Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 21 päivänä maaliskuuta 2002. - Espanjan kuningaskunta vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Valtiontuet - Asetus (EY) N:o 1013/97 - Julkisille telakoille myönnettävä tuki - Espanjan valtion omistamille telakoille myönnettyjen tukien toteaminen yhteismarkkinoille soveltuviksi - Ehtojen noudattamatta jättäminen - Takaisinperiminen. - Asia C-36/00.



Oikeustapauskokoelma 2002 sivu I-03243



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Valtiontuki - Komission hyväksymä yleinen tukijärjestelmä - Yksittäinen tuki, jonka hyväksynnän väitetään kattavan - Komission suorittama tutkinta - Hyväksymispäätöksen ehtojen noudattamatta jättäminen - Uusia tukia koskevan järjestelmän soveltaminen

(EY 88 artiklan 1-3 kohta)

2. Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Poikkeamisen perusteet - Kaikki näiden perusteiden vastaiset tuet ovat yhteismarkkinoille soveltumattomia - Komission asema - Poikkeamisen perusteiden noudattamisen tutkiminen

(EY 87 artiklan 1 kohta ja 3 kohdan e alakohta)

Tiivistelmä

1. EY 88 artiklassa annetut erityiset menettelysäännöt, joiden mukaisesti komissio seuraa jatkuvasti valtiontukia ja valvoo niitä, ovat erilaisia sen mukaan, ovatko kysymyksessä olevat tuet voimassa olevia vai uusia tukia. Ensin mainittuihin sovelletaan EY 88 artiklan 1 ja 2 kohtaa, kun taas jälkimmäisiä säännellään EY 88 artiklan 2 ja 3 kohdalla.

Kun komissio toteaa, että tuki, jonka väitetään olevan myönnetty aikaisemmin hyväksytyn järjestelmän mukaisesti, ei täytä sen tekemässä tukijärjestelmän hyväksymispäätöksessä asetettuja ehtoja ja ettei hyväksymispäätös sen vuoksi kata sitä, kysymyksessä olevaa tukea on pidettävä uutena tukena.

Jos nimittäin jäsenvaltio ei aikaisemmin hyväksytyn järjestelmän mukaista tukea myöntäessään noudata ehtoja, jotka komissio on asettanut järjestelmälle antamalleen hyväksynnälle, maksettu tuki on uusi tuki, minkä vuoksi komissiolla on velvollisuus aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukainen erityinen menettely.

( ks. 22-25 kohta )

2. Silloin kun kysymys on EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohdan nojalla annetuissa poikkeussäännöksissä tarkoitetuista valtiontuista, nämä tuet ovat periaatteessa lähtökohtaisesti yhteismarkkinoille soveltumattomia ja niiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille vain sillä edellytyksellä, että ne täyttävät tämän tukijärjestelmän hyväksymispäätökseen sisältyvät poikkeamisen ehdot.

Tästä seuraa, että kun komissio toteaa, etteivät mainitussa tukijärjestelmässä hyväksytyt tuet enää kuulu tämän tukijärjestelmän piiriin, sillä ei ole velvollisuutta ryhtyä tutkimaan uudelleen niiden soveltuvuutta EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen edellytysten kannalta eikä velvollisuutta tutkia, vaikuttavatko ne jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja aiheuttavatko ne kilpailun vääristymistä.

( ks. 47 ja 48 kohta )

Asianosaiset

Asiassa C-36/00,

Espanjan kuningaskunta, asiamiehenään S. Ortiz Vaamonde, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään J. Guerra Fernández ja K.-D. Borchardt, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan valtiontuesta, jonka Espanja on toteuttanut valtion omistamien telakoiden hyväksi, 26 päivänä lokakuuta 1999 tehdyn komission päätöksen 2000/131/EY (EYVL 2000, L 37, s. 22),

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja F. Macken (esittelevä tuomari) sekä tuomarit C. Gulmann, R. Schintgen, V. Skouris ja J. N. Cunha Rodrigues,

julkisasiamies: L. A. Geelhoed,

kirjaaja: osastopäällikkö D. Louterman-Hubeau,

ottaen huomioon esittelevän tuomarin kertomuksen,

kuultuaan asianosaisten 31.5.2001 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,

kuultuaan julkisasiamiehen 11.10.2001 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Espanjan kuningaskunta on yhteisöjen tuomioistuimeen 10.2.2000 jättämällään kanteella vaatinut EY 230 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan valtiontuesta, jonka Espanja on toteuttanut valtion omistamien telakoiden hyväksi, 26 päivänä lokakuuta 1999 tehdyn komission päätöksen 2000/131/EY (EYVL 2000, L 37, s. 22; jäljempänä riidanalainen päätös).

Asiassa sovellettavat oikeussäännöt

2 Laivanrakennusteollisuudelle myönnettävästä tuesta 21 päivänä joulukuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/684/ETY (EYVL L 380, s. 27), jonka soveltamista on jatkettu laivanrakennusteollisuudelle myönnettävästä tuesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 3094/95 (EYVL L 332, s. 1), annetaan tämän toimialan tukiin sovellettavia erityissääntöjä, jotka muodostavat poikkeuksen EY 87 artiklan 1 kohdassa ilmaistusta yleisestä kiellosta.

