Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Väliaikaiset toimihenkilöt – Erilliset järjestelmät – Väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevan sopimuksen irtisanominen – Perusteluvelvollisuus – Perusteluvelvollisuutta ei ole

(Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toinen kohta; muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 11 artikla ja 47 artiklan 2 kohdan a alakohta)

2. Virkamiehet – Kanne – Kanneperusteet – Harkintavallan väärinkäyttö – Harkintavallan väärinkäytön käsite

3. Virkamiehet – Väliaikaiset toimihenkilöt – Väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevan sopimuksen irtisanominen – Ehdotus siirrosta toiseen maahan – Kieltäytyminen

1. Väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevan sopimuksen yksipuolinen irtisanominen, josta säädetään nimenomaisesti muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan 2 kohdan a alakohdassa, kuuluu toimivaltaisen viranomaisen laajaan harkintavaltaan, jonka toimihenkilö tunnustaa palvelukseen ottamisensa yhteydessä. Se perustuu työsopimukseen, eikä sitä siten tarvitse perustella. Väliaikainen toimihenkilö, jonka palvelukseen ottaminen perustuu sopimukseen, joka voidaan irtisanoa yksipuolisesti ja perusteluitta sovellettavan lainsäädännön mukaisesti, poikkeaa tältä osin olennaisesti virkamiehestä. Hän ei saa hyväkseen virkamiehelle taattua toimen vakautta, koska hänen tehtävänsä on määritelmän mukaisesti tarkoitettu hoidettaviksi vain lyhyen aikaa. Väliaikaisen toimihenkilön tilanne poikkeaa näin ollen henkilöstösääntöjen mukaisen virkamiehen tilanteesta, jolloin henkilöstösääntöjen 25 artiklan toista kohtaa, joka koskee virkamiehille vastaisten päätösten perusteluvelvollisuutta, sellaisena kuin siitä määrätään yleisesti kyseisten palvelussuhteen ehtojen 11 artiklassa, ei siis voida soveltaa analogisesti.

(ks. 35 ja 36 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 25/68, Schertzer v. parlamentti, 18.10.1977 (Kok. 1977, s. 1729, 39 ja 40 kohta) ja asia C‑18/91 P, V. v. parlamentti, 19.6.1992 (Kok. 1992, s. I‑3997, 39 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑45/90, Speybrouck v. parlamentti, 28.1.1992 (Kok. 1992, s. II‑33, 93 kohta); asia T‑51/91, Hoyer v. komissio, 17.3.1994 (Kok. H. 1994, s. I‑A‑103 ja II‑341, 27 kohta); asia T‑256/01, Pyres v. komissio, 15.2.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑23 ja II‑99, 43 kohta) ja asia T‑10/02, Girardot v. komissio, 6.6.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑2‑129 ja II‑A‑2‑609, 72 kohta).

2. Harkintavallan väärinkäytön käsitteellä on täsmällinen merkitys, joka viittaa siihen, että hallintoviranomainen käyttää valtuuksiaan muuhun tarkoitukseen kuin siihen, jota varten valtuudet on sille annettu. Päätöstä rasittaa harkintavallan väärinkäyttö vain, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on ilmeistä, että se on tehty muiden kuin ilmoitettujen päämäärien saavuttamiseksi. Tässä yhteydessä ei ole riittävää, että väitteiden tueksi vedotaan tiettyihin tosiseikkoihin, vaan lisäksi on esitettävä riittävän täsmällisiä, objektiivisia ja yhtäpitäviä seikkoja niiden paikkansapitävyyden tai ainakin todennäköisyyden tukemiseksi, sillä ilman niitä asianomaisen toimielimen väitteiden aineellista paikkansapitävyyttä ei voida kyseenalaistaa.

(ks. 49 ja 50 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑111/99, Samper v. parlamentti, 5.7.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑135 ja II‑611, 64 kohta); asia T‑152/00, E v. komissio, 19.9.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑179 ja II‑813, 69 kohta) ja yhdistetyt asiat T‑155/03, T‑157/03 ja T‑331/03, Cwik v. komissio, 13.12.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑411 ja II‑1865, 179 ja 180 kohta).

3. Hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti hallinto on velvollinen ottamaan huomioon kaikki seikat, jotka saattavat vaikuttaa sen päätökseen, kun se antaa ratkaisun toimihenkilön tilanteesta, ja sen on tässä yhteydessä otettava huomioon yksikön edun lisäksi myös asianomaisen toimihenkilön etu. Hallintoviranomainen, joka on tarjonnut väliaikaiselle toimihenkilölle siirtoa toiseen maahan sen sijaan, että hänen sopimuksensa olisi irtisanottu, on ottanut huomioon paitsi yksikön edun, myös kyseisen toimihenkilön edun kun se irtisanoo tällaisesta siirrosta kieltäytyneen toimihenkilön sopimuksen.

(ks. 56–58 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑11/03, Afari v. EKP, 16.3.2004 (Kok. H. 2004, s. I‑A‑65 ja II‑267, 42 kohta).

Virkamiestuomioistuin: asia F-28/06, Sequeira Wandschneider v. komissio, 13.12.2007 (150 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).