ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
58.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Juzgado de lo Social no 1 de Córdoban esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/54/EY (uudelleen laadittu toisinto) 18 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat vapaasti valita keinot, joilla taataan, että kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvan sukupuolisyrjinnän uhreille tarjottu hyvitys tai korvaus on varoittava, kunhan direktiivin tavoitteen saavuttaminen turvataan. Artikla ei velvoita jäsenvaltioita säätämään – mutta ei myöskään estä niitä säätämästä – uhrille maksettavista rangaistusluonteisista vahingonkorvauksista. Se ei joka tapauksessa anna kansalliselle tuomioistuimelle mahdollisuutta määrätä tällaisia vahingonkorvauksia silloin, kun niistä ei säädetä kansallisessa lainsäädännössä. Jos jäsenvaltiot valitsevat rahallisen korvauksen, sen on varoittavuuden vaatimuksen täyttämiseksi oltava asianmukainen eli sen on oltava täysimääräinen, ja siinä on otettava asianmukaisesti huomioon vahingon kaikki osatekijät sekä miesten ja naisten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkauksen vakavuusaste. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistaa, että näin tapahtuu.
53.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Cour d’appel de Bruxellesin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18.12.1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY 17 artikla ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan kauppaedustajalla on sopimuksen lakkaamisen jälkeen oikeus asiakaskuntahyvitykseen, jonka määrä ei voi ylittää yhden vuoden palkkioiden määrää, sekä vahingonkorvaukseen, jos tämän hyvityksen määrä ei kata tosiasiallisesti aiheutunutta vahinkoa kokonaisuudessaan. Direktiivin 86/653 17 artiklan 2 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että siinä edellytetään asiakaskuntahyvitystä täydentävän vahingonkorvauksen myöntämiseksi sitä, että on aiheutunut muuta kuin tällä hyvityksellä korvattavaa vahinkoa, mutta ei päämiehen tekemää sopimusrikkomusta tai sopimukseen perustumatonta vahinkoa aiheuttavaa virhettä, joka on syy-yhteydessä vaadittuun vahingonkorvaukseen.
68.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunal du travail de Bruxellesin ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: SEU 4 artiklan 3 kohta luettuna yhdessä Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta ja komission virkamiehiin väliaikaisesti sovellettavista erityistoimenpiteistä 29.2.1968 annetulla neuvoston asetuksella (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68, sellaisena kuin se on muutettuna 24.11.2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU, Euratom) N:o 1080/2010, vahvistettujen Euroopan yhteisön virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen kanssa on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan eläkettä, johon palkatulla työntekijällä on tämän jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti maksamiensa maksujen perusteella oikeus, alennetaan tai se evätään silloin, kun tämän työntekijän kyseisessä jäsenvaltiossa tekemän työuran ja samassa jäsenvaltiossa unionin virkamiehenä tekemän työuran yhteenlaskettu pituus ylittää huomioon otettavan työuran enimmäiskeston, siltä osin kuin tällainen alennus on unionin maksaman eläkkeen määrää osoittavan suhdeluvun laskentamenetelmän vuoksi suurempi kuin alennus, jota olisi sovellettu, jos kyseinen työntekijä olisi suorittanut koko työuransa palkattuna työntekijänä kyseisessä jäsenvaltiossa.
77.

Kun tämä on todettu, sellaiseksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksiin annettavaksi vastaukseksi, joka olisi sille hyödyllinen ja joka olisi johdonmukainen direktiivin 93/13 tarkoituksen kanssa, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut tätä direktiiviä, ei riitä pelkkä toteamus, että pääasiassa kyseessä oleva lainsäädäntö on lähtökohtaisesti yhteensoveltuva direktiivin 93/13 kanssa. On päinvastoin välttämätöntä esittää muutamia varaumia, jotka ovat suurelta osin johdettavissa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä. On nimittäin painotettava – ja samalla täsmennettävä – velvollisuuksia, joita on sekä notaareilla että kansallisilla tuomioistuimilla, kun otetaan huomioon kuluttajansuojaa koskeva nimenomainen tavoite, johon direktiivillä 93/13 pyritään, ja laajemmin vaatimukset, jotka johtuvat perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitetusta oikeudesta tehokkaaseen oikeussuojaan.
15.

