ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 100/28

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corta Suprema di Cassazione (Italia) on esittänyt 9.2.2010 — Ugo Cifone v. Giudice delle indagini preliminari del Tribunale di Trani

(Asia C-77/10)

2010/C 100/42

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte Suprema di Cassazione

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Ugo Cifone

Vastapuoli: Giudice delle indagini preliminari del Tribunale di Bari

Ennakkoratkaisukysymykset

Unionin tuomioistuinta pyydetään lausumaan siitä, millä tavoin EY 43 ja EY 49 artiklaa on tulkittava sijoittautumisvapauteen ja palvelujen tarjoamisen vapauteen nähden urheilutapahtumiin liittyvää vedonlyöntiä koskevissa kysymyksissä sen selvittämiseksi, sallitaanko näissä perustamissopimuksen määräyksissä sellainen kansallinen sääntely, jolla perustetaan valtion monopoli ja toimilupa- ja lupajärjestelmä, jossa toimilupien määrä on kiinteä ja jossa a) vallitsee yleinen suuntaus suojata aikaisemmin sellaisessa menettelyssä myönnettyjen lupien haltijoita, jossa osa toimijoista oli lainvastaisesti suljettu menettelyn ulkopuolelle, b) on säännöksiä, joilla tosiasiallisesti taataan sellaisten kaupallisten asemien säilyttäminen, jotka on saatu sellaisen menettelyn perusteella, jossa osa toiminnan harjoittajista oli lainvastaisesti suljettu menettelyn ulkopuolelle (kuten uusiin luvanhaltijoihin kohdistuva kielto sijoittaa toimipisteitään tiettyä etäisyyttä lähemmäksi jo olemassa olevia toimipisteitä), c) on määritetty tilanteet, joissa toimilupa peruutetaan ja joissa määrältään erittäin suuret vakuudet menetetään valtiolle, kuten tilanteessa, jossa toimiluvan haltija harjoittaa suoraan tai välillisesti sellaista rajatylittävää pelitoimintaa, joka on rinnastettavissa toimiluvan nojalla harjoitettavaan toimintaan.
4)

tosiseikkojen tai todisteiden vääristely siltä osin kuin tosiseikkojen tai todisteiden tarkoituksena on yhteisön tavaramerkkiasetuksen (1) 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkomisen tai virheellisen soveltamisen osoittamiseksi esittää ainoana ja lopullisena päätelmänä, että tavaramerkki Cannabis on täysin erottamiskykyinen eikä se ole kuvaileva, sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämien perustelujen ristiriitaisuus, kun se katsoi tavaramerkin Cannabis kuvailevaksi. Tämän vuoksi kantaja vaatii asiassa T-234/06 annetun riidanalaisen tuomion kumoamista kokonaisuudessaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 80/21

Valitus, jonka Itävallan tasavalta on tehnyt 28.1.2010 (sähköpostitse 27.1.2010) yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-375/04, Scheucher-Fleisch GmbH ym. v. Euroopan yhteisöjen komissio, 18.11.2009 antamasta tuomiosta

(Asia C-47/10 P)

2010/C 80/36

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Itävallan tasavalta (asiamies: E. Riedl, jota avustavat asianajajat M. Núñez-Müller ja J. Dammann)

Muut osapuolet: Scheucher-Fleisch GmbH, Tauernfleisch Vertriebs GmbH, Wech-Kärtner Truthahnverarbeitung GmbH, Wech-Geflügel GmbH, Johann Zsifkovics, Euroopan komissio

Vaatimukset

Itävallan tasavalta vaatii, että

— asiassa T-375/04, Scheucher ym. v. komissio, 18.11.2009 annettu yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio kumotaan kokonaisuudessaan

— asia ratkaistaan lopullisesti ja kanne jätetään tutkimatta tai ainakin hylätään perusteettomana

— ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet asianosaiset velvoitetaan korvaamaan sekä muutoksenhakumenettelystä että asian T-375/04 käsittelystä ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja katsoo, että valituksenalainen tuomio on SEUT 263 artiklan neljännen kohdan vastainen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt huomiotta, ettei komission riidanalainen päätös koske ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleita asianosaisia erikseen eikä suoraan. Riidanalaisesta päätöksestä ei nimittäin johdu, että niiden markkina-aseman voitaisiin osoittaa heikentyneen; komission hyväksymä alakohtainen yleinen tukijärjestelmä ei myöskään haittaa valittajien kilpailuasemaa, koska tukien myöntäminen edellyttää aina myös toimivaltaisten viranomaisten yksittäistapauksessa tekemää päätöstä. Ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleilla asianosaisilla ei myöskään ole vaadittavaa oikeussuojan tarvetta, koska komission riidanalainen päätös ei loukkaa niiden oikeutta.

