JULKISASIAMIES PAOLO MENGOZZIN KANNANOTTO





17 päivänä toukokuuta 2010 1( )

Asia C‑550/09

Der Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

vastaan

E ja

F

(Oberlandesgericht Düsseldorfin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat erityiset rajoittavat toimenpiteet terrorismin torjumiseksi – Neuvoston päätös järjestön sisällyttämisestä asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon – Pätevyys – Kielto luovuttaa taloudellisia varoja mainitussa luettelossa olevan järjestön käyttöön – Soveltamisala

1. Käsiteltävänä oleva ennakkoratkaisupyyntö koskee yhtäältä sen pätevyyttä, että järjestö on sisällytetty sellaisten henkilöiden, ryhmien ja yhteisöjen luetteloon, joihin sovelletaan tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista rajoittavista erityistoimenpiteistä terrorismin torjumiseksi 27.12.2001 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 2580/2001,( ) kun tämä järjestö ei ole riitauttanut tuomioistuimessa kyseiseen järjestöön kohdistuvia varojen jäädyttämistoimenpiteitä, ja toisaalta mainitun asetuksen 2 ja 3 artiklan tulkintaa.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma 1373 (2001)

2. Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto (jäljempänä turvallisuusneuvosto) antoi 28.9.2001 päätöslauselman 1373 (2001), jossa määritellään strategiat terrorismin torjumiseksi kaikin keinoin ja erityisesti sen rahoituksen estämiseksi. Kyseisen päätöslauselman 1 kohdan c alakohdassa velvoitetaan erityisesti kaikkia valtioita jäädyttämään viipymättä sellaisten henkilöiden varat, muut rahoituksen lähteet ja taloudelliset resurssit, jotka syyllistyvät terroritekoihin tai niiden yritykseen, osallistuvat niiden tekemiseen tai edesauttavat niiden tekemistä, sekä tällaisille henkilöille kuuluvien tai heidän määräysvallassaan olevien yhteisöjen varat samoin kuin tällaisten henkilöiden tai yhteisöjen puolesta tai johdolla toimivien henkilöiden ja yhteisöjen varat.

B Yhteiset kannat 2001/930/YUTP ja 2001/931/YUTP

3. Todettuaan, että turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1373 (2001) täytäntöönpano edellytti yhteisön toimintaa, Euroopan unionin neuvosto hyväksyi 27.12.2001 EU 15 ja EU 34 artiklan nojalla terrorismin torjumisesta yhteisen kannan 2001/930/YUTP( ) sekä erityistoimenpiteiden toteuttamisesta terrorismin torjumiseksi yhteisen kannan 2001/931/YUTP.( )

4. Yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 1 kohdan mukaan sitä sovelletaan ”seuraavien artiklojen säännösten mukaisesti terroritekoihin sekaantuneisiin henkilöihin, ryhmiin ja yhteisöihin, jotka on luetteloitu liitteessä”.

5. Yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 2 ja 3 kohdassa määritellään mitä ”terroritekoihin sekaantuneilla henkilöillä, ryhmillä ja yhteisöillä” sekä ”terroriteolla” tarkoitetaan.

6. Yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohdan mukaan liitteessä I oleva luettelo laaditaan tarkkojen tietojen tai sellaisten asiaan liittyvien seikkojen perusteella, jotka osoittavat, että toimivaltainen viranomainen on tehnyt kyseisiä henkilöitä, ryhmiä tai yhteisöjä koskevan päätöksen, riippumatta siitä, koskeeko päätös terroritekoa, sen yritystä, siihen osallistumista tai sen edistämistä koskevan tutkinnan tai syytteeseenpanon aloittamista luotettavien ja uskottavien todisteiden tai näytön perusteella tai tällaisista teoista tuomitsemista. Toimivaltaisella viranomaisella tarkoitetaan oikeusviranomaista tai, jos oikeusviranomaisilla ei ole toimivaltaa tällä alalla, vastaavaa asiassa toimivaltaista viranomaista.

7. Yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 6 kohdan mukaan liitteenä olevassa luettelossa mainittujen henkilöiden ja yhteisöjen nimet tarkistetaan säännöllisin väliajoin vähintään kuitenkin kerran puolessa vuodessa sen varmistamiseksi, että niiden säilyttäminen luettelossa on perusteltua.

8. Yhteisen kannan 2001/931 2 ja 3 artiklan mukaan yhteisö määrää sille EY:n perustamissopimuksessa annetun toimivallan rajoissa liitteessä lueteltujen henkilöiden, ryhmien ja yhteisöjen varojen, muiden rahoituksen lähteiden tai taloudellisten resurssien jäädyttämisestä ja varmistaa, että näitä varoja, rahoituksen lähteitä tai taloudellisia resursseja taikka rahoituspalveluja ei anneta liitteessä lueteltujen henkilöiden, ryhmien ja yhteisöjen käyttöön suoraan eikä välillisesti.

C Asetus N:o 2580/2001 ja sen 2 ja 3 artiklan täytöntöön panemiseksi tehdyt päätökset

9. Neuvosto katsoi 27.12.2001, että yhteisessä kannassa 2001/931 määriteltyjen toimenpiteiden toteuttaminen yhteisön tasolla edellytti asetusta, ja antoi EY 60, EY 301 ja EY 308 artiklan nojalla asetuksen N:o 2580/2001.

10. Kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdasta ilmenee, että kaikki saman artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainittujen luonnollisten tai oikeushenkilöiden, ryhmien tai yhteisöjen hallussa olevat varat on jäädytettävä, ellei asetuksessa tarkoitetuista poikkeuksista muuta johdu.

11. Kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan ”varoja, muita rahoituksen lähteitä ja taloudellisia resursseja ei saa luovuttaa suoraan tai välillisesti 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainittujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, ryhmien ja yhteisöjen käyttöön tai niiden hyväksi”. Saman artiklan 2 kohdassa kielletään rahoituspalvelujen tarjoaminen näille henkilöille, ryhmille ja yhteisöille tai niiden hyväksi.

12. Asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan mukaan neuvosto laatii yksimielisesti luettelon niistä henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä, joihin tätä asetusta sovelletaan, sekä tarkastaa ja muuttaa sitä yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4, 5 ja 6 kohdan säännösten mukaisesti.

13. Asetuksen N:o 2580/2001 9 artiklassa säädetään, että kunkin jäsenvaltion on määriteltävä tämän asetuksen säännösten rikkomisesta määrättävät seuraamukset ja että seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.

14. Alkuperäinen luettelo henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä, joihin asetusta N:o 2580/2001 sovelletaan, on vahvistettu asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun listan laatimisesta 27.12.2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/927/EY.( )

15. Asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta ja päätöksen 2001/927/EY kumoamisesta 2.5.2002 tekemällään päätöksellä 2002/334/EY( ) neuvosto laati ajantasaistetun luettelon henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä, joihin edellä mainittua asetusta sovelletaan. Tämän luettelon 2 osaston, jonka otsikkona on ”Ryhmät ja yhteisöt”, 10 kohdassa mainitaan Revolutionary People’s Liberation Army / Front/Party (DHKP/C), (alias Devrimci Sol (Revolutionary Left), Dev Sol) (jäljempänä DHKP-C).

16. Asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua luetteloa on säännöllisesti ajantasaistettu usealla myöhemmin tehdyllä päätöksellä, joista yksi on asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta ja päätöksen 2005/930/EY kumoamisesta 29.5.2006 tehty neuvoston päätös 2006/379/EY.( ) DHKP-C:n nimi on aina ollut mukana tässä mainituilla toimilla vahvistetussa luettelossa.

17. Asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä päätösten 2006/379/EY ja 2006/1008/EY kumoamisesta 28.6.2007 tehdyn neuvoston päätöksen 2007/445/EY( ) johdanto-osan kolmannesta seitsemänteen perustelukappaleesta käy ilmi, että neuvosto on antanut kaikille niille henkilöille, ryhmille ja yhteisöille, joiden osalta tämä on ollut käytännössä mahdollista, perustelut, joissa selvitetään, miksi ne on merkitty päätökseen 2006/379 sisältyvään luetteloon. Euroopan unionin virallisessa lehdessä 25.4.2007 julkaistussa ilmoituksessa( ) neuvosto ilmoitti näille aikomuksestaan säilyttää niiden nimet kyseisessä luettelossa sekä sen, että ne voivat esittää sille hakemuksen saada tutustua päätöksen perusteluihin. Suoritettuaan luettelon täydellisen tarkastuksen, jota varten neuvosto otti huomioon huomautukset ja asiakirjat, joita tietty määrä henkilöitä, ryhmiä ja yhteisöjä, joita asia koskee, oli esittänyt, se päätteli, että päätöksen 2007/445 liitteessä olevassa luettelossa mainitut henkilöt, ryhmät ja yhteisöt olivat olleet osallisina yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuissa terroriteoissa, että mainitun yhteisen kannan 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen oli tehnyt niitä koskevan päätöksen ja niihin piti edelleenkin kohdistua asetuksessa N:o 2580/2001 säädettyjä erityisiä rajoittavia toimenpiteitä.

18. Päätökseen 2007/445 liitteeseen sisältyvän luettelon, jolla korvataan, kuten mainitun päätöksen 1 ja 2 artiklasta käy ilmi, erityisesti päätöksen 2006/379 luettelo, otsikon 2 ”Ryhmät ja yhteisöt” kohdassa 26 mainitaan DHKP/C.

D Kansallinen oikeus

19. Asetuksen N:o 2580/2001 9 artiklan perusteella Saksan liittotasavalta päätti säätää rikosoikeudellisista seuraamuksista kyseisessä asetuksessa mainittujen kieltojen rikkomisista.

20. Saksan ulkomaankauppalain (Außenwirtschaftsgesetz, jäljempänä AWG) 34 §:n 4 momentissa, sellaisena kuin sitä sovellettiin 7.4.2006 asti, säädetään seuraavaa:

”Määrätään vapausrangaistus, jonka pituus on vähintään kaksi vuotta, kaikille niille, jotka toimivat tämän lain säännöksen tai sen täytäntöön panemiseksi annetun asetuksen säännöksen vastaisesti tai sellaisen Bundesgesetzblattissa tai Bundesanzeigerissa julkaistun Euroopan yhteisöjen toimen vastaisesti, jonka tarkoituksena on rajoittaa ulkomaankauppaa ja panna täytäntöön – – turvallisuusneuvoston Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla määräämä taloudellinen sanktio. Lievemmissä tapauksissa seuraamuksena on 3–5 vuoden pituinen vapausrangaistus.”

