ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kuten Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan ensimmäisestä kohdasta, jota sovelletaan virkamiestuomioistuimeen kyseisen perussäännön liitteessä I olevan 7 artiklan 1 kohdan nojalla, käy ilmi, toimielimet voivat vapaasti käyttää apunaan asianajajaa. Tämän viimeksi mainitun palkkio sisältyy siis asian käsittelystä aiheutuneisiin välttämättömiin kustannuksiin, eikä toimielimen tarvitse osoittaa, että tällainen apu oli objektiivisesti perusteltua.

Sen summan määrittelemisen osalta, johon asti asianajajan palkkiot voidaan korvata, unionin tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa vahvistaa palkkioita, jotka asianosaiset ovat velvollisia maksamaan omille asianajajilleen, vaan niillä on toimivalta määrittää määrä, johon saakka oikeudenkäyntikulut korvaamaan velvoitettu asianosainen on velvollinen korvaamaan kyseiset palkkiot. Ratkaistessaan oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan vaatimuksen unionin tuomioistuinten ei tarvitse ottaa huomioon asianajajien kansallisia palkkiosääntöjä eikä asianosaisen ja tämän asiamiesten tai avustajien mahdollista sopimusta asiasta.

Vastaavasti palkkion kiinteämääräisyys ei vaikuta virkamiestuomioistuimen arvioon korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrästä, koska tuomioistuimen arvio perustuu tuomioistuinten vakiintuneisiin arviointiperusteisiin ja täsmällisiin tietoihin, joita asianosaisten on sille toimitettava. Vaikka näiden tietojen puuttuminen ei estä virkamiestuomioistuinta vahvistamasta korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrää kohtuullisen arvion perusteella, siitä seuraa kuitenkin, että virkamiestuomioistuimen on välttämättä arvioitava esitettyjä vaatimuksia suppeasti.

Asianomaiselle toimielimelle korvattavien asianajajan palkkioiden määrää ei pidä arvioida ottamatta huomioon työtä, jota toimielimen yksiköissä on tehty ennen asian saattamista virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi. Koska kanne voidaan ottaa tutkittavaksi vasta, kun on tehty valitus, jonka nimittävä viranomainen on hylännyt, toimielimen yksiköt ovat mukana riita-asioiden käsittelyssä lähtökohtaisesti jo ennen kuin ne siirretään virkamiestuomioistuimen ratkaistavaksi.

Unionin tuomioistuinten on arvioitava oikeudenkäyntiä edeltävään menettelyyn liittyvän työn laajuuden osalta asianmukaisesti työn määrää, joka on ollut välttämätön pääasian oikeudenkäyntiä varten vahvistamalla asianajajan työtuntien määrä.

(ks. 18–20, 22 ja 30 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio Marcuccio v. komissio (T‑278/07 P-DEP, EU:T:2013:269, 20 kohta) ja tuomio Marcuccio v. komissio (T‑366/10 P-DEP, EU:T:2014:63, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Chatzidoukakis v. komissio (F‑84/10 DEP, EU:F:2014:41, 21, 22 ja 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
FI
Oikeustapauskokoelma
ECLI:EU:F:2010 :156 1VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN ENSIMM ÄISEN JAOSTON PU HEENJOHTAJAN M ÄÄRÄYS
8 päivänä joulukuuta 2010
Asia F-77/10
Fernando Ar royo Redondo
vastaan
Euroopan komissio
Sovintoratkaisu — Asian poistaminen rekisteristä
Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin pe rustamissopimukseen sen 106 a artiklan 
nojalla, perustuva ka nne, jossa Fernando Arroyo Redondo vaatii virkamiestuomioistuinta 
kumoamaan ko mission 20.11.2009 t ekem än päätöksen, jolla hänet jätettiin me rkitsemättä 
vuoden 2009 y lennyskierroksen y hteydessä p alkkaluokkaa n A D 10 y lennettyjen 
virkamiesten luetteloon.
Ratkaisu:Asia F -77/10, Arroyo Redondo vastaan ko missio, poistetaan virkamiestuomioistuimen 
rekisteristä. A sianosaiset v astaavat o ikeudenkäyntikuluista t ekem änsä s ovinnon 
mukaisesti.
Tiivistelmä
Virkamiehet — Kanne — Sovintoratkaisu virkamiestuomioistuimessa — Asian poistaminen rekisteristä
(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 69 artikla)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

