ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
75

Ensimmäisen valitusperusteen aineellisesta arvioinnista on muistutettava, että – toisin kuten unionin yleisen tuomioistuimen varapresidentti on valituksenalaisen määräyksen 39 ja 40 kohdassa korostanut, – välitoimimenettelyn tarkoituksena on turvata tulevan lopullisen ratkaisun täysi tehokkuus, jotta vältettäisiin aukot unionin tuomioistuimen takaamassa oikeussuojassa. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi kiireellisyyttä on arvioitava siihen nähden, onko asiassa tarpeen antaa väliaikainen ratkaisu, jotta vältytään siltä, että väliaikaista suojaa pyytäneelle asianosaiselle aiheutuu vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa. Tämän asianosaisen on näytettävä toteen, ettei se voi odottaa pääasian ratkaisua joutumatta kärsimään tällaista vahinkoa. Vaikka pitää paikkansa, että tämän vahingon olemassaolon osoittamiseksi ei ole tarpeen vaatia, että vahingon syntyminen ja välitön uhka on näytetty toteen ehdottoman varmasti, ja että on riittävää, että kyseinen vahinko on riittävällä todennäköisyydellä ennakoitavissa, välitoimia hakeneen asianosaisen on kuitenkin näytettävä toteen tosiseikat, joiden perusteella voidaan katsoa, että tällainen vahinko on odotettavissa (unionin tuomioistuimen varapuheenjohtajan määräys 16.7.2021, Symrise v. ECHA, C‑282/21 P(R), ei julkaistu, EU:C:2021:631, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
3

Sea Watch on voittoa tavoittelematon humanitaarinen järjestö, jonka kotipaikka on Berliini (Saksa). Sen säännöissä määrätään, että sen tarkoituksena on erityisesti merellä hädässä tai vaarassa olevien ihmisten pelastaminen sekä alusten, laivojen ja lentokaluston huoltaminen ja käyttäminen avun antamiseksi näille ihmisille. Tämän tarkoituksen mukaisesti se harjoittaa käytännössä ihmisten etsintä‑ ja pelastustoimintaa Välimerellä omistamillaan ja hallinnoimillaan aluksilla. Näihin aluksiin kuuluu muun muassa kaksi alusta, joista toinen on nimeltään Sea Watch 3 ja toinen Sea Watch 4, jotka on rekisteröity Saksan kansalliseen rekisteriin ja jotka purjehtivat Saksan lipun alla sekä jotka molemmat on Saksaan sijoittautunut luokitus‑ ja sertifiointilaitos sertifioinut ”yleislasti‑ ja monikäyttöalukseksi”.
29

Näiden seikkojen perusteella unionin tuomioistuin on katsonut, että ajoneuvo, joka on rekisteröity ja jota ei siten ole virallisesti poistettu liikennekäytöstä ja joka on ajokelpoinen, vastaa direktiivin 2009/103 1 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua ajoneuvon käsitettä ja että tämän vuoksi liikennevakuutussopimus on kyseisen direktiivin 3 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan pakollinen, jos kyseinen ajoneuvo on edelleen rekisteröity jäsenvaltiossa ja se on liikennekelpoinen mutta se on omistajansa, jolla ei enää ole aikomusta ajaa sillä, pelkän päätöksen vuoksi pysäköitynä yksityisalueella (tuomio 4.9.2018, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, 42 ja 52 kohta).
14