21. Mainittuun lakiin tehdyn muutoksen jälkeen AWG:n 34 §:n 4 momentin 2 kohdan nykyinen teksti on seuraava:

”Määrätään vapausrangaistus, jonka pituus on vähintään kuusi kuukautta ja enintään viisi vuotta, jokaiselle, joka

– –

4 momentti:

– –

2. rikkoo Bundesanzeigerissa julkaistun välittömästi sovellettavan Euroopan yhteisöjen toimen mukaista kieltoa viedä, myydä, toimittaa, luovuttaa käyttöön, siirtää, tarjota palvelua, investoida, tukea tai kiertää tätä kieltoa, jolla pannaan täytäntöön – – neuvoston päättämä taloudellinen sanktio yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla.”

22. AWG:n 34 §:n 6 momentin 4 kohdassa säädetään, että rangaistaan vapausrangaistuksella, jonka pituus on vähintään kaksi vuotta, ”jokaista, joka syyllistyy 1, 2 tai 4 momentissa tarkoitettuun toimeen ammattimaisesti tai sellaisen ryhmittymän jäsenenä, joka on perustettu tällaisten rikosten tekemiseksi, ryhmittymän jonkin toisen jäsenen kanssa”.

E Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiot, jotka koskevat asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon sisällyttämistä koskevien päätösten lainmukaisuutta

23. Useissa vuosina 2006–2008 antamissaan tuomioissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hyväksynyt asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon merkittyjen yksityisten ja järjestöjen nostamia kanteita sellaisten neuvoston toimien kumoamiseksi, joilla ne oli merkitty mainittuun luetteloon.

24. Ensimmäisessä 12.12.2006 annetussa tuomiossa Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran vastaan neuvosto( ) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi neuvoston päätöksen, jolla kantajana oleva järjestö saatettiin asetuksessa N:o 2580/2001 säädettyjen toimenpiteiden soveltamisalaan.

25. Kyseisen tuomion perusteluissa, joissa käsitellään ensiksi kantajana olevan järjestön puolustautumisoikeuksien loukkaamista, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti aluksi, että näiden oikeuksien kunnioittaminen on yhteisön oikeuden perustavanlaatuinen periaate ja että tämä periaate edellyttää, että henkilöllä, jolle seuraamus voidaan määrätä, on mahdollisuus tehokkaasti ilmaista kantansa häntä vastaan seuraamuksen perustelemiseksi esitetyistä seikoista.( )

26. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi seuraavaksi neuvoston sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistyneen kuningaskunnan väitteen, joka mukaan tällaiseen takeeseen ei voida vedota asetukseen N:o 2580/2001 perustuvan varojen jäädyttämistä koskevan päätöksen( ) osalta, ja täsmensi tältä osin, että OMPI:n riitauttama päätös, vaikka se on luonteeltaan normatiivinen ja sen vaikutukset toteutuvatkin erga omnes, koskee suoraan ja erikseen kantajaa ja kyse on toimesta, jolla kantajalle määrätään yksittäistapausta koskeva taloudellinen ja rahoituksellinen seuraamus.( )

27. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin määritteli seuraavaksi puolustautumisoikeuksiin liittyvien takeiden tarkoituksen riita-asian yhteydessä tekemällä tässä tarkoituksessa eron yhtäältä yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun varojen jäädyttämistä koskevan alkuperäisen päätöksen ja toisaalta sellaisten tämän saman yhteisen kannan 1 artiklan 6 kohdassa tarkoitettujen päätösten välillä, joilla varojen jäädyttämistä on päätetty jatkaa säännöllisin väliajoin suoritettavan uudelleentarkastelun jälkeen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan ensimmäisessä tapauksessa puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen edellyttää lähtökohtaisesti yhtäältä sitä, että neuvosto antaa asianomaiselle tiedoksi sellaiset tarkat tiedot tai asiaan liittyvät seikat, jotka osoittavat, että toimivaltainen viranomainen on tehnyt kyseisen asianomaisen osalta yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohdassa annettua määritelmää vastaavan päätöksen, ja toisaalta sitä, että asianomaiselle annetaan mahdollisuus esittää asianmukaisesti kantansa kyseisistä tiedoista ja asiaan liittyvistä seikoista. Toisessa tapauksessa puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen edellyttää yhtäaikaisesti, että yhtäältä asianomaiselle annetaan tiedoksi ne tiedot ja asiaan liittyvät seikat, joilla neuvoston mukaan voidaan perustella asianomaisen säilyttäminen riidanalaisissa luetteloissa, ja että toisaalta asianomaiselle annetaan mahdollisuus esittää asianmukaisesti kantansa tältä osin.( )

28. Toiseksi kyse on perusteluvelvollisuudesta, josta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että jos yhteisön tai sen jäsenvaltioiden turvallisuuteen tai niiden kansainvälisten suhteiden hoitoon liittyvät pakottavat näkökohdat eivät estä sitä, varojen jäädyttämistä koskevan alkuperäisen päätöksen perustelujen tulee vähintään kattaa erityisesti ja konkreettisesti kaikki päätöksen perusteena olevat seikat yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti sekä tarvittaessa mahdolliset uudet seikat, ja niissä on ilmoitettava syyt, joiden perusteella neuvosto katsoo käyttäessään harkintavaltaansa, että asianomaiseen on sovellettava sellaista toimenpidettä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkensi myös, että varojen jäädyttämistä koskevan myöhemmin tehdyn päätöksen perusteluissa on samoin varauksin ilmoitettava sellaiset erityiset ja konkreettiset syyt, joiden perusteella neuvosto katsoo asian tarkistettuaan, että asianomaisen varojen jäädyttäminen on edelleen perusteltua.

29. Kolmanneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korostanut tehokkaasta oikeussuojasta, että asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan nojalla tehdyn päätöksen laillisuutta koskeva tuomioistuinvalvonta ulottuu sellaisten tosiseikkojen ja olosuhteiden arviointiin, joihin on vedottu kyseisen päätöksen perustelemiseksi, samoin kuin sellaisten todisteiden ja tietojen tutkimiseen, joihin kyseinen arviointi perustuu. Tämän valvonnan tulee koskea myös puolustautumisoikeuksien kunnioittamista ja perusteluvelvollisuuden täyttymistä sekä tarvittaessa sitä, että sellaiset pakottavat näkökohdat, joihin neuvosto on poikkeuksellisesti vedonnut, ovat oikeutettuja.( ) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkentaa, että tämä valvonta ”on erityisen välttämätöntä, koska kyse on ainoasta menettelyllisestä takeesta, jolla voidaan taata tasapaino kansainvälisen terrorismin torjuntaan liittyvien vaatimusten ja perusoikeuksien suojelemisen välillä”.( )

30. Soveltaessaan käsiteltävänä olleessa asiassa esitettyjä periaatteita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ensiksi korostanut, ettei ”asiaa koskevassa lainsäädännössä, eli asetuksessa N:o 2580/2001 ja yhteisessä kannassa 2001/931, johon mainitussa asetuksessa viitataan, säädetä nimenomaisesti minkäänlaisesta menettelystä asianomaisia vastaan puhuvien seikkojen antamiseksi tiedoksi asianomaisille ja asianomaisten kuulemiseksi, tapahtuipa tämä ennen varojen jäädyttämistä koskevan päätöksen tekemistä tai samanaikaisesti sen kanssa, tai myöhempien päätösten tekemisen osalta asianomaisten poistamiseksi riidanalaisesta luettelosta”.( ) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi seuraavaksi, ettei kantajalle ollut missään vaiheessa ennen kanteen nostamista annettu tiedoksi sitä vastaan puhuvia seikkoja. Samoja seikkoja on katsottu voitavan soveltaa soveltuvin osin myös sen tutkimiseen, onko perusteluvelvollisuutta noudatettu. Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esittää, että koska riidanalaisesta päätöksestä puuttuivat kaikki päätöksen perustana olleet erityiset ja konkreettiset perustelut, se ei kykene harjoittamaan kyseisen päätöksen laillisuuden tuomioistuinvalvontaa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi näin ollen, ettei kanteen kohteena oleva päätös ollut perusteltu ja että se oli tehty menettelyssä, jossa kantajan puolustautumisoikeuksia ei ollut kunnioitettu, ja ettei se kykene harjoittamaan kyseisen päätöksen laillisuuden tuomioistuinvalvontaa.

31. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi riidanalaisen tuomion ”kantajaa koskevilta osin”.

32. Useassa myöhemmin annetussa tuomiossa on hyväksytty sellaisten järjestöjen( ) tai yksityisten( ) nostamat kanteet, jotka on kirjattu kyseessä olevaan luetteloon, edellä esitettyjen kanssa hyvin samansuuntaisilla perusteilla. Kaikissa tapauksissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kumonnut riidanalaiset päätökset pelkästään siltä osin kuin ne koskivat kanteen nostanutta järjestöä tai yksityishenkilöä.

II Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset

33. E:tä ja F:ää (jäljempänä syytetyt) koskevan rikosoikeudenkäynnin perustana on Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshofin (Saksa) (jäljempänä Generalbundesanwalt) syyttäjäviranomaisen 6.10.2009 päivätty syytekirjelmä, jossa se katsoo, että molemmat syytetyt ovat olleet 30.8.2002 alkaen 5.11.2008 tapahtuneeseen kiinni ottamiseensa saakka jäseniä DHKP/C:ssä, jonka tavoitteena on syytekirjelmän mukaan valtiollisen järjestyksen horjuttaminen Turkissa aseellisen taistelun avulla. Heidän tutkintavankeutensa perustui tähän oletettuun kuulumiseen ulkomailla olevaan terroristiryhmään.

