ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Kanne on ja todisteet, jotka liittyivät tarjouksen sisältämiin lisävelvoitteisiin, on otettu vääristyneesti huomioon, epätavallisen alhaisen tarjouksen kriteereitä on tulkittu virheellisesti ja menettelyssä, jossa epätavallisuutta tarkastellaan, on loukattu osapuolten oikeuksia, hankintasääntöjä on rikottu ja kantajan todisteet on otettu huomioon vääristyneesti.
2)

Ovatko 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/13/EU 2 artiklan 1 kohta ja 6 artiklan 1 ja 3 kohta esteenä jäsenvaltion säännökselle, jonka mukaan rikosasiassa syytetyn, joka ei asu kyseisessä jäsenvaltiossa, on nimettävä hänelle annetun rangaistusmääräyksen tiedoksiantoa varten asiamies, ja määräyksen vastustamisen tutkittavaksi ottamista koskevan määräajan laskennassa riittää määräyksen tiedoksianto asiamiehelle, jos syytetty siinä tapauksessa, ettei määräystä vastusteta näin lasketussa määräajassa, voi vaatia menetetyn määräajan palauttamista ja tällöin perusteeksi riittää se, että rangaistusmääräys on toimitettu hänelle ja hän on vastustanut määräystä sen toimittamisen jälkeen määräajassa, eli jos syytetty voi menetetyn määräajan palauttamisen myötä vedota jälkikäteen rangaistusmääräyksen vastustamista koskevaan lyhentämättömään määräaikaan, vaikka lainsäädännön nojalla rangaistusmääräyksestä tulee poikkeuksetta täytäntöönpanokelpoinen, jos sitä ei vastusteta määräajassa?
—

Unionin yleisen tuomioistuimen 4.2.2016 asiassa T-287/11 antaman tuomion tuomiolauselma on kumottava osittain siltä osin kuin siinä hylättiin kanne (tuomiolauselman 2 ja 3 kohta) ja ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyjen vaatimusten mukaisesti Saksan myöntämästä valtiontuesta C 7/10 (ex CP 250/09 ja NN 5/10) ”KStG-lain saneerauslauseke”26.1.2011 tehty valituksen vastapuolen päätös 2011/527/EU on julistettava mitättömäksi
4)

Jos oikeussubjekti, joka on velvollinen täyttämään asetusten N:o 2052/88, N:o 4253/1988 ja N:o 4256/1988 täytäntöönpanemiseksi toteutetusta Euroopan komission toimesta johtuvan maksuvelvollisuutensa, on kunnallinen yhtiö, joka on myöhemmin purkautunut, [– –] onko kunta, jolle kyseinen yhtiö kuuluu, velvollinen täyttämään kyseisen maksuvelvollisuuden Euroopan komissiolle edellä mainituissa asetuksissa tarkoitetulla tavalla?
3)

Onko puitepäätöksen 2008/675/YOS 3 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, ettei sen mukaan ole sallittua, että valtio, jossa uusi rikosprosessi on vireillä, muuttaa jäsenvaltion, jossa aiempi tuomio on annettu, määräämän rangaistuksen täytäntöönpanotapaa, ja onko näin myös tapauksissa, joissa toisen jäsenvaltion kansallisen oikeuden mukaan aiemmassa tuomiossa määrätty rangaistus käsittää toisen rangaistuksen tai lasketaan siihen mukaan tai rangaistukset on määrättävä suoritettaviksi erikseen?
C 211/31

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 25.3.2016 – Ljiljana Kammerer ja Frank Kammerer v. Swiss International Air Lines AG

(Asia C-172/16)

(2016/C 211/40)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Ljiljana Kammerer ja Frank Kammerer

Vastaaja: Swiss International Air Lines AG

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Sveitsin valaliiton ja Euroopan yhteisön lentoliikenteestä 21.6.1999 tekemää sopimusta, sellaisena kuin se on muutettuna yhteisön ja Sveitsin lentoliikennekomitean 26.11.2010 antamalla päätöksellä N:o 2/2010, tulkittava siten, että asetusta (EY) N:o 261/2004 (1) sovelletaan sen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan perusteella myös matkustajiin, jotka aikovat saapua Sveitsissä sijaitsevalle lentoasemalle kolmannesta valtiosta lähtevällä lennolla?

