistä prosenttiosuuksista. Joka tapauksessa 22.11.1990 pidetyn kokouksen pöytäkirjasta käy ilmi, että osallistujat ovat ilmoittaneet päivämäärät, joina ne aikoivat nostaa hintojaan, sekä tapauksen mukaan siitä, nostettiinko hintoja asteittain. Komissio on näin ollen perustellusti todennut, että kyse oli yhdemukaistetusta hintojen nostamisesta.

44 Kantajan väite, jonka mukaan se oli julkaissut luettelon korotetuista hinnoista jo ennen 22.11.1990 pidettyä komitean kokousta, ei pidä paikkaansa. Toisaalta kantaja ei ole täsmentänyt, miltä osin 12.11.1990 tanskan kielellä julkaistu hintaluettelo koski myös vientihintoja, ottaen huomioon, että 22.11.1990 pidetyssä kokouksessa oli katsottu olevan tarpeen käsitellä vientihintoja erillään Tanskan markkinoilla sovellettavista hinnoista. Toisaalta taas kyseisen luettelon voimaantulopäivämäärä (12.11.1990) vastaa päivämäärää, joka on mainittu 22.11.1990 pidetyn kokouksen pöytäkirjassa kantajan Tanskan markkinoilla soveltamien hintojen nostamisen yhteydessä, ja kaikki sarakkeessa "Vienti" ilmoitetut hintojen nostot piti toteuttaa myöhempänä ajankohtana (joka oli Dansk Rørindustrin osalta 1.12.1990 sekä Tarcon ja kantajan osalta 1.1.1991). Kantaja ei voi näin ollen väittää, että se oli nostanut vientihintoja olematta tietoinen muiden valmistajien aikomuksista toimia samansuuntaisesti.

45 Tältä osin on myös huomattava, että päinvastoin kuin kantaja väittää, Tarcon vastauksen luotettavuutta ei mitenkään vähennä se seikka, että sen allekirjoittanut henkilö ei ollut läsnä 22.12.1990 pidetyssä kokouksessa eikä kuulunut tapahtumahetkellä Tarcon henkilökuntaan. Koska vastaus on annettu yrityksen nimissä, sen luotettavuus on suurempi kuin mikä voisi olla yrityksen henkilökuntaan kuuluvan antamalla vastauksella, täysin riippumatta siitä, millaisia kokemuksia tai mielipiteitä tällaisella henkilöllä on. Tarcon edustajat ovat sitä paitsi vastauksessaan nimenomaisesti maininneet, että kyse on yrityksen sisäisen tarkastuksen tuloksesta.

46 Toiseksi on huomattava, että kantaja myöntää osallistuneensa sekä sopimukseen bruttohintojen nostamisesta Saksassa 1.1.1992 alkaen että yhteisyösopimukseen lokakuussa 1991 Torinoa koskevan hankkeen osalta.

47 Tältä osin on todettava, että väite, jonka mukaan kyseiset sopimukset eivät olisi vaikuttaneet markkinoihin, ei ole merkityksellinen. Ei myöskään voida hyväksyä väitettä, jonka mukaan bruttohintojen nostamista koskevan sopimuksen tekemisen jälkeen markkinoilla olisi ollut selvää kilpailua, mikä taas olisi saanut aikaan hintojen laskua. Sopimuksen konkreettisia seurauksia ei tarvitse ottaa huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa, jos ilmenee, että sopimuksen tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua (yhdistetyt asiat 56/64 ja 58/64, Consten-Grundig v. komissio, tuomio 13.7.1966, Kok. 1966, s. 429 ja 496; Kok. Ep. I, s. 275; asia C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I-4125, 99 kohta; asia C-199/92 P, Hüls v. komissio, Kok. I-4287, 178 kohta ja yhdistetyt asiat T-39/92 ja T-40/92, CB ja Europay v. komissio, tuomio 23.2.1994, Kok. 1994, s. II-49, 87 kohta). Siltä osin kuin on kyse bruttohintojen nostamisesta Saksassa, se seikka, että kokouksiin osallistunut yritys ei noudata sovittuja hintoja, ei kumoa näiden kokousten kilpailunvastaista tarkoitusta eikä kantajan osallistumista yritysten välisiin järjestelyihin, vaan osoittaa korkeintaan, että kantaja ei ole toteuttanut näitä sopimuksia (asia T-148/89, Tréfilunion v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II-1063, 79 kohta).

48 Päätöksen pätevyyttä ei voida riitauttaa bruttohintojen nostamista Saksassa koskevan sopimuksen osalta sellaisella kantajan esittämällä väitteellä, jonka mukaan kyseinen sopimus ei sisältänyt kaikkia komission päätöksen 44. perustelukappaleen toisessa kappaleessa mainittuja seikkoja. Sopimuksen merkityksellinen sisältö, joista 4.6.1996 päivätyn, 13.3.1996 tehtyyn tietopyyntöön annetun ABB:n vastauksen mukaan (jäljempänä ABB:n vastaus) sovittiin periaatteessa 9. tai 10.10.1991 pidetyssä kokouksessa, on esitetty kantajan laatimissa lyhyissä käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa, jotka koskevat 10.12.1991 pidettyä kokousta (väitetiedoksiannon liite 36) ja niissä on käytetty muun muassa ilmaisuja "Asiakkaisiin sovellettavien vähimmäishintojen luettelo", "Hinta tehtaalla + 7 %", "Kuukausittaiset kokoukset" ja "Luettelo 13.1.92". Vaikka sopimus tehtiin ainoastaan bruttohintojen nostamisesta, tämä ei aiheuta päätöksen pätemättömyyttä, koska päätöksen 137. perustelukappaleen kolmannessa kohdassa todetaan, että komissio on pitänyt perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitettuna sopimuksena kyseisenä ajankohtana ainoastaan sopimusta hintojen nostamisesta Saksassa 1.1.1992 alkaen. Lisäksi se seikka, että tällainen sopimus on tehty 10.12.1991 pidetyssä eikä 9. tai 10.10.1991 pidetyssä kokouksessa, ei tee pätemättömäksi komission päätelmää, joka perustuu näiden kokousten peräkkäisyyteen ja jonka mukaan tanskalaista kartellia, johon kantaja oli kyseisellä hetkellä osallistunut, oli jossain vaiheessa syksyllä 1991 täydennetty Saksan markkinoiden bruttohintojen nostamista koskevalla sopimuksella. Ei ole myöskään kiistetty sitä, että kyseisestä, joka tapauksessa viimeistään joulukuussa 1991 tehdystä sopimuksesta keskusteltiin jo 9. tai 10.10.1991 pidetyssä kokouksessa.

49 Kolmanneksi komissio on asianmukaisella tavalla osoittanut kantajan osallistuneen vuoden 1993 lopulla sopimukseen, joka koski Saksan markkinoiden jakamista.

50 Tältä osin on syytä huomata ABB:n myöntäneen, että kunkin valmistajan vuoden 1992 tulojen selvittämiseksi tehdyn tilintarkastuksen seurauksena valmistajat pääsivät 18.8.1993 sopimukseen ensinnäkin Saksan markkinoiden jakamisesta vuonna 1992 saatujen osuuksien perusteella, toiseksi uuden yhdenmukaistetun hinnaston laatimisesta ja kolmanneksi myöhemmästä sanktiojärjestelmän luomisesta (ABB:n vastaus). ABB:n mukaan neuvottelut markkinaosuuksien jakamisesta olivat jatkuneet 8. tai 9.9.1993 pidetyissä kokouksissa ensin Kööpenhaminassa ja tämän jälkeen Frankfurtissa (ABB:n vastaus).