3 Neuvosto on hyväksynyt tietyille rakenneuudistuksen alaisille telakoille myönnettävästä tuesta 2 päivänä kesäkuuta 1997 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1013/97 (EYVL L 148, s. 1) tuen myöntämisen rakenneuudistusta varten telakoille tietyissä jäsenvaltioissa, mukaan lukien Espanjan julkiset telakat.

4 Asetuksen N:o 1013/97 1 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 3094/95 säännösten soveltamista komissio voi julistaa tämän artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa mainittujen telakoiden rakenneuudistukseen myönnettävän lisätoimintatuen yhteismarkkinoille soveltuvaksi erityistarkoituksia varten ja edellä mainituissa kohdissa määriteltäviin enimmäismääriin saakka.

- -

4. Espanjan valtion omistamien telakoiden rakenneuudistustuki voidaan katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi enintään 135 028 miljoonaan Espanjan pesetaan saakka seuraavissa muodoissa:

- aiemmin hyväksyttyjen maksamattomien tukien kattamiseksi vuosina 1988-1994 otettujen lainojen enintään 62 028 miljoonan Espanjan pesetan korot

- vuosien 1995-1999 verohyvitykset, enintään 58 000 miljoonaa Espanjan pesetaa

- vuonna 1997 suoritettava enintään 15 000 miljoonan Espanjan pesetan pääoman korotus.

Kaikkia muita direktiivin 90/684/ETY säännöksiä sovelletaan näihin telakoihin.

Espanjan hallitus on päättänyt suorittaa komission hyväksymän aikataulun mukaisesti ja joka tapauksessa ennen 31 päivää joulukuuta 1997 todellisen ja lopullisen 30 000 tasatun bruttorekisteritonnin kapasiteetin vähentämisen."

5 Asetuksen N:o 1013/97 mukaisesti komissio teki 6.8.1997 päätöksen, jolla hyväksyttiin eräät muun muassa Espanjan julkisille telakoille myönnettävät tuet (jäljempänä hyväksymispäätös).

6 Espanjan viranomaisten ja komission välisen kirjeenvaihdon jälkeen ja komission aloitettua EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan (josta on tullut EY 88 artiklan 2 kohta) mukaisen tutkintamenettelyn komissio teki 26.10.1999 riidanalaisen päätöksen.

Asiaan liittyvät tosiseikat

7 Asiaan liittyvät tosiseikat ovat riidanalaisen päätöksen 6-9 perustelukappaleen mukaan seuraavat:

"(6) Komissio hyväksyi elokuussa 1997 valtiontukea koskevassa asiassa C 56/95(6) tekemässään päätöksessä yhteensä 229 008 miljardin Espanjan pesetan [ESP] valtiontuet Espanjan valtion omistamien telakoiden rakenneuudistukseen. Hyväksyttyyn tukipakettiin kuului enintään 58 miljardin pesetan erityiset verohyvitykset vuosina 1995-1999.

(7) Erityiset verohyvitykset otettiin mukaan seuraavista syistä. Alkuperäisen rakenneuudistussuunnitelman laatimisajankohtana telakat olivat vielä osa INI-konsernia (Instituto Nacional de Industria) ja pystyivät vähentämään verojen jälkeisistä tappioista 28 prosenttia INI:n kautta yleisesti sovellettavan Espanjan kansallisen lainsäädännön mukaisesti kuitaten tappioita muualla konsernissa saaduilla voitoilla. Rakenneuudistussuunnitelman rahoitussuunnitelmassa oletettiin, että verohyvitykset olisivat edelleen käytettävissä siitä huolimatta, että telakat olivat 1 päivästä elokuuta 1995 alkaen olleet osa tappiollista valtion holdingyhtiötä Agencia Industrial del Estadoa (AIE). Sen vuoksi annettiin laki (30 päivänä joulukuuta annettu laki 13/96(7)), jonka perusteella tällaisessa asemassa olevat yritykset pystyivät 31 päivään joulukuuta 1999 asti saamaan valtiolta samat summat kuin ne olisivat olleet oikeutettuja saamaan verokonsolidointijärjestelmässä. Rakenneuudistussuunnitelman sisältämien tappioennusteiden perusteella arvioitiin, että valtion telakoille myönnetyt verohyvitykset nousisivat 58 miljardiin pesetaan. - -

(8) Telakat liitettiin 1 päivänä syyskuuta 1997 Sociedad Estatal de Participaciones Industrialesiin (SEPI), joka INI:n tavoin voi käyttää hyväkseen yleisiä verokonsolidointisääntöjä kuitatakseen tappioita voitoilla.

