ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

ensisijaisesti on kumottava yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä omistusasumisen hintaindeksien laatimisen osalta 1.2.2013 annettu komission asetus (EU) N:o 93/2013 (EUVL L 33, s. 14) siltä osin kuin asetuksen 93/2013 4 artiklan 1 kohtaa ei voida erottaa kyseisen asetuksen muista säännöksistä
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 171/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour administrative d'appel de Versailles (Ranska) on esittänyt 25.3.2013 — Le Rayon d'Or SARL v. Ministre de l'Économie et des Finances

(Asia C-151/13)

2013/C 171/35

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour administrative d'appel de Versailles

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Le Rayon d'Or SARL

Vastapuoli: Ministre de l'Économie et des Finances

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kuudennen direktiivin (1) 11 artiklan A kohdan 1 kohdan a alakohtaa, joka on otettu direktiivin 2006/112/EY (2) 73 artiklaan, tulkittava siten, että hoitotuki, jonka sairausvakuutuskassat maksavat ulkopuolisen hoidon varassa elävien vanhusten asumispalveluja tarjoaville yrityksille sosiaaliturvaa koskevien säännösten koodeksin (code de la sécurité sociale) L. 174-7 §:n mukaisesti ja joka on vapautettu arvonlisäverosta yleisen verokoodeksin (code général des impôts) 261 §:n 4 momentin 1o ter kohdan mukaisesti, on katsottava tueksi, joka liittyy suoraan asukkaalle suoritetun hoitopalvelun hintaan ja joka kuuluu tällä perusteella arvonlisäveron soveltamisalaan?

(1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.51977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/338/ETY (EYVL L 145, s. 1.).

(2) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1.).
2)

Katsooko unionin tuomioistuin, että julkisia hankintoja koskeva unionin oikeus — käsiteltävässä asiassa, jossa on kyse kilpailuttamattomista sopimuksista, vapaata kilpailua, syrjintäkieltoa, avoimuutta ja suhteellisuutta koskevat yleiset periaatteet — esteenä kansalliselle säännökselle, jossa sallitaan se, että sairaankuljetuspalveluja koskevat hankintasopimukset tehdään suoraan, jos käsiteltävässä asiassa riitautetun kaltaista puitesopimusta, jossa on määrätty myös kiinteiden ja pitkävaikutteisten kustannusten korvaamisesta, on pidettävä vastikkeellisena?
i)

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen katsoessaan, että komissio on loukannut ENI:n puolustautumisoikeuksia, kun se on korottanut kahdesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, joihin ENI:n kokonaan tai lähes kokonaan omistamat yhtiöt syyllistyivät, ENI:lle ja Versalisille yhteisvastuullisesti määrätyn sakon määrää rikkomisen uusimisen perusteella, vaikka päätöksiä, joissa kyseiset rikkomiset todettiin, ei ollut osoitettu ENI:lle (joka ei myöskään ollut saanut näitä rikkomisia koskevaa väitetiedoksiantoa). Unionin yleinen tuomioistuin on erityisesti jättänyt ottamatta huomioon, että kun vedotaan rikkomisen uusimiseen, puolustautumisoikeudet taataan, jos komissio ajankohtana, jolloin se ilmiottaa aikeestaan vedota uusimiseen, antaa asianosaisille mahdollisuuden osoittaa, että tätä koskevat edellytykset eivät täyty. Unionin yleinen tuomioistuin on lisäksi jättänyt ottamatta huomioon, että kun komissio soveltaa uusimisperustetta toisiaan seuraaviin kilpailusääntöjen rikkomisiin, se ei määrää taannehtivasti seuraamusta ensimmäisestä rikkomisesta vaan ainoastaan tekee johtopäätökset siitä, että sama yritys (taloudellinen kokonaisuus) on syyllistynyt uuteen kilpailusääntöjen rikkomiseen.
1)

Kun kanteen on nostanut pesänhoitaja, joka toimii velallisyrityksen kaikkien velkojien edun mukaisesti ja pyrkii palauttamaan yrityksen maksukyvyn sekä lisäämään maksukyvyttömän yrityksen varojen määrää, jotta mahdollisimman monien velkojien saamisia voidaan tyydyttää — samalla kun pitäisi huomata, että samaan pyritään myös esimerkiksi pesänhoitajan takaisinsaantikanteilla (actio Pauliana), joiden on tunnustettu liittyvän läheisesti maksukyvyttömyysmenettelyyn, ja kun erääntyneen summan maksamista vaaditaan CMR-yleissopimuksen ja Liettuan siviililain (siviililain yleiset säännökset) nojalla kansainvälisen tavarankuljetuksen osalta, pitäisikö tällaisen kanteen katsoa liittyvän läheisesti (välittömän yhteyden kautta) kantajan maksukyvyttömyysmenettelyyn, onko asian tutkiva tuomioistuin määritettävä asetuksen N:o 1346/2000 (1) säännösten mukaisesti ja kuuluuko se asetuksen N:o 44/2001 (2) soveltamista koskevan poikkeuksen soveltamisalaan?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 129/7