Valittaja katsoo lisäksi, että valituksenalainen tuomio on SEUT 108 artiklan 2 kohdan vastainen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että komissiolla on ollut riidanalaisia toimia alustavassa tutkintamenettelyssä arvioidessaan vakavia vaikeuksia ja että komissiolla on siten ollut velvollisuus aloittaa muodollinen tutkintamenettely.

Valittaja katsoo vielä, että valituksenalainen tuomio on myös todistustaakan jakoa koskevien sääntöjen vastainen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on velvoittanut komission aloittamaan muodollisen tutkintamenettelyn, vaikkeivät kantajat olleet tältä osin esittäneet näyttöä, joka tukisi väitettä niiden aseman heikentymisestä.

Valittajan käsityksen mukaan valituksenalainen tuomio on myös Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 81 artiklan vastainen, koska tuomion perustelut ovat itsessään ristiriitaiset.

Valittaja katsoo lopuksi, että valituksenalainen tuomio on myös saman työjärjestyksen 64 artiklan vastainen, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on laiminlyönyt asian ratkaisuun vaikuttavien seikkojen selvittämisen prosessinjohtotoimilla.
1)

Onko — kun otetaan mahdollisesti huomioon 28.6.2007 tehdyllä Euroopan unionin neuvoston päätöksellä (2007/445/EY (1), EUVL L 169, 29.6.2007, s. 58) muutettu menettely — 27.12.2001 annetun neuvoston asetuksen N:o 2580/2001 (2) (EYVL L 344, 28.12.2001, s. 70) 2 artiklaan perustuvan luetteloon sisällyttämisen katsottava olevan alusta asti tehokas sellaisen yhteisön osalta, joka ei ole nostanut kannetta itseään koskevista päätöksistä, siinäkin tapauksessa, että luetteloon sisällyttäminen on tehty niin, että on loukattu perustavanlaatuisia menettelyllisiä takeita?
8)

Tavaramerkin haltija vetoaa valituksessaan seuraaviin perusteisiin: i) Mainitussa 77 säännössä olevan olettaman tarkoituksena on se, että SMHV vapautuu ilmoitusvelvollisuudestaan, kun se lähettää ilmoituksen osapuolen edustajalle asioissa, joiden osalta edustaja on toimivaltainen toimimaan. SMHV:lla ei ole velvollisuutta muihin toimiin. Esillä olevassa asiassa ei voida pätevästi katsoa tilanteen olevan näin. ii) Määräajan ”noudattamatta jättämisen peruste” lakkaa uudistamismaksujen määräaikojen osalta silloin, kun itse tavaramerkin haltija ja/tai henkilö, jonka haltija on nimenomaisesti valtuuttanut vastaamaan tästä maksusta, todella tulee tietoiseksi tahattomasta maksamatta jättämisestä. Kaikilla muilla tulkintatavoilla tehtäisiin kyseinen säännös merkityksettömäksi. Erityisesti ammattimainen edustaja tietää aina merkitykselliset määräajat, ja hänen oletetaan olevan tietoinen niistä, joten sillä, että SMHV lähettää ilmoituksen tällaiselle edustajalle, ei normaalisti ole merkitystä missään tapauksessa. iii) Uudistamismaksujen maksaminen on yksinkertainen varojensiirto, joka ei edellytä laillista edustamista. Osapuoli voi näin ollen maksaa nämä maksut itse tai sen voi tehdä kuka tahansa muu henkilö. Silloin kun osapuolen edustajalla, joka edusti osapuolta SMHV:ssa käydyssä menettelyssä, ei ole myös erillistä vastuuta uudistamismaksujen maksamisesta, maksamatta jättämisestä ilmoittamisella tälle edustajalle ei ole merkitystä. Mainitulla edustajalla ei ole laillista vastuuta toimia tällaisen ilmoituksen johdosta (vaikka hän voikin lähettää sen edelleen asiakkaalleen ammattieettisistä syistä). iv) Esillä olevien tosiseikkojen kaltaisessa tilanteessa muita tarkoituksia varten toimiva edustaja ei ole ”asianmukaisesti nimetty edustaja” uudistamismaksujen maksamista varten. Tälle henkilölle tehty ilmoitus ei näin ollen ole säännön 77 mukainen, eikä se merkitse säädetyn olettaman toteutumista. v) Yhteenvetona voidaan todeta, että merkityksellisenä henkilönä on pidettävä sitä, joka on vastuussa kyseessä olevan toimen toteuttamisesta. Määräaika hakemuksen tekemiseksi voi alkaa kulua vasta, kun tämä henkilö saa tiedon noudattamatta jättämisestä. vi) Vaikka eurooppapatenttien myöntämisestä tehdyn yleissopimuksen määräykset eivät varsinaisesti ole sitovaa yhteisön oikeutta, ne on kuitenkin selvästi otettava huomioon. Jos Euroopan patenttivirasto on antanut ratkaisuja samoista kohdista, on erittäin suotavaa, että näitä kohtia tulkitaan samalla tavoin. Mikäli tulkinnat poikkeavat toisistaan, jommankumman tulkinnoista on oltava virheellinen. Valittaja väittää, että Euroopan patenttiviraston samoista kysymyksistä antamat ratkaisut ja mainitun viraston päätelmät ovat oikein.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 37/2

