ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Miten on tulkittava yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2023 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 (1) 2 artiklan 2 kohdan f alakohtaa, jonka mukaan yhteisen maatalouspolitiikan rahoittamisen, hallinnoimisen ja seuraamisen yhteydessä ”ylivoimainen este” ja ”poikkeukselliset olosuhteet” voidaan hyväksyä erityisesti silloin, kun kyseessä on koko tilan tai sen merkittävän osan pakkolunastus, jos kyseinen pakkolunastus ei ollut ennakoitavissa hakemuksen jättöpäivänä, ja etenkin, onko tällainen ylivoimainen este tai poikkeukselliset olosuhteet ja koko tilan tai sen merkittävän osan pakkolunastus kyseessä silloin, kun irtisanotaan kunnallishallinnon ja tuensaajan maatalouskäytössä olevien kunnan maa-alueiden (laidunten, nurmien ja niittyjen) käytöstä tekemä sopimus, joka tehtiin vuosia 2007–2013 koskevaan maaseudun kehittämisohjelmaan kuuluvan toimenpiteen 211 ”Maksut viljelijöille vuoristoalueilla, joilla on luonnonoloista johtuvia rajoitteita” yhteydessä, ja kun sopimus irtisanottiin sellaisen Bulgarian säännösten muutoksen täytäntöönpanemiseksi, joka ei ollut tuensaajan ennakoitavissa hakemuksen jättöpäivänä?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kielteisesti, ovatko mainitut säännökset esteenä sille, että jäsenvaltio edellyttää sen vetykäsiteltyjen kasviöljyjen (HVO) määrän osalta, joka on todettava saapuneeksi tavarakirjanpidossa, jota talouden toimijoiden on pidettävä biopolttoaineiden lisäämisen kannustinveron, joka on vero, jota suoritetaan kyseisessä valtiossa siinä tapauksessa, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus kalenterivuoden aikana kulutukseen luovutetuissa polttoaineissa alittaa uusiutuvan energian osuutta liikenteessä koskevan kansallisen tavoiteprosentin, määrän vahvistamiseksi, että kun maahantuodut HVO:ita sisältävät polttoaineet, jotka on tuotettu yhteisen käsittelyn prosessissa eri jäsenvaltiossa, tuodaan ensimmäiseen kyseisen valtion alueella sijaitsevaan verottomaan varastoon, tuotteita vastaanotettaessa on suoritettava fysikaalinen tutkimus, jossa selvitetään kyseisten polttoaineiden HVO-pitoisuus, mukaan lukien silloin, kun tehdas, jossa polttoaineet on tuotettu, käyttää ainetasemenetelmää, joka on sertifioitu vapaaehtoisessa järjestelmässä, jonka komissio on todennut kattavaksi järjestelmäksi?
3)

Kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen 25.10.2018 antama tuomio C-331/17 (4) ja 13.1.2022 antama tuomio C-382/19 (5), onko puitesopimuksen 5 lauseke esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa jätetään tietyt julkishallinnon palveluksessa olevat työntekijät sellaisten oikeussääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle, joilla määrätään seuraamuksia perättäisiin määräaikaisiin sopimuksiin liittyvistä väärinkäytöksistä, jos kansallisessa oikeusjärjestyksessä ei ole olemassa mitään muuta tehokasta toimenpidettä, jolla määrättäisiin seuraamuksia kyseisestä väärinkäytöksenä pidettävästä toimenpiteestä, eikä Espanjan lainsäädännössä ole mitään toimenpidettä, jolla määrättäisiin väärinkäytöksestä julkisella sektorilla seuraamuksia, joita voidaan soveltaa kanteen nostaneeseen tilapäiseen henkilöstöön? Velvoittaako tämä unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö ja unionin vastaavuusperiaate muuntamaan julkishallinnon palveluksessa olevat tilapäiset työntekijät, joihin väärinkäytös on kohdistunut, julkishallinnon palveluksessa oleviksi vakituisiksi työntekijöiksi tai vakituisiksi virkamiehiksi joihin sovelletaan samoja palvelussuhteen irtisanomista ja päättämistä koskevia perusteita kuin viimeksi mainittuihin, kun yksityisellä sektorilla työntekijöiden asemasta annetun lain (Estatuto de los Trabajadores) 15 §:ssä velvoitetaan muuttamaan määräaikaisten työntekijöiden palvelussuhde toistaiseksi voimassa olevaksi, jos he ovat työskennelleet 30 kuukauden ajanjaksolla 24 kuukautta yhtäjaksoisesti saman työnantajan palveluksessa, ja kun julkisesta sektorista annetun lain 40/2015 (Ley 40/2015, del Sector Público) 83 §:n 3 momentissa, sellaisena kuin se on muutettuna valtion yleisestä talousarviosta vuodelle 2021 annetulla lailla 11/2020 (Ley 11/2020, de presupuestos generales del Estado para 2021) sallitaan kansallisen oikeuden perusteella se, että yritysten ja yhteisöjen yksityisen sektorin työntekijät, jotka siirtyvät julkishallinnon palvelukseen, voivat hoitaa samoja tehtäviä kuin virkamiehet sopimuksen lakkaamista koskevin ehdoin, jolloin heihin sovelletaan samoja palvelussuhteen päättämisperusteita kuin viimeksi mainittuihin?
Valitus, jonka the airscreen company GmbH & Co. KG on tehnyt 7.3.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-382/21, the airscreen company GmbH & Co. KG v. EUIPO, 12.5.2022 antamasta määräyksestä

