ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöille tiedottaminen ja heidän kuulemisensa – Direktiivi 2002/14

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/14 3 artiklan 1 kohta)

2. Sosiaalipolitiikka – Lainsäädännön lähentäminen – Joukkovähentämiset – Direktiivi 98/59

(Neuvoston direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

1. Työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevista yleisistä puitteista Euroopan yhteisössä annetun direktiivin 2002/14 3 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään, että jäsenvaltioiden on määritettävä palveluksessa olevien työntekijöiden määrän laskentatapa, on tulkittava siten, että sen kanssa ristiriidassa on kansallinen säännöstö, jonka perusteella tietty työntekijöiden ryhmä jätetään – mahdollisesti vain väliaikaisesti – huomiotta laskettaessa mainitussa säännöksessä tarkoitettua palveluksessa olevien työntekijöiden määrää. Mainittu säännös koskee nimittäin työntekijöiden määrän laskentatavan määrittämistä eikä itse työntekijän käsitteen määrittämistä.

(ks. 33 ja 41 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sen kanssa ristiriidassa on kansallinen säännöstö, jonka perusteella tietty työntekijöiden ryhmä jätetään – mahdollisesti vain väliaikaisesti – huomiotta laskettaessa mainitussa säännöksessä tarkoitettua palveluksessa olevien työntekijöiden määrää.

Tätä direktiiviä, jonka tarkoituksena on luoda työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan joukkovähennysten yhteydessä koskeva vähimmäissuoja, ei näet voida tulkita siten, että työntekijöiden määrän laskentatapa ja täten itse tällaiset raja-arvot ovat jäsenvaltioiden päätettävissä, koska tällainen tulkinta sallisi jäsenvaltioiden muuttavan kyseisen direktiivin soveltamisalaa ja täten estävän sen täyden vaikutuksen.

(ks. 44, 47 ja 49 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus N:o 44/2001

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 34 artiklan 2 alakohta)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 34 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että vastaaja ”olisi voinut” hakea itseään vastaan annettuun yksipuoliseen tuomioon muutosta vain, mikäli hän on tosiasiallisesti saanut tiedon tämän tuomion sisällöstä niin hyvissä ajoin tehdyn tiedoksiannon välityksellä, että hän voi valmistautua vastaamaan asiassa tuomiovaltion tuomioistuimessa.

Vastaajalla nimittäin on mahdollisuus tehokkaaseen muutoksenhakuun ainoastaan, mikäli hän voi tutustua yksipuolisen tuomion perusteluihin voidakseen sitten riitauttaa ne tehokkaasti, koska muutoksenhakuun ei riitä pelkkä tieto tuomion olemassaolosta.

Yksipuolisen tuomion asianmukainen tiedoksianto, eli kaikkien sovellettavien menettelymääräysten noudattaminen, ei kuitenkaan ole välttämätön edellytys sille, että vastaajalla voitaisiin katsoa olleen mahdollisuus hakea muutosta. Tältä osin asetuksen N:o 44/2001 rakenne ei edellytä, että yksipuolisen tuomion tiedoksiannolle asetettaisiin tiukempia edellytyksiä kuin ne, joista säädetään haasteen tiedoksiannon osalta. Haasteen tiedoksianto ja yksipuolisen tuomion tiedoksianto niin hyvissä ajoin ja siten, että vastaaja voi puolustautua, antavat nimittäin vastaajalle samassa määrin mahdollisuuden huolehtia oikeuksiensa kunnioittamisesta tuomiovaltion tuomioistuimessa. Haasteen osalta asetuksen N:o 44/2001 34 artiklan 2 alakohdassa poistetaan Brysselin yleissopimuksen 27 artiklan 2 kohdassa määrätty, muodollista sääntöjenmukaisuutta koskeva välttämätön edellytys. Näin ollen pelkän menettelyvirheen, jolla ei loukata puolustautumisoikeuksia, perusteella ei voida jättää soveltamatta poikkeusta, jonka perusteella ei sovelleta tunnustamisen tai täytäntöönpanon epäämisperustetta.

