ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

Koska Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia pohtii tämän lainsäädännön yhteensoveltuvuutta yhteisön oikeuden kanssa, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko se, että voimassa olevien maakaasunjakelukonsessioiden, jotka alun perin myönnettiin ilman tarjouskilpailumenettelyä, voimassaoloaikaa pidennetään automaattisesti ja yleisesti 31.12.2007 saakka, ristiriidassa EY 43, EY 49 artiklan ja EY 86 artiklan 1 kohdan sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, syrjintäkiellon periaatteen ja avoimuusperiaatteen kanssa? 2) Onko se, että voimassa olevien maakaasunjakelukonsessioiden, jotka alun perin myönnettiin ilman tarjouskilpailumenettelyä, voimassaoloaikaa pidennetään lisäksi automaattisesti 31.12.2009 saakka, a) kun konsessionsaaja on sulautunut toisen yhtiön kanssa, minkä ansiosta se kykenee palvelemaan käyttäjäkuntaa, joka on kaksinkertainen suuremmalla yhtiöllä alun perin olleeseen käyttäjäkuntaan verrattuna, b) kun konsessionsaaja on saanut yli 100000 loppukäyttäjää tai kaasua jaetaan yli 100 miljoonaa kuutiometriä vuodessa tai toiminta-alue vastaa vähintään koko maakunnan aluetta tai c) kun vähintään 40 prosenttia konsessionsaajan yhtiöpääomasta on siirretty yksityisille osakkaille, ristiriidassa EY 43, EY 49 artiklan ja EY 86 artiklan 1 kohdan sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, syrjintäkiellon periaatteen ja avoimuusperiaatteen kanssa? 3) Onko voimassa olevien maakaasunjakelukonsessioiden voimassaoloajan pidentäminen ristiriidassa – – direktiivin 2003/55/EY johdanto-osan 4, 8, 10 ja 18 perustelukappaleen ja 23 artiklan 1 kohdan, EY 10 artiklan sekä kohtuus- ja suhteellisuusperiaatteiden kanssa sekä ensimmäisessä kysymyksessä että toisessa kysymyksessä kuvatussa tilanteessa, kun otetaan erityisesti huomioon a) [jäsen]valtioiden velvollisuus saavuttaa maakaasumarkkinoiden vapauttamisen tavoite 1.7.2007 mennessä, b) [jäsen]valtioille asetettu kielto säätää tai pitää voimassa maakaasumarkkinoiden vapauttamisen vastaisia kansallisia säännöksiä, c) [jäsen]valtioiden velvollisuus sitoa siirtymäkauden kesto kohtuulliseen aikaan ja objektiivisiin vaatimuksiin?”
13

Bartsch haki Landesarbeitsgerichtin tuomioon muutosta (Revision) Bundesarbeitsgerichtilta, joka on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) a) Sisältyykö Euroopan yhteisön primaarioikeuteen sellainen ikään perustuvan syrjinnän kielto, jonka antama suoja jäsenvaltioiden tuomioistuinten on taattava myös silloin, kun mahdollisella syrjivällä kohtelulla ei ole mitään liittymäkohtaa yhteisön oikeuteen? b) Jos ensimmäisen kysymyksen a kohtaan vastataan kieltävästi: syntyykö tällainen liittymäkohta yhteisön oikeuteen EY 13 artiklan kautta tai, jo ennen täytäntöönpanoajan päättymistä, – – direktiivin 2000/78 kautta? 2) Onko ensimmäiseen kysymykseen annettavasta vastauksesta mahdollisesti seuraava, yhteisön oikeuteen sisältyvä, ikään perustuvan syrjinnän kielto sovellettavissa myös yhtäältä yksityisen työnantajan ja toisaalta tämän palveluksessa olevan työntekijän tai kyseisen työnantajan myöntämän eläkkeen saajan tai tämän lesken välillä? 3) Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: a) kuuluuko tällaisen ikään perustuvan syrjinnän kiellon piiriin sellainen ammatillinen lisäeläkejärjestelmä, jonka mukaan leskelle ei myönnetä leskeneläkettä, jos hän on yli 15 vuotta nuorempi kuin kuollut entinen työntekijä? b) jos kolmannen kysymyksen a kohtaan vastataan myöntävästi: voiko tällaisen järjestelmän oikeuttamisperusteena olla se, että työnantajalla on intressi rajoittaa ammatillisesta lisäeläkejärjestelmästä seuraavia riskejä? c) jos kolmannen kysymyksen b kohtaan vastataan kieltävästi: onko mahdollisella ikään perustuvan syrjinnän kiellolla ammatillisia lisäeläkkeitä koskevalla oikeudenalalla rajoittamaton taannehtiva vaikutus vai onko se menneisyyden osalta rajallinen, ja jos näin on, millä tavoin?”
Maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen edellytysten parantamisesta 29.3.1990 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 866/90 13 artiklaa on tulkittava siten, että se ei pääasian kaltaisissa olosuhteissa sulje pois taloudellisen tuen maksamista tilanteessa, jossa pidetään kaupan tai jalostetaan myös tuotteita, jotka eivät ole peräisin yhteisön alueelta, ja jossa sitä erityistä ohjelmaa, jota varten taloudellinen tuki on myönnetty, on noudatettu siten, että on pidetty kaupan ja/tai jalostettu hankkeessa edellytetty määrä yhteisön alueelta peräisin olevia tuotteita.
8