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL L 46, s. 1).
5.

Komissio katsoo, että Templonin kaatopaikan voidaan edelleenkin katsoa toimivan epäasianmukaisella tavalla. Vaikka tietyt toimintaan liittyvät epäkohdat on saatu poistettua, uusia ilmenee jatkuvasti, ja koska kehityssuunta on tämä, niistä on mahdoton laatia kattavaa luetteloa. Siitä riippumatta, mikä rikkomisten lukumääräksi muodostuu, komissio katsoo, että asiassa on joka tapauksessa selvää (eivätkä Kreikan viranomaiset ole tätä kiistäneet), että kaatopaikan toiminta ei ole edellä mainittujen direktiivien vaatimusten mukaista. Paikan päällä suoritetut tarkastukset ovat toistuvasti osoittaneet kaatopaikan toiminnassa olevan huomattavia epäkohtia, mistä huolimatta Kreikan viranomaiset ovat sallineet sen toiminnan.
1)

Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan 1 kohta, jonka perusteella jokaisella, jonka oikeuksia – siis myös yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY (1) 1 artiklan 1 kohdassa ja sitä seuraavissa säännöksissä vahvistettua oikeutta yksityisyyteen henkilötietojen käsittelyssä – on loukattu, on oltava edellä mainitussa perusoikeuskirjan artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa, esteenä kansalliselle säännökselle, jossa henkilön mahdollisuudelle käyttää tehokkaita oikeussuojakeinoja tuomioistuimessa – kuten mahdollisuudelle nostaa kanne hallinnollisessa tuomioistuimessa – asetetaan edellytys, että kantajan on oikeuksiensa ja vapauksiensa suojaamiseksi ennen kanteen nostamista käytettävä kaikki oikeussuojakeinot, joista säädetään hallinnollisista oikaisuvaatimuksista annetun Slovakian lain kaltaisen erityislain säännöksissä?
—

valtiontuesta SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), jota Espanjan kuningaskunta on myöntänyt maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolle syrjäisillä ja vähemmän kaupungistuneilla alueilla (Castilla-La Manchan ulkopuolella) 19.6.2013 tehty komission päätös 2014/489/EU (1) on kumottava
a)

Siinä tapauksessa, että edellä mainitun väärinkäytösten estämiseen liittyvän järjestelmän unionin oikeuden mukaisuutta on vastaavasti arvioitava perustamissopimuksen määräysten mukaisesti, onko sitä tarpeen tarkastella kyseessä olevan lainsäädännön tarkoitus huomioon ottaen EY 43 artiklan perusteella, josta on tullut SEUT 49 artikla, vaikka osinkoa saava yhtiö on suoraan tai epäsuorasti osakkuusketjun, jonka yhtenä pääasiallisena tavoitteena on verovapautus, lopussa olevan yhden tai useamman kolmannessa valtiossa asuvan henkilön, joka ei voi käyttää sijoittautumisvapautta, määräysvallassa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 346/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgia) on esittänyt 30.7.2015 – Rikosoikeudenkäynti U (*1) vastaan

(Asia C-420/15)

(2015/C 346/10)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

U (*1)

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko ajoneuvojen rekisteröinnistä 20.7.2001 annetun kuninkaan päätöksen 2 ja 3 § ristiriidassa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 18, 20, 45, 49 ja 56 artiklan kanssa, koska ajoneuvot, jotka kuuluvat henkilölle, jolla on asuinpaikka muussa Euroopan unionin jäsenvaltiossa kuin Belgiassa, ja jotka on rekisteröity tässä toisessa jäsenvaltiossa, on rekisteröitävä Belgiassa, jotta niitä voidaan käyttää liikenteessä – edes kauttakulkuun – Belgiassa, jos kyseisellä henkilöllä on asuinpaikka myös Belgiassa?

