Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Mischo 9 päivänä joulukuuta 1999. - Hauptzollamt Neubrandenburg vastaan Leszek Labis (C-310/98) ja Sagpol SC Transport Miedzynarodowy i Spedycja (C-406/98). - Ennakkoratkaisupyyntö: Bundesfinanzhof - Saksa. - Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Ulkoinen passitusmenettely - TIR-carnet'lla suoritettu kuljetus - Rikkomukset tai säännönvastaisuudet - Todistelut rikkomuksen tapahtumapaikasta - Määräaika todisteiden esittämiselle - Hyväksyttävät todistamiskeinot - Hyvitysmenettely. - Yhdistetyt asiat C-310/98 ja C-406/98.



Oikeustapauskokoelma 2000 sivu I-01797



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Yhdistetyt asiat C-310/98 ja C-406/98 koskevat Bundesfinanzhofin EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimelle esittämiä ennakkoratkaisupyyntöjä, joissa pyydetään ennakkoratkaisua tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93(1) (jäljempänä soveltamisasetus) 454 ja 455 artiklan tulkinnasta.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

2 Soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdassa ja 455 artiklassa, jotka koskevat TIR-carnet'lla suoritettavia kansainvälisiä tavarankuljetuksia, säädetään seuraavaa:

454 artiklan 3 kohta:

"Jollei ole mahdollista määrittää aluetta, jolla rikkomus tai säännönvastaisuus on tapahtunut, sitä on pidettävä siinä jäsenvaltiossa tapahtuneena, jossa se on todettu, jollei 455 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa esitetä tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla todisteita toiminnon säännönmukaisesta suorittamisesta tai paikasta, jossa rikkomus taikka säännönvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut.

Jos tällaisten todisteiden puuttuessa kyseistä rikkomusta tai säännönvastaisuutta edelleen on pidettävä siinä jäsenvaltiossa tapahtuneena, jossa se on todettu, tämän jäsenvaltion on kannettava kyseisiin tavaroihin liittyvät tullit ja muut maksut yhteisön tai kansallisten säännösten mukaisesti.

Jos myöhemmin määritetään jäsenvaltio, jossa mainittu rikkomus tai säännönvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut, tullit ja muut maksut alun perin kantaneen jäsenvaltion on palautettava ensiksi mainitulle jäsenvaltiolle tullit ja muut maksut - lukuun ottamatta niitä, jotka on kannettu toisen alakohdan mukaisesti yhteisön omina varoina - jotka tavaroista on tässä jäsenvaltiossa kannettava. Tällöin mahdollinen ylijäämä on maksettava takaisin maksut alun perin suorittaneelle henkilölle.

Jos tullit ja muut maksut takaisin perineen jäsenvaltion alun perin kantamien ja palauttamien tullien ja muiden maksujen määrä on alhaisempi kuin se määrä, joka vaaditaan siinä jäsenvaltiossa, jossa rikkomus tai säännönvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut, tämän jäsenvaltion on kannettava erotus yhteisön tai kansallisten säännösten mukaisesti."

3 Soveltamisasetuksen 455 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Jos TIR-carnet'lla suoritettavan kuljetuksen tai ATA-carnet'lla suoritettavan passituksen aikana tai johdosta todetaan, että rikkomus tai säännönvastaisuus on tapahtunut, tulliviranomaisten on ilmoitettava siitä TIR-carnet'n tai ATA-carnet'n haltijalle ja takaajayhdistykselle, tapauksen mukaan, TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kohdassa tai ATA-yleissopimuksen 6 artiklan 4 kohdassa määrätyssä määräajassa.

2. Todiste TIR-carnet'lla tai ATA-carnet'lla suoritettavan toiminnon 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta säännönmukaisuudesta on esitettävä tapauksen mukaan TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kohdassa tai ATA-yleissopimuksen 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätyssä määräajassa.

3. Todiste voidaan esittää tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla erityisesti:

a) tulliviranomaisten oikeaksi todistamalla asiakirjalla, jossa vahvistetaan, että kyseiset tavarat on esitetty määrätoimipaikassa. Tässä asiakirjassa on oltava kyseisten tavaroiden tunnistetiedot;

tai

b) kolmannessa maassa annetulla vapaaseen liikkeeseen luovutusta osoittavalla tulliasiakirjalla tai sen jäljennöksellä taikka valojäljennöksellä; jäljennöksen tai valojäljennöksen on oltava joko alkuperäisen asiakirjan vahvistaneen toimielimen tai kyseisen kolmannen maan virallisten toimielinten taikka jonkin jäsenvaltion virallisten toimielinten oikeaksi todistama. Tässä asiakirjassa on oltava kyseisten tavaroiden tunnistetiedot;

tai

c) ATA-yleissopimuksen osalta - - ."

4 Edellä lainattuja säännöksiä sovelletaan niiden kuitenkaan rajoittamatta TIR-carnet'isiin merkittyjen tavaroiden kansainvälistä kuljetusta koskevan Genevessä 14.11.1975 tehdyn tulliyleissopimuksen (jäljempänä TIR-yleissopimus) tekemisestä 25 heinäkuuta 1978 annetun neuvoston asetuksen N:o 2112/78(2) erityissäännösten soveltamista.

5 TIR-yleissopimuksen 11 artiklassa, jota tarkastellaan lähemmin jäljempänä, määrätään seuraavaa:

"1. Jos TIR-carnet'ta ei ole lähtöleimattu tai jos se on lähtöleimattu varauksin, ei asianomaisilla viranomaisilla ole oikeutta vaatia takaajayhdistykseltä 8 artiklan 1 ja 2 kappaleessa mainittujen määrien suorittamista, elleivät viranomaiset yhden vuoden kuluessa siitä päivästä, jona ne ovat hyväksyneet TIR-carnet'n, ole kirjallisesti ilmoittaneet yhdistykselle, ettei lähtöleimausta ole suoritettu tai että se on tehty varauksin. Samaa määräystä on noudatettava, kun lähtöleimaustodistus on saatu väärällä tai petollisella tavalla, paitsi että määräaika tällöin on kaksi vuotta.

2. Edellä 8 artiklan 1 ja 2 kappaleessa tarkoitettujen maksujen suorittamista koskeva vaatimus on esitettävä takaajayhdistykselle aikaisintaan kolmen kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona yhdistys on saanut ilmoituksen siitä, ettei carnet'a ole lähtöleimattu tai että se on leimattu varauksin tahi että se on saatu väärällä tai petollisella tavalla, kuitenkin viimeistään kahden vuoden kuluttua mainitusta päivästä. Kuitenkin täytyy sellaisissa tapauksissa, jotka edellä mainitun kahden vuoden määräajan kuluessa tulevat oikeuskäsittelyn alaisiksi, maksuvaatimus tehdä yhden vuoden kuluessa siitä päivästä lukien, jolloin tuomioistuimen päätös on saanut lainvoiman.

3. Takaajayhdistyksellä on vaadittujen määrien suorittamista varten kolmen kuukauden määräaika siitä päivästä lukien, jolloin maksuvaatimus esitettiin. Yhdistys saa suorittamansa määrät takaisin, jos se tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla osoittaa maksuvaatimuksen jälkeisen kahden vuoden kuluessa, ettei kyseisessä kuljetuksessa ole tapahtunut väärinkäytöstä."

6 Edellä mainituissa 454 artiklan 3 kohdassa ja 455 artiklassa viitataan myös ATA-yleissopimukseen,(3) jolla ei kuitenkaan ole merkitystä nyt käsiteltävinä olevissa asioissa.

II Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet

7 Ne tosiseikat, jotka ovat johtaneet nyt käsiteltävinä olevien asioiden vireilletuloon, vastaavat useiden Saksan tuomioistuimissa tällä hetkellä vireillä olevien hyvin samanlaisten tapausten tosiseikkoja, ja ne voidaan esittää lyhyesti seuraavalla tavalla.

8 Vuonna 1994 puolalaiset kuljetusalan yritykset Sagpol ja Met-Trans kuljettivat voita ja toimittivat sokeria Puolasta yhteisön tullialueella sijaitsevaan määränpäähän TIR-carnet'lla suoritettavan ulkoisen passitusmenettelyn mukaisesti.

9 Pomellenissa Saksassa sijaitseva lähtötullipaikka oli vahvistanut määräpäivän, johon mennessä tavara oli esitettävä uudelleen määrätullipaikassa eli voikuljetuksen osalta Madridissa (Espanjassa) ja sokerilähetyksen osalta Portossa (Portugalissa).

10 Hauptzollamt Neubrandenburgin (jäljempänä Hauptzollamt) suorittamista tutkimuksista ja tarkastuksista ilmeni, että passituksen kohteena olleita tavaroita ei kummassakaan tapauksessa ollut koskaan esitetty määrätullipaikoissa. Tästä syystä kyseisten TIR-carnet'iden kantaosaa nro 2, joka määrätullipaikan olisi pitänyt palauttaa lähtötullipaikalle, jotta tämä olisi voinut saattaa passitusmenettelyn päätökseen, ei ollut palautettu lähtötullipaikalle.