Valitus, jonka Alfier Costruzioni Srl ym. ovat tehneet 26.2.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-261/00, Sacaim SpA ym. v. Euroopan komissio, 12.12.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-95/13 P)

2013/C 129/14

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittajat: Alfier Costruzioni Srl ym. (edustajat: avvocato A. Vianello, avvocato A. Bortoluzzi ja avvocato A. Veronese)

Muut osapuolet: Euroopan komissio, Italian tasavalta, Sacaim SpA ym.

Vaatimukset

— Valituksenalainen määräys on kumottava ja komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoavat valituksensa tueksi siihen, että unionin tuomioistuimen asiassa ”Comitato Venezia vuole vivere” antamassa tuomiossa esitettyjen periaatteiden soveltamisessa on tapahtunut virheitä yhtäältä kun kyse on komission valtiontukiasioissa tekemien päätösten perusteluvelvollisuudesta ja toisaalta SEUT 107 artiklan 1 kohdassa määrättyjä edellytyksiä koskevan todistustaakan jakautumisesta.

Unionin yleinen tuomioistuin ei ole valituksenalaisessa määräyksessä noudattanut unionin tuomioistuimen asiassa ”Comitato Venezia vuole vivere”9.6.2011 antamaa tuomiota, jossa todetaan, että komission päätöksen on sisällettävä kaikki ne seikat, jotka ovat olennaisia kansallisten viranomaisten suorittaman täytäntöönpanon kannalta katsoen. Vaikka päätöksessä ei ollut kansallisten viranomaisten suorittaman täytäntöönpanon kannalta olennaisia seikkoja, yleinen tuomioistuin ei ole todennut komission riidanalaisessa päätöksessä omaksumassa menettelytavassa mitään puutteita, ja näin on tapahtunut oikeudellinen virhe.

Unionin tuomioistuimen asiassa ”Comitato Venezia vuole vivere” antamassa tuomiossa esittämien periaatteiden perusteella jäsenvaltion — eikä siis yksittäisen tuensaajan — on takaisinperintävaiheessa kunkin seikan osalta näytettävä toteen, että SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset ovat olemassa. Komissio on kuitenkin nyt esillä olevassa asiassa jättänyt selvittämättä näin tehdyn tarkistuksen tekotavat; näin ollen koska Italian tasavallan käytettävissä ei takaisinperintävaiheessa ollut olennaisia seikkoja sen osoittamiseksi, oliko myönnetty tuki ollut tuensaajien saamaa valtiontukea, se oli 24.12.2012 annetulla lailla nro 228 (1 §:n 351 momentti ja sitä seuraavat momentit) päättänyt kääntää todistustaakan päinvastoin kuin yhteisön oikeuskäytännössä määrätään. Italian lainsäätäjän mukaan todistustaakka siitä, ettei kyseisellä tuella vääristetä kilpailua eikä se vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ei kuulu valtiolle vaan vapautukset saaneille yksittäisille tuensaajayrityksille; tästä syystä on oletettu, että myönnetty tuki on omiaan vääristämään kilpailua ja vaikuttamaan yhteisön kauppaan. Kaikki tämä on selvässä ristiriidassa unionin tuomioistuimen asiassa ”Comitato Venezia vuole vivere” antaman tuomion kanssa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 141/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d'État (Ranska) on esittänyt 6.3.2013 — Société Mac GmbH v. Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

(Asia C-108/13)

2013/C 141/27

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d'État

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Société Mac GmbH

Vastaaja: Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 34 ja 36 artikla esteenä sellaisille kansallisille säännöksille, joissa muun muassa asetetaan rinnakkaistuodun kasvinsuojeluaineen markkinoille saattamista koskevan luvan myöntämisen edellytykseksi, että kyseessä olevalle tuotteelle on direktiivin 91/414/ETY (1) mukaisesti myönnetty markkinoille saattamista koskeva lupa siinä valtiossa, josta se on viety, ja jossa ei näin ollen sallita markkinoille saattamista koskevan luvan myöntämistä rinnakkaistuodulle tuotteelle, jolla on rinnakkaistuodun tuotteen markkinoille saattamista koskeva lupa siinä valtiossa, josta se on viety, ja joka on samanlainen kuin tuote, jolle on tuontivaltiossa myönnetty lupa?

