Kun on kyse hylätyn tarjoajan hankintaviranomaisen päätöksestä, jonka perustelut tarjoaja katsoo puutteelliseksi, nostamasta kanteesta, se, että hankintaviranomainen on esittänyt kanteen nostamisen jälkeen mutta ennen kanteen nostamisen määräajan päättymistä riidanalaista toimea koskevia selvityksiä, ei poista kanteelta sen tehokasta vaikutusta. Riidanalainen päätös oli kantajille vastainen kanteen nostamishetkellä. Kyseisen päätöksen kumoaminen merkitsisi sitä, että hankintaviranomaisen olisi lähtökohtaisesti arvioitava kantajan tarjous uudelleen, mikä voisi tuottaa tälle hyötyä, koska ei muun muassa voida sulkea pois sitä, että uuden arvioinnin päätteeksi valinta voisi kohdistua kantajaan tarjouksessa tarkoitetun erän osalta. Kyseisen päätöksen kumoaminen voisi lisäksi saada hankintaviranomaisen tekemään tulevaisuudessa asianmukaisia muutoksia tarjouspyyntömenettelyihin.

Oikeussuojan tarve on olennainen ja ensimmäinen edellytys kaikille kanteille. Sen on kanteen kohteen kannalta oltava olemassa kannetta nostettaessa uhalla, että kanne jätetään muuten tutkimatta. Tällaisen tarpeen on oltava edelleen olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka sillä uhalla, että lausunnon antaminen raukeaa.

Vapaan todistusharkinnan periaate ja vapaan todistelun periaate on kuitenkin sovitettava yhteen unionin oikeuden perusperiaatteiden kanssa; näitä ovat muun muassa oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja asianosaisten prosessuaalinen yhdenvertaisuus. Vapaa todistusharkinta on siis sovitettava yhteen sen kanssa, että kullakin asianosaisella on oikeus puolustaa intressejään ilman, että ulkopuoliset – muun muassa yleisö – puuttuvat asiaan, ja tulla suojatuksi oikeudenkäyntiasiakirjojensa epäasianmukaiselta käytöltä.

Vapaan todistusharkinnan periaate merkitsee sitä, että ainoa merkityksellinen peruste unionin tuomioistuinten arvioidessa esitettyjä todisteita on niiden luotettavuus. Vapaan todistusharkinnan periaatetta täydentää vapaan todistelun periaate, joka antaa asianosaisille mahdollisuuden esittää unionin tuomioistuimissa kaikki säännönmukaisesti saadut todisteet, joilla ne katsovat olevan merkitystä kantojensa tukemiseksi. Tällä vapaalla todistelulla autetaan osaltaan varmistamaan, että asianosaisilla on oikeus Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettuihin tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin.

Sen asianosaisen suostumus, jolta oikeudenkäyntiasiakirja on peräisin, ei myöskään voi olla ennakkoedellytys sille, että toisesta asiasta peräisin oleva asiakirja otetaan tutkittavaksi unionin yleisessä tuomioistuimessa. Vaikka asianosaisen, jolta asiakirja on peräisin, suostumus voi olla merkityksellinen tekijä sen käytön asianmukaisuuden arvioimiseksi, velvoittaminen siihen, että tämä suostumus on saatu ennen kuin kyseinen asiakirja esitetään unionin yleisessä tuomioistuimessa, sillä uhalla, että se jätetään tutkimatta, antaa nimittäin asianosaiselle, jolta se on peräisin, mahdollisuuden estää sen käyttö, jolloin unionin yleinen tuomioistuin ei voisi lausua sen käytön asianmukaisuudesta ja näin ollen noudattaa velvollisuuttaan tarjota kullekin asianosaiselle kohtuullinen mahdollisuus esittää asiansa, myös todisteensa, sellaisten edellytysten vallitessa, jotka eivät saata tätä vastapuoltaan selvästi epäedullisempaan asemaan, mikä on asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatteen taustalla. Unionin yleisen tuomioistuimen on siis kussakin tapauksessa punnittava keskenään yhtäältä vapaata todistelua ja toisaalta tuomioistuinmenettelyjen asianosaisten oikeudenkäyntiasiakirjojen asiatonta käyttöä koskevaa suojaa.

