ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 19.3.2020 [Teksti oikaistu 14.5.2020 annetulla määräyksellä] (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 A Coruña – Espanja) – Compañía de Tranvías de La Coruña SA v. Ayuntamiento de A Coruña

(Asia C-45/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Asetus (EY) N:o 1370/2007 - Rautateiden ja maanteiden julkiset henkilöliikennepalvelut - 8 artikla - Siirtymäkauden järjestely - 8 artiklan 3 kohta - Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten voimassaolon päättyminen - 30 vuodeksi vahvistettujen sopimusten enimmäiskeston laskeminen - Sen päivän määrittäminen, josta 30 vuoden enimmäiskesto alkaa)

(2020/C 222/16)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 A Coruña

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Compañía de Tranvías de La Coruña SA

Vastaaja: Ayuntamiento de A Coruña

Tuomiolauselma

Rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta 23.10.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1370/2007 8 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan toista virkettä on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä kyseisen asetuksen 8 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettujen sopimusten osalta säädetty 30 vuoden enimmäiskesto alkaa kyseisen asetuksen voimaantulopäivästä.

(1) EUVL C 155, 6.5.2019.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 23.4.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesverwaltungsgericht – Saksa) – Deutsche Homöopathie-Union DHU-Arzneimittel GmbH & Co. KG v. Saksan valtio

(Yhdistetyt asiat C-101/19 ja C-102/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Ihmisille tarkoitetut lääkkeet - Direktiivi 2001/83/EY - 62 ja 69 artikla - Merkinnät homeopaattisten lääkkeiden merkinnöissä ja pakkausselosteessa - Tyhjentävä luettelo merkinnöistä tai mahdollisuus lisätä tuotteen ominaisuuksia koskevan yhteenvedon kanssa yhteensopivia, potilaalle hyödyllisiä tietoja - Homeopaattisten lääkkeiden annostusohjeet)

(2020/C 230/13)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesverwaltungsgericht

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Deutsche Homöopathie-Union DHU-Arzneimittel GmbH & Co. KG

Vastapuoli: Saksan valtio

Tuomiolauselma

Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2001/83/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 31.3.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2004/27/EY, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että mainitun direktiivin 69 artiklassa tarkoitetussa pakkausselosteessa on muita kuin tässä säännöksessä lueteltuja tietoja eli erityisesti kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen homeopaattisten lääkkeiden annostusohjeet.

(1) EUVL C 172, 20.5.2019.
Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 12.12.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt rechtbank Amsterdam – Alankomaat) – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano, jonka kohteena on XD

(asia C-625/19 PPU) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely - Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa - Eurooppalainen pidätysmääräys - Puitepäätös 2002/584/YOS - 6 artiklan 1 kohta - Pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen käsite - Arviointiperusteet - Jäsenvaltion syyttäjäviranomaisen syytetoimenpiteitä varten antama eurooppalainen pidätysmääräys)

(2020/C 54/15)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

rechtbank Amsterdam

Pääasian asianosainen

XD

Tuomiolauselma

Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehtyä neuvoston puitepäätöstä 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, on tulkittava siten, että tehokasta oikeussuojaa tuomioistuimissa koskevat vaatimukset, joiden on täytyttävä sellaisen henkilön osalta, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys syytetoimenpiteitä varten, täyttyvät, jos kyseisen pidätysmääräyksen antamisedellytyksiin ja erityisesti sen oikeasuhteisuuteen kohdistuu sen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tuomioistuinvalvonta kyseisessä jäsenvaltiossa.

(1) EUVL C 382, 11.11.2019.
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 9.10.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Kammergericht Berlin – Saksa) – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano, jonka kohteena on NJ

(asia C-489/19 PPU) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely - Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa - Eurooppalainen pidätysmääräys - Puitepäätös 2002/584/YOS - 1 artiklan 1 kohta - Eurooppalaisen pidätysmääräyksen käsite - Pätevyyden edellytyksenä olevat vähimmäisvaatimukset - 6 artiklan 1 kohta - Pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen käsite - Jäsenvaltion syyttäjäviranomaisen antama eurooppalainen pidätysmääräys - Asema - Alistussuhde täytäntöönpanovaltaa käyttävään elimeen - Oikeusministeriön käskyvalta yksittäisissä tapauksissa - Tuomioistuimen antama hyväksyntä ennen eurooppalaisen pidätysmääräyksen toimittamista)

