ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 165/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de grande instance de Lyon (Ranska) on esittänyt 19.2.2016 – Jean-Philippe Lahorgue v. Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux ”CNB”, Conseil des barreaux européens ”CCBE” ja Ordre des avocats du barreau de Luxembourg

(Asia C-99/16)

(2016/C 165/08)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de grande instance de Lyon

Pääasian asianosaiset

Hakija: Jean-Philippe Lahorgue

Vastapuolet: Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux ”CNB”, Conseil des barreaux européens ”CCBE” ja Ordre des avocats du barreau de Luxembourg

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kieltäytyminen luovuttamasta RPVA-reititintä (Réseau Privé Virtuel des Avocats, asianajajien yksityinen virtuaaliverkko) asianajajalle, joka on asianmukaisesti kirjattu jäsenvaltion asianajajayhteisöön, ainoastaan sillä perusteella, ettei häntä ole kirjattu sellaisen toisen jäsenvaltion asianajajayhteisöön, jossa hän haluaa harjoittaa asianajajan ammattia vapaana palveluntarjoajana, ristiriidassa direktiivin 77/249/EY (1) 4 artiklan kanssa sen takia, että kyse on syrjivästä toimenpiteestä, joka on omiaan rajoittamaan ammatin harjoittamista vapaana palveluntarjoajana?

(1) Asianajajien palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta 22.3.1977 annettu neuvoston direktiivi 77/249/ETY (EYVL L 78, s. 17).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 145/25

Kanne 17.2.2016 – Euroopan komissio v. Helleenien tasavalta

(Asia C-98/16)

(2016/C 145/31)

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: W. Roels ja D. Triantafyllou)

Vastaaja: Helleenien tasavalta

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— toteaa, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut SEUT 63 artiklan eikä ETA-sopimuksen 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on hyväksynyt ja pitänyt voimassa lainsäädännön, jonka mukaan testamenttilahjoituksiin, jotka on tehty voittoa tavoittelemattomille järjestöille, jotka ovat sijoittautuneet muihin EU:n/ETA:n jäsenvaltioihin, sovellettava alennettu perintöverokanta edellyttää vastavuoroisuutta

— velvoittaa Helleenien tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kreikan lainsäädännössä säädetään alemmasta verokannasta, kun on kyse testamenttilahjoituksista, jotka on tehty voittoa tavoittelemattomille oikeushenkilöille (hyväntekeväisyysjärjestöt jne.). Kyseistä alempaa kantaa ei kuitenkaan sovelleta testamenttilahjoituksiin, jotka on tehty vastaaville ulkomaisille oikeushenkilöille, paitsi jos kyseessä olevat valtiot myöntävät itse edullisemman kohtelun testamenttilahjoituksille, jotka on tehty kreikkalaisille voittoa tavoittelemattomille oikeushenkilöille (eli toisin sanoen vastavuoroisuusperiaatteen mukaisesti).

— Kyseinen lainsäädäntö merkitsee EU:n ja ETA:n muiden jäsenvaltioiden (voittoa tavoittelemattomien) oikeushenkilöiden syrjintää, mikä on rajoitus pääoman vapaaseen liikkuvuuteen (SEUT 63 artikla).

— Kyseinen rajoitus ei kuulu SEUT 65 artiklassa määrättyjen poikkeusten soveltamisalaan.