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Najwyższy (Puolan tasavalta) on esittänyt 11.11.2009 — Zakład Ubezpieczeń Społecznych v. Stanisława Tomaszewska

(Asia C-440/09)

2010/C 37/03

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Najwyższy

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Zakład Ubezpieczeń Społecznych

Vastapuoli: Stanisława Tomaszewska

Ennakkoratkaisukysymys

Onko sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2) 45 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72 (EYVL L 74, s. 1) 15 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa, tulkittava siten, että kun jäsenvaltion toimivaltainen eläkelaitos toteaa, ettei työntekijä täytä tämän valtion säännöksissä eläkeoikeuden myöntämiselle asetettua edellytystä tässä valtiossa täyttyneestä riittävän pitkästä vakuutuskaudesta, sen on otettava huomioon toisessa jäsenvaltiossa täyttynyt vakuutuskausi sillä tavoin, että se laskee vakuutuskauden, josta oikeuden saaminen riippuu, kansallisen oikeuden säännöstä soveltamalla uudelleen ja käsittelee tällöin toisessa valtiossa täyttynyttä kautta kotimaassa täyttyneenä kautena, vai sillä tavoin, että se lisää toisessa jäsenvaltiossa täyttyneen kauden soveltuvan säännöksen mukaan aikaisemmin laskettuun kotimaiseen kauteen?
—

Yhteisöjen tuomioistuimen on todettava, että Italian tasavalta on jättänyt noudattamatta valtiontuesta C 13/07 (ex NN 15/06 ja N 734/06), jonka Italia on myöntänyt New Interlinelle (tiedoksiannettu numerolla K(2008) 1321) 16.4.2008 tehdyn komission päätöksen N:o 2008/697/EY (1) 2, 3 ja 4 artiklan sekä EY:n perustamissopimuksen mukaiset velvoitteensa, koska se ei ole asetetussa määräajassa toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä edellä mainitulla päätöksellä lainvastaiseksi ja yhteensoveltumattomaksi todetun tuen poistamiseksi
1)

Onko Slovenian tasavallan tuomioistuimella asetuksen (EY) N:o 2001/2003 (1) 20 artiklassa tarkoitetulla tavalla toimivalta toteuttaa turvaamistoimia, jos toisen jäsenvaltion tuomioistuin, joka on kyseisen asetuksen mukaan toimivaltainen tutkimaan pääasian, on jo toteuttanut turvaamistoimen, jonka on todettu olevan täytäntöönpanokelpoinen Slovenian tasavallassa?
1)