11 Hauptzollamtin vireille panemien menettelyjen aikana kantaosat nro 2 esitettiin, mutta osoittautui, että niissä oli väärennetyt leimat ja toisessa niistä myös väärennetty allekirjoitus.

12 Molemmissa tapauksissa Hauptzollamt ilmoitti kuljetusyrityksille sekä siitä, että tavaroita ei ollut esitetty, että siitä, että rikkomuksen tapahtumapaikkaa ei voitu määrittää.

13 Haupzollamt asetti yrityksille kolmen kuukauden määräajan rikkomuksen tosiasiallisen tapahtumapaikan toteennäyttämistä varten.

14 Met-Trans yritti tämän määräajan kuluessa osoittaa rikkomuksen tapahtumapaikan esittämällä Hauptzollamtille laskut ja kuljetustilaukset sekä kuljetuksen suorittaneen autonkuljettajan todistuksen.

15 Haupzollamt ei kuitenkaan pitänyt näitä todistuskeinoja hyväksyttävinä, ja se antoi Met-Transille maksunkantopäätöksen. Valitettuaan tuloksettomasti maksunkantopäätöksestä Met-Trans nosti kanteen Finanzgerichtissä, joka katsoi, että Hauptzollamtilla ei ollut toimivaltaa tehdä päätöstä, koska Met-Trans oli määräajassa näyttänyt hyväksyttävällä tavalla toteen, että rikkomuksen tosiasiallinen tapahtumapaikka oli Porto.

16 Myös Sagpolille, joka ei ollut esittänyt selvitystä sille asetetussa määräajassa, annettiin tiedoksi maksunkantopäätös.

17 Sagpol teki päätöksen johdosta valituksen, jossa se vetosi CMR-rahtikirjan jäljennökseen ja kaikkiin hallussaan oleviin asiakirjoihin, muun muassa polttoainelaskuihin, jotka sen mielestä olivat omiaan osoittamaan, että tavara oli tosiasiallisesti toimitettu Madridiin. Lisäksi Sagpol esitti autonkuljettajansa antaman todistuksen.

18 Koska Sagpolin valitus hylättiin, se nosti kanteen Finanzgerichtissä, joka katsoi, että Hauptzollamtilla ei ollut toimivaltaa tehdä kyseistä maksunkantopäätöstä, koska Sagpol oli määräajassa näyttänyt hyväksyttävällä tavalla toteen, että rikkomuksen tosiasiallinen tapahtumapaikka oli Madrid.

19 Hauptzollamt haki molemmissa asioissa muutosta (Revision) Bundesfinanzhofissa, joka on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle viisi ennakkoratkaisukysymystä.

III Ennakkoratkaisukysymykset

20 Asiassa Sagpol on esitetty seuraavat kysymykset:

"1) a) Onko yhteisön tullikoodeksista 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253, s. 1) 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 455 artiklan 1 kohdan kanssa yhteensoveltuvaa se, että tapauksessa, jossa TIR-carnet'lla ulkoiseen passitusmenettelyyn asetettua lähetystä ei ole esitetty uudelleen määrätullipaikassa, lähtöjäsenvaltion tulliviranomaiset määräävät carnet'n haltijalle kolmen kuukauden määräajan, jonka kuluessa tämän on esitettävä hyväksyttävällä tavalla todisteita rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta, sillä seurauksella, että myöhemmin esitetyt todisteet eivät vaikuta lähtöjäsenvaltion toimivaltaan kantaa tuontimaksuja?

b) Jos edellä esitettyyn kysymykseen vastataan kieltävästi, minkä määräajan sisällä carnet'n haltija voi esittää todisteita rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta?

2. Jos ensimmäiseen kysymykseen annettava vastaus johtaa siihen, että carnet'n haltija ei ole ylittänyt todisteiden esittämistä rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta koskevaa määräaikaa:

Mitä vaatimuksia on asetettava sitä paikkaa, jossa rikkomus on tosiasiallisesti tapahtunut TIR-carnet'lla suoritettavan kuljetuksen aikana, koskeville todisteille, jotta voitaisiin katsoa, että ne on esitetty tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla (asetuksen N:o 2454/93 454 artiklan 3 kohdan ensimmäinen kohta)? Riittävätkö todisteiksi carnet'n haltijan lausunto ja tämän lukuun kuljetuksen suorittaneen ajoneuvon kuljettajan antama todiste, vai voidaanko asia näyttää toteen vain sellaisten asiakirjojen avulla, joista ilmenee yksiselitteisesti, että toisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten toteamusten mukaan rikkomus tapahtui niiden alueella?

3. Jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että rikkomuksen tosiasiallinen tapahtumapaikka on näytetty toteen määräajassa, ja jos se katsoo mahdolliseksi, että rikkomuksen tosiasiallinen tapahtumapaikka voidaan näyttää toteen edellä kuvatulla tavalla:

Onko asetuksen N:o 2454/93 454 artiklan 3 kohdan kolmatta ja neljättä alakohtaa tulkittava niin, että niitä on sovellettava myös siinä tapauksessa, että maksu kannettiin jäsenvaltiossa, jossa rikkomus todettiin, vaikka asetuksen N:o 2454/93 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 455 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa esitettiin hyväksytyllä tavalla todisteita siitä, että rikkomus tosiasiallisesti tapahtui toisessa jäsenvaltiossa?"

21 Asiassa Met-Trans on esitetty seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

"1) Mitä vaatimuksia on asetettava sitä paikkaa, jossa rikkomus on tosiasiallisesti tapahtunut TIR-carnet'lla suoritettavan kuljetuksen aikana, koskeville todisteille, jotta voitaisiin katsoa, että ne on esitetty tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla (2.7.1993 annetun komission asetuksen N:o 2454/93 454 artiklan 3 kohta, EYVL L 253, s. 1)? Riittävätkö todisteiksi carnet'n haltijan lausunto ja tämän lukuun kuljetuksen suorittaneen ajoneuvon kuljettajan antama todiste, vai voidaanko asia näyttää toteen vain sellaisten asiakirjojen avulla, joista ilmenee yksiselitteisesti, että toisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten toteamusten mukaan rikkomus tapahtui niiden alueella?

2) Jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo mahdolliseksi, että rikkomuksen tosiasiallinen tapahtumapaikka voidaan näyttää toteen carnet'n haltijan lausunnolla ja ajoneuvon kuljettajan antamalla todisteella, onko asetuksen N:o 2454/93 454 artiklan 3 kohdan kolmatta ja neljättä alakohtaa tulkittava niin, että niitä on sovellettava myös siinä tapauksessa, että maksu kannettiin jäsenvaltiossa, jossa rikkomus todettiin, vaikka hyväksytyllä tavalla esitettiin todisteita siitä, että rikkomus tosiasiallisesti tapahtui toisessa jäsenvaltiossa?"

22 Bundesfinanzhofin kysymyksistä voidaan helposti havaita, että asiassa Sagpol esitetty toinen kysymys vastaa asiassa Met-Trans esitettyä ensimmäistä kysymystä. Samaten voidaan todeta, että asiassa Sagpol esitetyllä kolmannella kysymyksellä on sama kohde kuin asiassa Met-Trans esitetyllä toisella kysymyksellä.

23 Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt viisi kysymystä voidaan itse asiassa tiivistää kolmeksi kysymykseksi, jotka koskevat

- määräaikaa rikkomuksen tosiasiallista tapahtumapaikkaa koskevien todisteiden esittämiselle

- tässä yhteydessä hyväksyttäviä todistamiskeinoja ja

- seurauksia, jotka aiheutuvat siitä, että säädetyn määräajan jälkeen todetaan, että todisteet oli esitetty hyväksyttävällä tavalla.

A Todisteiden esittämistä koskeva määräaika

(Asiassa Sagpol esitetty ensimmäinen kysymys)

24 Bundesfinanzhofin ensimmäinen kysymys koskee varsinaisesti sitä, onko soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa ja 455 artiklan 1 kohtaa tulkittava niin, että tapauksessa, jossa TIR-carnet'lla ulkoiseen passitusmenettelyyn asetettua lähetystä ei ole esitetty uudelleen määrätullipaikassa, lähtöjäsenvaltion tulliviranomaisilla on oikeus asettaa carnet'n haltijalle kolmen kuukauden määräaika, jonka kuluessa tämän on esitettävä hyväksyttävällä tavalla todisteita rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta.

25 Bundesfinanzhof haluaa lisäksi saada selville, vaikuttavatko myöhemmin esitetyt todisteet lähtöjäsenvaltion toimivaltaan kantaa tuontimaksuja.

