JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

LAILA MEDINA

15 päivänä syyskuuta 2022 ( 1 )

Asia C-396/21

KT ja

NS

vastaan

FTI Touristik GmbH

(Ennakkoratkaisupyyntö – Landgericht München I (alueellinen alioikeus, München I, Saksa))

Ennakkoratkaisupyyntö – SEUT 267 artikla – Direktiivi 2015/2302 – Matkapakettisopimuksen täyttäminen – Matkapakettisopimukseen sisältyvän matkapalvelun suorittamisessa tapahtuva sopimusrikkomus – Hinnanalennus sopimusrikkomuksen käsittämästä ajanjaksosta – Väistämättömät ja poikkeukselliset olosuhteet – Tartuntataudin maailmanlaajuisen leviämisen vuoksi matkakohteessa asetetut rajoitukset – Covid-19

Johdanto

1. Covid-19-pandemia on ollut miesmuistiin yksi vakavimmista terveydellisistä hätätilanteista, joka aiheutti useita kriisejä. Estääkseen pandemian leviämistä hallitukset kaikkialla maailmassa ottivat käyttöön rajoituksia, joiden kesto ja laajuus ovat ennennäkemättömiä rauhan aikana. Covid-19-pandemian aiheuttamat haasteet ovat moninaisia ja moniulotteisia. Tietyissä tilanteissa pandemia on merkinnyt todellista testiä nykyiselle sääntelykehykselle ja sille, miten tehokkaasti sen avulla pystytään hallitsemaan tällaisten kriisien vaikutuksia.

2. Matkailuala oli yksi pandemian pahiten koettelemista aloista. ( 2 ) Pandemian vaikutukset matkailualaan tuntuvat yhä edelleen, ja useimmat asiantuntijat odottavat sen toipuvan täysin vasta vuonna 2024. ( 3 ) Käsiteltävä asia koskee pandemian vaikutusten hyvin erityistä näkökohtaa, joka liittyy direktiivissä 2015/2302 ( 4 ) säädettyyn matkapakettisopimusten täyttämiseen ja oikeuksien käyttöön silloin, kun tällaisten sopimusten täyttämisessä syyllistytään sopimusrikkomukseen. Erityisyydestään huolimatta käsiteltävällä asialla ja siihen liittyvällä asialla C-407/21, UFC – Que choisir, jossa esitän ratkaisuehdotukseni samana päivänä, on laajempia vaikutuksia, koska niissä pyydetään unionin tuomioistuinta tutkimaan ensimmäisen kerran pandemian seurauksia sopimuksen täyttämiseen pakettimatkojen yhteydessä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Euroopan unionin oikeus

Direktiivi 2015/2302

3. Direktiivin 2015/2302 3 artiklan 12 ja 13 alakohtaan sisältyvät seuraavat määritelmät: ”12) ’väistämättömillä ja poikkeuksellisilla olosuhteilla’ [tarkoitetaan] tilannetta, johon tällaiseen tilanteeseen vetoava osapuoli ei voi vaikuttaa ja jonka seurauksia ei olisi voitu välttää, vaikka kaikki kohtuulliset toimenpiteet olisi toteutettu; 13) ’vaatimustenmukaisuuden laiminlyönnillä’ [tarkoitetaan] matkapakettiin sisältyvien matkapalvelujen suorittamatta jättämistä tai virheellistä suorittamista”.

4. Direktiivin 2015/2302 14 artiklan, jonka otsikko on ”Hinnanalennus ja vahingonkorvaus”, sanamuoto on seuraava: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että matkustajalla on oikeus asianmukaiseen hinnanalennukseen minkä hyvänsä sellaisen ajanjakson osalta, jota vaatimustenmukaisuuden laiminlyönti koskee, jollei matkanjärjestäjä näytä toteen, että vaatimustenmukaisuuden laiminlyönti johtuu matkustajasta. 2. Matkustajalla on oikeus saada matkanjärjestäjältä asianmukainen korvaus kaikista vahingoista, joita hänelle aiheutuu vaatimustenmukaisuuden laiminlyönnin vuoksi. Korvaus on suoritettava ilman aiheetonta viivytystä. 3. Matkustajalla ei ole oikeutta vahingonkorvaukseen, jos matkanjärjestäjä osoittaa, että vaatimustenmukaisuuden laiminlyönti a) johtuu matkustajasta; b) johtuu kolmannesta osapuolesta, jolla ei ole yhteyttä matkapakettisopimukseen sisältyvien matkapalvelujen suorittamiseen, ja on ennalta arvaamaton tai väistämätön; tai c) johtuu väistämättömistä ja poikkeuksellisista olosuhteista. – –”