Direktiivin 85/337 6 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niille ympäristöasioista vastaaville viranomaisille, joita hanke todennäköisesti koskee, annetaan mahdollisuus ilmaista kantansa lupaa koskevassa asiassa. Tätä varten jäsenvaltioiden on nimettävä viranomaiset, joiden tehtävänä on neuvotella tässä tarkoituksessa yleisesti tai kunkin lupahakemuksen osalta erikseen. Näille viranomaisille on toimitettava 5 artiklan mukaisesti saadut tiedot. Jäsenvaltioiden tehtävänä on vahvistaa menettelyt kuulemista varten. 2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että: — kaikki lupahakemukset ja 5 artiklan mukaisesti saadut tiedot ovat yleisön saatavilla, — yleisöllä, jota hanke koskee, on mahdollisuus ilmaista kantansa ennen hankkeen aloittamista.”
15

Peek & Cloppenburg myy naisten ja miesten valmisvaatteita myymälöissään koko Saksan alueella. Se on luonut yhteen myymäläänsä asiakkaiden lepoalueen, joka on varustettu LC 2- ja LC 3 -sarjan nojatuoleilla ja sohvilla sekä LC 10-P -sarjan pöytäkokonaisuuden sohvapöydällä. Se on asettanut tytäryhtiönsä erääseen näyteikkunaan LC 2 -sarjan nojatuolin koristetarkoituksessa. Nämä huonekalut eivät ole peräisin Cassinalta, vaan Bolognassa (Italia) sijaitseva yritys on valmistanut ne ilman tämän lupaa. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mukaan tällaisia huonekaluja ei kyseisenä ajanjaksona suojattu tekijänoikeudella siinä jäsenvaltiossa, jossa ne oli valmistettu.
8

Mainitun lain, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasioihin (jäljempänä laki nro 109/94), 21 §:n 1 bis momentissa säädetään seuraavaa: ”Tehtäessä rakennusurakkasopimuksia, joiden arvo on vähintään 5000000 erityistä nosto-oikeutta vastaava määrä euroina, siten, että perusteena käytetään 1 momentissa tarkoitettua alinta hintaa, asianomaisen viranomaisen on arvioitava, ovatko tarjoukset – – direktiivin 93/37 – – 30 artiklassa tarkoitetulla tavalla poikkeuksellisen alhaisia, kun on kyse tarjouksista, joissa hintaan ehdotetaan yhtä suurta tai suurempaa alennusta kuin kaikkien hyväksyttyjen tarjousten alennusprosenttien – lukuun ottamatta 10:tä prosenttia, joka pyöristetään seuraavaan suurempaan yksikköön – aritmeettinen keskiarvo, joka lasketaan suurimman ja pienimmän alennuksen sisältävän tarjouksen perusteella, korotettuna niiden alennusprosenttien poikkeaman aritmeettisella keskiarvolla, jotka ylittävät ensin mainitun keskiarvon. Tarjouksiin on niitä jätettäessä sisällytettävä selvitykset hankintailmoituksessa tai tarjouspyyntökirjeessä ilmoitetuista merkittävimmistä hinnan osatekijöistä, joiden on yhteensä vastattava vähintään 75:tä prosenttia urakan pohjahinnasta. Hankintailmoituksessa tai tarjouspyyntökirjeessä on täsmennettävä selvitysten esittämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt, ja niissä on tämän lisäksi ilmoitettava myös ne selvitykset, jotka mahdollisesti ovat tarpeen tarjousten hyväksymisen kannalta. Selvityksiä ei edellytetä sellaisista seikoista, joiden osalta vähimmäisarvo voidaan määrittää virallisten tietojen perusteella. Jos pyydettyjen ja esitettyjen selvitysten tutkinta ei riitä tarjouksen epäjohdonmukaisuuden poissulkemiseksi, tarjoajaa pyydetään täydentämään selvityksen perustana olevia asiakirjoja ja tarjouksen hylkäämisestä voidaan päättää vasta myöhemmän sellaisen tarkastuksen jälkeen, jossa osapuolia on kuultu. Ainostaan sellaisten julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten osalta, joiden arvo jää yhteisön kynnysarvon alle, asianomainen viranomainen sulkee menettelystä automaattisesti pois tarjoukset, joissa esitetään alennusprosenttia, joka on yhtä suuri tai suurempi kuin tämän momentin 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla laskettu prosenttiluku. Automaattista poissulkemismenettelyä ei voida soveltaa silloin, kun pätevien tarjousten määrä on alle viisi.”
38