51 On todettava, että vuoden 1992 tuloja koskevan tilintarkastuksen osalta ABB:n esitys vastaa niitä päätelmiä, jotka on tehtävä ABB IC Møllerin 19.8.1993 päivätystä selvityksestä (väitetiedoksiannon liite 53), johon sisältyy taulukko, jossa tanskalaisten valmistajien sekä Pan-Isovitin ja Henss/Isopulsin osalta ilmoitetaan liikevaihto ja markkinaosuus vuonna 1992 sekä markkinaosuutta kuvaava luku otsakkeen "Tavoite 1994" alla. ABB:n vastauksen mukaan asianomaisten yritysten liikevaihtoa ja markkinaosuuksia koskevat tiedot oli toimittanut sveitsiläinen tilintarkastustoimisto (ABB:n vastaus 4.6.1996). Kantaja on väitetiedoksiantoa koskevien huomautustensa sivulla 36 myöntänyt, että sveitsiläinen tilintarkastustoimisto oli tehnyt myyntejä koskevan tarkastuksen. Siltä osin kuin on kyse tämän tilintarkastuksen tavoitteesta, ABB:n antaman selvityksen uskottavuutta ei voida kyseenalaistaa kantajan väitteellä, jonka mukaan kantaja oli pyytänyt tilintarkastustoimistoa tarkastamaan ainoastaan Saksassa toimivan jälleenmyyjänsä myyntitoiminnan saadakseen luotettavaa tietoa Saksan markkinoiden suuruudesta kokonaisuudessaan. On vaikea kuvitella, että yritys on yhteistyössä tilintarkastustoimiston kanssa ja toimittaa tälle myyntilukujaan päämääränään ainoastaan se, että se kykenee myöhemmin määrittämään oman markkinaosuutensa suhteessa markkinoihin kokonaisuudessaan, kun toiset yritykset, jotka ovat hyväksyneet samanlaisen tilintarkastuksen tekemisen, toivovat saavansa kaikki markkinaosuuksiaan koskevat tiedot.

52 Siltä osin kuin on kyse markkinaosuuksia koskevan periaatepäätöksen tekemisestä, ABB:n vastauksessa olevaa väittämää, jonka mukaan yritykset olivat elokuussa 1993 sopineet Saksan markkinoiden jakamisesta, vaikka kunkin osallistujan tarkoista markkinaosuuksista vielä keskusteltiin peräkkäisissä kokouksissa, tukevat edellä mainitut ABB IC Møllerin selvityksessä esitetyt tiedot markkinaosuuksista vuonna 1994 ja Pan-Isovitilta peräisin oleva, 18.8.1993 päivätty selvitys (väitetiedoksiannon liite 52) sekä ABB:n vastaus; tarkasteltaessa näitä asiakirjoja yhdessä voidaan todeta, että Saksan markkinaosuuksien jakamisesta neuvoteltiin vuoden 1993 elo- ja syyskuussa.

53 Tällaisen keskustelun olemassaolon osoittaa todeksi edellä mainittu 18.8.1993 päivätty Pan-Isovitin selvitys, jonka tämä on laatinut emoyhtiölleen ja joka koskee kantajan luona tehtyä vierailua 3.8.1993; kyseisestä selvityksestä käy ilmi, että Pan-Isovitille oli ilmoitettu siitä, että kantaja oli "periaatteessa kiinnostunut hintasopimuksista mutta ainoastaan, jos [sen] markkinaosuus - - [oli] riittävä", sekä siitä, että kantaja pyrki "yhdessä ABB:n kanssa saamaan Tarcon kontrolliinsa Tanskassa ja Saksassa".

54 Toisaalta ABB:n ehdotuksessa vahvistetaan, että markkinaosuuksien jakamisen osalta syyskuussa 1993 tarvitsi enää neuvotella yksittäisten kiintiöiden suuruuksista. Tältä osin on huomattava, että kantaja oli väitetiedoksiantoa koskevien huomautustensa mukaan saanut syyskuussa 1993 Saksan markkinoiden jakamista koskevan ABB:n ehdotuksen, joka perustui tuloja koskevaan tilintarkastukseen, myönnettyjen kiintiöiden ylittämisestä maksettaviin maksuihin ja yhteiseen hinnastoon ja jota myös Pan-Isovit ja Henss/Isoplus kannattivat. Markkinaosuuksien osalta on syytä huomata, että kyseisessä ehdotuksessa mainitut prosenttiosuudet vastaavat edellä mainitussa ABB IC Møllerin selvityksessä esitettyjä lukuja (Pan-Isovit 26; ABB Isolrhor 25; kantaja 12; Dansk Rørindustrie / Starpipe 4) muiden kuin Tarcon ja Henss/Isoplusin osalta, joita koskeviksi luvuiksi oli esitetty jälkimmäisessä asiakirjassa 17 ja 16, kun taas ABB:n ehdotuksessa mainitaan prosenttiosuudet 17,7 ja 15,3. Siltä osin kuin on kyse Tarcon osuuden kasvattamisesta, on huomattava ABB:n ilmoittaneen vastauksessaan, että vuoden 1994 luvut, jotka ovat ABB IC Møllerin selvityksessä, "kuvastavat sopimusta, joka tehtiin 18.8.[1993] pidetyssä kokouksessa ja jonka mukaan kyseiset markkinaosuudet säilytettäisiin vuonna 1994 pienin muutoksin kokouksessa käytyjen keskustelujen nojalla" ja että 8. tai 9.9.1993 pidetyssä kokouksessa "tavoitteena vaikutti olevan markkinaosuuksien jakamista koskevien neuvottelujen jatkaminen [sveitsiläisen tilintarkastustoimiston laatiman] selvityksen pohjalta: Tarco ilmeisesti vaati itselleen 18 prosentin osuutta Saksan markkinoista". Kun otetaan huomioon ABB:n ilmoitukset sekä ABB:n, Pan-Isovitin ja Henss/Isoplusin syyskuussa 1993 tekemä esitys Tarcon markkinaosuuden kasvattamiseksi samansuuntaisesti kuin elokuussa 1993 laaditussa ABB IC Møllerin selvityksessä mainittu osuus, on aiheellista todeta, että vuoden 1993 elo- ja syyskuussa pidettyjen kokousten päätyttyä oli sovittu Saksan markkinoiden jakamisesta, vaikka kiintiöitä koskeva keskustelu jatkui edelleen.

55 Ei voida pitää pätevänä kantajan väitettä, jonka mukaan se ei hyväksynyt järjestelmää ABB:n ehdotuksessa esitetyin ehdoin. Ei olisi ollut mahdollista pitää perättäisiä kokouksia, joissa yritykset olisivat keskustelleet markkinaosuuksien jakamisesta, ellei kyseisenä ajankohtana olisi kokouksen osallistujien välillä ollut yhteistä tahtoa rajoittaa myyntiä Saksan markkinoilla jakamalla markkinaosuuksia kullekin toimijalle.

56 Vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan, että jotta voitaisiin katsoa kyseessä olevan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, on riittävää, että asianomaiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla tietyllä tavalla (ks. mm. asia 41/69, ACF Chemiefarma v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 15.7.1970, Kok. 1970, s. 661, 112 kohta; Kok. Ep. I, s. 455; yhdistetyt asiat 209/78-215/78 ja 218/78 Van Landewyck ym. v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, s. 3125, 86 kohta; Kok. Ep. V, s. 355; em. asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 130 kohta, ja asia T-1/89, Rhône-Poulenc v. komissio, tuomio 24.10.1991, Kok. 1991, s. II-867, 120 kohta).

57 Komissio on näin ollen aivan oikein päätellyt markkinaosuuksien jakamista koskevien kokousten jatkumisesta elokuussa ja syyskuussa 1993, että kokousten osallistujat olivat sopineet ainakin periaatteesta jakaa Saksan markkinat.

58 On totta, ettei komissio ole näyttänyt toteen tällaisen periaatteellisen sopimuksen olemassaoloa, siltä osin kuin on kyse järjestelmästä, jonka mukaan on suoritettava maksuja myönnettyjen kiintiöiden ylittämisen vuoksi ja siltä osin kuin on kyse yhteisestä hinnastosta. Tämä ei kuitenkaan kyseenalaista päätöksessä esitettyjen toteamusten pätevyyttä, sillä päätöksen 137. perustelukappaleen kolmannen kohdan mukaan komissio on pitänyt perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitettuna sopimuksena elokuussa 1993 ainoastaan markkinaosuuksiin perustuvaa kiintiöjärjestelmää koskevaa sopimusta.

59 Siltä osin kuin on kyse kantajan osallistumisesta periaatepäätökseen Saksan markkinoiden jakamisesta, on huomattava, että kantajalla ei ilmoituksensa mukaan ole minkäänlaista muistikuvaa 30.6.1993 ja 18. tai 19.8.1993 pidetyistä kokouksista, mutta sen läsnäolo on vahvistettu ABB:n vastauksessa ja se on itse myöntänyt olleensa paikalla 8. tai 9.9.1993 pidetyssä kokouksessa.

