Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Komission päätös, jolla valtiontuki todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi muodollista tutkintamenettelyä aloittamatta – EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen osapuolten, joita asia koskee, nostama kanne – Tutkittavaksi ottaminen – Edellytykset

(EY 88 artiklan 2 kohta ja EY 230 artiklan neljäs kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohta, 4 artiklan 3 kohta ja 6 artiklan 1 kohta)

2. Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Komission päätös, jolla valtiontuki todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi muodollista tutkintamenettelyä aloittamatta – EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen osapuolten, joita asia koskee, nostama kanne – Kanteen kohteen yksilöinti

(EY 88 artiklan 2 kohta ja EY 230 artiklan neljäs kohta; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohta, 4 artiklan 3 kohta ja 6 artiklan 1 kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen eikä selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla

(EY 225 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta)

4. Valtiontuki – Tukisuunnitelmat – Komission suorittama tutkinta – Alustava vaihe ja kontradiktorinen vaihe – Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille – Arviointivaikeudet – Komission velvollisuus aloittaa kontradiktorinen menettely

(EY 88 artiklan 2 ja 3 kohta)

5. Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Toimet, jotka eivät koske luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä suoraan ja erikseen – Ehdoton prosessinedellytys

(EY 230 artiklan neljäs kohta)

6. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu unionin yleisen tuomioistuimen arviointi selvitysaineiston täydentämistarpeesta, paitsi jos selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla

7. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Perustelujen puutteellisuus – Edellytykset, joiden täyttyessä unionin yleisen tuomioistuimen perustelut saavat olla implisiittisiä

(EY 225 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artikla ja 53 artiklan ensimmäinen kohta)

Tiivistelmä

1. Tehdessään valtiontukea koskevassa asiassa EY 88 artiklan soveltamista koskevan asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen komissio ei pelkästään katso, että toimenpide soveltuu yhteismarkkinoille, vaan myös jättää implisiittisesti aloittamatta EY 88 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn.

Asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 3 kohtaan perustuvan vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen laillisuus riippuu siitä, onko tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille epäilyjä. Koska tällaisten epäilyjen johdosta on aloitettava muodollinen tutkintamenettely, johon asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohdassa mainitut asianomaiset osapuolet voivat osallistua, on katsottava, että tällainen päätös koskee suoraan ja erikseen jokaista viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettua asianomaista osapuolta. Niillä, joiden hyväksi EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätyt ja asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdassa säädetyt menettelylliset takeet on annettu, on nimittäin mahdollisuus varmistaa näiden takeiden noudattaminen vain, jos ne voivat riitauttaa vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen unionin tuomioistuimissa.

Kumoamiskanteen yhteydessä asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohdassa tarkoitettu erityinen asianomaisen osapuolen asema, joka liittyy kanteen erityiseen kohteeseen, riittää näin ollen yksilöimään EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaisesti kantajan, joka riitauttaa vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen.

Asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohdan mukaan ”asianomaisella osapuolella” tarkoitetaan erityisesti henkilöä, yritystä tai yritysten yhteenliittymää, jonka etuihin tuen myöntäminen voi vaikuttaa, eli erityisesti tämän tuensaajan kanssa kilpailevia yrityksiä. Toisin sanoen kyseessä on ennalta määrittelemätön henkilöryhmä, mikä ei estä sitä, että yritystä, joka kilpailee välillisesti tuensaajan kanssa, voidaan pitää ”asianomaisena osapuolena”, jos se väittää, että tuen myöntäminen voi vaikuttaa sen etuihin, ja osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla, että tuella saattaa olla konkreettinen vaikutus sen asemaan.

(ks. 42–44 ja 132 kohta)

2. Vaatiessaan valtiontukea koskevassa asiassa tehdyn vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen kumoamista kantaja riitauttaa etenkin sen, että kyseistä tukea koskeva komission päätös on tehty aloittamatta muodollista tutkintamenettelyä, jolloin komissio on loukannut kantajan menettelyllisiä oikeuksia. Jotta kantajan kumoamisvaatimus hyväksyttäisiin, kantaja voi vedota kaikenlaisiin perusteisiin, joiden tarkoituksena on osoittaa, että komissiolla ilmoitetun toimenpiteen alustavassa tutkintavaiheessa olleiden tietojen ja todisteiden arvioinnin olisi pitänyt herättää epäilyjä toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Tällaisten perusteluiden esittäminen ei kuitenkaan voi johtaa kanteen kohteen eikä sen tutkittavaksi ottamisen edellytysten muuttamiseen. Sen osoittamiseksi, että komission olisi pitänyt aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdassa ja EY 88 artiklan soveltamista koskevan asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu muodollinen tutkintamenettely, on päinvastoin näytettävä toteen nimenomaan se, että tästä yhteensoveltuvuudesta on ollut epäilyjä.