VwVfG:n 44 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Hallintotoimi on pätemätön, jos sen yhteydessä on tehty erityisen vakava virhe ja jos virhe on ilmeinen, kun kaikkia asiassa huomioon otettavia seikkoja arvioidaan kohtuudella. 2. Hallintotointa on pidettävä edellä 1 kohdassa mainittujen edellytysten täyttymisestä riippumatta pätemättömänä, jos 1) se on tehty kirjallisesti tai sähköisesti siten, että sen perusteella ei voida yksilöidä viranomaista, joka sen on tehnyt 2) se voidaan lain mukaan tehdä ainoastaan luovuttamalla asiakirja, mutta se ei täytä tätä muotovaatimusta 3) viranomainen on tehnyt sen 3 §:n 1 momentin 1 kohdassa määritellyn toimivaltansa ylittäen ja ilman, että sillä on ollut tähän valtuutusta 4) sen täytäntöönpano on konkreettisesti mahdotonta 5) siinä vaaditaan sellaisen lainvastaisen teon toteuttamista, jota on pidettävä rikoksena tai josta seuraa sakko 6) se on hyvien tapojen vastainen. 7) – –”
121.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesfinanzhofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Holdingyhtiölle, joka osallistuu suoraan tai välillisesti tytäryhtiöidensä hallinnointiin, aiheutuvilla pääomaa koskeviin liiketoimiin liittyvillä kuluilla on suora ja välitön yhteys kyseisen holdingyhtiön koko taloudelliseen toimintaan. Ostoihin sisältyvää arvonlisäveroa ei siten ole jaettava sen mukaan, liittyvätkö kulut yhtiön taloudelliseen toimintaan vai muuhun kuin taloudelliseen toimintaan. Jos holdingyhtiö toteuttaa sekä arvonlisäverollisia liiketoimia että arvonlisäverosta vapautettuja liiketoimia, ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeus lasketaan suhdelukuun perustuvan menetelmän mukaisesti, sellaisena kuin se on määritelty jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 5 kohdassa. 2) Direktiivin 77/388 4 artiklan 4 kohdan toinen alakohta on esteenä sille, että jäsenvaltio kyseisessä säännöksessä annettua toimivaltaa käyttäessään asettaa arvonlisäveroryhmän muodostamisen edellytykseksi sen, että kaikki ryhmän jäsenet ovat oikeushenkilöitä, paitsi jos tämä edellytys voidaan perustella väärinkäytösten estämisellä taikka veropetosten tai veronkierron ehkäisemisellä unionin oikeutta ja erityisesti verotuksen neutraalisuuden periaatetta noudattaen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava. Kansallisen lainsäädäntö, jonka mukaan direktiivin 77/388 4 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetut läheiset rahoitukselliset, taloudelliset ja hallinnolliset suhteet toteutuvat vain, jos arvonlisäveroryhmän jäsenet ovat keskenään hierarkkisessa suhteessa, voi olla tämän artiklan mukainen edellyttäen, että se on väärinkäytösten estämistä ja veropetosten ja veronkierron ehkäisemistä koskeviin tavoitteisiin nähden tarpeellinen ja oikeasuhteinen ja että unionin oikeutta ja erityisesti verotuksen neutraalisuuden periaatetta noudatetaan, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava. 3) Verovelvollinen ei voi vedota suoraan direktiivin 77/388 4 artiklan 4 kohdan toiseen alakohtaan. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tulkittava kansallista lainsäädäntöään mahdollisimman pitkälle direktiivin 77/388 säännösten mukaisesti.
47.

Tässä yhteydessä on todettava, että voimassa olevan lainsäädännön mukaan jäsenyys on pätevä vasta sitten, kun CNPAS on rekisteröinyt sen. Ennen rekisteröintiä jäsenyys ei ole pätevä eikä henkilön myöskään oleteta kuuluvan johonkin tiettyyn rahastoon. On myös korostettava, ettei johonkin tiettyyn yksityiseen eläkerahastoon liittynyt henkilö, jonka CNPAS on rekisteröinyt kyseisen rahaston jäseneksi, voi muuttaa jäsenyyttään ensimmäisten kahden vuoden aikana ilman merkittäviä kustannuksia, mikä tietyllä tavalla vahvistaa jäsenyyden tulevaisuuden kannalta.
28.