(2019/C 423/22)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Kammergericht Berlin

Pääasian asianosainen

NJ

Muu osapuoli: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

Tuomiolauselma

Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua käsitettä ”eurooppalainen pidätysmääräys” on tulkittava siten, että sen alaan kuuluvat jäsenvaltion syyttäjäviranomaisten antamat eurooppalaiset pidätysmääräykset, vaikka niiden osalta on vaara siitä, että oikeusministeriön kaltainen täytäntöönpanovaltaa käyttävä elin kohdistaa pidätysmääräysten antamisen yhteydessä syyttäjäviranomaisiin suoraan tai välillisesti määräyksiä tai käskyjä tietyssä yksittäistapauksessa, edellyttäen, että ennen kuin syyttäjäviranomaiset voivat toimittaa pidätysmääräyksen, tuomioistuimen, joka valvoo riippumattomasti ja puolueettomasti pidätysmääräysten antamisedellytyksiä ja niiden oikeasuhteisuutta ja jolla on käytettävissään koko esitutkintapöytäkirja, johon täytäntöönpanovaltaa käyttävä elin on liittänyt mahdolliset määräykset tai käskyt tietyssä yksittäistapauksessa, on välttämättä hyväksyttävä nämä pidätysmääräykset, jolloin se siis tekee itsenäisen päätöksen antaen pidätysmääräyksille niiden lopullisen muodon.

(1) EUVL C 280, 19.8.2019.
1)

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta on jättänyt noudattamatta sille ilmanlaadusta ja sen parantamisesta 21.5.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/50/EY 13 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteen XI kanssa, nojalla kuuluvia velvoitteita, kun se on järjestelmällisesti ja jatkuvasti ylittänyt typpidioksidia koskevat vuosiraja-arvot 16 Yhdistyneen kuningaskunnan alueella eli alueilla UK0001 (Suur-Lontoon taajama); UK0002 (West Midlandsin taajama); UK0003 (Suur-Manchesterin taajama); UK0004 (West Yorkshiren taajama); UK0013 (Teessiden taajama); UK0014 (The Potteries); UK0018 (Kingston upon Hull); UK0019 (Southamptonin taajama); UK0024 (Glasgow’n taajama); UK0029 (Eastern); UK0031 (South East); UK0032 (East Midlands); UK0033 (North West & Merseyside); UK0034 (Yorkshire & Humberside); UK0035 (West Midlands) ja UK0036 (North East) ja typpidioksidia koskevat tuntiraja-arvot alueella UK0001 (Suur-Lontoon taajama) 1.1.2010 lähtien ja vuoteen 2017 loppuun asti, ja on jättänyt noudattamatta sille direktiivin 2008/50 23 artiklan 1 kohdan, luettuna yksin ja yhdessä saman direktiivin liitteen XV kanssa, nojalla kuuluvia velvoitteita ja erityisesti kyseisen direktiivin 23 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan nojalla kuuluvaa velvollisuutta taata, että ylityksen kesto on mahdollisimman lyhyt, kun se ei ole toteuttanut 11.6.2010 alkaen asianmukaisia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että typpidioksidia koskevia raja-arvoja noudatetaan kaikilla näillä alueilla.
2)

Direktiivin 96/71 1 artiklan 1 ja 3 kohtaa ja 2 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että työntekijä, joka työskentelee kuljettajana kansainvälisessä tieliikenteessä hänen työnantajanaan olevan jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen ja toisessa jäsenvaltiossa, joka on muu kuin se, jossa työntekijä tavallisesti työskentelee, toimivan yrityksen välillä tehdyn tilausliikennesopimuksen puitteissa, on näissä säännöksissä tarkoitettu jäsenvaltion alueelle lähetetty työntekijä, jos hänen työnsä toteuttamisella on kyseessä olevana rajoitettuna aikana riittävä yhteys kyseiseen alueeseen. Tällaisen yhteyden olemassaolo ratkaistaan arvioimalla kokonaisuutena sellaisia seikkoja kuin asianomaisen työntekijän mainitulla alueella suorittamien tehtävien luonne, se, kuinka voimakas yhteys tämän työntekijän tehtävillä on kunkin sellaisen jäsenvaltion alueeseen, missä hän työskentelee, sekä se, kuinka suuri merkitys mainituilla siellä suoritetuilla tehtävillä on kuljetuspalvelun suorittamisessa kokonaisuutena. Se seikka, että kuljettaja, jonka jäsenvaltioon sijoittautunut yritys on asettanut toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen käyttöön, saa tehtävänsä suorittamiseen liittyvät määräykset viimeksi mainitulta yritykseltä taikka aloittaa tai päättää tehtäviensä suorittamisen sen kotipaikassa, ei itsessään riitä perusteeksi katsoa, että kuljettaja on direktiivissä 96/71 tarkoitetulla tavalla lähetetty tuon toisen jäsenvaltion alueelle, kun kuljettajan työn suorittamisella ei muiden seikkojen perusteella ole riittävää yhteyttä kyseiseen alueeseen.
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 17.9.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Hoge Raad der Nederlanden – Alankomaat) – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on JZ