(*1) Henkilötietojen käsittelyn puitteissa yksilöiden suojaamiseksi poistettu tieto.
3)

Jos todetaan, että nyt käsiteltävässä asiassa on sovellettava perusoikeuskirjaa, edellyttääkö perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettu oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen – ilman että sitä voidaan rajoittaa perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan nojalla –, että toimivaltaisella kansallisella tuomioistuimella on oltava täysi harkintavalta ja näin ollen toimivalta valvoa ainakin lainvastaisuusväitteen perusteella jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen toisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten esimerkiksi direktiivin 2011/16 nojalla esittämän tietopyynnön täytäntöönpanon yhteydessä antaman tietojenantamismääräyksen pätevyyttä, kun sen tutkittavana on kolmannen osapuolen, jolla on tiedot hallussaan ja jolle tietojenantamismääräys on osoitettu, tekemä valitus, joka koskee päätöstä, jolla on vahvistettu rahamääräinen hallinnollinen seuraamus sillä perusteella, että yksityisen väitetään laiminlyöneen velvollisuutensa tehdä yhteistyötä tietopyynnön täytäntöönpanon yhteydessä?
3.

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei edellä mainittuja oikeuksia ja vapauksia ole loukattu. Oikeudellinen virhe on sitäkin ilmeisempi, koska valittajalla on tutkintotodistus, joka on luonteeltaan tarkoitettu oikeudellisten käännösten tuottamiseen, ja jonka ytimenä jopa on tällainen toiminta. Unionin tuomioistuin on ainakin ”loukannut” valittajan oikeutta hyötyä koulutuksesta, jonka hän on hankkinut juristina ja yliopistollisena kääntäjänä.
1)

Onko kansallisen säännöksen kaltainen lainsäädäntö, jossa vahvistetaan siviiliprosessilain (Ley de Enjuiciamiento Civil) 250 §:n 1 momentin 7 kohdassa säädetyn kaltainen menettely, jolla velvoitetaan kansallinen tuomioistuin antamaan tuomio, jolla sallitaan ulosmitatun asunnon luovuttaminen henkilölle, joka on ostanut sen huutokaupassa tuomioistuinten ulkopuolisessa ulosmittausmenettelyssä, jossa ei ollut kiinnityksistä annetun lain 129 §:ään sisältyvän voimassa olevan järjestelmän, sellaisena kuin se on muutettuna 8.1.2000 annetulla lailla nro 1/2000 ja kiinteistökiinnitysasetuksen 234–236-0 §:llä, sellaisena kuin kyseinen asetus on muutettuna kuninkaan asetuksella nro 290/1992, perusteella mahdollisuutta kohtuuttomien ehtojen viran puolesta suoritettavaan tuomioistuinvalvontaan eikä velkojalla ollut tästä syystä mahdollisuutta vastustaa sitä tehokkaasti tuomioistuinten ulkopuolisen ulosmittausmenettelyn yhteydessä eikä erillisessä oikeudenkäyntimenettelyssä, ristiriidassa direktiivin (1) edellä mainittujen säännösten ja sen tavoitteiden kanssa?
1)

Onko direktiivin 93/13/ETY (1) 2 artiklan b alakohtaa, siltä osin kuin siinä on kyse kuluttajan käsitteen määritelmästä, tulkittava siten, että siihen sisältyy, vai päinvastoin siten, että siinä jätetään tämän määritelmän ulkopuolelle luonnolliset henkilöt, jotka ovat takaajina allekirjoittaneet kaupallisen yhtiön toimintansa harjoittamista varten tekemään luottosopimukseen liittyvä lisäasiakirjoja ja liitännäissopimuksia (takaussopimukset ja kiinteistökiinnitykset), kun nämä luonnolliset henkilöt eivät millään tavoin liity kaupallisen yhtiön toimintaan eikä heidän menettelynsä tarkoitus liity heidän omaan elinkeinotoimintaansa, kun otetaan huomioon, että kantajat ovat luonnollisia henkilöitä, jotka olivat alun perin sitoutuneet takaukseen päävelallisen – oikeushenkilö, jossa ensimmäinen kantaja oli liikkeenjohtajana – luottosopimuksesta, joka oli tehty velkojana olevan vastaajan kanssa, mutta kyseistä sopimusta on myöhemmin muutettu ja alkuperäinen velallinen, jonka liikkeenjohtaja ensimmäinen kantaja oli, on vastaajana olevan velkojan suostumuksella uudistanut luottosopimuksen koskemaan toista velallista, jossa kummallakaan kantajalla ei ole liikkeenjohtajan asemaa, mutta kantajat ovat takaajina sitoutuneet uutena velallisena olevan oikeushenkilön hyväksi vastaamaan tämän uuden velallisen sopimusvelvoitteesta, jota uudistaminen (novaatio) on koskenut?
3)

Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, voidaanko sitä, että toimen, jossa työntekijä suorittaa työtehtäviään, on ilmoitettu kuuluvan niihin toimiin, jotka mainitaan yrityksen – työntekijöiden edustajia kuultuaan – laatimassa luettelossa toimina, joista ei aiheudu riskiä, ja sitä, että työntekijä on kyseisen sairaalan ennalta ehkäisevän terveydenhuollon osaston työterveysriskien ehkäisyn yksikön antamassa lääkärinlausunnossa todettu työkykyiseksi, ilman että mainituissa asiakirjoissa eritellään, kuinka tällaisiin toteamuksiin on päädytty, pitää joka tapauksessa ja kiistatta seikkoina, jotka osoittavat, ettei 19 artiklassa tarkoitettua tasa-arvoisen kohtelun periaatetta ole loukattu?
ii)

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen soveltaessaan yhteisvastuuta sakosta koskevia sääntöjä ja laskiessaan 10 prosentin enimmäismäärää, siltä osin kuin se on vahvistanut sakon lopulliseksi määräksi, josta SLM on vastuussa, 1,956 miljoonaa euroa soveltaen asetuksen (EY) N:o 1/2003 (1) 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua laillista 10 prosentin enimmäismäärää SLM:n kokonaisliikevaihdosta viitevuonna. Nyt esillä olevaan asiaan liittyvässä tilanteessa ratkaisussa olisi pitänyt todeta, että SLM ei ollut vastuussa ainoastaan 1,956 miljoonan euron maksamisesta henkilökohtaisesti vaan myös 13,3 miljoonan euron määrästä yhteisvastuussa Ori Martinin kanssa. Enimmäismäärät olisi näet pitänyt laskea erikseen SLM:lle yksin ajanjaksolta, jona se osallistui rikkomiseen, kun se ei ollut Ori Martinin määräysvallassa (SLM:n maailmanlaajuista liikevaihtoa koskeva enimmäismäärä) ja SLM:lle yhteisvastuussa Ori Martinin kanssa ajanjaksolta, jona tytäryhtiö oli emoyhtiön määräysvallassa (Ori Martinin maailmanlaajuista liikevaihtoa koskeva enimmäismäärä, jota ei ole saavutettu esillä olevassa asiassa).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 398/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 28.9.2015 – Associazione Italiana delle Unita Dedicate Autonome Private di Day Surgery (Aiudapds) ja Centri Chirurgia Ambulatoriale v. Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) ja Ministero della Salute

(Asia C-520/15)

(2015/C 398/26)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Associazione Italiana delle Unita Dedicate Autonome Private di Day Surgery (Aiudapds) ja Centri Chirurgia Ambulatoriale

Vastaajat: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) ja Ministero della Salute

Muut osapuolet: Roche SpA, Novartis Farma SpA ja Regione Marche

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko Euroopan unionin perusoikeuskirjan (EUVL 2000, C 364, s. 1) 47 artiklan toinen kohta, jossa määrätään, että jokaisella on oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenmukaiseen ja julkiseen oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, joka on laillisesti perustettu, ja saman perusoikeuskirjan 54 artikla, jossa määrätään oikeuksien väärinkäytön kiellosta, sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun yleissopimuksen 6 artiklan 1 kappale, jossa määrätään, että jokaisella on itseään koskevassa asiassa oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenmukaiseen ja julkiseen oikeudenkäyntiin laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa 24.11.1971 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 1199 10 §:n ja 2.7.2010 annetun asetuksen nro 104 48 §:n mukaisesti annetaan ylimmässä hallintotuomioistuimessa (Consiglio di Stato) ainoana oikeusasteena vireillä olevan erityisen oikeudenkäyntimenettelyn yhdelle asianosaiselle oikeus saada asia siirretyksi alueellisen hallintotuomioistuimen (Tribunale Amministrativo Regionale) ensimmäisenä oikeusasteena käsiteltäväksi ilman kantajan tai saman oikeudenkäynnin minkään muunkaan asianosaisen suostumusta tai myötävaikutusta?
2.