60 Tältä osin on huomattava, että vaikka kantaja ei olisi ollut läsnä 30.6. ja 18. tai 19.8.1993 pidetyissä kokouksissa, asiakirja-aineiston perusteella se kuitenkin osallistui neuvotteluihin, joita nämä kokoukset koskivat. Toisaalta on todettava, että kantaja oli myöntymällä kesällä 1993 sellaisen tilintarkastuksen suorittamiseen, joka kohdistettiin kantajan myyntitoimintaan Saksan markkinoilla, noudattanut asiasta 30.6.1993 pidetyssä kokouksessa tehtyä päätöstä. Kantaja on sitä paitsi myöntänyt, että Saksan markkinoiden jakaminen oli ollut keskustelujen kohteena ABB:n kanssa pidetyssä kokouksessa kesäkuussa 1993 ja että se oli keskustelun yhteydessä ilmoittanut, ettei se hyväksyisi kyseisten markkinoiden jakamista saksalaisten ja tanskalaisten yritysten välillä, jos suhde olisi heikompi kuin 60/40 kyseisten markkinoiden osalta (väitetiedoksiantoa koskevat huomautukset). ABB oli samanaikaisesti suunnitellut juuri tämänkaltaista suhdetta 2.7.1993 päivätyn selvityksen mukaan, jossa valmisteltiin kantajan kanssa pidettävää kokousta (väitetiedoksiannon liite 48) ja jossa ABB ilmoittaa, että kantaja todella halusi tätä suuremman markkinaosuuden. Jälkimmäisestä asiakirjasta sekä 18.8.1993 päivätystä Pan-Isovitin selvityksestä käy ilmi, että vaikka Saksan markkinoiden jakamisesta ei ollut vielä sovittu ennen 18. tai 19.8.1993 pidettyä kokousta, kantaja oli yksi niistä yrityksistä, jotka pyrkivät tekemään tällaisen sopimuksen.

61 Kantaja ei näin ollen voi vapautua vastuustaan Saksan markkinoiden jakamista koskevan periaatepäätöksen osalta väittämällä ilmoittaneensa 8. tai 9.9.1993 pidetyssä kokouksessa, ettei se halunnut tehdä minkäänlaista Saksaa koskevaa sopimusta ja että se kieltäytyi hyväksymästä ABB:n 29.9.1993 pidetyssä kokouksessa ABB:n esityksen.

62 Tältä osalta on huomattava, että kantajan esittämä näkökanta 8. tai 9.9. sekä 29.9.1993 pidetyissä kokouksissa ei merkinnyt julkista ilmoitusta siitä, että se aikoisi jättäytyä elo- ja syyskuussa 1993 pidetyissä kokouksissa keskustellun Saksan markkinoiden jakamista koskevan periaatepäätöksen ulkopuolelle. On totta, että Saksan markkinoiden jakamista koskevaa sopimusta ei lopulta koskaan tehty kirjallisesti ja se raukesi myöhemmin täysin, mikä johtui kantajan toiminnasta, kuten ABB:n vastauksessa myönnetään. Koska kuitenkin tiettynä hetkenä oli yhteisymmärrys Saksan markkinoiden jakamista koskevasta periaatteesta, on katsottava, ettei kantaja ole näyttänyt riittävällä tavalla toteen, että se olisi kyseisellä hetkellä antanut muiden osallistujien selvästi ymmärtää, ettei se aikoisi noudattaa markkinoiden jakamista koskevaa periaatetta. Edellä 52-54 kohdassa mainituista asiakirjoista käy ilmi, että muut osallistujat kuten Pan-Isovit ja ABB eivät elo- ja syyskuussa olleet tulkinneet kantajan näkökantaa siten, että tämä olisi aikonut poiketa markkinoiden jakamista koskevasta periaatteesta.

63 Osallistuessaan elo- ja syyskuussa 1993 pidettyihin neuvotteluihin ja ollessaan läsnä erityisesti 8. tai 9.9.1993 pidetyssä kokouksessa esittämättä siellä julkisesti eriävää mielipidettään kantaja oli antanut muiden osallistujien ymmärtää, että se hyväksyi kokouksen tulokset ja aikoisi noudattaa niitä, mistä syystä voidaan katsoa näytetyn, että kantaja oli osallistunut kyseisessä kokouksessa laadittuun sopimukseen (ks. edellä 39 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö).

64 Komissio ei arvostele kantajaa sen vuoksi, että tämä olisi allekirjoittanut perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitetun sopimuksen korvausmaksujärjestelmästä ja yhteisestä hinnastosta, eikä väitä, että Saksan markkinoiden jakamista koskeva sopimus olisi käytännössä pantu täytäntöön, joten kantajan on turha vedota siihen, että se oli vastustanut kirjallisen sopimuksen hyväksymistä korvauksista ja yhteisestä hinnastosta, taikka siihen, että markkinoiden jakamista koskevaa sopimusta ei ollut pantu täytäntöön.

65 Edellä esitetyn perusteella komissio on marraskuusta 1990 syyskuuhun 1993 kestäneen ajanjakson osalta näyttänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen, että kantaja oli osallistunut sopimuksiin hintojen nostamisesta Tanskan ulkopuolella vuonna 1990, hintojen nostamisesta Saksassa 1.1.1992 alkaen, Italiassa olleiden hankkeiden osalta hintojen määräämisestä ja näiden hankkeiden jakamisesta sekä markkinaosuuksien mukaisesta kiintiöjärjestelmästä elokuussa 1993.

66 On näin ollen hylättävä kantajan väitteet, siltä osin kuin niissä on kyse tämän osallistumisesta kilpailua rajoittavaan toimintaan Tanskan markkinoiden ulkopuolella vuosina 1990-1993.

2. Kartelliin osallistumisen keskeytyminen vuonna 1993 ja kartelliin osallistuminen vuodesta 1994 alkaen

- Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

67 Kantaja väittää jättäneensä kartellin huhtikuussa 1993. Komissio väittää kantajan mukaan virheellisesti, että "hintojen lasku Tanskassa johtui kartellin sisäisestä valtapelistä eikä kartellin hylkäämisestä". Kantajan vetäytyminen kartellista ilmenee useista ABB:n sisäisistä muistioista, joissa kuvataan kantajan toimintaa "sopimuksen vastaiseksi" ja "aggressiiviseksi" sekä todetaan Tanskan markkinajakauman muuttuneen huomattavasti siitä syystä, että kantaja oli vaatinut myönnettyä suurempaa markkinaosuutta.

68 Siltä osin kuin on kyse Saksasta ennen vuotta 1994 ja Tanskasta vuoden 1993 huhtikuusta vuoteen 1994, kartellin huomattavia toimintavaikeuksia ei tulisi väheksyä, sillä ne saivat kantajan vetäytymään kartellista vuonna 1993. Ajanjaksona 1993-1994 komissio ei ollut todennut minkäänlaista yhdenmukaista markkinakäyttäytymistä vaan markkinoilla oli pikemminkin vallinnut hintasota.

69 Kantaja ei kiistä osallistumistaan satunnaisiin kokouksiin vuosina 1993 ja 1994. Se oli osallistunut ABB:n kanssa pidettyyn kokoukseen 5. ja 6.7.1993 ja tämän kokouksen aikana se oli hylännyt ABB:n ehdotukset kartelliin palaamisesta. Osallistuminen näihin kokouksiin ei kuitenkaan kantajan mukaan ollut riittävä näyttö siitä, että riidanalaisena ajanjaksona olisi ollut keskeytymätöntä yhdenmukaista markkinakäyttäytymistä. Siltä osin kuin on kyse pelkästään Saksan markkinoista, joidenkin asianomaisten yritysten osallistuminen satunnaisiin kokouksiin ei ollut merkityksellistä, koska kaikki nämä yritykset ja etenkin kantaja olivat itsenäisesti määrittäneet kantansa kyseisiin markkinoihin. Yhdenmukaistetun toiminnan olemassaoloa ei kantajan mukaan voida todeta vain sillä perusteella, että yritysten välillä oli ollut yhteydenpitoa, jos sen perusteella ei kuitenkaan ollut päästy sopimukseen markkinoiden jakamisesta. Kyseisten markkinoiden tilanne vuotta 1995 edeltävinä vuosina osoittaa kantajan mukaan selvästi, että yhdenmukaista markkinakäyttäytymistä ei ollut.