(ks. 34, 35, 41, 43–47 ja 49 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tavaramerkit – Direktiivi 89/104 – Rekisteröinnin esteet ja mitättömyysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky tai jotka ovat kuvailevia tai tavanomaisia

(Neuvoston direktiivin 89/104 3 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

Tavaramerkeistä annetun ensimmäisen direktiivin 89/104 3 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että tavaramerkin rekisteröinti voidaan hyväksyä tämän säännöksen perusteella ainoastaan, jos osoitetaan, että tämä tavaramerkki on tullut käyttönsä perusteella erottamiskykyiseksi koko siinä jäsenvaltion osassa tai Benelux-maiden osalta koko siinä Benelux-alueen osassa, jossa hylkäysperuste on olemassa.

Jos tavaramerkki muodostuu kokonaan tai osittain yhdestä tai useammasta jäsenvaltion tai Benelux-maiden virallisen kielen sanasta ja jos hylkäysperuste on olemassa ainoastaan yhdellä jäsenvaltion kielialueella tai Benelux-maiden osalta yhdellä Benelux-alueen kielialueella, on osoitettava, että tavaramerkki on tullut käyttönsä perusteella erottamiskykyiseksi koko tällä kielialueella. Siten määritellyllä kielialueella on arvioitava, tunnistaako asianomainen kohderyhmä tai ainakin merkittävä osa siitä tämän tavaramerkin perusteella kyseisen tavaran tai palvelun tietyltä yritykseltä peräisin olevaksi.

(ks. 23 ja 28 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Perheenjäsenten oikeus tehdä palkkatyötä

(Neuvoston asetuksen N:o 1612/68 11 artikla)

Tiivistelmä

Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun asetuksen N:o 1612/68 11 artiklalla ei anneta yhteisön ulkopuolisen maan kansalaiselle oikeutta harjoittaa palkkatyötä muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa hänen aviopuolisonsa, joka on yhteisön kansalainen ja joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, on tai on ollut palkkatyössä.

(ks. 28 kohta ja tuomiolauselma)
Jäsenvaltio voi oikeudenkäynnin yhteydessä riitauttaa sellaisen asetuksen lainmukaisuuden, jota vastaan se ei ole nostanut kumoamiskannetta ennen EY 230 artiklan viidennessä kohdassa säädetyn määräajan päättymistä. Vaikka tällainen lainvastaisuusväite, jotta se voidaan ottaa tutkittavaksi, on periaatteessa esitettävä kannekirjelmässä, sen nimenomainen esittäminen vain vastauskirjelmässä, ilman että väitteen tueksi esitetään muita perusteita kuin ne, jotka on jo mainittu kannekirjelmässä, voidaan myös ottaa tutkittavaksi, koska väite sisältyi implisiittisesti mutta selvästi jo kannekirjelmään.

EY 34 artiklan 2 kohdassa ilmaistu syrjintäkiellon periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla eikä erilaisia tapauksia kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella.

Tiettyjä yhteisön kalastusalueita ja kalavaroja koskevan pyyntiponnistuksen hallinnoinnista annetun asetuksen N:o 1954/2003 3, 4 ja 6 artiklaa sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioihin samalla tavalla. Erityisesti viiteajanjakso 1998–2002, jonka mukaan arviointi ja pyyntiponnistusmäärien jako näiden säännösten perusteella tehtiin näissä säännöksissä tarkoitetuille eri lajien kalastuksille ja alueille, oli sama koko Euroopan yhteisössä. Pyyntiponnistuksen rajoitusta, joka määräytyi kunkin kansallisen laivaston näillä alueilla ja näiden lajien kalastuksissa tämän ajanjakson aikana tosiasiallisesti tekemän ponnistuksen perusteella, sovelletaan siis kaikkiin yhteisön kalastusaluksiin niiden kansallisuudesta riippumatta. Näiden säännösten mukaisia toimia ei voi näin ollen pitää jäsenvaltiota syrjivinä, ellei tämä ollut muihin jäsenvaltioihin nähden erilaisessa tilanteessa silloin, kun toimista päätettiin, ja ellei tarvittaessa voida objektiivisesti perustella sitä, että jäsenvaltioon sovelletaan samanlaista pyyntiponnistuksen hallinnointijärjestelmää kuin muihin jäsenvaltioihin.