Komissio on velvollinen tutkimaan suunnitellun tuen soveltuvuuden yhteismarkkinoille jopa silloin, kun jäsenvaltio ei noudata tukitoimenpiteiden toteuttamiskieltoa, ja kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on ainoastaan turvata komission lopullisen päätöksen tekemiseen asti yksityisten oikeussubjektien oikeudet, jos valtion viranomaiset eivät noudata EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua kieltoa (asia C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ja Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, tuomio 21.11.1991, Kok. 1991, s. I-5505, Kok. Ep. XI, s. I-495, 14 kohta, ns. FNCE-tapaus). On näet tärkeää suojella niitä tahoja, joihin sääntöjenvastaisen tuen myöntämisestä johtuva kilpailun vääristyminen vaikuttaa (ks. vastaavasti asia C-368/04, Transalpine Ölleitung in Österreich ym., tuomio 5.10.2006, Kok. 2006, s. I-9957, 46 kohta).
64

Kun otetaan huomioon kaikki edellä oleva, esitettyyn kysymykseen on vastattava, että päätöksen N:o 67/94 1 artiklan 2 kohdan mukaisesti tulliviranomaiset eivät voi määrittää tullausarvoa mainitulla päätöksellä käyttöön otettua polkumyyntitullia soveltaessaan kyseessä oleville tavaroille aikaisemman kuin sen myynnin yhteydessä vahvistetun hinnan perusteella, jonka osalta tulli-ilmoitus tehtiin, jos ilmoitettu hinta vastaa maahantuojan tosiasiassa maksamaa tai tämän maksettavaa hintaa. Silloin, kun tulliviranomaisilla on perusteltu syy epäillä ilmoitetun arvon todenperäisyyttä, jos niiden epäilyt vahvistetaan täydentävien tietojen pyytämisen jälkeen ja sen jälkeen, kun henkilölle, jota asia koskee, on annettu kohtuullinen mahdollisuus esittää näkemyksensä niistä syistä, joihin epäilyt perustuvat, eikä todellisuudessa maksettua tai maksettavaa hintaa voida vahvistaa, nämä viranomaiset voivat yhteisön tullikoodeksin 31 artiklan mukaisesti päätöksellä N:o 67/94 käyttöön otettua polkumyyntitullia soveltaessaan laskea tullausarvon sen hinnan perusteella, joka sovittiin kyseessä oleville tavaroille sitä myyntiä lähinnä edeltävän myynnin yhteydessä, jonka perusteella tulli-ilmoitus tehtiin, kun tulliviranomaisilla ei ole mitään perusteltua syytä epäillä tämän hinnan todenperäisyyttä.
44

