ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 2 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle toimenpiteelle, jolla asetetaan sopimushammaslääkärin ammatin harjoittamiselle yläikäraja eli nyt käsiteltävässä asiassa 68 vuotta, silloin kun toimenpiteen ainoana tavoitteena on suojella potilaiden terveyttä kyseisten hammaslääkäreiden toimintakyvyn alentumiselta mainitun iän jälkeen, jos samaa ikärajaa ei sovelleta muihin kuin sopimushammaslääkäreihin. Direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä mainitunlaiselle toimenpiteelle silloin, kun sen tavoitteena on jakaa työmahdollisuuksia sukupolvien kesken sopimushammaslääkärien ammattikunnan sisällä, jos toimenpide on mainitun tavoitteen saavuttamiseksi asianmukainen ja tarpeen, kun otetaan huomioon tilanne kyseisillä työmarkkinoilla. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on yksilöidä sillä toimenpiteellä tavoiteltu päämäärä, jolla mainittu ikäraja asetettiin, tutkimalla toimenpiteen voimassa pitämisen syy.
14

Asetuksen nro 164/2006 9 §:sn otsikkona on ”Arviointilautakuntien toiminta”, ja siinä säädetään seuraavaa: ”1. Lautakunnat, jotka toimivat kelpoisuuskokeet järjestävissä yliopistoissa, valitsevat puheenjohtajansa ja vahvistavat hakijoiden vertailevassa arvioinnissa noudatettavat periaatteelliset arviointiperusteet ja menettelyt soveltamalla mahdollisuuksien mukaan kansallisesti ja kansainvälisesti tunnustettuja arviointiperusteita. – – 3. Lautakunta käyttää hakijan tieteellisen tuotannon, muiden muodollista tieteellistä pätevyyttä osoittavien nimikkeiden ja yleisen ansioluettelon arvioinnissa, mukaan lukien hakijan opetustoiminta ja mahdollinen ammatillinen ja hallinnollinen kokemus, seuraavia arviointiperusteita: a) hakijan tieteellisen tuotannon – johon kuuluvat julkaisut, patentit ja innovatiiviset hankkeet – omintakeisuus, innovatiivisuus ja metodologinen kurinalaisuus b) hakijan henkilökohtainen analyyttisesti määritelty osuus tutkimusryhmien työskentelyssä silloin kun tämä osuus on eriteltävissä c) tutkimusryhmien johtaminen ja ohjaus d) hakijan toiminnan soveltuvuus sen alan oppiaineisiin, jolla menettely on pantu vireille, tai näissä oppiaineissa muotoiltuihin poikkitieteellisiin kysymyksenasetteluihin e) julkaisujen tieteellinen arvo ja niiden levinneisyys tiedeyhteisössä f) tieteellisen tuotannon jatkuvuus myös kyseisen erityisalan asiantuntemuksen kehittymisen kannalta g) niiden opetustehtävien merkitys ja luonne, joista on toimitettu asianomaisten instituutioiden antama todistus h) kliinisen ja terapeuttisen työn ja kaikilla sellaisilla muilla ammatti- ja työaloilla harjoitetun toiminnan merkitys ja luonne, joilla hankittua kokemusta ja pätevyyttä joko nimenomaisesti edellytetään tai joilla hankittu kokemus ja pätevyys täydentävät hakijan yleiskuvaa. 4. Lautakunnan arvio hakijan tieteellisestä tuotannosta, muodollista pätevyyttä koskevista asiakirjoista ja yleisistä ansioista laaditaan viittaamalla nimenomaisesti edellä 1–3 kohdassa tarkoitettuihin arviointiperusteisiin. 5. Apulaisprofessorien luokkaa koskevissa kelpoisuuskokeissa suoritetun tieteellisen tuotannon ja muodollisen pätevyyden arvioinnin jälkeen hakijat antavat opetusnäytteen ja esittävät argumentaation tieteellisestä tuotannostaan. Kutsussa voidaan määrätä, että kokeet suoritetaan vieraalla kielellä, joka on vertailevan arvioinnin kohteena. Professorin luokkaa koskevissa kokeissa hakijat esittävät argumentaation tieteellisestä tuotannostaan ja ne, joilla ei ole apulaisprofessorin asemaa, antavat lisäksi opetusnäytteen, joka vaikuttaa yleisarviointiin. – – 9. Lautakunta ilmoittaa vertailevan arvioinnin jälkeen enemmistöpäätöksellä hakijat, joille on katsottu voitavan myöntää kansallinen tieteellinen kelpoisuus kutsuissa vahvistetun kiintiön rajoissa.”
9