Se, että jäsenvaltioon, joka oli muihin jäsenvaltioihin nähden erilaisessa asemassa silloin, kun asetus N:o 1954/2003 annettiin, sovelletaan samaa muihin jäsenvaltioihin sovellettavaa pyyntiponnistuksen hallinnointijärjestelmää, joka on luotu mainitulla asetuksella, on kuitenkin objektiivisesti oikeutettua, koska järjestelmässä pyyntiponnistusta arvioidaan ensinnäkin menetelmällä, joka perustuu objektiivisiin tietoihin eli jokaisen jäsenvaltion todelliseen pyyntiponnistukseen kyseisillä alueilla ja kyseisten lajien kalastuksissa viiden edellisen vuoden aikana, ja toisaalta koska järjestelmän tavoitteena on osaltaan turvata vesiluonnonvarojen säilyvyys huolehtimalla mainitun asetuksen neljännen perustelukappaleen mukaan siitä, ettei nykyinen kokonaispyyntiponnistus nouse.

(ks. 35, 36, 40 ja 41 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Verolainsäädäntö

(EY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) ja EY:n perustamissopimuksen 58 artikla (josta on tullut EY 48 artikla))

Tiivistelmä

Jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa rajoitetaan kyseisessä valtiossa asuvan emoyhtiön mahdollisuuksia vähentää verotuksessa tappiot, jotka ovat aiheutuneet mainitulle emoyhtiölle poistoista, jotka se on tehnyt toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneissa tytäryhtiöissä, joista se omistaa osuuden, joka antaa sille selvän vaikutusvallan kyseisten ulkomaisten tytäryhtiöiden päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä niiden toiminnasta, omistamiensa osuuksien arvosta – kun taas asianomaisessa jäsenvaltiossa asuvissa tytäryhtiöissä omistettujen osuuksien osalta ei ole tällaista rajoitusta – on ristiriidassa perustamissopimuksen 52 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) ja perustamissopimuksen 58 artiklan (josta on tullut EY 48 artikla) kanssa.

Se, että maassa asuvia emoyhtiöitä kohdellaan täten eri tavalla verotuksessa sen mukaan, onko niillä tytäryhtiöitä ulkomailla vai ei, ei ole perusteltua pelkästään sen vuoksi, että ne ovat päättäneet harjoittaa taloudellista toimintaa toisessa jäsenvaltiossa, jossa kyseessä oleva valtio ei voi käyttää verotusvaltaansa. Argumentilla, joka koskee verotusvallan tasapainoista jakaantumista jäsenvaltioiden välillä, ei sellaisenaan voida perustella sitä, että jäsenvaltio kieltäytyy järjestelmällisesti myöntämästä verotuksellista etua maassa asuvalle emoyhtiölle sillä perusteella, että kyseinen emoyhtiö on harjoittanut rajat ylittävää taloudellista toimintaa, josta ei välittömästi kerry verotuloja kyseiselle valtiolle.

Tällaista lainsäädäntöä, jolla ei ole erityisenä tavoitteena evätä verotuksellinen etu sellaisten täysin keinotekoisten järjestelyjen osalta, joilla pyritään kiertämään kansallista verolakia, vaan joka koskee yleisesti kaikkia tilanteita, joissa tytäryhtiöt ovat syystä tai toisesta sijoittautuneet toiseen jäsenvaltioon, ei voida pitää perusteltuna myöskään veronkierron vaaran vuoksi ilman, että ylitettäisiin se, mikä on kyseisen lainsäädännön väitetyn tavoitteen saavuttamisen kannalta tarpeen. Se, että kyseisen jäsenvaltion ulkopuolelle perustetaan yhtiö, ei nimittäin sinänsä merkitse sitä, että kyse on veronkierrosta, koska kyseessä olevaan yhtiöön sovelletaan joka tapauksessa sijoittautumisvaltion verolainsäädäntöä.