26 Bundesfinanzhof katsoo, että vaikka soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 455 artiklan 1 kohdassa niitä yhdessä tulkittaessa viitataan TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kohtaan, on kuitenkin epäiltävä, voidaanko 11 artiklan 1 kohdan mukaista määräaikaa soveltaa rikkomuksen tosiasiallista tapahtumapaikkaa koskeviin todisteisiin. Bundesfinanzhof perustaa epäilyksensä useisiin näkökohtiin, jotka perustuvat kyseisten artiklojen sanamuotoon. Se toteaa, että TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kohdan mukainen määräaika sitoo tulliviranomaisia mutta soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdassa säädetty määräaika sitoo tullivelallista. Bundesfinanzhof huomauttaa lisäksi, että TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kohdan mukaisen määräajan kuluminen ei ala siitä, kun tulliviranomainen antaa takaajayhdistykselle ilmoituksen, vaan TIR-carnet'n hyväksymisestä, kun taas soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisen määräajan kuluminen voi järkevästi ajateltuna alkaa vasta silloin, kun tulliviranomainen on antanut ilmoituksen.

27 Sagpol väittää, että koska sekä 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa että 455 artiklan 1 kohdassa viitataan TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kohtaan, määräajan, jonka kuluessa TIR-carnet'n haltija voi esittää todisteet rikkomuksen tapahtumapaikasta, on oltava yksi vuosi.

28 Komissio ja asiassa huomautuksia esittäneet hallitukset sitä vastoin viittaavat hallinnolliseen sopimukseen, jossa jäsenvaltiot ovat sopineet, että määräaika todisteiden esittämiselle on kolme kuukautta. Niiden mukaan tämä vastaa lisäksi asetuksen 379 artiklassa ulkoisen passitusmenettelyn osalta säädettyä määräaikaa sekä yhteisön oikeuden sääntöjen tehokkaan vaikutuksen periaatetta, koska pidempi määräaika voisi estää tullien kantamisen vanhentumisen vuoksi.

Asian arviointi

29 On kiistatonta, että tarkasteltavana olevat säännökset ovat sekavia ja että komissio on tässä yhteydessä aiheellisesti puhunut "oikeudellisesta laiminlyönnistä".

30 Muistutan, että soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:

"Jollei ole mahdollista määrittää aluetta, jolla rikkomus tai säännönvastaisuus on tapahtunut, sitä on pidettävä siinä jäsenvaltiossa tapahtuneena, jossa se on todettu, jollei 455 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa esitetä tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla todisteita toiminnon säännönmukaisesta suorittamisesta tai paikasta, jossa rikkomus taikka säännönvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut."

31 Tämän säännöksen sanamuodosta ilmenee yhteisöjen lainsäätäjän tarkoittaneen, että sama määräaika koskee sekä toiminnon säännönmukaista suorittamista koskevien todisteiden esittämistä että rikkomuksen taikka säännönvastaisuuden tapahtumapaikkaa koskevien todisteiden esittämistä.

32 Soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa viitataan tältä osin 455 artiklan 1 kohtaan, jossa puolestaan viitataan edellä mainittuun TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kohtaan.

33 Soveltamisasetuksen 455 artiklan 2 kohdassa kuitenkin säädetään, että "todiste - - toiminnon 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta säännönmukaisuudesta" on esitettävä TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kohdassa määrätyssä määräajassa.

34 Peräkkäisten viittausten täysin mekaaninen soveltaminen johtaa näin ollen sellaiseen järjenvastaiseen tilanteeseen, jossa määräajan pituus riippuu siitä, otetaanko huomioon viittaus TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kohtaan vai 2 kohtaan.

35 On siis katsottava, että soveltamisasetuksen laatijat ovat väistämättä tehneet jommankumman seuraavista virheistä:

- 454 artiklan 3 kohdassa on säädetty virheellisesti, että myös toiminnon säännönmukaista suorittamista koskevien todisteiden esittämiseen on sovellettava määräaikaa, johon viitataan 455 artiklan 1 kohdassa, eli TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kohdan mukaista määräaikaa; tässä tapauksessa soveltamisasetuksen laatijat eivät todellakaan ole halunneet, että sama määräaika koskisi todisteiden esittämistä molemmissa tilanteissa;

- 455 artiklan 2 kohdassa on säädetty virheellisesti, että toiminnon säännönmukaisuutta koskevien todisteiden esittämiseen on sovellettava TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kohdassa säädettyä määräaikaa.

36 Useat seikat viittaavat kuitenkin siihen, että lainsäätäjä on tehnyt ensin mainitun virheen.

37 Ensinnäkin on todettava, että soveltamisasetuksen 455 artiklan 1 kohdan asiasisällöllä ei ole mitään välitöntä yhteyttä 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan sisällön kanssa.

38 Soveltamisasetuksen 455 artiklan 1 kohdassa ei nimittäin lainkaan mainita toiminnon säännönmukaisuutta tai rikkomuksen tapahtumapaikkaa koskevien todisteiden esittämisen määräaikaa.

39 Kuten Bundesfinanzhof on korostanut, tämä säännös koskee yksinomaan määräaikaa, jonka kuluessa tulliviranomaisten on ilmoitettava TIR-carnet'n haltijalle tai takaajayhdistykselle, että TIR-carnet'lla suoritetun kuljetuksen aikana tai johdosta on tapahtunut rikkomus tai säännönvastaisuus.

40 Jos 454 artiklan 3 artiklan ensimmäisessä kohdassa ei viitattaisi 455 artiklan 1 kohtaan, kenellekään ei tulisi mieleen etsiä viimeksi mainitusta säännöksestä, missä määräajassa todisteet toiminnon säännönmukaisuudesta tai rikkomuksen tapahtumapaikasta on esitettävä.

41 Soveltamisasetuksen 455 artiklan 2 kohdan ja 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisen kohdan sisällöllinen yhteys on sitä vastoin silmiinpistävä.

42 Soveltamisasetuksen 455 artiklan 2 kohta on nimittäin kokonaan omistettu sille kysymykselle, missä määräajassa 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua toiminnon säännönmukaisuutta koskevat todisteet on esitettävä.

43 Voidaan siis päätellä, että lainsäätäjä on epähuomiossa viitannut 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa 455 artiklan 1 kohtaan ja että siinä olisi pitänyt viitata 455 artiklan 2 kohtaan.

44 Tästä seuraa, että sekä menettelyn säännönmukaisuutta koskevien todisteiden esittämisen määräaikaan että rikkomuksen tosiasiallista tapahtumapaikkaa koskevien todisteiden esittämisen määräaikaan on sovellettava 455 artiklan 2 kohtaa ja siinä olevaa viittausta TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kohtaan.

45 Bundesfinanzhof huomauttaa kuitenkin, että "TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kohdasta ei voida johtaa - - sellaista määräaikaa, jota voitaisiin käyttää toimivaltaa koskevien säännösten yhteydessä, koska tässä määräyksessä edellytetään, että maksunkantopäätöksen on tehnyt toimivaltainen viranomainen."

46 Komissio yhtyy tähän Bundesfinanzhofin ajatukseen todetessaan seuraavaa:

" - - myöskään TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kohdasta, johon mainitussa kohdassa viitataan, ei - kuten jo Bundesfinanzhof on ennakkoratkaisupyynnössään perustellusti todennut - voida johtaa mitään toimivaltasäännösten yhteydessä käyttökelpoista määräaikaa, koska määräyksessä edellytetään, että maksunkantopäätöksen on tehnyt toimivaltainen viranomainen."

47 On kuitenkin olemassa säännös, joka käsittääkseni ratkaisee toimivaltaan liittyvän ongelman. Tullikoodeksin 215 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Jos jotakin tavaraan sovellettavaa tullimenettelyä ei päätetä, tullivelan katsotaan syntyneen siinä paikassa, jossa tavara:

- - on asetettu tähän menettelyyn."

48 Tässä säännöksessä ei nimenomaisesti todeta, että myös velan syntymispaikan tulliviranomaisella on toimivalta laskea velan tarkka määrä ja kantaa velka, mutta mielestäni asia ei voi olla toisin.(4)

49 Lähtötullipaikka on siis toimivaltainen kantamaan tullit ja maksut, joita sovelletaan yhteisön passitusmenettelyyn, jota ei ole päätetty.

50 Soveltamisasetuksen 454 artiklassa annetaan kuitenkin TIR-carnet'n haltijalle (ja johdonmukaisesti myös takaajayhdistykselle) mahdollisuus kyseenalaistaa lähtötullipaikan toimivalta(5) näyttämällä toteen, että menettely on kaikesta huolimatta päätetty tai että rikkomus on tapahtunut määrätyssä paikassa.

51 Lähtötullipaikka saa siis sen jäsenvaltion viranomaisena, joka on "toimivaltainen, kunnes toisin todistetaan", asettaa kulumaan määräajan, jonka kuluessa voidaan esittää näyttöä jonkin toisen jäsenvaltion toimivaltaisuudesta.

52 Kuten edellä on todettu, tämä määräaika voidaan johtaa TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kohdasta.

53 Tästä määräyksestä ilmenee, että toiminnon lähtömaan toimivaltainen viranomainen esittää takaajayhdistykselle maksujen suorittamista koskevan vaatimuksen "aikaisintaan kolmen kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona yhdistys on saanut ilmoituksen siitä, ettei carnet'a ole lähtöleimattu".

54 Yhdistyksellä on siten automaattisesti käytettävissään kolmen kuukauden määräaika toiminnon säännönmukaisuuden tai rikkomuksen tapahtumapaikan toteen näyttämiseksi, koska sille ei voida esittää mitään maksuvaatimusta ennen tämän määräajan päättymistä.