(Asia C-320/22 P)

(2022/C 424/22)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: the airscreen company GmbH & Co. KG (edustajat: O. Spieker, D. Mienert ja J. Selbmann, Rechtsanwälte)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Moviescreens Rental GmbH

Euroopan unionin tuomioistuin (valituslupajaosto) on 28.9.2022 antamallaan määräyksellä jättänyt valitusluvan antamatta ja päättänyt, että valittaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
1.

Onko sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisiin transaktioihin liittyvistä luottamuspalveluista sisämarkkinoilla ja direktiivin 1999/93/EY kumoamisesta 23.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) Nr. 910/2014 (1) 25 artiklan 1 kohdassa olevaa ilmaisua ”sähköisen allekirjoituksen oikeusvaikutuksia ja käytettävyyttä todisteena” tulkittava siten, että jäsenvaltioiden kansallisten tuomioistuinten on silloin, kun tämän asetuksen 3 artiklan 10, 11 ja 12 alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät tai ovat riidattomia, katsottava lähtökohtaisesti, että tällaisen allekirjoituksen olemassaolo ja väitetty tekijä on osoitettu epäilyksettömästi ja riidattomasti, ja onko sitä tulkittava siten, että kun kyseisten säännösten edellytykset täyttyvät, jäsenvaltioiden tuomioistuinten on tunnustettava se, että hyväksytyllä sähköisellä allekirjoituksella on todistusarvo tai todistusvoima, joka vastaa käsin kirjoitetun allekirjoituksen todistusarvoa tai todistusvoimaa vain niissä puitteissa, joista sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä säädetään tällaisen käsin kirjoitetun allekirjoituksen osalta?
—

toteaa, että salliessaan asiassa ICSID nro ARB/05/20 annetun välitystuomion täytäntöönpanon Yhdistynyt kuningaskunta — on jättänyt noudattamatta SEU 4 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamisesta Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä tehdyn sopimuksen (1) (jäljempänä erosopimus) 127 artiklan 1 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, kun se on päättänyt SEUT 351 artiklan ensimmäisen kohdan tulkinnasta ja sen soveltamisesta välitystuomion täytäntöönpanoon, vaikka samasta asiasta oli päätetty komission vielä voimassa olevilla päätöksillä ja se oli vireillä unionin tuomioistuimissa; — on jättänyt noudattamatta SEUT 351 artiklan ensimmäisen kohdan, luettuna yhdessä erosopimuksen 127 artiklan 1 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, kun se on tulkinnut ja soveltanut virheellisesti käsitteitä ”yhden tai useamman kolmannen maan [oikeudet]” ja ”perussopimu[kset vaikuttavat]”; — on jättänyt noudattamatta SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan a ja b alakohdan sekä kolmannen kohdan, luettuna yhdessä erosopimuksen 127 artiklan 1 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, kun se ei ole esittänyt kysymystä pätevyydestä, joka koski 26.5.2014 tehtyä komission päätöstä kieltää Romaniaa panemasta täytäntöön välitystuomiota (jäljempänä tuen keskeyttämistä koskeva vuoden 2014 välipäätös) ja 1.10.2014 tehtyä komission päätöstä aloittaa muodollinen tutkintamenettely Romanian päätöksestä panna välitystuomio täytäntöön (2) (jäljempänä menettelyn aloittamista koskeva vuoden 2014 päätös) ja kun se ei ole viimeisenä oikeusasteena pyytänyt ennakkoratkaisua unionin oikeuden tulkinnasta, kun kyseessä ei ollut acte clair eikä acte éclairé; — on jättänyt noudattamatta SEUT 108 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä erosopimuksen 127 artiklan 1 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, kun se on määrännyt Romanian rikkomaan sille tuen keskeyttämistä koskevasta vuoden 2014 välipäätöksestä ja menettelyn aloittamista koskevasta vuoden 2014 päätöksestä johtuvia unionin oikeuden mukaisia velvoitteita; — velvoittaa Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
1.