Direktiivin V luvussa, jonka otsikkona on ”Jakeluverkon käyttö”, olevan jakeluverkonhaltijoiden eriyttämistä koskevan 15 artiklan sanamuoto on seuraava: ”1. Jos jakeluverkonhaltija kuuluu vertikaalisesti integroituneeseen yritykseen, sen on oltava riippumaton muusta jakeluverkkoon liittymättömästä toiminnasta ainakin oikeudellisen muotonsa, organisaationsa ja päätöksentekonsa osalta. Nämä säännöt eivät velvoita erottamaan jakeluverkon voimavarojen omistajuutta vertikaalisesti integroituneesta yrityksestä. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen vaatimusten lisäksi jakeluverkonhaltijan, joka kuuluu vertikaalisesti integroituneeseen yritykseen, on oltava organisaationsa ja päätöksentekonsa osalta riippumaton muusta jakeluverkkoon liittymättömästä toiminnasta. Tämän saavuttamiseksi on sovellettava seuraavia vähimmäisvaatimuksia: a) Jakeluverkonhaltijan hallinnosta vastaavat henkilöt eivät saa osallistua sellaisen integroituneen sähköalan yrityksen yritysrakenteisiin, joka vastaa, joko suoraan tai välillisesti, sähkön tuotantoon, siirtoon tai toimituksiin liittyvästä päivittäisestä toiminnasta. b) Asianmukaiset toimenpiteet on toteutettava sen varmistamiseksi, että jakeluverkonhaltijan hallinnosta vastaavien henkilöiden ammatilliset edut otetaan huomioon tavalla, joka takaa sen, että he voivat toimia riippumattomasti. c) Jakeluverkonhaltijalla on oltava verkon käyttöön, ylläpitoon tai kehittämiseen tarvittavien voimavarojen osalta tosiasiallinen päätösoikeus, joka on riippumaton integroituneesta sähköalan yrityksestä. Tämä ei saisi estää asianmukaisten koordinointimekanismien käyttöä sen varmistamiseksi, että emoyrityksen taloudelliset ja hallinnolliset valvontaoikeudet suojataan tytäryrityksestä saatavan pääoman tuoton osalta, jota säännellään epäsuorasti 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Erityisesti tämä antaa emoyritykselle oikeuden hyväksyä jakeluverkonhaltijan vuosittaisen rahoitussuunnitelman tai vastaavan välineen ja asettaa yleiset rajat tytäryrityksen velkaantumisasteelle. Emoyrityksellä ei ole oikeutta antaa ohjeita, jotka koskevat päivittäisiä toimintoja tai jakelulinjojen rakentamiseen tai niiden laadun parantamiseen liittyviä yksittäisiä päätöksiä, jotka eivät ylitä hyväksytyn rahoitussuunnitelman tai vastaavan välineen ehtoja. d) Jakeluverkonhaltijan on laadittava sääntöjen noudattamista koskeva ohjelma, jossa esitetään toimenpiteet sen varmistamiseksi, ettei syrjintää esiinny, sekä varmistettava ohjelman noudattamisen asianmukainen seuranta. Ohjelmassa on esitettävä työntekijöiden erityiset velvoitteet tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Ohjelman noudattamisen seurannasta vastaavan henkilön tai elimen on esitettävä toteutetuista toimenpiteistä 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle sääntelyviranomaiselle vuosittain kertomus, joka on julkaistava. Jäsenvaltiot voivat päättää, ettei 1 ja 2 kohtaa sovelleta sellaisiin integroituneisiin sähköalan yrityksiin, joilla on alle 100000 verkkoon liitettyä asiakasta tai jotka toimittavat sähköä pieniin erillisiin verkkoihin.”
7