55 On selvää, että TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kohdassa ei määrätä, että lähtötullipaikan on asetettava takaajayhdistykselle tai TIR-carnet'n haltijalle kolmen kuukauden määräaika, mutta tämän määräyksen mukaan se on ilman muuta sallittua, koska tällaisen määräajan olemassaolo ilmenee epäsuorasti siitä, että maksuvaatimusta ei saa esittää ennen tämän määräajan päättymistä.

56 On lisäksi todettava, että samaan ratkaisuun päädytään tarkastelemalla analogisesti yhteisön ulkoista passitusmenettelyä.(6) Tätä järjestelmää koskevassa relevantissa säännöksessä eli soveltamisasetuksen 379 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa tiedonannossa on mainittava erityisesti määräaika, jonka kuluessa todiste passituksen säännönmukaisuudesta tai rikkomuksen taikka säännönvastaisuuden tosiasiallisesta tapahtumapaikasta voidaan esittää lähtötoimipaikassa tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla.Tämän määräajan on oltava kolme kuukautta 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen tekopäivästä - - ."

57 On lisäksi muistutettava, että jos Puolasta peräisin olevia tavaroita, jotka oli tarkoitus kuljettaa johonkin tiettyyn paikkaan yhteisön tullialueella passitusmenettelyn mukaisesti, ei olisi asetettu TIR-carnet'n alaisuuteen jo Puolassa, tavarat olisi asetettu yhteisön ulkoiseen passitusmenettelyyn.

58 Jos todisteiden esittämistä koskeva määräaika olisi pidempi TIR-järjestelmässä, se saattaisi johtaa siihen, että tämä järjestelmä valittaisiin useammin pelkästään siinä tarkoituksessa, että vältyttäisiin 379 artiklan 2 kohdan ankarampien säännösten soveltamiselta.

59 Bundesfinanzhof ja komissio toteavat lopuksi, että tilanteen selventämiseksi jäsenvaltiot ovat tehneet hallinnollisen sopimuksen, jonka yhteisön passitusasioita käsittelevä komitea on hyväksynyt. Tämän sopimuksen mukaan jäsenvaltiot ovat sopineet, että TIR-passituksen yhteydessä todisteet toiminnon säännönmukaisuudesta on esitettävä kolmen kuukauden määräajassa. Tämä sopimus on otettu hallinnollisten sopimusten kokoelmaan. Sopimus on komission kirjelmän liitteenä.

60 Bundesfinanzhof ja komissio viittaavat vielä komission 16.3.1998 liittovaltion talousministeriölle lähettämään kirjeeseen, jonka mukaan hallinnollisessa sopimuksessa vahvistettua määräaikaa on sovellettava myös rikkomuksen tapahtumapaikkaa koskevien todisteiden esittämiseen.

61 On pohdittava, mikä juridinen arvo on tällaisilla suuntaviivoilla tai tällaisella kirjeellä, joista on päätetty ilman mitään julkisuutta ja joiden avulla on tarkoitus - kaikkien yhteisön lainsäätäjän käytettävissä olevien tavanomaisten lainsäädäntömekanismien ulkopuolella - ainakin tulkita asetuksia, ellei peräti täyttää niissä olevia aukkoja.

62 Koska suuntaviivat kuitenkin edustavat tullikoodeksin laatijan eli neuvoston jäsenten yksimielistä kantaa ja tullikoodeksin soveltamisasetuksen laatijan eli komission kantaa, ne osoittavat, että edellä esittämäni tulkinta kyseessä olevista säännöksistä todellakin vastaa säännösten laatijoiden tarkoitusta.

63 Ei siis ole yllättävää, että ensimmäisen kysymyksen osalta huomautuksia esittäneet hallitukset eli Ranskan ja Suomen hallitukset ja istunnossa Tanskan hallitus ovat ehdottaneet, että kysymykseen vastattaisiin myöntävästi.

64 Sagpolin huomautusten osalta on vielä todettava, ettei se ole tuonut esiin mitään TIR-menettelyn erityisluonteeseen liittyviä seikkoja, jotka olisivat omiaan osoittamaan, että tämän menetelmän yhteydessä todisteiden esittämiseen pitäisi soveltaa eri määräaikaa kuin yhteisön ulkoisen passitusmenettelyn yhteydessä.

65 Suhteellisuusperiaatteella, oikeusvarmuuden periaatteella ja yhdenvertaisuusperiaatteella, joihin Sagpol on vedonnut, ei ole sellaista merkitystä, että ensimmäiseen kysymykseen olisi vastattava eri tavalla.

66 Kansainvälistä kuljetustoimintaa harjoittavan yrityksen, joka käyttää TIR-menettelyä, on tiedettävä, että sen tärkein velvollisuus on saattaa menettely päätökseen asianmukaisesti esittämällä tavarat määrämaan tullitoimipaikassa. Koska luettelo näistä toimipaikoista on saatavissa ainakin lähtötullipaikassa, yrityksen on annettava kuljettajalleen määrätullipaikan tarkka osoite ja kiellettävä häntä poistamasta sinettejä ennen määrätullipaikan antamaa lupaa. Yrityksen oletetaan myös tietävän, mitä seurauksia sille aiheutuu, jos TIR-menettelyä ei päätetä. Yrityksen on väistämättä osattava päätellä näistä velvollisuuksista, että rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tapahtuessa sillä on velvollisuus esittää mahdollisimman lyhyessä ajassa mahdollisimman paljon sellaisia todisteita, jotka ovat omiaan osoittamaan, missä paikassa rikkomus tai säännönvastaisuus on tapahtunut. Se, että näiden todisteiden hankkimista ja esittämistä varten asetetaan kolmen kuukauden määräaika, ei näin ollen voi olla suhteellisuusperiaatteen vastaista.

67 Oikeusvarmuuden periaatteen osalta on todettava, että myös se edellyttää, että tämäntyyppisen toiminnon lopputulos selvitetään niin nopeasti kuin mahdollista, mitä kolmen kuukauden pituisen määräajan asettaminen edistää.

68 Myöskään yhdenvertaisuusperiaatetta ei ole loukattu, koska samat säännöt koskevat kaikkia sellaisia kuljetusyrityksiä, jotka ovat toisiinsa verrattavissa olevissa tilanteissa.

69 Bundesfinanzhof on tämän kysymyksen yhteydessä tiedustellut myös sitä, merkitseekö jäsenvaltion oikeus asettaa tällainen kolmen kuukauden määräaika sitä, että sille myöhemmin esitetyt todisteet eivät vaikuta lähtöjäsenvaltion toimivaltaan kantaa tuontimaksuja.

70 Edellä esitetystä ilmenee, että jos tämän kolmen kuukauden määräajan päättymiseen mennessä ei ole esitetty näyttöä rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta tai jos esitetyt todisteet eivät osoita rikkomuksen tapahtumapaikkaa "tulliviranomaisten" hyväksymällä tavalla, jäsenvaltio, jossa lähtötullipaikka sijaitsee, on lopullisesti toimivaltainen, jolloin tämä jäsenvaltio voi kantaa kannettavat tullit ja maksut.

71 Koska ei ole kiistetty, että maksut on kannettava, ja koska ongelma koskee ainoastaan sen selvittämistä, millä jäsenvaltiolla on oikeus kantaa maksut, järjestelmän tehokkuus vaatii, että "myöhemmin" eli kolmen kuukauden määräajan päätyttyä esitetyt todisteet eivät voi johtaa muuhun kuin jäsenvaltioiden välisiin siirtoihin ja mahdollisen ylijäämän palauttamiseen toimijalle.

72 Toimijan edut on joka tapauksessa turvattu, jos - vaikka kolmen kuukauden määräajan päätyttyäkin - ilmenee, että tullit ja maksut on todella maksettu tavaroiden määrämaassa.

73 Tällaiseen tilanteeseen sovelletaan nimittäin TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 3 kohdan toista virkettä, jonka mukaan "yhdistys saa suorittamansa määrät takaisin, jos se tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla osoittaa maksuvaatimuksen jälkeisen kahden vuoden kuluessa, ettei kyseisessä kuljetuksessa ole tapahtunut väärinkäytöstä".

74 Kolmas kysymys koskee tilannetta, jossa määräajassa esitetyt todisteet, joita tulliviranomaiset eivät ole pitäneet hyväksyttävinä, kuitenkin kolmen kuukauden määräajan päättymisen jälkeen tunnustetaan tuomioistuimen päätöksellä hyväksyttäviksi.

75 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Bundesfinanzhofin asiassa Sagpol esittämään ensimmäiseen kysymykseen seuraavasti:

Tullikoodeksin soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 455 artiklan 1 kohdan kanssa on yhteensoveltuvaa, että tapauksessa, jossa TIR-carnet'lla ulkoiseen passitusmenettelyyn asetettua lähetystä ei ole esitetty uudelleen määrätullipaikassa, tulliviranomaiset määräävät carnet'n haltijalle kolmen kuukauden määräajan, jonka kuluessa tämän on esitettävä hyväksyttävällä tavalla todisteita rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta, sillä seurauksella, että myöhemmin esitetyt todisteet eivät vaikuta lähtöjäsenvaltion toimivaltaan kantaa tuontimaksuja.