Onko sellainen jäsenvaltion laitos, joka on antanut A1-lomakkeen ja joka viran puolesta ilman asianomaisen jäsenvaltion pyyntöä aikoo peruuttaa/kumota tai mitätöidä annetun lomakkeen, velvollinen toteuttamaan sopimista koskevan menettelyn toisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen kanssa vastaavin periaattein, joita sovelletaan asetuksen N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (1) – – 6 ja 16 artiklan perusteella?
2.

Onko jäsenvaltioiden velvollisuudesta ylläpitää raakaöljy- ja/tai öljytuotevarastojen vähimmäistasoa 14.9.2009 annetun neuvoston direktiivin 2009/119/EY johdanto-osan 33 perustelukappaletta, 1, 3 ja 8 artiklaa sekä 2 artiklan i ja j alakohtaa tulkittava kyseisen direktiivin tavoite huomioon ottaen ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä sen 17 artiklan kanssa, mukaisen suhteellisuusperiaatteen valossa siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan tuotetyypit, joille on perustettava ja ylläpidettävä varmuusvarastoja, on rajoitettu vain osaan direktiivin 2 artiklan i alakohdassa, luettuna yhdessä asetuksen (EY) N:o 1099/2008 liitteessä A olevan 3.4 luvun kanssa, mainituista tuotetyypeistä?
C 340/25

Valitus, jonka OC on tehnyt 14.7.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-384/20, OC v. Euroopan komissio, 4.5.2022 antamasta tuomiosta

(Asia C-479/22 P)

(2022/C 340/32)

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Valittaja: OC (edustaja: asianajaja I. Ktenidis)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valituksen kohde: unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-384/20, OC v. Euroopan komissio, 4.5.2022 antama tuomio (ECLI:EU:T:2022:273)

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa valituksen kohteena olevan tuomion kokonaisuudessaan

— ratkaisee asian lopullisesti

— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut sekä muutoksenhakumenettelyssä että unionin yleisessä tuomioistuimessa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja esittää valituksensa tueksi seuraavat kolme valitusperustetta:

1) Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu asetuksen (EU) 2018/1725 (1) 3 artiklan 1 kohdan virheelliseen tulkintaan yhtäältä ”tunnistettavissa olevan” luonnollisen henkilön käsitteen ja toisaalta ”keinojen, joita [voidaan] kohtuullisen todennäköisesti käyttää mainitun luonnollisen henkilön tunnistamiseen” käsitteen osalta, sekä tietyn henkilön suorittamaa valittajan tunnistamista koskevan selvitysaineiston ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla.

2) Toinen valitusperuste, joka perustuu syyttömyysolettaman ulottuvuuden, asetuksen 883/2013 (2) 9 artiklan 1 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 6 artiklan 2 kohdan kanssa, virheelliseen tulkintaan.

3) Kolmas valitusperuste, joka perustuu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvää hallintoa koskevan oikeuden loukkaamiseen liittyvän selvitysaineiston ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla.

(1) Luonnollisten henkilöiden suojelusta unionin toimielinten, elinten ja laitosten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta sekä asetuksen (EY) N:o 45/2001 ja päätöksen N:o 1247/2002/EY kumoamisesta 23.10.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2018/1725 (EUVL 2018, L 295, s. 39).