Jos elinkeinonharjoittaja, joka kilpailee rekisteröidyn tavaramerkin haltijan kanssa ja myy internetsivustonsa kautta samoja tavaroita ja tarjoaa samoja palveluja kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, (i) valitsee hakukoneoperaattorin tarjoaman sponsorilinkkipalvelun avainsanaksi merkin, joka on (asiassa C-291/00 annetussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa tarkoitetulla tavalla) sama kuin kyseinen tavaramerkki, (ii) nimeää merkin avainsanaksi, (iii) liittää merkin oman sivustonsa URL-osoitteeseen, (iv) määrittää napsautushinnan (cost per click), jonka se maksaa kyseisestä avainsanasta, (v) asettaa määritykset sponsorilinkin näyttämisen ajastamiseksi ja (vi) käyttää merkkiä maksujen laskutuksesta ja maksamisesta tai tilinsä hallinnoinnista hakukoneoperaattorin kanssa käymässään liikekirjeenvaihdossa, mutta itse sponsorilinkki ei sisällä kyseistä merkkiä tai sen kanssa samankaltaista merkkiä, merkitsevätkö jotkin tai kaikki näistä toimista sitä, että kilpailija ”käyttää” merkkiä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (1) (jäljempänä tavaramerkkidirektiivi) 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 (2) (jäljempänä tavaramerkkiasetus) 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla?
—

maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisen vuoksi 10.11.2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1972/2003 (1), sellaisena kuin se on muutettuna 10.2.2004 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 230/2004 (2) sekä 20.4.2004 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 735/2004 (3), 3 artikla ja 4 artiklan 3 kohta sekä 5 kohdan kahdeksas luetelmakohta on kumottava
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 256/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 12.8.2009 — Secretary of State for the Home Department v. Maria Dias

(Asia C-325/09)

2009/C 256/26

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Secretary of State for the Home Department

Vastaaja: Maria Dias

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Jos Euroopan unionin kansalainen, joka oleskelee jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän ei ole, oli ennen direktiivin 2004/38/EY (1) kansallista täytäntöönpanoa direktiivin 68/360/ETY (2) 4 artiklan 2 kohdan nojalla pätevästi myönnetyn oleskeluluvan haltija mutta luvan voimassaoloaikana tietyn ajan vapaaehtoisesti työttömänä, eikä ollut tuolloin taloudellisesti riippumaton (self-sufficient) tai täyttänyt kyseisen luvan myöntämisedellytyksiä, pysyikö kyseinen henkilö asianomaisena ajanjaksona henkilönä, joka ”oleskelee laillisesti” vastaanottavassa jäsenvaltiossa, siten, että hän saisi myöhemmin oikeuden pysyvään oleskeluun direktiivin 2004/38/EY 16 artiklan 1 kohdan nojalla ainoastaan sen vuoksi, että hänellä oli asianomainen lupa?

2) Jos viiden vuoden yhtäjaksoinen oleskelu työntekijänä ennen 30.4.2006 ei täytä direktiivin 2004/38/EY 16 artiklan 1 kohdalla luodun pysyvän oleskeluoikeuden syntymisen edellytyksiä, synnyttääkö tällainen yhtäjaksoinen oleskelu työntekijänä välittömästi EY:n perustamissopimuksen 18 artiklan 1 kohtaan perustuvan oikeuden pysyvään oleskeluun sillä perusteella, että direktiivissä on aukko?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL L 158, s. 77).

(2) Jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 15.10.1968 annettu neuvoston direktiivi 68/360/ETY (EYVL L 257, s. 13).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 267/41

Valitus, jonka Iride SpA, aiemmin AMGA SpA, on tehnyt 17.8.2009 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu kahdeksas jaosto) asiassa T-300/02, AMGA v. komissio, 11.6.2009 antamasta tuomiosta

(Asia C-329/09 P)

2009/C 267/72

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittaja: Iride SpA, aiemmin AMGA SpA (edustajat: asianajajat L. Radicati di Brozolo ja T. Ubaldi)

Muut osapuolet: Euroopan yhteisöjen komissio ja A2A SpA, aiemmin ASM Brescia SpA

Vaatimukset

— on kumottava asiassa T-300/02 annettu tuomio tosiseikkojen vääristelyn ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näiden tekijöiden perusteella tekemien oikeudellisten päätelmien virheellisyyden vuoksi siltä osin kuin se totesi, ettei riidanalainen päätös (1) koske Azienda Mediterranea Gas e Acqua SpA:ta (AMGA) erikseen ja että tämän asiassa T-300/02 nostama kanne jätetään tutkimatta