Kansallinen oikeus

5. Saksan siviililain (Bürgerliches Gesetzbuch, jäljempänä BGB) 651 i §:ssä säädetään seuraavaa: ”(1) Matkanjärjestäjän on huolehdittava matkustajaan nähden siitä, että matkapaketti toteutetaan ilman matkassa olevia puutteita. (2) Matkapaketissa ei ole puutteita, jos se on ominaisuuksiltaan sovitun mukainen. Jos ominaisuuksista ei ole sovittu, matkapaketissa ei ole puutteita 1. jos matkapaketti soveltuu sopimuksessa edellytetyn hyödyn saamiseen tai 2. jos matkapaketti soveltuu tavanomaisen hyödyn saamiseen ja matkapaketin ominaisuudet vastaavat niitä ominaisuuksia, jotka ovat tavanomaisia samantyyppisten matkapakettien kohdalla ja joita matkustaja voi matkapaketin tyypin mukaisesti odottaa. Matkassa on puute myös silloin, kun matkanjärjestäjä ei huolehdi matkapalvelujen suorittamisesta tai huolehtii niistä kohtuuttoman viivästyksen jälkeen. (3) Jos matkapaketissa on puutteita, matkustaja voi seuraavissa säännöksissä olevien edellytysten täyttyessä ja jollei toisin säädetä – – 6. vaatia matkan hinnanalennuksesta (651 m §) seuraavia oikeuksiaan – –”

6. BGB:n 651 m §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Matkan hintaa alennetaan matkassa olevan puutteen keston osalta. Hinnanalennuksessa matkan hintaa on alennettava sen arvon, joka virheettömällä matkapaketilla olisi sopimuksen tekemisen aikaan ollut, ja todellisen arvon välisen suhteen mukaan. Vähennys on tarvittaessa määritettävä arvioinnin perusteella.”

Tosiseikat, asian käsittelyn vaiheet ja ennakkoratkaisukysymys

7. Pääasian valittajat varasivat 30.12.2019 Saksasta Kanariansaarille (Espanja) suuntautuvan 14 vuorokauden loman ajanjaksolle 13.3.2020–27.3.2020. Valittajat lähtivät lomalle suunnitellusti.

8. Loman alussa, 15.3.2020, rannat kuitenkin suljettiin ja ulkonaliikkumiskielto tuli voimaan Covid-19-pandemian hillitsemiseksi. Hotellialueella, jolla valittajat asuivat loman aikana, suljettiin uima-altaat ja estettiin pääsy lepotuoleille sekä lopetettiin viihdeohjelmatoiminta kokonaisuudessaan. Valittajat saivat poistua huoneestaan ainoastaan ruokailua tai juomien noutamista varten. Viranomaiset ilmoittivat valittajille 18.3.2020, että heidän tuli olla jatkuvassa valmiudessa lähtemään tunnin varoitusajalla lentoasemalle. Heidän matkansa päättyi seitsemän päivän kuluttua, ja he palasivat Saksaan.

9. Valittajat nostivat vastapuolena olevaa FTI Touristik GmbH ‑yhtiötä vastaan Amtsgericht Münchenissä (paikallinen alioikeus, München, Saksa) kanteen, jossa he vaativat seitsemältä päivältä 70 prosentin suhteellista hinnanalennusta matkan hinnasta. Kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen 26.11.2020 antamallaan tuomiolla sillä perusteella, että toimenpiteet, jotka oli toteutettu matkustajien terveyden suojelemiseksi hengenvaarallisen viruksen vuoksi, eivät muodosta BGB:n 651 i §:ssä tarkoitettua matkassa olevaa puutetta.

10. Valittajat valittivat tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että BGB:n 651 i §:ssä säädetään matkanjärjestäjän ankarasta vastuusta. Voitaisiinkin väittää, että matkanjärjestäjä on vastuussa terveyden suojelemiseksi toteutetuista toimenpiteistä johtuvista rajoituksista. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin toteaa myös, että matkustusajankohtana vastaavia rajoitustoimia toteutettiin myös Saksassa. Näin ollen voisi olla mahdollista katsoa, etteivät Espanjan viranomaisten toteuttamat toimenpiteet merkinneet poikkeuksellisia olosuhteita matkakohteessa vaan että ne olivat tavanomaisia toimenpiteitä, joita toteutettiin kaikkialla Euroopassa pandemian vuoksi.

11. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on lisäksi epävarma siitä, voitaisiinko asetettuja rajoituksia pitää ”yleisenä elämään kuuluvana riskinä”, joka on jätettävä direktiivin 2015/2302 14 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Kuten kyseinen tuomioistuin selittää, tämä oppi perustuu Bundesgerichtshofin (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa) oikeuskäytäntöön. Kyseisen opin mukaan velvollisuutta maksaa korvausta matkasopimusten perusteella voidaan rajoittaa sellaisten olosuhteiden takia, jotka kuuluvat yksinomaan matkustajan henkilökohtaiseen piiriin tai joissa toteutuvat sellaiset riskit, joista matkustajan on vastattava myös jokapäiväisessä elämässään. Matkustajan on siten kannettava yrityksen riskit, jotka lukeutuvat yleisiin elämään kuuluviin riskeihin, tapauksissa, joissa matkanjärjestäjä ei ole laiminlyönyt omia velvoitteitaan tai vahinko ei muutoin johdu tapahtumasta, joka synnyttää matkanjärjestäjän vastuun. Näin on esimerkiksi silloin, jos matkustaja joutuu onnettomuuteen, sairastuu tai joutuu rikoksen uhriksi lomapaikkakunnalla sellaisessa tilanteessa, jossa hän ei käytä matkapalveluja, tai ei voi henkilökohtaisista syistä enää muutoin käyttää matkapalveluja.

12. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on mahdollista ajatella, ettei direktiiviä 2015/2032 laadittaessa ajateltu pandemian mahdollista puhkeamista.

13. Tässä tilanteessa Landgericht München I (alueellinen alioikeus, München I, Saksa) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Pidetäänkö matkakohteessa esiintyvän infektiotaudin johdosta määrättyjä rajoituksia [direktiivin 2015/2302] 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna sopimusrikkomuksena myös silloin, kun infektiotaudin maailmanlaajuisen leviämisen vuoksi sellaisia rajoituksia asetettiin sekä matkustajan asuinpaikassa että myös muissa maissa?”

Asian tarkastelu

14. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2015/2302 14 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että matkustajalla on oikeus hinnanalennukseen matkapakettisopimuksen täyttämisessä tapahtuneen sopimusrikkomuksen perusteella olosuhteissa, joissa sopimusrikkomus johtuu rajoituksista, joita asetettiin matkakohteessa esiintyvän tartuntataudin leviämisen estämiseksi, jos tällaisia rajoituksia asetettiin myös matkustajan asuinpaikassa ja maailmanlaajuisesti.

a) Oikeus hinnanalennukseen Covid-19-pandemian yhteydessä

15. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimen käyttämät tulkintamenetelmät edellyttävät, että huomioon otetaan paitsi kyseessä olevan säännöksen sanamuoto myös asiayhteys, johon se kuuluu, sekä sen säännöstön tavoitteet ja päämäärät, jonka osa se on. ( 5 ) Myös unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen syntyhistoriasta voi ilmetä sen tulkinnan kannalta merkityksellisiä seikkoja. ( 6 )

16. Ensinnäkin direktiivin 2015/2302 14 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan matkustajalla on oikeus ”asianmukaiseen hinnanalennukseen minkä hyvänsä sellaisen ajanjakson osalta, jota vaatimustenmukaisuuden laiminlyönti koskee, jollei matkanjärjestäjä näytä toteen, että vaatimustenmukaisuuden laiminlyönti johtuu matkustajasta”. Kyseisestä säännöksestä ilmenee, että oikeudelle hinnanalennukseen on asetettu yksi edellytys, nimittäin ”vaatimustenmukaisuuden laiminlyönti”, ja yksi poikkeus, nimittäin se, että vaatimustenmukaisuuden laiminlyönti johtuu matkustajasta.

17. Käsite ”vaatimustenmukaisuuden laiminlyönti” määritellään direktiivin 2015/2302 3 artiklan 13 alakohdassa siten, että sillä tarkoitetaan ”matkapakettiin sisältyvien matkapalvelujen suorittamatta jättämistä tai virheellistä suorittamista”. Kyseiseen määritelmään ei sisälly mitään tuottamukseen liittyvää osatekijää tai niiden olosuhteiden huomioon ottamista, joista sopimusrikkomus johtuu. Vaatimustenmukaisuuden laiminlyönnin toteamisessa on siten kyse pelkästään matkapakettiin sisältyvien ja tosiasiassa suoritettujen palvelujen vertailemisesta. Se on objektiivinen toteamus. Näin ollen matkustajan oikeus saada hinnanalennusta sopimusrikkomuksen perusteella ei saa olla riippuvainen tämän sopimusrikkomuksen syystä tai, komission sanoja lainatakseni, sen alkuperästä.

18. Direktiivin 2015/2302 14 artiklan 1 kohdassa säädetty poikkeus oikeudesta hinnanalennukseen on yksinkertainen: jos sopimusrikkomus johtuu matkustajasta. Poikkeuksena säännöstä sitä on tulkittava suppeasti. Sitä ei voida siten ulottaa tilanteisiin, joista ei ole nimenomaisesti säädetty.

19. Tästä seuraa, että sopimusrikkomus, joka johtuu jostain muusta henkilöstä (matkanjärjestäjästä, palvelujen suorittajasta tai kolmannesta osapuolesta, jolla ei ole yhteyttä matkapakettisopimukseen) tai direktiivin 2015/2302 3 artiklan 12 alakohdassa tarkoitetuista väistämättömistä ja poikkeuksellisista olosuhteista, ei estä matkustajan oikeutta hinnanalennukseen. Kuten Suomen hallitus kirjallisissa huomautuksissaan perustellusti huomauttaa, sopimusrikkomuksen arvioimisen kannalta on merkityksetöntä, mitä valistunut kuluttaja olisi odottanut matkapakettisopimuksen tekemisen jälkeen ilmenneiden olosuhteiden perusteella. Tämä arviointi voi riippua ainoastaan matkapakettisopimuksen perusteella tosiasiallisesti suoritetuista palveluista.