(2) Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1073/1999 ja neuvoston asetuksen (Euratom) N:o 1074/1999 kumoamisesta 11.9.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 883/2013 (EUVL 2013, L 248, s. 1).
7)

Onko unionin oikeutta ja erityisesti tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta annettua komission täytäntöönpanoasetusta (EU) N:o 1821/2016 tulkittava siten, että sellainen soijajauho, josta on kyse nyt käsiteltävässä asiassa ja johon sovelletaan paahtamismenetelmää, jota tarvitaan soijajauhon öljyn erottamisessa käytetyn heksaanin (joka on vaarallista eläinten ja ihmisten terveydelle) poistamiseksi, on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2304 vai nimikkeeseen 2309?
9)

Jos teoreettisesti katsotaan, että direktiivi 2006/123 ei edellytä täytäntöönpanotoimia, voidaanko tällaisen välittömän sovellettavuuden katsoa olevan voimassa myös konkreettisesti normatiivisessa asiayhteydessä – kuten Italian lainsäädännössä – jossa on voimassa merenkulkulain 49 § (jossa säädetään, että konsession voimassaolon päättyessä ”kaikki kiinteät laitteet jäävät valtion omaisuudeksi ilman mitään korvausta tai hyvitystä”) ja sopiiko tällainen seuraus siitä, että katsotaan, että kyseinen direktiivi ei edellytä täytäntöönpanotoimia tai että se on välittömästi sovellettava (kun otetaan erityisesti huomioon asianmukaisesti hyväksytyt rakenteet tai konsessiot, jotka liittyvät toiminnallisesti matkailuun, kuten hotellit tai motellit), yhteen perusoikeuksien, kuten omistusoikeuden suojan kanssa, kun ne on tunnustettu ensisijaisen suojelun arvoisiksi Euroopan unionin oikeusjärjestyksessä ja perusoikeuskirjassa?
1)

Kun emoyhtiö nostaa vahingonkorvauskanteen toisen yhtiön kilpailunvastaisesta menettelytavasta saadakseen korvauksen vahingoista, joita tästä menettelytavasta on aiheutunut yksinomaan sen tytäryhtiöille, onko toimivaltainen tuomioistuin emoyhtiön kotipaikan tuomioistuin sillä perusteella, että se on tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) (jäljempänä asetus N:o 1215/2012) 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu paikkakunta, missä vahinko sattui?
2)

Onko sellainen kansallisen oikeuden säännöksen tulkinta kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukainen, jossa ei siinä tapauksessa, että sopimusta ei voida pysyttää sen jälkeen, kun siitä on poistettu kohtuuttomat ehdot, aseteta elinkeinonharjoittajalle, jolle kuluttaja on esittänyt kohtuuttomien ehtojen olemassaoloon sopimuksessa liittyviä vaatimuksia, velvollisuutta ryhtyä itsenäisesti toimiin, joiden tarkoituksena on tarkistaa, onko kuluttaja tietoinen kohtuuttomien ehtojen sopimuksesta poistamisen vaikutuksista tai siitä, ettei sopimusta voida pysyttää?
C 294/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 13.5.2022 – KRI SpA, SI.LO.NE. – Sistema logistico nord-est Srl:n sulauttavana yhtiönä v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

(Asia C-323/22)

(2022/C 294/23)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte suprema di cassazione

Pääasian asianosaiset

Valittaja: KRI SpA, SI.LO.NE. – Sistema logistico nord-est Srl:n sulauttavana yhtiönä

Vastavalituksen tekijä: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY (1) 14 artiklan alkuosaa tulkittava siten, että jos valmisteveron alaiseen tuotteeseen on sääntöjenvastaisesti lakattu soveltamasta väliaikaisen valmisteverottomuuden järjestelmää, veron maksamisesta vakuuden antaneen varastonpitäjän vastuu on ankara eikä siihen liity mitään mahdollisuutta vapautua verovelvoitteesta eikä siihen liittyviä seuraamuksia vastaavista maksuvelvoitteista silloinkaan, kun tämä järjestelmän soveltamisen lakkaaminen riippuu lainvastaisesta teosta, joka voidaan lukea yksinomaan kolmannen osapuolen syyksi, vai voidaanko sitä tulkita siten, että verovapautus ja siihen liittyvistä seuraamuksista myönnettävä vapautus myönnetään – jos kyseessä ovat odottamattomat tapahtumat tai ylivoimaiset esteet – veron maksamisesta vakuuden antaneelle varastonpitäjälle, joka ei ole millään tavoin osallinen kolmannen osapuolen lainvastaiseen tekoon ja joka on perustellusti ja ilman omaa tuottamustaan luottanut siihen, että tuote liikkuu väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä sääntöjenmukaisesti?

