Mitä tulee maataloustukirahaston tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyyn, komission on neuvoston asetuksen N:o 1290/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä maksajavirastojen ja muiden elinten hyväksymisen sekä maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tilien tarkastamisen ja hyväksymisen osalta 21.6.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 885/2006 11 artiklassa tarkoitetussa ensimmäisessä tiedonannossa riittävän tarkasti ilmoitettava sen yksiköiden suorittamien tarkastusten kohde ja niissä todetut laiminlyönnit, koska näihin seikkoihin saatetaan myöhemmin vedota näyttönä siitä, että kansallisten viranomaisten tekemiä tarkastuksia tai niiden esittämiä lukuja voidaan vakavasti ja perustellusti epäillä, ja niillä saatetaan näin perustella siinä lopullisessa päätöksessä tehtyjä rahoituskorjauksia, jolla rahaston tukiosastosta maksettavat asianomaisen jäsenvaltion tietyt menot on jätetty unionin rahoituksen ulkopuolelle. Kuitenkin silloin, kun rahoituskorjauksen soveltamisen perusteena olevat sääntöjenvastaisuudet jatkuvat tarkastusten tuloksia koskevan kirjallisen tiedoksiannon jälkeen, komissiolla on oikeus ja myös velvollisuus ottaa huomioon tämä tilanne, kun se määrittelee kyseessä olevan rahoituskorjauksen kohteena olevan ajanjakson.

Vaikka maataloustukirahaston tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyssä asetuksen N:o 73/2009 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä asetuksen N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta annetun asetuksen N:o 1122/2009 33 ja 35 artiklasta ilmenee, että jäsenvaltiot voivat pätevästi käyttää sekä kaukokartoitustarkastuksia että paikan päällä suoritettavia tarkastuksia, paikalla suoritettavien tarkastusten käyttö on kuitenkin pakollista kaikilla lohkoilla, joilla kaukokartoituksen avulla ei voida todeta ilmoituksen paikkansapitävyyttä.

Vaikka asetuksessa N:o 1122/2009 ei mainita nimenomaisesti, että näiden kahden tarkastustavan on johdettava samankaltaisiin lopputuloksiin, tästä huolimatta kaukokartoitustarkastusten heikkouksia on paikattava paikalla suoritettavilla tarkastuksilla, jotta tukien myöntämisedellytysten noudattamisen tarkistamisen tehokkuus voidaan varmistaa. Täten, jos jompaakumpaa tarkastusmenetelmää käytettäessä ilmenee huomattavia eroja virheiden havainnoinnissa, kyse voi olla ainoastaan tilapäisestä tilanteesta, joka on korjattava riskitekijöiden huomioon ottamisen arvioinnilla siten, että ajan myötä virheprosentit muotoutuvat vastaavanlaisiksi tai ainakin lähenevät toisiaan. Näissä olosuhteissa virheprosenttien välisen eron jatkuvuus riippuen käytetystä tarkastusmenetelmästä on todiste vakavasta ja perustellusta epäilyksestä, joka komissiolle voi syntyä kansallisten viranomaisten rahastolle aiheutuvan riskin yksilöimiseksi käyttämästä menetelmästä, kun otetaan huomioon käytettyjen riskitekijöiden lukumäärä ja tarve arvioida ja ajantasaistaa niitä vuosittain.

(ks. 78, 79 ja 81 kohta)