70 Euroopan laajuisen kartellin osalta kantaja myöntää osallistuneensa 3.5.1994 pidettyyn kokoukseen, jossa keskusteltiin hinnoista Saksan markkinoilla, mutta se kiistää soveltaneensa minkäänlaista hinnastoa kyseisenä ajankohtana. Kantaja ei muista osallistuneensa Kööpenhaminassa 18.8.1994 pidettyyn kokoukseen ja on omien sanojensa mukaan osallistunut monenvälisiin kokouksiin ensi kertaa vasta 30.9.1994. Päätöksessä viitataan kantajan mukaan kuitenkin virheellisesti yhteiseen sopimukseen Euroopan markkinoiden jakamisesta syksystä 1994 alkaen. Lopulliseen sopimukseen markkinoiden jakamisesta päästiin nimittäin vasta 20.3.1995, ja vasta näihin aikoihin oli pyritty tällaisen sopimuksen täytäntöönpanoon. Saksan markkinoiden osalta ensimmäisessä yhteysryhmän tapaamisessa 7.10.1994 ei saatu aikaan minkäänlaista sopimusta. Ensimmäinen kokous, jonka aikana oli osoitettu yksittäisiä hankkeita osallistujille, oli pidetty tammikuussa 1995. Virallinen, Tanskan markkinoiden jakamista koskeva sopimus taas ei ollut tullut voimaan vielä maaliskuussa 1995.

71 Vastaajan mukaan kantaja ei ollut vetäytynyt kartellista huhtikuussa 1993. Se oli osallistunut säännöllisesti pidettyihin kokouksiin koko sen ajan, kun kilpailusääntöjä oli rikottu. Itse asiassa kantaja oli uhkailuillaan pyrkinyt siihen, että ABB hyväksyisi sille aiempaa suuremman kiintiön. Kantaja oli lisäksi osallistunut elo- ja syyskuussa 1993 pidettyihin kokouksiin, ja se oli syksyllä 1993 tai vuoden 1994 alussa suostunut ABB:n pyynnöstä osallistumaan Powerpipesta palkatun henkilön palkkauskustannuksiin.

72 Kantaja pyrkii vastaajan mukaan turhaan osoittamaan, että kartellin toiminta olisi keskeytetty vuosina 1993-1994, koska komissio on jo päätöksessä myöntänyt, että vaikka kartellin osallistujien kahdenväliset yhteydenotot olivat jatkuneet, erilaiset järjestelyt olivat keskeytyneet vuoden 1993 lopun ja vuoden 1994 alun välillä.

- Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

73 Kantajan esittämiä väitteitä on tulkittava siten, että vetäydyttyään omien sanojensa mukaan kartellista huhtikuussa 1993 kantaja oli osallistunut perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitettuun sopimukseen tai yhdenmukaistettuun toimintaan vasta vuoden 1995 maaliskuusta eli Euroopan markkinoiden jakamista koskevan lopullisen sopimuksen hyväksymisestä alkaen.

74 Aluksi on huomattava, että päinvastoin kuin kantaja väittää, siitä seikasta, että Tanskan kartelli oli muuttanut muotoaan vuoden 1993 huhtikuun tienoilla, ei voida päätellä, että kantaja olisi tällöin keskeyttänyt osallistumisensa kilpailua rajoittavan toiminnan kaukolämmitysputkien alalla.

75 Riittää kun todetaan, että vaikka Tanskassa vallinneet markkinahinnat olivat vuoden 1993 maalis-huhtikuusta alkaneet laskea eikä sopimuksia hankkeiden jakamisesta ollut enää noudatettu, tanskalaiset valmistajat sekä Pan-Isovit ja Henss/Isoplus olivat jatkaneet neuvotteluja Saksan markkinoiden jakamisesta Kööpenhaminassa 30.6.1993, Zürichissä 18. tai 19.8.1993 sekä Kööpenhaminassa ja Frankfurtissa 8. tai 9.9.1993 pitämissään kokouksissa ja näiden kokousten perusteella tehtiin elokuussa 1993 periaatesopimus, jota muokattiin edelleen syyskuussa 1993 pidetyissä kokouksissa. Kuten edellä 59-63 kohdassa todetaan, komissio on esittänyt riittävästi oikeudellista näyttöä siitä, että kantaja osallistui neuvotteluihin ja etenkin 8. tai 9.9.1993 pidettyyn kokoukseen.

76 Komissio on siis perustellusti todennut päätöksensä 37. perustelukappaleessa, että hintojen lasku Tanskassa johtui tuolloin kartellin sisäisestä valtapelistä eikä kartellitoiminnan keskeyttämisestä.

77 Siltä osin kuin on kyse Saksan markkinoiden jakamista koskevan sopimuksen muuttamisen jälkeisestä ajanjaksosta syys-lokakuussa 1993, on täsmennettävä, että komissio on itsekin päätöksessään myöntänyt, että tietyn ajanjakson aikana markkinoilla ei ollut merkittävää kilpailua rajoittavaa toimintaa eikä tällaista toimintaa ainakaan ole voitu osoittaa.

78 Komissio on nimittäin päätöksensä 52. perustelukappaleessa todennut, että hintataso laski tuolloin suurimmilla kansallisilla markkinoilla 20 prosenttia muutamassa kuukaudessa. Komission mukaan valmistajat jatkoivat kuitenkin tapaamisten järjestämistä, vaikka monenväliset kokoukset korvattiinkin hetkellisesti kahden- tai kolmenvälisillä yhteydenotoilla. Komission mukaan on hyvin todennäköistä, että näihin yhteyksiin sisältyi ABB:n yrityksiä saada aikaan "uusjako", jotta "järjestys" palautuisi markkinoille (päätöksen 52. perustelukappaleen viides kohta). Päätöksen mukaan kantaja piti ABB:n kanssa kokouksia 28.1., 23.2. ja 11.3.1994 sekä Tarcon kanssa 8.1. ja 19.3.1994 (päätöksen 52. perustelukappaleen kuudes ja seitsemäs kohta). Näistä kokouksista ei kuitenkaan ole muita yksityiskohtaisia tietoja kuin se, että kantaja väitti Tarcon menestyksettä vaatineen kantajalta korvausta edellytyksenä "rauhanneuvotteluille" (päätöksen 52. perustelukappaleen seitsemäs kohta).

79 Komissio on myös todennut päätöksensä 53. perustelukappaleessa, että kuuden valmistajan keskinäiset kokoukset aloitettiin uudelleen 7.3., 15.4. ja 3.5. 1994. Maaliskuun ja huhtikuun kokouksissa keskusteltiin hinnankorotuksista, mutta niissä ei ilmeisesti saatu aikaan päätöksiä. Kuitenkin 3.5.1994 pidetyn kokouksen jälkeen, johon osallistuivat kantajan lisäksi ABB, Henss ja Pan-Isovit, laadittiin hinnasto, jota oli tarkoitus käyttää kaikkien Saksan markkinoille suuntautuvien toimitusten perustana (päätöksen 54. perustelukappaleen ensimmäinen kohta). Komission mukaan on todennäköistä, että kuuden suurimman yrityksen ja Bruggin 18.8.1994 pitämässä kokouksessa sovittiin uuden yhteisen hinnaston valmistelusta ja alennusten rajoittamisesta sovittuun tasoon (päätöksen 56. perustelukappaleen kolmas kohta).

80 Komissio on myöntänyt, että vuoden 1993 syys-lokakuun jälkeen alkaneen ajanjakson osalta ei ole todisteita perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitetusta sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta toiminnasta ennen Saksan markkinoiden hinnankorotuksia koskevia neuvotteluja, vaikka yritykset ovatkin jatkaneet keskinäistä yhteydenpitoaan. Saksan markkinoiden hinnankorotuksia koskevien neuvottelujen osalta päätöksessä myönnetään, että sopimukseen päästiin vasta 3.5.1994 pidetyn kokouksen seurauksena.

