ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veron peruste

(Neuvoston direktiivin 77/388 11 artiklan A kohdan 2 alakohdan a alakohta ja 3 alakohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Kun on kyse kauppasopimuksesta, jossa määrätään ostajan käyttötarkoituksen mukaisesti, että jälleenmyyjä luovuttaa ajoneuvon rekisteröitynä ja sellaiseen kokonaishintaan, joka sisältää jälleenmyyjän ennen luovutusta maksaman uusien ajoneuvojen rekisteröintiveron, tämä maksu, jonka osalta verotettava tapahtuma ei ole luovuttaminen vaan ajoneuvon ensirekisteröinti maan alueella, ei sisälly jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 11 artiklan A kohdan 2 alakohdan a alakohdassa tarkoitettujen sellaisten verojen, tullien ja maksujen käsitteeseen, jotka on sisällytettävä veron perusteeseen. Tällainen maksu vastaa verovelvollisen ajoneuvon ostajalta saamaa erää, joka on jälkimmäisen nimissä ja tämän lukuun kertyneiden kustannusten korvausta saman säännöksen 3 alakohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla ja joka on jätettävä tämän perusteen ulkopuolelle.

(ks. 14, 16 ja 30 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Sisäpiirikaupat – Direktiivi 89/592 – Kielto käyttää hyödyksi sisäpiiritietoa

(Neuvoston direktiivin 89/592 1 ja 2 artikla)

Tiivistelmä

Sisäpiirikauppoja koskevien säännösten ja määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/592 1 ja 2 artiklaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa tietyn yhtiön pääasialliset osakkeenomistajat ja hallituksen jäsenet sopivat toteuttavansa keskenään pörssissä noteerattuja kyseisen yhtiön arvopapereita koskevia liiketoimia tukeakseen keinotekoisesti kyseisten arvopaperien kurssia, heillä on sisäpiiritietoa, jota he eivät käytä tietoisesti hyväkseen toteuttaessaan kyseiset toimet.

Tieto, joka koskee tällaisen päätöksen olemassaoloa ja sisältöä, on kylläkin päätöksentekoon osallistuneiden henkilöiden kannalta direktiivin 89/592 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua sisäpiiritietoa. Silloin kun kaikilla sopimuspuolilla on samat tiedot, he ovat kuitenkin keskenään yhdenvertaisessa asemassa ja tieto lakkaa heidän kannaltaan olemasta sisäpiiritietoa niiltä osin kuin kyse on ryhmän sisällä tehdyn päätöksen täytäntöönpanosta. Koska yksikään kyseisistä henkilöistä ei tällaisessa tilanteessa ole sellaisessa asemassa, että hän voi hyötyä muihin henkilöihin nähden, sellaisia liiketoimia, joita ryhmän jäsenet kyseisen tiedon perusteella toteuttavat keskenään, ei voida pitää mainitun direktiivin 2 artiklassa tarkoitettuna sisäpiiritiedon tietoisena hyväksikäyttämisenä.

(ks. 33, 39 ja 44 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Steriilit polydimetyylisiloksaanihiutaleet

Tiivistelmä

Tariffi‑ ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2388/2000, liitettä I on tulkittava siten, että polydimetyylisiloksaanin kaltaista tuotetta, joka koostuu steriileistä hiutaleista ja joka on erityisesti kehitetty ja tarkoitettu yksistään kehoon istutettavaksi sairauden hoitoa varten ja joka esitetään tullille yhden kilon painoisiin pusseihin pakattuna, on pidettävä kehoon istutettavana välineenä, joka on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 9021. Koska tällaisen tuotteen tarkoitus ei ole elimen korvaaminen vaan sen mahdollistaminen, että vajaatoimintainen lihas voi luoda lihaskudosta, se on luokiteltava alanimikkeeseen 9021 90 90.