(1) Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25.2.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/12/ETY (EYVL 1992, L 76, s. 1).
2.

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei valittaja voi peruuttaa hakemustaan asiakirjoissa kyseiselle tehoaineelle ilmoitetun yhden edustavan käyttötarkoituksen osalta. Asetusten N:o 1107/2009 ja N:o 844/2012 mukaan oikeus valita edustavat käyttötarkoitukset vapaasti uudistamismenettelyn alussa on osoitus siitä, että myös niiden peruuttamiseen kyseisen menettelyn aikana on oikeus, joka väistämättä seuraa tuosta valintaoikeudesta. Unionin yleinen tuomioistuin on myös tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että asiassa sovelletaan Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) hallinnollisia ohjeita. Uusimismenettely on yksi yhtenäinen menettely, jossa yhdistyy kaksi toisiinsa liittyvää vaihetta. Sen vuoksi asiassa ei ole merkitystä sillä, että EFSAn hallinnollisissa ohjeissa katsotaan menettelyn alkavan ”hakemuksen tekemisestä ja päättyvän EFSAn päätelmän hyväksymiseen ja julkaisemiseen” ja että peruuttaminen on näin ollen mahdollista vain asian käsittelyn ensimmäisessä vaiheessa EFSAssa.
1)

Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan [(jäljempänä perusoikeuskirja)] 50 artiklassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa vahvistettu ne bis in idem -periaate esteenä rikosoikeudellisen menettelyn toimittamiselle, kun se on aloitettu yhdessä jäsenvaltiossa samaa henkilöä vastaan samoista teoista kuin ne, joiden perusteella rikosoikeudellinen menettely on saatettu lopullisesti päätökseen toisessa jäsenvaltiossa määräämällä asian tutkinta lopetettavaksi?
3)

Jos monoterapiaa varten lääkeaineelle A – tässä tapauksessa etsetimibille – myönnetään lisäsuojatodistus tai jos jotakin multiterapiaa varten myönnetään ensin lisäsuojatodistus lääkeaineille A ja B, jotka mainitaan patenttivaatimuksissa, – joskin ainoastaan lääkeaine A on itsessään uusi ja siten patentoitu, kun taas muut lääkeaineet ovat jo tunnettuja tai eivät kuulu patenttisuojan piiriin –, rajoittuuko lisäsuojatodistuksen myöntäminen joko tämän lääkeaineen A muodostaman monoterapian tai kyseisen ensimmäisen, lääkeaineista A ja B koostuvan multiterapian, jolle on myönnetty lisäsuojatodistus, saattamiseen markkinoille ensimmäisen kerran, jolloin tämän ensimmäisen myöntämisen jälkeen ei voida myöntää toista tai kolmatta lisäsuojatodistusta monoterapialle tai mille tahansa multiterapialle, lukuun ottamatta ensimmäistä multiterapiaa, jolle on myönnetty lisäsuojatodistus?
C 165/33

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgerichts Essen (Saksa) on esittänyt 10.2.2022 – DC v. HJ

(Asia C-97/22)

(2022/C 165/42)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Essen

Pääasian asianosaiset

Kantaja: DC

Vastaaja: HJ

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU (1) 14 artiklan 5 kohtaa tulkittava siten, että jos tilaaja peruuttaa muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtyä urakkasopimusta koskevan tahdonilmaisunsa vasta sen jälkeen, kun elinkeinonharjoittaja on jo suorittanut palvelun (kokonaisuudessaan), elinkeinonharjoittajalla ei ole oikeutta saada korvausta tai hyvitystä siinäkään tapauksessa, että vaikka korvauksen saamista koskevat edellytykset eivät peruuttamisen oikeudellisia seurauksia koskevien säännösten mukaan täyty, tilaajan varallisuus on kuitenkin kasvanut eli hän on saanut taloudellista etua elinkeinonharjoittajan suorittamista rakennustöistä?

