Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 8 päivänä kesäkuuta 1994. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta. - Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen yrityksen luovutuksen yhteydessä. - Asia C-382/92.



Oikeustapauskokoelma 1994 sivu I-02435

Ruotsink. erityispainos sivu I-00169

Suomenk. erityispainos sivu I-00205



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka - Lainsäädännön lähentäminen - Yrityksen luovutus - Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen - Direktiivi 77/187/ETY - Luovuttajan tai luovutuksensaajan velvollisuus antaa työntekijöiden edustajille tietoja ja neuvotella heidän kanssaan - Kansallista lainsäädäntöä, jossa ei säädetä edustajien nimeämismenettelystä, jos työnantaja vastustaa nimeämistä, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 77/187/ETY 6 artikla)

2. Sosiaalipolitiikka - Lainsäädännön lähentäminen - Yrityksen luovutus - Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen - Direktiivi 77/187/ETY - Soveltamisala - Voittoa tavoittelematon yritys - Kuuluminen soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan 1 kohta)

3. Sosiaalipolitiikka - Lainsäädännön lähentäminen - Yrityksen luovutus - Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen - Direktiivi 77/187/ETY - Luovuttajan ja luovutuksensaajan velvollisuus antaa työntekijöiden edustajille tietoja ja neuvotella heidän kanssaan - Kansallista lainsäädäntöä, jossa ei säädetä velvollisuudesta pyrkiä sopimukseen, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 77/187/ETY 6 artikla)

4. Sosiaalipolitiikka - Lainsäädännön lähentäminen - Yrityksen luovuttaminen - Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen - Direktiivi 77/187/ETY - Jäsenvaltioiden velvollisuus määrätä seuraamuksia yhteisön säännöstön rikkomisesta - Merkitys - Sellaiselle työnantajalle määrättävä seuraamus, joka ei ole noudattanut velvollisuuttaan antaa tietoja työntekijöiden edustajille ja neuvotella heidän kanssaan - Vahingonkorvaus, joka voi sekoittua taloudellisia irtisanomisia koskevan lainsäädännön rikkomisen vuoksi maksettavaksi kuuluvaan korvaukseen - Ei varoittava seuraamus - Ei voida hyväksyä

(ETY:n perustamissopimuksen 5 artikla; neuvoston direktiivin 77/187/ETY 6 artikla)

Tiivistelmä

$$1. Huolimatta siitä, että työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen luovutuksen yhteydessä koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen, joka on direktiivin 77/187/ETY tarkoitus, on ainoastaan osittaista, direktiivin säännösten vastaisiksi on katsottava sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa ei säädetä työntekijöiden edustajien nimeämismenettelystä sellaisten yritysten osalta, joissa työnantaja kieltäytyy tunnustamasta tällaisia edustajia, ja jossa näin ollen annetaan työnantajalle mahdollisuus estää direktiivin 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa työntekijöille säädetyn suojan toteutuminen.

2. Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan 1 kohdan vastaista on, että jäsenvaltio rajoittaa kansalliset täytäntöönpanosäännöt koskemaan ainoastaan voittoa tavoittelevien yritysten luovutusta.

Tietty yksikkö voi harjoittaa taloudellista toimintaa, ja sitä voidaan pitää "yrityksenä" yhteisön oikeussääntöjä sovellettaessa, vaikkei se tavoittelisikaan voittoa.

3. Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua direktiiviä 77/187/ETY ei panna asianmukaisesti täytäntöön kansallisella lainsäädännöllä, jossa velvoitetaan luovuttaja tai luovutuksensaaja, joka aikoo toteuttaa niitä työntekijöitään koskevia toimenpiteitä, joita luovutus koskee, ainoastaan aloittamaan neuvottelut tunnustamiensa ammattiliittojen edustajien kanssa, ottamaan huomioon kaikki kyseisten edustajien tekemät huomautukset, vastaamaan huomautuksiin ja - jos luovuttaja tai luovutuksensaaja torjuvat huomautukset - ilmoittamaan torjumisen perusteet, kun direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa ne velvoitetaan neuvottelemaan työntekijöiden edustajien kanssa "sopimuksen aikaansaamiseksi".