— Kyseinen rajoitus ei ole oikeutettavissa kansalliseen talousarvioon kohdistuvan rasitteen supistumisella, joka perustuu kansallisten voittoa tavoittelemattomien järjestöjen toimintaan (taloudellista argumenttia ei voida hyväksyä).
3)

Onko direktiivin 2006/54 14 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja direktiivin 2000/78 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 30 ja 47 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan kanssa tulkittava siten, ettei julkishallinnon virkamiehen irtisanominen ole perusteltu ja on sen vuoksi mainittujen säännösten vastainen, vain koska hallintoviranomainen ei ole tehnyt valintaa eikä soveltanut objektiivisia perusteita tai ei ole esittänyt syitä, miksi kyseinen henkilö on irtisanottu, mikäli tämä henkilö on hoitanut samanlaista virkaa kuin muut henkilöt, miehet ja naiset, ja irtisanominen tapahtui puolueettoman säännöksen nojalla?
1)

tilanteessa, jossa kolmannen maan kansalainen on otettu vastaanottodirektiivin 8 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdan nojalla säilöön ja hänellä on menettelydirektiivin (3) 9 artiklan nojalla oikeus jäädä jäsenvaltioon siihen asti, kunnes hänen turvapaikkahakemuksestaan on tehty päätös ensimmäisen asteen käsittelyssä, ja
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 270/13

Valitus, jonka The Royal County of Berkshire Polo Club Ltd on tehnyt 4.6.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-581/13, Royal County of Berkshire Polo Club v. EUIPO, 26.3.2015 antamasta tuomiosta

(Asia C-278/15 P)

(2016/C 270/17)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Royal County of Berkshire Polo Club Ltd (edustaja: J. Maitland-Walker, solicitor)

Muu osapuoli: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) jätti 14.1.2016 antamallaan määräyksellä valituksen tutkimatta.
1)

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) 4 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että ilmaisujen ”sopimuksen pääkohde” ja ”hinnan tai korvauksen riittävyyden” suhde ”vastineena toimitettaviin palveluihin ja tavaroihin” alaan kuuluu ehto, joka on otettu elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä ulkomaan valuutassa laadittuun luottosopimukseen ja jota ei ole kuluttajan kanssa erikseen neuvoteltu ja jonka perusteella velallisen on lyhennyksiä maksaessaan vastattava yksin ”valuuttariskistä” eli siitä mahdollisesta kielteisestä vaikutuksesta, joka aiheutuu valuutan vaihtokurssin vaihteluista johtuvasta, kuukausittain maksettavan lyhennyksen määrän noususta, joka velallisen on kannettava muussa kuin Romanian valuutassa laaditun luottosopimuksen tekemisen ja tämän sopimuksen perusteella suoritettavien lyhennysten maksamisen jälkeen?
1)

Onko eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen (2002/584/YOS) (1) 1 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että luovuttaminen rangaistuksen täytäntöönpanoa varten ei ole sallittua, jos on painavia perusteita katsoa, että säilöönoton olosuhteet ovat pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa sellaiset, että niillä loukataan asianomaisen henkilön perusoikeuksia ja yleisiä oikeusperiaatteita, sellaisina kuin ne on vahvistettu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa, vai onko sitä tulkittava siten, että täytäntöönpanovaltio voi tehdä tällaisissa tapauksissa päätöksen siitä, että luovuttamisen salliminen edellyttää säilöönoton olosuhteita koskevien sääntöjen noudattamista koskevaa vakuutusta, tai että sen on tehtävä tällainen päätös? Voiko täytäntöönpanojäsenvaltio esittää konkreettisia vähimmäisvaatimuksia, jotka vakuutuksen kohteena olevien säilöönoton olosuhteiden on täytettävä, tai onko sen esitettävä tällaisia vaatimuksia?
2)

