Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Saggio 26 päivänä syyskuuta 2000. - Betriebsrat der bofrost* Josef H. Boquoi Deutschland West GmbH & Co. KG vastaan Bofrost* Josef H. Boquoi Deutschland West GmbH & Co. KG. - Ennakkoratkaisupyyntö: Landesarbeitsgericht Düsseldorf - Saksa. - Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivin 94/45/EY 11 artiklan 1 ja 2 kohta - Tiedot, jotka yrityksen on pyynnöstä asetettava käytettäviksi - Tiedot, joiden avulla on tarkoitus selvittää, käyttääkö jokin yritys määräysvaltaa yhteisönlaajuisessa yritysryhmässä. - Asia C-62/99.



Oikeustapauskokoelma 2001 sivu I-02579



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Tämä ennakkoratkaisumenettely koskee Landesarbeitsgericht Düsseldorfin (Saksa) yhteisöjen tuomioistuimelle esittämiä kysymyksiä sellaisen direktiivin tulkinnasta, josta yhteisöjen tuomioistuin ei ole aikaisemmin lausunut. Kyse on eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä 22 päivänä syyskuuta 1994 annetusta neuvoston direktiivistä 94/45/EY(1) (jäljempänä direktiivi). Kysymysten avulla pyritään selvittämään, onko yritysjohdon toimitettava yrityksen sisäisille työntekijöiden edustustoille pyynnöstä tietoja ja asiakirjoja, ennen kuin virallinen, direktiivissä tarkoitettu yritysneuvoston perustamista koskeva menettely on aloitettu, jos tietoja pyydetään nimenomaan tällaisen menettelyn aloittamiseksi yritysryhmässä, johon kyseinen yritys kuuluu.

Ennen kysymysten tarkastelemista on aiheellista perehtyä soveltuviin yhteisön säännöksiin ja kansalliseen lainsäädäntöön.

Asiaa koskevat yhteisön säännökset ja kansalliset säännökset

2 Direktiivin tavoitteena on sen 1 artiklan mukaan parantaa yhteisönlaajuisten yritysten ja yritysryhmien työntekijöiden oikeutta saada tietoa ja oikeutta tulla kuulluksi. Tätä tarkoitusta varten direktiivissä tarjotaan keinot perustaa yritysneuvostoja yhteisönlaajuisissa yrityksissä ja yritysryhmissä.

Direktiivin 2 artiklassa määritellään direktiivin subjektiivinen soveltamisala ja luetellaan yritystyypit, joissa eurooppalainen yritysneuvosto on perustettava, sekä menettelyyn osallistuvat toimijat. artiklan mukaan "direktiivissä tarkoitetaan:

a) 'yhteisönlaajuisella yrityksellä' yritystä, jolla on vähintään 1 000 työntekijää jäsenvaltioissa ja vähintään kahdessa eri jäsenvaltiossa kussakin vähintään 150 työntekijää;

b) 'yritysryhmällä' ryhmää, joka käsittää määräysvaltaa käyttävän yrityksen sekä määräysvallassa olevat yritykset;

c) 'yhteisönlaajuisella yritysryhmällä' yritysryhmää, joka täyttää seuraavat edellytykset:

- sillä on vähintään 1 000 työntekijää jäsenvaltioissa,

- se käsittää vähintään kaksi ryhmän jäsenyritystä eri jäsenvaltioissa

ja

- vähintään yksi ryhmän jäsenyritys työllistää vähintään 150 työntekijää jäsenvaltiossa ja vähintään toinen ryhmän jäsenyrityksistä työllistää vähintään 150 työntekijää toisessa jäsenvaltiossa;

d) 'työntekijöiden edustajilla' kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä tarkoitettuja työntekijöiden edustajia;

e) 'keskushallinnolla' yhteisönlaajuisen yrityksen tai, kun on kyse yhteisönlaajuisesta yritysryhmästä, määräysvaltaa käyttävän yrityksen ylintä johtoa".

Direktiivin 2 artiklan 1 alakohdan b alakohdassa mainittu "määräysvaltaa käyttävällä yrityksellä" tarkoitetaan sen 3 artiklan mukaan "yritystä, jolla on määräävä vaikutusvalta toiseen yritykseen eli 'määräysvallassa olevaan yritykseen' nähden, esimerkiksi omistuksen, rahoitukseen osallistumisen tai yrityksen sääntöjen perusteella" (1 kohta), ja täsmennetään, että "yrityksellä katsotaan olevan määräävä vaikutusvalta toisessa yrityksessä, jollei toisin todisteta, kun se suoraan tai välillisesti:

a) omistaa enemmistön kyseisen yrityksen merkitystä pääomasta

tai

b) hallitsee yritysten osakkeisiin perustuvan äänioikeuden enemmistön

tai

c) voi nimittää enemmän kuin puolet yrityksen hallinto-, johto- tai valvontaelimen jäsenistä".

Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan keskushallinto vastaa "eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottoon tarvittavien edellytysten ja keinojen luomisesta".

Keskushallinnon kanssa neuvotteluyhteistyötä tekee "erityinen neuvotteluryhmä". Siihen kuuluu vähintään kolme ja enintään 17 työntekijää, joiden on oltava sellaisista eri jäsenvaltioista, joissa yhteisönlaajuisella yrityksellä on sivuliikkeitä taikka jossa yhteisönlaajuisella yritysryhmällä on yrityksiä (5 artiklan 1 ja 2 kohta).

Direktiivin 11 artiklan mukaan lisäksi kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että "sen alueella sijaitseva, yhteisönlaajuisen yrityksen liikkeiden johto ja yhteisönlaajuisen yritysryhmän jäsenyritysten johto sekä niiden työntekijöiden edustajat tai tapauksen mukaan niiden työntekijät noudattavat - - direktiivissä säädettyjä velvoitteita riippumatta siitä, sijaitseeko keskushallinto sen alueella" (1 kohta). Jäsenvaltioiden on varmistettava, että "yritykset asettavat 2 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut työntekijöiden lukumäärää koskevat tiedot saataville niiden osapuolten pyynnöstä, joita - - direktiivin soveltaminen koskee".

3 Saksan liittotasavalta on saattanut direktiivin voimaan 28.10.1996 annetulla lailla Gesetz über Europäische Betriebsräte (eurooppalaisista yritysneuvostoista annettu laki; BGBl. 1996 I, s. 1548; jäljempänä Saksan laki).

Saksan lain 2 §:n 1 momentissa määritetään sen soveltamisala ja säädetään, että laki koskee yhteisönlaajuisia yrityksiä, joilla on kotipaikka Saksassa, sekä yritysryhmiä, joihin nähden määräysvaltaa käyttävä yritys sijaitsee Saksassa.

Saksan lain 5 §:llä saatettiin voimaan direktiivin 11 artikla, ja siinä säädetään nimenomaisesti tiedottamisvelvollisuudesta:

"1. Keskushallinnon on annettava työntekijöiden edustajille pyynnöstä tietoja keskimääräisestä työntekijämäärästä, työntekijöiden jakautumisesta eri valtioiden ja yritysten kesken sekä yrityksen tai yritysryhmän rakenteesta.

2. Yritysneuvosto tai yritysneuvostojen keskusneuvosto voi vedota edellä 1 momentissa sille myönnetyn oikeuden perustella laitoksen tai yrityksen paikallishallintoon; tämän on hankittava keskusjohdolta pyydettyihin selvityksiin vastaamiseksi tarvittavat tiedot ja asiakirjat."

Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset

4 Ennakkoratkaisupyynnön taustalla olevassa muutoksenhakumenettelyssä valittajana on bofrost* Josef H. Boquoi Deutschland West GmbH & Co. KG:n kotipaikka Straelen (Saksa) yritysneuvosto. Se oli toistuvasti vaatinut yritysjohdolta edellä mainitun Saksan lain 5 §:n nojalla tietoja yritysryhmän työntekijämääristä ja yritysrakenteista. Yritysjohto ei ollut toiminut vaaditulla tavalla ja lopulta kieltäytyi täysin toimittamasta näitä tietoja 9.1.1997 päivätyllä kirjeellään.

5 Yritysneuvosto saattoi tämän vuoksi asian 3.3.1998 jättämällään hakemuksella Arbeitsgericht Weselin käsiteltäväksi väittäen, että vastaajana olleen yrityksen velvollisuus oli "toimittamalla asiakirjoja ja asettamalla niitä saataville" antaa tietoja a) saksalaisen bofrost*-yrityksen yhteyksistä, joita tällä oli hallussaan tai osakkaidensa hallussa olevien osuuksien vuoksi muihin Euroopassa toimiviin yrityksiin ja erityisesti yrityksiin bofrost* J. H. Boquoi Deutschland Ost GmbH & Co. KG, bofrost* Dienstleitungs GmbH & Co. KG, spedbo Speditions GmbH & Co. KG, bofrost* Italia, bofrost* Espanja, bofrost* Itävalta, bofrost* Ranska, bofrost* Alankomaat, bofrost* Kreikka ja bofrost* Englanti, b) yritysten keskimääräisistä työntekijäluvuista, c) yritysrakenteesta, yritysten kotipaikasta ja toimivaltaisesta kaupparekisteristä, d) siitä, minkä maan lakia yrityksiin sovelletaan, ja e) yritysjohdosta ja sen nimittämiseen toimivaltaisista henkilöistä.