4. Kun yhteisön lainsäädännössä ei ole erityisiä säännöksiä tämän lainsäädännön rikkomisesta määrättävistä seuraamuksista tai kun siinä viitataan tältä osin kansallisiin lakeihin, asetuksiin tai hallinnollisiin määräyksiin, perustamissopimuksen 5 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus toteuttaa kaikki sellaiset toimenpiteet, joilla voidaan turvata yhteisön oikeuden ulottuvuus ja tehokkuus. Vaikka jäsenvaltiot voivat itse valita määrättävät seuraamukset, niiden on huolehdittava erityisesti siitä, että yhteisön oikeuden rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia koskevat sellaiset aineelliset ja menettelylliset edellytykset, jotka vastaavat niitä edellytyksiä, joita sovelletaan luonteeltaan ja vakavuudeltaan vastaaviin kansallisen oikeuden rikkomisiin, ja joiden johdosta seuraamukset ovat joka tapauksessa tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.

Vahingonkorvausta, joka siinä tapauksessa, että maksettavana on korvauksia myös taloudellisista syistä tehtyjä irtisanomisia koskevan lainsäädännön rikkomisesta, voidaan osittain vähentää näistä korvauksista, ei voida pitää riittävän varoittavana sellaisten työnantajien osalta, jotka eivät noudata direktiivissä 77/187/ETY säädettyjä velvoitteita neuvotella työntekijöiden edustajien kanssa ja antaa heille tietoja.

Asianosaiset

Asiassa C-382/92,

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies Karen Banks, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Georgios Kremlis, Centre Wagner, Kirchberg,

kantajana,

vastaan

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, asiamiehenään aluksi Sue Cochrane ja myöhemmin John E. Collins, Treasury Solicitor's Department, avustajanaan Derrick Wyatt, QC, prosessiosoite Luxemburgissa Yhdistyneen kuningaskunnan suurlähetystö, 14 boulevard Roosevelt,

vastaajana,

jossa vaaditaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Yhdistynyt kuningaskunta on jättänyt noudattamatta sille ETY:n perustamissopimuksen nojalla kuuluvia jäsenyysvelvoitteita, koska se ei ole saattanut asianmukaisesti osaksi valtionsisäistä oikeuttaan työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY (EYVL L 61, s. 26) useita säännöksiä,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,

toimien kokoonpanossa: presidentti O. Due, jaostojen puheenjohtajat G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida ja M. Díez de Velasco sekä tuomarit C. N. Kakouris, R. Joliet, F. A. Schockweiler, G. C. Rodríguez Iglesias, F. Grévisse (esittelevä tuomari), P. J. G. Kapteyn ja J. L. Murray,

julkisasiamies: W. Van Gerven,

kirjaaja: J.-G. Giraud,

ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,

kuultuaan asianosaisten 12.1.1994 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset lausumat,

kuultuaan julkisasiamiehen 2.3.1994 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut ETY:n perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla kanteen, joka on jätetty yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 21.10.1992 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Yhdistynyt kuningaskunta on jättänyt noudattamatta sille ETY:n perustamissopimuksen nojalla kuuluvia jäsenyysvelvoitteita, koska se ei ole saattanut asianmukaisesti osaksi valtionsisäistä oikeuttaan työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY (EYVL L 61, s. 26, jäljempänä direktiivi) useita säännöksiä.

2 Direktiivillä, joka perustuu ennen kaikkea perustamissopimuksen 100 artiklaan, pyritään huolehtimaan "työntekijöiden suojasta sen varmistamiseksi, että heidän oikeutensa turvataan, kun työnantaja vaihtuu" (toinen perustelukappale). Direktiivissä todetaan, että jäsenvaltioissa on edelleen eroja työntekijöiden suojan laajuudessa, ja näitä eroja tulisi vähentää (kolmas perustelukappale). Siinä korostetaan, että nämä erot voivat vaikuttaa yhteismarkkinoiden toimintaan (neljäs perustelukappale). Lisäksi direktiivissä katsotaan olevan tarpeen lähentää tämän alan lainsäädäntöä samalla oloja kohentaen perustamissopimuksen 117 artiklassa tarkoitetulla tavalla (viides perustelukappale).