(ks. 57 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Liikenne – Meriliikenne – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Merikabotaasi

(Neuvoston asetuksen N:o 3577/92 3 artiklan 2 ja 3 kohta)

Tiivistelmä

Siltä osin kuin on kyse saarikabotaasia harjoittavista rahtialuksista, joiden bruttovetoisuus on yli 650 tonnia, palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi) annetun asetuksen N:o 3577/92 3 artiklan 3 kohdan mukaan k aikista miehistöön liittyvistä kysymyksistä vastaa lippuvaltio, silloin kun kyseistä matkaa seuraa tai edeltää matka toisesta valtiosta tai toiseen valtioon. Tältä osin mainitussa säännöksessä esitetty käsite ”matka, jota seuraa tai edeltää matka toisesta valtiosta tai toiseen valtioon”, kattaa lähtökohtaisesti kaikki matkat toisesta valtiosta tai toiseen valtioon riippumatta siitä, onko aluksessa lasti. Asetuksessa N:o 3577/92 säädettyjen sääntöjen kiertämiseksi väärinkäyttömielessä tehtyjä matkoja, joilla aluksessa ei ole lastia, ei voida kuitenkaan hyväksyä. Tällaisen väärinkäytön olemassaolon toteaminen edellyttää yhtäältä, että mainitun asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa säädettyjen edellytysten muodollisesta noudattamisesta huolimatta painolastissa tehdyn kansainvälisen matkan seurauksena laivanvarustajaan sovelletaan kaikkien miehistöä koskevien kysymysten osalta lippuvaltion sääntöjä, mikä on ristiriidassa sen saman asetuksen 3 artiklan 2 kohdan tavoitteen kanssa, jonka mukaan vastaanottavan valtion sääntöjä olisi voitava soveltaa kaikkiin miehistöä koskeviin kysymyksiin silloin, kun on kyse saarikabotaasista. Toisaalta edellytyksenä on myös se, että kaikista objektiivisista seikoista ilmenee, että kyseisen painolastissa tehdyn kansainvälisen matkan keskeisenä päämääränä on välttää asetuksen N:o 3577/92 3 artiklan 2 kohdan soveltaminen siten, että asiaan sovelletaan saman artiklan 3 kohtaa.

(ks. 25 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Oikeudenkäynnin kohde – Kanteen kohteen määrittäminen oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä

(Art. 226 CE)

Tiivistelmä

EY 226 artiklassa tarkoitetussa perustellussa lausunnossa on esitettävä yhtenäisesti ja yksityiskohtaisesti syyt, joiden vuoksi komissio on katsonut, että kyseinen jäsenvaltio on jättänyt noudattamatta sille perustamissopimuksen perusteella kuuluvan velvoitteen. Perustellussa lausunnossa ja näin ollen kanteessa, joka ei voi perustua muihin perusteisiin ja perusteluihin kuin niihin, joihin on vedottu mainitussa lausunnossa, on siis esitettävä väitteet yhtenäisesti ja täsmällisesti, jotta jäsenvaltio ja yhteisöjen tuomioistuin voivat arvioida tarkasti sen yhteisön oikeuden rikkomisen laajuuden, josta jäsenvaltiota moititaan; tämä on välttämätön edellytys sille, että kyseinen jäsenvaltio voi käyttää hyödyllisesti puolustautumisoikeuksiaan ja että yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta väitetyllä tavalla.

On jätettävä tutkimatta sellainen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne, jolla saatetaan yhteisöjen tuomioistuimen tarkasteltavaksi vain kahdesta erottamattomasta osasta muodostettu oikeudellinen mekanismi ja joka ei siis täytä edellytettyjä yhtenäisyyden ja täsmällisyyden vaatimuksia.

(ks. 17, 18, 21 ja 23 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Ajallinen soveltamisala – Menettelysäännöt – Aineelliset säännöt – Eroavaisuudet

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 217–232 artikla)

2. Euroopan yhteisöjen omat varat – Tuonti- tai vientitullien kantaminen jälkitullauksin

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 221 artiklan 1 kohta)

3. Euroopan yhteisöjen omat varat – Tuonti- tai vientitullien kantaminen jälkitullauksin

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 221 artikla)

Tiivistelmä

1. Menettelysääntöjä katsotaan yleensä voitavan soveltaa kaikkiin niiden voimaantulohetkellä vireillä oleviin asioihin, toisin kuin aineellisia sääntöjä, joiden ei tavallisesti tulkita lähtökohtaisesti koskevan ennen niiden voimaantuloa syntyneitä tilanteita.

Näin ollen ennen 1.1.1994, joka on yhteisön tullikoodeksin voimaantulopäivä, syntyneen tullivelan kantamiseen, joka on pantu täytäntöön tämän ajankohdan jälkeen, on sovellettava ainoastaan niitä menettelysääntöjä, jotka sisältyvät yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 217–232 artiklaan.

Tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohtaa on pidettävä, toisin kuin saman artiklan 1 ja 2 kohtaa, aineellisena säännöksenä, eikä sitä näin ollen voida soveltaa ennen 1.1.1994 syntyneen tullivelan kantamiseen. Kyseisessä artiklassa säädetyn määräajan päätyttyä nimittäin tullivelan kantamista koskeva menettely on vanhentunut, jollei tässä samassa artiklassa säädetystä poikkeuksesta muuta johdu, mikä merkitsee itse velan vanhentumista ja siis sen lakkaamista. Lisäksi saman koodeksin 233 artiklassa täsmennetään, että tämän artiklan a–d alakohdassa luetellut tullivelan lakkaamisen eri perusteet eivät rajoita erityisesti sellaisten säännösten soveltamista, jotka koskevat tullivelan vanhentumista.

Kun tullivelka on syntynyt ennen 1.1.1994, siihen voidaan soveltaa ainoastaan tänä ajankohtana voimassa olleita vanhentumissäännöksiä, vaikka velan kantamismenettely olisikin aloitettu 1.1.1994 jälkeen.

(ks. 31, 40 ja 42 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 3 kohta)

2. Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 221 artiklan 1 kohdan mukaan tuonti- tai vientitullien määrä on kirjattava tileihin ennen kuin se annetaan velalliselle tiedoksi. Kyseisen säännöksen sanamuodosta, joka on täysin selvä, nimittäin seuraa, että tileihin kirjaamisen, jossa tulliviranomaiset kirjaavat tullien määrän tilikirjoihin tai muulle vastaavalle tietovälineelle, on välttämättä tapahduttava ennen kuin tuonti- tai vientitullien määrä annetaan velalliselle tiedoksi.

(ks. 46 ja 49 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3. Jäsenvaltiot eivät ole velvollisia antamaan erityisiä menettelysääntöjä tavasta, jolla yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 221 artiklassa säädetyn tuonti- tai vientitullien määrän tiedoksiannon velalliselle on tapahduttava, kunhan kyseiseen tiedoksiantoon voidaan soveltaa sellaisia yleisesti sovellettavia kansallisia menettelysääntöjä, joilla velalliselle voidaan taata asianmukaiset tiedot ja joiden avulla velallinen voi puolustaa oikeuksiaan tietoisena kaikista asiaan vaikuttavista seikoista.

(ks. 54 kohta ja tuomiolauselman 4 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Yhdenvertainen kohtelu – Ensimmäistä kertaa työnhakijana olevalle nuorelle maksettava työmarkkinatuki – Ei voida hyväksyä, että myöntämisen edellytyksenä on toisen asteen opintojen suorittaminen kyseisessä jäsenvaltiossa – Oikeuttamisperustetta ei ole

(EY 39 artikla)

Tiivistelmä

EY 39 artiklan vastaista on, että jäsenvaltio epää työmarkkinatuen ensimmäistä kertaa työnhakijana olevalta toisen jäsenvaltion kansalaiselta, joka ei ole ensiksi mainitussa valtiossa asuvan siirtotyöläisen huollettavana oleva lapsi, pelkästään sillä perusteella, että asianomainen on suorittanut toisen asteen opintonsa jossakin toisessa jäsenvaltiossa.

Koska edellytyksessä sidotaan työmarkkinatuen myöntäminen vaatimukseen siitä, että hakija on saanut vaaditun tutkintotodistuksen tässä jäsenvaltiossa, tämän edellytyksen täyttäminen on helpompaa oman maan kansalaisille ja tästä aiheutuu vaara, että pääasiallisesti toisten jäsenvaltioiden kansalaisia kohdellaan epäedullisesti.

Tällainen erilainen kohtelu voi olla perusteltua vain, jos se perustuu asianomaisten henkilöiden kansalaisuudesta riippumattomiin objektiivisiin perusteisiin, jotka ovat oikeassa suhteessa kansallisessa oikeudessa hyväksyttävästi tavoiteltuun päämäärään. Tältä osin vaikka kansallinen lainsäätäjä saattaa oikeutetusti haluta varmistaa, että tämän tuen hakijan ja kyseessä olevien maantieteellisten työmarkkinoiden välillä on tosiasiallinen yhteys, edellytys, joka koskee yksinomaan paikkaa, jossa toisen asteen tutkintotodistus on saatu, on luonteeltaan liian yleinen ja ehdoton ja menee pidemmälle kuin tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi on tarpeen.

