FI Euroopan unionin virallinen lehti C 153/43

Kanne 14.4.2009 — Helleenien tasavalta v. Euroopan yhteisöjen komissio

(Asia T-158/09)

2009/C 153/85

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: Helleenien tasavalta (asiamiehet: V. Karra, I. Chalkias and S. Papaioannou)

Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— EMOTR:sta rahoitettujen menojen tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä sovellettavista rahoitusseuraamuksista tapauksissa, joissa sääntöjenvastaisuudet katsotaan toimijoiden syyksi, 13.2.2009 tehty komission päätös C(2009) 810 on, siltä osin kuin se koskee Helleenien tasavaltaa, kumottava tai sitä on muutettava

— kantajalle on palautettava tapauksissa 3, 4 ja 6–13 (lukuun ottamatta tapausta 7), joissa ei ole ollut väärinkäytöksiä, ja tapauksessa 2, jossa velallinen ei ole maksukyvytön, 50 prosenttia asetuksen N:o 32 artiklan 5 kohdan nojalla pidätetystä määrästä

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio määräsi EMOTR:sta rahoitettujen menojen tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä sovellettavista rahoitusseuraamuksista tapauksissa, joissa sääntöjenvastaisuudet katsotaan toimijoiden syyksi, 13.2.2009 tekemällään päätöksellä C(2009) 810 kantajalle 13 348 979,02 euron suuruisen rahoituskorjauksen, joka johtuu komission väittämistä kreikkalaisten viranomaisten laiminlyönneistä neljän vuoden ajan laskettuna ensimmäisestä väärinkäytöstä koskevasta toteamuksesta ja siitä, etteivät Kreikan viranomaiset ole perineet takaisin summia, jotka oli perusteettomasti suoritettu viidelle yritykselle, jotka toimivat viinialalla, puuvilla-alalla jne., ja kahdeksalle standardisointiyritykselle, jotka osallistuivat oliiviöljyn kulutustukea koskevaan järjestelmään.

Helleenien tasavalta esittää ensimmäisessä, yleisessä kumoamisperusteessaan, ettei ole olemassa pätevää oikeudellista perustaa määrätä korjausta yhdessäkään 13 tutkitusta tapauksesta, sillä komissio oli tulkinnut ja soveltanut virheellisesti asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (1) 31 artiklan 1 kohtaa ja 32 artiklan 8 kohtaa. Kantaja väittää toissijaisesti, että komissio on tehnyt ilmeisen, olennaisen virheen ja arvioinut toimivaltaisten kreikkalaisten viranomaisten toimia koskevia tosiseikkoja virheellisesti, ja ainakin, että riidanalaisen päätöksen perustelut, jotka perustuvat virheelliselle lähtökohdalle, jonka mukaan ensimmäisestä väärinkäytöksen toteamisesta laskettava neljän vuoden määräaika oli päättynyt ilman, että takaisinperintämenettelyä tai pätevää takaisinperintämenettelyä oli aloitettu, eivät täytä EY 253 artiklan edellytyksiä, sillä ne ovat virheelliset, riittämättömät ja epäselvät, eikä Kreikan kahdenvälisissä keskusteluissa ja sovitteluelimessä käydyssä menettelyssä esittämiin argumentteihin ole vastattu.

Kantaja esittää toisessa kumoamisperusteessaan, että komissio toimi virheellisesti, kun tämä ei soveltanut neljässä tapauksessa asetuksen (EY) N:o 1290/2005 32 artiklan 5 kohdan e alakohtaa ja 6 kohdan a alakohtaa saman artiklan 1 ja 8 kohdan sijasta, minkä vuoksi komissio oli asettanut kyseisen menon kantajan vastattavaksi EMOTR:n sijasta.

Kantaja väittää kolmannessa kumoamisperusteessaan, että asetuksen (EY) N:o 1290/2005 32 artikla, jossa asetetaan yhden vuoden määräaika siitä, kun rikkominen on ensimmäisen kerran virallisesti todettu hallinnollisessa elimessä tai lainkäyttöelimessä, jotta käytettäisiin kaikkia mahdollisia kansallisessa ja yhteisön lainsäädännössä säädettyjä hallinnollisia tai oikeudellisia menettelyjä määrien takaisin perimiseksi, koskee ainoastaan mainitun asetuksen voimaantulon jälkeen tapahtuneita väärinkäytöksiä, eikä se voi koskea kymmenen vuotta aikaisemmin tapahtuneita väärinkäytöksiä; kyseessä on aikakausi, jolloin oli voimassa toinen oikeudellinen järjestelmä, jossa ei ollut asetettu tällaista määräaikaa, vaan rajoitettiin valvonta kohtuullisen ajan noudattamiseen.

Kantaja väittää neljännessä kumoamisperusteessaan, että komission vaatimus, jolla pyritään asettamaan kyseiset määrät sen vastattaviksi, kun 15–20 vuotta oli jo kulunut väitetystä väärinkäytöksestä, on vanhentunut menettelyn liian pitkän keston vuoksi; muussa tapauksessa kyseessä on oikeusvarmuuden periaatteen loukkaaminen.

Kantaja katsoo lopuksi viidennessä kumoamisperusteessaan, että koska tapauksissa 3, 4, 6 ja 8–13 ei ole kyseessä minkäänlainen väärinkäytös, 24 kuukautta koskeva sääntö, josta säädetään asetuksen (EY) N:o 1290/2005 31 artiklan 4 kohdassa, on pätevä kaikissa takaisinperintätapauksissa, joten sitä, että kantajan vastattavaksi asetetaan vastaavat määrät, jotka koskevat ajanjaksoa, joka on paljon yli 24 kuukautta ennen tarkastuksen tulosten tiedoksiantamista, rasittaa virhe, ja se on kumottava.

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1290/2005 (EUVL L 209, 11.8.2005, s. 1)