Tilanne on tämä, kun on kyse kanteesta, jonka hylätty tarjoaja on nostanut hankintaviranomaisen päätöksestä hylätä tämän tarjous, kun hankintaviranomaisen vastausta kyseisen tarjoajan esittämään nimenomaiseen perustelupyyntöön, joka koskee hyväksyttyjen hintatarjousten poikkeuksellisen alhaista luonnetta, odottamatta ja antamatta tälle riittävästi vastausaikaa, vaikka kanteen nostamisen määräajat eivät tällaista mahdollisuutta estäneet, hylätty tarjoaja nostaa kanteensa ja vetoaa yksinomaan riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttumiseen muun muassa siksi, ettei tämän esittämään pyyntöön ole vastattu. Hankintaviranomainen on puolestaan selittänyt, miksi hyväksytyt tarjoukset eivät sen mukaan vaikuttaneet poikkeuksellisen alhaisilta, kohtuullisen ajan kuluttua.

Tämä perustelujen esittäminen kahdessa vaiheessa ei ole vastoin perusteluvelvollisuuden tavoitetta, joka on yhtäältä se, että niille, joita asia koskee, selviävät toimenpiteen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa, ja toisaalta se, että unionin tuomioistuimet voivat harjoittaa valvontaansa.

Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun asetuksen N:o 966/2012 113 artiklan 2 kohdassa ja varainhoitoasetuksesta annetun asetuksen soveltamissäännöistä annetun asetuksen N:o 1268/2012 161 artiklan 2 kohdassa säädetään hylättyjen tarjoajien osalta kaksivaiheisista perusteluista. Hankintaviranomainen ilmoittaa ensinnäkin kaikille hylätyille tarjoajille, että niiden tarjous on hylätty, sekä kyseisen hylkäyksen perustelut. Nämä perustelut voidaan esittää tiivistetysti, koska samassa säännöksessä säädetään, että hylätty tarjoaja voi pyytää täsmällisempiä perusteluja. Kyseisten säännösten nojalla on myös niin, että jos valintaperusteet täyttävä hylätty tarjoaja, jota poissulkemisperusteet eivät koske, sitä kirjallisesti pyytää, hankintaviranomainen ilmoittaa sille mahdollisimman nopeasti ja joka tapauksessa viimeistään 15 päivän kuluessa asiaa koskevan pyynnön vastaanottamisesta valitun tarjouksen ominaisuudet ja suhteelliset edut sekä sopimuspuoleksi valitun nimen.

Hankintaviranomaisen arviointi siitä, ovatko tarjoukset poikkeuksellisen alhaisia, on kaksivaiheinen. Hankintaviranomaisen on ensinnäkin arvioitava, vaikuttavatko esitetyt tarjoushinnat poikkeuksellisen alhaisilta. Vaikuttaa-verbin käyttäminen varainhoitoasetuksesta annetun asetuksen soveltamissäännöistä annetun asetuksen N:o 1268/2012 151 artiklan 1 kohdassa merkitsee sitä, että hankintaviranomainen tekee ensi näkemältä arvioinnin, joka koskee tarjouksen poikkeuksellisen alhaista luonnetta. Kyseisessä asetuksessa hankintaviranomaista ei näin ollen velvoiteta tekemään oma-aloitteisesti yksityiskohtaista analyysiä kunkin tarjouksen eri osista sen toteamiseksi, ettei ole kyse poikkeuksellisen alhaisesta tarjouksesta. Hankintaviranomaisen on näin ollen ensinnäkin määritettävä yksinomaan, sisältyykö esitettyihin tarjouksiin seikkoja, jotka voivat herättää epäilyn siitä, että ne voivat olla poikkeuksellisen alhaisia. Tilanne on tämä muun muassa, kun esitetyssä tarjouksessa ehdotettu hinta on huomattavasti alhaisempi kuin muissa esitetyissä tarjouksissa tai tavanomainen markkinahinta. Jos esitettyihin tarjouksiin ei sisälly tällaisia seikkoja eivätkä ne siis vaikuta poikkeuksellisen alhaisilta, hankintaviranomainen voi jatkaa kyseisen tarjouksen arvioimista ja hankintasopimuksen sopimuspuolen valintamenettelyä.

Jos tarjouksissa puolestaan on seikkoja, jotka herättävät epäilyn siitä, että tarjous voisi olla poikkeuksellisen alhainen, hankintaviranomaisen on seuraavaksi tarkasteltava tarjouksen eri osia varmistuakseen siitä, ettei tarjous ole poikkeuksellisen alhainen. Tämän tehdessään hankintaviranomaisen on annettava kyseisen tarjouksen tekijälle mahdollisuus selittää, miksi se katsoo, että sen tarjous ei ole poikkeuksellisen alhainen. Hankintaviranomaisen on seuraavaksi arvioitava esitetyt selitykset ja määritettävä, onko kyseessä oleva tarjous poikkeuksellisen alhainen, jolloin hankintaviranomaisen velvollisuutena on hylätä se.

(ks. 87–89 kohta)