(9) Tukipaketti hyväksyttiin sillä edellytyksellä, että tuen kokonaismäärä ja eri tukiluokkien tukimäärät ovat enimmäismääriä. - - Niiden tietojen mukaan, joita komissiolla on ollut käytettävissään rakenneuudistussuunnitelman valvonnan yhteydessä, telakat saivat vuonna 1998 erityisiä verohyvityksiä 18 451 miljardia pesetaa, vaikka ne saivat vuonna 1998 SEPI:in liittämisen seurauksena myös yleisiin toimenpiteisiin perustuvia verohyvityksiä, jotka vastasivat niiden tappioita vuonna 1997 ja perustuivat Espanjan yleisiin verokonsolidointisääntöihin."

8 Tämän vuoksi komissio esitti epäilyjä siitä, ovatko 18 451 miljardin ESP:n erityiset verohyvitykset hyväksymispäätöksen mukaisia ja soveltuvatko ne yhteismarkkinoille.

Riidanalainen päätös

9 Komissio päättelee riidanalaisen päätöksen 57 perustelukappaleessa, että Espanjan valtion omistamat telakat ovat saaneet 18 451 miljardin ESP:n suuruisten erityisten verohyvitysten muodossa tukea, jolle ei ollut laillista oikeutusta. Komissio toteaa, että tällaisten tukien yhteismäärälle asetettua ylärajaa ei sinänsä ole ylitetty, mutta tämä määrä oli pelkästään enimmäismäärä. Tämän enimmäismäärän rajoissa myönnettävän tuen oli määrä vastata ainoastaan verotettavia nettotuloksia ja tuki perustui olettamukseen, että telakat eivät voineet saada verohyvityksiä Espanjan yleisen verokonsolidointijärjestelmän perusteella (jäljempänä yleiset verohyvitykset). Komissio piti tätä olennaisena edellytyksenä näiden tukien hyväksymiselle ja samalla sille, että ne soveltuvat yhteismarkkinoille EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohdan mukaisesti.

10 Riidanalaisen päätöksen 58 perustelukappaleessa komissio katsoo, että vuonna 1998 myönnetty 18 451 miljardin ESP:n erityinen verohyvitys ei asiassa ilmenneiden seikkojen vallitessa enää ollut EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohdan mukainen eikä se enää soveltunut yhteismarkkinoille EY 87 artiklan 1 kohdan mukaisesti, minkä vuoksi komissio päätti, että tämä summa oli perittävä takaisin korkoineen.

11 Riidanalainen päätös annettiin tiedoksi Espanjan kuningaskunnalle 2.12.1999.

Kanne

12 Espanjan kuningaskunta, joka vetoaa kanteensa tueksi neljään kanneperusteeseen, vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan riidanalaisen päätöksen ja velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

13 Komissio vaatii, että kanne hylätään perusteettomana ja että Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Ensimmäinen kanneperuste

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

14 Espanjan hallitus katsoo ensimmäisessä kanneperusteessaan ensinnäkin, että riidanalainen päätös on EY 88 artiklan 1 kohdan vastainen, koska tätä määräystä ei ole sovellettu. Kun komissio katsoo, että riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetut tuet olivat muuttuneet yhteismarkkinoille soveltumattomiksi, komissio on kyseisen hallituksen mukaan velvollinen tarkastelemaan niitä olemassa olevina tukina tämän määräyksen mukaisesti eikä uusina tukina niin kuin se on tehnyt.

15 Espanjan hallitus esittää sen jälkeen, että riidanalainen päätös perustuu siihen, että Espanjan viranomaisten on väitetty jättäneen noudattamatta hyväksymispäätöksessä asetettua ehtoa, jonka mukaan telakat pysyvät sellaisen verojärjestelmän piirissä, jonka mukaan ne eivät voi saada yleisiä verohyvityksiä. Sen vuoksi komission olisi aikaisemmin hyväksyttyjen maksujen päättymisen odottamisen sijasta pitänyt ennen EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamista ilmoittaa kansallisille viranomaisille tästä väitetystä laiminlyönnistä. Kun komissio ei ole menetellyt niin, se on loukannut oikeusvarmuuden ja hyvän hallinnon periaatteita.

16 Lopuksi Espanjan hallitus lausuu, että komissio on katsottuaan erityisinä verohyvityksinä myönnettyjen aikaisemmin hyväksyttyjen tukien muuttuneen yhteismarkkinoille soveltumattomiksi, koska ne eivät enää olleet välttämättömiä telakoiden päästyä uudelleen osallisiksi yleisistä verohyvityksistä, ilman minkäänlaista varoitusta ottanut tukien nimenomaisen hyväksymisen jälkeen käyttöön niiden soveltumattomuutta koskevan uuden kriteerin. Näin menetellessään komissio on loukannut oikeusvarmuuden, luottamuksensuojan, lojaalin yhteistyön ja vilpittömän mielen periaatteita. Siinäkin tapauksessa, että jo hyväksyttyjen tukien toteuttamista olisi tarpeen perustella, hyväksymispäätöksen monimutkaisuus ja sen perustelujen puutteellisuus olisivat kaiken lisäksi edellyttäneet vähintään sitä, että komissio ilmoittaisi tästä Espanjan viranomaisille.