81 Komissio on lisäksi katsonut päätöksen oikeudellista arviointia koskevassa osassa, että kartellijärjestelyt olivat välillä "pysähdyksissä". Arvioidessaan rikkomisen laatua komissio on myöntänyt, että vaikka tanskalaisen ja yleiseurooppalaisen kartellin välillä oli jatkuvuutta siten, että kyse oli jatkuvasta ja yhtenäisestä rikkomisesta, järjestelyt olivat vähän aikaa pysähdyksissä (päätöksen 145. perustelukappaleen kolmas kohta). Komissio on lisäksi maininnut päätöksen 141. perustelukappaleen kolmannessa kohdassa syyskuusta 1993 maaliskuuhun 1994 kestäneen ajanjakson osalta, että "kaikkia keskeytyksiä voidaan pitää tavallisten järjestelyjen ja suhteiden lykkäämisenä; valmistajat totesivat pian, että valtataistelun jatkaminen olisi tuhoisaa niille itselleen, ja palasivat kokouspöytään". Myös rikkomisen kestoa arvioidessaan komissio on todennut, että "vuoden 1993 lokakuun ja vuoden 1994 maaliskuun välisten kuuden kuukauden ajan järjestelyjen voidaan katsoa olleen keskeytyneinä, vaikka (ABB:n mukaan) kahden- ja kolmenvälisiä kokouksia pidettiin edelleen" ja että "vuoden 1994 toukokuuhun mennessä salainen yhteistyö oli aloitettu uudelleen Saksassa toteuttamalla Eurooppaa koskeva hinnasto" (päätöksen 152. perustelukappaleen ensimmäinen kohta).

82 Kantaja ei näin ollen voi väittää komission syyttäneen sitä päätöksessään osallistumisesta kilpailua rajoittavaan toimintaan ajanjaksona, joka alkoi sen jälkeen, kun kantaja oli kieltäytynyt allekirjoittamasta sopimusta Saksan markkinoiden jakamisesta, eli syys-lokakuusta 1993 aina maaliskuuhun 1994.

83 Kartellin uudelleen aloittamisen osalta on aiheellista huomata, että komissio on todennut perustellusti kantajan osallistuneen sopimukseen Saksan markkinoilla noudatettavasta hinnastosta 3.5.1994 pidetyn kokouksen seurauksena ja tämän jälkeen vuoden 1994 syksystä sopimukseen Euroopan markkinoilla noudatettavasta kiintiöjärjestelmästä.

84 Saksan markkinoilla noudatettavan hinnaston osalta on huomattava, että ABB:n vastauksen mukaan olemassa oli hinnasto, jota oli Hannoverissa 3.5.1994 pidetyn kokouksen seurauksena ollut tarkoitus noudattaa kaikkiin toimituksiin saksalaisille hankkijoille. Tämän tiedon paikkansapitävyys saa vahvistusta 10.6.1994 päivätystä kirjeestä, jossa kartellin koordinoija kutsui johtaja Henssin sekä kantajan, ABB:n Dansk Rørindustrin, Pan-Isovitin ja Tarcon johtajat 18.8.1994 pidettävään kokoukseen (väitetiedoksiannon liite 56) ja jossa todetaan seuraavaa:

"Saksan markkinatilannetta käsittelevä kokous järjestetään torstaina 18.8.1994 klo 11 - -

Koska 9.5.1994 päivätty luettelo on epätäydellinen tiettyjen kohtien osalta ja koska tästä syystä tarjousten vertailemisesta on aiheutunut erimielisyyksiä ja huomattavia tulkintaeroja, puuttuvat kohdat on täytetty liitteenä olevaan luetteloon."

85 Kirjeestä käy ilmi, että olemassa oli hinnasto, jota oli pitänyt noudattaa tarjouksia tehtäessä ja jonka noudattaminen oli jo aloitettu, vaikka tähän olikin liittynyt ongelmia. Tarco vahvistaa tällaisen luettelon olemassaolon 13.3.1996 päivättyyn tietojensaantipyyntöön antamassaan toisessa, 31.5.1996 päivätyssä vastauksessa, jossa mainitaan kartellin koordinoijan johtajille "todennäköisesti toukokuussa 1994" toimittama hinnasto. ABB:n vastauksen mukaan Saksan hintatason "parantamista" koskevista toimenpiteistä keskusteltiin tämän jälkeen Kööpenhaminassa 18.8.1994 pidetyssä kokouksessa.

86 Siltä osin kuin on kyse kantajan osallistumisesta yhteishinnastosta tehtyyn sopimukseen, on huomattava tämän myöntäneen läsnäolonsa 3.5.1994 pidetyssä kokouksessa, jonka aikana keskusteltiin Saksan markkinoiden hintaolosuhteista, sekä sen, että sille myös todella lähetettiin hinnasto. On pidettävä toteen näytettynä myös sitä seikkaa, että kantaja osallistui 18.8.1994 pidettyyn kokoukseen, vaikka kantaja on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa väittänyt, että sen myyntipäällikön tarkoituksena oli ollut osallistua kokoukseen mutta että myyntipäällikkö ei kuitenkaan ollut siihen lopulta osallistunut. On todettava, että kantajan edustajan läsnäolo kyseisessä kokouksessa on vahvistettu sekä sellaisten taulukoiden avulla, jotka kantaja on laatinut myyntipäällikkönsä työmatkoista ja joka on esitetty 13.3.1996 tehtyyn tietopyyntöön annetun, 25.4.1996 päivätyn vastauksen liitteenä, että ABB:n ja Bruggin vastauksissa (tietopyyntöön 9.8.1996 annetun Bruggin vastauksen liitteessä 2 oleva taulukko). Komissio on aivan oikein päätellyt kantajan osallistuneen hinnastoa koskeneeseen sopimukseen, sillä perusteella, että se oli osallistunut 3.5. ja 18.8.1994 pidettyihin kokouksiin, kun otetaan huomioon kantajalle osoitettu, 18.8.1994 päivätty kutsukirje kokoukseen sekä se seikka, että kutsukirjeessä mainitaan siitä, että kantajalle oli jo lähetetty hinnasto.

87 Tältä osin on syytä muistaa, että kantaja ei voi vedota siihen, ettei se ole koskaan soveltanut tällaista sopimusta, koska pelkästään se seikka, että yritys, joka on osallistunut muiden yritysten kanssa kokouksiin, joissa on tehty hintoja koskevia päätöksiä, ei ole noudattanut sovittuja hintoja, ei kumoa näiden kokousten kilpailunvastaista tarkoitusta eikä kyseisen yrityksen osallistumista yritysten välisiin järjestelyihin, vaan osoittaa korkeintaan, että yritys ei ole toteuttanut näitä sopimuksia (ks. edellä 47 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö).

88 Euroopan markkinoiden jakamista koskevan sopimuksen osalta on aiheellista täsmentää kantajan myöntäneen, että 30.9.1994 pidetyssä sekä myöhemmin 12.10. ja 16.11.1994 pidetyissä kokouksissa keskusteltiin Euroopan markkinoiden jakamisesta, vaikka sopimukseen kantajan mukaan päästiinkin vasta maaliskuussa 1995.

89 Tältä osin on huomattava, että komissio on perustellut oikeudellisesti riittävällä tavalla väitteensä, jonka mukaan 30.9.1994 pidetyssä kokouksessa tehtiin periaatesopimus sellaisen yleisen kiintiöjärjestelmän luomisesta Euroopan markkinoille, johon sisällytettäisiin tarkat yksittäisiä kansallisia markkinoita koskevat luvut, jotka sitten siirrettäisiin alemman tason markkinointikokousten toteutettaviksi

(päätöksen 59. perustelukappaleen neljäs kohta).

90 On todettava ensinnäkin ABB:n myöntäneen vastauksessaan, että Euroopan markkinoiden yleisestä jakamisesta oli jo sovittu vuoden 1994 syyskuussa pidetyssä kokouksessa ja että yksittäisistä markkinaosuuksista sovittiin myöhemmin 16.11.1994 pidetyssä kokouksessa. Vaikka kantaja väittääkin 30.9.1994 pidetyn kokouksen osalta, ettei sopimusta ollut tehty ja että sellaisen tekeminen olisi edellyttänyt Bruggin ja toisen, KWH-nimisen eurooppalaisen valmistajan osallistumista, kantaja on kuitenkin myöntänyt, että kokouksessa oli oltu yhtä mieltä menettelyn jatkamisesta ja sovittu siitä, että kantaja harkitsisi ABB:n ehdotusta, sekä päätetty, että ABB vierailisi lopullisen ratkaisun aikaan saamiseksi kaikissa yrityksissä KWH ja Brugg mukaan lukien ja että markkinaosuudet määriteltäisiin jos ja kun ABB onnistuisi saamaan KWH:n mukaan sopimukseen. On siis katsottava, ettei kantajan väitteellä voida riitauttaa komission päätelmää, jonka tämä on tehnyt ABB:n vastauksen perusteella ja jonka mukaan 30.9.1994 pidetyn kokouksen osallistujat olivat sopineet Euroopan markkinoiden jakamista koskevasta periaatteesta. Uskoessaan ABB:n tehtäväksi sopimuksen laatimisen kaikkien niiden yritysten kanssa, joita asia koski, kokouksen osallistujat olivat osoittaneet yhteisen halukkuutensa koordinoida markkinakäyttäytymistään myöntämällä tietyn markkinaosuuden kullekin toimijalle, vaikka yksittäisten markkinaosuuksien vahvistaminen olikin ollut sidoksissa Bruggille ja KWH:lle mahdollisesti myönnettäviin markkinaosuuksiin.