20. Tämän tulkinnan vahvistaa lisäksi direktiivin 2015/2302 14 artiklan, joka kuuluu direktiivin IV lukuun, johon sisältyvät matkapaketin toteuttamista koskevat säännökset, 1 kohdan asiayhteys. Lainsäädäntöjen lähentämisen toteuttamiseksi matkapakettisopimusten osalta kyseisellä direktiivillä on otettu käyttöön järjestelmä, joka koskee matkapakettien järjestäjien sopimusperusteista vastuuta suhteessa sellaisiin kuluttajiin, jotka ovat tehneet niiden kanssa tällaisia matkoja koskevan sopimuksen. ( 7 ) Tällä sopimusperusteisen vastuun järjestelmällä on kaksi tärkeää ominaispiirrettä. Ensinnäkin vastuu on ankara ja siitä vapauttamisen perusteista säädetään tyhjentävästi. Toiseksi siinä keskitetään matkanjärjestäjälle vastuu sopimusrikkomuksesta.

21. Direktiivin 2015/2302 13 artiklan 1 kohdassa säädetään etenkin, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että matkanjärjestäjä on vastuussa matkapakettisopimukseen sisältyvien matkapalvelujen toteuttamisesta riippumatta siitä, suorittaako matkanjärjestäjä itse vai suorittavatko muut matkapalvelun tarjoajat nämä palvelut. Saman artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos jotakin matkapalvelua ei suoriteta matkapakettisopimuksen mukaisesti, matkanjärjestäjän on korjattava vaatimustenmukaisuuden laiminlyönti, paitsi jos se on mahdotonta tai se aiheuttaa kohtuuttomia kustannuksia ottaen huomioon vaatimustenmukaisuuden laiminlyönnin laajuus ja kyseessä olevien matkapalvelujen arvo. Jos matkanjärjestäjä ei korjaa vaatimustenmukaisuuden laiminlyöntiä, sovelletaan 14 artiklaa.

22. Direktiivin 2015/2302 14 artiklassa puolestaan säädetään kahdesta erillisestä oikeudesta vaatimustenmukaisuuden laiminlyönnin yhteydessä: sen 1 kohdassa säädetään oikeudesta hinnanalennukseen ja 2 ja 3 kohdassa oikeudesta saada asianmukainen korvaus. Näihin oikeuksiin sovelletaan erilaisia edellytyksiä. Yhtäältä, kuten edellä 16 kohdassa mainittiin, oikeus hinnanalennukseen syntyy, jos kyseessä on sopimusrikkomus, ja se suljetaan pois vain, jos matkanjärjestäjä näyttää toteen, että sopimusrikkomus johtuu matkustajasta. Toisaalta oikeus korvaukseen syntyy, jos matkustajalle aiheutuu vahinkoja sopimusrikkomuksen vuoksi, ja ainoista poikkeuksista siihen säädetään tyhjentävästi direktiivin 2015/2302 14 artiklan 3 kohdassa. Matkanjärjestäjän on etenkin näytettävä toteen, että sopimusrikkomus johtuu matkustajasta tai kolmannesta osapuolesta, jolla ei ole yhteyttä matkapakettisopimukseen sisältyvien matkapalvelujen suorittamiseen, tai väistämättömistä ja poikkeuksellisista olosuhteista.

23. Direktiivin 2015/2302 14 artiklan rakenteesta seuraa, että poikkeukset oikeudesta vahingonkorvaukseen ovat ominaisia kyseiselle oikeudelle eikä niitä voida soveltaa oikeuteen saada hinnanalennusta.

24. Tätä tulkintaa tukee myös direktiivin 2015/2302 tavoite, joka on sen 1 artiklan mukaan erityisesti kuluttajansuojan korkean tason varmistaminen. Kun otetaan huomioon tämä tavoite, matkapakettisopimuksen, jonka puutteellinen tai virheellinen täyttäminen synnyttää matkanjärjestäjän vastuun, mukaisia velvoitteita ei voida tulkita suppeasti. ( 8 ) Kuten komissio kirjallisissa huomautuksissaan toteaa lähinnä, ( 9 ) tämä tulkinta on yhdenmukainen kyseisellä direktiivillä säädetyn sopimusperusteisen vastuun järjestelmän, jossa keskitetään matkanjärjestäjälle vastuu kaikista tapauksista, joissa matkapakettisopimus jätetään toteuttamatta tai toteutetaan virheellisesti, tavoitteen kanssa. Tällaisissa tapauksissa kuluttaja voi vaatia hyvitystä matkanjärjestäjältä, eikä kuluttajan tarvitse tehdä lisäselvityksiä yksilöidäkseen henkilön tai syyn, josta sopimusrikkomus johtuu, mikä mahdollistaa kuluttajansuojan korkean tason.