Yritysneuvosto väitti Saksan lain 5 §:n 1 momentin edellytysten täyttyneen ja saksalaisen bofrost*-yrityksen siis olevan 2 §:n 1 momentissa säädetyllä tavalla määräysvaltaa käyttävä yritys. Yritysneuvosto korosti etenkin, että osakasneuvoston puheenjohtajana Josef Boquoi käytti määräysvaltaa koko Euroopassa toimivien yritysten yhteisessä johtokunnassa,(2) joka koostui kussakin maassa sijaitsevien ryhmän yritysten johtohenkilöitä. Yritysneuvosto totesi myös Boquoin olevan enemmistöosakkaana Saksassa toimivissa yrityksissä.

Yrityksen mukaan taas sen asemaa määräysvaltaa käyttävänä yrityksenä muihin, toisissa jäsenvaltioissa sijaitseviin bofrost*-yrityksiin nähden ei ollut näytetty toteen ja ettei ollut mahdollista olettaa tällaisen määräysvallan olemassaoloa vetoamalla Saksan lain 6 §:n 2 momenttiin, koska bofrost*-yritysryhmä oli rakenteeltaan eräänlainen "tasa-arvoinen yhteenliittymä", jossa yhdelläkään yrityksellä ei ollut määräysvaltaa. Yritys jatkoi, ettei Boquoi ollut yhdessäkään bofrost*-yritysryhmän rajavastuuyhtiössä ja että se oli mukana ainoastaan kommandiittiyhtiöissä.

6 Arbeitsgericht hyväksyi 5.8.1998 antamallaan päätöksellä Saksan lain 5 artiklan nojalla yritysneuvoston tiedonsaantipyynnön. Sen mukaan oli osoitettu, että saksalaisella yrityksellä oli yritysryhmän muihin, ulkomailla sijaitseviin yrityksiin nähden määräysvaltaa ja siten myös vaikutusvaltaa.

7 Saksalainen bofrost*-yritys haki muutosta päätökseen Landesarbeitsgericht Düsseldorfiin 23.11.1998 jättämällään valituksella. Muutoksenhaussa asianosaiset ovat toistaneet aiemmat väitteensä ja niiden perustelut. Tuomioistuimen toinen jaosto suhtautui varauksellisesti yrityksen sisäisen työntekijöiden edustuston oikeuteen vaatia tietoja, kun yritysryhmän yhteisönlaajuisuutta ja yrityksen määräysvaltaa yritysryhmässä ei ollut osoitettu. Jaosto myös pohti sopivia keinoja saada selville seikat, joiden avulla voitaisiin arvioida saksalaisen yrityksen ja muiden bofrost*-yritysryhmään kuuluvien yritysten välisiä yhteyksiä.

8 Landesarbeitsgericht päätti näin ollen lykätä asian käsittelemistä ja pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta vastausta seuraaviin ennakkoratkaisukysymyksiin:

"a) Onko 22.9.1994 annetun neuvoston direktiivin 94/45/EY 11 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, että siinä säädetty tiedotusvaatimus on voimassa jo silloin, kun ei (vielä) ole varmaa, kuuluuko saman direktiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaiseen yritysryhmään direktiivin 3 artiklassa tarkoitettu määräysvaltaa käyttävä yritys?

b) Jos kysymykseen a vastataan myöntävästi, onko yritysneuvostolla direktiivin 94/45/EY 11 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla myös oikeus vaatia yritykseltä tietoja sen selvittämiseksi, onko saman direktiivin 3 artiklan 2 kohdan mukainen olettama syntynyt?

c) Onko yritysneuvostolla direktiivin 94/45/EY 11 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla myös oikeus vaatia asiakirjojen esittämistä saamiensa tietojen täsmentämiseksi ja tulkitsemiseksi?"

Aineelliset kysymykset

9 Kolmen kysymyksensä yhteydessä kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensinnäkin, onko direktiivin 11 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, että yritysryhmään kuuluvalla yrityksellä on velvollisuus toimittaa yrityksen sisäiselle työntekijöitä edustavalle elimelle tietoja omasta yritysrakenteestaan sekä yritysryhmän rakenteesta, vaikkei olisikaan varmaa, että kyseinen tiedonsaantipyynnön kohteena oleva yritys käyttää yhteisönlaajuisessa yritysryhmässä "määräysvaltaa" direktiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 3 artiklassa tarkoitetulla tavalla (ensimmäinen kysymys). Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, on pohdittava, onko yritysjohdon toimitettava myös tietoja, joista käy ilmi sen oma asema yritysryhmässä (toinen kysymys) sekä asiakirjoja, joissa pyydetyt tiedot on esitetty (kolmas kysymys).

10 Nyt tarkasteltavassa asiassa kiistellään Straelenissa sijaitsevan bofrost*-yrityksen yritysneuvoston oikeudesta pyytää ja myös saada yritysjohdolta tietoja ja asiakirjoja, jotka koskevat lähinnä a) saksalaisen bofrost*-yrityksen yhteyksiä muissa jäsenvaltioissa sijaitseviin yritysryhmän yrityksiin, b) näiden yritysten työntekijämääriä ja työsopimustyyppejä, c) yrityksiin sovellettavaa kansallista lainsäädäntöä, d) yritysten laillisia edustajia ja d) yritysten valvonta- ja johtoelimiä.