(1) Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15.7.1991 annettu neuvoston direktiivi 91/414/ETY (EYVL L 230, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 101/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 27.12.2012 — Ehrmann AG v. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e.V.

(Asia C-609/12)

2013/C 101/16

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Revision-muutoksenhakija: Ehrmann AG

Revision-muutoksenhakijan vastapuoli: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e.V.

Ennakkoratkaisukysymys

Oliko asetuksen (EY) N:o 1924/2006 (1) 10 artiklan 2 kohdassa säädettyä tietojenantovelvollisuutta sovellettava jo vuonna 2010?

(1) Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1924/2006, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 9.2.2010 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 116/2010 (EUVL L 37, s. 16)
—

Valitus on hyväksyttävä ja valituksen kohteena oleva unionin yleisen tuomioistuimen tuomio on kumottava siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että komissio on todennut perustellusti asiassa nro 4, Magrizos II (EL/1995/017), että Kreikan viranomaiset olivat laiminlyöneet velvollisuutensa, koska ne eivät olleet perineet kyseisiä määriä takaisin.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 9/33

Valitus, jonka TeamBank AG Nürnberg on tehnyt 19.11.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-220/11, TeamBank AG Nürnberg v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) 19.9.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-524/12 P)

2013/C 9/56

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: TeamBank AG Nürnberg (edustaja: asianajaja D. Terheggen)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-220/11 19.9.2012 antaman tuomion kokonaisuudessaan

— hyväksyy täysin ensimmäisessä vaiheessa esitetyt vaatimukset unionin yleiseen tuomioistuimeen 18.4.2011 toimitetun kannekirjelmän mukaisesti.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mielestä soveltanut väärin yhteisön tavaramerkkiasetuksen (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, kun se on lähtenyt kuviomerkkien ”f@ir Credit” ja ”FERCREDIT” sekaannusvaarasta.

Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, tavaramerkkien kokonaisvaikutelmien välillä on valittajan mielestä selvästi tunnistettava visuaalinen ero. Tämän lisäksi olisi otettava huomioon, että riidan kohteena olevat tavaramerkit liittyvät rahoituspalveluihin, joilla on yleensä merkittäviä taloudellisia seurauksia niiden käyttäjille. Tämän vuoksi on lähdettävä siitä, että keskiverto kuluttaja tutkii näitä tavaramerkkejä erityisellä huolellisuudella ja tunnistaa niiden erot suurella todennäköisyydellä. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan ole arvioinut riittävästi tätä seikkaa.

Tämän seikan sekä tavaramerkkien kokonaisvaikutelmien välisen eron oikean arvioinnin perusteella tullaan siihen tulokseen, ettei tavaramerkkien välillä ole olennaista samankaltaisuutta.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009, EYVL l 78, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 26/24

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Ourense (Espanja) on esittänyt 2.11.2012 — Vueling Airlines S.A. v. Instituto Galego de Consumo de la Xunta de Galicia

(Asia C-487/12)

2013/C 26/46

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Ourense

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Vueling Airlines S.A.

Vastaaja: Instituto Galego de Consumo de la Xunta de Galicia

Ennakkoratkaisukysymys

Onko lentoliikenteen harjoittamisen yhteisistä säännöistä yhteisössä 24.9.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1008/2008 (1) 22 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle (lentoliikenteestä annetun lain 48/1960 97 §), jonka mukaan matkustajalentoliikenneyhtiöiden on aina annettava matkustajille oikeus kirjata matkalaukku lennolle ostetun lipun perushintaan nähden lisämaksua tai ylimääräistä maksua maksamatta?