34. Edelleen mainitun syytekirjelmän mukaan koko sen ajan, jonka syytetyt olivat kuuluneet DKHP-C:hen, he olivat johtaneet kyseisen järjestön yksittäisiä maantieteellisiä alajaostoja (”Bölge”) Saksassa ja heidän päätehtävänään oli ollut hankkia kyseiselle ryhmittymälle varoja, järjestää vuosittain kampanjoita lahjoitusten keräämiseksi ryhmittymän hyväksi ja siirtää näin kerätyt lahjoitukset sen ylimmälle johdolle. Lisäksi heillä oli syytekirjelmän mukaan ollut merkittävä rooli tapahtumien järjestämisessä ja toteuttamisessa sekä puolueen julkaisujen myymisessä tulojen keräämiseksi DHKP-C:lle, ja he olivat myös siirtäneet nämä varat järjestölle. Syytetyt olivat olleet koko ajan tietoisia siitä, että näin kerätyt varat käytettäisiin ainakin osittain järjestön terroritoiminnan rahoittamiseen.

35. Toisen syytetyn tehtäviin on kuulunut lisäksi sopivien kuriirien valitseminen aseiden ja räjähteiden toimittamiseksi Turkkiin sekä leimasimien ja sinettien hankkiminen DHKP-C:n jäsenten henkilöllisyystodistusten väärentämistä varten.

36. Mainitussa syytekirjelmässä tarkoitetun ajanjakson aikana yksi syytetyistä on kirjelmän mukaan kerännyt vähintään 215 809 euroa ja toinen vähintään 105 051 euroa, jotka he ovat siirtäneet järjestölle.

37. Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa ilmeni epätietoisuutta, joka koski asetusta N:o 2580/2001.

38. Ensiksi se esittää, että tämän kannanoton 23–32 kohdassa mainitut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antamat tuomiot (jäljempänä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiot) herättävät epäilyksiä siltä osin kuin kyse on DHKP-C:n asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon merkitsemisen pätevyydestä.

39. Se toteaa kuitenkin, että Generalbundesanwaltin syytekirjelmässä väitetään yhtäältä, että DHKP-C:n merkitseminen luetteloon on ollut ”tehokas” alusta alkaen, koska sitä ei ole todettu pätemättömäksi oikeudenkäynnissä, ja toisaalta, että vaikka oletettaisiin, ettei tätä merkitsemistä ole alkujaan toteutettu pätevällä tavalla, asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanoa koskeva muutettu menettely, jota käytettiin päätöksen 2007/445 tekemiseen, on korjannut sen taannehtivasti.

40. Generalbundesanwaltin mukaan toinen syytetyistä väittää kuitenkin, että DHKP-C:n sisällyttäminen luetteloon on pätemätön ainakin siltä osin kuin se koskee kyseessä olevaa menettelyn muuttamista edeltävää aikaa ja että näin ollen tällainen merkitseminen ei voinut toimia perusteena niiden tosiseikkojen rangaistavuudelle, joista häntä syytetään, huolimatta siitä, että asianomainen järjestö ei ollut nostanut kannetta luetteloon merkitsemisestään.

41. Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy asetuksen N:o 2580/2001 sovellettavuudesta henkilöön, joka on itse mainitun asetuksen 2 artiklan 3 kohdan nojalla laadittuun luetteloon merkityn järjestön jäsen, jos hän luovuttaa tällaiselle järjestölle varoja, muita rahoituksen lähteitä tai taloudellisia resursseja, myötävaikuttaa tällaiseen luovutukseen tai osallistuu toimenpiteisiin kyseisen asetuksen 2 artiklan kiertämiseksi.

42. Jos asetuksen N:o 2580/2001 henkilöllisen soveltamisalan oletetaan kattavan luetteloon merkityn järjestön jäsenet, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on kolmanneksi epävarma siitä, kuuluvatko varojen vastaanottaminen sellaisen henkilön toimesta, joka on vastuussa lahjoitusten keräämisestä, ja niiden siirtäminen edelleen järjestön sisällä kyseisen asetuksen 2 ja 3 artiklan aineelliseen soveltamisalaan.

43. Asiaan liittyvien erilaisten epävarmojen seikkojen vuoksi Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksa) päätti esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”1) Kun otetaan mahdollisesti huomioon – – päätöksellä 2007/445 – – muutettu menettely, onko – – asetuksen – – N:o 2580/2001 – – 2 artiklaan perustuvan luetteloon sisällyttämisen katsottava olevan alusta asti tehokas sellaisen yhteisön osalta, joka ei ole nostanut kannetta itseään koskevista päätöksistä, siinäkin tapauksessa, että luetteloon sisällyttäminen on tehty niin, että on loukattu perustavanlaatuisia menettelyllisiä takeita?

2) Onko – – asetuksen – – N:o 2580/2001 2 ja 3 artiklaa tulkittava siten, että varojen, muiden rahoituksen lähteiden ja taloudellisten resurssien luovuttaminen asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainitun oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön käyttöön, myötävaikuttaminen tällaiseen tukeen tai osallistuminen asetuksen 2 artiklan kiertämiseksi toteutettaviin toimenpiteisiin saattaa olla kyseessä myös silloin, kun luovuttava henkilö on itse tällaisen oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön jäsen?

3) Onko – – asetuksen – – N:o 2580/2001 2 ja 3 artiklaa tulkittava siten, että varojen, muiden rahoituksen lähteiden ja taloudellisten resurssien luovuttaminen asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainitun oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön käyttöön, myötävaikuttaminen tällaiseen tukeen tai osallistuminen asetuksen 2 artiklan kiertämiseksi toteutettaviin toimenpiteisiin saattaa olla kyseessä myös silloin, kun luovutettava rahoituksen lähde on jo (laajemmassa mielessä) oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön käytettävissä?”

III Menettely unionin tuomioistuimessa

44. Ennakkoratkaisupyyntö, joka on päivätty 21.12.2009, saapui unionin tuomioistuimeen 29.12.2009. Tässä pyynnössä viitattiin SEUT 267 artiklan neljänteen kohtaan.

45. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaati 5.2.2010 päivätyllä erillisellä kirjelmällä, joka saapui unionin tuomioistuimen kirjaamoon 11.2.2010, unionin tuomioistuinta käsittelemään ennakkoratkaisupyynnön nopeutetussa menettelyssä. Se ilmoitti vaatimuksensa tueksi, että se oli aloittanut rikosoikeudenkäynnin syytettyjä vastaan 25.1.2010 antamallaan määräyksellä ja määrännyt istuntoja ajaksi 11.3.–31.8.2010. Se esitti, että kun otetaan huomioon tämän rikosoikeudellisen menettelyn ennakoitavissa oleva kesto ja ennakkoratkaisukysymysten merkitys pääasialle, näihin kysymyksiin on saatava vastaus erittäin kiireellisesti.

46. Unionin tuomioistuimen presidentin 1.3.2010 antamalla määräyksellä asia päätettiin käsitellä nopeutetussa menettelyssä.

47. Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Generalbundesanwalt, E, F, Ranskan hallitus, neuvosto ja komissio. Ranskan hallitusta lukuun ottamatta nämä osapuolet myös esittivät suulliset lausumansa 12.5.2010 pidetyssä istunnossa.

IV Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

A Alustavat huomautukset

48. Aluksi on aiheellista tarkastella lyhyesti asetuksen N:o 2580/2001 roolia pääasian rikosoikeudenkäynnissä ja syytettyjä vastaan nostettujen syytteiden oikeudellista kehystä luonnehtivaa rikosoikeudellisten ja muiden kuin rikosoikeudellisten, kansallisten ja yhteisön normien limittymistä keskenään. Seuraavaksi on syytä pohtia unionin tuomioistuimelle esitetyn ennakkoratkaisukysymyksen laajuutta.

1. Asetuksen N:o 2580/2001 rooli pääasian rikosoikeudenkäynnissä

49. On totta, kuten Generalbundesanwalt korostaa, etteivät asetuksen N:o 2580/2001 säännökset eivätkä neuvoston tämän asetuksen 2 artiklan 3 kohdan täytäntöön panemiseksi toteuttamat toimenpiteet ole luonteeltaan rikosoikeudellisia.( )

50. Tässä asetuksessa ei myöskään velvoiteta, ainakaan muodollisesti, rankaisemaan kansallisella tasolla siinä säädettyjen sääntöjen noudattamatta jättämisestä. Nimittäin sen 9 artiklassa, jossa säädetään, että kunkin jäsenvaltion on määriteltävä tämän asetuksen säännösten rikkomisesta määrättävät seuraamukset, todetaan vain, että näiden seuraamusten on oltava ”tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia”.

51. Saksan lainsäätäjän tekemällä viittauksella asetuksen N:o 2580/2001 säännökset, joita on täydennetty neuvoston tekemillä päätöksillä tämän asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun luettelon laatimisesta ja sen pitämisestä ajan tasalla, kuitenkin määrittävät osaltaan sen rikosoikeuden säännöksen sisältöä, johon pääasian oikeudenkäynnissä syytettyjä vastaan esitetty syytekirjelmä perustuu. Tätä järjestelyä on kuvattu tämän säännöksen tekstissä.

52. Kuten edellä on käynyt ilmi,( ) AWG:n 34 §:n 4 momentin käsiteltävänä olevan asian tosiseikkoihin ajallisesti sovellettavissa eri versioissa säädetään ainoastaan vankeusrangaistuksesta (jonka pituus tämän pykälän 7.4.2006 asti sovelletun version mukaan on vähintään kaksi vuotta ja sen jälkeen sovellettavan version mukaan 6 kuukautta–5 vuotta) sekä täsmennetään, että tätä rangaistusta sovelletaan kaikkiin henkilöihin, ”jotka toimivat sellaisen – – yhteisöjen toimen vastaisesti, jonka tarkoituksena on rajoittaa ulkomaankauppaa ja panna täytäntöön – – turvallisuusneuvoston Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla määräämä taloudellinen sanktio” (kyseessä on 7.4.2006 asti sovellettu versio), tai kaikkiin henkilöihin, jotka rikkovat ”yhteisöjen toimen mukaista – – kieltoa viedä, myydä, toimittaa, luovuttaa käyttöön, siirtää, tarjota palvelua, investoida, tukea tai kiertää tätä kieltoa, jolla pannaan täytäntöön – – neuvoston päättämä taloudellinen sanktio yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla” (kyseessä on 7.4.2006 jälkeen sovellettava versio).