Asiassa on näin ollen pohdittava kahta kysymystä: sovelletaanko direktiiviä tällaisessa tilanteessa ja jos, niin millaiset oikeudet työntekijöiden edustajille on direktiivin mukaan annettava?

11 Direktiivi hyväksyttiin tunnetusti pitkien ja työläiden neuvottelujen jälkeen, koska tietyt jäsenvaltiot vastustivat sellaisten yhteisön säädösten antamista, jotka saattaisivat vaikuttaa kansalliseen ammattiyhdistyslainsäädäntöön ja yleisemmin työntekijöiden edustamista koskeviin säännöksiin. Direktiivin sisältö on suhteellisen suppea juuri tämän vastarinnan vuoksi.(3) Direktiivi koskee itse asiassa nimensä mukaisesti pelkästään työntekijöiden tiedotusmenettelyn perustamista sekä sellaisten eurooppalaisten yritysneuvostojen luomista, jotka muistuttavat joissain jäsenvaltioissa jo toimivia työntekijöiden edustustoja. Lisäksi kyse on ainoastaan monikansallisista yrityksistä eli niistä, joilla on suhteellisen merkittäviä sivuliikkeitä useissa jäsenvaltioissa, sekä useiden jäsenvaltioiden alueella toimivista yritysryhmistä.(4) Direktiivissä tyydytään säätämään yritysneuvostojen perustamismenettelystä eikä puututa niiden toimintaan, vaikka sen johdanto-osan 19. perustelukappaleissa ja sen liitteenä olevien toissijaisten määräysten 2 ja 3 kohdassa luetellaan yleisesti yritysneuvoston oikeudet, joihin kuuluvat oikeus saada tietoja ja oikeus osallistua osittain yrityksen sisäistä rakennetta ja yritysstrategioita koskevaan päätöksentekoon.

Direktiivin voimassaolevasta toisinnosta on helppo huomata, että siinä säädetään 2 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun "keskushallinnon" ja yhteisönlaajuisen yrityksen tai yritysryhmän hallintoelinten sekä toisaalta yrityksen tai yritysryhmän eri sivuliikkeiden työntekijöiden "erityisryhmien" välisistä oikeudellisista suhteista. Direktiivi ei näin ollen koske yhden ja saman sivuliikkeen johdon ja henkilöstön edustajien välisiä suhteita.

12 Nyt tarkasteltavassa asiassa on selvitettävä, että vaikka direktiivissä ei säädetä johdon ja työntekijöiden edustajien välisistä suhteista, myönnetäänkö siinä kuitenkin näille jälkimmäisille oikeus saada tietoja ja asiakirjoja, kun niiden tarkoituksena on perustaa eurooppalainen yritysneuvosto.

Yritysneuvosto on väittänyt sekä pääasiassa että yhteisöjen tuomioistuimessa esittämissään huomautuksissa, että ilman pyydettyjä tietoja työntekijöiden on mahdotonta aloittaa eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen johtava menettely.

Tähän näkökantaan voidaan kuitenkin yhtyä seuraavista syistä vain osittain.

13 Direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa säädetään, että juuri keskushallinto aloittaa neuvottelut "eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi" ja että se tekee tämän "omasta aloitteestaan tai vähintään kahden, kahdessa eri jäsenvaltiossa sijaitsevan yrityksen tai liikkeen vähintään sadan työntekijän tai heidän edustajiensa kirjallisesta pyynnöstä". Menettelyn käynnistämistapa on siis erilainen kuin nyt tarkasteltavassa asiassa, sillä kyseinen asia koskee Straelenissa toimivan bofrost*-yrityksen sisäisiä suhteita. Kun eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevat edellytykset ovat käsillä, perustamismenettelyssä on enää kaksi aloitteentekijää eli yhteisönlaajuisen yrityksen tai yritysryhmän keskushallinto, joka direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan "vastaa - - yritysneuvoston perustamiseen - - tarvittavien edellytysten ja keinojen luomisesta", ja "erityinen neuvotteluryhmä", johon kuuluu vähintään johon kuuluu vähintään kolme ja enintään 17 työntekijää, joiden on oltava sellaisista eri jäsenvaltioista, joissa yhteisönlaajuisella yrityksellä on sivuliikkeitä taikka jossa yhteisönlaajuisella yritysryhmällä on yrityksiä [5 artiklan 1 ja 2 kohta].(5)

