Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Henkivakuutuksen ensivakuutus – Direktiivi 2002/83 – Sovellettava verojärjestelmä – Sitoumusjäsenvaltio – Käsite

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/83 1 artiklan 1 kohdan g alakohta, 32 artikla ja 50 artikla)

2. Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Henkivakuutuksen ensivakuutus – Direktiivi 2002/83 – Vakuutusmaksuja koskevat verot – Verotus sitoumusjäsenvaltiossa – Vakuutuksenottaja, joka on muuttanut vakinaisen asuinpaikkansa muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jossa sopimus on tehty – Se, että jäsenvaltio, jossa vakuutuksenottajan vakinainen asuinpaikka on, perii veroa – Hyväksyttävyys

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/83 50 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Ks. tuomion teksti.

(ks. 38–40 kohta)

2. Henkivakuutuksesta annetun direktiivin 2002/83 50 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio perii välillistä veroa vakuutuksenottajien, jotka ovat luonnollisia henkilöitä ja joiden vakinainen asuinpaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa, maksamista henkivakuutusmaksuista, kun kyseiset vakuutussopimukset on tehty toisessa jäsenvaltiossa, jossa vakuutuksenottajien vakinainen asuinpaikka oli sopimusten tekopäivänä.

Direktiivin 2002/83 50 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sitoumusjäsenvaltion käsitteen dynaamisella tulkinnalla voidaan nimittäin saavuttaa paremmin kyseisellä direktiivillä tavoitellut kaksinkertaisen verotuksen välttämistä ja kilpailun vääristymisen estämistä koskevat päämäärät, ja samalla kyseinen tulkinta sopii yhteen kyseisen direktiivin yleisen tavoitteen, joka koskee sisämarkkinoiden toteuttamista henkivakuutuksen ensivakuutuksen alalla, kanssa etenkin palvelujen tarjoamisen vapauden näkökulmasta tarkasteltuna.

Ensinnäkin kyseisellä 50 artiklan 1 kohdalla, jossa säädetään, että jokaiseen vakuutussopimukseen sovelletaan yksinomaan sitoumusjäsenvaltion vakuutusmaksuihin kohdistuvia välillisiä veroja ja veronluonteisia maksuja, pyritään siihen, että yhdelle ainoalle jäsenvaltiolle annetaan toimivalta kantaa veroa henkivakuutusmaksuista tällaisten maksujen kaksinkertaisen verotuksen poistamiseksi. Tässä yhteydessä mistään ei käy ilmi, että kyseisen toimivallanjaon on pysyttävä muuttumattomana koko sopimuksen voimassaoloajan. Silloin, kun kyse on vakuutusmaksuihin kohdistuvista välillisistä veroista, verotettava tapahtuma ei ole vakuutussopimuksen tekeminen vaan vakuutusmaksujen maksaminen. Tästä seuraa, että jäsenvaltion, joka on toimivaltainen kantamaan veroa vakuutusmaksuista, pitäisi olla se jäsenvaltio, jonka alueeseen vakuutuksenottajalla on yhteys kyseisten maksujen maksamispäivänä vakinaisen asuinpaikan muodossa.

Seuraavaksi on todettava, että kun toimivalta kantaa veroa vakuutusmaksuista liitetään direktiivissä 2002/83 vakuutuksenottajan vakinaiseen asuinpaikkaan, kyseisellä direktiivillä pyritään takaamaan se, että henkivakuutussopimusten tarjontaa, joka on vakuutuksenottajan ulottuvilla, kohdellaan verotuksessa samalla tavalla jäsenvaltiosta, johon vakuutusyritys on sijoittautunut, riippumatta, ja se, että kyseisten maksujen verottamiseen liittyvät seikat eivät näin ollen vaikuta henkivakuutuspalvelujen tarjoajan valitsemiseen. Näin vakuutusyritykset eivät hyödy tai niille ei aiheudu haittaa siitä, että verotus on edullisempaa tai epäedullisempaa niiden kotijäsenvaltiossa, ja ne voivat kilpailla yhdenvertaisesti jäsenvaltioon, jossa vakuutuksenottajan vakinainen asuinpaikka on, sijoittautuneiden vakuutusyritysten kanssa. Ainoastaan direktiivin 2002/83 50 artiklan 1 kohdan dynaamisella tulkinnalla voidaan kuitenkin taata tällainen yhdenvertaisuus ja estää kilpailun vääristyminen takaamalla, että samaa verojärjestelmää sovelletaan voimassa olevaan sopimukseen ja mahdolliseen uuteen sopimukseen.

Tällainen tulkinta sopii yhteen direktiivin 2002/83, jolla pyritään toteuttamaan henkivakuutuksen ensivakuutuksen alalla sisämarkkinat niin sijoittautumisvapauden kuin palvelujen tarjoamisen vapauden kannalta, jotta helpotettaisiin niiden vakuutusyritysten sitoumusten tekemistä unionin alueella, joiden kotipaikka on unionissa, ja annettaisiin vakuutuksenottajille mahdollisuus turvautua paitsi omaan jäsenvaltioonsa sijoittautuneisiin vakuutuksenantajiin, myös vakuutuksenantajiin, joiden kotipaikka on unionissa ja jotka ovat sijoittautuneet muihin jäsenvaltioihin, yleisen tavoitteen kanssa.

(ks. 48, 49, 52, 53, 58, 59, 62, 68 ja 69 kohta sekä tuomiolauselma)