53. Saksan lainsäätäjä on siis AWG:n 34 §:n 4 momentissa turvautunut järjestelyyn, jossa rangaistavuudesta säädetään viittauksella. Näin ollen on niin, kuten Generalbundesanwalt toteaa unionin tuomioistuimelle toimittamissaan kirjallisissa huomautuksissa, että ”Saksan oikeuden mukaan [pääasian] kyseisten seikkojen rangaistavuus johtuu tästä säännöksestä ja niistä [unionin] säädöksistä, joihin siinä viitataan, toisin sanoen asetuksesta N:o 2580/2001 yhdessä neuvoston eri päätösten kanssa”, joilla DHKP-C:n nimi on merkitty tämän asetuksen 2 artiklassa tarkoitettuun luetteloon ja säilytetty siinä.

54. Tarkemmin sanoen tällä viittauksella kyseiset unionin toimet määrittelevät rangaistavan toiminnan kokonaisuudessaan, eivät ainoastaan yhtä tunnusmerkkiä tai oikeudellista taikka tosiasiallista edellytystä. Kuten jäljempänä ilmenee, tämä toteamus vaikuttaa siihen, millainen vastaus ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on annettava.

2. Unionin tuomioistuimelle esitetyn kysymyksen laajuus

55. Ensimmäisellä kysymyksellä, sellaisena kuin se on muotoiltu, näytetään tiedusteltavan unionin tuomioistuimelta ainoastaan sellaisen järjestön asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon sisällyttämisen tehokkuudesta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioiden valossa, joka ei ole riitauttanut neuvoston päätöksiä, joilla se on sisällytetty tähän luetteloon. Tämänsuuntaisesti tulkiten Ranskan hallitus väittää unionin tuomioistuimelle esittämissään kirjallisissa huomautuksissa, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole tiedustellut DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevien päätösten pätevyydestä.

56. Tällainen tulkinta, johon neuvosto yhtyi suullisessa käsittelyssä, ei mielestäni kuitenkaan ole oikea, kun otetaan huomioon, mitä ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyssä päätöksessä on esitetty kokonaisuudessaan.

57. Ensinnäkin se, että kysymys on muotoiltu puhumalla tehokkaista (wirksam) toimista eikä toimien pätevyydestä (Gültigkeit), johtuu ilmeisesti siitä, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pohtii samanaikaisesti asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan mukaiseen luetteloon sisällyttämistä koskevan menettelyn muuttamisen seurauksia ja erityisesti, kuten ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen perusteluissa on selvitetty, sitä mahdollisuutta, että päätös 2007/445, jolla tämä muutos tehtiin, on korjannut nämä toimet taannehtivasti.

58. Toiseksi ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdystä päätöksestä ilmenee, että kysymys niiden toimien, joilla DHKP-C merkittiin mainittuun luetteloon, pätevyydestä ja/tai olemassaolosta on tosiasiallisesti syytettyjen pääasian oikeudenkäynnin aikana esittämä.

59. Kolmanneksi ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen 40 kohdassa todetaan seuraavaa: ”ennakkoratkaisupyynnön esittäneen jaoston mielestä ennakkoratkaisupyyntöä, joka esitetään unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan ja toisen kohdan nojalla, ei pidä jättää tutkimatta sillä perusteella, että DHKP-C ei ole riitauttanut sitä vastaan tehtyjä päätöksiä asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan nojalla”. Tämän toteamuksen jälkeen seuraa muun muassa arviointi siitä, voidaanko käsiteltävänä olevaan asiaan soveltaa periaatteita, jotka yhteisöjen tuomioistuin esitti asiassa TWD Textilwerke Deggendorf antamassaan tuomiossa,( ) johon palaan myöhemmin. Tämä toteamus ja sitä seuraava arviointi olisivat olleet tarpeettomia, jos ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen ei olisi ollut tarkoitus tiedustella unionin tuomioistuimelta kyseisten toimien lainmukaisuudesta.

60. Unionin tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin erottaa kansallisen tuomioistuimen sille toimittamasta aineistosta ne unionin oikeuden alaan kuuluvat oikeudelliset seikat, jotka oikeudenkäynnin kohde huomioon ottaen edellyttävät pätevyyden arvioimista.( )

61. Edellä esitetyn perusteella on siis katsottava, että ensimmäisellä kysymyksellään Oberlandesgericht Düsseldorf pyytää unionin tuomioistuinta pääasiallisesti arvioimaan – ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioiden valossa – sellaisten neuvoston toimien tehokkuutta ja pätevyyttä, jotka on toteutettu ennen kuin päätös 2007/445 on tehty ja joissa jokin järjestö, tässä tapauksessa DHKP-C, joka ei ole riitauttanut tuomioistuimessa näitä toimia, on ensin sisällytetty asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon ja sitten edelleen säilytetty siinä, kun otetaan tarvittaessa huomioon päätöksen 2007/445 mukanaan tuomat muutokset luetteloon merkitsemisen yksityiskohtaisiin sääntöihin.

62. Tämän viimeksi mainitun päätöksen pätevyydestä sitä vastoin ei ole esitetty mitään kysymystä huolimatta siitä, mitä F:n kirjallisista huomautuksista näyttää ilmenevän. Missään määräyksen kohdassa ei nimittäin esitetä vähäisintäkään epäilystä tämän toimen lainmukaisuudesta.

B Asian arviointi

1. Ennen päätöksen 2007/445 voimaantuloa toteutettujen DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden tehokkuus

63. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin toimielinten toimia koskee pääsääntöisesti pätevyysolettama ja kyseisillä toimilla on näin ollen oikeusvaikutuksia niin kauan kuin niitä ei ole peruutettu, kumottu kumoamiskanteen johdosta tai todettu pätemättömiksi ennakkoratkaisupyynnön tai lainvastaisuusväitteen seurauksena.( )

64. Käsiteltävänä olevan asian tilanteessa voimme jo pohtia sitä, koskeeko tämä olettama myös sellaisia toimia, joiden sääntöjenvastaisuus on todettu suoran kanteen yhteydessä – kuten on tapahtunut osalle DHKP-C:n kyseiseen luetteloon merkitsemistä koskeville päätöksille –, vaikka tällainen toteaminen ei ole johtanut niiden kumoamiseen kuin siltä osin kuin tämä sääntöjenvastaisuus, joka koskee tointa kokonaisuudessaan,( ) vahingoittaa kanteen nostanutta asianosaista.( ) Annettavasta vastauksesta huolimatta toimella, myös sellaisella, jota rasittaa lainvastaisuus, on vaikutuksia, jos se on omiaan niitä tuottamaan, niin kauan kuin toimen toteuttanut viranomainen ei ole sitä kumonnut, peruuttanut tai muuttanut tai sitä ei ole kumottu sen laillisuutta koskevan tuomioistuinvalvonnan yhteydessä.

65. Tässä tapauksessa on kiistatonta, ettei järjestö, johon syytetyt kuuluvat, ole koskaan riitauttanut varojen jäädyttämistä koskevia päätöksiä.

66. Lisäksi on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioilla kumottiin sen valvonnan kohteena olleet toimet ainoastaan siltä osin kuin ne koskivat kantajia. Näillä tuomioilla ei näin ollen voinut olla mitään vaikutusta tällaisiin toimiin siltä osin kuin ne koskivat muita kuin mainittuja asianosaisia eikä ainakaan muihin toimiin, vaikka näissä olisikin ensimmäisen asteen tuomioistuimen toteamien virheiden kanssa yhtäläisiä tai niihin rinnastettavissa olevia virheitä.

67. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on kuitenkin myös niin, että pätevyysolettaman periaatteesta poiketen sellaisilla toimilla, joihin liittyvän lainvastaisuuden vakavuus on niin ilmeinen, ettei sitä voida mitenkään hyväksyä yhteisön oikeusjärjestyksessä, ei voida katsoa olleen minkäänlaista, edes väliaikaista oikeusvaikutusta, ja niitä on siis pidettävä oikeudellisesti mitättöminä. Tämän poikkeuksen tarkoituksena on säilyttää tasapaino kahden sellaisen perustavanlaatuisen mutta joskus vastakkaisen vaatimuksen välillä, jotka oikeusjärjestyksen on täytettävä, eli oikeussuhteiden vakauden ja legaliteettiperiaatteen kunnioittamisen välillä.( ) Tämän saman oikeuskäytännön mukaan on niin, että koska Euroopan unionin toimielinten toimen mitättömäksi toteamisen seuraukset ovat vakavia, on selvää, että oikeusvarmuussyistä tällainen toteamus voidaan tehdä ainoastaan aivan poikkeuksellisissa tilanteissa.( )

68. Syytetyt väittävät unionin tuomioistuimelle esittämissään huomautuksissa tämän oikeuskäytännön perusteella, että neuvoston päätöstä, joka koski DHKP-C:n merkitsemistä asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon, ja sitä seuranneita toimia, joilla kyseisen järjestön nimi säilytettiin tässä luettelossa, on ainakin päätöksen 2007/445 voimaantuloon asti pidettävä oikeudellisesti mitättöminä.

69. En ole tästä samaa mieltä.

70. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioissa määriteltyjä menettelyä ja muotoa koskevien virheiden – joista ensimmäinen liittyi perusoikeuksiin kuuluviin puolustautumisoikeuksiin ja toinen perustelujen puuttumiseen, jonka vuoksi toimeen ei voitu kohdistaa tuomioistuinvalvontaa – objektiivisesta vakavuudesta huolimatta edellä mainitussa oikeuskäytännössä vahvistetut erittäin tiukat edellytykset eivät näet mielestäni täyty käsiteltävänä olevassa asiassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi todennut tämänsuuntaisesti asiassa OMPI I kantajan nostaman toisen kumoamiskanteen yhteydessä.( )

71. Edellä esitetystä seuraa, että päätöstä 2007/445 edeltäneillä neuvoston toimilla, joilla DHKP-C on ensin merkitty asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon ja sittemmin edelleen säilytetty siinä, on ollut vaikutuksia niiden voimaantulosta lähtien niiden korvaamiseen asti, sillä niillä jäädytettiin tämän järjestön varat keskeytyksettä 3.5.2002 alkaen, jolloin päätös 2002/334 tuli voimaan, 29.6.2007 asti, jolloin julkaistiin päätös 2007/445, jolla kumottiin päätös 2006/379.