15 päivänä joulukuuta 2009

Asia F-8/09

Svetoslav Apostolov

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Kanne, jota ei voida ottaa tutkittavaksi – Myöhään nostettu kanne

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, jossa Svetoslav Apostolov vaatii muun muassa kumoamaan Euroopan yhteisöjen henkilöstövalintatoimiston (EPSO) 21.10.2008 tekemän päätöksen, jolla hylätään hänen valituksensa 25.4.2008 tehdystä EPSO:n päätöksestä, jolla hänelle ilmoitettiin, että arvosanat, jotka hän oli saanut kiinnostuksenilmaisupyyntöön EPSO/CAST27/4/7 liittyneissä valintakokeissa, eivät olleet riittävät, jotta hänet olisi voitu merkitä valittujen hakijoiden tietokantaan.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta. Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Kanteen nostamisen määräajat – Prekluusio – Anteeksi annettavan erehdyksen käsite

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 97 artiklan 4 kohta ja 100 artiklan 3 kohta; henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohta)

Kanteen nostamisen määräaikoja koskevien yhteisön säännösten yhteydessä anteeksiannettava erehdys, jonka nojalla näistä määräajoista voidaan poiketa, koskee ainoastaan poikkeuksellisia olosuhteita, joissa on etenkin kyse siitä, että asianomainen toimielin on menetellyt tavalla, joka on yksinään tai ratkaisevassa määrin omiaan aiheuttamaan ymmärrettävän sekaannuksen vilpittömässä mielessä olevalle yksityiselle oikeussubjektille, joka on noudattanut kaikkea sitä huolellisuutta, jota edellytetään tavanomaista harkitsevaisuutta noudattavalta henkilöltä.

(ks. 21 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C-195/91 P, Bayer v. komissio, 15.12.1994 (Kok., s. I-5619, 26 kohta) ja asia C-193/01 P, Pitsiorlas v. neuvosto ja EKP, 15.5.2003 (Kok., s. I-4837, 24 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

10 päivänä marraskuuta 2009

Asia F-70/07

Luigi Marcuccio

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Vahingonkorvauskanne – Rinnakkaiseen oikeussuojakeinoon perustuva väite – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

Aihe: EY 236 artiklaan ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, jossa Luigi Marcuccio vaatii muun muassa, että komissio velvoitetaan korvaamaan vahinko, joka kantajalle on aiheutunut siitä, että komissio on kieltäytynyt korvaamasta kantajalle asiassa T-176/04 väitetysti aiheutuneet korvattavat oikeudenkäyntikulut.

Ratkaisu: Kanteen ensimmäinen, toinen, kolmas ja kuudes vaatimus hylätään, koska niiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan Luigi Marcuccion kanteen ensimmäisen, toisen, kolmannen ja kuudennen vaatimuksen osalta asiassa T-176/04 DEP käydyn menettelyn oikeudenkäyntikulut mukaan lukien.

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistaminen – Kohde

(EY 236 artikla; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohta; henkilöstösääntöjen 91 artikla)

Lainsäätäjä on ottanut käyttöön erityisen oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistamista koskevan menettelyn, kun asianosaiset ovat eri mieltä korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrästä ja laadusta sellaisen tuomion tai määräyksen jälkeen, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lopettanut oikeusriidan käsittelyn ja päättänyt oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Lisäksi kyseisessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdassa säädetyssä erityismenettelyssä, jolla pyritään oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistamiseen, suljetaan pois se, että kanteessa, joka koskee sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta, voitaisiin vaatia samoja summia tai summia, jotka ovat aiheutuneet samaa tarkoitusta varten. Kantaja ei siis voi EY 236 artiklan ja henkilöstösääntöjen 91 artiklaan perusteella nostaa kannetta, jonka kohde on todellisuudessa sama kuin oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistamista koskevassa pyynnössä.