(ks. 28–31 ja 38 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Palvelujen tarjoamisen vapaus — Televisiolähetystoiminta — Direktiivi 89/552 — ”Televisiolähetyksen” käsite — Itsenäinen määritelmä direktiivin 89/552 1 artiklan a alakohdassa ottamatta huomioon direktiivissä 98/34 olevaa käsitettä ”tietoyhteiskunnan palvelu” — Tuon käsitteen alaan kuuluvat palvelut — Määrittelemisen perusteet

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34 1 artiklan 2 kohta; neuvoston direktiivin 89/552 1 artiklan a alakohta)

2. Palvelujen tarjoamisen vapaus — Televisiolähetystoiminta — Direktiivi 89/552 — ”Televisiolähetyspalvelun” käsite — Palvelu, jolla televisio-ohjelmia lähetetään yleisölle ja jota ei toimiteta palvelun vastaanottajan henkilökohtaisesta pyynnöstä, kuuluu käsitteen alaan — Tavalla, jolla velvollisuus varata eurooppalaisille teoksille suurin osa lähetysajasta pannaan toimeen, ei ole vaikutusta

(Neuvoston direktiivin 89/552 1 artiklan a alakohta ja 4 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Televisiotoiminnasta annetun direktiivin 89/552, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36, 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettu käsite ”televisiolähetys” on määritelty itsenäisesti tässä säännöksessä. Sitä ei määritellä asettamalla se vastakkain teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä annetun direktiivin 98/34, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/48, 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”tietoyhteiskunnan palvelu” kanssa, eikä se siis välttämättä kata palveluja, jotka eivät kuulu tämän viimeksi mainitun käsitteen alaan.

Palvelu kuuluu kyseisen käsitteen ”televisiolähetys” alaan, jos se muodostuu yleisön, toisin sanoen rajoittamattoman määrän potentiaalisia televisionkatsojia, joille samat kuvat toimitetaan samanaikaisesti, vastaanotettavaksi tarkoitettujen televisio-ohjelmien alkuperäisestä lähettämisestä. Kuvien lähetystekniikka ei ole tässä arvioinnissa ratkaiseva seikka.

(ks. 25 ja 33 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)

2. Palvelu, jolla televisio-ohjelmia lähetetään yleisölle ja jota ei toimiteta palvelun vastaanottajan henkilökohtaisesta pyynnöstä, on televisiotoiminnasta annetun direktiivin 89/552, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36, 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettu televisiolähetyspalvelu. Palvelun tarjoajan näkökannalla on oltava etusija käsitettä ”televisiolähetyspalvelu” tutkittaessa, sillä tuon käsitteen ratkaiseva kriteeri on ”yleisön vastaanotettavaksi tarkoitettujen” televisio-ohjelmien lähettäminen. Tähän arviointiin ei sitä vastoin vaikuta kyseisen palvelun kanssa kilpailevien palvelujen asema.

Ne edellytykset, joilla tällaisen palvelun tarjoaja täyttää direktiivin 89/552 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun velvollisuutensa varata eurooppalaisille teoksille suurimman osan lähetysajastaan, eivät vaikuta siihen, pidetäänkö tätä palvelua televisiolähetyspalveluna.

(ks. 42, 45 ja 52 kohta sekä tuomiolauselman 3 ja 4 kohta)
Italian tasavalta ei ole noudattanut pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista 17 päivänä heinäkuuta 1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY 10 artiklan ja 12 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisia velvoitteitaan eikä niitä periaatteita, jotka yhteisöjen tuomioistuin on todennut perusteettoman edun palauttamisen osalta, koska se on ottanut käyttöön sellaisia taannehtivia maksuja, jotka eivät ole sallittuja vastikkeenluonteisia veroja, sillä niistä yritysrekisteriin tapahtuneista kirjaamisista, joista nämä maksut kannetaan, on jo kannettu maksut, jotka on tarkoitus korvata taannehtivilla maksuilla ilman, että niiden maksajilla on mahdollisuutta saada niitä palautetuiksi, tai nämä taannehtivat maksut koskevat vuosia, joina ei ole tapahtunut niiden kantamisen oikeuttavia rekisteriin kirjaamisia, ja koska se on antanut säännöksiä, joilla sellaisen veron palauttamiselle, joka on todettu yhteisön oikeuden vastaiseksi yhteisöjen tuomioistuimen tuomiolla tai jonka yhteensoveltumattomuus yhteisön oikeuden kanssa ilmenee tällaisesta tuomiosta, asetetaan tätä veroa erityisesti koskevia edellytyksiä, jotka ovat epäedullisempia kuin edellytykset, joita niiden puuttuessa sovellettaisiin kyseisen veron palauttamiseen.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – EY 95 artikla – Soveltamisala