(ks. 43, 52 ja 70 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Sisäistä oikeusjärjestystä koskevia perusteluja ei voida hyväksyä

(EY 226 artikla)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan – Tuomion täytäntöönpanoa koskevan velvoitteen laiminlyönti

(EY 228 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Jäsenvaltio ei voi sisäisen oikeusjärjestyksensä oikeussääntöihin, toimintatapoihin tai tilaan, kuten sellaiseen järjestelmään, jolla säännellään työsuhdetta ja joka perustuu työehtosopimusten tekemiseen, vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteita.

(ks. 25 ja 26 kohta)

2. Sellaisen komission nostaman kanteen osalta, jossa vaaditaan toteamaan, että koska jäsenvaltio ei ole toteuttanut kaikkia jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä, asianomainen jäsenvaltio on jättänyt noudattamatta EY 228 artiklan mukaisia velvoitteitaan, on selvitettävä, onko väitetty jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen kestänyt siihen saakka, kun yhteisöjen tuomioistuin tutkii asian tosiseikat.

Komission asiana on tältä osin esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ne seikat, jotka ovat tarpeen ratkaistaessa, missä vaiheessa jäsenyysvelvoitteiden laiminlyönnin toteavan tuomion täytäntöönpano on jäsenvaltiossa. Lisäksi silloin, kun komissio on esittänyt riittävästi näyttöä, joka osoittaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen jatkumisen, asianomaisen jäsenvaltion tehtävänä on kiistää esitetyt tiedot ja niiden seuraukset esittämällä vahvaa ja yksityiskohtaista näyttöä.

(ks. 33, 41 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Vientituki

(Komission asetuksen N:o 3665/87 11 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta ja 3 kohdan ensimmäinen alakohta)

Tiivistelmä

Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2945/94, 11 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että kansallisilla viranomaisilla ja tuomioistuimilla on kyseisen säännöksen nojalla tehdystä seuraamusta koskevasta päätöksestä tehtyä valitusta käsitellessään oikeus tutkia, onko viejä hakenut edellä mainitussa säännöksessä tarkoitettua sovellettavaa suurempaa tukea, riippumatta siitä, että kyseisen artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu takaisinperimistä koskeva päätös on tullut lainvoimaiseksi ennen seuraamusta koskevan päätöksen tekemistä.

Laillisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate nimittäin edellyttävät, että kyseiseen säännökseen perustuvaan seuraamusta koskevaan päätökseen kohdistuvassa laillisuusvalvonnassa kansalliset viranomaiset ja tuomioistuimet voivat tutkia, onko viejä todellakin hakenut kyseisessä säännöksessä tarkoitettua sovellettavaa suurempaa tukea, riippumatta siitä, että kyseisen artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla tehty takaisinperimistä koskeva aikaisempi päätös on tullut lainvoimaiseksi.

(ks. 18 ja 19 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Poikkeukset – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettujen direktiivien olemassaolo

(EY 28 ja EY 30 artikla; neuvoston direktiivin 89/104 3 artikla)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tavaramerkit – Direktiivi 89/104 – Rekisteröinnin esteet ja mitättömyysperusteet

(Neuvoston direktiivin 89/104 3 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta)

3. Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Teollisoikeudet ja kaupalliset oikeudet – Tavaramerkkioikeus

(EY 28 ja EY 30 artikla)

Tiivistelmä

1. Kun kysymys on alasta, jolla lainsäädäntö on yhdenmukaistettu tyhjentävästi yhteisön tasolla, sitä koskevaa kansallista toimenpidettä on arvioitava suhteessa tämän yhdenmukaistamistoimen säännöksiin eikä suhteessa primaarioikeuden määräyksiin. Näin ollen sitä, estääkö yhteisön oikeus pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen tavaramerkin rekisteröinnin jäsenvaltiossa kansallisena tavaramerkkinä, on tarkasteltava jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 89/104 ja erityisesti sen 3 artiklan, joka koskee ehdottomia rekisteröinnin esteitä tai mitättömyysperusteita, eikä EY 28 ja EY 30 artiklan kannalta.