(1) EUVL 2011, L 304, s. 64.
Valitus, jonka Jean-François Jalkh on tehnyt 7.2.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-230/21, Jalkh v. parlamentti, 1.12.2021 antamasta tuomiosta

(Asia C-82/22 P)

(2022/C 138/24)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Jean-François Jalkh (edustaja: F. Wagner)

Muu osapuoli/: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 1.12.2021 asiassa T-230/21, Jalkh v. parlamentti antaman tuomion;

— kumoaa valittajan koskemattomuuden pidättämistä koskevasta pyynnöstä (2020/2110 (IMM)) Euroopan parlamentin 25.3.2021 tekemän päätöksen P9_TA(2021) 0092;

— velvoittaa Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kolmeen valitusperusteeseen.

Ensimmäisessä valitusperusteessa vedotaan siihen, että ”Le pénal tient l’administratif et le civil en l’état” -sääntöä (hallinto- ja siviiliasiaa käsiteltäessä on odotettava rikosasiassa annettavaa ratkaisua) on rikottu. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt arviointivirheen, joka on johtanut siihen, että se on jättänyt arvioinnissaan huomiotta unionissa voimassaolevan lainsäädännön ja unionin jäsenvaltion oikeuskäytännön, jotka voitiin ja olisi pitänyt ottaa huomioon valittajan tapauksessa hänen koskemattomuutensa pidättämistä koskevan menettelyn lykkäämiseksi, kun otetaan huomioon tuntematonta rikoksentekijää koskevan, yksityisoikeudellisen vaatimuksen sisältävän asianomistajan rikosilmoituksen tekeminen 15.12.2020 Brysselissä toimivalle tutkintatuomarille asiakirjaväärennöksestä ja väärennetyn asiakirjan käytöstä.

Toisen valitusperusteen mukaan on tehty unionin oikeutta koskeva ilmeinen arviointivirhe, kun ei ole otettu huomioon sitä, että Euroopan parlamentti on oikeudellisen valiokuntansa välityksellä rikkonut 19.11.2019 päivätyn tiedonannon 7 artiklaa.

Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, joka koskee unionin oikeutta ja yleisiä periaatteita kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja hyvän hallinnon periaatetta, ja tämä on ollut itsessään merkittävää menettelyn kannalta, koska valittaja on väittänyt, että 16.6.2020 päivätyssä oikeusministerin kirjeessä olevaa käsin kirjoitettua mainintaa ”très attentive”, joka täydentää koneella kirjoitettua lopputervehdystä, oli pidettävä osoituksena Ranskan hallituksen halusta käyttää kyseessä olevaa tuomioistuimenettelyä poliittisessa keskustelussa ja näin ollen kyseessä oli fumus persecutionnis.

Kolmas valitusperuste koskee erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 9 artiklan rikkomista. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että pöytäkirjan 9 artiklan mukainen koskemattomuus kattaa Jean-François Jalkhin toimesta tapahtuneen avustajakorvauksiin varattujen määrärahojen käytön, mutta tyytyy yleiseen toteamukseen väitteen hylkäämiseksi esittämättä perusteluja.
3)

a) Ovatko rinnakkaiset yksityiset tietokannat (erityisesti luottotietorekisterin tietokannat), joita on perustettu valtion tietokantojen lisäksi ja joissa valtion tietokannoista peräisin olevia tietoja (käsiteltävässä asiassa maksukyvyttömyyttä koskevia ilmoituksia) säilytetään pidempään kuin asetuksen 2015/848, luettuna yhdessä kansallisen oikeuden kanssa, tiukoissa rajoissa on säädetty, lähtökohtaisesti sallittuja? b) Jos kysymykseen 3a vastataan myöntävästi, seuraako yleisen tietosuoja-asetuksen 17 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetystä oikeudesta tulla unohdetuksi, että nämä tiedot on poistettava, kun on säädetty käsittelyn kestosta, joka on sama kuin julkisessa rekisterissä?