(EY 93, EY 94 ja EY 95 artikla; neuvoston asetus N:o 1798/2003; neuvoston direktiivi 2003/93)

Tiivistelmä

EY 95 artiklan 2 kohdassa oleva ilmaisu ”veroja koskevat säännökset tai määräykset” kattaa kyseisten verojen tai maksujen lajeja erottelematta kaikkien verotusta koskevien alojen lisäksi kaikki tätä alaa koskevat näkökohdat riippumatta siitä, onko kyse aineellisista vai menettelyllisistä säännöistä.

Tältä osin sekä hallinnollisesta yhteistyöstä arvonlisäverotuksen alalla ja asetuksen N:o 218/92 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 1798/2003, joka annettiin EY 93 artiklan nojalla, että jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien ja välillisten verojen alalla annetun direktiivin 77/799 muuttamisesta annetun direktiivin 2003/93, joka annettiin EY 93 ja EY 94 artiklan nojalla, tarkoituksena ja sisältönä on verotusta koskevien menettelysäännösten lähentäminen.

EY 95 artiklan 1 kohta ei siis ole asianmukainen oikeudellinen perusta asetuksen N:o 1798/2003 ja direktiivin 2003/93 antamiselle.

(ks. 47, 59, 60 ja 62–64 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatio – Suojatoimenpiteet – Suojatoimenpiteiden toteuttamisen edellytykset – Yhteisön toimielinten harkintavalta – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(Neuvoston päätöksen 91/482 109 artikla)

2. Merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatio – Merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta tulevien sokerialan EY–MMA-alkuperäkumulaatiotuotteiden tuontia koskevat suojatoimenpiteet – Suhteellisuusperiaate – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(Neuvoston päätöksen 91/482 109 artiklan 2 kohta)

3. Merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatio – Merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta peräisin olevia tuonteja koskevat suojatoimenpiteet – Suojatoimenpiteet, joilla ei aseteta kyseenalaiseksi mainituista maista peräisin olevien tuotteiden etuuskohteluasemaa – Kyseessä olevien toimenpiteiden poikkeuksellinen ja väliaikainen luonne

(Neuvoston päätöksen 91/482 109 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisöjen toimielimillä on laaja harkintavalta soveltaa merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiosta tehdyn päätöksen 91/482 109 artiklaa, jossa ne oikeutetaan toteuttamaan suojatoimenpiteitä, mikäli tietyt edellytykset täyttyvät. Tällaisessa tilanteessa yhteisöjen tuomioistuinten on tutkittava ainoastaan, onko tätä toimivaltaa käytettäessä tehty ilmeinen virhe, onko harkintavaltaa käytetty väärin tai ovatko yhteisöjen toimielimet selvästi ylittäneet harkintavaltansa rajat. Tällainen yhteisöjen tuomioistuinten harjoittamaa valvontaa koskeva rajoitus on erityisen välttämätön, kun yhteisöjen toimielimet joutuvat toimimaan erilaisten etujen sovittelijoina ja näin ollen tekemään valintoja omaan vastuualueeseensa kuuluvien poliittisten vaihtoehtojen välillä.

Sillä, että mainittu säännös on luonteeltaan poikkeussäännös, mikä on seurausta itse säännöksen tyypistä, ei heikennetä mitenkään komissiolla olevaa harkintavaltaa sen joutuessa tekemään vaikeita valintoja eri etujen välillä oman poliittisen vastuualueensa rajoissa.

(ks. 53–55 ja 57 kohta)

2. Kun otetaan huomioon muun muassa komissiolla merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiosta tehdyn päätöksen 91/482 109 artiklan 1 kohdassa määrättyjen suojatoimenpiteiden osalta oleva laaja harkintavalta, saman päätöksen 109 artiklan 2 kohdassa määrätyn suhteellisuusperiaatteen noudattamisen laillisuusvalvonnassa ainoastaan esillä olevalla alalla toteutetun toimenpiteen ilmeinen soveltumattomuus toimivaltaisen toimielimen tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen voi vaikuttaa mainitun toimenpiteen laillisuuteen.

