Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Lainvastaisuusväite – Väitteen liitännäinen luonne – Isoglukoosin tuotantokiintiöitä koskevien säännösten lainmukaisuuden riitauttaminen kansallisessa tuomioistuimessa

(EY 230 ja EY 241 artikla)

2. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Sokeri – Isoglukoosi – Tuotantokiintiöt

(Neuvoston asetuksen N:o 1111/77, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 387/81, 9 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 1471/77 1 artikla)

Tiivistelmä

1. EY 241 artiklassa ilmaistun yleisen oikeusperiaatteen mukaan kantajan on voitava vedota hänelle vastaisen kansallisen päätöksen perustana olevan yhteisön toimenpiteen lainvastaisuuteen, kun kantaja on nostanut kansallisen oikeuden mukaisesti kanteen vaatimuksensa hylkäämisestä, ja tämän yhteisön toimenpiteen pätevyyttä koskeva kysymys voidaan saattaa yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ennakkoratkaisumenettelyssä.

Tämä yleinen periaate, jolla pyritään takaamaan se, että kaikilla henkilöillä olisi tai olisi ollut mahdollisuus riitauttaa yhteisön toimenpide, joka on perustana heille vastaiselle päätökselle, ei kuitenkaan estä sitä, että asetuksesta tulee lopullinen tietyn oikeussubjektin osalta, jonka osalta sitä on pidettävä yksittäistapausta koskevana päätöksenä ja joka olisi epäilyksettä voinut vaatia sen kumoamista EY 230 artiklan nojalla, mikä estää tätä oikeussubjektia vetoamasta kyseisen asetuksen lainvastaisuuteen kansallisessa tuomioistuimessa.

Tässä suhteessa isoglukoosin perustuotantomäärien jakaminen jäsenvaltioille, sellaisena kuin se toteutetaan yhteisön tasolla sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn puitteissa, ei koske isoglukoosin tuotantoyritystä suoraan EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.

Järjestelmässä, jossa jäsenvaltioiden tehtävänä on jakaa niille myönnetyt perustuotantokiintiöt tuotantoyritysten kesken ja jossa ne voivat siirtää kiintiöitä niiden välillä, kunkin tuottajan kiintiöt vahvistetaan suoraan ja lopullisesti sen jäsenvaltion päätöksellä, jonka alueelle tuottaja on sijoittautunut.

Näin ollen tuottaja ei epäilyksettä ollut oikeutettu nostamaan EY 230 artiklan perusteella kumoamiskannetta riidanalaisista säännöksistä. Näin ollen se voi vedota kansallisen lainsäädännön mukaisesti nostamallaan kanteella riidanalaisten säännösten lainvastaisuuteen, vaikkei se olisikaan nostanut niistä kumoamiskannetta yhteisöjen tuomioistuimissa EY 230 artiklassa määrätyssä ajassa.

(ks. 39, 40, 43, 45, 47 ja 48 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Siitä, että neuvosto on vahvistanut isoglukoosin perustuotantomäärien myöntämistä jäsenvaltioille koskevissa säännöksissä jäsenvaltiolle isoglukoosituotannon enimmäisperusmäärät alkuperäisten perustuotantomäärien perusteella, ottamatta huomioon tässä jäsenvaltiossa 1.11.1978 ja 30.4.1979 välisenä viiteajanjaksona välituotteena tuotettua isoglukoosia, joka oli tarkoitettu muiden myyntiin tarkoitettujen tuotteiden valmistusta varten, ei voi itsessään olla seurauksena, että kyseiset säännökset ovat pätemättömiä.

Alkuperäiset kiintiöt 1.7.1979 ja 30.6.1980 väliselle ajanjaksolle oli vahvistettu isoglukoosia koskevista yhteisistä säännöksistä 17.5.1977 annetun asetuksen N:o 1111/77, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 387/81, 9 artiklan 1 kohdassa säädetyin tavoin tuotantoyritysten viiteajanjakson aikana todetun tuotannon perusteella, ja tämä vahvistaminen perustui niihin tietoihin, jotka yritykset itse olivat antaneet jäsenvaltioille, jotka nämä tiedot kirjattuaan ja mahdolliset tarkistukset suoritettuaan olivat toimittaneet ne komissiolle isoglukoosia koskevista jäsenvaltioiden ilmoituksista annetun asetuksen N:o 1471/77 1 artiklan mukaisesti. Koska neuvosto oli päättänyt viitata kyseisiin kiintiöihin, sen ei tarvinnut kerätä uudelleen kyseisiä tietoja antaessaan riidanalaiset asetukset.

(ks. 57 ja 58 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)