Pécs Törvényszék katsoi, että unioin oikeuden tulkinnasta ei sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa voitu olla varmoja, minkä vuoksi se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Voidaanko suhteellisuusperiaatteen, veron neutraalisuuden periaatteen ja tehokkuusperiaatteen mukaisena pitää – erityisesti kun otetaan huomioon asiassa C-8/17, Biosafe annetun julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen [(EU:C:2017:927)] 63 kohta, asiassa C-246, Di Maura annetun tuomion [(EU:C:2017:887)] 27 kohta, asiassa C-396/16, T-2 annetun tuomion [(EU:C:2018:109)] 36 kohta ja se, ettei jäsenvaltio voi vähentää arvonlisäverona suurempaa summaa kuin se, jonka tavaran luovuttaja tai palvelun suorittaja on todellisuudessa luovutuksen tai suorituksen perusteella laskuttanut – jäsenvaltiossa sovellettua käytäntöä, jonka mukaan silloin, kun on kyse arvonlisäverodirektiivin 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun lopullisen maksulaiminlyönnin johdosta sovellettavasta veron perusteen alentamisesta, tämä vaikuttaa ex tunc, ja kyseisen jäsenvaltion vahvistama yleinen viiden vuoden vanhentumisaika, jonka kuluessa veron perusteen alentaminen on tehtävä, lasketaan alkavaksi päivästä, jolloin tavarat alun perin luovutettiin, eikä päivästä, jolloin kyseessä oleva saatava tuli perintäkelvottomaksi, ja tämän vanhentumisajan päättymisen perusteella vilpittömässä mielessä olevalta verovelvolliselta evätään oikeus veron perusteen alentamiseen lopullisesti perintäkelvottomiksi tulleiden saatavien osalta, kun tavaroiden luovutushetken ja sen hetken välillä, jolloin saatava on tullut lopullisesti perintäkelvottomaksi, on voinut kulua useita vuosia ja kun kansallisessa lainsäädännössä ei hetkellä, jolloin saatava on tullut lopullisesti perintäkelvottomaksi, ole unionin oikeussääntöjen vastaisesti säädetty mahdollisuudesta veron perusteen alentamiseen saatavan lopullisen perintäkelvottomuuden perusteella?”
32

Lopuksi unionin tuomioistuin on muistuttanut, että asetuksen N:o 261/2004 13 artiklan mukaan lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan kyseisen asetuksen mukaisesti täyttämät velvollisuudet eivät estä sitä hakemasta sovellettavan kansallisen lainsäädännön nojalla korvausta kaikilta muilta sellaisilta henkilöiltä, joista kyseisen lentoliikenteen harjoittajan velvollisuuksien laiminlyönti johtuu, kolmannet osapuolet mukaan luettuina, ja kun kyse on yhteen ainoaan varaukseen perustuvasta lennosta, johon liittyy jatkolento ja joka on suoritettu yhteisten reittitunnusten käyttöä koskevan sopimuksen perusteella, lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja, joka on joutunut maksamaan asetuksessa N:o 261/2004 säädetyn korvauksen sellaisen lennon pitkäaikaisen viivästymisen vuoksi, jota se ei ole itse suorittanut, voi kääntyä sellaisen lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan puoleen, joka on vastuussa kyseisestä viivästymisestä, saadakseen hyvityksen tästä taloudellisesta rasituksesta (tuomio 11.7.2019, České aerolinie, C-502/18, EU:C:2019:604, 31 ja 32 kohta).
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 7.4.2022 – J.P.

(asia C-521/20) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohta – Direktiivi 1999/62/EY – Verojen ja maksujen kantaminen raskailta tavaraliikenteen ajoneuvoilta tiettyjen infrastruktuurien käytöstä – Tiemaksut – Maksamatta jättäminen – Seuraamukset – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 50 artikla – Ne bis in idem -periaate – Työjärjestyksen 94 artiklan c alakohta – Syitä, joiden vuoksi ennakkoratkaisukysymykseen on tarpeen antaa vastaus, ei ole täsmennetty riittävästi – Unionin oikeuden pyydetyn tulkinnan ja pääasian oikeusriidan tosiseikkojen tai kohteen välillä ei ole yhteyttä – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen)

Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Kysymykset, joilla ei ilmiselvästi ole merkitystä, ja hypoteettiset kysymykset, joihin ei voida antaa hyödyllistä vastausta – Hallinnollisen sakon määrääminen sellaisen tiemaksun maksamatta jättämisestä, joka liittyy raskaan ajoneuvon moottoritien käyttöön – Muiden sakkojen määrääminen myöhemmin samanlaisista rikkomuksista, jotka ovat tapahtuneet eri päivinä – Unionin oikeuden pyydetyn tulkinnan ja pääasian oikeusriidan tosiseikkojen tai kohteen välillä ei ole yhteyttä – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

(SEUT 267 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 50 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/62, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2011/76)

(ks. 17–18 ja 21–26 kohta ja tuomiolauselma)

Ratkaisu

Landesverwaltungsgericht Oberösterreichin (Ylä-Itävallan osavaltion hallintotuomioistuin, Itävalta) 15.10.2020 tekemällään päätöksellä esittämän ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi.

( 1 ) EUVL C 35, 1.2.2021.
1.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla – Valitusperuste, joka koskee tosiseikkojen ottamista huomioon vääristyneellä tavalla – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 36, 37, 85 ja 86 kohta)
19

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Espanjan tuomioistuimet tulkitsevat työntekijöiden asemasta annetun lain 33 §:n 1 momenttia siten, että kun on kyse siitä, että osa-aikatyöntekijälle maksetaan palkkaa ja korvauksia, jotka Fogasan on maksettava yrityksen maksukyvyttömyystilanteessa, kyseisessä säännöksessä säädettyä lakisääteistä enimmäismäärää, joka vastaa toimialakohtaisen vähimmäispäiväpalkan kaksinkertaista määrää, on alennettava siinä suhteessa kuin tämän työntekijän työaika on samaa työtä tekevän kokoaikaisen työntekijän tavanomaiseen työaikaan.
4

Pyyntönsä tueksi JPMC-yhtiöt esittävät pääasiallisesti, että ne ovat nostaneet unionin yleisen tuomioistuimen rekisteriin asiana T-106/17 kirjatun kanteen riidanalaisesta päätöksestä, joka on osoitettu myös niille, ja että tämä kanne koskee samaa problematiikkaa kuin nyt kyseessä oleva valitus. JPMC-yhtiöt korostavat, että unionin yleinen tuomioistuin on päättänyt työjärjestyksensä 69 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla lykätä tämän asian käsittelyä, kunnes unionin tuomioistuin antaa tuomion nyt käsiteltävänä olevassa valitusasiassa. Viimeksi mainitusta päätöksestä käy selkeästi ilmi, että asian T-106/17 käsittelyä on lykätty sillä perusteella, että siihen sisältyy kanneperusteita, jotka ovat yhteisiä niiden kanneperusteiden kanssa, joihin on vedottu asiassa T-105/17 ja tämän seurauksena nyt käsiteltävänä olevassa asiassa. Lisäksi valituksenalainen tuomio vahvistaa, että kanneperusteet ovat yhteisiä. JPMC-yhtiöt päättelevät tämän perusteella, että nyt käsiteltävänä olevassa valitusasiassa annettavalla tuomiolla on suora vaikutus niiden oman kumoamiskanteen ratkaisuun. Näin ollen JPMC-yhtiöt korostavat, että olisi epäoikeudenmukaista, että unionin tuomioistuin lausuisi niiden kanteen ratkaisemisen kannalta keskeisistä kysymyksistä ilman, että niitä kuultaisiin näiden kysymysten osalta.
Unionin tuomioistuimen määräys (kymmenes jaosto) 14.1.2021 – Valittajana Manéa ja muuna osapuolena CdT

(asia C-892/19 P) ( 1 )

Muutoksenhaku – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artikla – Henkilöstö – Väliaikainen toimihenkilö – Määräaikainen työsopimus – Työsopimuksen uusimatta jättämistä koskeva päätös – Päätös on peruutettu ja on tehty työsopimuksen uusimatta jättämistä koskeva uusi päätös, joka on voimassa ensimmäisen päätöksen tekemisajankohdasta lukien – Kumoamis- ja vahingonkorvauskanne – Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi perusteeton