B Hyväksyttävät todistamiskeinot

(Asiassa Met-Trans esitetty ensimmäinen kysymys ja asiassa Sagpol esitetty toinen kysymys)

76 Bundesfinanzhof haluaa tietää, mikä on sellainen todiste TIR-carnet'lla suoritetun kuljetuksen aikana tapahtuneen rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta, jonka on katsottava olevan esitetty hyväksyttävällä tavalla siten kuin soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetaan. Bundesfinanzhof kysyy, riittävätkö todisteiksi carnet'n haltijan lausunto ja tämän lukuun kuljetuksen suorittaneen ajoneuvon kuljettajan antama todiste, vai voidaanko rikkomuksen tapahtumapaikka näyttää toteen vain sellaisilla asiakirjoilla, joista ilmenee yksiselitteisesti, että toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat todenneet rikkomuksen tapahtuneen niiden alueella.

77 Aluksi on selvitettävä kaksi seikkaa, joista on apua asiaa ratkaistaessa.

78 Bundesfinanzhof toteaa asiassa Met-Trans esittämänsä ennakkoratkaisupyynnön II kohdan 4 alakohdan b alakohdassa näin: " - - rikkomuksen todellisen tapahtumapaikan toteen näyttämiseen hyväksyttäviä todistuskeinoja ei ole säännelty, toisin kuin TIR-carnet'lla suoritetun kuljetuksen säännönmukaisuutta koskevien todisteiden esittämistä, jota on säännelty asetuksen N:o 2454/93 455 artiklan 3 kohdassa. Tämän artiklan sanamuodon perusteella hyväksyttävinä pidetään kaikkia sellaisia todistamiskeinoja, jotka osoittavat varmuutta lähenevällä todennäköisyydellä, että rikkomus on tapahtunut tietyssä paikassa." Bundesfinanzhof selittää jäljempänä, miksi kaikkia todistamiskeinoja ei sen mielestä kuitenkaan pidä hyväksyä; seuraava arviointi koskee pääasiallisesti tätä seikkaa.

79 Tässä vaiheessa voidaan kuitenkin jo todeta Bundesfinanzhofin näkemyksen mukaisesti, että 455 artiklan 3 kohdassa mainitut asiakirjat liittyvät vain toiminnon säännönmukaisuutta koskevaan näyttöön ja että asetuksessa ei ole säädetty, millä asiakirjoilla voidaan esittää näyttöä rikkomuksen tapahtumapaikasta. Tätä ei myöskään ole kiistetty yhteisöjen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä.

80 Toiseksi on tutkittava, voiko yhteisöjen tuomioistuin ohjata Bundesfinanzhofia sen osalta, mikä merkitys on annettava ilmaisulle "glaubhaft nachweisen" (joka sananmukaisesti tarkoittaa todistaa uskottavasti), jota vastaa muissa kieliversioissa ilmaisu "esittää tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla todisteita".

81 Bundesfinanzhof huomauttaa, että yhteisön ulkoista passitusmenettelyä koskevan säännöksen eli soveltamisasetuksen 378 artiklan 1 kohdan saksankielisessä versiossa ei ole käytetty sanaa glaubhaft. Bundesfinanzhof päättelee tämän perusteella, että tämän artiklan sääntelemässä tapauksessa toimijan on esitettävä täysi näyttö väitteidensä paikkansapitävyydestä (koska pelkkä "Nachweis" näyttäisi olevan voimakkaampi ilmaisu kuin "glaubhafter Nachweis"). Ei kuitenkaan ole ajateltavissa, että TIR-järjestelmän yhteydessä voitaisiin asettaa lievempiä vaatimuksia rikkomuksen tapahtumapaikan toteen näyttämiselle. Bundesfinanzhof päättelee tämän perusteella, että toimijan on molemmissa tapauksissa annettava väitteellään viranomaisille "vaikutelma varmuutta lähenevästä todennäköisyydestä" ("die an Sicherheit grenzende Wahrscheinlichkeit") eikä pelkästään Saksan siviilioikeudessa tarkoitettua "vaikutelmaa erittäin suuresta todennäköisyydestä" ("den Eindruck der überwiegenden Wahrscheinlichkeit").

82 Mielestäni kyseisiä säädöksiä ei kuitenkaan voida tulkita näin vapaasti, kun otetaan huomioon, että eri kieliversiot ovat yhtä todistusvoimaisia ja että tässä tapauksessa ne eivät täydellisesti vastaa toisiaan.

83 Voidaan esimerkiksi todeta, että 378 artiklan 1 kohdan englannin-, espanjan-, ranskan-, italian-, hollannin- ja portugalinkielisessä versiossa on käytetty ilmaisua "tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla" vastaamaan glaubhaft-sanaa.

84 Seuraavaksi on todettava, että vastaavasta ilmaisusta "toimivaltaisia viranomaisia tyydyttävällä tavalla", jota on käytetty tällä välin kumotun tullivelkaa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhdenmukaistamisesta 25 päivänä kesäkuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/623/ETY(7) 2 artiklan d alakohdassa, yhteisöjen tuomioistuin on todennut yhdistetyissä asioissa Cooperativa Agricola Zootecnica S. Antonio ym. antamansa tuomion(8) 24 kohdassa, että "direktiivin 79/623/ETY 2 artiklan d alakohdan sinänsä tarpeeton ilmaisu 'toimivaltaisia viranomaisia tyydyttävällä tavalla' vain korostaa sitä, että toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tehtävänä joka tapauksessa on kansallisten tuomioistuinten valvonnan alaisuudessa tutkia tämä näyttö".

85 Direktiivin 79/623/ETY 2 artiklan d alakohdan saksankielisessä versiossa ei käytetty sanaa glaubhaft osoittamaan ajatusta "tyydyttävällä tavalla" vaan siinä säädettiin seuraavaa: " - - es sei denn, daß sich diese Unterlassungen nachweislich auf die ordnungsgemäße Abwicklung der betreffenden vorübergehenden Verwahrung oder des betreffenden Zollverfahrens nicht wirklich ausgewirkt haben."

86 Glaubhaft-sanalle, sellaisena kuin sitä on käytetty soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, ei siis pidä antaa mitään erityismerkitystä. Koko katkelman on ymmärrettävä tarkoittavan, että rikkomuksen tapahtumapaikan toteen näyttämiseksi esitettyjä todisteita ei hyväksytä, elleivät ne ole vakuuttavia. Todistetta, joka ei saa tulliviranomaisia eikä niitä valvovia tuomioistuimia vakuuttuneiksi, ei voida pitää tässä artiklassa tarkoitettuna todisteena. Jos Bundesfinanzhofin tältä osin kehittämä arviointiperuste on "vaikutelma varmuutta lähenevästä todennäköisyydestä", mikään ei käsittääkseni estä sen soveltamista 454 artiklan yhteydessä.

87 On vielä selvitettävä, voidaanko 454 ja 455 artiklasta päätellä, että ainoastaan tietyillä todistamiskeinoilla voidaan näyttää tulliviranomaisten "hyväksymällä tavalla", että rikkomus on tapahtunut määrätyssä paikassa.

88 Koska sekä jäsenvaltioiden toimivalta kantaa tullivelka että tullivelan määrä riippuvat tästä näytöstä, Bundesfinanzhof pohtii, ovatko TIR-carnet'n haltijan lausunto ja laskujen ja kuljetustilausten kaltaiset todisteet ja asiakirjat riittävä näyttö, koska ne "suuressa määrin [jäävät] tuomioistuinten objektiivisen valvonnan ulkopuolelle". Bundesfinanzhof toteaa, että "tuontitullien kantaminen on rikkomuksen tapahduttua varmistettava niin hyvin kuin mahdollista", mikä voi toteutua vain, jos "näyttö rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta ei sido pelkästään sitä jäsenvaltiota, jossa rikkomus todettiin, vaan myös sitä jäsenvaltiota, jossa rikkomus on todella tapahtunut". Bundesfinanzhof katsoo näin ollen, että rikkomuksen tosiasiallista tapahtumapaikkaa koskeva näyttö on tehtävä objektiiviseksi siten, että "tämän artiklan tarkoituksen mukaisesti - samoin kuin 455 artiklan 3 kohdan tapauksessa - [hyväksytään] ainoastaan tietyt todisteet rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta", jotka voivat "olla asiakirjoja, joista ilmenee yksiselitteisesti, että toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat todenneet, että TIR-carnet'lla suoritettuun kuljetukseen liittyvä rikkomus on tosiasiallisesti tapahtunut tämän toisen jäsenvaltion alueella".

89 Ranskan, Alankomaiden ja Suomen hallitukset sekä komissio yhtyvät Bundesfinanzhofin käsitykseen.

90 Sitä vastoin Ruotsin hallituksen mukaan "se seikka, että tulliviranomaisille on esitettävä - - hyväksyttävällä tavalla todisteita rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tapahtumapaikasta, osoittaa jo itsessään, että on voitava käyttää erilaisia todistamiskeinoja ja että näitä todistamiskeinoja on voitava arvioida eri tavoin".