14 Vaikka direktiivin soveltamisala ja kyseiseen menettelyyn osallistuvien oikeussubjektien määrä ovat rajallisia, on kuitenkin todettava, että jos direktiiviä tulkittaisiin sillä tavoin, ettei siinä myönnetä työntekijöiden edustajille, joita kuitenkin on kaikissa Euroopassa toimivissa yrityksissä, oikeutta saada tietoja eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista varten, tämä vaarantaisi direktiivin tehokkaan vaikutuksen ja olisi itse asiassa vastoin direktiivin tarkoitusta. Kun tietyn liikkeen työntekijät tekevät tällaisen aloitteen, jota yrityksen keskushallinto ei vielä ole tehnyt ja ennen kuin useisiin eri jäsenvaltioihin sijoittuneiden liikkeiden tai yritysten työntekijäryhmät ovat esittäneet virallisen pyynnön, tätä ei voida pitää direktiivin kannalta merkityksettömänä, sillä näin päädyttäisiin säätämään yleisestä kiellosta kerätä tietoja ja rajoitettaisiin jo alkuvaiheessa työntekijöille direktiivissä myönnettyä oikeutta perustaa eurooppalaisia yritysneuvostoja. Jos siis työntekijöiltä evättäisiin tällainen oikeus, käytännössä kiellettäisiin oikeus saada tutustua mihinkään tietoihin, ja tällainen kielto on selvästi vastoin direktiivin päämäärää, sillä näin rajoitettaisiin yhteisön sosiaalipolitiikan uuden keinon perusedellytyksiä. Nämä edellytykset ovat nimenomaan työntekijöiden oikeus tutustua tietoihin ja saada siten keinot osallistua yrityksen toimintaan.

15 Tällaista tulkintaa tukee myös direktiivin 11 artiklan sanamuoto, ja ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyytääkin yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan juri tätä artiklaa. Sen 2 kohdassa säädetään, että "jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset asettavat 2 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut työntekijöiden lukumäärää koskevat tiedot saataville niiden osapuolten pyynnöstä, joita - - direktiivin soveltaminen koskee". Jos pohditaan toisaalta tämän artiklan sanamuotoa, jossa mainitaan yleisesti säädöksen kohteena olevat henkilöt, ja toisaalta direktiivin päämäärää, jota on tarkasteltu myös edellä, ei ole epäilystäkään siitä, että ilmaisu "niiden osapuolten, joita direktiivin soveltaminen koskee" sisältää toisaalta kaikkien yritysten johtoelimet eikä näin ollen pelkästään direktiivin 2 artiklan e alakohdassa mainittuja keskushallintoja, sekä toisaalta työntekijöiden edustajistot. Näin ollen kyse ei ole pelkästään direktiivin 2 artiklan h alakohdassa mainituista erityisistä neuvotteluryhmistä. Yrityksellä on siis yleinen tiedotusvelvollisuus jo direktiivin 4 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaisen menettelyn valmisteluvaiheessa.

Tätä päätelmää tukee myös 11 artiklan 1 kohta, jossa säädetään yleisesti siitä, että yhteisönlaajuisen yrityksen liikkeiden johdon ja yhteisönlaajuisen yritysryhmän jäsenyritysten johdon sekä niiden työntekijöiden edustajien tai tapauksen mukaan niiden työntekijöiden on noudatettava "direktiivissä säädettyjä velvoitteita". Direktiivin henkilöllistä soveltamisalaa ei näin ollen voida rajata koskemaan pelkästään yritysneuvoston perustamista koskevan menettelyn alkuunpanijoita.

16 Ensimmäiseen kysymykseen on tästä syystä aiheellista vastata toteamalla, että direktiivissä ja etenkin sen 11 artiklan 2 kohdassa myönnetään työntekijöiden edustajille tiedonsaantioikeus ja asetetaan kaikille yrityksille velvollisuus yhteistyöhön. Velvollisuutta ei voida rajata koskemaan ainoastaan 2 artiklan 1 kohdan a, b ja c kohdassa tarkoitettuja yhteisönlaajuisia yrityksiä tai yritysryhmiä. Jos tiedonsaantipyynnön kohteena oleva yritys täyttää edellytykset sille, että sen voidaan katsoa olevan yritysryhmänsä sisällä määräävässä asemassa, kuten nyt tarkasteltavassa asiassa on tapahtunut, se on sitäkin velvoitetumpi toimittamaan työntekijöidensä edustuselimille tarvittavat tiedot eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi.(6)

17 On kuitenkin pohdittava, mihin tietoihin sellaiset työntekijöiden edustustot saavat tutustua, jotka edustavat työntekijöitään kotimaassa mutta eivät ole varsinaisina toimijoina eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisen yhteydessä. Onko siis toisin sanoen yrityksellä velvollisuus asettaa työntekijöiden saataville luottamuksellisia tietoja tai asiakirjoja myös eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista valmistelevassa vaiheessa? Tätä asiaa tiedustelee myös ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin toisen ja kolmannen kysymyksensä yhteydessä.

