Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Muutoksenhaku – Perusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla – Peruste, joka koskee selvitysaineiston ottamista huomioon vääristyneellä tavalla

(EY 81 artiklan 1 kohta ja EY 225 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohta)

2. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yhdenmukaistettu menettelytapa – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Todistustaakka

(EY 81 artiklan 1 kohta)

3. Muutoksenhaku – Perusteet – Peruste, joka esitetään ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhaun yhteydessä – Tutkimatta jättäminen

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Raskauttavat seikat – Uusiminen – Oikeudellinen perusta

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Raskauttavat seikat – Uusiminen – Käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Raskauttavat seikat – Uusiminen – Käsite – Tuomioistuinvalvonnan kohteena olevalla päätöksellä todettu rikkominen kuuluu uusimisen käsitteen soveltamisalaan – Myöhemmin kumottu päätös – Seuraukset

(EY 233 ja EY 242 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Komissiolle asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdalla annettu harkintavalta – Nulla poena sine lege -periaatetta ei ole loukattu

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

8. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Ehkäisevyys – Seuraamuksen kohteena olevan yrityksen koon ja kokonaisresurssien huomioiminen – Merkityksellisyys

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

Tiivistelmä

1. Kun kantaja muutoksenhakuasiassa vetoaa siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, sen on EY 225 artiklan, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan ensimmäisen kohdan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdan mukaisesti ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla.

Selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos ilman uutta selvitysaineistoa on selvää, että olemassa olevan selvitysaineiston arviointi oli ilmeisen virheellistä.

Kun EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamiseen liittyvässä asiassa tutkitaan, onko selvitysaineisto otettu huomioon vääristyneellä tavalla, huomioon on otettava se, että koska kilpailunvastaisiin menettelytapoihin ja sopimuksiin osallistumista koskeva kielto sekä seuraamukset, joita sääntöjen rikkojille saattaa aiheutua, ovat hyvin tiedossa, on tavanomaista, että näihin menettelytapoihin ja sopimuksiin liittyvät toimenpiteet toteutetaan vaivihkaa, että kokoukset pidetään salassa, useimmiten kolmannessa maassa, ja että niihin liittyvien asiakirjojen määrä pidetään mahdollisimman vähäisenä. Vaikka komissio löytää asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti taloudellisten toimijoiden välisen lainvastaisen yhteydenpidon, kuten kokouspöytäkirjat, nämä ovat normaalisti vain hajanaisia ja vähäisiä, joten usein on välttämätöntä muodostaa kuva tietyistä yksityiskohdista päättelemällä. Useimmissa tapauksissa kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja indisioista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta.

(ks. 16, 17 ja 22 kohta)

2. Sen osapuolen tai viranomaisen, joka väittää kilpailusääntöjä rikotun, tehtävänä on todistaa rikkominen tapahtuneeksi, ja yrityksen tai yritysten yhteenliittymän, joka vetoaa oikeuteen puolustautua näiden sääntöjen rikkomista koskevaa väitettä vastaan, tehtävänä on todistaa, että edellytykset sen säännön soveltamiselle, josta tämä puolustautumisperuste on johdettu, täyttyvät, joten kyseisen viranomaisen on tällöin turvauduttava muihin todisteisiin.

Vaikka todistustaakka kuuluu näiden periaatteiden mukaan joko yhtäältä komissiolle tai toisaalta asianomaiselle yritykselle taikka yhteenliittymälle, tosiseikat, joihin osapuoli vetoaa, voivat olla sellaisia, että ne velvoittavat toisen osapuolen esittämään selityksen tai perustelun, jonka puuttuessa voidaan päätellä, että todistustaakka on täytetty.

(ks. 29 ja 30 kohta)

3. Jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta unionin tuomioistuimessa vaatimuksilleen perusteita ja perusteluja, joihin hän ei ole unionin yleisessä tuomioistuimessa vedonnut, asianosaisella olisi oikeus laajentaa unionin tuomioistuimessa, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, kannettaan unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden. Unionin tuomioistuin on siten valitusasioissa toimivaltainen tutkimaan ainoastaan sen oikeudellisen ratkaisun, jonka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista ja perusteluista.