72. Tästä seuraa, että näillä toimilla on ollut oikeusvaikutuksia osalla sitä ajanjaksoa, jolloin jatkettu rikkominen, josta syytettyjä vastaan aloitetuissa menettelyissä on kyse, on tapahtunut.

73. Ranskan hallitus kirjallisissa huomautuksissaan ja neuvosto istunnossa pitämässään puheenvuorossa pyysivät unionin tuomioistuinta pääasiallisesti pitäytymään tällaisessa toteamuksessa vastauksessaan ensimmäiseen kysymykseen.

74. Mielestäni tällaista ratkaisua ei pidä tehdä, koska sillä ei voida antaa tyhjentävää vastausta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksiin, jotka koskevat, kuten tämän kannanoton 56–60 kohdasta ilmenee, DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden tehokkuuden lisäksi myös niiden lainmukaisuutta.

75. On siis syytä suorittaa tällainen lainmukaisuuden tutkinta.

2. Ennen päätöksen 2007/445 voimaantuloa toteutettujen DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden pätevyys

76. Generalbundesanwalt ja komissio katsovat huomautuksissaan, että syyt, jotka liittyvät pääasiallisesti oikeusvarmuuteen ja riitauttamatta jätettyjen toimien lopullisuuteen, estävät unionin tuomioistuinta ratkaisemasta tässä ennakkoratkaisumenettelyssä kyseisten toimenpiteiden pätevyyteen liittyvää kysymystä.

77. Ennen näihin toimenpiteisiin liittyvien virheiden käsittelyä (jäljempänä kohta c) on siis aiheellista ensiksi tarkastella, ovatko nämä eri perustelut perusteltuja (jäljempänä kohta a).

78. Seuraavaksi on syytä pohtia seurauksia, joita päätöksen 2007/445 voimaantulolla on aikaisempien varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden pätevyydelle (jäljempänä kohta b).

a) Olosuhteet, jotka estävät unionin tuomioistuinta suorittamasta pätevyyden arviointia käsiteltävänä olevassa asiassa

i) Se, että syytetyt eivät ole riitauttaneet kyseisiä varojen jäädyttämistä koskevia toimenpiteitä

79. Vaikka SEUT 263 artiklan mukaisen kumoamiskanteen ja SEUT 267 artiklan mukaisen pätevyyden arviointia koskevan ennakkoratkaisupyynnön osalta on säädetty itsenäisistä oikeussuojakeinoista, joita koskevat omat tutkittavaksi ottamisen edellytykset, unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö on kuitenkin tuonut poikkeuksia tähän sääntöön.

80. Täten asiassa TWD Deggendorf Textilwerke( ) yhteisöjen tuomioistuin muistuttaa oikeuskäytännöstä, jonka mukaan jäsenvaltio, joka ei riitauta sille osoitettua päätöstä määräajan kuluessa, ei voi asettaa tämän päätöksen pätevyyttä kyseenalaiseksi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä, ja katsoo, että sellaisella tuensaajalla, jonka tuki on ollut komission SEUT 108 artiklan perusteella tekemän päätöksen kohteena ja joka olisi voinut riitauttaa tämän päätöksen mutta ei ole sitä tehnyt määräajan kuluessa, ei ole mahdollisuutta asettaa päätöksen lainmukaisuutta kyseenalaiseksi kansallisissa tuomioistuimissa tämän päätöksen kansallisista täytäntöönpanotoimenpiteistä nostetun kanteen yhteydessä. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tällä prekluusiovaikutuksella pyritään turvaamaan oikeusvarmuus estämällä se, että oikeusvaikutuksia tuottavat yhteisön toimet asetetaan yhä uudelleen ja uudelleen kyseenalaiseksi. Jos tällaisissa olosuhteissa asianomainen voisi kansallisessa tuomioistuimessa vastustaa päätöksen täytäntöönpanoa vetoamalla päätöksen lainvastaisuuteen, hänelle annettaisiin näin oikeus kiertää se, että päätöksestä on tullut lainvoimainen asianomaiseen nähden kanteen nostamiselle asetetun määräajan päätyttyä.

81. Tämän oikeuskäytännön mukaan ei ainoastaan henkilö, jolle päätös on osoitettu, vaan myös SEUT 263 artiklan mukaisesti kaikki luonnolliset tai oikeushenkilöt, joita päätös koskee suoraan ja erikseen vaikka se ei ole niille osoitettu, voivat menettää oikeutensa vedota kyseisen päätöksen lainvastaisuuteen esittämällä ennakkoratkaisupyynnön, joka koskee pätevyyden arviointia. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan sama koskee yksityistä oikeussubjektia, joka ei ole riitauttanut määräajan kuluessa asetusta, jota on pidettävä hänen osaltaan yksittäistapausta koskevana päätöksenä.( )

82. Kuitenkin on niin, että jotta prekluusiovaikutukseen voitaisiin vedota konkreettisesti sellaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä vastaan, joka vetoaa kansallisessa tuomioistuimessa unionin toimen lainvastaisuuteen, tämän henkilön on pitänyt epäilyksettä voida vaatia kyseisen toimen kumoamista SEUT 263 artiklan nojalla,( ) jolloin tällaisen kanteen tutkittavaksi ottamisen on siis ilmettävä selvästi.

83. Tämä vaatimus johtuu unionin tuomioistuimen SEUT 277 artiklan perusteella vahvistamasta yleisestä periaatteesta, jolla pyritään takaamaan se, että kaikilla henkilöillä on tai on ollut mahdollisuus riitauttaa yhteisön toimi, joka on perustana heille vastaiselle päätökselle.( )

84. Tässä tapauksessa asiassa TWD Textilwerke Deggendorf annettuun tuomioon perustuvan oikeuskäytännön mukaiseen prekluusiovaikutukseen ei mielestäni voida vedota syytettyjä vastaan.

85. Ensinnäkin ja yleisesti voidaan pohtia sitä, voidaanko tällaista prekluusiota soveltaa silloin, kun sillä rajoitetaan rikoksesta epäillyn mahdollisuuksia puolustautua häntä vastaan esitettyjä syytteitä vastaan erityisesti nyt käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa tilanteessa, jossa vedotaan unionin sellaisten toimien lainvastaisuuteen, jotka tämän kannanoton 49–53 kohdassa kuvatulla järjestelyllä, jossa rangaistavuus perustuu viittaukseen, vaikuttavat sovelletun rikosoikeudellisen normin sisällön määrittämiseen.

86. Kuten julkisasiamies Jacobs on korostanut edellä mainitussa asiassa TWD Textilwerke Deggendorf antamassaan ratkaisuehdotuksessa, oikeusvarmuus ei ole ehdoton vaatimus.( ) Mielestäni sen ei pidä olla ensisijainen suhteessa oikeuteen olla joutumatta syytetyksi sellaisten toimien perusteella, jotka eivät ole sen oikeusjärjestyksen mukaisia, johon ne kuuluvat, etenkään silloin, kun tällainen lainvastaisuus liittyy perusoikeuksien ja olennaisten menettelymääräysten noudattamiseen.

87. Toiseksi ja joka tapauksessa edellä mainitussa oikeuskäytännössä vaaditut edellytykset eivät mielestäni täyty käsiteltävänä olevassa asiassa. Ei nimittäin ole ilmeistä, että syytettyjen DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevista neuvoston päätöksistä nostama kanne olisi voitu ottaa käsiteltäväksi SEUT 263 artiklan perusteella.

88. Ensinnäkin on kiistatonta, että heidän nimensä eivät ole koskaan olleet näillä toimilla laadituissa ja päivitetyissä luetteloissa.

89. Seuraavaksi ei ole lainkaan ilmeistä, olisiko näiden toimien riitauttaminen, johon he olisivat ryhtyneet omissa nimissään perustaen asiavaltuutensa ainoastaan kyseisen järjestön jäsenyyteen, otettu tutkittavaksi.( )

90. Lopuksi voidaan vielä epäillä sellaisen kanteen tutkittavaksi ottamista, jonka he olisivat nostaneet DHKP-C:n nimissä tämän järjestön edustajina. Tältä osin on syytä muistaa, että asiassa PKK ja KNK vastaan neuvosto antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kanteen nostamiseksi asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon merkityn järjestön nimissä on ”välttämätöntä osoittaa, että kyseessä olevalla järjestöllä on tosiasiassa tarkoituksena nostaa kanne ja että asianajajille, jotka väittävät toimivansa sen edustajina, on todella annettu tätä koskeva valtuutus”.( ) Tässä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin korostaa tarvetta välttää liiallista muodollisuutta sellaisten järjestöjen, jotka eivät ole oikeushenkilöitä, nostamien kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottamista koskevien menettelysääntöjen soveltamisessa, mutta toteaa kuitenkin, että käsiteltävänä olevassa asiassa on olemassa epäilys siitä, edustaako kanteen nostanut Osman Öcalan kantajana olevaa järjestöä pätevällä tavalla, koska hän ”esittelee itsensä asianajajille antamassaan valtakirjassa PKK:n entisenä jäsenenä, ilman muita osoituksia laillisesta perusteesta edustaa PKK:ta”. Tällainen epäily pystyttiin hälventämään vain erään valtuutetun asianajajan lausumilla, joiden mukaan PKK:n johtaja ja ”useat muut PKK:n ja sen seuraajan KADEK:n korkea-arvoiset edustajat” olivat antaneet hänen tehtäväkseen ajaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetulla kanteella vireille pantua asiaa.

91. Vaikka pääasiassa rikoksesta epäiltyjä syytetään siitä, että he ovat olleet DHKP-C:n jäseniä ja jopa tämän järjestön paikallisten yksiköiden johdon jäseniä, ennakkoratkaisun esittämisestä tehdystä päätöksestä ei kuitenkaan mitenkään ilmene, että heillä olisi ollut tässä järjestössä sellainen hallitseva asema, jonka perusteella he olisivat voineet väittää voivansa toimia sen nimissä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetun kanteen yhteydessä. Tästä määräyksestä sitä vastoin ilmenee, että heidän asemansa rajoittui lähinnä varojen etsimiseen järjestön toiminnan rahoittamiseksi.