91 Komissio saattoi näin ollen perustellusti väittää, että sopimus Euroopan markkinoiden jakamisesta oli periaatteessa tehty 30.9.1994 pidetyssä kokouksessa, vaikka yksittäisten markkinaosuuksien vahvistamisesta olikin pitänyt sopia vasta myöhemmin. Tältä osin on lisäksi otettava huomioon, että päivämäärää 20.3.1995 ei voida pitää ajankohtana, jolloin Euroopan markkinoiden jakamisesta sovittiin ensi kertaa yhteisesti, kun otetaan huomioon, että ABB:n vastaukseen sekä samansuuntaiseen, Pan-Isovitin sille tehtyyn tietopyyntöön 17.6.1996 antamaan vastaukseen sisältyvien lausumien mukaan tällaisesta sopimuksesta oli sovittu 16.11.1994 pidetyssä kokouksessa.

92 Koska kantajan osallistuminen yleiseen sopimukseen Euroopan markkinoiden jakamisesta on näytetty toteen sillä perusteella, että tämä oli ollut läsnä 30.9., 12.10. ja 16.11.1994 pidetyissä kokouksissa, on pidettävä merkityksettömänä väitettä, jonka mukaan kyseinen sopimus oli pantu yksittäisillä kansallisilla markkinoilla täytäntöön vasta myöhemmin eli sen jälkeen, kun kansalliset yhteysryhmät olivat tehneet asiasta sopimuksia.

93 Edellä esitetystä seuraa, että kantajan väitteet on hylättävä siltä osin kuin niissä pyritään kiistämään päätöksessä esitetty toteamus, joka koskee kantajan kartelliin osallistumisen keskeytymistä vuoden 1993 lopussa ja jatkamista vuoden 1994 alusta.

94 On kuitenkin vielä aiheellista tarkastella kantajan väitettä, jolla se pyrkii riitauttamaan myös rikkomisen kestoa ja jatkuvuutta koskevat toteamukset.

3. Kantajan riitauttamat toteamukset rikkomisen kestosta ja jatkuvuudesta

- Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

95 Kantaja huomauttaa, että koska kyse oli kahdesta erillisestä kartellista, se ei ollut osallistunut perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitettuun rikkomukseen pitkittyneenä ajanjaksona eli "marras-joulukuusta 1990 ainakin maalis-huhtikuuhun 1996" eli yhteensä viiden vuoden ja viiden kuukauden ajan. Sen sijaan kantaja katsoo, että alkuperäisen tanskalaisen kartellin osalta olisi pikemminkin otettava huomioon kaksi vuotta ja kolme kuukautta ja myöhemmän Euroopan laajuisen kartellin osalta kustakin maasta riippuen ajanjakso, joka oli kestänyt neljästä kuukaudesta 16 kuukauteen tai Saksan tapauksessa enintään 18 kuukauteen.

96 Siltä osin kuin vastaaja väittää ottaneensa huomioon sen seikan, että "järjestelyt olivat alkuvaiheessa epätäydellisiä ja niiden rajoittava vaikutus Tanskan markkinoiden ulkopuolella oli vähäinen", kantaja katsoo, että jos rikkominen olisi määritelty rajoitetummin, tämä olisi vaikuttanut pikemminkin siten, että rikkomisen vakavuutta olisi tullut arvioida lievemmin, eikä niinkään aiheuttanut rikkomisen keston lyhenemistä.

97 Vastaaja toteaa, että kartellissa oli selvästi kyse yhdestä yksittäisestä rikkomisesta eikä niinkään ryhmästä erilaisia yksittäisiä järjestelyjä ja että rikkominen oli kestänyt syksyn 1995 sijaan aina kevääseen 1996 saakka ja että toiminta oli loppua kohden muuttunut aikaisempaakin rajummaksi.

- Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

98 Päätöksen 1 artiklan toisen kohdan mukaan kantajan syyksi luettu rikkomisen kesto oli "noin marras-joulukuusta 1990 ainakin maalis- tai huhtikuuhun 1996".

99 Päätöksen 153. perustelukappaleen neljännessä kohdassa komissio toteaa, että "näin ollen eri yritysten osallistuminen rikkomukseen kesti seuraavasti: a) ABB, [kantaja], Tarco ja [Dansk Rørindustri]: noin marraskuusta 1990 alkaen Tanskassa, mistä kartelli laajeni vähitellen koko yhteisöön, ainakin vuoden 1996 maalis- tai huhtikuuhun asti siten, että järjestelyt saattoivat olla epävarmoja kuuden kuukauden ajan vuoden 1993 lokakuusta noin vuoden 1994 maaliskuuhun.".

100 On syytä katsoa, että komissio on laskenut oikein kantajan suorittamaksi väitetyn rikkomisen keston.

101 Ei ensinnäkään voida kiistää, että kantajan osallistuminen alkoi "marras-joulukuussa 1990" Tanskan markkinoilla ja että kantaja keskeytti osallistumisensa Euroopan laajuiseen kartelliin vasta "maalis- tai huhtikuussa 1996". Edellä 42-45 kohdassa on osoitettu, että kantaja osallistui marraskuussa 1990 yhdenmukaistettuihin hinnankorotuksiin 22.11.1990 pidetyssä kokouksessa. Toisaalta kartelliin osallistumisen keskeyttämisen osalta riittää, kun todetaan, että kantaja myöntää osallistuneensa yhteen johtajaryhmän kokoukseen 4.3.1996 sekä Saksan yhteysryhmän kokouksiin aina 25.3.1996 saakka.

102 Toiseksi kantaja väittää virheellisesti, että komission olisi pitänyt arvioida olemassa olleen kaksi erillistä kartellia ja että sen olisi pitänyt ottaa huomioon, että kantajan osallistuminen tanskalaiseen kartelliin oli päättynyt huhtikuussa 1993 ja kantaja oli osallistunut Euroopan laajuiseen kartelliin vasta maaliskuusta 1995 alkaen. Edellä 50-65 kohdassa sekä 84-88 kohdassa on todettu, että kantaja oli vielä elo-syyskuussa 1993 osallistunut periaatesopimuksen tekemiseen Saksan markkinoiden jakamisesta ja että se osallistui tämän jälkeen toukokuusta 1994 alkaen Saksan yhteishinnastoa koskevaan sopimukseen. Päätöksen 153. perustelukappaleesta käy kuitenkin ilmi, että komissio on kantajan suorittamaksi väittämänsä rikkomisen kestoa arvioidessaan ottanut nimenomaisesti huomioon kartellijärjestelyjen keskeytymisen vuoden 1993 lokakuusta suunnilleen vuoden 1994 maaliskuuhun.

103 Se seikka, että komissio on ottanut huomioon kartelliin osallistumisen keskeytymistä koskevan ajanjakson, käy ilmi myös laskelmasta, jonka komissio on tehnyt määrittäessään kantajan sakkoa. Päätöksen 175. perustelukappaleen kolmannessa kohdassa todetaan, että sakkoa määriteltäessä kantajan katsottiin osallistuneen rikkomiseen yhtä kauan kuin ABB. Jälkimmäisen osalta komissio kuitenkin täsmentää ottavansa sakon määrän määrittämisen yhteydessä huomioon, että järjestelyt oli keskeytetty "vuoden 1993 lopulta vuoden 1994 alkukuukausiin", että järjestelyt olivat olleet alkuvaiheessa epätäydellisiä ja niiden rajoittava vaikutus Tanskan markkinoiden ulkopuolella oli ollut vähäinen ja että järjestelyt olivat saavuttaneet kehittyneimmän muotonsa vasta kun Euroopan laajuinen kartelli oli perustettu 1994-1995, sekä vahvisti sakon lisäkertoimeksi 1,4 siitä syystä, että rikkominen oli kestänyt yli viisi vuotta.