(Asia C-806/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue - Laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttaminen - Direktiivi 2008/115/EY - 11 artikla - Maahantulokielto - Kolmannen maan kansalainen, jolle on määrätty tällainen kielto mutta joka ei ole missään vaiheessa poistunut asianomaisesta jäsenvaltiosta - Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään vankeusrangaistuksesta sen varalta, että tämä kolmannen maan kansalainen oleskelee tässä jäsenvaltiossa tietoisena hänelle määrätystä maahantulokiellosta)

(2020/C 390/06)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

JZ

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annettua direktiiviä 2008/115/EY ja erityisesti sen 11 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan on mahdollista määrätä vankeusrangaistus kolmannen maan kansalaiselle, joka oleskelee laittomasti jäsenvaltiossa ja jonka osalta tässä direktiivissä vahvistettu palauttamismenettely on saatettu päätökseen mutta joka ei kuitenkaan ole tosiasiallisesti poistunut jäsenvaltioiden alueelta, kun rangaistava menettely on määritelty siten, että se tarkoittaa laitonta oleskelua tietoisena maahantulokiellosta, joka on määrätty erityisesti asianomaisen rikosrekisterin tai hänen yleiselle järjestykselle tai valtion turvallisuudelle aiheuttamansa uhkan perusteella, sillä edellytyksellä, että rikollista menettelyä ei määritellä tämän maahantulokiellon rikkomisen perusteella ja että tämä lainsäädäntö on saatavuudeltaan, täsmällisyydeltään ja sen soveltamisen ennakoitavuudelta riittävä kaiken mielivallan vaaran välttämiseksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.

(1) EUVL C 122, 1.4.2019.
C 287/3

Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 9.7.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Cour d’appel de Paris – Ranska) – Santen SAS v. Directeur général de l’Institut national de la propriété industrielle

(Asia C-673/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Ihmisille tarkoitetut lääkkeet - Lääkkeiden lisäsuojatodistus - Asetus (EY) N:o 469/2009 - 3 artiklan d alakohta - Todistuksen myöntämisedellytykset - Ensimmäisen luvan saattaa tuote lääkkeenä markkinoille saaminen - Tunnetun vaikuttavan aineen uuden terapeuttisen käyttösovelluksen markkinoille saattamista koskeva lupa)

(2020/C 287/04)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour d’appel de Paris

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Santen SAS

Vastapuoli: Directeur général de l’Institut national de la propriété industrielle

Tuomiolauselma

Lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta 6.5.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 469/2009 3 artiklan d alakohtaa on tulkittava siten, että markkinoille saattamista koskevaa lupaa ei voida pitää tässä säännöksessä tarkoitettuna ensimmäisenä markkinoille saattamista koskevana lupana, kun se koskee vaikuttavan aineen tai vaikuttavien aineiden yhdistelmän, jolle on jo myönnetty markkinoille saattamista koskeva lupa toiseen terapeuttiseen käyttösovellukseen, uutta terapeuttista käyttösovellusta.

(1) EUVL C 25, 21.1.2019.
1)

Yksinkertaistetun järjestelmän käyttöönotosta henkilötarkastuksissa ulkorajoilla siten, että Bulgaria, Kroatia, Kypros ja Romania hyväksyvät yksipuolisesti tietyt asiakirjat kansallisia viisumejaan vastaaviksi alueidensa läpi tapahtuvaa kauttakulkua varten tai 180 vuorokauden pituista ajanjaksoa kohden enintään 90 vuorokautta kestävää alueellaan oleskelua varten, sekä päätösten N:o 895/2006/EY ja N:o 582/2008/EY kumoamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 565/2014/EU 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sillä on välitön oikeusvaikutus ja sillä luodaan kolmannen maan kansalaisille oikeuksia, joihin nämä voivat vedota määränpääjäsenvaltiota vastaan, ja etenkin oikeus siihen, että heiltä ei vaadita viisumia heidän saapuessaan kyseisen jäsenvaltion alueelle, jos mainituilla kansalaisilla on viisumi tai oleskelulupa, joka mainitaan niiden asiakirjojen luettelossa, jotka asianomainen jäsenvaltio on sitoutunut hyväksymään kyseisen päätöksen mukaisesti.
2)