(ks. 16 ja 17 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑351/03, Schneider Electric v. komissio, 11.7.2007 (Kok., s. II‑2237, 297 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

18 päivänä helmikuuta 2009

Asia F-70/07

Luigi Marcuccio

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Vahingonkorvauskanne – Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen – Ilmeinen pätevyyden puuttuminen – Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön liitteessä olevan 8 artiklan 2 kohdan mukainen viittaus – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, jossa Luigi Marcuccio vaatii virkamiestuomioistuinta lähinnä velvoittamaan komission korvaamaan vahingot, joita hänelle on aiheutunut siitä, että tämä on kieltäytynyt korvaamasta hänelle korvattavia oikeudenkäyntikuluja, joita hänelle väitetään aiheutuneen asiassa T‑176/04, Marcuccio vastaan komissio, 6.3.2006 annetusta määräyksestä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

Ratkaisu: Kanne palautetaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tutkittavaksi siltä osin kuin se koskee asiaan T-176/04 liittyviä korvattavia oikeudenkäyntikuluja. Kanne jätetään muilta osin tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamista koskevat edellytykset selvästi puuttuvat. Kanteeseen liittyvistä oikeudenkäyntikuluista määrätään myöhemmin siltä osin kuin kanne koskee määräämistä asiaan T-176/04 liittyvistä korvattavista oikeudenkäyntikuluista. Kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan kanteen muilta osin.

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Toimivaltainen tuomioistuin

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohta)

Vaatimuksia, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen ja siitä tehdyn hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamista, sekä vaatimukset, jotka koskevat toimielimen velvoittamista maksamaan virkamiehelle tietty rahasumma viivästyskorkoineen ja kertyneine korkoineen ja joilla pyritään todellisuudessa saamaan toimielin suorittamaan korvattavat oikeudenkäyntikulut, jotka liittyvät riitaan, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut ja jossa on annettu oikeudenkäyntikulujen korvaamista koskeva ratkaisu, on pidettävä kohteensa osalta oikeudenkäyntikulujen korvaamista koskevana vaatimuksena. Koska tällainen vaatimus olisi pitänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdan nojalla esittää tälle tuomioistuimelle, virkamiestuomioistuin ei ole toimivaltainen antamaan ratkaisua edellä mainituista vaatimuksista.

Tässä yhteydessä kanteen vaatimusten täsmällinen oikeudellinen luonnehdinta määritettäessä sitä, onko asianomainen tuomioistuin toimivaltainen tutkimaan ne, kuuluu yksinomaan tuomioistuimen arvioitavaksi eikä ole asianosaisten päätettävissä.

(ks. 16 ja 18 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN ENSIMMÄISEN JAOSTON PUHEENJOHTAJAN MÄÄRÄYS

23 päivänä tammikuuta 2008

Asia F-62/07

Chantal De Fays

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Virkamiestuomioistuimen aloitteesta tehty sovinto – Asian poistaminen rekisteristä

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Chantal De Fays, joka nojautuu urakehitystä koskeviin kertomuksiinsa vuosilta 2003, 2004 ja 2005, vaatii muun muassa komission velvoittamista korvaamaan henkisen kärsimyksen, jota hänelle on aiheutunut siitä, että mainitut kertomukset on laadittu myöhässä ja että niissä on toistuvasti ollut arviointeja, jotka eivät vastaa hänen todellisia suorituksiaan.

Ratkaisu: Asia F‑62/07, De Fays vastaan komissio, poistetaan virkamiestuomioistuimen rekisteristä. Komissio sitoutuu maksamaan kantajalle yhden euron suuruisen symbolisen summan. Komissio velvoitetaan korvaamaan kantajalle aiheutuneet kohtuulliset oikeudenkäyntikulut. Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Kanne – Sovintoratkaisu virkamiestuomioistuimessa – Asian poistaminen rekisteristä

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 69 ja 74 artikla)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen – Huomioon otettavat seikat

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohta; virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 122 artikla)

Yhteisön tuomioistuimet eivät ole toimivaltaisia vahvistamaan asianosaisten omille asianajajilleen maksamia oikeudenkäyntikuluja vaan yksilöimään määrän, johon saakka nämä oikeudenkäyntikulut voidaan periä asianosaiselta, joka velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Kun ne antavat ratkaisun oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevasta vaatimuksesta, ne eivät ota huomioon kansallista tariffia, jossa vahvistetaan asianajajien palkkiot, eivätkä mahdollista sopimusta, joka on tehty tältä osin asianomaisen ja sen toimihenkilöiden tai neuvonantajien välillä.