25. Oikeuden hinnanalennukseen irrottamista sopimusrikkomuksen syystä tukee kyseisen säännöksen syntyhistoria. Komission lainsäädäntöehdotuksen 12 artiklaan sisältyivät samat poikkeukset oikeudesta hinnanalennukseen ja oikeudesta vahingonkorvaukseen. ( 10 ) Sen mukaan matkustajalla ei etenkään ollut tarkoitus olla oikeutta hinnanalennukseen, jos matkanjärjestäjä osoittaa muun muassa, että sopimusrikkomus johtuu väistämättömistä ja poikkeuksellisista olosuhteista. Lainsäädäntömenettelyn kuluessa oikeus hinnanalennukseen kuitenkin irrotettiin oikeudesta korvaukseen. Kuten komissio kirjallisissa huomautuksissaan toteaa lähinnä, tämä tukee päätelmää, jonka mukaan unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli antaa matkustajalle oikeus hinnanalennukseen tuottamukseen liittyvistä näkökohdista tai sopimusrikkomuksen syystä riippumatta, myös väistämättömissä ja poikkeuksellisissa olosuhteissa.

26. Direktiivin 2015/2302 14 artiklan 1 kohdan sanamuodosta, asiayhteydestä ja tavoitteesta samoin kuin sen syntyhistoriasta ilmenee, että matkustajalla on oikeus hinnanalennukseen, jos matkanjärjestäjä ei ole toiminut tuottamuksellisesti ja jos sopimusrikkomus johtuu väistämättömistä ja poikkeuksellisista olosuhteista.

27. Käsiteltävässä asiassa on osoitettu, että sopimusrikkomus johtui rajoituksista, joita hallintoviranomaiset määräsivät maaliskuussa 2020 estääkseen Covid-19-pandemian leviämisen. Tällaiset toimet ovat pandemian oikeudellisia vaikutuksia, jotka voidaan erottaa pandemian tosiasiallisista vaikutuksista (joihin kuuluvat esimerkiksi keskeisen henkilöstön sairastuminen, joutuminen karanteeniin tai kuoleminen). ( 11 ) Oikeuskirjallisuudessa käytetään käsitettä ”fait du prince” sääntelytoimista tai kielloista, jotka tekevät sopimuksen täyttämisestä mahdotonta ja jotka vapauttavat velallisen vahingonkorvausvelvollisuudesta. ( 12 ) Viranomaisten puuttuminen sopimussuhteeseen muodostaa yleisesti ylivoimaisen esteen. ( 13 ) Kuten käsiteltävään asiaan liittyvässä asiassa C-407/21, UFC – Que choisir ja CLCV, esittämässäni ratkaisuehdotuksessa selitän, direktiivin 2015/2302 yhteydessä ylivoimaisen esteen käsite kuuluu kyseisen direktiivin 3 artiklan 12 alakohdassa tarkoitettuun käsitteeseen ”väistämättömät ja poikkeukselliset olosuhteet”. Käsiteltävässä asiassa pandemian johdosta maaliskuussa 2020 asetettujen sääntelyrajoitusten olisi katsottava kuuluvan kyseiseen käsitteeseen. Toteutetut rajoitustoimet muodostavat nimittäin tilanteen, johon matkanjärjestäjä ei voi vaikuttaa ja jonka seurauksia ei olisi voitu välttää, vaikka kaikki kohtuulliset toimenpiteet olisi toteutettu. ( 14 )

28. Kuten edellä mainittiin, väistämättömät ja poikkeukselliset olosuhteet eivät vapauta matkanjärjestäjää velvoitteesta myöntää hinnanalennus. Jotta matkustaja on oikeutettu saamaan hinnanalennusta, kansallisen tuomioistuimen on yksinkertaisesti todettava, että matkapakettiin kuuluneet matkapalvelut jätettiin suorittamatta tai suoritettiin virheellisesti. Näin ollen se seikka, että sopimusrikkomus johtuu pandemian vuoksi toteutetuista rajoitustoimista, jotka muodostavat väistämättömät ja poikkeukselliset olosuhteet, ja se seikka, että vastaavia toimia toteutettiin myös matkustajan asuinpaikkakunnalla, eivät vaikuta oikeuteen hinnanalennukseen.

29. Käsiteltävässä asiassa on kuitenkin esitetty erilaisia argumentteja, miksi tällaista tulkintaa ei pitäisi omaksua Covid-19-pandemian yhteydessä. Ensinnäkin Tšekin hallitus on väittänyt kirjallisissa huomautuksissaan, ettei direktiiviä 2015/2302 voida soveltaa tällaisissa olosuhteissa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on myös epävarma siitä, kuuluuko pandemia kyseisessä direktiivissä annettavan suojan alaan. Syistä, jotka selitän käsiteltävään asiaan liittyvässä asiassa C-407/21, UFC – Que choisir ja CLCV, samana päivänä esittämässäni ratkaisuehdotuksessa toisen kysymyksen tarkastelun yhteydessä, en voi yhtyä tähän näkemykseen. Nykymuodossaan direktiivin 2015/2302 soveltaminen ei nimittäin rajoitu tapauksiin, joissa matkaan kohdistuu tietynlaajuinen tai paikallinen häiriö.