Vuoden 1968 liikevaihtoverolain (Wet op de omzetbelasting 1968), sellaisena kuin sitä sovelletaan vuoden 1999 osalta (jäljempänä liikevaihtoverolaki), 11 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Asetuksella vahvistetuin edellytyksin verosta vapautetaan: a) kiinteän omaisuuden ja sitä koskevien oikeuksien luovutus, paitsi: 1) rakennuksen tai rakennuksen osan luovutus siihen liittyvine maapohjineen ennen niiden ensimmäistä käyttöönottoa tai korkeintaan kaksi vuotta ensimmäisen käyttöönoton jälkeen sekä rakennusmaan luovutus; 2) muu kuin 1 kohdassa tarkoitettu luovutus henkilöille, jotka käyttävät kiinteää omaisuutta tavalla, joka antaa oikeuden vähentää vero kokonaan tai lähes kokonaan 15 §:n nojalla edellyttäen, että luovuttava yritys ja luovutuksensaaja ovat osoittaneet tätä koskevan yhteisen hakemuksen tarkastajalle ja jotka täyttävät myös ministeriön asetuksessa vahvistetut edellytykset; – – 3. Sovellettaessa 1 momentin a kohdan 1 alakohtaa: a) rakennuksella tarkoitetaan kaikenlaista kiinteästi maapohjaan liittyvää rakennelmaa; b) rakennuksen käyttöönottoa muuntamisen tai uudistamisen jälkeen pidetään ensimmäisenä käyttöönottona, jos muunto- tai uudistustyön tuloksena on syntynyt muokattu esine; c) siihen liittyvänä maapohjana tarkoitetaan maata, jonka yleisesti tiedetään kuuluvan rakennukseen tai olevan sen käytössä. 4. Sovellettaessa 1 momentin a kohdan 1 alakohtaa rakennusmaalla tarkoitetaan rakentamatonta maata: a) jota muokataan tai jota on muokattu; b) jolla on toteutettu tai toteutetaan toimenpiteitä maapohjan yksinomaista käyttöä varten; c) jonka ympäristössä toteutetaan tai on toteutettu toimenpiteitä; tai d) jota varten on myönnetty rakennuslupa rakennusten rakentamiseksi maapohjalle.”
1)

Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 42 artiklan 4 kohtaa on tulkittava niin, että tässä säännöksessä jätetään jäsenvaltioille harkintavaltaa, jonka perusteella ne voivat vahvistaa viitemäärän nollaksi euroksi ja olla myöntämättä tukioikeuksia kansallisesta varannosta viljelijälle, joka on asetuksessa N:o 1782/2003 säädetyn tilatukijärjestelmän täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun komission asetuksen (EY) N:o 795/2004, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1974/2004, 21 artiklassa tarkoitetussa erityistilanteessa, kunhan tämä määrä on vahvistettu objektiivisin perustein, se ei loukkaa viljelijöiden yhdenvertaisen kohtelun periaatetta eikä sillä luoda markkinoiden ja kilpailun vääristymiä.
44

Valittaja esittää, että neuvosto on itse myöntänyt, että komissio on pysyttänyt ratkaisun, johon se oli alun perin päätynyt, nimenomaan siitä syystä, että se oli katsonut, ettei edellytyksiä, sellaisina kuin ne on edellä mainitussa asiassa Nanjing Metalink vastaan neuvosto annetussa tuomiossa muotoiltu, tämän ratkaisun muuttamiselle ollut. Italian tasavalta on myös todennut, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan viimeisen virkkeen tulkinnalla asiassa Nanjing Metalink vastaan neuvosto annetun tuomion mukaisesti on todellisuudessa ollut ratkaiseva osuus komission päättäessä ehdottaa lopullisia toimenpiteitä, jotka perustuvat sen alun perin omaksumaan kantaan. Tämän vuoksi ja koska 23.3.2007 tarkistetuissa, lopullista ilmoittamista koskevissa asiakirjoissa ei ollut uusia tosiseikkoja – minkä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on itse valituksenalaisen tuomion 72 kohdassa todennut –, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamus, jonka mukaan kysymys on merkitykseltään vain liitännäinen, on valittajan mukaan ilmeisen virheellinen.
22

Euroopan yhteisöjen komission mukaan ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle on vastattava, että kansallisen tuomioistuimen on sellaisen rikosoikeudenkäynnin aikana, jossa pyritään ratkaisemaan, onko asetuksen N:o 338/97 8 artiklan 5 kohdan säännöksiä mahdollisesti rikottu, sovellettava tällaisia rikosoikeudellisia menettelyjä koskevien yhteisön säännösten puuttuessa pääsääntöisesti kansallista lainsäädäntöä, tulkittava sitä yhteisön oikeuden mukaisesti ja pyrittävä varmistamaan yhteisön oikeuden tehokas vaikutus. Todistustaakan jaon osalta komissio katsoo, että kun otetaan huomioon se seikka, että kieltoa käyttää asetuksen N:o 338/97 liitteessä B lueteltujen lajien yksilöitä kaupallisiin tarkoituksiin sovelletaan pääsääntönä, syyttäjän tehtävänä on rikosoikeudenkäynnissä osoittaa, että Rubach on käyttänyt suojeltujen lajien yksilöitä kaupallisiin tarkoituksiin. Sitä vastoin Rubachin tehtävänä pitäisi olla sen osoittaminen, että hän on saanut nämä yksilöt haltuunsa laillisesti, mikä mahdollistaisi hänelle vapautumisen rikosoikeudellisesta vastuusta.
1