Koska tariffeja koskevat yhteisön säännökset puuttuvat, yhteisön tuomioistuinten on arvioitava vapaasti asiaan liittyviä tietoja sekä otettava huomioon riidan kohde ja luonne, sen merkitys yhteisön oikeuden kannalta sekä asiaan liittyvät vaikeudet, sen työn laajuus, jota riita-asian käsittely on voinut edellyttää sen toimihenkilöiltä tai neuvonantajilta, jotka ovat osallistuneet siihen, ja taloudelliset intressit, joita riita on edustanut asianosaisille. Yhteisöjen tuomioistuimen on otettava työn laajuuden osalta huomioon työtuntien kokonaismäärä, joka objektiivisesti arvioiden on ollut välttämätön riita-asian käsittelemiseksi.

(ks. 24, 25 ja 28 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑290/04 DEP, Kaysersberg v. komissio, 30.10.1998 (Kok., s. II‑4105, 20 kohta); asia T‑182/00 DEP, Pannella v. parlamentti, 9.9.2002, 29 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa; asia T‑171/00 DEP, Spruyt v. komissio, 20.11.2002 (Kok. H., s. I‑A‑225 ja II‑1127, 25, 26 ja 29 kohta) sekä yhdistetyt asiat T‑7/98 DEP, T‑208/98 DEP ja T‑109/99 DEP, De Nicola v. EIP, 8.7.2004 (Kok. H., s. I‑A‑219 ja II‑973, 32 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Henkilöstö – Väliaikaiset toimihenkilöt ja sopimussuhteiset toimihenkilöt – Työttömyyskorvaus – Korvauksen maksamista koskeva enimmäisjakso

(Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 28 a artiklan 4 kohta, 70 artikla ja 96 artiklan 4 kohta)

2. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Kanne, joka jätetään tutkimatta siltä osin kuin tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat ja hylätään muilta osin selvästi perusteettomana

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta ja 94 artiklan 3 kohta)

1. Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 28 a artiklan 4 kohdan ja 96 artiklan 4 kohdan säännöksiä, joissa säädetään enimmäisjaksosta, jonka aikana entinen väliaikainen toimihenkilö ja entinen sopimussuhteinen toimihenkilö voivat saada yhteisöiltä työttömyyskorvausta, ei sovelleta entiseen ylimääräiseen toimihenkilöön, jonka hänet palkannut toimielin on liittänyt kyseisten palvelussuhteen ehtojen 70 artiklan mukaisesti pakolliseen kansalliseen sairausvakuutusjärjestelmään ja joka voi siten saada työttömyyskorvausta ainoastaan viimeksi mainitun järjestelmän perusteella. Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 28 a artiklan 4 kohdan ja 96 artiklan 4 kohdan säännöksissä ei näin ollen velvoiteta toimielintä ottamaan huomioon yhteisöjen työttömyyskorvauksen maksamista koskevaa enimmäisjaksoa vahvistettaessa ajanjaksoja, jolloin toimihenkilö on palkattu ylimääräisenä toimihenkilönä.

(ks. 20 kohta)

2. Kun virkamiestuomioistuin on hylännyt maksutonta oikeudenkäyntiä koskevan hakemuksen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan 3 kohdassa edellytetyllä tavalla sen vuoksi, että toimen, jota varten sitä on haettu, tutkittavaksi ottamisen edellytykset vaikuttavat selvästi puuttuvan tai että toimi vaikuttaa selvästi perusteettomalta, asian aineellista ratkaisua tehtäessä on kuitenkin sovellettava työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan säännöksiä ja poikkeuksellisesti velvoitettava hallinto paitsi vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan, myös korvaamaan kaikki kantajan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien oikeudenkäyntikulut, joita kantajalle on mahdollisesti aiheutunut hänen maksutonta oikeudenkäyntiä koskevan hakemuksensa yhteydessä, kun otetaan huomioon kantajan taloudellinen tilanne ja se, että kyseessä olevassa tapauksessa riidanalainen päätös oli ilman asiaa koskevia selityksiä ristiriidassa toimivaltaisen yksikön aikaisemmin antamien tietojen kanssa.