30. ”Yleistä elämään kuuluvaa riskiä” koskevan opin, sellaisena kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on sen selittänyt, ( 15 ) merkityksellisyydestä totean, ettei se koske oikeutta hinnanalennukseen vaan matkanjärjestäjän vahingonkorvausvelvollisuutta. Kuten edellä 22 kohdassa selitin, direktiivissä 2015/2302 oikeudelle hinnanalennukseen ja oikeudelle vahingonkorvaukseen asetetaan kuitenkin erilaisia edellytyksiä. Näin ollen kyseinen oppi on nähdäkseni merkityksetön sen toteamisen kannalta, onko matkustajalla oikeutta hinnanalennukseen. Käsiteltävässä asiassa ei myöskään ole kyse siitä, ettei matkustaja voisi käyttää matkapakettisopimukseen sisältyviä palveluja sellaisen yleisen elämään liittyvän riskin vuoksi, joka toteutui matkustajan osalta (esimerkiksi koska hän sai virustartunnan). Kyse on palvelujen, joiden suorittamisesta tuli oikeudellisesti mahdotonta hallituksen toteuttamien toimien vuoksi, suorittamatta jättämisestä.

31. Tšekin hallitus väitti, että voimassa olevan lainsäädännön noudattaminen on jokaiseen sopimukseen implisiittisesti sisältyvä ehto. Rajoitustoimia, jotka toteutettiin matkustajan ollessa matkakohteessa, sovellettiin erga omnes, ja matkanjärjestäjän, palvelujen suorittajan ja matkustajan oli noudatettava niitä yhtä lailla. Näin ollen Tšekin hallituksen mukaan matkanjärjestäjän ei pitäisi olla vastuussa puutteesta, joka on seurausta valtion toteuttamista rajoitustoimista.

32. Sopimuspuolet tosiaan ovat velvollisia noudattamaan kohdemaan voimassa olevaa lainsäädäntöä. Käsiteltävän asian olosuhteissa tämä tarkoittaa sitä, että matkanjärjestäjä ja palvelujentarjoaja olivat velvollisia noudattamaan Espanjan hallituksen toteuttamia rajoitustoimia. Velvollisuudesta noudattaa voimassa olevia lakisääteisiä toimenpiteitä seurasi, että tiettyjen palvelujen, joihin liittyi sosiaalisia kontakteja, suorittamisesta tuli oikeudellisesti mahdotonta. Hallituksen rajoitustoimien olisi siis vapautettava matkanjärjestäjä toteuttamisvelvoitteesta (niiden sopimusvelvoitteiden täyttämisestä joihin hallituksen rajoitukset vaikuttavat. Matkanjärjestäjän ei myöskään lähtökohtaisesti pitäisi katsoa olevan vahingonkorvausvastuussa direktiivin 2015/2302 14 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti. Kun otetaan huomioon tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa selitetty kyseisen direktiivin 14 artiklan rakenne, matkanjärjestäjää ei kuitenkaan ole vapautettu velvoitteesta antaa asianmukainen hinnanalennus matkapaketin hinnasta. Katson näin ollen, että Tšekin hallituksen sopimukseen implisiittisesti sisältyvästä ehdosta esittämät väitteet eivät vaikuta matkustajan oikeuteen saada hinnanalennusta.

33. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin painotti sitä, että rajoitustoimia toteutettiin paitsi matkakohteessa myös matkustajan asuinpaikkakunnalla. Tämä edellyttäisi toteuttamatta jättämisen arviointia ottaen huomioon ajankohtana, jona toteuttamatta jättäminen tapahtuu, vallinneet olosuhteet. Kuten edellä selvennettiin, täyttämättä jättämistä ei kuitenkaan arvioida sopimuksen tekemisen jälkeen ilmenevien olosuhteiden valossa. Sitä arvioidaan ottaen huomioon sopimukseen sisältyvät matkapalvelut, joita ei voida enää suorittaa matkapaketin alkamisen jälkeen. Toinen kysymys on se, onko kyseessä sopimusrikkomus, jos osapuolet ovat tehneet sopimuksen rajoituksista määräämisen jälkeen, mistä ei nyt ole kyse.