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tulliviranomaisten toimenpiteistä epäiltäessä tavaroiden loukkaavan tiettyjä teollis- ja tekijänoikeuksia sekä tiettyjä teollis- ja tekijänoikeuksia loukkaavien tavaroiden suhteen toteutettavista toimenpiteistä 22.7.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1383/2003 (EUVL L 196, s. 7) 5 artiklan 4 kohdan ja yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994 L 11, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna annetulla asetuksella (EY) N:o 1992/2003 (EUVL L 296, s. 1; jäljempänä asetus N:o 40/94), 146 artiklan tulkintaa.
Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-220/07, Transport Schiocchet – Excursions vastaan komissio, 19.5.2008 antamasta määräyksestä, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti vanhentumisen vuoksi tutkimatta valittajan nostaman kanteen, joka koski sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta ja korvausta vahingosta, jonka valittaja väitti kärsineenä yhteisön toimielinten lainvastaisen toiminnan vuoksi – Vahingonkorvauskanteen edellytykset – Yhteisistä säännöistä harjoitettaessa jäsenvaltioiden välillä säännöllistä liikennettä ja säännöllistä erityisliikennettä linja-autoilla 28.2.1972 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 517/72 (EYVL L 67, s. 19), joka on kumottu ja korvattu yhteisistä säännöistä harjoitettaessa kansainvälistä henkilöliikennettä linja-autoilla 16.3.1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 684/92 (EYVL L 74, s. 1), tarkoitettujen säännöllisen liikenteen ja säännöllisen erityisliikenteen käsitteet
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1789/2003, on tulkittava niin, että pääasiassa kyseessä olevat tavarat, jotka koostuvat lämmönsiirtimestä sekä tuulettimesta ja jotka on tarkoitettu yksinomaan tietokoneisiin liitettäviksi, on luokiteltava mainitun asetuksen liitteessä I olevan yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 84733090.
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 11.12.2008 – Gateway vastaan SMHV

(asia C‑57/08 P)

Muutoksenhaku – Yhteisön tavaramerkki – Asetus (EY) N:o 40/94 – 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 5 kohta – Aikaisemmat tavaramerkit, jotka sisältävät sanamerkin ”GATEWAY” – Sanamerkki ”ACTIVY Media Gateway” – Merkkien samankaltaisuuden puuttuminen – Sekaannusvaaran puuttuminen – Aikaisempien tavaramerkkien laajan tunnettuuden huomioon ottaminen kyseessä olevien merkkien kokonaisarvioinnissa

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)) (ks. 51–54 kohta)

Aihe

Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-434/05, Gateway, Inc. vastaan SMHV 27.11.2007 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kumoamiskanteen, jonka luokkaan 9, 16, 35, 36, 37 ja 38 kuuluvia tavaroita varten myönnettyjen yhteisön ja kansallisten sanamerkkien ja kuviomerkkien, joissa on sana ”GATEWAY”, haltija oli nostanut sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan 14.9.2005 tekemästä päätöksestä R 1068/2004-1, jolla hylättiin valittajan väiteosaston siitä päätöksestä tekemä valitus, jolla hylättiin sen väite, joka koski sanamerkin ”ACTIVY Media Gateway” rekisteröimistä luokkiin 9, 35, 38 ja 42 kuuluvia tavaroita varten

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Tuen yhteismarkkinoille soveltuvuuden tutkiminen ei kuulu unionin tuomioistuimen toimivallan piiriin

(EY 234 artikla)

2. Valtiontuki – Käsite – Tuotanto- ja työosuuskunnille myönnetyt veroedut – Valtiontuen käsitteen alaan kuulumisen edellytykset

(EY 87 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Vaikka unionin tuomioistuimella ei ole SEUT 267 artiklan mukaisessa menettelyssä toimivaltaa lausua kansallisen toimenpiteen yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa eikä tulkita kansallisia säännöksiä ja määräyksiä, se on kuitenkin toimivaltainen esittämään kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, jotka saattavat auttaa kansallista tuomioistuinta sen arvioidessa tätä yhteensopivuutta käsiteltäväkseen saatetussa asiassa.