(ks. 32 ja 33 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Oikeudenkäyntimenettely – Kanteiden tutkittavaksi ottaminen – Arviointi suhteessa kanteen nostamisajankohtana voimassa olleisiin sääntöihin

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 76 artikla)

2. Henkilöstö – Kanne – Määräajat – Toimielimelle esitetty vahingonkorvausvaatimus – Kohtuullisen ajan noudattaminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 46 artikla; henkilöstösääntöjen 90 artikla)

1. Vaikka virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan sääntöä, jonka mukaan virkamiestuomioistuin voi määrätä sellaisen kanteen hylkäämisestä, joka on selvästi jätettävä tutkimatta tai hylättävä, on pidettävä menettelysääntönä, jota voidaan soveltaa voimaantulostaan lähtien sellaisenaan kaikkiin virkamiestuomioistuimessa vireillä oleviin asioihin, tämä ei koske sääntöjä, joiden nojalla virkamiestuomioistuin voi tämän artiklan mukaisesti katsoa, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja joiden osalta voidaan soveltaa ainoastaan niitä sääntöjä, jotka olivat voimassa silloin, kun kanne nostettiin.

(ks. 14 kohta)

2. Virkamiesten tai toimihenkilöiden on esitettävä kohtuullisessa ajassa siitä hetkestä, jona he ovat saaneet tiedon tilanteesta, josta he valittavat, yhteisölle korvausvaatimus vahingosta, jonka se on aiheuttanut. Kuluneen ajan kohtuullisuutta on arvioitava kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvien seikkojen mukaan, ja on otettava erityisesti huomioon riidan merkitys asianomaiselle, asian monitahoisuus ja asianomaisten osapuolien käyttäytyminen.

Tässä yhteydessä on otettava huomioon vertailukohtana myös viiden vuoden vanhentumisaika, josta määrätään sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun osalta yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa. Tätä viiden vuoden määräaikaa ei voida kuitenkaan pitää jäykkänä ja ehdottomana rajana, jonka kuluessa kaikki esitetyt vaatimukset olisi tutkittava riippumatta ajasta, jonka kantaja on käyttänyt vaatimuksensa esittämiseen hallinnolle, ja tapauksen olosuhteista.

(ks. 19–22 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑144/02, Eagle ym. v. komissio, 5.10.2004 (Kok. 2004, s. II‑3381, 65 ja 66 kohta).

Virkamiestuomioistuin: asia F‑125/05, Tsarnavas v. komissio, 1.2.2007 (Kok. H. 2007, s. I-A-1-0000 ja II-A-2-0000, 76 ja 77 kohta).
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Henkilöstö – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tavanomainen asuinpaikka ulkomaankorvausta myönnettäessä vastaa paikkaa, johon asianomainen henkilö on keskittänyt pysyvästi tai tavanomaisesti intressinsä siten, että hänen tarkoituksenaan on näiden intressien keskittämisen jatkuvuus, ja tavanomaista asuinpaikkaa määritettäessä on otettava huomioon kaikki sen perustana olevat seikat ja erityisesti virkamiehen tosiasiallinen asuinpaikka.

Tältä osin paikka, jossa henkilö harjoittaa ansiotoimintaa, riippumatta sen merkityksestä itsenäisenä kriteerinä henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa sovellettaessa, on painava peruste tavanomaista asuinpaikkaa määritettäessä.

Se, että henkilö on mahdollisesti aikonut hakea töitä muualta kuin asuinmaastaan, ei ole peruste kyseenalaistaa hänen tavanomaisen asuinpaikkansa määrittelyä, jos on selvää, että koko tarkasteltavan jakson aikana kyseinen henkilö on edelleen keskittänyt intressinsä viimeiseen asemapaikkaansa, jossa hän on asunut ja jossa hän on harjoittanut ansiotoimintaa pääosan tarkasteltavasta jaksosta. Näin ollen tällaista edellytystä tahdosta jatkuvaan intressien keskittämiseen ei voida tulkita siten, että kyseisen virkamiehen on täytynyt poissulkea paluu kotimaahansa tai lähtö toiseen Euroopan unionin valtioon.