34. On myös korostettava, että se, että matkanjärjestäjä vapautetaan velvoitteesta myöntää hinnanalennus myös silloin, kun sopimusrikkomus johtuu väistämättömistä ja poikkeuksellisista olosuhteista, ei vaikuta sen regressioikeuteen direktiivin 2015/2302 22 artiklan mukaisesti. Kyseisen artiklan mukaan on niin, että, jos matkanjärjestäjä myöntää hinnanalennuksen, jäsenvaltioiden on varmistettava, että matkanjärjestäjällä on oikeus hakea hyvitystä kolmannelta osapuolelta, joka on vaikuttanut tapahtumaan, joka on perustana hinnanalennukselle. Kyseinen säännös muodostaa ”vastapainon” direktiivin 2015/2302 14 artiklan 1 kohdassa säädetylle ankaran vastuun järjestelmälle. Matkanjärjestäjän velvoite myöntää hinnanalennus voi myös olla osatekijä, jonka jäsenvaltiot ottavat huomioon päättäessään matkanjärjestäjille pandemian vuoksi annettavan tuen tasosta valtiontukitoimenpiteitä koskevien tilapäisten puitteiden ( 16 ) mukaisesti.

35. Välipäätelmäni on näin ollen, että matkustajalla on oikeus hinnanalennukseen matkapakettisopimuksen täyttämistä koskevan sopimusrikkomuksen vuoksi direktiivin 2015/2302 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti tilanteissa, joissa sopimusrikkomus johtuu rajoituksista, joita on asetettu tartuntataudin leviämisen estämiseksi, ja joissa tällaisia rajoituksia asetettiin myös matkustajan asuinpaikkakunnalla ja maailmanlaajuisesti.

36. Vaikka sopimusrikkomuksen syy ei vaikutakaan kuluttajan oikeuteen hinnanalennukseen sinänsä, sen olisi vaikutettava sen alennuksen määrään, johon matkustaja on oikeutettu, kuten seuraavassa alajaksossa selitän.

b) Hinnanalennusta koskevan oikeuden rajoittaminen Covid-19-pandemian yhteydessä

37. Matkanjärjestäjän todettu velvoite myöntää hinnanalennusta direktiivin 2015/2302 14 artiklan 1 kohdan nojalla ei ole suinkaan rajaton ulottuvuudeltaan. Tätä velvoitetta voidaan ensinnäkin arvioida ainoastaan ottaen huomioon niiden matkapakettiin sisältyvien palvelujen ulottuvuus, joiden suorittamatta jättäminen tai virheellinen suorittaminen merkitsee sopimusrikkomusta. Kuten Ranskan hallitus kirjallisissa huomautuksissaan toteaa, sopimusrikkomukseen liittyy puolestaan ”sisäsyntyinen rajoitus”, koska sitä voidaan arvioida ainoastaan matkapakettisopimuksen valossa. Matkanjärjestäjän ei siten voida katsoa olevan vastuussa siitä, ettei matkustaja pääse käyttämään palveluja, jotka eivät kuulu matkasopimukseen. Käsiteltävässä asiassa vaikuttaa siltä, että pääsy hotellialueen ulkopuolella sijaitseviin yleisille rannoille tai kauppoihin, ravintoloihin ja vapaa-ajanviettopaikkoihin ei kuulunut matkapakettisopimuksen piiriin. Tämän ratkaiseminen kuuluu kuitenkin ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.

38. Toiseksi matkustajalla on direktiivin 2015/2302 14 artiklan 1 kohdan mukaan oikeus ”asianmukaiseen” hinnanalennukseen. Unionin lainsäätäjä ei täsmentänyt sille mitään tiettyä tasoa, kiinteää määrää tai laskentamenetelmää. Tuomioistuimen on määritettävä ”asianmukaisen” hinnanalennuksen määrä ottaen huomioon yksittäistapauksen kaikki olosuhteet. Kansallinen tuomioistuin voi näin ollen ottaa arvioinnissaan huomioon sopimusrikkomuksen syyn, sen, toimiko matkanjärjestäjä tuottamuksellisesti, ja matkanjärjestäjän mahdollisuuden saada matkustajalle maksettavat rahat takaisin liiketoimintaketjussa ylempänä olevilta yrityksiltä tai valtiolta. Käsiteltävän asian olosuhteissa tämän arvioinnin kannalta merkityksellisiin tekijöihin kuuluu se, että sopimusrikkomus johtui yksinomaan toimista, jotka oli toteutettu kansanterveysuhan vuoksi ja joiden tarkoituksena oli suojella väestöä, myös matkustajia.

39. Lisäksi on tärkeää korostaa, ettei direktiivissä 2015/2302 säädetä ajallisesta rajoituksesta sen hinnanalennuksen maksamiselle, johon matkustaja on oikeutettu sopimusrikkomuksen perusteella. Korvauksen osalta direktiivin 2015/2302 14 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että se on suoritettava ”ilman aiheetonta viivytystä”. Vaikka kyseiseen direktiiviin ei sisälly vastaavaa ilmausta hinnanalennuksen maksamisen yhteydessä, olisi direktiivin suojelutarkoituksen mukaista katsoa, että hinnanalennus on myös suoritettava ”ilman aiheetonta viivytystä”. Käsiteltävässä asiassa tällainen tulkinta antaisi kansalliselle tuomioistuimelle mahdollisuuden ottaa huomioon matkanjärjestäjien, jotka kärsivät Covid-19-pandemiasta merkittävästi, likviditeettiongelmat.