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Valitusperusteet, joiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai jotka ovat selvästi perusteettomia – Hylkääminen milloin tahansa perustellulla määräyksellä ilman suullista käsittelyä (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artikla) (ks. 26 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin valvonta – Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 50, 56, 74, 75 ja 83 kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Perustelujen puutteellisuus – Unionin yleisen tuomioistuimen käyttämät implisiittiset perustelut – Hyväksyttävyys – Edellytykset (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artikla) (ks. 53 kohta)

4. Kumoamiskanne – Kanneperusteet – Perustelujen puuttuminen tai puutteellisuus – Aineellista lainmukaisuutta koskevasta perusteesta erillinen peruste (SEUT 263 ja SEUT 296 artikla) (ks. 91, 92, 98 ja 110 kohta)

Ratkaisu

1) Valitus hylätään, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja koska se on osittain selvästi perusteeton.

2) Camelia Manéa velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) EUVL C 161, 11.5.2020.
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki – Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin tuottaman suojan ulottaminen tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia – Edellytykset – Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus – Vaadittu samankaltaisuuden aste (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 6 kohta)
4

Kyseisen direktiivin 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Perintäkulujen korvaaminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että viivästyskoron tullessa kaupallisissa toimissa maksettavaksi 3 tai 4 artiklan mukaisesti velkojalla on oikeus saada velalliselta vähintään kiinteä 40 euron summa. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitettu kiinteä summa on maksettava, ilman että maksumuistutus on tarpeen, korvauksena velkojan omista perintäkuluista. 3. Velkojalla on oikeus saada velalliselta 1 kohdassa tarkoitetun kiinteän summan lisäksi kohtuullinen korvaus perintäkuluista, jotka ylittävät tämän kiinteän summan ja ovat aiheutuneet velallisen maksuviivästyksestä. Näihin kuluihin voisivat sisältyä menot, jotka ovat aiheutuneet muun muassa lakimiehen tai perintätoimiston käyttämisestä.”
12

Tästä toimenpiteestä määrättiin uudelleen kannettavaksi leimavero, jonka verokanta on 0,4 prosenttia, yleisen leimaverotaulukon (Tabela Geral do Imposto de Selo), sellaisena kuin se on muutettuna 14.12.2001 annetulla asetuksella nro 322-B/2001 (Decreto-Lei no 322-B/2001), joka tuli voimaan 1.1.2002, 26.1 kohdan nojalla.
Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 3.10.2019 – Mitnitsa Burgas

(asia C-652/18) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Euroopan unioniin tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonta – Asetus (EY) N:o 1889/2005 – 3 artiklan 1 kohta – Ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyönti – 9 artiklan 1 kohta – Kansallisessa oikeudessa säädetyt seuraamukset – Kansallinen lainsäädäntö – Seuraamusmaksu ja ilmoittamatta jätetyn rahasumman määrääminen menetettäväksi valtiolle – Oikeasuhteisuus)

Pääomien ja maksujen vapaa liikkuvuus – Euroopan unionin alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonta – Asetus N:o 1889/2005 – Ilmoittamisvelvollisuus – Laiminlyönti – Sanktiot – Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään hallinnollisesta seuraamusmaksusta ja ilmoittamatta jätetyn summan määräämisestä menetettäväksi valtiolle – Kansallista lainsäädäntöä ei voida hyväksyä – Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1889/2005 3 artikla, 4 artiklan 2 kohta ja 9 artiklan 1 kohta)

(ks. 29, 31–34 ja 36 kohta sekä määräysosa)

Ratkaisu

Yhteisön alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonnasta 26.10.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1889/2005 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle lainsäädännölle, jonka mukaan tämän asetuksen 3 artiklassa säädetyn ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyönnistä voidaan määrätä hallinnollisen seuraamusmaksun lisäksi ilmoittamatta jätetyn summan menettämisestä valtiolle.

