FI Euroopan unionin virallinen lehti C 252/18

Valitus, jonka Fresh Del Monte Produce, Inc. on tehnyt 27.5.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-587/08, Fresh Del Monte Produce, Inc. v. Euroopan komissio, 14.3.2013 antamasta tuomiosta

(Asia C-293/13 P)

2013/C 252/27

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Fresh Del Monte Produce, Inc. (edustaja: Rechtsanwalt B. Meyring, advocate L. Suhr ja asianajaja O. Van Ermengem)

Muut osapuolet: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG, Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-587/08 14.3.2013 antaman tuomion,

— kumoaa komission 15.10.2008 tekemän päätöksen (K(2008) 5955 lopullinen) asiassa COMP/39.188 — Banaanit siltä osin kuin se koskee valittajaa, ja

— velvoittaa komission korvaamaan menettelystä ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakumenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensiksi valittaja väittää, että komissio ja unionin yleinen tuomioistuin sovelsivat EY 81 artiklan 1 kohtaa (nykyinen SEUT 101 artikla) ja asetuksen N:ro 1/2003 (1) 23 artiklan 2 kohtaa virheellisesti, kun ne katsoivat Del Monten olevan vastuussa rikkomisesta. Emoyhtiön vastuuta koskeva testi edellyttää, että tytäryhtiö ei kykene tekemään itsenäisiä päätöksiä markkinakäyttäytymisestään. Tämä merkitsee, että emoyhtiön vastuu voi tulla kyseeseen vain silloin, kun tytäryhtiö noudattaa emoyhtiönsä ohjeita kaikissa olennaisissa asioissa. Komissio ja unionin yleinen tuomioistuin katsoivat Del Monten olevan vastuussa Weichertin käyttäytymisestä, vaikka ne myöntävät, että ”Weichert ei aina noudattanut Del Monten ohjeita” ja että ”Weichertin hintaratkaisut eivät mahdollisesti ole vastanneet Del Monten odotuksia”. Lisäksi päätöksessä eikä tuomiossakaan osoiteta, että Weichert tosiasiassa noudatti Del Monten ohjeita. Valittaja lisää, että unionin yleisen tuomioistuimen arviointi rajoittuu useaan tekijään, jotka väitetysti antoivat Del Montelle tietyn asteista vaikutusvaltaa, mutta se ei sovella oikeuskäytännössä tarkoitettua testiä arvioidakseen, mikä teki tästä vaikutusvallasta ”ratkaisevaa”.

Toissijaisena valitusperusteena valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin vääristi osaa todisteista, erityisesti siltä osin kuin se arvioi Weichertin kumppanuussopimusta ja muiden maahantuojien lausuntoja.

Valittaja väittää lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin on tosiasiassa kääntänyt todistustaakan, kun se hylkäsi yksittäisiä todisteita pelkästään sen perusteella, että tällaiset todisteet eivät osoittaneet ratkaisevan vaikutusvallan puuttumista. Tämä merkitsi Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan (syyttömyysolettama) ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kohdan rikkomista sekä in dubio pro reo -periaatteen loukkaamista.

Lopuksi valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti EY 81 artiklan 1 kohtaa, kun se katsoi, että Dole, Chiquita ja Weichert osallistuivat jatkuvaan ja yhtenäiseen rikkomiseen siitä huolimatta, ettei Weichert ollut tietoinen Chiquitan ja Dolen välisestä yhteydenpidosta.

(1) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003

EYVL L 1, s. 1