3 Direktiiviä sovelletaan sen 1 artiklan 1 kohdan mukaan "yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovuttamiseen toiselle työnantajalle sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta".

4 Direktiivin 3 artiklassa säädetään, että työsopimuksesta tai työsuhteesta johtuvat oikeudet ja velvollisuudet siirretään luovutuksensaajalle yksinomaan tällaisen luovutuksen vuoksi. Direktiivin 4 artiklan mukaan yrityksen luovutus ei voi olla peruste, jota luovuttaja tai luovutuksensaaja voi käyttää irtisanomiseen. Direktiivin 5 artiklalla suojataan tietyin edellytyksin niiden työntekijöiden edustajien, joita luovutus koskee, asemaa ja niiden mukaisia tehtäviä. Lisäksi direktiivin 6 artiklassa asetetaan luovuttajalle ja luovutuksensaajalle tiettyjä ilmoitus- ja neuvotteluvelvollisuuksia niitä työntekijöitä kohtaan, joita luovutus koskee.

5 Direktiivin 8 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on pantava direktiivi täytäntöön kahden vuoden kuluessa sen tiedoksi antamisesta. Koska direktiivi annettiin Yhdistyneelle kuningaskunnalle tiedoksi 16.2.1977, määräaika päättyi 16.2.1979.

6 Yhdistyneessä kuningaskunnassa direktiivin säännökset on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä vuoden 1981 Transfer of Undertakings (Protection of Employment) Regulationseilla (vuoden 1981 asetus työn suojasta yrityksen luovutuksen yhteydessä, jäljempänä asetus). Asetusta on tietyiltä osin muutettu vuoden 1993 Trade Union Reform and Employment Rights Actilla kanteen nostamisen jälkeen.

7 Komissio katsoo, että Yhdistynyt kuningaskunta on jättänyt noudattamatta sille direktiivin ja perustamissopimuksen 5 artiklan nojalla kuuluvia jäsenyysvelvoitteita seuraavista syistä. Ensinnäkään asetuksen avulla ei taata tietojen antamista työntekijöiden edustajille eikä neuvotteluja heidän kanssaan kaikissa direktiivissä tarkoitetuissa tapauksissa, sillä kyseisessä asetuksessa sen enempää kuin Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden missään muussakaan säännöksessä ei säädetä työntekijöiden edustajien nimeämisestä silloin kun työnantaja kieltäytyy tunnustamasta tällaisia edustajia. Toiseksi asetuksen soveltamisala on rajoitettu koskemaan ainostaan tilanteita, joissa luovuttaja omistaa luovutettavan yrityksen. Kolmanneksi asetuksen soveltamisalaan eivät sisälly voittoa tavoittelemattomat yritykset. Neljänneksi asetuksessa ei velvoiteta luovuttajaa tai luovutuksensaajaa, joka suunnittelee työntekijöitään koskevia toimenpiteitä, käymään hyvissä ajoin näitä toimenpiteitä koskevia neuvotteluja työntekijöidensä edustajien kanssa sopimukseen pääsemiseksi. Viidenneksi asetus ei sisällä tehokkaita seuraamuksia sellaiselle työnantajalle, joka ei noudata direktiivissä säädettyjä velvollisuuksia antaa työntekijöiden edustajille tietoja ja neuvotella heidän kanssaan.

Ensimmäinen väite

8 Komission ensimmäinen väite koskee direktiivin 6 artiklan saattamista osaksi Yhdistyneen kuningaskunnan oikeusjärjestystä.

9 Direktiivin 6 artiklassa säädetään, että luovuttajan ja luovutuksensaajan on ilmoitettava niiden työntekijöidensä edustajille, joita luovutus koskee, luovutuksen perusteet, luovutuksesta aiheutuvat oikeudelliset, taloudelliset ja sosiaaliset seuraukset sekä suunnitellut, työntekijöitä koskevat toimenpiteet. Luovuttajan on annettava nämä tiedot työntekijöidensä edustajille hyvissä ajoin ennen luovutuksen toteutumista. Luovutuksensaajan on annettava nämä tiedot työntekijöidensä edustajille hyvissä ajoin ja joka tapauksessa ennen kuin luovutus vaikuttaa välittömästi työntekijöiden työoloihin ja työllisyyteen (1 kohta). Jos luovuttaja tai luovutuksensaaja aikoo toteuttaa työntekijöitään koskevia toimenpiteitä, hänen on hyvissä ajoin neuvoteltava työntekijöiden edustajien kanssa tällaisista toimenpiteistä sopimuksen aikaansaamiseksi (2 kohta).