104 Tältä osin on aiheellista todeta, että vaikka kantaja on mitä ilmeisimmin palannut kartelliin toukokuussa 1994 ja vaikka päätöksessä keskeytys on otettu huomioon ainoastaan "noin vuoden 1994 maaliskuuhun" saakka, tämä ei kyseenalaista komission arviointia rikkomisen kestosta, sillä päätöksen johdanto-osan 170. perustelukappaleesta käy joka tapauksessa ilmi, että kartellista vetäytyminen joiksikin kuukausiksi oli vain yksi tekijä muiden joukossa, kun arvioitiin rikkomisen keston seurauksia sakon määrää arvioitaessa, eli nämä seuraukset eivät olleet riippuvaisia siitä, kuinka monta kuukautta täsmälleen kartellijärjestelyt olivat olleet keskeytyneet.

105 Koska kartellijärjestelyjen keskeytyminen on otettu huomioon kartellin kestoa arvioitaessa, kantaja ei voi myöskään pyrkiä riitauttamaan sitä, että komissio on arvioinut kyseisen kartellin yhtenäiseksi ja jatkuvaksi rikkomiseksi.

106 On huomattava, että arvioituaan kartellin yhtenäiseksi ja jatkuvaksi rikkomiseksi komissio on pitänyt perusteettomana väitettä, jonka muun muassa kantaja on esittänyt hallinnollisen menettelyn yhteydessä ja jonka mukaan "Tanskan" kartelli ja "yleiseurooppalainen" kartelli olisivat olleet toisistaan täysin erillään ja riippumattomia. Komissio on tässä yhteydessä korostanut, että alusta alkaen pitkän ajan tavoite oli laajentaa kontrolli koko markkinoille (päätöksen 140. perustelukappaleen kolmas kohta), että kaikkia viivästyksiä, jotka ajoittuivat ajanjaksolle, joka alkoi syyskuusta 1993 ja päättyi maaliskuussa 1994, voidaan pitää tavallisten järjestelyjen ja suhteiden lykkäämisenä (päätöksen 141. perustelukappaleen kolmas kohta) ja että koko Euroopan markkinoiden jakamisen, josta sovittiin vuoden 1994 lopulla, ja aikaisempien kartellijärjestelyjen välillä oli selkeä menetelmien ja käytännön jatkuvuus (päätöksen 142. perustelukappaleen ensimmäinen kohta).

107 Katsoessaan päätöksessään, että vuoden 1994 lopulla luotu yleiseurooppalainen kartelli oli pelkästään jatkoa kaukolämmitysputkien alan valmistajien välillä aiemmin vallinneelle kartellille, komissio ei ole arvioinut, että kantaja olisi osallistunut kartelliin keskeytyksettä vuoden 1990 marraskuusta vuoden 1996 maaliskuuhun. Asiaa on tulkittava tällä tavoin, varsinkin kun komissio on nimenomaisesti todennut, että: "vaikka rikkominen olikin jatkuva ja yhtenäinen, sen intensiteetti ja vaikutukset vaihtelivat sen kestoaikana. Se laajeni vähitellen (lukuunottamatta lyhyttä aikaa, jolloin järjestelyt olivat pysähdyksissä) ensisijaisesti Tanskaan vuonna 1991 vaikuttaneista järjestelyistä muille markkinoille ja vuonna 1994 se muodosti jo yleiseurooppalaisen kartellin, joka kattoi tuotteen kaupan melkein kokonaan" (päätöksen 145. perustelukappaleen kolmas kohta).

108 Kantajan väitteet, jotka koskevat rikkomisen kestoa ja jatkuvuutta, on näin ollen hylättävä.

109 Kanneperuste, joka koskee yhden jatkuvan kartellin olemassaoloa vuodesta 1990 vuoteen 1996, on hylättävä kokonaisuudessaan.

C Osallistuminen yleiseurooppalaiseen kartelliin Italian markkinoiden osalta

1. Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

110 Kantaja arvostelee komissiota siitä, että tämä on ottanut kantajan osalta virheellisesti huomioon Italian markkinat, joilla kantaja ei toimi lainkaan. Kantajaa ei voida saattaa vastuuseen rikkomisista, joihin kantajan paikallinen jakelija Socologstor on kyseisillä markkinoilla syyllistynyt, kun otetaan huomioon, että kantaja omistaa ainoastaan 49 prosenttia kyseisestä yrityksestä.

111 Kantajan mukaan Socologstorin tilannetta ei ole syytä tarkastella Ke-Kelit Kunststoffwerk GmbH:n (jäljempänä Ke-Kelit) tilanteesta poikkeavalla tavalla, sillä myös Ke-Kelit oli kantajan tuotteiden jakelija ja sille oli määrätty oma erillinen sakko. Vaikka kantajan osallistumista Italian markkinoita käsitteleviin kokouksiin voitaisiin pitää kilpailusääntöjen vastaisena toimintana, komissio ei ole näyttänyt toteen, että kantajalla olisi ollut mahdollisuus saada Socologstor toimimaan haluamallaan tavalla jonkin tietyn kilpailunrajoituksen aikaansaamiseksi.

112 Vastaaja viittaa näyttöön Italian markkinoita koskevien kiintiöiden jakamisesta kaikille valmistajille, kantaja mukaan lukien, sekä siihen, että kantaja oli ollut läsnä Italian yhteysryhmän kokouksessa sekä eräässä toisessa, 9.6.1995 pidetyssä Italiaa koskeneessa kokouksessa. Kantaja ei olisi vastaajan mukaan vaivautunut osallistumaan näihin kokouksiin, ellei sillä olisi ollut Italian markkinoiden osalta todellista intressiä. Komissio toteaa lisäksi, että vaikka sillä olisi ollut mahdollisuus aloittaa menettely suoraan Socologstoria vastaan, tämä seikka ei vapauta kantajaa vastuusta, joka sillä on kartellin toiminnasta Italiassa.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

113 On aiheellista todeta, että kantaja ei kiistä osallistumistaan Italian yhteysryhmän ensimmäiseen kokoukseen Milanossa 21.3.1995 eikä toiseen Italiaa käsittelevään kokoukseen Zürichissä 9.6.1995.

114 Komission asianomaisilta yrityksiltä saamista selvityksistä käy ilmi, että kantaja oli otettu mukaan Italian markkinoita koskevien kiintiöiden ja hankkeiden jakamiseen (väitetiedoksiannon liitteet 64, 111 ja 118), ja myös Pan-Isovit on vahvistanut tämän tiedon (Pan-Isovitin 17.6.1996 päivätty vastaus tietopyyntöön).

115 On aiheellista katsoa, että komissiolla oli käytettävissään riittävästi tietoa sen päättelemiseksi, että kantajan osallistuminen yleiseurooppalaiseen kartelliin ulottui myös Italian markkinoille, ilman että on tarpeen arvioida, missä määrin kantaja oli saattanut valvoa kyseisillä markkinoilla toimivan jakelijansa toimintaa.

116 Kantajan väite on näin ollen hylättävä.

D Laatunormeja koskeva yhteistyö

1. Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

117 Kantaja ilmoittaa, ettei se ollut osallistunut rikkomiseen, josta kaukolämpöputkien valmistajia syytettiin ja joka koski laatunormien käyttämistä hintojen pitämiseen tietyn tasoisina ja uuden kustannuksia säästävän tekniikan käyttöönoton viivästyttämiseksi. Kantaja oli päinvastoin joutunut tällaisen käyttäytymisen uhriksi, joka koski ennen kaikkea sen kehittämää tekniikkaa.

118 Tältä osin vastaaja väittää kantajan mukaan virheellisesti, että kyseinen rikkominen ei kuulu päätöksessä rangaistavaksi luokitellun toiminnan piiriin. Vaikka tällaista rikkomista ei ole mainittu rikkomisen "pääpiirteisiin kuuluvana", päätöksen 2. perustelukappaleessa todetaan, että tällainen toiminta on erillinen rikkominen, johon muun muassa kantajan väitetään syyllistyneen. Päätöksen 1 artiklassa vedotaan nimenomaisesti päätöksessä muualla esitettyihin perusteluihin kyseisen rikkomisen määrittelemiseksi.

