YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

21 päivänä marraskuuta 1996

Asia T-144/95

Christos Michael

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Ylennys — Ylennysmenettelyä koskeva ohjekirja — Ura-alueen A virkamiehet — Ansioituneimmiksi katsottujen virkamiesten luettelo — Ylennettyjen virkamiesten luettelo — Virkamiehelle vastainen toimenpide”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-1429

Aihe:

Kanne, jolla vaaditaan kumottavaksi komission päätös, jolla hiljaisesti hylättiin kantajan Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla 7.12.1994 tekemä valitus sellaisesta komission päätöksestä, jolla oli vahvistettu vuoden 1994 ylennysmenettelyssä palkkaluokkaan A 4 ylennettyjen virkamiesten luettelo.

Lopputulos:

Kumoaminen.

Tuomion lyhennelmä

Komissio ylentää virkamiehiä vuosittain menettelyssä, jota säännellään Euroopan yhteisöjen komission ylennysmenettelyä koskevassa ohjekirjassa ja joka koostuu viidestä vaiheesta. Ensimmäisessä vaiheessa hallintoelin julkaisee ylennyskelpoisten virkamiesten luettelon. Ylennyskelpoisia virkamiehiä ovat ne, jotka täyttävät Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 45 artiklassa säädetyt virkaikää koskevat vaatimukset. Tämän julkaisemisen perusteella asianomaiset virkamiehet voivat ilmoittaa hallintoelimelle mahdollisista virheistä tai puutteista. Toisessa vaiheessa pääjohtaja vertailee oman yksikkönsä ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita ja antaa ylennysehdotuksensa prioriteettijärjestyksen kera ylennyskomitealle. Kolmannessa vaiheessa ylennyskomitea laatii luonnoksen ansioituneimpien virkamiesten luettelosta verraten ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita kyseiseen palkkaluokkaan sovitetun arviointimenetelmän perusteella. Kantajan tapauksessa ylennyskomitea toimi sellaisen menetelmän mukaisesti, jolla arvioidaan palkkaluokan A 5 virkamiesten ylentämismahdollisuuksia palkkaluokkaan A4 (ns. Noel-menetelmä). Menetelmä perustuu siihen, että ylennyskelpoisille virkamiehille annetaan tietty määrä pisteitä tiettyjen arviointiperusteiden mukaan. Arviointikertomuksesta, joka on yksi arviointiperuste, voi saada enintään 28 pistettä. Neljännessä vaiheessa nimittävä viranomainen vahvistaa tämän luettelon ja hallintoelin julkaisee sen. Viidennessä ja viimeisessä vaiheessa henkilöstöstä vastaava komission jäsen tekee ylennyspäätöksen ansioituneimpien virkamiesten luettelon mukaisesti ja allekirjoittaa tämän jälkeen yksittäiset ylennyspäätökset.

Kantaja on tällä hetkellä komission virkamies varainhoidon valvonnasta vastaavassa pääosastossa (PO XX). Hänet otettiin palvelukseen henkilöstöstä ja hallinnosta vastaavan pääosaston (PO IX) käännösosastolta, jossa hän oli vuonna 1980 palkkaluokan LA 7 palkkatasolla 3, ja hänet ylennettiin palkkaluokkaan LA 6 vuonna 1983 ja palkkaluokkaan LA 5 vuonna 1985. Vuonna 1987 kantaja määrättiin PO XX:een. Kesäkuusta 1988 hän on työskennellyt PO XX:ssa ura-alueen A virassa. Hänet valittiin 1.8.1989 sisäisessä kilpailussa COM/A/2/87 ja nimitettiin palkkaluokkaan A 5 samassa pääosastossa.

Kantajaa koskeva arviointikertomus vuosilta 1991—1993 annettiin hänelle tiedoksi 1.7.1994.

Kun PO XX:n pääjohtaja oli julkaissut ylennysehdotuksensa luettelon prioriteettijärjestyksen kera (ylennysmenettelyn toinen vaille), kantaja osoitti 6.7.1994 komission pääsihteeri, ylennyskomitean puheenjohtaja W:lle kirjeen, jossa hän ihmetteli sitä, ettei hän ollut tämän luettelon kärjessä. Hän ilmoitti W:lle myös, että hän oli 5.7.1994 tehnyt ”henkilöstösääntöjen 90 artiklan mukaisen hakemuksen, jossa pyydetään arvioimaan uudelleen yleisesti hänen uraansa komissiossa” ja pyysi ylennyskomiteaa kiinnittämään huomiota siihen, että 1.7.1994 tiedoksiannettu arviointikertomus oli ”mahdollisesti vahinkoa aiheuttavalla tavalla lähes sääntöjenvastainen”.