Voidaanko Euroopan unionin oikeutta ja erityisesti SEU 4 artiklan 3 kohtaa, SEUT 325 artiklaa ja direktiiviä 2006/112/EY, joka velvoittaa jäsenvaltiot suojaamaan Euroopan unionin taloudellisia etuja tehokkain, varoittavin ja oikeasuhteisin seuraamuksin, yhdessä tarkasteltuina tulkita siten, että ne ovat esteenä sellaisen kansallisen säännöksen antamiselle, jonka nojalla syytettyä (oli tämä sitten johtaja, laillinen edustaja, verotukseen liittyviä toimia suorittamaan valtuutettu henkilö tai laittomaan tekoon osallinen) ei rankaista, mikäli hänen edustamansa oikeushenkilö on suorittanut arvonlisäveron ja siihen liittyvät hallinnolliset seuraamusmaksut myöhässä, huolimatta siitä, että verotarkastus on jo suoritettu ja on alettu valmistella rikosoikeudenkäyntiä, syytteeseen asettamista ja oikeudenkäyntiin liittyvän kuulemisen oikean ja asianmukaisen kulun varmistamista, kunhan pääkäsittelyä ei ole vielä julistettu aloitetuksi, sellaisessa järjestelmässä, jossa mainitulle johtajalle, lailliselle edustajalle tai heidän valtuuttamalleen henkilölle ja laittomaan tekoon osalliselle ei aseteta mitään muuta, edes hallinnollista, seuraamusta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 38/29

Kanne 12.11.2015 – Euroopan komissio v. Portugalin tasavalta

(Asia C-583/15)

(2016/C 038/42)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: P. Guerra e Andrade ja J. Hottiaux)

Vastaaja: Portugalin tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut maantieliikenteen harjoittajan ammatin harjoittamisen edellytyksiä koskevista yhteisistä säännöistä ja neuvoston direktiivin 96/26/EY kumoamisesta 21.10.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1071/2009 (1) 16 artiklan 1 ja 5 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan, koska se ei ole ottanut käyttöön muiden jäsenvaltioiden sähköisiin rekistereihin maantiekuljetusyrityksistä liitettävää omaa kansallista rekisteriä

— Portugalin tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Asetuksen N:o 1071/2009 16 artiklan 1 kohdan mukaan kunkin jäsenvaltion on ylläpidettävä kansallista sähköistä rekisteriä maantiekuljetusyrityksistä, joille toimivaltainen viranomainen on antanut luvan harjoittaa maantieliikenteen harjoittajan ammattia.

Mainitussa 1 kohdassa säädetään lisäksi, että rekisteriin sisältyviä tietoja, joista säädetään 16 artiklan 2 kohdassa, on käsiteltävä tätä tarkoitusta varten nimetyn viranomaisen valvonnassa. Tällaisten tietojen on oltava kaikkien kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten käytettävissä.

Portugalin valtion täydentävään viralliseen huomautukseen antamasta vastauksesta ilmenee, että Portugalin valtio ei ole vielä edes saavuttanut yhteisymmärrystä järjestelmään liittyvien kolmen kansallisen viranomaisen eli Autoridade Nacional de Segurança Rodoviárian (kansallinen liikenneturvallisuusviranomainen), Autoridade para as Condições do Trabalhon (työoloja valvova viranomainen) ja Direção-Geral da Administração da Justiçan (oikeushallintoviranomainen) välillä.

Sen lisäksi, ettei kansallista rekisteriä ole otettu käyttöön vaan kolme kansallista viranomaista pitää edelleen omia erillisiä rekisterejään, kyseessä olevat tiedot eivät ole Portugalin valtion toimivaltaisten viranomaisten käytettävissä.

Niinpä Portugalin valtio ei ole pannut asetuksen N:o 1071/2009 16 artiklan 1 kohtaa täytäntöön.

Asetuksen N:o 1071/2009 16 artiklan 5 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kansalliset sähköiset rekisterit on liitetty yhteen ja niihin on pääsy koko unionissa.

Koska Portugalin valtio ei ole edes ottanut käyttöön kansallista rekisteriä, se ei selvästikään ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä liittääkseen oman kansallisen rekisterinsä muihin kansallisiin rekistereihin.

Niinpä Portugalin valtio ei ole pannut asetuksen N:o 1071/2009 16 artiklan 5 kohtaa täytäntöön.