Direktiivin 2006/112 185 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioon sijoittautuneen verovelvollisen on oikaistava alun perin tehty arvonlisäverovähennys myös silloin, kun kyseiselle verovelvolliselle tavaroita luovuttanut toimija on lopettanut toimintansa tässä jäsenvaltiossa eikä kyseinen toimija tästä syystä voi enää vaatia maksamansa arvonlisäveron osan palauttamista.
2)

Direktiiviä 2000/78 on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan asianajajayhdistyksellä, jonka sääntömääräisenä tarkoituksena on puolustaa tuomioistuimessa muun muassa henkilöitä, joilla on tietty sukupuolinen suuntautuminen, ja edistää tämän henkilöryhmän kulttuuria ja oikeuksien kunnioittamista, on tämän tavoitteen vuoksi ja riippumatta siitä, tavoitteleeko yhdistys voittoa, automaattisesti oikeus nostaa kanne kyseisen direktiivin mukaisten velvoitteiden täyttämiseksi ja mahdollisesti oikeus korvaukseen siinä tapauksessa, että mainitussa direktiivissä tarkoitettua mainittuun henkilöryhmään kohdistuvaa syrjintää merkitseviä tosiseikkoja ilmenee eikä vahingonkärsijää voida yksilöidä.
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 26.3.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Cour de cassation – Ranska) – AR v. Cooper International Spirits LLC, St Dalfour SAS ja Établissements Gabriel Boudier SA

(Asia C-622/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentäminen - Direktiivi 2008/95/EY - 5 artiklan 1 kohdan b alakohta - 10 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta - 12 artiklan 1 kohta - Tavaramerkin menettäminen tosiasiallisen käytön puuttumisen vuoksi - Tavaramerkin haltijan oikeus vedota yksinoikeuksiensa loukkaamiseen, joka perustuu siihen, että kolmas osapuoli käyttää samanlaista tai samankaltaista merkkiä ajanjaksolla, joka edeltää tavaramerkin menettämisen voimaantulopäivää)

(2020/C 215/14)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Valittaja: AR

Vastapuolet: Cooper International Spirits LLC, St Dalfour SAS ja Établissements Gabriel Boudier SA

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY 5 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, 10 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa ja 12 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa, tarkasteltuina yhdessä kyseisen direktiivin johdanto-osan kuudennen perustelukappaleen kanssa, on tulkittava siten, että niissä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus sallia se, että tavaramerkin haltija, joka on menettänyt oikeutensa tavaramerkin rekisteröinnistä lasketun viiden vuoden määräajan päättyessä, koska se ei ole käyttänyt kyseistä tavaramerkkiä tosiasiallisesti asianomaisessa jäsenvaltiossa niitä tavaroita tai palveluja varten, joita varten tavaramerkki oli rekisteröity, säilyttää oikeutensa vaatia korvausta vahingosta, joka on aiheutunut siitä, että kolmas on käyttänyt ennen menettämisen voimaantulopäivää samankaltaista merkkiä samanlaisia tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten, mikä on aiheuttanut sekaannusta sen tavaramerkin kanssa.

(1) EUVL C 436, 3.12.2018.
1)

Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS 5 artiklan 3 alakohtaa, luettuna yhdessä sen 1 artiklan 3 kohdan sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS 1 artiklan a alakohdan, 3 artiklan 3 ja 4 kohdan ja 25 artiklan kanssa, sellaisina kuin ne ovat muutettuina 26.2.2009 annetulla neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, on tulkittava siten, että kun täytäntöönpanojäsenvaltio asettaa sellaisen henkilön, joka on tämän valtion kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti ja josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys syytetoimenpiteitä varten, luovuttamisen edellytykseksi sen, että kyseinen henkilö palautetaan kuulemisen jälkeen täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide, kyseisen jäsenvaltion on palautettava asianomainen henkilö heti, kun rangaistuksesta annettu ratkaisu on tullut lainvoimaiseksi, elleivät konkreettiset syyt, jotka liittyvät asianomaisen henkilön puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseen tai hyvään lainkäyttöön, tee kyseisen henkilön läsnäoloa välttämättömäksi pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa siihen saakka, kunnes muut menettelyvaiheet, jotka liittyvät eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena olevaa rikosta koskevaan rikosoikeudelliseen menettelyyn, on saatettu lopullisesti päätökseen.
1)

