Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (muutoksenhakujaosto)

16 päivänä joulukuuta 2010

Asia T-143/09 P

Euroopan komissio

vastaan

Nicole Petrilli

Muutoksenhaku – Henkilöstö – Ylimääräiset sopimussuhteiset toimihenkilöt – Määräaikainen työsopimus – Säännöt, jotka koskevat määräaikaisen henkilöstön palvelussuhteiden enimmäiskestoa komission yksiköissä – Päätös olla uusimatta työsopimusta

Aihe: Valitus, jossa vaaditaan Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa F-98/07, Petrilli vastaan komissio, 29.1.2009 antaman tuomion (Kok. H., I-A-1-13 ja II-A-1-41) kumoamista.

Ratkaisu: Valitus hylätään. Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Nicole Petrillille tässä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Muuhun henkilöstöön sovellettavat palvelussuhteen ehdot – Avustavia tehtäviä hoitava sopimussuhteinen toimihenkilö – Palvelussuhteen kesto – Tulkinta

(Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 88 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohta)

2. Virkamiehet – Muuhun henkilöstöön sovellettavat palvelussuhteen ehdot – Avustavia tehtäviä hoitava sopimussuhteinen toimihenkilö – Palvelussuhteen kesto – Toimielimen harkintavalta

(Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 88 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohta)

3. Virkamiehet – Sopimussuhteen ulkopuolinen toimielinten vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset

1. Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 88 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa käytettyä ilmaisua ”tosiasiallinen palvelussuh[teen kesto] toimielimessä” on tulkittava siten, että kun palvelussuhteen sallittua enimmäiskestoa lasketaan, se mahdollistaa ainoastaan sen yhteenlasketun ajan, jonka asianomainen henkilö on ollut palveluksessa kyseisten palvelussuhteen ehtojen 3 b artiklassa tarkoitettuna avustavia tehtäviä hoitavana sopimussuhteisena toimihenkilönä, huomioon ottamisen, eikä se mahdollista kyseisen henkilön muiden määräaikaisten palvelussuhteiden keston huomioon ottamista.

(ks. 33 kohta)

2. Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 88 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa, jonka mukaan tosiasiallinen palvelussuhde kyseisten palvelussuhteen ehtojen 3 b artiklassa tarkoitettuna avustavia tehtäviä hoitavana sopimussuhteisena toimihenkilönä voi kestää enintään kolme vuotta, ei luo asianomaiselle henkilölle oikeutta olla palveluksessa kyseisen enimmäisajanjakson ajan, kun otetaan huomioon sopimusvapaus ja toimielimen toimivalta tehdä tai uusia tällaisia sopimuksia lyhyemmäksi ajaksi kuin sallituksi enimmäisajanjaksoksi, jotka perustuvat laajaan harkintavaltaan, joka kyseessä olevalla toimielimellä on tehtäviensä hoitamiseksi yksikköjensä järjestämisessä ja sen palveluksessa olevan henkilöstön asemapaikkojen määräämisessä, edellyttäen kuitenkin, että asemapaikkojen määrääminen tapahtuu yksikön edun mukaisesti.

Toimielimellä on lähtökohtaisesti tämä vapaus yksittäistapausten lisäksi myös yleisesti sovellettavan sisäisen päätöksen, kuten yleisten täytäntöönpanosäännösten, kautta luodun yleisen menettelytavan, jolla se rajoittaa harkintavaltansa käyttämistä, puitteissa. On kuitenkin niin, että tällaisen sisäisen päätöksen seurauksena ei voi olla se, että toimielin luopuu yhtäältä täysin sille muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 88 artiklassa myönnetystä toimivallasta tehdä tai uusia kyseessä olevan tapauksen olosuhteista riippuen kyseisten palvelussuhteen ehtojen 3 b artiklassa tarkoitetun avustavia tehtäviä hoitavan sopimussuhteisen toimihenkilön sopimus siten, että palvelussuhde kestää enintään kolme vuotta, ja toisaalta yleisten oikeusperiaatteiden, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja luottamuksensuojan periaatteen, noudattamisesta.

Näiden periaatteiden valossa sopimusten tekemiseen valtuutettu viranomainen ei voi luopua sille muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 88 artiklassa myönnetystä harkintavallasta soveltamalla mekaanisesti määräaikaisen henkilöstön palvelussuhteiden enimmäiskestosta komission yksiköissä 28.4.2004 tehdyn komission päätöksen 3 artiklan 1 kohdassa määrättyä kuuden vuoden enimmäisajanjaksoa – toisin sanoen tarkastelematta henkilön, joka voitaisiin ottaa palvelukseen avustavia tehtäviä hoitavana sopimussuhteisena toimihenkilönä, hakemusta ja yksikön etua ottaa hänet palvelukseen – sen oikeuttamiseksi, että hänet otetaan palvelukseen lyhyemmäksi ajaksi kuin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 88 artiklassa sallituksi ajaksi. Jos sopimusten tekemiseen valtuutettu viranomainen luopuisi tällä tavalla tästä harkintavallastaan, se jättäisi noudattamatta huolenpitovelvollisuutta ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, jotka edellyttävät, että toimielin tarkastelee huolellisesti, perusteellisesti ja puolueettomasti kaikkia hakemuksia kyseisen hakijan ansioiden ja soveltuvuuden sekä avoimen toimen vaatimusten valossa.