(1) EUVL L 300, s. 51
2)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen ei voida vastata ehdottoman myöntävästi vaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti on tarkasteltaessa tällaisen rajoituksen hyväksyttävyyttä sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 5–9 artiklan perusteella otettava huomioon yksittäistapauksen olosuhteet, mitkä näkökohdat on otettava huomioon tutkittaessa tapauskohtaisesti tällaisen rajoituksen hyväksyttävyyttä unionin tuomioistuimen asiassa C-540/08 antamassa tuomiossa edellytetyllä tavalla sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 5–9 artiklan säännösten perusteella, kun kyseessä on kuluttajahintojen korotusmahdollisuutta rajoittava säännös?
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 273 artiklaa, 2 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, 9 artiklan 1 kohtaa ja 14 artiklan 1 kohtaa, luettuina yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen kanssa, tulkittava siten, että jäsenvaltiolla on oltava oikeus käsitellä sitä, että tavarat, jotka luovutettiin verovelvolliselle verollisten tavaroiden luovutusten perusteella, tosiasiallisesti puuttuvat, saman henkilön myöhemmin suorittamina samojen tavaroiden vastikkeellisina luovutuksina, ilman että niiden vastaanottajaa on määritetty, jos sen tarkoituksena on arvonlisäveroa koskevien petosten estäminen?
1)

Onko neljännen liikennevakuutusdirektiivin (16.5.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/26/EY, (1) sellaisena kuin se on muutettuna 11.5.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2005/14/EY (2)) johdanto-osan 16 a perustelukappaleen ja 4 artiklan perusteella, kun huomioon otetaan 4 artiklan 4, 5 ja 8 kohta (jotka on saatettu osaksi Portugalin lainsäädäntöä 31.12.1985 annetun asetuksen 522/85, sellaisena kuin se on muutettuna 14.4.2003 annetulla asetuksella 72-A/2003, 43 §:llä), mahdollista nostaa kanne muussa valtiossa kuin siinä, jossa liikennevahinkoon liittyvä vahingonkorvauskanne on nostettu, toimivan vakuutuksenantajan edustajaa vastaan toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa otetun pakollisen liikennevakuutuksen perusteella?
5.

Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin vaatiessaan, että näyttö erottamiskykyiseksi tulemisesta käytössä on toimitettava jokaisen Euroopan unionin jäsenvaltion osalta, rikkoi avoimesti unionin tuomioistuimen asiassa Lindt antamaa oikeuskäytäntöä, jonka mukaan ”vaikka – – on totta, että tavaramerkin tuleminen käytössä erottamiskykyiseksi on osoitettava siinä osassa unionia, jossa sillä ei alun perin ollut erottamiskykyä, olisi kohtuutonta vaatia, että todisteet tällaisesta erottamiskykyiseksi tulemisesta pitäisi esittää kunkin jäsenvaltion osalta erikseen” (ks. tuomio 24.5.2012, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli v. SMHV, C-98/11 P, EU:C:2012:307, 62 kohta).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 381/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 3.9.2015 – Jean-Michel Adrien, Frédéric Baron, Catherine Blanchin, Marc Bouillaguet, Anne-Sophie Chalhoub, Denis D'Ersu, Laurent Gravière, Vincent Cador, Roland Moustache, Jean-Richard de la Tour, Anne Schneider, Bernard Stamm ja Éléonore von Bardeleben v. Premier ministre, Ministre des finances et des comptes publics ja Ministre de la décentralisation et de la fonction publique

(Asia C-466/15)

(2015/C 381/22)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Jean-Michel Adrien, Frédéric Baron, Catherine Blanchin, Marc Bouillaguet, Anne-Sophie Chalhoub, Denis D'Ersu, Laurent Gravière, Vincent Cador, Roland Moustache, Jean-Richard de la Tour, Anne Schneider, Bernard Stamm ja Éléonore von Bardeleben

Vastaaja: Premier ministre, Ministre des finances et des comptes publics ja Ministre de la décentralisation et de la fonction publique