91 Ruotsin hallituksen mukaan ei voida katsoa, että 454 artiklan ja 455 artiklan 3 kohdan välillä olisi vastaavuutta, koska nämä säännökset koskevat eri tilanteita, eikä 455 artiklan 3 kohta edes ole tyhjentävä hyväksyttävien todisteiden osalta.

92 Ruotsin hallitus toteaa, että koska yhteisön asetuksessa ei ole mitään mainintaa siitä, mitä "viranomaisten hyväksymällä tavalla [esitetyillä] todisteilla" tarkoitetaan, kansallisen tuomioistuimen on arvioitava kansallisen prosessioikeuden perusteella, mitä on pidettävä viranomaisten hyväksymällä tavalla esitettynä todisteena, eikä tämän kaltaisessa tapauksessa ole mitään syytä rajoittaa todistamiskeinoja niin, että hyväksyttäisiin Bundesfinanzhofin ehdotuksen mukaisesti vain viralliset asiakirjat, koska tällainen rajoitus ei ilmene säädöksestä itsestään. Jos todisteiden esittämisoikeutta pitäisi rajoittaa jollakin tavalla, yhteisön lainsäätäjän asiana on päättää siitä.

93 Tanskan hallitus on istunnossa esittämissään huomautuksissa todennut pääasiallisesti yhtyvänsä Ruotsin hallituksen ja pääasioiden vastaajina olevien yritysten mielipiteeseen. Tanskan hallituksen mielestä ilmaisun "tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla" ei voida katsoa tarkoittavan näyttövelvollisuuden tiukentamista.

94 Tanskan hallitus toteaa, että koska yhteisön oikeudessa - sen enempää kyseisessä asetuksessa kuin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössäkään - ei ole asetettu nimenomaista velvollisuutta, jäsenvaltioiden kuuluu ratkaista prosessioikeutensa perusteella, mitkä todisteet ovat välttämättömiä, edellyttäen, että jäsenvaltiot soveltavat tässä samoja arviointiperusteita kuin kansallisten verojen kantamisessa.

95 Tanskan hallitus katsoo, että jos todisteiksi hyväksyttäisiin vain kyseisen jäsenvaltion viranomaisilta peräisin olevat viralliset asiakirjat, vaadittaisiin mahdottomia. Ei olisi myöskään helppoa määrittää, miten objektiivinen ja subjektiivinen todistamiskeino pitäisi ymmärtää.

Asian arviointi

96 Analoginen päättely, jota useat hallitukset ja komissio ehdottavat, ei ole vakuuttava. Soveltamisasetuksen 454 ja 455 artiklan loogisen rakenteen analyysi puoltaa pikemminkin vastakohtaispäättelyä kuin analogista päättelyä.

97 Soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa todetaan, että rikkomusta on pidettävä siinä jäsenvaltiossa tapahtuneena, jossa se on todettu, jollei tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla esitetä todisteita

- toiminnon säännönmukaisuudesta tai

- paikasta, jossa rikkomus tai säännönvastaisuus on tapahtunut.

98 Soveltamisasetuksen 455 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että todiste toiminnon säännönmukaisuudesta voidaan esittää erityisesti tässä kohdassa luetelluilla asiakirjoilla. Missään ei sitä vastoin ole mainittu mitään rikkomuksen tapahtumapaikkaa koskevista todistuskeinoista.

99 Kun tarkastellaan näitä säännöksiä, on mietittävä, onko loogisinta päätellä, että myös näyttö rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tapahtumapaikasta on esitettävä asiakirjoilla (analoginen päättely) vai että näyttöä säännönvastaisuuden tapahtumapaikasta ei tarvitse esittää asiakirjoilla, koska säännöksessä ei säädetä mistään tällaisesta vaatimuksesta ja koska myös näyttö säännönmukaisuudesta voitiin tosiseikkojen tapahtuma-aikaan esittää muillakin todistamiskeinoilla (vastakohtaispäättely). Mielestäni on selvää, että jälkimmäinen vaihtoehto on oikea.

100 Komissio on vuonna 1997(9) poistanut erityisesti-sanan ja siten rajoittanut toiminnon säännönmukaisuuden todistamisessa käytettäviä todistamiskeinoja niin, että kyseeseen tulevat vain luetellut asiakirjat. Tässä yhteydessä komissio olisi voinut säätää myös siitä periaatteesta, että säännönvastaisuuden tapahtumapaikka voidaan todistaa vain virallisella asiakirjalla.

101 Tätä ratkaisua puoltavat väitteet ja perustelut - ja jotka eivät todellakaan ole täysin merkityksettömiä - olivat varmasti tiedossa jo tuolloin. Koska asetusta ei kuitenkaan muutettu tällä tavalla, voidaan päätellä, että tältä osin on haluttu säilyttää tietty joustavuus erityisesti sen mahdollistamiseksi, että vilpittömässä mielessä oleva kuljetusliike voi osoittaa syyttömyytensä.

102 Finanzgericht on asiassa Sagpol antamassaan tuomiossa muistuttanut, että sen jälkeen kun rikkomuksen tapahtumapaikka voidaan määrittää, vilpittömässä mielessä olevalla kuljetusliikkeellä on yleensä - useissa tapauksissa olennainen - intressi siihen, että ne petoksesta vastuussa olevat, jotka voivat tullikoodeksin 213 artiklan(10) perusteella tulla kyseeseen yhteisvastuullisina velallisina, voidaan saada selville.

103 On lisäksi myönnettävä myös, että viranomaisen on hyvin vaikea esittää näyttö sellaisen rikkomuksen tapahtumapaikasta, joka on - jo luonteensa puolesta - yritetty salata siltä, ja toisaalta, ettei ole täysin mahdotonta, että rikkomuksen tapahtumapaikka näytetään toteen erilaisilla todistamiskeinoilla.

104 On nimittäin erittäin poikkeuksellista, että sen maan, jossa rikkomus on tapahtunut (tai jossa sen oletetaan tapahtuneen), tulli- tai poliisiviranomaiset pystyvät osoittamaan esimerkiksi, että

- tavarat on löydetty sellaisen epäilyksenalaisen yrityksen varastosta, joka ei ole pystynyt todistamaan maksaneensa tullit ja maksut ja joka oli myymässä tavaroita tavanomaisten myyntikanavien ulkopuolella;

- henkilöitä on pidätetty sen johdosta, että heidän on todettu valmistaneen tullin virka-asuja ja väärennettyjä leimasimia TIR-kuljetuksen näennäistä tulliselvitystä varten;

- tullivirkamiehiä vastaan on nostettu syytteitä sen johdosta, että rikollisten toimijoiden epäillään lahjoneen heidät suorittamaan näennäisiä tulliselvityksiä perimättä tulleja ja maksuja.

105 Kääntäen voidaan todeta, että vaikka TIR-carnet'n haltijan lausuntoon ja autonkuljettajan todistukseen on väistämättä suhtauduttava varauksella, ei ole mahdotonta, että toimivaltainen viranomainen voi todeta, että sen käsityksen mukaan on vakuuttavalla tavalla osoitettu, että rikkomus tai säännönvastaisuus on tapahtunut tietyssä paikassa, koska sille on esitetty siitä joukko yhtäpitäviä todisteita, kuten

- selvitys TIR-carnet'seen merkitystä määräpaikasta,

- selvitys kuljetustilausten ja -laskujen olemassaolosta,

- carnet'n haltijan ja autonkuljettajan lausunnot, joita pidetään erittäin luotettavina,

- polttoaine- ja tiemaksulaskut,

- selvitys siitä, että mikään ei viittaa siihen, että tavarat olisi voitu purkaa jo lähtötullipaikan sijaintimaassa tai jossakin kauttakulkumaassa.

106 Tämän perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa asiassa Met-Trans esitettyyn ensimmäiseen kysymykseen ja asiassa Sagpol esitettyyn toiseen kysymykseen seuraavasti:

Todiste TIR-carnet'lla suoritetun kuljetuksen aikana tapahtuneen rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta voi olla esitetty tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla siten kuin asetuksen N:o 2454/93 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetaan, vaikka sitä ei olisikaan esitetty sellaisilla asiakirjoilla, joista ilmenee yksiselitteisesti, että toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat todenneet rikkomuksen tapahtuneen tämän jäsenvaltion alueella.

C Määräajan päättymisen jälkeen hyväksytyt todisteet

(Asiassa Met-Trans esitetty toinen kysymys ja asiassa Sagpol esitetty kolmas kysymys)

107 Soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan kolmannessa ja neljännessä alakohdassa säädetään siitä, miten on toimittava, jos jäsenvaltio, jossa rikkomus on tapahtunut, määritetään kuljetusliikkeelle tai takaajayhdistykselle asetetun määräajan päättymisen jälkeen.