17 Komissio kiistää lähtökohdan, johon Espanjan hallitus nojautuu ensimmäisessä kanneperusteessaan. Verotukia voidaan pitää hyväksyttyinä vain, jos ne ovat hyväksymispäätöksen kaikkien ehtojen mukaisia. Siinä tapauksessa, ettei ehtoja ole noudatettu, kyseiset tuet jäävät automaattisesti ilman tämän päätöksen antamaa suojaa ja niitä on siten pidettävä uusina tukina. Uusien tukien yhteydessä EY 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely, jota on noudatettu tässä tapauksessa, on asianmukainen menettely kyseisten tukien yhteismarkkinoille soveltuvuuden tutkimiseksi.

18 Komissio katsoo, että sillä ei käsiteltävänä olevaan tapaukseen liittyneissä olosuhteissa ole ollut velvollisuutta ilmoittaa telakoiden SEPI:n määräysvaltaan siirtymisen seurauksista siirtymisen tapahduttua. Tämä määräysvallan hankkiminen ei nimittäin ole sellaisenaan merkinnyt hyväksymispäätöksen määräysten rikkomista. Lisäksi komissio on heti rikkomisesta tiedon saatuaan käynnistänyt alustavan tutkinnan, joka on johtanut EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamiseen.

19 Komission mukaan Espanjan hallitus oli velvollinen ilmoittamaan sille päätöksestään jatkaa erityisten verohyvitysten myöntämistä telakoille huolimatta niiden siirtymisestä SEPI:n määräysvaltaan. Kun kyseinen hallitus ei ole tehnyt niin, se ei voi vedota perusteltuun luottamukseen.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

20 Ensimmäiseksi on syytä kerrata perustamissopimuksella toteutettua valtiontukien valvontajärjestelmää koskevat asiaan vaikuttavat säännöt.

21 EY 87 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden myöntämää taikka valtion varoista myönnettyä tukea, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei perustamissopimuksessa määrättyjä poikkeuksia lukuun ottamatta pidetä yhteismarkkinoille soveltuvana, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

22 EY 88 artiklassa määrätään erityisestä menettelystä, jonka mukaisesti komissio seuraa jatkuvasti valtiontukia ja valvoo niitä.

23 Perustamissopimuksessa esitetyt menettelysäännöt ovat erilaisia sen mukaan, ovatko tuet voimassa olevia vai uusia tukia. Ensin mainittuihin sovelletaan EY 88 artiklan 1 ja 2 kohtaa, kun taas jälkimmäisiä säännellään EY 88 artiklan 2 ja 3 kohdalla (asia C-47/91, Italia v. komissio, tuomio 30.6.1992, Kok. 1992, s. I-4145, Kok. Ep. XII, s. I-191, 22 kohta).

24 Kun komissio toteaa, että tuki, jonka väitetään olevan myönnetty aikaisemmin hyväksytyn järjestelmän mukaisesti, ei täytä sen tekemässä tukijärjestelmän hyväksymispäätöksessä asetettuja ehtoja ja ettei hyväksymispäätös sen vuoksi kata sitä, kysymyksessä olevaa tukea on pidettävä uutena tukena (ks. vastaavasti asia C-47/91, Italia v. komissio, tuomio 5.10.1994, Kok. 1994, s. I-4635, Kok. Ep. XVI, s. I-147, 24-26 kohta).

25 Jos nimittäin jäsenvaltio ei aikaisemmin hyväksytyn järjestelmän mukaista tukea myöntäessään noudata ehtoja, jotka komissio on asettanut järjestelmälle antamalleen hyväksynnälle, maksettu tuki on uusi tuki, minkä vuoksi komissiolla on velvollisuus aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukainen erityinen menettely (ks. vastaavasti asia C-294/90, British Aerospace ja Rover v. komissio, tuomio 4.2.1992, Kok. 1992, s. I-493, 13 kohta).

26 Käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvät tosiseikat on tutkittava näiden toteamusten valossa.

27 Hyväksymispäätöksestä ilmenee, että komissio on hyväksynyt enintään 58 miljardin ESP:n erityisinä verohyvityksinä myönnettävät tuet nimenomaan ottaen huomioon Espanjan julkisten telakoiden oikeudellisen ja verotuksellisen aseman sellaisena kuin se oli tuohon aikaan. Näiden tukien tarkoitus nimittäin oli, että kyseiset telakat, jotka INI:in kuuluessaan saivat verokonsolidointia koskevien yleisesti sovellettavien säännösten mukaan vähentää 28 prosenttia verojen jälkeisistä tappioistaan (yleiset verohyvitykset), saisivat niiden ansiosta edelleen samanlaisen kohtelun sen jälkeenkin, kun ne eivät enää kuuluneet INI:in.

28 Telakoilla oli niiden INI:in kuuluessa mahdollisuus kuitata verojen jälkeisiä tappioitaan muualla konsernissa syntyneillä voitoilla. Kun tämä tappiontasaus ei enää ollut mahdollinen AIE:n liitettyä telakat itseensä, ne pääsivät lain nro 13/96 nojalla edelleen osallisiksi vastaavanlaisesta verokohtelusta kuin mihin niillä oli aikaisemmin oikeus.