On kuitenkin korostettava yhtäältä, että näillä säännöksillä on eri tavoitteet ja niillä on tarkoitus suojata eri etuja. Siltä osin kuin on kyse direktiivin 2008/95 3 artiklan 1 kohdan c alakohdasta [ja asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdasta], vakiintuneessa oikeuskäytännössä on täsmennetty, että tämän säännöksen taustalla olevan yleisen edun mukaista on taata, että niiden tavaroiden tai palvelujen, joita varten rekisteröintiä tavaramerkiksi haetaan, yhtä tai useampaa ominaisuutta kuvaavia merkkejä voivat vapaasti käyttää kaikki talouden toimijat, jotka tarjoavat tällaisia tavaroita tai palveluja. ( 21 ) Saman direktiivin 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan (ja asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan) taustalla oleva yleinen etu on sitä vastoin sama kuin tavaramerkin keskeinen tehtävä, joka on taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle, että tavaramerkillä varustetulla tavaralla tai palvelulla on tietty alkuperä, jolloin kuluttaja tai loppukäyttäjä voi tavaramerkin perusteella erottaa ilman sekaannusvaaraa tavaran tai palvelun muista tavaroista ja palveluista, joilla on toinen alkuperä. ( 22 ) Direktiivin 2008/95 4 artiklan 1 kohdassa (sekä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdassa) säädetyt rekisteröinnin esteet puolestaan koskevat sellaisia tapauksia, joissa merkiltä puuttuu uutuus, koska tästä aiheutuisi sekaannusvaara aikaisempien tavaramerkkien kanssa. Vaikka nämä rekisteröinnin esteet ovatkin selvässä yhteydessä tavaramerkin alkuperätehtävään, ( 23 ) kyseisten esteiden olennaisena tarkoituksena on suojata haetun merkin kanssa ristiriidassa olevien aikaisempien tavaramerkkien haltijoiden omia etuja, mikä käy ilmi etenkin siitä, että nämä esteet tutkitaan ainoastaan väitteen perusteella, kun taas ehdottomat rekisteröinnin esteet tutkitaan viran puolesta. ( 24 )
2.

Sen vuoksi on selvitettävä, onko tällainen lahjavero yhteensopiva maksuttoman jakamisen periaatteen kanssa. Siinä tapauksessa, ettei lahjavero ole yhteensopiva tämän periaatteen kanssa, on myös otettava kantaa siihen, onko silti sallittua ainakin se, että maksulla kerätään määrä, joka on vähemmän kuin 10 prosenttia jäsenvaltion jakamien kaikkien päästöoikeuksien arvosta, kun otetaan huomioon, ettei jäsenvaltioiden tarvitse jakaa ilmaiseksi enempää kuin 90 prosenttia päästöoikeuksista. Komission osallistumisella kansallisen jakosuunnitelman vahvistamiseen on tässä yhteydessä keskeinen merkitys.
16.

Tässä yhteydessä on muistettava, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklasta ilmenee, että muutoksenhaun perusteiden on perustuttava unionin yleisen tuomioistuimen oikeudenkäynnissä esitettyihin perusteluihin. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdassa määrätään lisäksi, että asianosainen ei voi esittää ensimmäistä kertaa vasta unionin tuomioistuimessa perustetta, johon se ei ole unionin yleisessä tuomioistuimessa vedonnut, koska asianosaisella olisi muutoin oikeus laajentaa unionin tuomioistuimessa, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, kannettaan unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden. Tällainen peruste on siis jätettävä tutkimatta valitusasteessa. ( 11 )
7.