108 Muistutan, että näissä alakohdissa säädetään seuraavaa:

"Jos myöhemmin määritetään jäsenvaltio, jossa mainittu rikkomus tai säännönvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut, tullit ja muut maksut alun perin kantaneen jäsenvaltion on palautettava ensiksi mainitulle jäsenvaltiolle tullit ja muut maksut - lukuun ottamatta niitä, jotka on kannettu toisen alakohdan mukaisesti yhteisön omina varoina - jotka tavaroista on tässä jäsenvaltiossa kannettava. Tällöin mahdollinen ylijäämä on maksettava takaisin maksut alun perin suorittaneelle henkilölle.

Jos tullit ja muut maksut takaisin perineen jäsenvaltion alun perin kantamien ja palauttamien tullien ja muiden maksujen määrä on alhaisempi kuin se määrä, joka vaaditaan siinä jäsenvaltiossa, jossa rikkomus tai säännönvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut, tämän jäsenvaltion on kannettava erotus yhteisön tai kansallisten säännösten mukaisesti."

109 Bundesfinanzhof haluaa tietää, sovelletaanko edellä mainittuja säännöksiä myös siinä tapauksessa, että tullit ja muut maksut on kannettu jäsenvaltiossa, jossa rikkomus on todettu, vaikka säädetyssä määräajassa on hyväksyttävällä tavalla näytetty toteen, että rikkomus on tosiasiallisesti tapahtunut toisessa jäsenvaltiossa.

110 On syytä täsmentää ensinnäkin, mikä merkitys on ilmaisulla "säädetyssä määräajassa", joka esiintyy ainoastaan asiassa Sagpol esitetyssä kolmannessa kysymyksessä. On itsestään selvää, että jos hyväksyttävä todiste rikkomuksen tapahtumapaikasta esitetään kolmen kuukauden määräajassa ja jos tulliviranomainen hyväksyy tämän todisteen tässä määräajassa, tulliviranomainen ei kanna tulleja eikä kysymys 454 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan soveltamisesta aktualisoidu.

111 Kysymyksessä tarkoitetaan siis ainoastaan sitä tilannetta, että tulliviranomaiset ovat kantaneet tullit ja muut maksut, koska ne eivät ole pitäneet määräajassa esitettyjä todisteita hyväksyttävällä tavalla esitettyinä, mutta tuomioistuimen päätöksellä todetaan myöhemmin, että kyseiset todisteet olisi pitänyt hyväksyä.

112 Onko tullien ja muiden maksujen kantamista pidettävä näissä tapauksissa mitättömänä, jolloin kannettu määrä on palautettava kyseiselle taloudelliselle toimijalle? Vai onko tullien ja maksujen kantamisen katsottava tapahtuneen pätevästi, jolloin tullit ja maksut kantaneen jäsenvaltion on yksinkertaisesti siirrettävä ne (yhteisön omina varoina kannettuja tulleja ja maksuja lukuun ottamatta) jäsenvaltiolle, jossa rikkomuksen on lopulta todettu tapahtuneen (jolloin kyseiselle taloudelliselle toimijalle palautetaan ainoastaan mahdollinen ylijäämä, joka on syntynyt sen johdosta, että lähtötullipaikan sijaintimaassa kannettava tulli on suurempi)?

113 Bundesfinanzhofin mukaan on ajateltavissa, että 454 artiklan 3 kohdan kolmannen ja neljännen alakohdan sanamuodon ohella otettaisiin huomioon myös näiden kohtien tarkoitus ja pääteltäisiin sen perusteella, että kannettuja määriä ei tämänkaltaisissa tapauksissa ole palautettava. Tällöin voitaisiin välttää sellainen tilanne, että tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdassa säädetty vanhentumisaika estäisi lopulta toimivaltaiseksi todettua jäsenvaltiota kantamasta tulleja.

114 Bundesfinanzhofilla kuitenkin on "vakavia epäilyjä edellä mainittujen määräysten näin laajaa tulkintaa kohtaan".

115 Ranskan hallitus on (asiassa Sagpol) sitä mieltä, että soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa säädettyä valtioiden välistä hyvitysmenetelmää sovelletaan joka tapauksessa tullikoodeksin 217 artiklan 1 kohdan ("tulliviranomaisten on laskettava jokainen tullivelasta johtuva tuonti- tai vientitullien määrä - - heti, kun niillä on käytettävissään tarvittavat tiedot - - ") perusteella, koska sitä edellyttää "sellaisten toimijoiden oikeusvarmuus, joilta saatetaan vanhentumisajan kuluessa periä tullit ja maksut jossakin jäsenvaltiossa, vaikka ne on jo maksettu toisessa jäsenvaltiossa".

116 Suomen hallitus katsoo, että tulliviranomaisten, joiden puuttuva toimivalta yksittäistapauksessa todetaan jälkikäteen, 454 artiklan 2 ja 3 kohdan nojalla tekemää kantopäätöstä ei kumota lainvastaisuuden vuoksi, koska tullit voidaan siirtää jäsenvaltioiden välillä 454 artiklan 3 kohdan kolmannella ja neljännellä alakohdalla käyttöön otetun palautusmenettelyn avulla.

117 Alankomaiden hallitus katsoo, että 454 artiklan 3 kohdan kolmatta ja neljättä alakohtaa voidaan soveltaa - vaikkakin vain analogisesti - koska soveltamatta jättäminen johtaisi lähestulkoon kaikissa tapauksissa siihen, että kyseisiä tulleja ja maksuja ei voitaisi tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdassa säädetyn vanhentumisajan vuoksi periä, kun otetaan huomioon, kuinka paljon aikaa menettelyssä on jo kulunut.

118 Komissio päättelee samalla tavalla. Se katsoo, että kun otetaan huomioon 454 artiklan 3 kohdan säännösten tarkoitus, kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että rikkomuksen tapahtumapaikka on "todettu myöhemmin".

119 Met-Trans ja Sagpol väittävät, että sen jälkeen, kun näytön hyväksyttävyys on todettu, vaikka se tapahtuisi kauan määräajan päättymisen jälkeen, maksunkantopäätös on kumottava ja mahdollisesti maksetut määrät on palautettava.

Asian arviointi

120 Muistutettakoon aluksi, että nyt ei ole kysymys tilanteesta, jossa toiminnon säännönmukaisuus olisi näytetty toteen kolmen kuukauden määräajan päätyttyä; tuolloin maksuvelvollinen (kuljetusliike tai takaajayhdistys) onnistuu näyttämään toteen, että tavara on tosiasiallisesti tulliselvitetty määrämaassa, jolloin sille palautetaan määrät, jotka siltä on kannettu toistamiseen lähtötullipaikan sijaintimaassa sen vuoksi, että todistetta säännönmukaisuudesta ei ollut pystytty esittämään kolmen kuukauden määräajassa (TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 3 kohta).

121 Kysymys ei ole myöskään tilanteesta, jossa maksuvelvollinen esittää todisteen rikkomuksen tapahtumapaikasta vasta kolmen kuukauden määräajan päätyttyä. Tällaisen tilanteen osalta soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetään, että tullit ja muut maksut alun perin kantaneen jäsenvaltion on "palautettava" valtiolle, jossa rikkomus on tapahtunut, tavaroista tässä valtiossa kannettavat tullit ja muut maksut, lukuun ottamatta niitä, jotka on kannettu yhteisön omina varoina. Maksut alun perin maksaneelle kuljetusliikkeelle palautetaan ainoastaan mahdollinen ylijäämä, joka johtuu lähtöjäsenvaltiossa ja siinä jäsenvaltiossa, jossa rikkomus on tapahtunut, sovellettavien tullien ja muiden vaadittavien maksujen eroista. Jos viimeksi mainitussa valtiossa sovelletaan korkeampia tulleja, maksuvelvollisen on maksettava erotus sille.

122 Vaikka tämä ratkaisu vaikuttaa ankaralta, ei pidä unohtaa, että tässä tapauksessa kuljetusliike ei ole toiminut huolellisesti, minkä vuoksi on perusteltua, että tullien ja maksujen kantamiselle annetaan ehdoton etusija.

123 Onko silti oikeudenmukaista kohdella tällä tavoin kuljetusliikettä, joka on määräajassa esittänyt todisteita, jotka tulliviranomainen on hylännyt riittämättöminä mutta jotka tuomioistuin on sittemmin tunnustanut hyväksyttävällä tavalla esitetyiksi?

124 Mielestäni tällaista kuljetusliikettä ei pidä kohdella edellä esitetyllä tavalla. On ensinnäkin todettava, että yleisen oikeusperiaatteen mukaan silloin, kun viranomaisen päätös tai oikeudellisia seuraamuksia aiheuttanut päätös kumotaan, yksityisten oikeussubjektien aiempi asema palautetaan. (Tästä syystä kanteen nostaminen keskeyttää määräajan kulumisen.) Näin ollen on katsottava, että määräajassa esitetty todiste, joka vasta myöhemmin tunnustetaan hyväksyttävällä tavalla esitetyksi, on esitetty hyväksyttävällä tavalla määräajassa ja että sillä on kaikki siitä aiheutuvat seuraukset.