Pääasian tilanteesta on sen sijaan todettava, että hankintalautakunta on hankintailmoituksessa maininnut vain itse sopimuksen tekemisen perusteet ja että se on jälkikäteen, tarjousten jättämisen ja kiinnostuksen osoitusta koskevien asiakirjojen avaamisen jälkeen, määritellyt sekä painoarvot että osatekijät näille sopimuksen tekemisen perusteille. Tämä ei selvästikään täytä direktiivin 92/50 36 artiklan 2 kohdassa, kun sitä luetaan taloudellisten toimijoiden yhdenvertaista kohtelua koskevan periaatteen ja avoimuusvelvoitteen kanssa, säädettyä julkistamisvelvollisuutta.
EY 18 artikla on esteenä sille, että jäsenvaltion viranomaiset sellaista kansallista lainsäädäntöä soveltaen, jossa sukunimen määräytymisen kannalta liittymänä on yksinomaan kansalaisuus, kieltäytyvät tunnustamasta lapsen sukunimeä sellaisena kuin se on määräytynyt ja rekisteröity toisessa jäsenvaltiossa, jossa tämä lapsi on syntynyt ja asunut syntymästään saakka, kun lapsi vanhempiensa tavoin on vain ensiksi mainitun jäsenvaltion kansalainen. Se, että asianomainen on jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on, pakotettu käyttämään eri nimeä kuin sitä, joka hänelle on jo annettu ja joka on jo rekisteröity jäsenvaltiossa, jossa hän on syntynyt ja jossa hän asuu, voi rajoittaa EY 18 artiklassa vahvistettua oikeutta vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella. Tilanne, jossa on eri sukunimiä, on omiaan aiheuttamaan asianomaiselle henkilölle tuntuvaa haittaa sekä julkisella että yksityisellä tasolla sen vuoksi, että koska hänellä on vain yksi kansalaisuus, se jäsenvaltio, jonka kansalainen hän on ja joka on yksin tältä osin toimivaltainen, myöntää hänelle passin, jossa on eri nimi kuin se, jonka hän on saanut jäsenvaltiossa, jossa hän on syntynyt ja jossa hän asuu. Aina, kun asianomaisen on todistettava henkilöllisyytensä jäsenvaltiossa, jossa hän asuu, on olemassa vaara siitä, että hän joutuu tältä osin hälventämään henkilöllisyyttään ja väärien tietojen antamista koskevia epäilyjä, jotka johtuvat kahdesta eri sukunimestä. Kun lisäksi on kysymys todistuksista ja tutkintotodistuksista tai muista asiakirjoista, joilla perustetaan jokin oikeus, sukunimien erilaisuus voi synnyttää epäilyjä esitettyjen asiakirjojen aitoudesta tai niihin sisältyvien tietojen todenperäisyydestä.

Kun otetaan huomioon, että aina kun asianomainen ylittää kyseisten kahden jäsenvaltion välisen rajan, hänellä on eri nimi, kansalaisuuteen perustuva liittymä, jolla pyritään takaamaan henkilön nimen määräytyminen johdonmukaisesti ja vakiintuneesti, saa aikaan päinvastaisen tuloksen kuin mihin on pyritty, minkä vuoksi sillä ei voida perustella tätä kieltäytymistä. Suvun välisten suhteiden ylläpitämisen tavoitetta, olipa se itsessään kuinka legitiimi hyvänsä, ei myöskään voida pitää niin merkityksellisenä, että se voisi olla tällaisen kieltäytymisen perusteena. Hallinnon helpottamista koskevat seikat, jotka ovat saaneet jäsenvaltion, jonka kansalainen asianomainen on, kieltämään yhdysnimet sukuniminä, eivät myöskään voi riittää perusteeksi tällaiselle vapaan liikkuvuuden esteelle, etenkään kun kysymyksessä oleva kielto ei ilmeisesti ole ehdoton asianomaisen jäsenvaltion lainsäädännön valossa.

(ks. 22, 23, 25–28, 31, 32, 36 ja 37 kohta sekä tuomiolauselma)
Jäsenvaltio ei ole jättänyt noudattamatta yhtiöoikeutta koskevan toisen direktiivin 77/91 42 artiklan, luettuna yhdessä tämän direktiivin 29 artiklan 1 ja 4 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, kun se pitää voimassa säädöksen, jonka nojalla pörssinoteeratun yhtiön yhtiökokous voi silloin, kun se päättää osakepääoman korottamisesta ja merkintäetuoikeuden täydellisestä tai osittaisesta poistamisesta sen osalta, ratkaista vapaasti hinnan, jolla uudet osakkeet lasketaan liikkeeseen, jos mainitulla yhtiökokouksella on käytettävissään yhtiön hallintoelimen laatima selvitys sekä tätä tarkoitusta varten nimitetyn tilintarkastajan selvitys ja jos hinta, jolla uudet osakkeet lasketaan liikkeeseen, on niiden tilintarkastajan selvityksestä ilmenevää nettovarallisuusarvoa suurempi.