29 On selvää, että telakat ovat siirryttyään 1.9.1997 SEPI:n määräysvaltaan voineet uudelleen kuitata verojen jälkeisiä tappioitaan muualla konsernissa syntyneillä voitoilla. Niillä oli siten mahdollisuus saada yleisiä verohyvityksiä samalla tavoin kuin kuuluessaan INI:in, mutta nyt ne saivat samanaikaisesti hyväksymispäätöksellä hyväksyttyinä valtiontukina myönnettyjä erityisiä verohyvityksiä.

30 Näissä olosuhteissa komissiolla on ollut oikeus katsoa, etteivät tukien myöntämiseen oikeuttaneet edellytykset enää täyttyneet ja että Espanjan hallituksen vuonna 1998 erityisinä verohyvityksinä suorittama 18 451 miljardin ESP:n maksu ei enää ollut hyväksymispäätöksen mukainen.

31 Hyväksymispäätös ei näin ollen kata riidanalaisia tukia.

32 Tästä seuraa, että erityisinä verohyvityksinä tilikauden 1997 perusteella vuonna 1998 myönnettyjä tukia on pidettävä EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuina uusina tukina.

33 Espanjan hallituksen väitettä, jonka mukaan komission olisi ennen kyseisten tukien maksamista pitänyt ilmoittaa sille, että ne eivät muuttuneiden olosuhteiden vuoksi enää soveltuneet yhteismarkkinoille, ei voida hyväksyä.

34 Komissio ei nimittäin ollut velvollinen päättelemään siitä, että telakat olivat vuoden 1997 aikana siirtyneet uudelleen sellaisen holdingyhtiön määräysvaltaan, johon verokonsolidointia koskevaa yleisjärjestelmää sovellettiin, että Espanjan hallitus jatkaisi erityisten verohyvitysten myöntämistä niille.

35 Myös Espanjan hallituksen väite, jonka mukaan komissio olisi riidanalaisella päätöksellä asettanut hyväksymispäätöksessä tarkoitettujen tukien yhteismarkkinoille soveltumiselle uuden edellytyksen, on perusteeton.

36 Kuten nimittäin tämän tuomion 27-30 kohdasta ilmenee, komissio on perustanut kyseisten tukien yhteismarkkinoille soveltumattomuutta koskevan arvionsa siihen, etteivät Espanjan viranomaiset ole noudattaneet hyväksymispäätöstä.

37 Näin ollen Espanjan hallituksen väitteet oikeusvarmuuden, luottamuksensuojan ja hyvän julkisen hallinnon periaatteiden loukkaamisesta, jotka perustuvat tähän väitteeseen, on hylättävä.

38 Ensimmäinen kanneperuste on edellä esitetyt seikat huomioon ottaen hylättävä.

Toinen kanneperuste

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

39 Espanjan hallitus arvostelee toisessa kanneperusteessaan komissiota toissijaisesti riidanalaisen päätöksen perustelujen täydellisestä puuttumisesta siltä osin kuin asia koskee uuden tuen olemassaoloa. Riidanalaisessa päätöksessä ei edes mainita kahta niistä neljästä EY 87 artiklassa määrätystä edellytyksestä, joiden on täytyttävä, jotta toimenpide olisi valtiontukea, nimittäin että tämä toimenpide "vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan" ja että se "vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua".

40 Espanjan hallitus katsoo, että vaikka tukea myönnettäessä vallinneista olosuhteista ilmenisi, että tuki on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, komissio ei silloinkaan vapaudu velvollisuudesta viitata näihin olosuhteisiin.

41 Espanjan hallitus lausuu, että toisin kuin komissio väittää, riidanalaisessa päätöksessä ei viitata aikaisempiin päätöksiin tai säännöksiin arvioitaessa sitä, täyttyykö kauppaan vaikuttamista koskeva edellytys.

42 Komissio korostaa, että kuten hyväksymispäätöksestä ilmenee, tässä tapauksessa kaikki asianosaiset olivat jo todenneet ja hyväksyneet sen, että toimenpiteet telakoiden tukemiseksi ovat luonteeltaan valtiontukea. Ainoa riidanalaisessa päätöksessä käsiteltävä kysymys on siten ollut, voidaanko tuet julistaa yhteismarkkinoille soveltuviksi. Näissä olosuhteissa komissio katsoo, ettei sillä ole ollut velvollisuutta ryhtyä tutkimaan vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja kilpailun vääristymistä.

43 Nyt kysymyksessä olevan kaltaisella alalla, jolle on ominaista vakava rakenteellinen ylikapasiteetti ja jolla kiistämättä on kansainvälistä kilpailua, on komission mukaan joka tapauksessa selvää, että kaikkiin tukitoimiin liittyy kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvia riskejä.