( 1 ) EUVL C 4, 7.1.2019.
1.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin valvonta – Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta – Selvitysaineiston vääristämistä koskeva valitusperuste – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen alakohta) (ks. 28, 29, 46 ja 47 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Asetuksen 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa säädettyjen perusteiden soveltamisalojen päällekkäisyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) (ks. 4 ja 5 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 12.7.2018 – Pinzaru ja Cirstinoiu

(asia C-707/17) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Euroopan unioniin tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonta – Asetus (EY) N:o 1889/2005 – Ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyönnit – Kansallisessa oikeudessa säädetyt seuraamukset – Ilmoittamatta jätetyn rahasumman menettäminen valtiolle – Vapausrangaistus – Sakko, jonka suuruus on kaksi kertaa rikoksen kohteen arvo – Oikeasuhteisuus)

Pääomien ja maksujen vapaa liikkuvuus–Euroopan unionin alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonta–Asetus N:o 1889/2005–Ilmoittamisvelvollisuus–Laiminlyönti–Seuraamukset–Kansallista säännöstöä, jossa säädetään yhtäältä ilmoittamatta jätetyn rahasumman menettämisestä valtiolle ja toisaalta enintään kuuden vuoden pituisesta vapausrangaistuksesta tai sakosta, jonka suuruus on kaksi kertaa rikoksen kohteen arvo, ei voida hyväksyä–Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1889/2005 3 artikla ja 9 artiklan 1 kohta)

(ks. 30–33 ja 35 kohta sekä määräysosa)

Ratkaisu

Yhteisön alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonnasta 26.10.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1889/2005 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan kyseisen asetuksen 3 artiklassa säädetyn ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyömisen johdosta määrätään seuraamuksena yhtäältä ilmoittamatta jätetyn rahasumman menettäminen valtiolle ja toisaalta enintään kuuden vuoden pituinen vapausrangaistus tai sakko, jonka suuruus on kaksi kertaa rikoksen kohteen arvo.

( 1 ) EUVL C 94, 12.3.2018.
2.

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa–Toimivalta, sovellettava laki ja päätösten tunnustaminen ja täytäntöönpano elatusvelvoitteita koskevissa asioissa–Asetus N:o 4/2009–Toimivalta elatusvelvoitteita koskevissa asioissa–Tuomioistuin, jolla on siihen sovellettavan lainsäädännön mukaan toimivalta käsitellä vanhempainvastuuta koskeva kanne, kun kyse on tähän nähden liitännäisestä elatusvelvoitteita koskevasta vaatimuksesta–Käsite–Asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu lapsen asuinpaikan jäsenvaltion tuomioistuin kuuluu käsitteen alaan (Neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 3 kohdan e alakohta, 3 artikla, 8 artiklan 1 kohta, 9, 10, 12 ja 15 artikla sekä asetuksen N:o 4/2009 3 artiklan d alakohta) (ks. 31–33 ja 35 kohta)
Yhdistetyt asiat C-177/17 ja C-178/17

Demarchi Gino Sas

ja

Graziano Garavaldi

vastaan

Ministero della Giustizia

(Tribunale amministrativo regionale per il Piemonten esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan 2 kohta – Unionin oikeuden soveltaminen – Riittävää liittymää ei ole – Unionin tuomioistuimen toimivallan puuttuminen

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 7.9.2017

Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Unionin perusoikeuskirjan tulkintaa koskeva pyyntö – Kansallinen säännöstö, jolla ei panna unionin oikeutta täytäntöön tai jolla ei ole muuta liittymää viimeksi mainittuun – Unionin tuomioistuimen toimivallan selvä puuttuminen

(EUT-sopimuksen 6 artiklan 1 kohta, SEUT 267 artikla; unionin perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 ja 2 kohta, unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohta)

Sen määrittämiseksi, onko kansallisen säännöstön osalta kyse perusoikeuskirjan 51 artiklassa tarkoitetusta unionin oikeuden soveltamisesta, on muiden seikkojen ohessa tarkastettava se, onko sen tavoitteena unionin oikeuden säännöksen täytäntöönpano, tämän säännöstön luonne sekä se, tavoitellaanko sillä eri päämääriä kuin niitä, joita unionin oikeus koskee, vaikka se voikin vaikuttaa välillisesti viimeksi mainittuun, sekä se, onko olemassa erityinen alaa koskeva tai siihen mahdollisesti vaikuttava unionin oikeuden säännöstö (tuomio 6.3.2014, Siragusa, C 206/13, EU:C:2014:126, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 10.7.2014, Julián Hernández ym., C 198/13, EU:C:2014:2055, 37 kohta).