Siinä tapauksessa, että asianomainen henkilö on ollut palveluksessa määräaikaisena toimihenkilönä yhteenlasketun yli kolmen vuoden pituisen ajan 12 vuoden pituisena ajanjaksona, kuuden vuoden säännön mekaanisen noudattamisen seurauksena on se, että sopimuksen tekemiseen valtuutetulla viranomaisella muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 88 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan nojalla olevan harkintavallan käyttämistä rajoitetaan kolmen vuoden pituisen sallitun enimmäisajanjakson mahdollisen päättymisen osalta, koska tällainen palvelussuhteen ehtojen mukainen tulkinta on selvästi kielletty 28.4.2004 tehdyn komission päätöksen 3 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä kyseisen päätöksen liitteessä olevan II kohdan ja kyseisen päätöksen neljännen perustelukappaleen, jonka mukaan tältä osin ei voida sallia mitään poikkeuksia, kanssa. Koska kyseisen päätöksen 3 artiklan 1 kohta on ylemmäntasoisten oikeussääntöjen vastainen, kuuden vuoden sääntö on näin ollen lainvastainen ja se on jätettävä soveltamatta.

(ks. 34–36 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: yhdistetyt asiat C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C-213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, 28.6.2005 (Kok., s. I-5425, 211 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T-331/00 ja T-115/01, Bories ym. v. komissio, 27.11.2003 (Kok. H., s. I-A-309 ja II-1479, 72 kohta); asia T-258/03, Mausolf v. Europol, 1.3.2005 (Kok. H., s. I-A-45 ja II-189, 25 kohta); asia T-375/03, Fachvereinigung Mineralfaserindustrie v. komissio, 20.9.2007, 141 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa; asia T-160/04, Potamianos v. komissio, 15.10.2008, Kok. H., s. I-A-2-75 ja II-A-2-469, 30 kohta; asia T-473/07 P, komissio v. Berrisford, 2.4.2009, Kok. H., s. I-B-1-17 ja II-B-1-85, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja asia T-404/06 P, ETF v. Landgren, 8.9.2009 (Kok., s. II-2841, 215 kohta)

3. EY 236 artiklan ja henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan nojalla vireille pannuissa henkilöstöasioissa, joihin kuuluvat asiat, joissa vaaditaan virkamiehelle tai toimihenkilölle aiheutuneen vahingon korvaamista, noudatetaan erityisiä sääntöjä niihin sääntöihin nähden, jotka perustuvat EY 235 artiklan ja EY 288 artiklan toisen kohdan mukaista sopimussuhteen ulkopuolista unionin vastuuta koskeviin yleisiin oikeusperiaatteisiin. Erityisesti henkilöstösäännöistä nimittäin ilmenee, että unionin virkamies tai toimihenkilö on, päinvastoin kuin muut yksityishenkilöt, sidoksissa toimielimeen, johon hän kuuluu, sellaisen työsuhteen kautta, jolle on ominaista oikeuksien ja erityisten vastavuoroisten velvollisuuksien tasapaino, jota toimielimen huolenpitovelvollisuus asianomaista henkilöä kohtaan kuvastaa. Tämän tasapainon pääasiallisena tarkoituksena on säilyttää luottamussuhde, jonka on oltava olemassa toimielinten ja niiden virkamiesten välillä, jotta kansalaisille voidaan taata se, että toimielimille kuuluvat yleistä etua koskevat tehtävät suoritetaan asianmukaisesti. Tästä seuraa, että kun unioni toimii työnantajana, sillä on korostunut vastuu, joka ilmenee velvollisuutena korvata kaikista lainvastaisuuksista, joihin unioni on syyllistynyt työnantajana, unionin henkilöstölle aiheutunut vahinko.

(ks. 46 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C-298/93 P, Klinke v. yhteisöjen tuomioistuin, 29.6.1994 (Kok., s. I-3009, 38 kohta) ja asia C-274/99 P, Connolly v. komissio, 6.3.2001 (Kok., s. I-1611, 44–47 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-187/01, Mellone v. komissio, 12.6.2002 (Kok. H., s. I-A-81 ja II-389, 74 kohta); asia T-1/02, Polinsky v. yhteisöjen tuomioistuin, 14.10.2004, 47 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia T-57/99, Nardone v. komissio, 10.12.2008, Kok. H., s. I-A-2-83 ja II-A-2-505, 162 kohta