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kansallinen säännöstö, jonka mukaan Euroopan unionin toimielimessä komennuksella oleva virkamies voi valita, keskeyttääkö hän komennuksensa ajaksi maksunsa kotijäsenvaltionsa eläkejärjestelmään, jolloin hänen tämän järjestelmän mukaisesti hankkimansa eläke lasketaan täysimääräisesti yhteen komennustehtävään liittyvien eläke-etujen kanssa, vai jatkaako hän maksujen maksamista, jolloin hänen kotijäsenvaltionsa eläkejärjestelmän mukaisesti hankkimansa eläke rajataan määrään, joka on tarpeen, jotta eläkkeiden kokonaismäärä, mukaan luettuna eläkejärjestelmän, johon komennustehtävä kuuluu, mukaisesti hankittu eläke, vastaa sitä eläkkeen määrää, jonka hän olisi saanut ilman komennusta, ristiriidassa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 45 artiklasta, luettuna yhdessä sen 48 artiklan ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklassa tarkoitetun vilpittömän yhteistyön periaatteen kanssa, johtuvien velvoitteiden kanssa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 354/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Raad van State (Belgia) on esittänyt 17.7.2015 – Hilde Orleans, Rudi Van Buel ja Marina Apers v. Vlaams Gewest, muuna osapuolena Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

(Asia C-387/15)

(2015/C 354/20)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Raad van State

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Hilde Orleans, Rudi Van Buel ja Marina Apers

Vastaaja: Vlaams Gewest

Muu osapuoli: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

Ennakkoratkaisukysymys

Alueellinen maankäyttösuunnitelma sisältää pakottavia kaavamääräyksiä, joissa vahvistetaan, että sellaisten alueiden kehittäminen (tarkemmin sanoen merisatamiin ja vesistöön kytköksissä olevia yrityksiä, logistiikkapuistoa, vesiväyläinfrastruktuuria ja liikenne- ja kuljetusinfrastruktuuria varten), joilla esiintyy luontoarvoja (luontotyypin levinneisyysalue tai sellaisen lajin elinalue, jolle on osoitettu erityisten suojelutoimien alue), jotka edistävät asiaan liittyvien erityisten suojelutoimien alueiden suojelutavoitteiden saavuttamista, on mahdollista vasta sen jälkeen, kun harvinaisten tai uhanalaisten kasvien ja/tai eläinlajien esiintymisalueille (jotka osoitetaan Natura 2000 -alueen sisältä) on toteutettu kestävä elinympäristö ja kun Flanderin hallitus on luonnonsuojeluasioissa toimivaltaisen Flanderin hallintoviranomaisen ennalta antaman lausunnon – jonka on oltava osa rakennuslupahakemusta edellä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi – jälkeen tehnyt päätöksen, jonka mukaan harvinaisten tai uhanalaisten kasvien ja/tai eläinlajien esiintymisalueiden kestävä toteuttaminen on onnistunut.

Voidaanko nämä kaavamääräykset ja niissä vahvistettu harvinaisten tai uhanalaisten kasvien ja/tai eläinlajien esiintymisalueen myönteinen kehittäminen ottaa huomioon luontotyyppidirektiivin (1) 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun mahdollisten merkittävien vaikutusten määrittämisen ja/tai asianmukaisen arvioinnin yhteydessä, vai voidaanko näitä kaavamääräyksiä pitää pelkästään luontotyyppidirektiivin 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuina ”korvaavina toimenpiteinä”, sikäli kuin tässä säännöksessä asetetut edellytykset täyttyvät?