— on todettava, että asiassa T-300/02 nostettu kanne voidaan ottaa tutkittavaksi, ja se on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan mukaisesti

— on velvoitettava komissio maksamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksensa tueksi valittaja vetoaa yhteen ainoaan valitusperusteeseen, joka koskee tosiseikkojen vääristelyä ja sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt EY 230 artiklan neljännen kohdan ja vakiintuneen oikeuskäytännön vastaisia virheellisiä oikeudellisia päätelmiä tuomion sisältämien epätäsmällisten toteamusten perusteella. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on erityisesti Iriden mukaan vääristellyt täysin niitä seikkoja, jotka valittajana oleva yritys on esittänyt tuomioistuimen arvioitavaksi sen toteamiseksi, että AMGA on riidanalaisen ohjelman nojalla myönnetyn sellaisen yksittäisen tuen todellinen edunsaaja, jonka komissio oli määrännyt perittäväksi takaisin. Tosiseikkojen vääristelyn vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt virheellisen oikeudellisen päätelmän katsoessaan, että riidanalainen päätös ei koske valittajana olevaa yritystä erikseen ja että sen kanne jätetään tutkimatta.

(1) Valtiontuesta, joka koskee Italian myöntämiä verovapautuksia ja halpakorkoisia lainoja yleishyödyllisille laitoksille, joiden osake-enemmistö on julkisessa omistuksessa, 5.6.2002 tehty komission päätös 2003/193/EY (EUVL L 77, s. 21).
1)

Onko yhteisön oikeutta ja erityisesti maito- ja maitotuotealan maksun vahvistamisesta 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1788/2003 (1) 5 artiklan k kohtaa tulkittava siten, että sellaisen tuottajan viitemäärä, jolle toinen tuottaja on luovuttanut tilansa kuluvan kahdentoista kuukauden jakson aikana, ei sisällä maitomäärää, jonka kyseinen tuottaja on jo toimittanut tämän kahdentoista kuukauden jakson aikana ennen tilan luovutusta?
2)

Onko asiassa annettava lisäksi merkitystä sille, että a) Oulun kaupunki kunnallisena hankintaviranomaisena on sitoutunut hankkimaan edellä tarkoitetut palvelut vastiketta vastaan neljän vuoden siirtymäkauden ajan, minkä jälkeen kunnallinen hankintaviranomainen aikoo päätöksensä mukaan kilpailuttaa tarvitsemansa työterveyshuoltopalvelut uudestaan? b) ennen tätä kyseistä järjestelyä suurin osa Oulun kaupungin organisaatioon kuuluneen kunnallisen liikelaitoksen liikevaihdosta on muodostunut muusta kuin kaupungin omille työntekijöille tuotetuista työterveyshuoltopalveluista? c) uuden yrityksen perustaminen on järjestetty siten, että tarkoituksena on luovuttaa apporttina kunnallisen liikelaitoksen liiketoiminta, joka koostuu sekä kaupungin työntekijöiden työterveyshuollon sekä yksityisten asiakkaiden työterveyshuollon palvelujen tuottamisesta?
3)

Kuuluuko tuote, jolle on myönnetty yhteisössä ensimmäinen myyntilupa soveltamatta siihen neuvoston direktiivissä 65/65/ETY säädettyä hallintomenettelyä, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1768/92 soveltamisalaan sellaisena kuin se on määritelty 2 artiklassa?
2)