Ylennyskomitea suoritti 12.7.1994 vertailevan arvioinnin ylennyskelpoisten virkamiesten ansioista sellaisen asiakirja-aineiston perusteella, johon kantajan arviointikertomus kuului.

Ansioituneimmiksi katsottujen virkamiesten luettelo, jonka ylennyskomitea oli laatinut suoritettuaan vertailevan arvioinnin ylennyskelpoisten virkamiesten ansioista ja jonka nimittävä viranomainen oli vahvistanut, julkaistiin 2.9.1994Hallinnollisia tiedotuksia -julkaisussa nro 858. Kantajan nimeä ei ollut tässä luettelossa.

Palkkaluokkaan A4 ylennettyjen virkamiesten luettelo julkaistiin 8.9.1994Hallinnollisia tiedotuksia -julkaisussa nro 859.

Kantaja osoitti 22.9.1994 W:lle uuden kirjeen, jonka aiheena oli ”vuoden 1994 ylennysmenettely palkkaluokasta A 5 palkkaluokkaan A 4”. Kirjeen ensimmäinen kappale kuuluu seuraavasti: ”Koska nimeäni ei ole julkaistuissa palkkaluokkaan A 4 ylennyskelpoisten ansioituneimmiksi katsottujen palkkaluokassa A 5 olevien virkamiesten luettelossa eikä palkkaluokkaan A 4 ylennettyjen virkamiesten luettelossa (Hallinnollisia tiedotuksia -julkaisun nrot 858 ja 859), minun on osoitettava teille tämä kirje, jotta kiinnittäisitte huomiota tapaukseeni, joka vaatii perinpohjaista arviointia, koska tapaukseni on erityislaatuinen.”

Kantaja valitti 5.10.1994 arvioinnin tarkastajalle 1.7.1994 tiedoksiannetusta arviointikertomuksesta.

Vastauksena 22.9.1994 päivättyyn kirjeeseen W ilmoitti kantajalle 25.10.1994 päivätyllä kirjeellä ylennyskomitean tutkivan hänen tapaustaan.

Kantaja teki 7.12.1994 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen ylennettyjen virkamiesten luettelosta, sellaisena kuin se oli julkaistu 8.9.1994.

Arvioinnin tarkastaja antoi 12.12.1994 kantajalle tiedoksi hänen arviointikertomuksensa, johon oli tehty muutoksia. Kantaja hyväksyi sen tietyin varauksin.

Komissio hylkäsi hiljaisesti kantajan valituksen 7.4.1995. Silti kantajalle lähetettiin huhtikuussa 1995 luonnos valitukseen annettavasta vastauksesta.

Tutkittavaksi ottaminen

Riidan kohde

Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen hiljaisesta hylkäämisestä nostetulla kanteella yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetaan kantajalle vastainen toimi, josta on tehty valitus (27 kohta).

Viittaukset: asia T-33/91, Williams v. tilintarkastustuomioistuin, 10.12.1992 (Kok. 1992, s. II-2499, 23 kohta).

Nyt käsiteltävänä oleva kanne koskee siis todellisuudessa sitä päätöstä, jolla laadittiin palkkaluokkaan A 4 ylennettyjen virkamiesten luettelo ja joka julkaistiin 8.9.1994, koska tämä päätös oli toimi, josta valitus tehtiin. Kanteella ei kuitenkaan pyritä kyseisen luettelon kumoamiseen muilta kuin siltä osin, että kantajan nimeä ei ole luettelossa ja että häntä ei siis ole ylennetty (28 ja 29 kohta).

Kanteen tutkittavaksi ottaminen

Ylennysmenettely päättyy ylennettyjen virkamiesten luettelon laatimiseen. Tällä lopullisella päätöksellä yksilöidään virkamiehet, jotka ylennetään meneillään olevana ylennyskautena. Virkamiehet, jotka olettavat voivansa tulla ylennetyiksi, saavat varmasti ja lopullisesti tietoonsa ansioidensa arvioinnin tämän luettelon julkaisemishetkellä ja voivat tällöin todeta vaikutukset heidän oikeudelliseen asemaansa (30 kohta).