44 Komissio lisää, että riidanalaisten tukien on katsottava jääneen ilmoittamatta, jolloin komissiolla ei ole velvollisuutta näyttää niiden tosiasiallista vaikutusta toteen. Sen lisäksi komissio katsoo, että riidanalaisessa päätöksessä oleva nimenomainen viittaus direktiiviin 90/684/ETY, asetukseen N:o 1013/97 ja erityisesti hyväksymispäätökseen riittää siihen, että riidanalaisen päätöksen on katsottava olevan riittävästi perusteltu niiden seikkojen osalta, joihin kantaja on vedonnut.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

45 On syytä muistuttaa, että asetus N:o 1013/97, jonka nojalla komissio on tehnyt hyväksymispäätöksen, on annettu muun muassa EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan e alakohdan (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohta) nojalla.

46 Tämän määräyksen mukaan tukia, jotka kuuluvat neuvoston päätöksellä määritettyihin ryhmiin, voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina.

47 Kuten yhdistetyissä asioissa C-356/90 ja C-180/91, Belgia vastaan komissio, 18.5.1993 annetun tuomion (Kok. 1993, s. I-2323) 30 ja 33 kohdasta ilmenee, silloin kun kysymys on mainitun määräyksen nojalla annetuissa poikkeussäännöksissä tarkoitetuista tuista, nämä tuet ovat periaatteessa lähtökohtaisesti yhteismarkkinoille soveltumattomia ja niiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille vain sillä edellytyksellä, että ne täyttävät mainitun tukijärjestelmän hyväksymispäätökseen sisältyvät poikkeamisen ehdot.

48 Tästä seuraa, että kun komissio toteaa, etteivät EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohdan nojalla hyväksytyssä poikkeuksellisessa tukijärjestelmässä hyväksytyt tuet enää kuulu tämän tukijärjestelmän piiriin, sillä ei ole velvollisuutta ryhtyä tutkimaan uudelleen näiden tukien soveltuvuutta EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen edellytysten kannalta eikä velvollisuutta tutkia, vaikuttavatko ne jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja aiheuttavatko ne kilpailun vääristymistä.

49 Tällainen vaatimus olisi epäjohdonmukainen, kun otetaan huomioon kysymyksessä oleva markkinoiden kokonaistilanne ja hallinnon vaatimukset ja se, että kaikki asianosaiset olivat jo todenneet ja hyväksyneet sen, että toimenpiteet telakoiden tukemiseksi ovat luonteeltaan valtiontukea.

50 Kun kysymys on poikkeuksellisesta tukijärjestelmästä, asianomaisten tukien on välttämättä oletettava olevan lähtökohtaisesti yhteismarkkinoille soveltumattomia (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Belgia v. komissio, tuomion 33 kohta).

51 Tästä seuraa, ettei EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen olemassaoloa koskevien perustelujen väitetty puutteellisuus voi vaikuttaa riidanalaisen päätöksen pätevyyteen.

52 Tästä seuraa, että toinen kanneperuste on hylättävä.

Kolmas kanneperuste

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

53 Kolmannessa kanneperusteessaan, joka jakautuu kolmeen osaan, Espanjan hallitus väittää, että riidanalainen päätös rikkoo aineellisesti EY 87 artiklan 1 kohtaa ja 3 kohdan e alakohtaa sekä asetusta N:o 1013/97 ja että se loukkaa luottamuksensuojan periaatetta.

54 Tämän kanneperusteen ensimmäisessä osassa Espanjan hallitus vetoaa siihen, että asetuksesta N:o 1013/97 ja hyväksymispäätöksestä ilmenee, että siinä tarkoitettujen tukien hyväksymisen edellytyksenä on "todellinen ja lopullinen 30 000 tasatun bruttorekisteritonnin kapasiteetin vähentäminen". Katsoessaan toisin komissio on Espanjan hallituksen mukaan rikkonut tätä asetusta ja loukannut hyväksymispäätökseen perustuvan perustellun luottamuksen suojaa. Jos nimittäin hyväksymispäätöksessä oli tarkoitus asettaa tukien jonkin osan maksamisen edellytykseksi tiettyjen olosuhteiden pysyminen muuttumattomina, komission olisi pitänyt mainita se, mutta se ei ole tehnyt niin.

55 Espanjan hallitus katsoo myös, ettei sitä määrää, jonka telakat ovat verokonsolidointijärjestelmän piirissä pysyessään saaneet vähentää verojen jälkeisinä tappioinaan, ole ollut mahdollista määrittää etukäteen, koska se riippuu tappiollisen yhtiön verotettavasta tulosta. Jos hyväksymispäätöksessä olisi komission väittämin tavoin sallittu telakoille maksettujen tukien myöntäminen korvaukseksi siitä, mitä telakat eivät enää saaneet verokonsolidointijärjestelmän perusteella, päätöksessä olisi mainittu, että telakoille voidaan kunakin vuonna suorittaa hyväksyttynä valtiontukena määrä, joka vahvistetaan verotettavan tulon perusteella.

56 Kolmannen kanneperusteen toisessa osassa Espanjan hallitus katsoo, että komission tulkinta hyväksyttyjen tukien enimmäismääräisyydestä rikkoo EY 87 artiklan 3 kohtaa ja loukkaa oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita, koska tulkinta merkitsee hyväksymispäätöksen lopullisuuden kieltämistä. Jos komission esittämä tulkinta hyväksyttäisiin, hyväksymispäätös olisi vain jonkinlainen väliaikainen aiejulistus, joka velvoittaisi Espanjan viranomaiset uudelleen todistamaan hyväksyttyjen tukien myöntämisen välttämättömyyden suunnitelman toteutusvaiheessa.