Toinen peruste: maksukyvyttömyyteen perustuvan sakkojen lievennyksen myöntämättä jättäminen Tramelle. Perustelujen puutteellisuus. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan ja 53 artiklan ensimmäisen kohdan rikkominen. Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 117 artiklan rikkominen. Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen jättäessään selittämättä asianmukaisella tavalla edes implisiittisesti syyt, joiden vuoksi kanneperuste, jonka mukaan komissio oli loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta myöntäessään maksukyvyttömyyteen perustuvia sakkojen lievennyksiä, on hylätty, ja tästä on seurauksena, etteivät valittajalle selviä syyt, joihin valituksenalainen tuomio perustuu, eikä unionin tuomioistuimen käytettävissä ole riittäviä tietoja valituksenalaisen tuomion laillisuuden tutkimiseksi. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt huomiotta tämän seikan ratkaisun kannalta olennaisen merkityksellisiä seikkoja. Tämän vuoksi valituksenalainen tuomio on virheellinen myös valittajalle määrätyn seuraamuksen osalta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 381/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 11.9.2015 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Albini & Pitigliani SpA

(Asia C-483/15)

(2015/C 381/24)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

Vastapuoli: Albini & Pitigliani SpA

Ennakkoratkaisukysymys

Onko suhteellisuusperiaate, jonka on toimittava ohjenuorana seuraamusten suuruuden määrittämismenettelyssä – kuten vahvistetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklassa – esteenä asetuksen N:o 1/2003 (1) 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan tulkinnalle, sellaisena kuin Euroopan komissio on sen vahvistanut sakkojen laskennassa käytettävissä suuntaviivoissa (2006/C 2[10]/02), sekä tulkintaan liittyvälle myös kansalliselle soveltamiskäytännölle, joiden mukaan kilpailua rajoittavia kartelleja koskevaa kieltoa rikkoneille yrityksille määrättävä seuraamus lasketaan soveltamalla perusmäärään kohdistettavia seikkoja, jotka saadaan laskemalla erinäiset tekijät, jotka on otettava huomioon unionin lainsäädännön mukaisesti, ja joka tapauksessa ennen kymmentä prosenttia liikevaihdosta vastaavaan osuuteen vähentämistä, kun vaarana on, että lieventävien seikkojen soveltaminen perusmäärään osoittautuu täysin epätarkoituksenmukaiseksi keinoksi räätälöidä seuraamukset, joita koskevat seikat on sitä vastoin määrätty jo ennakolta mukauttamalla maksettava määrä kunkin konkreettisen tapauksen erityispiirteiden perusteella?

(1) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL L 1, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 371/17

Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 21.9.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-314/13, Portugali v. komissio, 15.7.2015 antamasta tuomiosta

(Asia C-495/15 P)

(2015/C 371/20)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: D. Recchia ja P. Guerra e Andrade)

Muu osapuoli: Portugalin tasavalta

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 15.7.2015 antaman tuomion asiassa T-314/13

— palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi

— velvoittaa Portugalin valtion korvaamaan tästä muutoksenhakumenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Oikeudelliset perusteet – Ensisijaisesti komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen todetessaan, että komission on tehtävä rahoitusoikaisua koskeva päätös koheesiorahaston yhteydessä perussäädöksessä vahvistetussa määräajassa jäsenvaltion kuulemisesta lukien.

Toissijaisesti komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen todetessaan, että määräaika, jossa komission on tehtävä rahoitusoikaisua koskeva päätös, on pakottava määräaika, jonka noudattamatta jättäminen on aineellinen virhe, jonka vuoksi määräajan jälkeen tehty päätös on pätemätön.

Pääasialliset perustelut – Ensisijaisesti komissio väittää, että nyt käsiteltävässä asiassa ei ollut sovellettava asetuksen N:o 1083/2006 (1) 100 artiklaa, vaan asetuksen N:o 1164/94 (2) liitteessä II olevan H artiklan 2 kohtaa. Komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi asetuksen N:o 1083/2006 108 artiklaa virheellisesti. 108 artiklaa sovelletaan ainoastaan rahoitettuihin hankkeisiin, jotka on hyväksytty uusien sääntöjen mukaisesti (ajanjakso 2007–2013). Tässä asiassa asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan mukaan sovellettava säännös oli asetuksen N:o 1164/94 (3) liitteessä II olevan H artiklan 2 kohta. Komission mukaan asetuksessa N:o 1164/94ei säädetä mistään määräajasta, jonka kuluessa komission olisi tehtävä rahoitusoikaisua koskeva päätös.