Asetuksen N:o 1007/2009 3 artiklan mukaan hyljetuotteiden markkinoille saattamiseen sovelletaan seuraavia edellytyksiä: ”1. Hyljetuotteiden saattaminen markkinoille on sallittua ainoastaan silloin, kun hyljetuotteet ovat peräisin inuiittiyhteisöjen ja muiden alkuperäisyhteisöjen toimeentulonsa edistämiseksi harjoittamasta perinteisestä hylkeenpyynnistä. Näitä edellytyksiä sovelletaan tuontituotteiden osalta maahantuontihetkellä tai -paikassa. 2. Poiketen 1 kohdasta: a) hyljetuotteiden tuonti on sallittua myös silloin, kun se on luonteeltaan satunnaista ja kun siinä on kyse ainoastaan matkailijoiden tai heidän perheidensä henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetuista tavaroista. Tavaroiden luonteen ja määrän on oltava sellainen, ettei tavaroita voida katsoa tuotavan kaupallisiin tarkoituksiin; b) myös sellaisten hyljetuotteiden markkinoille saattaminen on sallittua, jotka on saatu sellaisen pyynnin sivutuotteena, jota säännellään kansallisessa lainsäädännössä ja joka suoritetaan ainoastaan merellisten luonnonvarojen kestävän hallinnoinnin vuoksi. Tällainen markkinoille saattaminen on sallittua ainoastaan, jos se on voittoa tavoittelematonta. Hyljetuotteiden luonteen ja määrän on oltava sellainen, ettei tuotteita voida katsoa saatettavan markkinoille kaupallisiin tarkoituksiin. Tämän kohdan soveltaminen ei saa vaarantaa tämän asetuksen tavoitteen saavuttamista. 3. Komissio laatii – – hallintomenettelyn mukaisesti tekniset ohjeet, joihin sisältyy suuntaa-antava luettelo yhdistetyn nimikkeistön koodeista, jotka voivat kattaa tämän artiklan mukaiset hyljetuotteet. 4. Tämän artiklan täytäntöönpanemiseksi toteutettavat toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä sitä, hyväksytään – – valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän artiklan 3 kohdan soveltamista.”
20.

Vaikka tämä lähestymistapa, jota komissio kehottaa tässä tapauksessa noudattamaan, olisikin oikeutettu ja suotava, se on kuitenkin yhtäältä sovitettava yhteen oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan ainoastaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää niiden kysymysten kohde ja sisältö, jotka se aikoo unionin tuomioistuimelle esittää. ( 9 ) Toisaalta sen on oltava yhdenmukainen myös ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitseman muun oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan tuomioistuin, jonka ratkaisuihin ei kansallisen lainsäädännön mukaan saada hakea muutosta, ei ole velvollinen esittämään säännönmukaisesti unionin tuomioistuimelle kysymyksiä unionin oikeuden säännöksestä tai määräyksestä, jota sen on sovellettava sen käsiteltäväksi saatettuun oikeusriitaan, jos unionin tuomioistuin on vakiintuneessa oikeuskäytännössään jo ratkaissut kyseisen oikeuskysymyksen tai jos se, miten unionin oikeutta on sovellettava, on niin ilmeistä, ettei tästä ole mitään perusteltua epäilystä. ( 10 )
36.

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kuvauksen mukaan vakiokantajärjestelmällä on tarkoitus antaa palkkatukea kotimaisille työnantajille, jotka joutuvat palkkaamaan ulkomailta sellaista erityisasiantuntemusta omaavia työntekijöitä, jota Alankomaiden työmarkkinoilla ei ole saatavilla. Järjestelmään on myöhemmin lisätty 150 kilometrin vaatimus, jotta vakiokantajärjestelmän soveltaminen estetään tapauksissa, joissa ulkomailla asuva työntekijä voi matkustaa päivittäin kotoaan työpaikalle Alankomaihin ja takaisin ja hänelle aiheutuu siten ainoastaan vähäisiä ulkomaankuluja tai niitä ei aiheudu. Alankomaiden lainsäätäjä on näin pyrkinyt myös estämään kotimaisten ja ulkomaisten työntekijöiden välisen kilpailun vääristymisen rajaseudulla. Alankomaiden kuningaskunta on lisäksi todennut, että rajan läheisyydessä sijaitsevat alankomaalaiset työnantajat ovat suosineet ulkomaisia työntekijöitä, koska ne ovat voineet maksaa heille pienempää palkkaa kuin kotimaisille työntekijöille vakiokantajärjestelmään sisältyvän verotuksellisen edun ansiosta.
6.

Knoll International SpA ( 6 ) on Italian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka kuuluu kansainväliseen Knoll-konserniin, jonka emoyhtiö on Pennsylvaniaan (Yhdysvallat) sijoittautunut Knoll Inc. ( 7 ) Knoll-konserni valmistaa ja myy maailmanlaajuisesti huonekaluja ja erityisesti Marcel Breuerin ja Ludwig Mies van der Rohen suunnittelemia huonekaluja, joilla on taideteollisten teosten tekijänoikeudellinen suoja. Knoll International on tekijänoikeuden nojalla Marcel Breuerin suunnittelemien huonekalujen yksinomaisten käyttöoikeuksien haltija, ja sillä on valtuudet esittää Knollin hallussa oleviin tekijänoikeuksiin perustuvia vaatimuksia Ludwig Mies van der Rohen huonekaluista.
2.