57 Espanjan hallituksen mukaan komissio rikkoo myös asetuksen N:o 1013/97 1 artiklaa, jossa säädetään, että komissio "voi julistaa lisätoimintatuen yhteismarkkinoille soveltuvaksi erityistarkoituksia varten ja määriteltäviin enimmäismääriin saakka". Asianomaiset tuet on hyväksytty hyväksymispäätöksessä kokonaisuudessaan, minkä perusteella ne kaikki on komission lopullisella päätöksellä julistettu yhteismarkkinoille soveltuviksi.

58 Kolmannen kanneperusteen viimeisessä osassa Espanjan hallitus väittää vielä, että komissio rikkoo EY 87 artiklan 1 kohtaa lisätessään hyväksyttyihin tukiin määrät, jotka on maksettu yleisesti sovellettavan järjestelmän perusteella ja jotka eivät ole tukia. Olisi nimittäin ristiriitaista väittää komission tavoin, että hyväksyttyjen tukien eli telakoille lain nro 13/96 nojalla myönnettyjen erityisten verohyvitysten toteuttaminen yhtaikaa yleisesti sovellettavien toimenpiteiden eli niiden yleisten verohyvitysten kanssa, joihin niillä on oikeus verokonsolidointia koskevien Espanjassa yleisesti sovellettavien sääntöjen nojalla, johtaisi siihen, että telakat saavat lainvastaisia valtiontukia.

59 Komissio lausuu tämän johdosta, että Espanjan hallituksen kolmannessa kanneperusteessa sivuutetaan hyväksymispäätös, koska kyseinen hallitus väittää, ettei päätöksessä aseteta erityisten verohyvitysten hyväksymiselle mitään muita edellytyksiä kuin 58 miljardin ESP:n enimmäismäärän noudattaminen ja sitoutuminen sovittuihin kapasiteetin vähennyksiin. Hyväksymisen perusteena on kuitenkin ollut myös se seikka, etteivät telakat voineet AIE:n määräysvaltaan siirryttyään enää saada yleisiä verohyvityksiä, joihin niillä oli oikeus niiden kuuluessa INI:in. Kun tämä peruste on lakannut, myös hyväksyntä on lakannut. Komission mukaan kolmas kanneperuste on siten välittömästi hylättävä.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

60 Aluksi on syytä tutkia Espanjan hallituksen väite, jonka mukaan verotuet oli hyväksytty vastikkeeksi telakoiden kapasiteetin vähentämisestä siten, että tuet olivat laillisia, kunhan ne noudattivat asetuksessa N:o 1013/97 säädettyjä tuen enimmäismääriä.

61 Kuten tämän tuomion 27 ja 28 kohdasta tältä osin ilmenee, komission hyväksyntä erityisinä verohyvityksinä myönnettäville enintään 58 miljardin ESP:n tuille perustui siihen, ettei telakoiden ollut enää mahdollista hyötyä edullisesta verokohtelusta niiden siirryttyä INI:ltä AIE:lle.

62 Se, että komissio oli hyväksymispäätöstä tehdessään velvollinen varmistamaan, etteivät hyväksyttyjen tukien määrät ylitä asetuksessa N:o 1013/97 säädettyjä enimmäismääriä, ei nimittäin merkitse sitä, että Espanjan telakoille myönnettävien tukien enimmäismäärä olisi ainoa näitä tukia myönnettäessä noudatettava ehto.

63 Tästä seuraa, että Espanjan hallituksen kolmas kanneperuste on lähtökohdaltaan virheellinen.

64 Tämän kanneperusteen ensimmäisestä osasta on todettava, että hyväksymispäätöksessä on laillisesti asetettu kysymyksessä olevien tukien myöntämisen edellytykseksi se, etteivät telakat voi saada niitä veroetuksellisia etuja, joihin niillä oli oikeus ennen 1.8.1995.

65 Kanneperusteen ensimmäinen osa on siten perusteeton.

66 Kanneperusteen toisesta osasta, jonka mukaan riidanalainen päätös merkitsisi hyväksymispäätöksen lopullisuuden kieltämistä, on huomautettava, että komissio on tuossa päätöksessä todennut uusien tukien olemassaolon, koska erityisinä verohyvityksinä myönnettävät tuet oli hyväksytty vain sen korvaamiseksi, että telakat lakkasivat saamasta yleisiä verohyvityksiä.

67 Komissio ei näin ollen puutu hyväksymispäätöksen lopullisuuteen vaan pelkästään huolehtii siinä asetettujen ehtojen noudattamisesta.

