Asia C-448/15

Belgische Staat

vastaan

Wereldhave Belgium Comm. VA ym.

(hof van beroep te Brusselin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Eri jäsenvaltioihin sijoittautuneet emo- ja tytäryhtiöt – Sovellettava yleinen verojärjestelmä – Yhteisövero – Direktiivi 90/435/ETY – Soveltamisala – 2 artiklan c alakohta – Yhtiö, joka on ilman valintamahdollisuutta ja vapautusta velvollinen maksamaan veron – Nollaverokannan mukainen verotus

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 8.3.2017

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettava yhteinen verojärjestelmä – Direktiivi 90/435 – Emoyhtiölle jaettujen voittojen vapauttaminen lähdeverosta tytäryhtiön sijaintijäsenvaltiossa – Jäsenvaltioon sijoittautuneen tytäryhtiön sellaiselle toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle verotukselliselle yhteissijoitusyritykselle, johon tietyin edellytyksin sovelletaan yhteisöverotuksessa nollaverokantaa, jakamiin osinkoihin sovellettavan irtaimen omaisuuden tuotosta tehtävän pidätyksen hyväksyttävyys – Edellytys – Sijoitusyritystä ei ole pidettävä jäsenvaltiossa sijaitsevana yhtiönä

(Neuvoston direktiivin 90/435 2 artiklan c alakohta ja 5 artiklan 1 kohta)

Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annettua neuvoston direktiiviä 90/435/ETY on tulkittava siten, ettei sen 5 artiklan 1 kohta ole esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka perusteella osinkoihin, joita kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautunut tytäryhtiö jakaa sellaiselle toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle verotukselliselle yhteissijoitusyritykselle, johon sovelletaan yhteisöverotuksessa nollaverokantaa edellyttäen, että sen voitot jaetaan kokonaisuudessaan sen osakkeenomistajille, sovelletaan irtaimen omaisuuden tuotosta tehtävää pidätystä, koska kyseinen yritys ei ole kyseisessä direktiivissä tarkoitettu ”jäsenvaltiossa sijaitseva yhtiö”.

Tältä osin on syytä todeta, että direktiivin 90/435 2 artiklan c alakohdassa asetetaan positiivinen valintaperuste, jona on yhtiön velvollisuus maksaa kyseinen vero, ja negatiivinen valintaperuste, jonka mukaan yhtiötä ei ole vapautettu kyseisestä verosta eikä sillä ole valintamahdollisuutta. Näiden kahden perusteen, joista yksi on positiivinen ja toinen negatiivinen, mainitseminen johtaa ajattelemaan, ettei kyseisen direktiivin 2 artiklan c alakohdassa asetetulla edellytyksellä vaadita pelkästään sitä, että yhtiö kuuluu kyseisen veron soveltamisalaan, vaan sillä on myös tarkoitus sulkea pois sellaiset tilanteet, joissa on mahdollista, ettei kyseisellä yhtiöllä – siitä huolimatta, että velvollisuus kyseisen veron maksamiseen on olemassa – tosiasiallisesti olisi velvollisuutta mainitun veron maksamiseen. Vaikka yhtiötä, joka on velvollinen maksamaan veron nollaverokannan mukaisesti edellyttäen, että sen voitot jaetaan kokonaisuudessaan sen osakkeenomistajille, ei ole vapautettu kyseisestä verosta, se on käytännössä siinä samassa tilanteessa, joka direktiivin 90/435 2 artiklan c alakohdassa pyritään estämään, eli tilanteessa, jossa sillä ei ole velvollisuutta maksaa mainittua veroa. Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 43 ja 44 kohdassa todennut, menettely, jolla kansalliseen lainsäädäntöön otetaan säännös, jonka mukaan tiettyyn yritysten ryhmään voidaan määrätyin edellytyksin soveltaa nollaverokantaa, merkitsee sitä, ettei näillä yrityksillä ole velvollisuutta maksaa mainittua veroa (ks. myös tuomio 20.5.2008, Orange European Smallcap Fund, C-194/06, EU:C:2008:289, 33 ja 34 kohta).

(ks. 31–34 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)