(ks. 50 kohta)

3. Muutoksenhakuasiassa unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä lähtökohtaisesti myöskään arvioida sitä selvitystä, johon unionin yleinen tuomioistuin on asian tosiseikastoa määrittäessään tukeutunut. Silloin, kun tämä selvitys on saatu asianmukaisesti ja todistustaakkaa sekä asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita on noudatettu, ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida sille esitetyn selvityksen näyttöarvoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että unionin yleiselle tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin. Vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä toimitetusta aineistosta selvästi ilman, että tosiseikastoa ja selvitystä on tarpeen ryhtyä arvioimaan uudelleen.

(ks. 58 ja 59 kohta)

4. Jos komissio ei ole valtiontukea koskevassa asiassa kyennyt ratkaisemaan kaikkia tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille koskevaan arviointiin liittyviä vaikeuksia EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa tutkinnan alustavassa vaiheessa, sillä on velvollisuus hankkia kaikki tarpeelliset selvitykset ja aloittaa tätä varten EY 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely. Koska vakavien vaikeuksien käsite on luonteeltaan objektiivinen, tällaisten vaikeuksien olemassaoloa on arvioitava ottamalla huomioon sekä riidanalaisen toimenpiteen toteuttamiseen liittyvät olosuhteet että komission perusteluinaan käyttämät arviot.

Jos kansallisen oikeuden kahden säädöksen välinen ristiriita on omiaan vaikuttamaan suoraan siihen, onko kyseinen tuki yhteismarkkinoille soveltuvaa vai soveltumatonta, tämä ristiriita voi objektiivisesti herättää epäilyjä tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.

Komissio on velvollinen ottamaan huomioon kahden kansallisen säädöksen eli lain ja hallinnollisten määräysten välillä nähtävästi ilmenevän ristiriidan varsinkin silloin, kun ilmenee, että tukijärjestelmään sisältyy sen perustamisesta annetussa laissa säädetty rajoitus, joka herättää vakavia epäilyjä sen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.

(ks. 70, 71, 79, 80 ja 85 kohta)

5. EY 230 artiklan neljännessä kohdassa vahvistettu kriteeri, jonka mukaan kanne, jonka luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö on nostanut päätöksestä, jota ei ole osoitettu sille, voidaan ottaa tutkittavaksi sillä edellytyksellä, että päätös koskee kyseistä henkilöä suoraan ja erikseen, on ehdoton prosessinedellytys, jonka unionin tuomioistuimet voivat tutkia milloin tahansa myös omasta aloitteestaan, ja ne voivat tällöin myös ryhtyä toimenpiteisiin saadakseen lisäselvitystä.

(ks. 97 ja 98 kohta)

6. Unionin yleinen tuomioistuin arvioi yksin sen, onko sen ratkaistavaksi saatetuissa asioissa käytettävissä olevia tietoja tarpeen täydentää. Oikeudenkäyntiasiakirjojen todistusarvo kuuluu sen tosiseikkojen arviointia koskevaan yksinomaiseen toimivaltaan, eikä unionin tuomioistuin voi tutkia valituksen yhteydessä tosiseikkoja, paitsi jos unionin yleiselle tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu vääristyneellä tavalla huomioon tai jos tämän määrittämän tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi oikeudenkäyntiasiakirjoista.

Unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen ole menetellyt virheellisesti esittäessään ennen istuntoa ja istunnossa asianosaisille useita yksityiskohtaisia kysymyksiä täydentääkseen käytettävissään jo olevaa selvitysaineistoa eikä myöskään tehdessään tiettyjä johtopäätöksiä asianosaisten näihin kysymyksiin antamista vastauksista, jotka liittyivät perusteisiin, joihin asianosaiset olivat pätevästi vedonneet.

Muutoksenhakuvaiheessa unionin yleistä tuomioistuinta ei myöskään voida arvostella siitä, ettei tämä ole ryhtynyt sellaisiin muihin prosessinjohtotoimiin, joita asianosaiset eivät olleet pyytäneet käsiteltäessä asiaa unionin yleisessä tuomioistuimessa ja joita ne eivät selosta täsmällisesti käsiteltäessä asiaa muutoksenhakumenettelyssä.

(ks. 99 ja 100 kohta)

7. Unionin yleisen tuomioistuimen velvollisuus Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan ja 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla perustella tuomiot ei velvoita unionin yleistä tuomioistuinta esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä päätelmiä. Perustelut voivat siten olla implisiittisiä, kunhan asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi kyseiset toimenpiteet on toteutettu, ja unionin tuomioistuimella on käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan valvontaansa.

(ks. 104 kohta)