92. Edellä esitetyn perusteella siis arvioin, että syytettyjen ei voida katsoa menettäneen edellä mainitussa asiassa TWD Textilwerke Deggendorf vahvistettujen periaatteiden mukaisesti oikeutta vedota kansallisessa tuomioistuimessa DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden lainvastaisuuteen rikosoikeudenkäynnissä, jossa heitä syytetään näiden toimenpiteiden rikkomisesta.

ii) Syytetyillä ei ole mahdollisuutta vedota DHKP-C:n menettelyllisten oikeuksien loukkaamiseen

93. Generalbundesanwalt ja komissio kiistävät syytettyjen oikeuden vedota lainvastaisuusväitteensä tueksi DHKP-C:n menettelyllisten oikeuksien loukkaamiseen. Erityisesti komissio väittää, että oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä SEUT 277 artiklaa on tulkittava siten, että syytettyjen kaltaiset kolmannet osapuolet eivät voi vedota sellaisiin perusteisiin, joihin vain henkilö, jota asia koskee suoraan ja erikseen, tässä tapauksessa DHKP-C, voi vedota SEUT 263 artiklan mukaisessa suorassa kumoamiskanteessa.

94. Mielestäni nämä perustelut eivät ole vakuuttavia.

95. Aluksi huomautan, että viittaus SEUT 277 artiklaan ei vaikuta asian kannalta merkitykselliseltä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan nimittäin tässä määräyksessä annettua mahdollisuutta vedota siihen, että asetusta ei sovelleta, ”voidaan käyttää vain liitännäisesti, kun oikeudenkäynti on aloitettu yhteisöjen tuomioistuimessa jonkin muun perustamissopimuksen määräyksen perusteella”.( ) Tästä seuraa, että koska SEUT 277 artiklaan ei voida vedota unionin tuomioistuimessa, jos siellä ei ole nostettu kannetta, tätä määräystä ei voida sellaisenaan soveltaa SEUT 267 artiklan mukaisen ennakkoratkaisumenettelyn yhteydessä. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut, viimeksi mainitussa artiklassa ”itsessään määrätään menettelystä, jossa voidaan ratkaista yhteisön säädöksen pätevyyttä koskeva kysymys, kun tällainen kysymys tulee esille kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa riita-asiassa”.( )

96. Komission esittämä väite näyttää olevan ristiriidassa sen toimivallan laajuuden kanssa, jonka unionin tuomioistuin katsoo itsellään olevan, kun kansallinen tuomioistuin pyytää siltä ennakkoratkaisua unionin toimielinten säädösten pätevyydestä SEUT 267 artiklan nojalla. Unionin tuomioistuimen mukaan tällainen toimivalta ei ole rajoitettu niiden perusteiden osalta, joiden nojalla kyseisen säädöksen pätevyys voidaan riitauttaa, ja siis ulottuu koskemaan kaikkia kyseisten toimien mahdollisia pätemättömyysperusteita.( )

97. Lisäksi käsiteltävänä olevan asian tilanteessa tällainen väite tarkoittaisi pääasiallisesti oikeusvarmuuden vaatimusten osalta sitä, että jätettäisiin huomioimatta syytettyjen oikeus puolustautua rikosoikeudenkäynnissä heitä vastaan puhuvia syytöksiä vastaan vetoamalla kaikin oikeudellisin perustein niiden säädösten lainvastaisuuteen, joiden perusteella syytteet on esitetty. Käsiteltävänä olevassa asiassa on niin, kuten edellä on todettu, että koska mikään ei estä syytettyjä vetoamasta DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden lainvastaisuuteen, heidän on mielestäni voitava vedota tällaisen lainvastaisuusväitteen tueksi kaikkiin perusteisiin, jotka voivat johtaa tällaisen lainvastaisuuden toteen näyttämiseen. Lisäksi kaikki – myös yksinomaan muotoa koskevat – virheellisyydet, joita DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden sääntöjenmukaisuuteen liittyy, ilmiselvästi vaikuttavat E:hen ja F:ään, koska heidän toimintansa luokitteleminen rangaistavaksi riippuu näistä toimenpiteistä.( )

98. Lisäksi on todettava, että komission esittämässä väitteessä ei oteta huomioon sitä, että valta pyytää unionin tuomioistuimelta säädöksen pätevyyteen liittyvää ratkaisua kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle. Vaikka edellä mainitussa asiassa TWD Textilwerke Deggendorf annetussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on pääasiallisesti hyväksynyt sen, että tämä valta on rajoitettu siinä tapauksessa, että asianosainen, joka hyötyy säädöksen julistamisesta pätemättömäksi, ei ole riitauttanut sitä suoraan, vaikka se olisi epäilyksettä ollut oikeutettu tekemään niin,( ) tästä ei missään tapauksessa ole kyse syytettyjen tapauksessa, kuten edellä on osoitettu.

99. Ei pidä myöskään unohtaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioissa on todettu myös riidanalaisten toimien perustelujen puuttuminen. Jos oletetaan, että sama virhe koskee myös DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevia toimenpiteitä, siitä olisi pääteltävä, että syytettyjen, joilla ei ollut tiedossaan syitä, joiden johdosta neuvosto on sisällyttänyt tämän järjestön luetteloon, on vaikea riitauttaa tällaisen merkitsemisen perusteltavuutta vetoamalla esimerkiksi neuvoston tekemiin arviointivirheisiin.( )

100. Komissio väittää myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut perusteluvelvollisuuden rikkomisen kantajina olleiden järjestöjen osalta – mutta ei yleisesti –, ja vastaavasti DHKP-C:n puolustautumisoikeuksia on loukattu ainoastaan suhteessa kyseiseen järjestöön.

101. Ensinnäkin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antamien tuomioiden( ) perustelujen pohjalta tällainen väite on mielestäni kiistanalainen.

102. Jos toiseksi oletetaan, että on mahdollista väittää, että tällainen virheellisyys, jos sellainen todetaan käsiteltävänä olevassa asiassa, olisi olemassa ainoastaan suhteessa DHKP-C:hen, käsiteltävänä olevassa asiassa on kuitenkin niin, että se, että kyseisen järjestön luetteloon sisällyttämisen perustelut puuttuvat kokonaan, rajoittaa tosiasiassa syytettyjen mahdollisuutta riitauttaa tällaisen sisällyttämisen perusteltavuus( ) ja näin ollen puolustautua heitä vastaan esitettyjä syytöksiä vastaan.

103. Lopuksi on niin, että jos oletetaan, kuten komissio väittää, että syytetyillä ei ollut oikeutta vedota lainvastaisuusväitteensä yhteydessä DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevien päätösten perustelujen puuttumiseen, ja jos edes ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella ei ole sellaista valtaa, mikään ei sitä vastoin estä unionin tuomioistuinta ottamasta esiin ja toteamasta kyseistä virheellisyyttä viran puolesta sen pätevyysharkinnan yhteydessä, joka sillä esillä olevassa ennakkoratkaisumenettelyssä on.( )

iii) Kyseessä olevien varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden kumoaminen

104. Vaikka yksikään käsittelyyn osallistuneista osapuolista ei ole nimenomaisesti ottanut esille tätä kysymystä, voidaan kuitenkin kysyä, vaikuttaako se, että kyseessä olevat säädökset eivät ole enää voimassa ja että ne on tällä välin kumottu ja korvattu muilla säädöksillä päätöksen 2007/445 voimaantuloon asti, jotenkin unionin tuomioistuimen toimivaltaan lausua näiden säädösten pätevyydestä SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan nojalla.

105. Tähän kysymykseen on mielestäni vastattava kieltävästi. Tältä osin riittää, kun todetaan, että säädöksen kumoaminen toisella ei vastaa sen kumoamista tai julistamista pätemättömäksi ennakkoratkaisumenettelyssä, sillä se ei merkitse säädöksen toteamista lainvastaiseksi ja sen vaikutus on lähtökohtaisesti ex nunc, kun kumoamisen tai pätemättömäksi julistamisen vaikutus on ex tunc. Ainoastaan viimeksi mainituissa tapauksissa toimi katsotaan SEUT 264 artiklan mukaisesti kumotuksi.

106. Lisäksi se, että yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvontaan saatetut säädökset oli kumottu, ei estänyt niitä lausumasta niiden laillisuudesta kumoamiskanteen yhteydessä, kun ne olivat ensin korostaneet, että säädösten kumoamisesta huolimatta niillä oli sitovia oikeusvaikutuksia, jotka vaikuttivat kantajien etuihin muuttamalla heidän oikeudellista asemaansa, ja että näin ollen heillä oli edelleenkin intressi saada todetuksi niiden lainvastaisuus.( )

107. Se, että käsiteltävänä oleva asia on saatettu unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan eikä SEUT 263 artiklan nojalla, ei edellytä muunlaista ratkaisua. Sitä vastoin unionin tuomioistuimen harjoittama valvonta on käsiteltävänä olevassa asiassa välttämätöntä sitäkin suuremmalla syyllä, koska kyseessä olevien säädösten vaikutukset jatkuvat niiden kumoamisesta huolimatta, kuten syytettyjä vastaan nostetut syytetoimet osoittavat, ja koska syytetyt ovat vedonneet niiden lainvastaisuuteen puolustautuessaan heitä vastaan esitettyjä syytteitä vastaan.

b) Päätöksen 2007/445 mukaiset luetteloon sisällyttämistä koskevan menettelyn muuttamisen seuraukset

108. Kuten olen edellä todennut, noudattaakseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioita neuvosto muutti päätöksestä 2007/445 alkaen asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon sisällyttämiseen liittyvää menettelyä.

109. Generalbundesanwalt, neuvosto ja komissio katsovat, että tällä päätöksellä korjattiin taannehtivasti aiemmat varojen jäädyttämistä koskevat päätökset.