a) Ovatko direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston direktiivillä 97/11/EY (2) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/35/EY (3), 1, 5, 6, 7, 8 ja 10 a artikla esteenä sellaiselle oikeudelliselle sääntelylle, jonka mukaan oikeus toteuttaa ympäristövaikutusten arviointia edellyttävä hanke myönnetään lainsäädäntötoimella, jota ei voida saattaa tuomioistuimen tai muun laillisesti perustetun riippumattoman ja puolueettoman elimen tutkittavaksi niin, että voitaisiin riitauttaa asiasisällön tai noudatetun menettelyn osalta päätös, jolla oikeus hankkeen toteuttamiseen on myönnetty? b) Onko tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan, 25.6.1998 tehdyn Århusin yleissopimuksen, jonka Euroopan yhteisö on hyväksynyt 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY (4) 9 artiklaa tulkittava siten, että sopimuspuolina olevat jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään mahdollisuudesta saattaa tuomioistuimessa tai muussa laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa elimessä uudelleen tutkittavaksi 6 artiklan määräysten soveltamisalaan kuuluvien päätösten, toimien tai laiminlyöntien laillisuus ympäristövaikutusten arviointia edellyttävien hankkeiden hyväksymistä koskevien sekä aineellisten säännösten että menettelysäännösten alaisuuteen kuuluvien, asiasisältöä tai menettelyä koskevien kysymysten osalta? c) Onko direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/35/EY, 10 a artiklaa tulkittava tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan, 25.6.1998 tehdyn Århusin yleissopimuksen, jonka Euroopan yhteisö on hyväksynyt 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY, kannalta arvioiden niin, että sopimuspuolina olevat jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään mahdollisuudesta saattaa tuomioistuimessa tai muussa laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa elimessä uudelleen tutkittavaksi päätösten, toimien tai laiminlyöntien laillisuus ympäristövaikutusten arviointia edellyttävien hankkeiden hyväksymistä koskevien sekä aineellisten säännösten että menettelytapasäännösten alaisuuteen kuuluvien, asiasisältöä tai menettelyä koskevien kysymysten osalta?
—

On todettava, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin 2003/88/EY (1) 1 artiklan 3 kohdan ja direktiivin 93/104/EY (2) 18 artiklan a alakohdan, joka on pidetty voimassa direktiivin 2003/88/EY 27 artiklan 1 kohdalla, jota on luettava yhdessä tämän saman direktiivin liitteessä I olevan B osan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut direktiivin 2003/88/EY noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä julkishallinnon muun kuin siviilihenkilöstön osalta
2)

Onko EAY:n, UNICE:n ja CEEP:n tekemän puitesopimuksen, joka on pantu täytäntöön 28.6.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/70/EY, (2) 5 lausekkeen 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle sääntelylle, jonka mukaan työntekijän kanssa saadaan tehdä ilman muita tätä varten vaadittavia edellytyksiä ajallisesti rajoituksetta rajoittamaton määrä perättäisiä määräaikaisia työsopimuksia ilman perusteltua syytä ainoastaan sillä perusteella, että työntekijä on täyttänyt määräaikaisen työsuhteensa alkaessa 58 vuotta, eikä ole olemassa läheistä liittymää saman työnantajan kanssa aiemmin tehtyyn toistaiseksi voimassa olleeseen työsuhteeseen?
2)

Ovatko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (3) (jäljempänä: arvonlisäverojärjestelmädirektiivi) 283 artiklan 1 kohdan c alakohdassa oleva säännöksen osa ”siihen jäsenvaltioon, jossa arvonlisävero on maksettava, sijoittautumattoman verovelvollisen tekemiin tavaroiden luovutuksiin ja palvelujen suorituksiin” sekä mainitun säännöksen kansallisen lainsäädännön osaksi saattava säädös ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen ja etenkin sen syrjintäkiellon (EY 12 artikla), sijoittautumisvapauden (EY 43 artikla ja sitä seuraavat artiklat), palveluiden tarjoamisen vapauden (49 artikla ja sitä seuraavat artiklat) tai yhteisön oikeuden turvaamien perusoikeuksien (yhteisön oikeuden yhdenvertaisuusperiaate) kanssa, koska tämän säännöksen seurauksena unionin kansalaiset, jotka eivät ole sijoittautuneet kyseessä olevaan jäsenvaltioon, jäävät arvonlisäverojärjestelmädirektiivin 282 artiklassa säädetyn verovapautuksen (pieniä yrityksiä koskeva erityisjärjestelmä) soveltamisalan ulkopuolelle, kun taas unionin kansalaisilla, jotka ovat sijoittautuneet kyseessä olevaan jäsenvaltioon, on oikeus saada mainittu verovapautus siltä osin kuin kyseinen jäsenvaltio myöntää direktiivin mukaisen verovapautuksen pienyrityksille?