(ks. 52 kohta)

4. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa komissio valtuutetaan määräämään yrityksille ja yritysten yhteenliittymille sakkoja EY 81 ja EY 82 artiklan rikkomisista. Tämän säännöksen nojalla kyseessä olevan rikkomisen kesto ja vakavuus on otettava huomioon sakon määrää määritettäessä. Mahdollinen rikkomisen uusiminen on tässä suhteessa huomioitava tekijä asianomaisen rikkomisen vakavuutta arvioitaessa. Tästä seuraa, että asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta on se merkityksellinen oikeusperusta, jonka nojalla rikkomisen uusiminen voidaan ottaa huomioon sakkoa laskettaessa.

Unionin yleinen tuomioistuin ei siis ole loukannut nulla poena sine lege ‑periaatetta, kun se on vahvistanut komission toteamuksen, jonka mukaan valittaja oli uusinut rikkomisen ja jonka mukaan sitä oli pidettävä raskauttavana olosuhteena.

(ks. 62–65 kohta)

5. Oikeusvarmuuden periaatetta ei loukata, vaikkei siitä määräajasta, jonka kuluessa rikkomisen uusiminen voidaan ottaa huomioon, olekaan säädetty. Vaikkei asetuksessa N:o 17 eikä asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja HT 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa komission suuntaviivoissa säädetäkään enimmäisajasta, jonka kuluttua rikkomisen uusimista ei voitaisi ottaa huomioon, ei ole mahdollista, että komissio korottaisi sakkoa rikkomisen uusimisen perusteella ilman ajallisia rajoituksia.

Komissio voi kussakin tapauksessa ottaa huomioon seikat, jotka ovat omiaan vahvistamaan yrityksen taipumuksen kilpailusääntöjen rikkomiseen ja joihin kuuluu esimerkiksi aika, joka on kulunut asianomaisten rikkomisten välillä. Suhteellisuusperiaate edellyttää lisäksi, että kyseisen rikkomisen ja aikaisemman kilpailusääntöjen rikkomisen välillä kulunut aika otetaan huomioon arvioitaessa, onko yrityksellä taipumusta olla piittaamatta näistä säännöistä.

Unionin yleinen tuomioistuin ja tarvittaessa myös unionin tuomioistuin voivat komission kilpailuoikeuden alalla toteuttamiin toimenpiteisiin kohdistuvassa tuomioistuinvalvonnassaan siis joutua tarkistamaan, onko komissio noudattanut suhteellisuusperiaatetta korottaessaan määrättyä sakkoa uusimisen perusteella ja etenkin onko tällainen korotus määrättävä, kun kyseisen rikkomisen ja aikaisemman kilpailusääntöjen rikkomisen välillä kulunut aika otetaan huomioon.

(ks. 66–70, 72 ja 73 kohta)

6. Komission päätöksiin sovelletaan pätevyysolettamaa niin kauan kuin niitä ei ole kumottu tai peruutettu. Lisäksi ja kuten EY 242 artiklassa määrätään, unionin tuomioistuimessa käsiteltävillä kanteilla ei ole lykkäävää vaikutusta. Tästä seuraa, että vaikka komission päätöstä koskeva muutoksenhaku olisikin vielä vireillä, se tuottaa edelleen kaikki oikeusvaikutuksensa, jos unionin yleinen tuomioistuin tai unionin tuomioistuin eivät toisin päätä.

Näin ollen väitteellä, jonka mukaan kumoamiskanteen nostaminen komission päätöksestä aiheuttaisi tämän päätöksen soveltamisen keskeyttämisen oikeudenkäynnin ajaksi ainakin siltä osin, kuin kyse on niistä seurauksista, jotka tästä soveltamisesta aiheutuvat myöhemmin tehdyssä päätöksessä todetulle mahdolliselle rikkomisen uusimiselle, ei ole oikeudellista perustaa, vaan se on päinvastoin ristiriidassa etenkin EY 242 artiklan sanamuodon kanssa.

Jos tämä väite hyväksyttäisiin, rikkomisiin syyllistyneitä kannustettaisiin nostamaan pelkässä viivytystarkoituksessa kanteita yksinomaan välttääkseen rikkomisen uusimisen seuraukset unionin tuomioistuimissa käytävien oikeudenkäyntien ajan.