110. En ole tästä samaa mieltä.

111. Jos oletetaan, että sellaiset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamien virheellisyyksien kaltaiset virheet voidaan korjata taannehtivasti, päätöksen 2007/445 johdanto-osan perustelukappaleista käy ilmi, että tällainen korjaaminen olisi koskenut korkeintaan päätöksiä 2006/379/EY ja 2006/1008/EY, joiden osalta neuvosto on tosiasiassa toimittanut jälkikäteen asianomaisille henkilöille, ryhmille ja järjestöille perustelut, joissa selvitetään, miksi ne on sisällytetty kyseiseen luetteloon.( )

112. Muilta osin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 25.4.2007 julkaistusta ilmoituksesta( ) käy ilmi, että ryhmät ja järjestöt voivat pyytää neuvostolta perustelut niiden merkitsemiselle asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan mukaiseen luetteloon, minkä tarkoituksena on antaa niille mahdollisuus esittää huomautuksia neuvoston aikomuksesta ”säilyttää” asianomaisten nimet tässä luettelossa. Mahdollisuus pyytää, että ”päätöstä sisällyttää ne kyseessä olevaan listaan harkitaan uudelleen”, ei sekään näytä antavan asianomaisille oikeutta riitauttaa kaikki peräkkäiset päätökset, joissa niiden nimet on sisällytetty ja säilytetty luettelossa.

113. Tässä tilanteessa on kuitenkin syytä pohtia, onko päätöksellä 2007/445 kuitenkin taannehtiva vaikutus, vaikka siinä ei säädetä, että aikaisemmat varojen jäädyttämistä koskevat mahdollisesti virheelliset päätökset korjataan jälkikäteen.

114. Arvioidessaan päätöksen 2007/445 yhteensopivuutta asiassa OMPI I annetun tuomion kanssa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei hylännyt tätä mahdollisuutta( ) ja katsoi, että oli mahdollista soveltaa analogisesti oikeuskäytäntöä, jonka mukaan silloin, kun toimi on kumottu muoto- tai menettelyvirheen perusteella, kyseisellä toimielimellä on oikeus toteuttaa uudestaan samanlainen toimi noudattaen tällä kertaa kyseisiä muoto- ja menettelysääntöjä ja myös antaa tälle toimelle taannehtiva vaikutus, jos tämä on tarpeen yleistä etua koskevan tavoitteen saavuttamiseksi ja jos niiden, joita asia koskee, perusteltua luottamusta kunnioitetaan asianmukaisesti.( )

115. Vaikka oletettaisiin, että päätökseen 2007/445 liittyy tällainen vaikutus, mikä ei kuitenkaan mitenkään käy ilmi sen johdanto-osan perustelukappaleista, siihen ei mielestäni voida vedota syytettyjä vastaan pääasian oikeudenkäynnin yhteydessä.

116. Tällaisen tuloksen esteenä on nimittäin rikoslain taannehtivuuskiellon periaate, joka on seurausta nullum crimen, nulla poena sine lege ‑periaatteesta, joka on vahvistettu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 7 artiklassa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklassa.

117. Tällaista periaatetta sovelletaan myös lain säännöksiin, jotka eivät itsessään ole rikosoikeudellisia mutta jotka vaikuttavat, kuten käsiteltävänä olevassa asiassa asetus N:o 2580/2001 ja DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevat neuvoston päätökset, rikosoikeuden säännöksen sisällön määrittämiseen.

118. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on viitannut tähän periaatteeseen vastaavassa asiayhteydessä sen pois sulkemiseksi, että yhteisön asetuksen säännöksen taannehtivuudella voitaisiin jälkikäteen perustella se, että on määrätty rikosoikeudellisia seuraamuksia sellaisen kansallisen toimen perusteella, joka oli pätemätön siksi, että se oli yhteensoveltumaton yhteisön oikeuden kanssa.( ) Myös asiassa Fedesa ym. antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on vastaavasti todennut, että aiemman direktiivin kumoamisen jälkeen annetun direktiivin säännösten taannehtivuus ”ei voi toimia perustana rikosoikeudenkäynnille, joka on pantu vireille kansallisen oikeuden säännösten perusteella, jotka on annettu kumotun direktiivin täytäntöön panemiseksi ja jotka perustuvat yksinomaan tähän direktiiviin”.( )

c) Ennen päätöksen 2007/445 voimaantuloa toteutettujen DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden pätevyyteen vaikuttavien virheellisyyksien olemassaolo

119. On kiistatonta, että päätöksen 2007/445 voimaantuloon asti asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun luettelon laatimismenettelyssä ei säädetty minkäänlaisesta menettelystä asianomaisia yksityishenkilöitä ja yhteisöjä vastaan puhuvien seikkojen, joihin niiden sisällyttäminen mainittuun luetteloon perustuu, antamisesta näille tiedoksi.( ) Lisäksi tällaista tiedoksi antamista ei edellytetty myöskään luetteloon merkitsemisen jälkeen.

120. Istunnossa neuvosto vahvisti nämä seikat siltä osin kuin kyse on päätöstä 2007/445 edeltäneistä DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevista toimenpiteistä.

121. On myös kiistatonta, että yhtäkään ennen päätöksen 2007/445 voimaantuloa asetuksen N:o 2580/2001 mukaisesti toteutettua varojen jäädyttämistä koskevaa toimenpidettä ei ollut perusteltu, että mainittujen päätösten johdanto-osien perustelukappaleissa oli käytetty ainoastaan yleisiä ja vakiomuotoisia sanamuotoja ja että, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asiassa OMPI I annetussa tuomiossa todennut, tällainen virhe estää kokonaan sellaisten toimien aineellisen tuomioistuinvalvonnan.

122. Mutta kuten olen jo esittänyt, mainitussa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että tällaiset virheellisyydet vaikuttivat sen valvonnan kohteena olevien toimien lainmukaisuuteen. Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi neuvoston asetuksen N:o 881/2002( ) mukaisesti tekemien varojen jäädyttämistä koskevien päätösten lainmukaisuuden arvioinnin yhteydessä tehnyt samankaltaisen päätelmän, joka perustui puolustautumisoikeuksien ja tehokkaan oikeussuojan periaatteen loukkaamiseen.( )

123. Tästä seuraa, että kaikissa neuvoston päätöksissä, joilla jäädytettiin DHKP-C:n varoja päätöksen 2007/445 voimaantuloon asti, oli virheellisyyksiä, jotka vaikuttivat niiden pätevyyteen.

3. Vastaus ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen

124. Ennen päätöksen 2007/445 voimaantuloa toteutettujen DHKP-C:n varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden lainvastaisuuden toteamiseen liittyvien seurausten osalta on muistettava, että samoin kuin kumoamistuomion yhteydessä, SEUT 264 artiklan toisen kohdan nojalla, jota voidaan soveltaa analogisesti pätevyyden arviointia koskevaan ennakkoratkaisupyyntöön, unionin tuomioistuimella on harkintavalta kussakin yksittäistapauksessa todeta, miltä osin kyseisen toimen vaikutuksia on kuitenkin pidettävä pysyvinä,( ) ja yleisesti muotoilla pätemättömäksi toteamisen seurauksia.( )

125. Kun otetaan huomioon erityisesti pääasian asiayhteys, katson, että tässä tapauksessa kyseisten toimenpiteiden lainvastaisiksi toteamisen vaikutukset olisi rajattava pelkästään niihin rikosoikeudellisiin seuraamuksiin, jotka ovat seurausta toimenpiteiden soveltamisesta yhdessä asetuksessa N:o 2580/2001 säädettyjen kieltojen kanssa.

126. Tällainen menettely vastaisi osittain neuvoston ja komission esille tuomiin oikeusvarmuuden vaatimuksiin, koska silloin voitaisiin välttyä siltä, että kyseenalaistettaisiin lopullisuus, joka näillä toimenpiteillä on suhteessa DHKP-C:hen sen vuoksi, että se ei ole käyttänyt oikeuttaan niiden riitauttamiseen tuomioistuimessa.

127. Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen siten, että asetuksen N:o 2580/2001 säännösten rikkominen ei voi olla perusteena syytetoimenpiteille silloin, kun se liittyy sellaisen järjestön varojen jäädyttämistä koskeviin toimenpiteisiin, jollaiseen pääasian rikoksesta epäillyt kuuluivat ja joka oli merkitty mainitun asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa säädettyyn luetteloon – ja säilytetty siinä päätöksen 2007/445 voimaantuloon asti – tämän järjestön puolustautumisoikeuksia loukaten ja yhteisön toimielimille kuuluvaa perusteluvelvollisuutta noudattamatta. Näin on siitäkin huolimatta, että

– kyseinen järjestö ei ole riitauttanut varojen jäädyttämistä koskevia toimenpiteitä

– koska näitä toimenpiteitä ei ollut kumottu kumoamiskanteen johdosta tai todettu pätemättömiksi ennakkoratkaisumenettelyssä, niillä on ollut vaikutuksia tähän järjestöön siihen asti, kun ne on kumottu toisella toimella

– kyseiseen luetteloon merkitsemisen menettelyä on muutettu päätöksestä 2007/445 alkaen, jolloin kyseinen järjestö on säilytetty tässä luettelossa tämän uuden menettelyn mukaisesti.

V Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys

128. Toisella ja kolmannella ennakkoratkaisukysymyksellään, joita on syytä tarkastella yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää pääasiallisesti yhtäältä, sovelletaanko asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa säädettyjä kieltoja luovuttaa varoja, rahoituslähteitä tai taloudellisia resursseja tämän asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainitun oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön käyttöön tai osallistua sellaisiin toimiin, joiden tavoitteena tai seurauksena on 2 artiklan kiertäminen, myös oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön jäseniin, ja toisaalta, sovelletaanko näitä kieltoja myös silloin, kun kyseiset varat, rahoituslähteet tai taloudelliset resurssit ovat jo laajemmassa mielessä kyseisen oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön käytettävissä.

129. Aluksi on todettava, että asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 2 kohdan sekä saman asetuksen 3 artiklan 1 kohdan sanamuodon perusteella ei voida tehdä minkäänlaista henkilöllistä soveltamisalaa rajoittavaa tulkintaa. Päinvastoin näiden säännösten sanamuoto ja erityisesti verbien passiivimuotojen käyttö sekä persoonattomat rakenteet, kuten ”varoja – – ei saa luovuttaa – – käyttöön”( ), ”on kiellettävä rahoituspalvelujen tarjoaminen”( ), ”osallistuminen sellaisiin toimiin, joiden – – tavoitteena tai seurauksena on 2 artiklan kiertäminen, on kiellettävä”( ) tukevat niiden säätämien kieltojen yleistä sovellettavuutta, riippumatta säännöksissä kuvatun teon tehneen henkilön ja siitä hyötyvän oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön välisistä suhteista.