Tarkemmin sanottuna komission toimivalta arvioida tuen yhteensoveltuvuutta yhteismarkkinoille ei estä sitä, että kansallinen tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua valtiontuen käsitteen tulkinnasta. Unionin tuomioistuin voi siten muun muassa esittää kansalliselle tuomioistuimelle sellaiset unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla se voi määrittää, onko tiettyä kansallista toimenpidettä pidettävä unionin oikeudessa tarkoitettuna valtiontukena.

(ks. 34 ja 35 kohta)

2. Kansallisen säännöstön, jossa säädetään tietyistä veroeduista, perusteella tuotanto- ja työosuuskunnille myönnetyt verovapautukset ovat EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea vain silloin, kun kaikki kyseisen määräyksen soveltamisedellytykset ovat täyttyneet, eli kun ensimmäiseksi valtio rahoittaa kyseisen toimenpiteen tai se on myönnetty valtion varoista, kun toiseksi tällainen toimenpide on valikoiva ja kun kolmanneksi toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja kyseinen toimenpide johtaa kilpailun vääristymiseen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tässä tapauksessa arvioitava erityisesti tuotanto- ja työosuuskunnille myönnettyjen verovapautusten valikoivuutta ja niiden mahdollista perustelemista sen kansallisen verojärjestelmän luonteella tai yleisellä rakenteella, johon verovapautukset kuuluvat, selvittämällä muun muassa, ovatko kyseessä olevat osuuskunnat itse asiassa voittoa tavoittelevien oikeudellisten yksikköjen muodossa perustettujen muiden toimijoiden tilanteeseen verrattavissa olevassa tilanteessa ja, jos näin todellakin on, onko mainituille osuuskunnille varattu edullisempi verokohtelu yhtäältä asianomaisessa jäsenvaltiossa sovelletun verojärjestelmän olennaisille periaatteille luonteenomainen ja toisaalta johdonmukaisuutta ja oikeasuhteisuutta koskevien periaatteiden mukainen.

(ks. 43 ja 82 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki – Komission päätös olla vastustamatta tukiohjelmaa – Soveltamisala – Huomioon otettavat seikat

(EY 87 ja EY 88 artikla)

2. Valtiontuki – Komission hyväksymä yleinen tukiohjelma – Ohjelma, jota ei sovelleta vaikeuksissa oleviin yrityksiin ja yksityisiin yrityksiin – Näitä yrityksiä koskevien nimenomaisten rajoitusten puuttuminen hyväksymispäätöksestä itsestään – Kyseisiä tukia laittomasti saaneille yrityksille ei ole syntynyt perusteltua luottamusta

(EY 87 ja EY 88 artikla)

Tiivistelmä

1. Sellaisen päätöksen soveltamisala, jolla komissio on jättänyt vastustamatta jäsenvaltion ilmoittamaa tukiohjelmaa, on määritettävä mainitun päätöksen tekstin, josta on julkaistu ainoastaan lyhennelmä Euroopan unionin virallisessa lehdessä, perusteella ja tämän lisäksi on otettava huomioon myös asianomaisen jäsenvaltion ilmoittama tukiohjelma.

Lisätietopyyntöä, jolla komissio vaatii lisäselvityksiä jäsenvaltion ilmoittaman tukiohjelman soveltamisalasta, ja kansallisten viranomaisten kyseiseen pyyntöön antamaa vastausta on pidettävä erottamattomana osana ilmoitettua tukiohjelmaa. Näin on varsinkin silloin, kun komissio on juuri näiden tietojen perusteella päättänyt olla vastustamatta asianomaista tukiohjelmaa.

(ks. 44 ja 45 kohta)

2. Oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen on jokaisella oikeussubjektilla, jolle unionin toimielin on antamalla hänelle täsmällisiä vakuutteluita synnyttänyt perusteltuja odotuksia. Tällaisia vakuutteluja ovat riippumatta siitä muodosta, jossa ne on annettu tiedoksi, täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät tiedot.