(ks. 84 kohta)

3. Merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiosta tehdyn päätöksen 91/482 109 artiklassa oikeutetaan nimenomaisesti komissio toteuttamaan suojatoimenpiteitä kyseisessä artiklassa tarkoitetuissa olosuhteissa. Se, että komissio on toteuttanut eräiden MMA:ista peräisin olevien tuotteiden osalta kyseisenlaisen toimenpiteen, ei ole sen luonteinen seikka, että sillä asetettaisiin kyseenalaiseksi kyseisistä valtioista peräisin olevilla tuotteilla MMA-päätöksen 101 artiklan 1 kohdan nojalla oleva etuuskohteluasema, sillä suojatoimenpide on luonteeltaan poikkeuksellinen ja väliaikainen.

(ks. 92 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Perhe-etuudet – Päällekkäisyyden estävät yhteisön säännökset – Asetuksen N:o 574/72 10 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohta – Työntekijä, jolla on oikeus etuuksiin työskentelyvaltiossa lapsestaan, jonka perusteella oikeus etuuksiin syntyy myös siinä toisessa jäsenvaltiossa, jossa hän asuu ja hänen puolisonsa työskentelee – Avustuksien saamista koskevan oikeuden pidättäminen työskentelyvaltiossa niiden avustusten summaa vastaavan määrän osalta, joita maksetaan asuinvaltiossa

(Neuvoston asetuksen N:o 574/72 10 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohta)

Tiivistelmä

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen N:o 574/72, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, 10 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna, 73 artiklan mukaisesti perhe-etuutta saavan henkilön puolison lasten asuinjäsenvaltiossa harjoittaman ammatillisen toiminnan vuoksi oikeus viimeksi mainitussa säännöksessä säädettyihin perheavustuksiin pidätetään sen määrän osalta, joka vastaa asuinjäsenvaltion lainsäädännön mukaista kotihoidontukea, ja riippumatta siitä, kuka on tämän jäsenvaltion lainsäädännössä nimetty kyseisten etuuksien välitön saaja.

(ks. 33 ja 34 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Elintarvikkeiden merkinnät ja esillepano — Geneettisesti muunnetuista organismeista (GMO) valmistetut elintarvikkeet — Asetus N:o 1139/98 — GMO:eista peräisin olevan aineksen esiintymistä koskeva pakollinen maininta — Vapautus — Imeväisille ja pikkulapsille tarkoitetut valmisteet — Vapautuksen sovellettavuus — Ennalta varautumisen periaatetta ei ole loukattu

(Neuvoston asetuksen N:o 1139/98 2 artiklan 2 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Muiden kuin neuvoston direktiivissä 79/112 säädettyjen pakollisten mainintojen liittämisestä tiettyjen geneettisesti muunnetuista organismeista valmistettujen elintarvikkeiden pakkausmerkintöihin annetun asetuksen N:o 1139/98, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 49/2000, 2 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että vapautus, joka siinä säädetään saman asetuksen 2 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaisesta velvollisuudesta mainita elintarvikkeiden merkinnöissä satunnaiseen saastumiseen perustuva tietyistä geneettisesti muunnetuista organismeista (GMO) peräisin olevan aineksen esiintyminen, kun se ei ylitä 1 prosentin raja-arvoa, on sovellettavissa myös imeväisten ja pikkulasten erityisravinnoksi tarkoitettuihin elintarvikkeisiin.

Tätä tulkintaa ei voida asettaa kyseenalaiseksi ennalta varautumisen periaatteen perusteella, joka edellyttää, että esiintyy epävarmuutta siitä, onko olemassa ihmisten terveyteen kohdistuvaa vaaraa, tai siitä, minkä laajuinen tämä vaara on. Asetuksessa N:o 1139/98 tarkoitetut GMO:t voidaan saattaa markkinoille vain, jos niille on ennalta myönnetty lupa sellaiseen riskinarviointiin liittyvät päätelmät huomioon ottaen, jossa pyritään varmistamaan, että niistä ei aiheudu vaaraa kuluttajalle. Tästä seuraa, että ennalta varautumisen periaate on tarvittaessa osa tällaista päätöksentekomenettelyä.

(ks. 55, 56, 61, 63, ja 64 kohta sekä tuomiolauselma)