SEUT 101 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että potentiaalisessa kilpailutilanteessa ovat yhtäältä sellainen alkuperäislääkkeiden valmistaja, joka on sellaisen vaikuttavan aineen valmistusmenetelmän patentin haltija, joka on tullut vapaasti käytettäväksi, ja toisaalta rinnakkaislääkkeiden valmistajat, jotka valmistautuvat kyseistä vaikuttavaa ainetta sisältävän lääkkeen markkinoilletuloon, jotka riitelevät kyseisen patentin pätevyydestä tai siitä, loukkaavatko kyseessä olevat rinnakkaislääkkeet patenttia, kun on osoitettu, että rinnakkaislääkkeiden valmistaja on tosiasiallisesti vakaasti päättänyt tulla markkinoille ja kykenevä itse tekemään niin ja ettei markkinoilletulolle ole ylitsepääsemättömiä esteitä, minkä arviointi on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.
1)

Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta ja neuvoston asetusten (EY) N:o 2328/2003, (EY) N:o 861/2006, (EY) N:o 1198/2006 ja (EY) N:o 791/2007 sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1255/2011 kumoamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 508/2014 66 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy hyväksymästä kalastus- ja vesiviljelytuotteiden tuottajaorganisaation avustushakemusta, joka koskee tuottajaorganisaatiolle tuotantoa ja markkinoille saattamista koskevan suunnitelman valmistelusta ja täytäntöönpanosta aiheutuneita menoja, sillä perusteella, että hakemuksen jättämisen ajankohtana kyseisen jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä ei vielä ollut säädetty mahdollisuudesta käsitellä tällainen hakemus.
3)

Päätös C(2014) 21 39 final kumotaan siltä osin kuin siinä katsotaan, että ABB Ltd ja ABB AB ovat vastuussa SEUT 101 artiklan rikkomisesta ja Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen 53 artiklan rikkomisesta, jossa on kyse kollektiivisesta kieltäytymisestä toimittamasta lisätarvikkeita maanalaisille sähkökaapeleille, joiden jännite on vähintään 110 kV ja pienempi kuin 220 kV.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 20.11.2019 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Raad voor Vreemdelingenbetwistingen – Belgia) – X v. Belgian valtio

(asia C-706/18) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue - Maahanmuuttopolitiikka - Oikeus perheenyhdistämiseen - Direktiivi 2003/86/EY - 5 artiklan 4 kohta - Perheenyhdistämistä koskevasta hakemuksesta tehtävä päätös - Päätöksen tekemiselle varatun määräajan noudattamatta jättämisen seuraukset - Oleskeluluvan automaattinen myöntäminen)

(2020/C 27/09)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

Pääasian asianosaiset

Kantaja: X

Vastaaja: Belgian valtio

Tuomiolauselma

Oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annettua neuvoston direktiiviä 2003/86 on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan silloin, kun päätöstä ei ole tehty kuuden kuukauden määräajassa siitä päivästä, jona perheenyhdistämistä koskeva hakemus on jätetty, toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on viran puolesta myönnettävä hakijalle oleskelulupa ilman, että niiden on välttämättä ensin todettava, että hakija tosiasiallisesti täyttää edellytykset oleskelulle vastaanottavassa jäsenvaltiossa unionin oikeuden mukaisesti.

(1) EUVL C 35, 28.1.2019.
3)

Direktiivin 2014/24 12 artiklan 1 kohtaa, luettuna avoimuusperiaatteen valossa, on tulkittava siten, että edellytykset, jotka jäsenvaltiot asettavat sisäisten liiketoimien tekemiselle, on ilmoitettava julkisia hankintoja koskevan positiivisen oikeuden täsmällisissä ja selkeissä säännöissä, jden on oltava saatavuudeltaan ja soveltamisen ennakoitavuudeltaan riittäviä kaiken mielivallan vaaran välttämiseksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on nyt käsiteltävässä asiassa tutkittava.