Tällainen päätös on pääasiallisesti virkamiehelle vastainen päätös, joka voi olla niiden virkamiesten nostaman kanteen kohteena, jotka katsovat tulleensa loukatuiksi päätöksellä, koska heitä ei ole ylennetty (31 kohta).

Viittaukset: asia 24/79, Oberthür v. komissio, 5.6.1980 (Kok. 1980, s. 1743); asia T-557/93, Rasmussen v. komissio, 13.7.1995 (Kok. H. 1995, s. II-603).

Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ei voida katsoa, etteikö ylennyskaudella 1994 palkkaluokkaan A 4 tehtäviä ylennyksiä koskeva päätös olisi virkamiehelle vastainen päätös, vain sillä perusteella, että hänen nimeään ei ole ollenkaan ansioituneimmiksi katsottujen virkamiesten luettelossa (32 kohta).

Oikeudenkäyntiväitteensä tueksi komission mainitsemassa asiassa Marcato vastaan komissio annetussa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisi ainoastaan kysymyksen siitä, voidaanko ansioituneimmiksi katsottujen virkamiesten luettelo jo tässä vaiheessa katsoa virkamiehelle vastaiseksi toimeksi, josta sellainen virkamies voi nostaa kumoamiskanteen, jonka nimeä ei ole luettelossa, vaikka tällaista luetteloa voidaan pääasiallisesti pitää valmistelevana toimena, joka ei vielä vaikuta ylennyskelpoisten virkamiesten oikeusasemaan. Asiassa Marcato vastaan komissio annetussa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siis ratkaissut kysymystä siitä, voidaanko ansioituneimmiksi arvioitujen virkamiesten luettelo aina katsoa luettelosta puuttuville virkamiehille vastaiseksi toimeksi, josta heidän pitää jo tässä vaiheessa nostaa kumoamiskanne odottamatta heidän ylentämättä jättämistään koskevaa lopullista päätöstä, joka saadaan tiedoksi vasta kun ylennettyjen virkamiesten luettelo julkaistaan (33 kohta).

Viittaukset: asia 346/87, Bossi v. komissio, 14.2.1989 (Kok. 1989, s. 303, 22-24 kohta) ja asia T-82/89, Marcato v. komissio, 5.12.1990 (Kok. 1990, s. II-735).

Määritettäessä sitä, voiko tällainen päätös tämän asian erityisissä olosuhteissa olla luettelosta puuttuvalle kantajalle vastainen toimi, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tukeutui pääasiallisesti komission lausumaan, jonka mukaan ura-alueiden B, C ja D osalta komissio noudattaa tosiasiassa poikkeuksetta ylennysmenettelyä koskevan ohjekirjan 8 kohdassa mainittua sääntöä, jonka mukaan ainoastaan ne virkamiehet, jotka on mainittu ansioituneimmiksi katsottujen virkamiesten luettelossa, voidaan ylentää kyseisen ylennyskauden aikana. Tässä tuomiossa ei kuitenkaan todettu mitään siitä, noudattaako komissio tätä sääntöä myös ura-alueen A virkamiesten osalta. Tältä osin komissio ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa todennut selvästi eikä yksiselitteisesti, että se katsoisi ansioituneimmiksi katsottujen ura-alueen A 5 virkamiesten luettelon sitovan täysin itseään ylennettäessä virkamiehiä ura-alueelle A 4 uraa koskevalla ylennyskaudella (34 kohta).

Viittaukset: em. asia Marcato v. komissio, 49 kohta.