Tässä ennakkoratkaisumenettelyssä on selvitettävä, onko maakaasun kokeiluluonteinen tuotanto koeporausten yhteydessä ”maakaasun kaupallista tuotantoa”, josta on raja-arvon ylittyessä tehtävä ympäristövaikutusten arviointi. Lisäksi on tarkasteltava, miten kyseistä raja-arvoa on sovellettava, toisin sanoen erityisesti sitä, onko tässä yhteydessä otettava huomioon muita porauksia ja hankkeita, ja jos on, mitä niistä.
61.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Verwaltungsgericht Frankfurt am Mainin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Toimivaltainen valvontaviranomainen voi vedota salassapitovelvollisuuteen, joka velvoittaa sitä unionin oikeuden ja erityisesti rahoitusvälineiden markkinoista sekä neuvoston direktiivien 85/611/ETY ja 93/6/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 93/22/ETY kumoamisesta 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY 54 artiklan 1 kohdassa säädetyn salassapitovelvollisuuden nojalla, sellaista henkilöä vastaan, joka on pyytänyt siltä lupaa saada tutustua tietyn, nyttemmin maksukyvyttömyyden vuoksi puretun pakkoselvitystilassa olevan sijoituspalveluyrityksen tietoihin, vaikka kyseisen yhtiön pääasiallinen liiketoimintamalli perustui laajaan petokseen, jossa tietoisena tarkoituksena oli sijoittajien pettäminen, ja vaikka useat kyseisen yhtiön vastuuhenkilöt on tuomittu lainvoimaisella tuomiolla usean vuoden vapausrangaistuksiin. Joka tapauksessa silloin, kun sijoituspalveluyritys on asetettu konkurssiin tai pakkoselvitystilaan, luottamuksellisia tietoja, jotka eivät koske kolmansia osapuolia, voidaan ilmaista direktiivin 2004/39 54 artiklan 2 kohdan nojalla vain siviili- tai kauppaoikeudellisissa menettelyissä ja sillä edellytyksellä, että se on tarpeen menettelyn toteuttamiseksi. Näitä luottamuksellisia tietoja ei voida ilmaista käytettäväksi sellaisen myöhemmän erillisen kanteen yhteydessä, joka ei kuulu vireillä olevaan siviili- tai kauppaoikeudelliseen menettelyyn.
45.

Itsenäisen ammatinharjoittajan on lisäksi vastattava liiketoimintansa kaupallisista ja rahoituksellisista riskeistä, kun taas työntekijä ei tavanomaisesti vastaa tällaisista riskeistä, koska hänellä on oikeus saada korvaus työstään liiketoiminnan tuloksesta riippumatta. ( 19 ) Työnantaja on lähtökohtaisesti vastuussa ulkopuolisille toimista, joita sen työntekijät palvelussuhteessa tekevät. Itsenäiseen ammatinharjoittajaan kohdistuvilla suuremmilla riskeillä ja vastuilla on toisaalta tarkoitus kompensoida sitä, että heillä on mahdollisuus saada itselleen kaikki liiketoiminnan voitot.
61.

Kansalaisilla on lisäksi oikeus kannella komissiolle siitä, että jäsenvaltio on rikkonut unionin oikeutta, vaikka kyseistä kansalaisten oikeutta ei sääntelekään yksittäinen säädös. Toisaalta on kiistatonta, että yksityisillä ei ole oikeutta nostaa kumoamiskannetta siitä, että komissio on kieltäytynyt aloittamasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa menettelyä jäsenvaltiota vastaan. ( 69 ) Jos kantelija katsoo, että komissio on syyllistynyt huonoon hallintoon kantelua käsitellessään, kantelija voi saattaa asian oikeusasiamiehen käsiteltäväksi. ( 70 )
38.