Jäsenvaltio ei ole noudattanut yhtiöoikeutta koskevan toisen direktiivin 77/91 29 artiklan 6 kohdan, luettuna yhdessä saman artiklan 4 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, jos se ei säädä, että yhtiön yhtiökokous voi vaihtovelkakirjoja liikkeeseen laskettaessa päättää vaihtovelkakirjoja koskevan merkintäetuoikeuden poistamisesta.

Vaikka onkin totta, että jäsenvaltioilla on vapaus säätää tiukemmat edellytykset kyseisen merkintäetuoikeuden rajoittamiselle, on katsottava, että toisen direktiivin 29 artiklan 6 kohdassa, luettuna yhdessä saman artiklan 4 kohdan kanssa, vaaditaan, että yhtiökokouksen on tietyissä olosuhteissa voitava päättää merkintäoikeuden poistamisesta kaikkien osakkeiksi vaihdettavien arvopaperien osalta. Vaikka oletettaisiin, että kansallista säädöstä, jossa ei säädetä nimenomaisesti tällaisen poistamisen mahdollisuudesta, voidaan tulkita sanamuotonsa vastaisesti, sitä ei voitaisi pitää riittävän täsmällisenä, selkeänä ja läpinäkyvänä, jotta oikeussubjektit voisivat tuntea oikeutensa ja vedota niihin kansallisissa tuomioistuimissa.

(ks. 50, 51, 55 ja 57 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
EY 25 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle lainsäädännölliselle toimenpiteelle, jonka perusteella kotimaisten sähkönostajien on maksettava verkonhaltijalleen verona tai maksuna pidettävää lisämaksua jäsenvaltiossa tuotetusta ja maahantuodusta sähköstä, joka on siirretty kyseisille ostajille, kun mainitun verkonhaltijan on suoritettava tämä lisämaksu lainsäädännössä tätä varten nimetylle yhtiölle, joka on kansallisten sähköntuotantoyritysten yhteinen tytäryhtiö ja aikaisemmin kaikesta tuotetusta ja maahantuodusta sähköstä aiheutuneiden kustannusten hallinnoija, ja kun tämä lisämaksu on osoitettava kokonaisuudessaan sellaisten markkinoita vastaamattomien kustannusten maksamiseen, joista kyseinen yhtiö on henkilökohtaisesti vastuussa, mistä on seurauksena se, että yhtiön saamilla summilla korvataan täysimääräisesti siirretylle kotimaiselle sähkölle aiheutunut rasite. Näin on myös silloin, kun kotimaisten sähköntuotantoyritysten on vastattava näistä kustannuksista ja kun olemassa olevien sopimusten johdosta jäsenvaltiossa tuotetun sähkön ostohinnan maksamisella, osinkojen maksamisella sellaisille eri kotimaisille sähköntuotantoyrityksille, joiden tytäryhtiö nimetty yhtiö on, tai jollain muulla keinoin, nimetty yhtiö on voinut siirtää edelleen lisämaksun muodostaman edun kokonaisuudessaan kotimaisille sähköntuotantoyrityksille.

EY 90 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä samalle toimenpiteelle siinä tilanteessa, jossa siirretystä sähköstä perityn maksun tuotto on osoitettu vain osittain markkinoita vastaamattomien kustannusten maksamiseen, eli kun nimetyn yhtiön perimällä summalla korvataan vain osittain siirretylle kotimaiselle sähkölle aiheutunut rasite.

(ks. 47 ja 57 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Vaikka yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b–d alakohdassa lueteltujen ehdottomien rekisteröinnin hylkäysperusteiden soveltamisalat ovat tietyiltä osin päällekkäisiä, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kukin asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa lueteltu rekisteröinnin hylkäysperuste on muista hylkäysperusteista riippumaton ja edellyttää erillistä tarkastelua. Lisäksi kyseisiä hylkäysperusteita on tulkittava niiden jokaisen taustalla oleva yleinen etu huomioon ottaen, ja kutakin hylkäysperustetta tarkasteltaessa huomioon otettava yleinen etu voi kuvastaa tai sen jopa on kuvastettava erilaisia huomioon otettavia seikkoja kyseessä olevan hylkäysperusteen mukaan.