Virkamiehen liittymäkohdat kotimaahansa, kuten auton omistaminen, lääkäripalvelujen käyttäminen, hänen vanhempiensa kiinteä omaisuus tässä maassa, virallisten henkilöasiakirjojen uusiminen siellä, kansalaisoikeuksien käyttäminen, verotuksellinen kotipaikka ja siellä oleva omaisuus ja varoihin liittyvät intressit, kuten pankkitili, sekä suoritetut vierailut ovat vain tavanomaisia yhteyksiä, joita henkilöt ylläpitävät maahan, jossa heidän vanhempansa asuvat tai jossa he ovat asuneet pitkään, mutta niiden perusteella ei voida osoittaa tavanomaisen asuinpaikan olevan tässä maassa.

(ks. 48, 51, 56 ja 59 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑18/91, Costacurta Gelabert v. komissio, 8.4.1992 (Kok. 1992, s. II‑1655, 42 kohta); asia T‑90/92, Magdalena Fernández v. komissio, 28.9.1993 (Kok. 1993, s. II‑971, 30 kohta); asia T‑18/98, Reichert v. parlamentti, 13.4.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑73 ja II‑309, 25 kohta); asia T‑60/00, Liaskou v. neuvosto, 3.5.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑107 ja II‑489, 53 ja 64 kohta); asia T‑283/03, Recalde Langarica v. komissio, 13.9.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑235 ja II‑1075, 114 kohta); asia T‑83/03, Salazar Brier v. komissio, 25.10.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑311 ja II‑1407, 56 ja 71 kohta, valitus yhteisöjen tuomioistuimeen, asia C‑9/06 P); asia T‑259/04, Koistinen v. komissio, 27.9.2006 (Kok. H. 2006, s. I-A-2-177 ja II-A-2-879, 34 kohta) ja asia T‑324/04, F v. komissio, 16.5.2007 (Kok. H. 2007, s. I-A-2-0000 ja II-A-2-0000, 87 kohta).
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Kantajan passiivisuus – Kohdetta vaille jäänyt kanne – Lausunnon antamisen raukeaminen

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 75 artikla)

Hyvän oikeudenhoidon vuoksi virkamiestuomioistuimen on viran puolesta työjärjestyksensä 75 artiklan nojalla todettava, että jos kantaja on jatkuvasti passiivinen, kanne on jäänyt vaille kohdetta eikä siitä ole enää tarpeen lausua.

(ks. 28 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑299/06, Leclercq v. komissio, 20.6.2008, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa
Arvioijilla on ansioiden arvioinnissa hyvin laaja harkintavalta, ja unionin tuomioistuinten tehtävänä on valvoa ainoastaan sitä, ettei asiassa ole tapahtunut aineellista virhettä, ilmeistä arviointivirhettä tai harkintavallan väärinkäyttöä.

Erityisesti virhe voidaan luokitella ilmeiseksi ainoastaan silloin, kun se voidaan helposti havaita niiden perusteiden valossa, jotka lainsäätäjä on halunnut päätöksentekovallan käyttämiselle asettaa. Näin ollen todisteiden, jotka kantajan on tätä varten esitettävä, on oltavat riittävät, jotta riidanalaisessa arviointikertomuksessa esitetty tosiseikkojen arviointi menettää uskottavuutensa. Toisin sanoen ilmeistä arviointivirhettä koskeva väite on hylättävä, jos riitautettu arviointi vaikuttaa kantajan esittämistä seikoista huolimatta joka tapauksessa uskottavalta.

(ks. 35 ja 36 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: tuomio 10.11.2009, N v. parlamentti (F-93/08, EU:F:2009:151, 58 kohta) ja tuomio 18.3.2015, Rajala v. SMHV (F-24/14, EU:F:2015:10, 41–43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)