68 Tästä seuraa, että kanneperusteen toinen osa on hylättävä.

69 Kanneperusteen kolmas osa, jossa komission väitetään laskeneen yhteen hyväksytyt tuet ja yleisesti sovellettavat toimenpiteet voidakseen perustella kyseisten tukien lainvastaisuutta koskevan toteamuksensa, sivuuttaa riidanalaisen päätöksen todellisen sisällön. Näiden tukien tarkastelu tässä päätöksessä ei nimittäin perustu niiden yhteenlaskemiseen yleisten verohyvitysten kanssa vaan yksinomaan siihen, etteivät Espanjan viranomaiset ole kyseisiä erityisinä verohyvityksinä myönnettyjä tukia myöntäessään noudattaneet hyväksymispäätöksessä asetettua ehtoa.

70 Kolmas kanneperuste on siten hylättävä.

Neljäs kanneperuste

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

71 Espanjan hallitus vetoaa neljännessä kanneperusteessaan toissijaisesti siihen, että vaikka katsottaisiin, etteivät telakat voisi saada samanaikaisesti sekä erityisinä verohyvityksinä myönnettyjä tukia että yleisiä verohyvityksiä, maksetut 58 miljardin ESP:n tuet ovat joka tapauksessa oikeutettuja ottaen huomioon näiden telakoiden todelliset tappiot sinä aikana, jona ne kuuluivat AIE:n määräysvaltaan. Siten komissio on riidanalaista päätöstä tehdessään syyllistynyt ilmeiseen arviointivirheeseen ja loukannut luottamuksensuojan periaatetta.

72 Kyseinen hallitus nimittäin katsoo, että vaikka telakoiden saamat yleiset verohyvitykset olivat 28 prosenttia niiden verotettavasta negatiivisesta tuloksesta kultakin tilikaudelta, erityisinä verohyvityksinä sallittuja tukia ei sen sijaan laskettu käyttämällä perusteena 28 prosenttia tilikausilta 1995-1998 odotettavissa olevasta verotettavasta negatiivisesta tuloksesta. Koska tuet laskettiin veroja edeltävän nettotuloksen perusteella eikä veron perusteesta, laskenta tapahtui aina veroja edeltävien tappioiden eli todellisten tappioiden perusteella. Tässä tapauksessa hyväksymispäätös on kattanut maksetut tuet kokonaisuudessaan eli 58 miljardia ESP, sillä tappiot ovat olleet odotettua suuremmat.

73 Komissio katsoo, että Espanjan hallituksen neljäs kanneperuste pohjautuu kolmannen kanneperusteen tavoin virheelliseen analyysiin. Komissio on riidanalaisessa päätöksessä yhteismarkkinoille soveltumattomiksi todettujen tukien määrän laskemisessa nojautunut hyväksyttyihin tukiin, koska niiden peruste ja samalla niiden hyväksyntä oli lakannut. Toisin kuin kantaja väittää, hyväksytyt tuet eivät olleet 28 prosenttia kysymyksessä olevalta ajanjaksolta odotettavissa olevista tappioista, vaan ne olivat tukia, joiden tarkoituksena oli korvata se, ettei telakoiden kuulumisesta kokonaisuutena tarkastellen voitolliseen konserniin johtuvia yleisiä verohyvityksiä ollut enää mahdollista saada.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

74 Kuten tämän tuomion 27 ja 28 kohdasta tältä osin ilmenee, Espanjan viranomaisten lain nro 13/96 perusteella myöntämät verohyvitykset, jotka oli hyväksytty hyväksymispäätöksellä, perustuivat siihen, että telakat olivat menettäneet mahdollisuutensa kuitata verojen jälkeisiä tappioitaan voitoilla, jotka olivat syntyneet muualla siinä konsernissa, johon ne tuolloin kuuluivat.

75 Laskiessaan telakoille lain nro 13/96 nojalla erityisinä verohyvityksinä maksettujen yhteismarkkinoille soveltumattomiksi katsomiensa tukien määrää komissio on kuitenkin noudattanut nimenomaan tämän lain säännöksiä, joiden mukaan tällaisten verohyvitysten määrä oli laskettava veron perusteesta.

76 Toisin kuin Espanjan hallitus väittää, kun näiden erityisten verohyvitysten myöntämiseen ei enää ollut perustetta telakoiden siirryttyä SEPI:n määräysvaltaan 1.9.1997 - jolloin telakoilla oli uudelleen mahdollisuus kuitata verojen jälkeisiä tappioitaan muualla konsernissa syntyneillä voitoilla - näin myönnettyjen lainvastaisten tukien määrä on ollut laskettava ottaen huomioon lainsäädäntö, jonka nojalla yleiset verohyvitykset myönnetään.

77 Tästä seuraa, että Espanjan hallituksen esittämä lainvastaisten tukien määrän laskemista koskeva arvostelu on perusteetonta ja ettei komission voida katsoa riidanalaista päätöstä tehdessään loukanneen luottamuksensuojan periaatetta eikä myöskään tehneen ilmeistä arviointivirhettä.

78 Neljäs kanneperuste on siten hylättävä.

79 Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kanne on kokonaisuudessaan hylättävä.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

80 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Espanjan kuningaskunnan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja kun tämä on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)

on antanut seuraavan tuomiolauselman:

1) Kanne hylätään.

2) Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.