(1) Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/43/ETY (EYVL L 206, s. 7).
3)

Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (ks. tuomio Gomez, C 342/01, EU:C:2004:160, 31 kohta; tuomio Dominguez, C 282/10, EU:C:2012:33, 47–50 kohta ja tuomio Neidel, C 337/10, EU:C:2012:263, 37 kohta) jäsenvaltiot voivat vapaasti myöntää lainsäädännössään työntekijälle direktiivin 2003/88 7 artiklalla taattua neljän viikon vähimmäisaikaa pidemmän lomaoikeuden tai lomakorvausoikeuden. Direktiivin 2003/88 7 artiklalla myönnetyillä oikeuksilla on myös välitön oikeusvaikutus (ks. tuomio Dominguez, C 282/10, EU:C:2012:33, 34–36 kohta ja tuomio Bollacke, C 118/13, EU:C:2014:1755, 28 kohta). Kun otetaan huomioon direktiivin 2003/88 7 artiklan tällainen tulkinta, aiheuttaako tilanne, jossa kansallinen lainsäätäjä myöntää tietylle henkilöryhmälle selvästi direktiivin kyseistä säännöstä laajemman lomakorvausoikeuden, sen, että direktiivin 2003/88 7 artiklan välittömän oikeusvaikutuksen vuoksi myös henkilöille, joilta on direktiivin vastaisesti evätty kansallisessa lainsäädännössä oikeus lomakorvaukseen, on myönnettävä tasoltaan selvästi direktiivin kyseisen säännöksen vaatimuksia laajempi, kansallisessa säännöksessä ainoastaan kyseiselle henkilöryhmälle myönnetty lomakorvausoikeus?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 354/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Raad van State (Belgia) on esittänyt 17.7.2015 – Denis Malcorps ym. v. Vlaams Gewest, muuna osapuolena Gemeentelijk Havenbedrijf van Antwerpen

(Asia C-388/15)

(2015/C 354/21)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Raad van State

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Denis Malcorps, Myriam Rijssens ja Guido Van De Walle

Vastaaja: Vlaams Gewest

Muu osapuoli: Gemeentelijk Havenbedrijf van Antwerpen

Ennakkoratkaisukysymys

Alueellinen maankäyttösuunnitelma sisältää pakottavia kaavamääräyksiä, joissa vahvistetaan, että sellaisten alueiden kehittäminen (tarkemmin sanoen merisatamiin ja vesistöön kytköksissä olevia yrityksiä, logistiikkapuistoa, vesiväyläinfrastruktuuria ja liikenne- ja kuljetusinfrastruktuuria varten), joilla esiintyy luontoarvoja (luontotyypin levinneisyysalue tai sellaisen lajin elinalue, jolle on osoitettu erityisten suojelutoimien alue), jotka edistävät asiaan liittyvien erityisten suojelutoimien alueiden suojelutavoitteiden saavuttamista, on mahdollista vasta sen jälkeen, kun harvinaisten tai uhanalaisten kasvien ja/tai eläinlajien esiintymisalueille (jotka osoitetaan Natura 2000 -alueen sisältä) on toteutettu kestävä elinympäristö ja kun Flanderin hallitus on luonnonsuojeluasioissa toimivaltaisen Flanderin hallintoviranomaisen ennalta antaman lausunnon – jonka on oltava osa rakennuslupahakemusta edellä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi – jälkeen tehnyt päätöksen, jonka mukaan harvinaisten tai uhanalaisten kasvien ja/tai eläinlajien esiintymisalueiden kestävä toteuttaminen on onnistunut.

Voidaanko nämä kaavamääräykset ja niissä vahvistettu harvinaisten tai uhanalaisten kasvien ja/tai eläinlajien esiintymisalueen myönteinen kehittäminen ottaa huomioon luontotyyppidirektiivin (1) 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun mahdollisten merkittävien vaikutusten määrittämisen ja/tai asianmukaisen arvioinnin yhteydessä, vai voidaanko näitä kaavamääräyksiä pitää pelkästään luontotyyppidirektiivin 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuina ”korvaavina toimenpiteinä”, sikäli kuin tässä säännöksessä asetetut edellytykset täyttyvät?

(1) Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/43/ETY (EYVL L 206, s. 7).