40. Edellä esitetyn perusteella katson, että sen hinnanalennuksen määrän, johon matkustaja on oikeutettu direktiivin 2015/2302 14 artiklan 1 kohdan nojalla, on oltava asianmukainen ottaen huomioon kaikki asian olosuhteet; tämän ratkaiseminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.

Ratkaisuehdotus

41. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Landgericht München I:n esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Matkapaketeista ja yhdistetyistä matkajärjestelyistä sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 90/314/ETY kumoamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2302 14 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että matkustajalla on oikeus hinnanalennukseen matkapakettisopimuksen täyttämistä koskevan sopimusrikkomuksen vuoksi tilanteissa, joissa sopimusrikkomus johtuu rajoituksista, joita on asetettu matkakohteessa esiintyvän tartuntataudin leviämisen estämiseksi, ja joissa tällaisia rajoituksia asetettiin myös matkustajan asuinpaikkakunnalla ja maailmanlaajuisesti. Hinnanalennuksen määrän on kuitenkin oltava asianmukainen ottaen huomioon kaikki asian olosuhteet; tämän ratkaiseminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: englanti.

( 2 ) Ks. Maailman matkailujärjestön kokoamat tiedot (https://www.unwto.org/tourism-data/international-tourism-and-covid-19).

( 3 ) Ks. World Economic Forum, ”This is the Impact of Covid-19 on the Travel Sector” (https://www.weforum.org/agenda/2022/01/global-travel-tourism-pandemic-covid-19/).

( 4 ) Matkapaketeista ja yhdistetyistä matkajärjestelyistä sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 90/314/ETY kumoamisesta 25.11.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2015/2302 (EUVL 2015, L 326, s. 1).

( 5 ) Tuomio 30.9.2021, Commerzbank (C-296/20, EU:C:2021:784, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 6 ) Tuomio 1.10.2019, Planet49 (C-673/17, EU:C:2019:801, 48 kohta).

( 7 ) Ks. analogisesti tuomio 18.3.2021, Kuoni Travel (C-578/19, EU:C:2021:213, 34 kohta).

( 8 ) Ks. vastaavasti tuomio 18.3.2021, Kuoni Travel (C-578/19, EU:C:2021:213, 45 kohta).

( 9 ) Komissio viittaa vastaavasti julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotukseen Kuoni Travel (C-578/19, EU:C:2020:894, 40 kohta).

( 10 ) Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi matkapaketeista ja avustetuista matkajärjestelyistä sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 ja direktiivin 2011/83/EU muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 90/314/ETY kumoamisesta, (COM(2013) 0512 final –2013/0246 (COD)).

( 11 ) Berger, K. P. ja Behn, D., ”Force Majeure and Hardship in the Age of Corona: A Historical and Comparative Study”, McGill Journal of Dispute Resolution, Vol. 6 (2019-2020), Number 4, s. 78–130, sivulla 91.

( 12 ) Ks. Heinich J., ”L’incidence de l’épidemie de coronavirus sur les contrats d’affaires: de la force majeure à l’imprévision”, Recueil Dalloz, 2020, s. 611 ja Philippe, D., ”The Impact of the Coronavirus Crisis on the Analysis and Drafting of Contract Clauses”, teoksessa Hondius, E., Santos Silva, M., Nicolussi, A., Salvador Coderch, P., Wenderhorst, C. ja Zoll, F. (toim.), Coronavirus and the Law in Europe (Intersentia, Cambridge, Antwerp, Chicago, 2021), 527, 537. Yleisesti ks. Aune, A.C., ”Le ’fait du prince’ en droit privé”, RLDC, 2008, 2930.

( 13 ) Ks. Philippe, D., ”The Impact of the Coronavirus Crisis on the Analysis and Drafting of Contract Clauses”, em. teoksessa Hondius, E. ym., 527, 537.

( 14 ) Ks. Borghetti, J-S., ”Non-Performance and the Change of Circumstances under French Law”, em. teoksessa Hondius, E. ym., 509, 515, jossa huomautetaan, että ”lukuun ottamatta poikkeustapausta, jossa sulkutilaan liittyvät toimenpiteet olivat kohtuudella ennakoitavissa sopimuksen tekohetkellä, näitä toimia olisi – – pidettävä ylivoimaisena esteenä – –”.

( 15 ) Ks. edellä 12 kohta.

( 16 ) Komission tiedonanto – Tilapäiset puitteet valtiontukitoimenpiteille talouden tukemiseksi tämänhetkisessä covid-19-epidemiassa, C/2020/1863 (EUVL 2020, C 91I, s. 1) (jäljempänä tilapäiset puitteet). Tilapäisiä puitteita on muutettu niiden hyväksymisen jälkeen kuudesti.