(ks. 20 ja 21 kohta)

2. Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 89/104 3 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta eivät estä sellaisen merkin rekisteröintiä jäsenvaltiossa kansallisena tavaramerkkinä, joka muodostuu toisessa jäsenvaltiossa puhutusta kielestä lainatusta sanasta, jolta tällä kielellä puuttuu erottamiskyky tai joka tällä kielellä on niitä tavaroita ja palveluja kuvaileva, joita varten rekisteröintiä on haettu, paitsi jos asianomainen kohderyhmä siinä jäsenvaltiossa, jossa rekisteröintiä on haettu, kykenee ymmärtämään tämän sanan merkityksen.

(ks. 26 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)

3. Tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteen soveltamisen yhteydessä perustamissopimus ei vaikuta jäsenvaltion lainsäädännössä tunnustettujen teollisoikeuksien olemassaoloon, vaan siinä esitetyt kiellot voivat tilanteen mukaan ainoastaan rajoittaa näiden oikeuksien käyttöä. Tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaate ei siis estä jäsenvaltiota rekisteröimästä kansallisena tavaramerkkinä merkkiä, jolta puuttuu jonkin toisen jäsenvaltion kielellä erottamiskyky ja joka on tällä kielellä hakemuksen kohteena olevia tavaroita ja palveluja kuvaileva.

(ks. 28–30 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esitettyjen tosiseikkojen arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla

(EY 225 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta)

Tiivistelmä

1. Arvioitaessa, onko kahden sellaisen merkin välillä, jotka eivät ole ulkoasultaan ja merkityssisällöltään samankaltaisia mutta jotka o vat lausuntatavaltaan samankaltaiset tietyissä maissa, yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sekaannusvaara, ei voida sulkea pois sitä, että tässä säännöksessä tarkoitettu sekaannusvaara voi syntyä jo pelkästään tavaramerkkien lausuntatavan samankaltaisuuden vuoksi. Tällaisen vaaran olemassaolon toteamisen on kuitenkin perustuttava kyseisten merkkien merkityssisällön, ulkoasun ja lausuntatavan samankaltaisuuden kokonaisarviointiin. Lausuntatavan mahdollisen samankaltaisuuden arviointi on tässä suhteessa vain yksi kokonaisarviointiin liittyvistä merkityksellisistä tekijöistä, joten sekaannusvaaraa ei välttämättä ole olemassa joka kerta, kun kahden merkin pelkän lausuntatavan samankaltaisuus on osoitettu.

Kyseisestä kokonaisarvioinnista voi seurata, että näiden kahden merkin merkityssisältöjen ja ulkoasujen väliset eroavuudet neutralisoivat niiden lausuntatapojen väliset samankaltaisuudet silloin, kun ainakin toisella kyseessä olevista merkeistä on kohdeyleisön näkökulmasta selkeä ja erityinen merkitys siten, että tämä yleisö kykenee ymmärtämään sen välittömästi.

(ks. 19–22 ja 35 kohta)

2. EY 225 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin. Näin ollen ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toimivaltainen määrittämään merkityksellisen tosiseikaston ja arvioimaan sitä sekä arvioimaan todistusaineistoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että nämä tosiseikat ja todistusaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tosiseikaston ja todistusaineiston arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi yhteisöjen tuomioistuimen muutoksenhakuasteena harjoittaman valvonnan piiriin.