(1) EUVL L 293, s. 3.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 399/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale di Cosenza (Italia) on esittänyt 19.10.2012 — CCIAA di Cosenza v. CIESSE SRL:n konkurssipesä

(Asia C-468/12)

2012/C 399/24

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale di Cosenza

Pääasian asianosaiset

Hakija: Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura (CCIAA) di Cosenza

Vastapuoli: CIESSE SRL:n konkurssipesä

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Italian lainsäädäntö, joka koskee sellaisen vuosimaksun yksityiskohtaisia laskentatapoja, jonka ovat velvollisia maksamaan kaikki taloudellista toimintaa harjoittavat toimijat, niiltä osin kuin siinä säädetään, että yksittäisten elinkeinonharjoittajien on maksettava kiinteämääräinen vuosimaksu (200 euroa, jos ne on kirjattu yleiseen osaan, tai 88 euroa, jos ne kirjattu erityiseen osaan); maatalouden harjoittajien siviiliyhtiöiden (società semplici agricole) on maksettava 100 euron suuruinen kiinteämääräinen vuosimaksu (lisättynä 20 eurolla jokaiselta paikalliselta yksiköltä); yritysten, joiden kotipaikka on ulkomailla, paikallisten yksiköiden ja/tai sivutoimipaikkojen on maksettava 110 euron suuruinen kiinteämääräinen maksu; muuta kuin maataloustoimintaa harjoittavien yhtiöiden (società simplici con ragione sociale non agricola) on maksettava 200 euron suuruinen kiinteämääräinen maksu; asianajoyhtiöiden on maksettava 200 euron suuruinen kiinteämääräinen maksu, kun taas kaikilla muilla taloudellisilla yhteisöillä (yhtiöt, konsortiot ym.) on velvollisuus maksaa ”edellisen tilikauden liikevaihdon mukaan laskettu maksu” (joka voi olla enintään 40 000 euroa), ristiriidassa 12.2.2008 annetun direktiivin 2008/7/EY (1) 5 artiklan kanssa siltä osin kuin siinä säädetään, että pääomayhtiöiden (kun tämä ilmaisu ymmärretään edellä mainitussa direktiivissä tarkoitetussa tyhjentävässä merkityksessä) harjoittamasta liiketoiminnasta on maksettava huomattavasti suurempi maksu kuin yksittäisen yrityksen harjoittamasta liiketoiminnasta?

(1) Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 12.2.2008 annettu neuvoston direktiivi 2008/7/EY (EUVL L 46, s. 11).
1)

Onko SEUT 34 artiklaa tulkittava siten, että siinä kielletään sellaiset kansalliset oikeussäännöt, joiden mukaan haluttaessa pitää kaupan Euroopan unionin jäsenvaltion markkinoilla toisesta jäsenvaltiosta tuotuja kultatuotteita, joiden markkinoille saattaminen on kyseisessä jäsenvaltiossa (vientijäsenvaltiossa) sallittua, jäsenvaltion hyväksymän riippumattoman pitoisuudenmäärityslaitoksen on leimattava kyseiset tuotteet leimalla, joka vahvistaa, että kyseinen laitos on tarkastanut leimatun tuotteen, ja jossa esitetyt tuotteen pitoisuutta koskevat tiedot ovat tuontijäsenvaltion kuluttajan ymmärrettävissä, vaikka tieto pitoisuudesta on annettu erillisessä täydentävässä samaan kultatuotteeseen lyödyssä leimassa?
3)

Jos kysymykseen 2 annettavan vastauksen mukaan jäsenvaltioiden myöntämien passien ja matkustusasiakirjojen turvatekijöitä ja biometriikkaa koskevista vaatimuksista 13.12.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2252/2004 (EUVL L 385, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksen (EY) N:o 2252/2004 muuttamisesta 28.5.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 444/2009 (EUVL L 142, s. 1), 1 artiklan 2 kohta on pätevä, onko asetuksen 4 artiklan 3 kohtaa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklan, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 8 artiklan 2 kappaleen sekä yksityisyysdirektiivin (1) 7 artiklan f alakohdan, kun näitä luetaan yhdessä direktiivin 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, valossa tulkittava siten, että kun jäsenvaltiot soveltavat asetusta, niiden on taattava lailla, että asetuksen perusteella kerättyjä ja tallennettuja tietoja ei saada kerätä, käsitellä ja käyttää muuhun tarkoitukseen kuin asiakirjan myöntämistä varten?
1)

Onko Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2004/38/EY (1), siltä osin kuin kyse on unionin kansalaisen perheenjäsenten oleskeluoikeudelle asetettavista edellytyksistä, kun kyseiset perheenjäsenet ovat kolmannen maan kansalaisia, sovellettava analogisesti kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-370/90 Singh, (2) ja asiassa C-291/05, Eind, (3) antamissa tuomioissa, jos unionin kansalainen palaa jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on, sen jälkeen kun hän on oleskellut toisessa jäsenvaltiossa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 21 artiklan 1 kohdan puitteissa sekä kyseisen sopimuksen 56 artiklassa tarkoitettuna palvelujen vastaanottajana?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 355/12

Kanne 19.9.2012 — Euroopan komissio v. Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