Joka tapauksessa vaikka oletettaisiinkin, että nimittävä viranomainen tuntisi tällaisen velvollisuuden sitovan sitä joko ylennysmenettelyä koskevan ohjekirjan säännösten tai niihin perustuvan päätöskäytäntönsä vuoksi, asiakirja-aineistosta ei ilmene viitteitä siitä, että ylennyskelpoiset ura-alueen A 5 virkamiehet olisivat tietoisia tästä velvollisuudesta ja siihen liittyvästä nimittävän viranomaisen valinnanvapauden rajoittamisesta sen tehdessä lopullista päätöstä ura-alueelle A 4 ylennettävien virkamiesten luettelosta. Komissio on sitä vastoin itse todennut istunnossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen antamassaan vastauksessa, että ne ura-alueen A virkamiehet, joiden nimeä ei ollut ura-alueelle A 4 ylentämisen kannalta ansioituneimmiksi katsottujen virkamiesten luettelossa, eivät voineet olla varmoja siitä, että heillä ei enää ollut mahdollisuutta tulla ylennetyksi tälle ura-alueelle kuluvan ylennyskauden aikana. Koska he eivät voineet olla varmoja tästä, he eivät voineet tietää, että ansioituneimmiksi katsottujen virkamiesten luettelo oli todellisuudessa heille vastainen toimi, joka heidän olisi pitänyt riitauttaa, jos he halusivat saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi lopullisen päätöksen, josta heille selvisi, etteivät olleet tulleet ylennetyksi. Lisäksi on huomattava, että 18.4.1995 kantajalle osoitetussa luonnoksessa valitukseen annettavasta vastauksesta komissio ei katsonut, että valitus olisi tehty toimesta, joka ei ollut henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla kantajalle vastainen toimi (35 kohta).

Edellä esitetystä seuraa, että nyt käsiteltävänä olevassa asiassa päätös, jolla laadittiin ura-alueelle A 4 ylennettyjen virkamiesten luettelo, on kantajalle vastainen toimi, kun luettelossa ei ole kantajan nimeä (36 kohta).

Pääasia

Virkamiehen henkilökansioon ei voida liittää arviointikertomusta, joka ei ole lopullinen. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ylennyskomitea on siis itse asiassa vertaillut ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita ilman, että sillä olisi ollut käytössään kantajan viimeisin arviointikertomus (50 kohta).

Viittaukset: asia 156/79 ja 51/80, Gratreau v. komissio, 18.12.1980 (Kok. 1980, s. 3943, 18 kohta).

Arviointikertomus on kuitenkin välttämätön sen arvioinnin kannalta, jossa hallintoviranomainen tarkastelee virkamiehen uraa, ja siksi sellainen ylennysmenettely on virheellinen, jossa nimittävä viranomainen ei ole voinut verrata ehdokkaiden ansioita, koska yhden virkamiehen arviointikertomus puuttui (51 kohta).

Viittaukset: asia C-68/91 P, Moritz v. komissio, 17.12.1992 (Kok. 1992, s. I-6849, 16 kohta).

Nimittävällä viranomaisella ei kuitenkaan ole velvollisuutta lykätä päätöstään, jos jonkun tai joidenkin ehdokkaiden viimeisin arviointikertomus ei vielä ole lopullinen. Poikkeustapauksissa arviointikertomuksen puute voidaan korvata muilla virkamiehen ansioista kertovilla tiedoilla. Vastaajana olevan toimielimen on näytettävä toteen objektiivisilla seikoilla, joiden perusteella tuomioistuin voi harjoittaa valvontaa, että se on noudattanut ylennyskelpoiselle virkamiehelle henkilöstösääntöjen 45 artiklassa säädettyjä takuita ja että se on vertaillut ehdokkaiden ansioita tällä tavoin. Tältä osin riitautettu arviointikertomus ei sellaisenaan voi olla muiden tietojen lähteenä (52 kohta).

Viittaukset: asia 263/81, List v. komissio, 27.1.1983 (Kok. 1983, s. 103, 27 kohta); em. asia Gratreau v. komissio, 22 kohta; em. asia Moritz v. komissio, 17 ja 18 kohta ja em. asia Rasmussen v. komissio, 33 kohta.

Koska komissio ei ole osoittanut muita tietolähteitä kuin riitautetun arviointikertomuksen, vuoden 1994 ylennysmenettely on virheellinen kantajan osalta (53 kohta).

Koska komissio on antanut kantajan arviointikertomuksen seitsemän kuukautta myöhässä perustelematta tätä, kantajan pääosaston pääjohtajalla ei ole ollut kantajan viimeisintä arviointikertomusta käytössään, kun hän on tehnyt ehdotuksensa ylennyksistä ylennysvuonna 1994 (ylennysmenettelyn toinen vaihe), mistä kantaja on valittanut W:lle 6.7.1994 päivätyssä kirjeessään ja uudelleen kannekirjelmänsä 10 kohdassa (54 kohta).