10 Jäsenvaltiot voivat rajoittaa mainituissa 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut velvollisuudet koskemaan luovutuksia, jotka aiheuttavat sellaisia muutoksia, jotka ovat omiaan aiheuttamaan vakavaa haittaa lukuisille työntekijöille, mikäli kansallisen lainsäädännön mukaan työntekijöiden edustajat voivat pyytää välityslautakunnalta päätöstä työntekijöitä koskevista toimenpiteistä (6 artiklan 3 kohta). Jäsenvaltiot voivat rajoittaa 1-3 kohdassa tarkoitetut velvollisuudet yrityksiin ja liikkeisiin, joiden työntekijämäärä täyttää työntekijöitä edustavan kollegiaalisen elimen valintaa tai asettamista koskevat edellytykset (6 artiklan 4 kohta). Lisäksi jäsenvaltiot voivat säätää, että yrityksessä tai liikkeessä, jossa ei ole työntekijöiden edustajia, niille työntekijöille, joita asia koskee, on etukäteen ilmoitettava, että luovutus on tapahtumassa (6 artiklan 5 kohta).

11 Direktiivin 2 artiklan c kohdan mukaan "työntekijöiden edustajilla" tarkoitetaan direktiivissä "niitä, jotka jäsenvaltion lainsäädännön tai käytännön mukaan edustavat työntekijöitä, lukuun ottamatta sellaisia yhtiöiden hallinto-, johto- tai valvontaelinten jäseniä, jotka joissakin jäsenvaltioissa edustavat työntekijöitä".

12 Komissio väittää, että Yhdistynyt kuningaskunta on jättänyt noudattamatta sille direktiivin 6 artiklan nojalla kuuluvia jäsenyysvelvoitteita, koska se on jättänyt säätämättä työntekijöiden edustajien nimeämismenettelystä yrityksessä silloin kun työnantaja kieltäytyy tunnustamasta tällaisia edustajia. Komission mukaan direktiivin 6 artiklan tehokkuuden turvaamiseksi jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki toimenpiteet, jotta - poikkeuksia lukuun ottamatta - työntekijöiden edustajat nimetään yrityksessä, koska jollei näin tapahdu, direktiivin 6 artiklassa säädettyä tiedonanto- ja neuvotteluvelvoitetta ei voida noudattaa. Komissio väittää, että koska Yhdistyneen kuningaskunnan oikeudessa estetään työntekijöiden edustajien nimeäminen yrityksessä silloin kun työnantaja ei anna suostumustaan, se ei täytä tätä edellytystä.

13 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus myöntää, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa työntekijöiden edustus perustuu perinteisesti siihen, että työnantaja tunnustaa vapaaehtoisesti ammattiliitot, eivätkä direktiivin 6 artiklassa säädetyt tiedonanto- ja neuvotteluvelvoitteet siten velvoita työnantajaa, joka ei tunnusta ammattiliitoa. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus korostaa kuitenkin, ettei direktiivillä ole ollut tarkoitus muuttaa työntekijöiden edustajien nimeämistä koskevia kansallisia sääntöjä tai käytäntöjä. Se tähdentää, että direktiivin 2 artiklan c kohdassa säädetään, että työntekijöiden edustajilla tarkoitetaan niitä, "jotka jäsenvaltion lainsäädännön tai käytännön mukaan edustavat työntekijöitä". Se väittää myös, että direktiivillä ainoastaan yhdenmukaistetaan osittain säännöt, joilla suojataan työntekijöitä yrityksen luovutuksen yhteydessä, ettei direktiivissä edellytetä jäsenvaltioiden säätävän erityisestä työntekijöiden edustuksesta direktiivissä määriteltyjen velvoitteiden täyttämiseksi ja että yhteisön lainsäädännössä on otettu huomioon mahdollisuus, ettei kansallisessa oikeudessa kenties edellytetä luovutettavassa yrityksessä olevan työntekijöiden edustusta, kuten direktiivin 6 artiklan 5 kohdasta ilmenee.