Toissijaisesti komissio väittää, että unionin lainsäätäjä ei vahvistanut mitään pakottavaa määräaikaa, jonka kuluessa komission olisi tehtävä rahoitusoikaisua koskevat päätökset. Rahoitusoikaisua koskevan päätöksen olennainen päämäärä liittyy unionin taloudellisten intressien suojelemiseen. Laissa ei myöskään säädetä mitään sanktiota tai seuraamusta, joka liittyisi määräajan noudattamatta jättämiseen. Rahoitusoikaisua koskevan päätöksen tekemisen määräaika on menettelyllinen määräaika.

(1) Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1083/2006, EUVL L 210, s. 25.

(2) Koheesiorahastosta 16.5.1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1164/94, EYVL L 130, s. 1.

(3) Koheesiorahastosta 16.5.1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1164/94, EYVL L 130, s. 1.
1)

Jotta tuote voidaan katsoa ruokavaliovalmisteista erityisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin 25.3.1999 annetun komission direktiivin 1999/21/EY (1) 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa esitetyn määritelmän mukaiseksi erityisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin tarkoitetuksi ruokavaliovalmisteeksi: a. Onko oltava objektiivisesti siten, että i) kaikilla tietystä sairaudesta, häiriöstä tai muusta lääketieteellisestä tilasta, jonka ruokavaliohoitomuotona tuotetta pidetään kaupan (jäljempänä kyseessä oleva tila), kärsivillä potilailla vai ii) osalla tällaisista potilaista tavallisten elintarvikkeiden tai niiden sisältämien tiettyjen ravintoaineiden tai aineenvaihduntatuotteiden nauttiminen, sulatus, imeytyminen, aineenvaihdunta tai erittäminen on puutteellista, huonontunutta tai häiriintynyttä tai heillä on muita lääketieteellisesti määritettyjä ravitsemuksellisia tarpeita, jotka aiheutuvat kyseessä olevasta tilasta? Tai: b. Vaihtoehtoisesti onko myös riittävää, että valmistajan ohjeiden mukaan tuotteen käytön on oltava lääketieteellisesti määriteltyä 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla siten, että i) valmistaja tarkoittaa tuotteen käytettäväksi ainoastaan kyseessä olevasta tilasta kärsiviä potilaita hoitavien lääkäreiden ohjauksessa ja ii) vastuullinen valvova lääkäri voi muodostaa asianmukaisen kliinisen arvion potilaskohtaisesti siitä, että tällaisen tuotteen käyttö on asianmukainen ruokavaliohoitomuoto joillekin kyseessä olevasta tilasta kärsiville potilaille, kun hän katsoo perustellusti, että tällaisilla potilailla on kyseessä olevaan tilaan liittyviä erityisiä ravitsemuksellisia tarpeita? c. Jos kysymykseen 1 a ii vastataan myöntävästi, i) kuinka suurella osalla kyseessä olevasta tilasta kärsivistä potilaista on oltava kyseinen puutteellinen, huonontunut tai häiriintynyt kyky tai muita lääketieteellisesti määritettyjä ravitsemuksellisia tarpeita, vai onko tällaista vähimmäisvaatimusta ylipäätään asetettu, ja ii) onko kyseisen potilaiden alaryhmän oltava yksilöitävissä etukäteen siinä vaiheessa, kun tuote saatetaan markkinoille? d. Jos kysymykseen 1 b vastataan myöntävästi, mitä ovat ne erityiset ravitsemukselliset tarpeet, joihin tuotteen käytöllä on voitava vastata 3 artiklan mukaan turvallisesti, hyödyllisesti ja tehokkaasti?
4)

Jos ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen vastataan kieltävästi: Edellyttääkö kansainvälisen oikeuden ja unionin oikeuden säännösten ja määräysten noudattaminen käsiteltävän asian edellä kuvattujen tosiseikkojen ja olosuhteiden perusteella sitä, että erityistä irtisanomista koskevaa etukäteissuojaa, josta kansallinen lainsäätäjä on säätänyt sellaisten vammaisten henkilöiden osalta, jotka ovat työntekijöitä, on sovellettava myös virkamiehiin, joilla on samoja vammoja?