18 Jos pyydetyt tiedot ovat julkisia tai muullakin tavoin ammattiyhdistysten edustajien saatavilla, yrityksen velvollisuus asettaa ne työntekijöiden edustajien saataville on täysin kiistaton. Ongelmia syntyy sen sijaan luottamuksellisten tietojen yhteydessä.

Koska direktiivin mukainen menettely ei koske yritysjohdon ja yrityksen työntekijöiden, sellaisina kuin ne ovat juuri nyt tarkasteltavassa asiassa, välisiä ensimmäisiä yhteydenpitoja, katson, ettei yrityksellä ole tässä vaiheessa velvollisuutta toimittaa muita tietoja kuin niitä, joita ei kansallisen lainsäädännön mukaan pidetä luottamuksellisina, eli julkisia tietoja tai tietoja, joita ei kansallisen lain mukaan voida pitää salaisina.(7) Direktiivin 11 artiklan 2 kohdassakin täsmennetään, että "yritykset asettavat - - [pelkästään] 2 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut työntekijöiden lukumäärää koskevat tiedot saataville niiden osapuolten pyynnöstä, joita tämän direktiivin soveltaminen koskee", eli kyse on yleensä julkisina pidetyistä työntekijämäärää koskevista tiedoista, joiden perusteella voidaan arvioida, onko yritys tai yritysryhmä yhteisönlaajuinen. Yritysryhmien osalta ei ole selvää, missä määrin viittaus oikeuteen saada tietoja kaikissa ryhmän yrityksissä työskentelevien työntekijöiden kokonaismäärästä merkitsee myös oikeutta tutustua eri yritysten välisiä yhteyksiä koskeviin tietoihin. Nyt tarkasteltavassa asiassa bofrost*-yrityksen yritysneuvosto pyytää kuitenkin juuri näitä tietoja.(8) Direktiivin yleinen rakenne antaa mahdollisuuden yksilöidä yleisiä tietoja ja luottamuksellisina mahdollisesti pidettäviä tietoja, joita yritysjohdon on annettava aloitteentekijöille.

19 Tämä velvollisuus koskee kuitenkin eurooppalaisen yritysneuvoston perustamismenettelyä vasta valmisteltaessa ainoastaan tietoja, jotka ovat välttämättömiä tällaisen yritysneuvoston perustamiseksi eli pelkästään tietoja, joiden perusteella voidaan ensinnäkin arvioida, täyttääkö yritys ensinnäkin tietyt edellytykset, jotta sitä tai kuten nyt käsiteltävässä asiassa yritysryhmää, johon se kuuluu, voidaan pitää yhteisönlaajuisena. Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan a, b, ja c alakohdan mukaan nämä edellytykset ovat yritysten osalta runsas työntekijämäärä ja yrityksen sivuliikkeiden sijainti useissa valtiossa. Yritysryhmien osalta edellytyksinä ovat yritysten välinen side, ryhmän eri yritysten sijoittautuminen useiden valtioiden alueelle ja runsas työntekijämäärä. Toiseksi näin voidaan yksilöidä yritys, joka käyttää direktiivin 3 artiklassa tarkoitettua määräävää vaikutusvaltaa.

Työntekijämäärä ja toimipaikat ovat periaatteessa kaikkien saatavilla olevia julkisia tietoja. Ainoat tiedot, joita saatetaan pitää luottamuksellisina, koskevat yritysten välisiä yhteyksiä ja tarkemmin yritysten valtasuhteita ja sidoksia sekä yhden yrityksen vaikutusvaltaista asemaa muihin yritysryhmän yrityksiin nähden, ja näitä tietoja saatetaan myös kansallisessa lainsäädännössä pitää ei-julkisina.

Jos palataan vielä edellä esitettyihin huomioihin direktiivin päämäärästä, voidaan päätellä, että kyseistä säädöstä ja erityisesti sen 11 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä asetetaan joka tapauksessa kaikille yritysjohdoille velvollisuus ryhtyä yhteistyöhön jo henkilöstön edustajien alustavien yhteydenottojen seurauksena, jotta direktiivin tehokas täytäntöönpano on mahdollista. Sen täytyy näin ollen toimittaa kaikki asianmukaiset ja tarvittavat tiedot, jotta eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskeva menettely voidaan aloittaa. Jotta yrityksen toimintaa koskevat tiedot säilyisivät luottamuksellisina, yritysjohdon on, jos tällainen menettely on kansallisen menettelyn mukaan mahdollinen, toimitettava työntekijöille yleisiä tietoja yritysryhmän yksittäisten yritysten välisistä yhteyksistä ja siitä, onko jollain yrityksellä vaikutusvaltaa muihin yrityksiin nähden. Yrityksen on siis toimitettava tiedot, jotka riittävät eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevan menettelyn aloittamiseksi, mutta sen ei tarvitse julkistaa yksityiskohtaisempia tietoja ryhmän jäsenten välisistä yhteyksistä. Jos yritysjohto ilmoittaa ainoastaan, että sillä 2 artiklan 1 kohdan mukainen yhteys useisiin yrityksiin ja jos se nimeää yrityksen, joka käyttää määräävää vaikutusvaltaa, nämä tiedot riittävät, jotta asianomaisten eri yritysten työntekijät voivat aloittaa eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisen.