Tältä osin asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan taustalla oleva yleinen etu on ilmiselvästi sama kuin tavaramerkin keskeinen tehtävä, joka on taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle, että tavaramerkillä varustetulla tavaralla tai palvelulla on tietty alkuperä, jolloin kuluttaja tai loppukäyttäjä voi tavaramerkin perusteella erottaa ilman sekaannusvaaraa tavaran tai palvelun muista tavaroista ja palveluista, joilla on toinen alkuperä.

Näin ollen tavaramerkin erottamiskykyä ei voida arvioida analysoimalla ainoastaan kyseisen merkin mainitun 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua kuvailevuutta tutkimatta lainkaan erikseen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua hylkäysperustetta. Jos tavaramerkkiä analysoidaan tällä tavalla, erityisesti se yleinen etu, jota mainitulla säännöksellä pyritään nimenomaisesti suojaamaan, eli sen takaaminen, että tavaramerkillä varustetulla tavaralla tai palvelulla on tietty alkuperä, jää näet ottamatta huomioon.

Vaikka kriteerillä, jonka mukaan kuvailevista osatekijöistä muodostuva tavaramerkki voi täyttää rekisteröinnin edellytykset, sikäli kuin kyseessä oleva sana on otettu yleiseen kielenkäyttöön ja se on saanut siinä itsenäisen merkityksen, on merkitystä asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa sovellettaessa, se ei kuitenkaan ole peruste, joka olisi otettava huomioon saman artiklan b alakohtaa tulkittaessa. Vaikka tällä kriteerillä voidaan estää se, että tavaramerkkiä käytetään kuvailemaan tavaroita tai palveluja, sen perusteella ei kuitenkaan voida selvittää, voiko merkki taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle, että sillä varustetulla tavaralla tai palvelulla on tietty alkuperä.

(ks. 54–56, 58, 59, 61 ja 62 kohta)
1)

Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut sijoittautumisvapautta ja palvelujen vapaata tarjoamista koskevien EY 43 ja EY 49 artiklan sekä Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen vastaavien artiklojen eli tämän sopimuksen 31 ja 36 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa järjestelmän, joka koskee ulkomailla toteutettujen teknologisten tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotoimintojen kustannusten vähentämistä ja joka on ankarampi kuin Espanjassa syntyneisiin kustannuksiin sovellettava järjestelmä, sellaisena kuin se on yhtiöverolain 35 §:n nojalla, sellaisena kuin tämä laki on muutettuna 5.3.2004 annetulla kuninkaan asetuksella 4/2004.
Asia C-331/06

K. D. Chuck

vastaan

Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank

(Rechtbank te Amsterdamin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Vanhuuseläke — Työntekijä, joka on jäsenvaltion kansalainen — Sosiaaliturvamaksut — Eri kaudet — Eri jäsenvaltiot — Vakuutuskausien laskeminen — Eläkehakemus — Asuinpaikka kolmannessa valtiossa”

Julkisasiamies J. Mazákin ratkaisuehdotus 16.1.2008 I - 1959

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 3.4.2008 I - 1975

Tuomion tiivistelmä

Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Vakuutus vanhuuden ja kuoleman varalta – Etuuksien laskeminen

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 10 artikla ja 48 artiklan 2 kohta)

Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 631/2004, 48 artiklan 2 kohdan mukaan sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jossa työntekijä, joka on jonkin jäsenvaltion kansalainen, viimeksi asui, on tämän työntekijän vanhuuseläkkeen laskennassa silloin, kun kyseinen työntekijä asuu eläkkeen maksamista koskevan hakemuksen jättämisajankohtana kolmannessa valtiossa, otettava huomioon jossakin muussa jäsenvaltiossa suoritetut työskentelykaudet samoin edellytyksin, kuin jos kyseinen työntekijä asuisi edelleen Euroopan yhteisön alueella.

Niistä käytännön menettelytavoista, joiden mukaisesti tällainen vanhuuseläke maksetaan, säädetään edelleen sen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä, jossa tämän eläkkeen maksamisesta vastaava laitos sijaitsee. Vaikka asetuksen N:o 1408/71 10 artiklassa annetaan täytäntöönpanokelpoinen oikeus vastaanottaa maksettava eläke missä tahansa yhteisön jäsenvaltiossa, ei asetukseen eikä yhteisön lainsäädäntöön yleensäkään sisälly säännöstä tai määräystä, jossa velvoitettaisiin jäsenvaltiot maksamaan eläkkeitä kolmansiin valtioihin.

(ks. 38 ja 39 kohta sekä tuomiolauselma)