Heti alkuun on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus saada takaisin sellaiset verot tai maksut, jotka jäsenvaltio on kantanut unionin oikeuden vastaisesti, seuraa niistä oikeuksista, joita yksityisille on annettu unionin oikeussäännöillä, joilla tällaiset verot tai maksut kielletään, ja täydentää näitä oikeuksia. Jäsenvaltiolla on siten lähtökohtaisesti velvollisuus palauttaa unionin oikeuden vastaisesti kannetut verot. ( 7 ) Lisäksi silloin, kun jäsenvaltio on kantanut veroja tai maksuja unionin oikeuden vastaisesti, yksityisillä on oikeus saada takaisin paitsi täten kannettu vero tai maksu myös siihen liittyvät korot veron tai maksun maksamisajankohdasta laskettuina. ( 8 )
116.

Edellä olevan perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Consiglio di Staton esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Julkisia tavarahankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 11.12.2007 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2007/66/EY, 2 d artiklan 4 kohtaa on, kun sitä tarkastellaan yhdessä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin koskevan periaatteen kanssa, tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio antaa muutoksenhakumenettelystä vastaavalle elimelle vapauden arvioida, miltä osin hankintailmoitusta Euroopan unionin virallisessa lehdessä ennalta julkaisematta tehty sopimus on todettava pätemättömäksi, jos kyseinen elin toteaa, että huolimatta ilmoituksen, jossa ilmaistaan hankintaviranomaisen aikomus tehdä sopimus, julkaisemisesta Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja siitä, että 10 päivän vähimmäisodotusaikaa hankintapäätöksen ja sopimuksen allekirjoittamisen välillä on noudatettu, hankintaviranomainen on rikkonut tahallisesti ja harkitusti julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan Parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18/EY mukaisia julkisuutta ja kilpailuttamista koskevia sääntöjä.
26.

Tämän lisäksi 65 artiklaa on poikkeuksena arvonlisäverodirektiivin 63 artiklan perussäännöstä tulkittava vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suppeasti. ( 8 ) Arvonlisäverodirektiivin 62 artiklan 1 kohdan mukaan verottajan verosaatavan syntymisen oikeudelliset edellytykset täyttyvät nimittäin vasta verotettavan tapahtuman johdosta. Tästä seuraa, että verosaatava voi syntyä samanaikaisesti verotettavan tapahtuman kanssa tai sen jälkeen, mutta lähtökohtaisesti ei sitä ennen. ( 9 ) Tässä asiassa huomioon otettava arvonlisäverodirektiivin 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen verotettava tapahtuma on kuitenkin toteutunut vain silloin, kun tavaroiden luovutus on tapahtunut. Kun arvonlisäverodirektiivin 65 artiklan mukaan verosaatava voi syntyä ennakkomaksun tapauksessa jo ennen kuin se verotettava tapahtuma toteutui ja näin ylipäätään vasta syntyi peruste verotukselle, on oletettava, että verollinen luovutus yleensä myös suoritetaan. Mikäli siitä on konkreettisia epäilyksiä, arvonlisäverodirektiivin 65 artiklaa ei voida soveltaa.
13.

Esitedirektiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Esitteen on sisällettävä kaikki tiedot, jotka liikkeeseenlaskijan sekä yleisölle tarjottujen tai säännellyillä markkinoilla tapahtuvan kaupankäynnin kohteeksi otettujen arvopaperien erityispiirteet huomioon ottaen ovat tarpeellisia, jotta sijoittajat pystyvät muodostamaan perustellun arvion liikkeeseenlaskijan ja mahdollisen takaajan varoista ja vastuista, taloudellisesta asemasta, tuloksesta ja tulevaisuudennäkymistä sekä arvopapereiden tuottamista oikeuksista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 8 artiklan 2 kohdan säännösten[ ( 7 ) ] soveltamista. Nämä tiedot on esitettävä helposti analysoitavassa ja ymmärrettävässä muodossa. 2. Esitteen on sisällettävä tiedot liikkeeseenlaskijasta sekä arvopapereista, joita tarjotaan yleisölle tai jotka on tarkoitus ottaa kaupankäynnin kohteeksi säännellyillä markkinoilla. Se on lisäksi sisällettävä tiivistelmä. Tiivistelmästä on käytävä lyhyesti ja yleiskielellä ilmi liikkeeseenlaskijaan, mahdolliseen takaajaan sekä arvopapereihin liittyvät olennaiset tiedot ja riskit, ja se on laadittava samalla kielellä kuin esite on alun perin laadittu. – –”