20 On kuitenkin mahdollista, että yritysjohto antaa virheellisiä tai liian yleisiä tietoja eli laiminlyö lainvastaisesti velvollisuuksiaan. Osapuolet voivat myös olla eri mieltä siitä, ovatko eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevat edellytykset täyttyneet vai eivät. Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten tehtävänä on näissä tilanteissa varmistaa, ettei yritys laiminlyö velvollisuuksiaan ja estä direktiivin moitteetonta soveltamista. Direktiivin 11 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos yhteisön lainsäädäntöä ei noudateta, jäsenvaltioiden on toteutettava "aiheelliset toimenpiteet", jotka ovat hallinnollisia tai oikeudellisia menettelyjä.

21 Nyt tarkasteltavassa asiassa kansallisella lainkäyttöelimellä on oltava keinot varmistaa, ovatko eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevat edellytykset täyttyneet, vaikka kyse olisikin ei-julkisista tiedoista. Sen on näin ollen kyettävä selvittämään, käyttääkö saksalainen bofrost*-yritys määräävää vaikutusvaltaa yritysryhmässä, johon se kuuluu, ja sen on tehtävä tämä siinä tapauksessa, että pyynnön esittäneet työntekijöiden edustajat eivät ole saaneet tietoonsa tarvittavia seikkoja. Tuomioistuimen on tämän jälkeen arvioitava tietojen luottamuksellisuutta ja käsiteltävä niitä sen mukaisesti.

22 Toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen syytä vastata, että direktiiviä ja erityisesti sen 11 artiklan 1 ja 2 kohtaa on sovellettava siten, että siinä annetaan yritysneuvostolle oikeus saada tietoja kyseisen yrityksen asemasta yhteisönlaajuisessa yritysryhmässä ja että siinä velvoitetaan yritysjohto lojaaliin yhteistyöhön työntekijöiden edustajien kanssa. Yrityksen asemaa koskevien yksityiskohtaisten tietojen toimittamatta jättämistä voidaan perustella ainoastaan sillä, että kyseiset tiedot ovat kansallisen lainsäädännön mukaan luottamuksellisia, ja tämä voidaan tehdä edellä kuvailluissa rajoissa.

23 Näin on etenkin asiakirjojen toimittamisen osalta, mikä onkin kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen kohteena. Vaikka työntekijöillä on alustavissa yhteydenotoissa oikeus tutustua asiakirjoihin, jotka eivät ole luottamuksellisia, työntekijöillä ei ole oikeutta vaatia salaisten asiakirjojen toimittamista. Yritysjohdon on kuitenkin pyrittävä korvaamaan salaisissa asiakirjoissa esiintyvien yksityiskohtaisten tietojen paljastamatta jättäminen lojaalilla yhteistyöllä, kuitenkin edellä mainituissa rajoissa.

Jos yritysjohto lainvastaisesti kieltäytyy yhteistyöstä, osapuolet voivat aina saattaa asian tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta direktiivin noudattaminen ja moitteeton soveltaminen varmistuu. Kansallisen tuomioistuimen on tällöin arvioitava kyseisten asiakirjojen luottamuksellisuutta ja käsiteltävä niitä sen mukaisesti.

Ratkaisuehdotus

24 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Landesarbeitsgericht Düsseldorfin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

1) Eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä 22 päivänä syyskuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/45/EY 11 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä asetettu velvollisuus toimittaa työntekijöiden edustajille tietoja, jotka ovat tarpeen eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi, ei koske pelkästään yrityksiä, joiden on osoitettu käyttävän määräysvaltaa yhteisönlaajuisessa yritysryhmässä direktiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti, vaan kaikkia yhteisön alueella sijaitsevia yrityksiä.

2) Direktiivissä työntekijöiden edustajille myönnetty oikeus saada tietoja yrityksestä koskee myös yleisiä tietoja, joiden perusteella voidaan päätellä, täyttääkö yritys edellytykset sille, että sen katsotaan käyttävän direktiivin 3 artiklan 2 kohdan mukaista 'määräävää vaikutusvaltaa' yritysryhmässä. Tämä oikeus ei kuitenkaan ulotu yksityiskohtaisempiin tietoihin, jotka ovat yrityksen toimipaikassa sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan luottamuksellisia.

3) Yritysjohdon on lisäksi toimitettava työntekijöiden edustajille asiakirjoja, jotka ovat tarpeen eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevan menettelyn aloittamiseksi, jollei näitä asiakirjoja pidetä sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan luottamuksellisina.