119 Vastaaja huomauttaa, ettei päätöksen 1 artiklassa mainita laatunormien käyttämistä rikkomisen pääpiirteiden joukossa. Sen selvittäminen, oliko muita tehokkaampaa tekniikkaa käyttänyt kantaja joutunut muiden toimijoiden käyttäytymisen uhriksi laatunormeja koskevan yhteistyön vuoksi, on vastaajan mukaan tehtävä arvioitaessa lieventäviä asianhaaroja, jotka otetaan huomioon sakon määrää vahvistettaessa

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta.

120 On aiheellista todeta, että laatunormien käyttäminen tietyn hintatason ylläpitämiseksi ja uuden, taloudellisemman tekniikan käyttöönoton hidastamiseksi on mainittu kyseessä olevan rikkomisen erityispiirteinä, sellaisina kuin ne on otettu päätöksen 2. perustelukappaleeseen. Tarkastellessaan toimialayhdistyksen "European District Heating Pipe Manufacturers Association" (jäljempänä EuHP) merkitystä kartellin kannalta komissio huomauttaa päätöksensä 113.-115. perustelukappaleessa, että ABB:n pyrkimyksenä oli käyttää laatunormeja sellaista kantajan kehittämää jatkuvaa tuotantomenetelmää vastaan, jolla säästettiin tuotantokustannuksia ja jonka ansiosta hinnat laskivat. Kartellin kilpailua rajoittavina vaikutuksina mainitaan päätöksen 147. perustelukappaleen viimeisessä luetelmakohdassa: "normien ja standardien käyttö estämään tai viivästyttämään uuden, hintoja alentavan tekniikan käyttöönottoa (EuHP:n jäsenet)".

121 On kuitenkin todettava, että laatunormiyhteistyötä ei ole otettu kartellin pääpiirteisiin, jotka on mainittu päätöksen määräysosan, sellaisena kuin se on oikaistuna, 1 artiklan kolmannessa kohdassa. Tältä osin on huomattava, että päätöksen tanskankielisen kantajalle 21.10.1998 tiedoksi annettu toisinnon määräysosassa oli todellakin ilmaisu, jossa viitattiin laatunormiyhteistyöhön yhtenä kartellin pääpiirteistä. Poistamalla nimenomaan tämän viittauksen 6.11.1998 tekemällään oikaisulla päätökseen komissio on selkeästi ilmaissut, ettei sen tarkoituksena ollut ottaa tätä yhteistyötä huomioon osana rikkomista, josta se syytti kantajaa.

122 Vaikka päätöksessä on edelleen tietynlaista epäjohdonmukaisuutta, siltä osin kuin sen määräysosassa ei määrätä laatunormiyhteistyöstä yhtenä kyseessä olevan rikkomisen erityispiirteenä mutta tätä yhteistyötä kuvataan useaan otteeseen päätöksen perustelukappaleissa, edellä mainitun oikaisun avulla tehdyn selvennyksen jälkeen on varmaa, että komissio ei väitä kantajan syyllistyneen perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitettuun rikkomiseen siitä syystä, että se olisi osallistunut laatunormiyhteistyöhön.

123 Kantaja ei näin ollen voi riitauttaa päätöksen pätevyyttä väittämällä, ettei se ole osallistunut tällaiseen yhteistyöhön.

124 Väite on näin ollen hylättävä.

E Yhdenmukaistettu toiminta Powerpipea vastaan

1. Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

125 Kantaja riitauttaa kaikki siihen kohdistetut väitteet, jotka on esitetty päätöksessä ja koskevat Powerpipea vastaan suoritettua yhdenmukaistettua toimintaa. Vaikka kantaja oli ollut läsnä kokouksissa, joissa oli keskusteltu Powerpipen vastaisista toimista, se ei ollut toteuttanut yhtäkään yhdenmukaistettua menettelytapaa sitä vastaan.

126 Kantaja täsmentää aluksi, että Billundissa heinäkuussa 1992 pidetty kokous ja ruotsalaisen Powerpipen toimitusjohtajan palkkaaminen olivat tapahtuneet ennen kuin Ruotsi liittyi Euroopan unioniin 1.1.1995. Nämä tosiseikat olivat siis merkityksellisiä vain siltä osin kuin ne olivat vaikuttaneet Euroopan unionin sisäiseen kilpailuun. Jos tällaisia vaikutuksia oli ollut, ne olivat olleet todella vähäisiä.

127 Kantaja oli kyllä ollut läsnä Billundissa pidetyssä kokouksessa, johon olivat osallistuneet ABB, Powerpipe ja se itse ja jonka aikana ABB oli antanut Powerpipelle varoituksen. Kyseisen kokouksen tarkoituksena oli kuitenkin ollut keskustella Powerpipen mahdollisesta myymisestä ABB:lle ja/tai kantajalle ja kantaja taas oli vetäytynyt ABB:n kanssa käymistään neuvotteluista sillä hetkellä kun tämä oli selvästi ilmoittanut aikomuksistaan sulkea Powerpipe ja hajauttaa sen toiminta.

128 Powerpipen toimitusjohtajan palkkaamisen osalta kantaja toteaa, että jossain vaiheessa oli suunniteltu suhdetoimiston avaamista Brysselissä ja ABB:n ehdotus palkata yhdessä kyseinen henkilö toimimaan siellä oli vaikuttanut hyvältä. Kysymys oli esitetty uudelleen vasta paljon myöhemmin, todennäköisesti syksyn 1993 aikana tai vuoden 1994 alussa. Kantaja oli itse asiassa kuullut toimitusjohtajan palkkaamisesta vasta kun ABB oli esittänyt sille asiaa koskevan laskun. Kantaja oli käsittänyt, että kyseinen henkilö oli halunnut jättää Powerpipen ja että hän oli itse ottanut yhteyttä ABB:hen. Tämän vuoksi kantaja oli suostunut maksamaan osan toimitusjohtajan palkkauskustannuksista. Kantaja ei ollut lainkaan tietoinen ABB:n hankkeista palkata myös muita Powerpipen työntekijöitä eikä se ollut osallistunut tällaiseen toimintaan.

129 Kantaja ei kiistä ottaneensa yhteyttä Powerpipeen vuonna 1994 Henssin painostettua kantajaa saadakseen Powerpipen vakuuttuneeksi siitä, että tämän oli syytä vetäytyä Neubrandenburgin hankkeesta, ja kantaja ei myöskään kiistä ehdottaneensa Powerpipelle, että tämän kannattaisi pyrkiä sopimukseen Henss/Isoplusin kanssa. Kantaja ei kuitenkaan omien sanojensa mukaan ollut uhannut Powerpipea millään tavalla kyseisen keskustelun taikka myöhemmän puhelinkeskustelun aikana.

130 Leipzigin-Lippendorfin hankkeen osalta kantaja toteaa, että vaikka kartellin yhteydessä oli sovittu, että hanke myönnettäisiin kolmelle saksalaiselle valmistajalle, kantaja oli päättänyt yrittää saada sen itselleen. Se ilmoittaa kuitenkin joutuneensa määräämään saksalaisen sivuliikkeensä vetämään takaisin kyseistä hanketta koskevan tarjouksen 20 metriä pitkien putkien osalta ja tekemään uuden tarjouksen 18 metriä pitkien putkien osalta. Ensin mainittu tarjous olisi edellyttänyt kantajan uudessa tuotantoyksikössä huomattavia investointeja, jotka eivät olisi olleet kannattavia. Uutta tarjousta ei kuitenkaan ollut vahingossa koskaan tehty. Koska hankkeen takana ollut toimija oli hämääntynyt ensimmäisen tarjouksen takaisin vetämisestä, kantajan ja tämän toimijan väliset neuvottelut olivat keskeytyneet.

131 Kantaja huomauttaa 24.3.1995 pidetyn kokouksen osalta, että sikäli kuin se on tietoinen asiasta, Leipzigin-Lippendorfin hankkeen takana ollut toimija ei ollut vielä päättänyt myöntää hanketta Powerpipelle. Kantaja ei ollut osallistunut kokouksen alkuosaan, jonka aikana oli mahdollisesti keskusteltu yhteisistä Powerpipen vastaisista toimista. Kokouksen siinä vaiheessa, johon kantaja oli osallistunut, Henss oli vaatinut yhteisiä toimia. Kantaja taas