130. Tällainen henkilöllisen soveltamisalan rajoittaminen ei ole perusteltua myöskään yhteisen kannan 2001/931 2 ja 3 artiklan eikä turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1373 (2001) 1 kohdan perusteella.

131. Seuraavaksi on huomattava, ettei mikään asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 1 ja 2 kohdan sanamuodossa viittaa siihen, ettei se koskiksi tilannetta, jossa tämän asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon kirjattu oikeushenkilö, ryhmä tai yhteisö ottaa varoja vastaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa eli silloin, kun tällainen varojen vastaanottaminen on seurausta sen jäsenen harjoittamasta lahjoitustenkeräystoiminnasta ja julkaisujen myynnistä peräisin olevien tulojen siirrosta.

132. Päinvastoin on niin, että 2 artiklassa säädetty kielto on muotoiltu erittäin laajasti, mikä ilmenee siitä, että siinä on käytetty sanamuotoa ”suoraan tai välillisesti”. Samoin ilmaisulla ”luovuttaa – – käyttöön” on laaja merkitys, eikä se kata ainoastaan kaikkia sellaisia toimia, jotka ovat sovellettavan kansallisen oikeuden mukaan tarpeen, jotta henkilö voi todella saada täyden määräämisvallan kyseisiin rahoituslähteisiin tai resursseihin – kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut asetuksen N:o 881/2002 osalta( ) – vaan myös kaikki siirrot, jopa tällaisen oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön sisäiset siirrot, joilla sille annetaan mahdollisuus käyttää konkreettisesti näitä rahoituslähteitä tai resursseja sen tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen.

133. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut asetuksen N:o 881/2002 osalta, on myös katsottava, että asetuksen N:o 2580/2001 tavoite on estää luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, ryhmiä tai yhteisöjä, jotka on mainittu tämän saman asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa, saamasta käyttöönsä mitä tahansa rahoituksellisia ja taloudellisia resursseja, jotta estettäisiin terroritoiminnan rahoittaminen.( ) Tämä tavoite on ilmaistu nimenomaisesti kyseisen asetuksen johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa, jossa muistutetaan, että terrorismin rahoittamisen estäminen on ratkaiseva osa terrorismin torjuntaa, ja se ilmenee yhteisen kannan 2001/931 johdanto-osan toisesta ja kolmannesta perustelukappaleesta, joissa muistutetaan unionin sitoutumisesta ryhtyä terrorismin rahoituslähteiden vastaisiin toimiin.

134. Olisi selvästi tämän tavoitteen vastaista jättää asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklassa säädettyjen kieltojen soveltamisalan ulkopuolelle se, että luovutetaan tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa olevan oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön käyttöön rahoituksen lähteitä tai taloudellisia resursseja, pelkästään sen vuoksi, että tällaisen käyttöön luovuttamisen suorittaa henkilö, joka on edun saajan jäsen. Tämän tavoitteen mukaista ei myöskään olisi jättää ulkopuolelle jäsenen tekemiä rahoituksen lähteiden tai taloudellisten resurssien siirtoja tällaisen henkilön, ryhmän tai yhteisön johtoryhmälle sillä perusteella, että nämä rahoituksen lähteet tai taloudelliset resurssit ovat jo konkreettisesti näiden tahojen käytettävissä. Jos nimittäin tällaisten siirtojen tarkoituksena on mahdollistaa kyseisten resurssien loppukäyttö järjestön tavoittelemien päämäärien saavuttamiseksi tai helpottaa sitä, niillä osallistutaan terrorismin rahoittamistoimintaan, jota asetuksella N:o 2580/2001 torjutaan, ja niitä on näin ollen pidettävä tämän asetuksen 2 artiklan mukaisena ”käyttöön luovuttamisena”.

135. Vaikka pitäisi todeta, että näitä toimia eli käyttöön luovuttamista jäsenen toimesta ja järjestön sisäisiä siirtoja ei tarkoiteta asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklassa, se ei kuitenkaan merkitse, että ne jäisivät asetuksen N:o 2580/2001 soveltamisalan ulkopuolelle, koska ne joka tapauksessa kuuluvat mainitun asetuksen 3 artiklan soveltamisalaan, sillä tässä artiklassa kielletään ”tietoinen ja tarkoituksellinen osallistuminen sellaisiin toimiin, joiden suorana tai välillisenä tavoitteena tai seurauksena on 2 artiklan kiertäminen”. Näillä toimilla nimittäin käytännössä kierrettäisiin asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty varojen jäädyttäminen, jonka kohteena ovat ”3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainituille – – oikeushenkilöille, ryhmille tai yhteisöille kuuluvat tai niiden omistamat tai hallussa olevat varat” siltä osin kuin ne antavat näille mahdollisuuden ottaa käyttöön nämä varat ja käyttää niitä tavoittelemiensa päämäärien saavuttamiseen.

136. Edellä esitetyn perusteella katson, että asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa säädettyjä kieltoja on sovellettava yhtäläisesti tapauksiin, joissa varojen luovuttaja on itse sen oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön jäsen, joka on niiden vastaanottajana, sekä tapauksiin, joissa tällaiset resurssit ovat jo konkreettisesti tällaisen henkilön, ryhmän tai yhteisön saatavilla sillä perusteella, että ne ovat jonkin sen jäsenen hallussa.

137. Näin ollen se, että asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklassa tarkoitettuun luetteloon merkityn järjestön jäsen luovuttaa tämän järjestön johtoryhmän käyttöön lahjoituksia tai muita kolmansilta osapuolilta kerättyjä varoja, muodostaa näiden säännösten rikkomisen.

138. Tätä päätelmää ei mielestäni aseteta kyseenalaiseksi F:n huomautusten liitteenä olevaan European Center for Constitutional and Human Rightsin (ECCHR) lausuntoon sisältyvällä väitteellä, jonka mukaan se, ettei yhteisessä kannassa 2001/931 eikä asetuksessa N:o 2580/2001 viitata nimenomaisesti varjojen keräämiseen sellaisten järjestöjen hyväksi, joka on mainittu tällaisten toimien täytäntöön panemiseksi laadituissa luetteloissa, toisin kuin turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1373 (2001) 1 kohdan b alakohdassa,( ) osoittaa, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut sulkea tällainen toiminta niiden soveltamisalan ulkopuolelle.

139. Vaikka tämän tulkinnan oletettaisiin pitävän paikkansa, siitä ei voida päätellä, että näin kerättyjen varojen luovuttaminen asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklassa tarkoitetussa luettelossa olevan oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön käyttöön keräystoiminnasta erillisenä toimintana ei kuulu tämän asetuksen 2 artiklassa säädettyjen kieltojen soveltamisalaan, ja tämä riippumatta siitä, onko varojen luovuttaja kyseisen oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön jäsen.

140. Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa toiseen kysymykseen niin, että asetuksen N:o 2580/2001 2 ja 3 artiklaa on tulkittava siten, että kyseessä voi olla varojen, rahoituksen lähteiden tai taloudellisten resurssien luovuttaminen asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainitun oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön käyttöön tai osallistuminen toimenpiteisiin, joilla pyritään kiertämään tätä säännöstä, myös silloin, kun näiden resurssien luovuttaja on itse kyseisen oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön jäsen.

141. Samoin ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa kolmanteen kysymykseen niin, että asetuksen N:o 2580/2001 2 ja 3 artiklaa on tulkittava siten, että kyseessä voi olla varojen, rahoituksen lähteiden tai taloudellisten resurssien luovutus sellaisten tämän saman asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa olevien oikeushenkilöiden, ryhmien tai yhteisöjen käyttöön tai osallistuminen toimenpiteisiin, joilla pyritään kiertämään tätä säännöstä, myös silloin, kun oikeushenkilölle, ryhmälle tai yhteisölle tarkoitetut rahoituslähteet ovat jo laajemmassa mielessä näiden käytettävissä.

VI Ratkaisuehdotus

142. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Oberlandesgericht Düsseldorfin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin vastataan seuraavasti:

1) Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi 27.12.2001 annetun neuvoston asetuksen N:o 2580/2001 säännösten rikkominen ei voi olla perusteena syytetoimenpiteille silloin, kun se liittyy sellaisen järjestön varojen jäädyttämistä koskeviin toimenpiteisiin, jollaiseen pääasian rikoksesta epäillyt kuuluivat ja joka oli sisällytetty mainitun asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa säädettyyn luetteloon – ja säilytetty siinä päätöksen 2007/445 voimaantuloon asti – tämän järjestön puolustautumisoikeuksia loukkaamalla ja yhteisön toimielimille kuuluvaa perusteluvelvollisuutta noudattamatta. Näin on siitäkin huolimatta, että

– kyseinen järjestö ei ole riitauttanut varojen jäädyttämistä koskevia toimenpiteitä

– koska näitä toimenpiteitä ei ollut kumottu kumoamiskanteen johdosta tai todettu pätemättömiksi ennakkoratkaisumenettelyssä, niillä on ollut vaikutuksia tähän järjestöön siihen asti, kun ne on kumottu toisella toimella

– kyseiseen luetteloon merkitsemisen menettelyä on muutettu päätöksestä 2007/445 alkaen, jolloin kyseinen järjestö on säilytetty luettelossa uuden menettelyn mukaisesti.

2) Asetuksen N:o 2580/2001 2 ja 3 artiklaa on tulkittava siten, että kyseessä voi olla varojen, rahoituksen lähteiden tai taloudellisten resurssien luovuttaminen asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainitun oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön käyttöön tai osallistuminen toimenpiteisiin, joilla pyritään kiertämään tätä säännöstä, myös silloin, kun näiden resurssien luovuttaja on itse kyseisen oikeushenkilön, ryhmän tai yhteisön jäsen.

3) Asetuksen N:o 2580/2001 2 ja 3 artiklaa on tulkittava siten, että kyseessä voi olla varojen, rahoituksen lähteiden tai taloudellisten resurssien luovutus sellaisten saman asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa olevien oikeushenkilöiden, ryhmien tai yhteisöjen käyttöön tai osallistuminen toimenpiteisiin, joilla pyritään kiertämään tätä säännöstä, myös silloin, kun oikeushenkilölle, ryhmälle tai yhteisölle tarkoitetut rahoituslähteet ovat jo laajemmassa mielessä näiden käytettävissä.