Kuten ennakkoratkaisupyynnöistä ilmenee, pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännös koskee sellaisten määrien perimismenettelyä, jotka valtion on maksettava lain nro 89/2001 5 sexies §:n nojalla kohtuullisena korvauksena oikeudenkäynnin kohtuuttoman keston takia. On kuitenkin korostettava, että niissä EUT-sopimuksen määräyksissä, joihin ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin viittaa, ei aseteta jäsenvaltioille erityisiä velvoitteita sellaisten määrien perimisen osalta, jotka valtion on maksettava kohtuullisena korvauksena tuomioistuinmenettelyn kohtuuttoman pitkän keston takia, ja että unionin oikeuteen ei sisälly tällä hetkellä tätä asiaa koskevaa erityistä säännöstöä.

Tästä seuraa, että minkään seikan perusteella ei voida katsoa, että pääasia koskee jonkin muun unionin oikeuden säännön kuin perusoikeuskirjassa olevien sääntöjen tulkintaa tai soveltamista. Silloin, kun oikeudellinen tilanne ei kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan, unionin tuomioistuin ei ole toimivaltainen tutkimaan asiaa, eivätkä perusoikeuskirjan määräykset, joihin mahdollisesti tukeudutaan, sellaisinaan voi perustaa kyseistä toimivaltaa (määräys 18.2.2016, Rîpanu, C 407/15, ei julkaistu, EU:C:2016:167, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

(ks. 20, 22, 25 ja 28 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 15.6.2017 – For Tune vastaan EUIPO

(asia C-23/17 P)

(Muutoksenhaku – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artikla – EU-tavaramerkki – Väitemenettely – Sanaosan fortune sisältävän kuviomerkin rekisteröintihakemus – Rekisteröintihakemuksen osittainen hylkääminen)

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Asianomaisten tavaramerkkien samankaltaisuus-Arviointiperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

(ks. 5 kohta)

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
25

Nyt käsiteltävän valitusperusteen osalta on todettava yhtäältä, etteivät valittajat esitä mitään oikeudellista perustelua, jolla pyrittäisiin osoittamaan, millä tavalla unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen. He nimittäin tyytyvät riitauttamaan kokonaisuudessaan sen, että valituksenalaisen tuomion 47–52 kohdan sisältö olisi perusteltu, ja tyytyvät lisäksi suureksi osaksi toistamaan unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämänsä väitteet. Sama koskee komission väitettyä SEU 17 artiklan rikkomista, jonka osalta unionin yleinen tuomioistuin on kyseisen tuomion 68 kohdassa katsonut – valittajien mukaan virheellisesti –, ettei tällaista rikkomista ollut tapahtunut. He eivät kuitenkaan esitä mitään konkreettista perustelua, jolla pyrittäisiin osoittamaan, minkä virheen unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion mainituissa kohdissa tehnyt.
Jos tilanteessa, jossa on kyse alun perin kannekirjelmässä esitettyjen vaatimusten tarkistamisesta, tarkistamista koskeva kirjelmä on jätetty kuolleen kantajan nimissä ja sen henkilön henkilöllisyys, jonka nimissä vaatimusten tarkistamista koskeva kirjelmä on jätetty, on selvästi ilmoitettu kyseisessä kirjelmässä, unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei ole yksilöidä muuta henkilöä, jonka nimissä kyseinen kirjelmä olisi jätetty.

(ks. 49 ja 50 kohta)