Komissio on väittänyt, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan jo myönnettyjen ylennysten kumoamisen syyksi ei riitä se, että yhden ainoan ehdokkaan henkilökansio on ollut virheellinen tai puutteellinen, jollei näytetä toteen, että tämä seikka on voinut olla ratkaiseva ylennysmenettelyssä; tämä väite huomioon ottaen on tutkittava, onko kantajan arviointikertomuksen puuttuminen voinut vaikuttaa muulla tavoin ylennysmenettelyn kulkuun (55 ja 56 kohta).

Viittaukset: em. asia Gratreau v. komissio.

Pääjohtaja arvioi väistämättä arviointikertomusten perusteella ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita laatiessaan ylennysehdotuksiaan prioriteettijärjestyksessä. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kantajan viimeisintä arviointikertomusta ei ollut käytettävissä sillä hetkellä, kun pääjohtaja laati ehdotustaan. Kertomuksen puuttuminen on voinut vaikuttaa pääjohtajan arviointiin, koska hän ei voinut vertailla pääosastonsa ylennyskelpoisten virkamiesten arviointikertomuksia. Pääjohtajan tehtävänä on kuitenkin tehdä vertailu laatiessaan ehdotustaan prioriteettijärjestyksessä, minkä pohjalta ylennyskomitea tekee oman arviointinsa. Nimittävä viranomainen valitusta hylätessään tai ollessaan vastaajana ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin eivät voi arvailla, millainen lopputulos vertailulla olisi ollut, jos pääjohtaja olisi voinut sen tehdä (57 kohta).

Lisäksi komissio on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen antamassaan vastauksessa esittänyt, että ylennyskelpoiset virkamiehet pisteytetään Noel-menetelmän mukaisesti pääosastojen tekemien ehdotusten prioriteettijärjestyksen perusteella (58 kohta).

Tältä osin komission laatimasta ”pääkohdat kertaavasta ansioiden luettelosta” ilmenee, ettei kantaja, joka on viidentenä pääjohtajan tekemässä ylennettäväksi ehdotettavien virkamiesten luettelossa, ole tässä tapauksessa saanut yhtään pistettä, kun taas neljä häntä edellä luettelossa olevaa virkamiestä ovat pisteytyksessä saaneet järjestyksessä 70, 45, 45 ja 20 pistettä (59 kohta).

Jos Noel-menetelmän mukaisesti saaduista kaikista pisteistä kuitenkin vähennetään pisteet, joita virkamiehet ovat saaneet pääjohtajan tekemää ylennettäväksi ehdotettavien virkamiesten luetteloa varten, kolme näistä kantajaa edellä olevista virkamiehistä olisi saanut alhaisemmat kokonaispisteet kuin kantaja (60 kohta).

Näin ollen arviointikertomuksen puuttuminen on todella voinut vaikuttaa ylennysmenettelyn kulkuun kantajan vahingoksi (61 kohta).

Komission menettelyä ylennettäessä virkamiehiä palkkaluokkaan A 4 ylennysvuonna 1994 rasittaa siis sellainen virheellisyys, joka on olennainen virhe, koska asianomaisen virkamiehen ja muiden ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita ei ole vertailtu siten kuin henkilöstösääntöjen 45 artiklassa edellytetään (62 kohta).

Ylennettyjen virkamiesten luettelon kumoamista koskevat vaatimukset on ymmärrettävä siten, että luettelon kumoamista vaaditaan ainoastaan siltä osin kuin kantajan nimi puuttuu siitä. Koko luettelon kumoaminen olisi joka tapauksessa todettuun virheeseen nähden kohtuuton seuraamus (64 kohta).

Viittaukset: em. asia Oberthiir v. komissio, 13 kohta ja em. asia Rasmussen v. komissio, 52 kohta.

On syytä kumota ainoastaan se komission päätös, jonka mukaan kantajaa ei ylennetty palkkaluokkaan A 4 ylennysvuonna 1994 (66 kohta).

EY:n perustamissopimuksen 176 artiklan mukaan komission tehtävänä on varmistaa, että ylennyskomitea ja nimittävä viranomainen tutkivat uudelleen kantajan ansiot ylennysvuonna 1994 ylennettyjen virkamiesten ansioihin nähden ottaen huomioon kantajasta 12.12.1994 tehdyn arviointikertomuksen (67 kohta).

Ratkaisu:

Komission päätös kumotaan.