(1) - EYVL L 254, s. 64

(2) - Ennakkoratkaisupyyntöä koskevassa välipäätöksessä todetaan, että osakasneuvosto koostuu bofrost*-yritysten enemmistöosakkaista, ja se osallistuu bofrost*-ryhmän Eurooppa-johtokunnan kokouksiin neuvoa-antavana elimenä. Osakasneuvoston jäsenet esittävät niiden neuvonta- ja valvontavelvollisuuksien mukaisesti, joita heillä on yksittäisiä bofrost*-yrityksiä kohtaan bofrost*-ryhmän Eurooppa-johtokunnan kokouksissa mielipiteensä ehdotettujen toimenpiteiden kannattavuudesta, taloudellisuudesta, tarkoituksenmukaisuudesta ja laillisuudesta. Muista kuin tavanomaisista liiketoimista ja kaupallisista toimenpiteistä päätettäessä osakasneuvoston jäseniltä edellytetyn suostumuksen antaminen määräytyy analogisesti Handelsgesetzbuchin 164 §:n mukaisesti. Bofrost*-ryhmän Eurooppa-johtokunnan tehtävänä taas on määrittää bofrost*-yritysten liiketoiminnan päälinjat, joissa otetaan huomioon maakohtaiset erityispiirteet ja joiden tarkoituksena on bofrost*-tavaramerkin mahdollisimman yhtenäinen ja tehokas markkinoille saattaminen Euroopassa. Bofrost*-ryhmän Eurooppa-johtokunta koostuu eri valtioissa toimivien bofrost*-yritysten hallintoelinten jäsenistä, jotka on valittu maakohtaisten säännösten mukaisesti. Kullakin sopimuspuolella (eli kullakin sellaisella maalla, jossa bofrost*-yritykset toimivat) on yksi ääni. Jos yhtä sopimuspuolta edustavat useat henkilöt, he voivat käyttää äänioikeuttaan vain yhdessä. Päätökset tehdään yksimielisesti; jos yksimielisyyttä ei kuitenkaan saavuteta, asia on siirrettävä päätettäväksi myöhemmässä kokouksessa.

(3) - Ensimmäinen ehdotus direktiiviksi eurooppalaisen yrityksen yhtiömuodosta esitettiin 60-luvulla. Talous- ja sosiaalikomitean lausunto ehdotuksesta esitettiin vasta kahdeksan vuotta myöhemmin ja se oli kielteinen. Myös ehdotukset yhtiöverotuksen yhdenmukaistamista koskevaksi viidenneksi direktiiviksi, joka koskee myös yhtiömuotoja, tehtiin 80-luvulla. Direktiivi 94/45/EY hyväksyttiin vasta Maastrichtin sopimuksen liitteenä olevan sosiaalipolitiikkaa koskevan sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen. Tästä huolimatta esitys tehtiin vuonna 1991 ja sen seurauksena aloitettu lainsäädäntömenettely kesti kolme vuotta.

(4) - Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohta.

(5) - Direktiivissä viitataan sen sijaan kansallisiin säännöksiin siltä osin kuin on kyse erityisen neuvotteluryhmän jäsenten valinnasta ja nimeämisestä.

(6) - Direktiivin voimaan saattamiseksi annetun Saksan lain 2 §:n 1 momentin tulkinta, jonka mukaan direktiiviä sovellettaisiin ja se synnyttäisi näin ollen velvollisuuksia ei ainoastaan kaikille yrityksille, joiden kotipaikka on Saksan alueella, vaan myös yrityksille, jotka ovat sijoittautuneet Saksaan ja jotka ovat itse yhteisönlaajuisia tai joilla on määräävää vaikutusvaltaa yhteisönlaajuisiin yritysryhmiin nähden, rajoittaisi liikaa direktiivin soveltamisalaa ja saattaisi hyvin kyseenalaiseksi lain yhdenmukaisuuden direktiivin kanssa.

(7) - Vaikka direktiivissä ei nimenomaisesti aseteta yritykselle velvollisuutta toimittaa julkaisemattomia tietoja neuvottelujen ulkopuolisissa vaiheissa, tämä on pääteltävissä sen 8 artiklasta, jossa säädetään erityisen neuvotteluryhmän vaitiolovelvollisuudesta (1 kohta) ja jossa todetaan, että vaitiolovelvollisuudesta voidaan luopua ainoastaan tilanteessa, jossa tiedot ovat "luonteeltaan sellaisia, että ne objektiivisten perusteiden mukaan tuottaisivat merkittävää haittaa tai vahinkoa yrityksen toimivuudelle" (2 kohta).

(8) - Saksan lain 5 § vaikuttaa siltä, että siinä myönnetään työntekijöiden edustajille Saksassa muille myönnettävää laajempi oikeus, koska siinä säädetään, että keskushallinnon on toimitettava yritysten keskimääräisiä työntekijämääriä ja työntekijöiden jakautumista jäsenvaltioihin koskevien tietojen lisäksi tietoja yrityksistä ja sivuliikkeistä.