Hyväksytyn tukiohjelman yhteydessä sitä, ettei komission päätöksessä olla vastustamatta kyseistä tukiohjelmaa ole nimenomaista vaikeuksissa olevia yrityksiä ja yksityisiä yrityksiä koskevaa rajoitusta, ei kuitenkaan määritelmänsä mukaan voida rinnastaa komission asianomaiselle antamiin täsmällisiin, ehdottomiin ja yhtäpitäviin tietoihin siitä, että kyseisen ohjelman mukaan on mahdollista myöntää tukea tällaisille yrityksille, eikä se näin ollen voi synnyttää asianomaiselle perusteltua luottamusta sille myönnettyjen avustusten sääntöjenmukaisuuteen. Mahdollisuus myöntää tukia kyseisille yrityksille on päinvastoin vähintäänkin epävarma, joten nimenomaisen rajoituksen puuttuminen ei voi olla perustana täsmällisille vakuutuksille, joiden perusteella asianomaiselle voi syntyä jonkinlainen perusteltu luottamus

(ks. 63–66 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Unionin oikeus – Välitön oikeusvaikutus – Yksityisten oikeudet – Kansallisten tuomioistuinten toteuttama oikeuksien suojaaminen – Kansalliset menettelysäännöt – Soveltamisedellytykset – Vastaavuusperiaatteen ja tehokkuusperiaatteen noudattaminen

Tiivistelmä

Unionin oikeus ei ole esteenä lainsäädännölle, jossa asetetaan kolmen vuoden vanhentumisaika sellaisen erityisen ikälisän maksamista koskeville hakemuksille, johon vapaata liikkuvuutta koskevia oikeuksiaan käyttänyt työntekijä ei ollut oikeutettu yhteisön oikeuden vastaisen kansallisen lainsäädännön soveltamisen vuoksi ennen asiassa C-224/01, Köbler, 30.9.2003 annettua tuomiota.

Kunkin jäsenvaltion asiana on siten sisäisessä oikeusjärjestyksessään antaa tällainen menettelysääntö, kuitenkin siten, ettei se saa olla epäedullisempi kuin samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia koskevat menettelysäännöt (vastaavuusperiaate) eikä sellainen, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate).

Vastaavuusperiaatteen vastaisena ei siten voida pitää vanhentumissääntöä, jos vanhentumissäännön, jota sovelletaan oikeussuojakeinoihin, joilla jäsenvaltion sisäisessä oikeudessa pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, lisäksi on olemassa vanhentumissääntö, joka koskee jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia, ja jos näitä kahta vanhentumissääntöä voidaan pitää samankaltaisina, kun otetaan huomioon niiden kohde ja olennaiset osatekijät.

Tehokkuusperiaatteesta on todettava, että unionin oikeuden mukaista on asettaa oikeussuojakeinojen käyttämiselle kohtuulliset preklusiiviset määräajat, joilla edistetään sekä asianosaista että kyseistä viranomaista suojaavaa oikeusvarmuutta. Tällaisilla määräajoilla ei nimittäin olisi sellaista vaikutusta, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen tulisi käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi. Tältä osin kansallista kolmen vuoden preklusiivista määräaikaa on pidettävä kohtuullisena.

Tätä tulkintaa ei muuta se seikka, että asiassa Köbler annetun tuomion vaikutukset ulottuvat tulkinnan kohteena olevan säännön voimaantulopäivään, koska unionin tuomioistuin ei rajoittanut ajallisesti näitä vaikutuksia. Vanhentumisajan kaltaisen menettelysäännön soveltamista ei nimittäin pidä sekoittaa siihen, että unionin tuomioistuin rajoittaa ajallisesti unionin oikeuden säännöksen tulkintaa koskevan tuomionsa vaikutuksia.

Unionin oikeuden vastaista ei myöskään ole se, että jäsenvaltio asettaa preklusiivisen määräajan erityistä ikälisää – jota ei ole unionin oikeuden säännösten vastaisesti myönnetty – koskevalle hakemukselle, vaikka tämä jäsenvaltio ei olisi muuttanut kansallisia sääntöjään niiden yhdenmukaistamiseksi unionin oikeuden säännösten kanssa. Tilanne olisi toinen vain, jos kansallisten viranomaisten toiminnan ja preklusiivisen määräajan vuoksi henkilö olisi menettänyt täysin mahdollisuutensa vedota oikeuksiinsa kansallisissa tuomioistuimissa.

(ks. 17, 20, 27–30, 33 ja 41 kohta sekä tuomiolauselma)