(ks. 28 ja 41 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Yhdenvertainen kohtelu

(EY:n perustamissopimuksen 48 artikla (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla))

Tiivistelmä

Perustamissopimuksen 48 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) on tulkittava siten, että perhe-etuuksien myöntämistä koskevaa kansallista lainsäädäntöä, jossa edellytetään henkilön kuuluneen sairausvakuutuskassaan tietyn vähimmäisjakson ajan, sovellettaessa on näiden etuuksien suuruutta laskettaessa otettava huomioon kausi, jonka ajan työntekijä on ollut vakuutettuna Euroopan yhteisöjen yhteisessä sairausvakuutusjärjestelmässä.

(ks. 28 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt – Direktiivi 92/50 – Soveltamisala – Hankintaviranomainen, joka yhdessä yhden tai useamman yksityisen yrityksen kanssa on osakkaana itseensä nähden oikeudellisesti erillisessä yhtiössä – Hankintaviranomaisen mainitun yhtiön kanssa tekemä sopimus kuuluu direktiivin soveltamisalaan – Erityistapaus – Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen

(Neuvoston direktiivin 92/50 8 artikla, 11 artiklan 1 kohta ja 15 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka sallii kunnan tekevän jätteistä huolehtimiseen liittyvää julkista palveluhankintaa koskevan sopimuksen sellaisen yhtiön kanssa, joka on kyseiseen julkisyhteisöön nähden oikeudellisesti erillinen ja josta 49 prosenttia omistaa yksityinen yhtiö, noudattamatta julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 92/50 8 artiklassa, 11 artiklan 1 kohdassa ja 15 artiklan 2 kohdassa säädettyjä menettelyä ja julkistamista koskevia sääntöjä, ei noudata kyseisen direktiivin mukaisia velvoitteitaan.

Direktiivissä 92/50 säädettyjä julkisia palveluhankintoja koskevia menettelyjä on nimittäin sovellettava aina tilanteessa, jossa hankintaviranomaisella on tarkoitus tehdä vastikkeellinen sopimus siitä oikeudellisesti erillisen yhtiön kanssa, jossa se on osakkaana yhden tai useamman yksityisen yrityksen kanssa, sellaisten palvelujen suorittamisesta, jotka kuuluvat kyseisen direktiivin aineelliseen soveltamisalaan.

(ks. 31, 46, 49 ja 50 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ympäristö – Luonnonvaraisten lintujen suojelu – Direktiivi 79/409 – Metsästyksen alkamis- ja päättymispäivät – Poikkeukset – Edellytykset – Muun tyydyttävän ratkaisun puuttuminen – Edellytys, joka ei täyty, jos poikkeuksen perusteella aloitettu metsästyskausi ajoittuu tarpeettomasti direktiivissä säädettyihin erityisen suojelun kausiin

(Neuvoston direktiivin 79/409 7 artiklan 4 kohta ja 9 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun neuvoston direktiivin 79/409 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa hyväksytään mahdollisuus sallia tässä säännöksessä vahvistettuja edellytyksiä noudattaen tämän direktiivin liitteessä II mainittujen lajien metsästys saman direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa ilmoitettuina erityisen suojelun kausina. Edellytyksiin, joiden on täytyttävä, jotta tällainen metsästys voidaan sallia, kuuluu se, ettei muuta tyydyttävää ratkaisua ole. Tämän edellytyksen ei kuitenkaan voida katsoa täyttyvän, kun poikkeuksen perusteella aloitettu metsästyskausi ajoittuu tarpeettomasti niihin kausiin, joiden aikana direktiivissä pyritään erityisen suojelun toteuttamiseen. Tällaista tarvetta ei muun muassa ole, jos toimenpiteen, jolla metsästys poikkeuksellisesti sallitaan, ainoana tavoitteena on tiettyjen lintulajien metsästyskausien pidentäminen alueilla, joilla näitä lintuja on esiintynyt jo direktiivin 7 artiklan mukaisesti vahvistettuina metsästyskausina.

(ks. 17–19 kohta)