125 Toiseksi on todettava, ettei pidä sivuuttaa sitä seikkaa, että tullikoodeksin 215 artiklassa ja soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdassa säädetään ainoastaan toimivaltaolettamasta, jonka mukaan toimivalta kuuluu sen jäsenvaltion tullitoimipaikalle, jossa rikkomus on todettu. Tämä olettama voidaan kumota. Jos asiasta esitetään määräajassa näyttö tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla, olettama ei enää päde, jolloin toimivalta kantaa tavaroista tulli ja muut maksut kuuluu valtiolle, jossa rikkomus on tapahtunut.

126 Tämän on pädettävä myös siinä tapauksessa, että vasta sen jälkeen, kun tullivelalliselle näytön esittämistä varten asetettu määräaika on kulunut umpeen, esitetyt todisteet tunnustetaan sellaisiksi, että niillä on tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla esitetty näyttö rikkomuksen tapahtumapaikasta, jos tämä tunnustaminen perustuu määräajan kuluessa esitettyihin todisteisiin.

127 Myös tässä tapauksessa lopulta vakuuttaviksi tunnustetuista todisteista ilmenee, että sillä jäsenvaltiolla, jossa lähtötullipaikka sijaitsi, ei olisi ollut tarvittavaa toimivaltaa tullien ja muiden maksujen kantamiseen. Tämän jäsenvaltion on siis palautettava tullit ja maksut.

128 Se, että Bundesfinanzhof, asiassa huomautuksia esittäneet jäsenvaltiot ja komissio epäröivät tämän ratkaisun hyväksymistä, johtuu siitä, että ne pelkäävät, että sen jäsenvaltion viranomaiset, jossa rikkomus on tapahtunut, eivät tällaisessa tapauksessa enää pysty kantamaan kyseisiä maksuja niiden vanhentumisen vuoksi.

129 Se, että yhteisölle ja toimivaltaiselle jäsenvaltiolle saattaa aiheutua tällainen taloudellinen vahinko, ei kuitenkaan riitä syrjäyttämään edellä mainittua yleistä oikeusperiaatetta eikä periaatetta, joka sisältyy 454 artiklan 2 kohtaan, jossa säädetään seuraavaa:

"Jos TIR-carnet'lla suoritettavan kuljetuksen - - aikana tai johdosta todetaan, että tietyssä jäsenvaltiossa on tapahtunut rikkomus tai säännönvastaisuus, tämän jäsenvaltion on perittävä takaisin mahdollisesti kannettavat tullit ja muut maksut yhteisön tai kansallisten säännösten mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rangaistussäännösten soveltamista."

130 Koska kolmas kysymys perustuu siihen olettamaan, että tällainen toteamus on tehty, on sovellettava edellä mainittua säännöstä.

131 On vielä todettava, että yhteisöjen tuomioistuin on myös asiassa Lensing ja Brockhausen 21.10.1999 antamassaan tuomiossa(11) joutunut tarkastelemaan sitä ongelmaa, onko tullien ja maksujen kantamatta jäämistä koskeva uhka riittävä peruste tullit ja maksut kantaneen viranomaisen toimivallan puuttumista koskevan väitteen hylkäämiseksi.

132 Edellä mainitussa tapauksessa oli kysymys yhteisön ulkoista passitusta koskevasta aikaisemmasta neuvoston asetuksesta, jossa jo säädettiin - samoin kuin nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevan soveltamisasetuksen 379 artiklassa -, että lähtötoimipaikan on asetettava passituksesta vastaavalle kolmen kuukauden määräaika rikkomuksen tosiasiallista tapahtumapaikkaa koskevien todisteiden esittämistä varten.

133 Yhteisöjen tuomioistuin on kyseisen tuomion 36 kohdassa todennut seuraavaa:

" - - Asetuksen N:o 222/77 36 artiklan 3 kohdan kolmannesta alakohdasta ilmenee - - implisiittisesti, että tämän säännöksen soveltaminen edellyttää, että sen jäsenvaltion viranomaiset, johon lähtötoimipaikka kuuluu, ovat toimivaltaisia kantamaan tullit ja muut maksut. Ensimmäiseen kysymykseen esitetystä vastauksesta ilmenee kuitenkin, että kun nämä viranomaiset eivät ole ilmoittaneet passituksesta vastaavalle asetuksen N:o 1062/87 11 a artiklan 2 kohdassa tarkoitettua kolmen kuukauden määräaikaa, ne eivät ole pätevästi voineet tulla toimivaltaisiksi kantamaan näiden tavaroiden maahantuontiin liittyviä tulleja. Ne eivät siten voi kieltäytyä niiden summien palauttamisesta, joita niillä ei ollut oikeutta kantaa, eikä lisäksi ole tarpeen, kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 70 ja 71 kohdassa, tehdä eroa yhteisön varoina kannettujen maksujen ja muiden tullien ja maksujen välillä."

134 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa tähän kysymykseen, että soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan kolmatta ja neljättä alakohtaa on tulkittava siten, että niitä ei sovelleta, jos tullit ja maksut on kannettu jäsenvaltiossa, jossa rikkomus on todettu, ja jos määräajassa esitetyt todisteet on vasta kuljetusliikkeelle näytön esittämistä varten asetetun määräajan päätyttyä tunnustettu sellaisiksi, että rikkomuksen tapahtumapaikka on näytetty niillä toteen toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla.

IV Ratkaisuehdotus

135 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Bundesfinanzhofin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:

1) Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 455 artiklan 1 kohdan kanssa on yhteensoveltuvaa, että silloin, kun TIR-carnet'lla ulkoiseen passitusmenettelyyn asetettua lähetystä ei ole esitetty uudelleen määrätullipaikassa, tulliviranomaiset määräävät carnet'n haltijalle kolmen kuukauden määräajan, jonka kuluessa tämän on esitettävä hyväksyttävällä tavalla todisteita rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta, sillä seurauksella, että myöhemmin esitetyt todisteet eivät vaikuta lähtöjäsenvaltion toimivaltaan kantaa tuontimaksuja.

2) Todiste TIR-carnet'lla suoritetun kuljetuksen aikana tapahtuneen rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta voi olla esitetty tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla siten kuin edellä mainitun asetuksen N:o 2454/93 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetaan, vaikka sitä ei olisikaan esitetty sellaisilla asiakirjoilla, joista ilmenee yksiselitteisesti, että toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat todenneet rikkomuksen tapahtuneen tämän jäsenvaltion alueella.

3) Edellä mainitun asetuksen 454 artiklan 3 kohdan kolmatta ja neljättä alakohtaa on tulkittava siten, että niitä ei sovelleta, jos tullit ja maksut on kannettu jäsenvaltiossa, jossa rikkomus on todettu, ja jos määräajassa esitetyt todisteet on vasta kuljetusliikkeelle näytön esittämistä varten asetetun määräajan päätyttyä tunnustettu sellaisiksi, että rikkomuksen tapahtumapaikka on näytetty niillä toteen toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla.

(1) - EYVL L 253, s. 1. Yhteisön tullikoodeksia koskeva asetus (ETY) N:o 2913/92 on annettu 12.10.1992. Se on julkaistu EYVL:ssä L 302, s. 1.

(2) - EYVL L 252, s. 1.

(3) - Tavaroiden väliaikaisen maahantuonnin ATA-carnet'ta koskeva tulliyleissopimus (ATA- yleissopimus), joka on tehty Brysselissä 6.12.1961.

(4) - Tullikoodeksin 215 artiklaa on tällä välin muutettu niin, että tämä todetaan nimenomaisesti. Ks. neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 muuttamisesta ulkoisen passitusmenettelyn osalta 13 päivänä huhtikuuta 1999 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 955/1999 (EYVL L 119, s. 1).

(5) - Tämä poikkeus, joka soveltamisasetuksella on implisiittisesti tehty perusasetukseen, olisi ilmeisesti mitä suurimmassa määrin voitu riitauttaa, mutta sillä ei ole käytännön merkitystä nyt käsiteltävinä olevissa asioissa. Ongelma on tällä välin ratkaistu, kun 215 artiklaa on muutettu edellisessä alaviitteessä mainitulla asetuksella.

(6) - Analogisesta päättelystä ks. erityisesti asia 180/78, Brouwer-Kaune, tuomio 19.6.1979 (Kok. 1979, s. 2111) ja asia 165/84, Krohn, tuomio 12.12.1985 (Kok. 1985, s. 3997).

(7) - EYVL L 179, s. 31.

(8) - Yhdistetyt asiat C-246/94-C-249/94, Cooperativa Agricola Zootecnica S. Antonio ym., tuomio 17.9.1996 (Kok. 1996, s. I-4373).

(9) - Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen (ETY) N:o 2454/93 muuttamisesta 18 päivänä joulukuuta 1996 annettu komission asetus (EY) N:o 12/97 (EYVL L 9, s. 1).

(10) - Tullikoodeksin 213 artiklassa säädetään seuraavaa: "Jos yhtä tullivelkaa kohti on useita velallisia, näiden on maksettava tullivelka yhteisvastuullisesti."

(11) - Asia C-233/98, Lensing ja Brockhausen, tuomio 21.10.1999 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).