(Asia C-427/12)

2012/C 355/20

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: B. Smulders, C. Zadra ja E. Manhaeve)

Vastaajat: Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

— biosidivalmisteiden asettamisesta saataville markkinoilla ja niiden käytöstä 22.5.2012 annetun parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 528/2012 (1) 80 artiklan 1 kohta on kumottava siltä osin kuin siinä säädetään sellaisten toimenpiteiden toteuttamisesta, joilla vahvistetaan Euroopan kemikaalivirastolle (ECHA) suoritettavat maksut, SEUT 291 artiklan mukaisella täytäntöönpanotoimella eikä SEUT 290 artiklan mukaisella delegoidulla toimella

— kumotun säännöksen sekä kaikkien sen perusteella toteutettujen toimien vaikutukset on pysytettävä siihen saakka, kunnes uusi säännös, jolla on tarkoitus korvata kyseinen säännös, tulee kohtuullisessa määräajassa voimaan

— vastaajat on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Toissijaisesti siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoo, että tätä osittaista kumoamista koskevaa vaatimusta ei voida ottaa tutkittavaksi,

— kyseinen asetus on kumottava kokonaisuudessaan

— edellä mainitun asetuksen sekä kaikkien sen perusteella toteutettujen toimien vaikutukset on pysytettävä siihen saakka, kunnes uusi asetus, jolla on tarkoitus korvata kyseinen asetus, tulee kohtuullisessa määräajassa voimaan

— vastaajat on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio esittää kanteensa tueksi yhden ainoan kanneperusteen, joka koskee perustamissopimuksen rikkomista ja erityisesti sääntelyvaltuuksien, jotka unionin lainsäätäjä voi myöntää komissiolle SEUT 290 ja SEUT 291 artiklan perusteella, myöntämisjärjestelmän noudattamatta jättämistä.

Komissio väittää, että neuvosto ja parlamentti päättivät virheellisesti antaa komissiolle täytäntöönpanotoimivaltaa SEUT 291 artiklan perusteella Euroopan kemikaalivirastolle suoritettavien maksujen vahvistamiseksi. Komission mukaan toimi, joka sen on toteutettava asetuksen (EU) N:o 528/2012 80 artiklan 1 kohdan perusteella, on nimittäin SEUT 290 artiklassa tarkoitettu delegoitu toimi, koska sen tarkoituksena on täydentää lainsäädäntötoimen tiettyjä muita kuin keskeisiä osia. Kun otetaan huomioon komission hyväksi suoritetun täytäntöönpanovallan siirron luonne ja myös sen nojalla toteutettavan toimen tarkoitus, tällainen toimi on siis toteutettava SEUT 290 säädetyn menettelyn mukaisesti eikä SEUT 291 artiklassa säädettyjen menettelyjen mukaisesti.

(1) EUVL L 167, s. 1
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 343/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Rostock (Saksa) on esittänyt 13.8.2012 — Rikosoikeudenkäynti Per Harald Lökkevikiä vastaan

(Asia C-384/12)

2012/C 343/05

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Rostock

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen

Per Harald Lökkevik

Muu osapuoli: Staatsanwaltschaft Rostock

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (1) 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua etuuden käsitettä tulkittava siten, että siihen kuuluu myös tilanne, jossa toimivallan puuttuminen Euroopan komissiolta on otaksutusti aikaansaatu sellaisilla tukimenettelyssä annetuilla tiedoilla, joilla on määrä välttää alueellisesta tuesta suurille investointihankkeille 7.4.1998 annettujen monialaisten puitteiden (EYVL, C 107, s. 7) 2.1. kohdan i alakohdassa määrätty sellaisten alueellisten investointitukihankkeiden ilmoitusvelvollisuus, joiden kokonaiskustannukset ovat vähintään 50 miljoonaa euroa?

(1) EYVL L 312, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 311/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 6.8.2012 — Sky Italia Srl v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Commissione di Garanzia per l’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali

(Asia C-376/12)

2012/C 311/08

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Sky Italia Srl

Vastaaja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Commissione di Garanzia per l’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali

Ennakkoratkaisukysymys

Onko alaa koskevia yhteisön säännöksiä, erityisesti direktiivin 2002/20 (1) säännöksiä, tulkittava siten, että ne ovat esteenä edellä esitetyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle ja etenkin vuonna 2005 annetulle laille nro 266, sellaisena kuin sitä konkreettisesti sovelletaan sääntelyvaiheessa?

(1) Sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista (valtuutusdirektiivi) 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY (EYVL L 108, s. 21).