Päätelmä, jonka mukaan rikkomisen uusimisen huomioon ottamiseksi on riittävää, että yritys on aikaisemmin todettu syylliseksi samantyyppiseen rikkomiseen, vaikka kyseistä päätöstä koskeva muutoksenhaku olisikin vielä vireillä, on siis oikeudellisesti perusteltu.

Tämä päätelmä ei joudu kyseenalaiseksi siinä mahdollisessa tilanteessa, että Euroopan unionin tuomioistuimet kumoavat päätöksen, jonka nojalla toiseen rikkomiseen liittynyttä sakkoa korotettiin myöhemmässä päätöksessä, tämän myöhemmän päätöksen tekemisen jälkeen. Tällaisessa mahdollisessa tilanteessa komissiolla olisi EY 233 artiklan nojalla velvollisuus toteuttaa unionin tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet ja muuttaa tarvittaessa myöhempää päätöstä siltä osin kuin sillä korotetaan sakkoa rikkomisen uusimisen perusteella.

Tämä järjestelmä on hyvää oikeudenhoitoa ja prosessiekonomiaa koskevien periaatteiden mukainen, koska yhtäältä se pakottaa kyseisen toimenpiteen toteuttaneen toimielimen toteuttamaan unionin tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet, vaikka asianomainen yritys ei sitä vaatisi, ja koska toisaalta sillä torjutaan pelkässä viivytystarkoituksessa nostettavia kanteita.

(ks. 81–89 kohta)

7. Vaikka asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa jätetään komissiolle laaja harkintavalta, siinä kuitenkin rajoitetaan sen käyttöä asettamalla objektiiviset kriteerit, joista komission on pidettävä kiinni. Mahdollisesti määrättävällä sakolla on numeroina ilmaistavissa oleva ja ehdoton enimmäismäärä, joten yritykselle määrättävissä olevan sakon enimmäismäärä on määritettävissä etukäteen. Tämän harkintavallan käyttämistä rajoittavat myös komission itselleen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetussa tiedonannossa tai asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja HT 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa asettamat käytännesäännöt. Lisäksi komission tunnettuun ja tutustuttavissa olevaan hallintokäytäntöön kohdistuu unionin tuomioistuinten harjoittama täysi tuomioistuinvalvonta, ja näiden tuomioistuinten vakiintunut ja julkaistava oikeuskäytäntö mahdollistaa sellaisten määrittelemättömien käsitteiden täsmentämisen, joita asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta saattaa sisältää. Asiantunteva toimija voi näin ollen tarvittaessa oikeudelliseen neuvonantajaan turvautuen ennakoida riittävän täsmällisesti sille tietystä käyttäytymisestä määrättävien sakkojen laskentatavan ja suuruusluokan, ja se, ettei tämä toimija voi tietää etukäteen täsmällisesti komission kussakin tapauksessa määräämien sakkojen tasoa, ei voi olla nulla poena sine lege -periaatteen vastaista.

(ks. 95 kohta)

8. Ehkäisevyyden käsite on yksi huomioon otettavista seikoista kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon määrää laskettaessa. Ei voida kiistää, että yhtäältä yritysten koko ja kokonaisresurssit sekä toisaalta sakon ehkäisevän vaikutuksen varmistamistarve ovat sidoksissa toisiinsa. Siten komissio voi laskiessaan sakon määrää ottaa huomioon muun muassa kyseessä olevan yrityksen koon ja sen taloudellisen vallan. Jos yritys esimerkiksi ”valtavan” kokonaisliikevaihtonsa avulla hankkii muihin kartellin jäseniin nähden helpommin sakon maksamisen kannalta välttämättömät varat, kertoimen soveltaminen on sakon riittävän ehkäisevän vaikutuksen varmistamiseksi perusteltua.

Sitä ehkäisevää tekijää, jonka yritykselle määrättävä sakko voi sisältää, on arvioitava ottaen huomioon useita seikkoja eikä pelkästään kyseessä olevan yrityksen erityistilannetta. Ei siis ole mahdotonta, että se laskentavaihe, jossa ehkäisevä tekijä otetaan huomioon, saattaa osoittautua merkitykselliseksi kyseisen tekijän arvioinnissa huomioon otettuihin muihin kuin asianomaisen yrityksen kokoon ja kokonaisresursseihin liittyviin seikkoihin nähden.

(ks. 102–105 ja 109 kohta)