14 Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen näkemystä ei voida hyväksyä.

15 Yhteisön lainsäädännössä on työntekijöiden oikeuksien turvaamiseen yrityksen luovutuksen yhteydessä sovellettavia sääntöjä yhdenmukaistamalla pyritty sekä turvaamaan työntekijöiden oikeuksien samankaltainen suoja eri jäsenvaltioissa että yhdenmukaistamaan näistä suojasäännöistä yhteisössä toimiville yrityksille aiheutuvia kustannuksia.

16 Tätä varten direktiivin 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa esitetään periaate, jonka mukaan sekä luovuttajalla että luovutuksensaajalla on ilmoitusvelvollisuus ja tarvittaessa velvollisuus neuvotella työntekijöiden edustajien kanssa, lukuun ottamatta poikkeuksia, joista säädetään direktiivissä, erityisesti sen 4 kohdassa.

17 Direktiivin 8 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioilla oli kaksi vuotta aikaa direktiivin tiedoksi antamisesta muuttaa tarvittaessa kansallista oikeuttaan saattaakseen sen direktiivin mukaiseksi tältä osin.

18 Direktiivin 6 artiklan tulkintaa ei voida kyseenalaistaa vetoamalla direktiivin 2 artiklan c kohdan sanamuotoon, toisin kuin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää. Direktiivin 2 artiklan c kohdassa ei suinkaan esitetä pelkkää viittausta jäsenvaltioissa voimassa oleviin työntekijöiden edustajien nimeämistä koskeviin sääntöihin. Siinä ainoastaan annetaan jäsenvaltioiden tehtäväksi päättää niistä yksityiskohtaisista säännöistä, joiden mukaan on nimettävä työntekijöiden edustajat, joille ilmoittaminen tai joiden kanssa neuvotteleminen on pakollista direktiivin 6 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla.

19 Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen esittämä tulkinta antaisi jäsenvaltioille mahdollisuuden päättää, missä tapauksissa on mahdollista antaa tietoja työntekijöiden edustajille ja neuvotella heidän kanssaan, sillä heille voidaan antaa tietoja ja heidän kanssaan voidaan neuvotella ainoastaan yrityksissä, joiden osalta kansallisessa oikeudessa säädetään työntekijöiden edustajien nimeämisestä. Tulkinta antaisi näin jäsenvaltioille mahdollisuuden estää direktiivin 6 artiklan vaikutusten täysimääräinen toteutuminen.

20 Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin jo asiassa 61/81, komissio vastaan Yhdistynyt kuningaskunta, 6.7.1982 antamassaan tuomiossa (Kok. 1982, s. 2601) todennut, että sellainen kansallinen lainsäädäntö, joka antaa mahdollisuuden estää työntekijöille direktiivillä ehdoitta taatun suojelun toteutuminen, on yhteisön oikeuden vastainen.

21 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää lisäksi, että direktiivin 6 artiklan 5 kohdan sanamuodosta ilmenee, että yhteisön lainsäädännössä on otettu huomioon sellainen mahdollisuus, ettei kansallisessa lainsäädännössä tai käytännössä ole säännöksiä tai määräyksiä työntekijöiden edustuksesta muissakin kuin niissä hyvin harvoissa tapauksissa, jotka komissio on ottanut huomioon, koska yhteisön lainsäädännössä on rajoituksitta annettu jäsenvaltioille oikeus säätää, että jollei yrityksessä tai liikkeessä ole työntekijöiden edustajia, voidaan niille työntekijöille, joita asia koskee, ilmoittaa suoraan, että luovutus on tapahtumassa.

22 On totta, että direktiivin 6 artiklan 5 kohdassa otetaan huomioon mahdollisuus, ettei yrityksessä tai liikkeessä ole työntekijöiden edustajia. Säännöstä ei kuitenkaan pidä tarkastella erillisenä ja irrallaan direktiivin 6 artiklan muista säännöksistä.

23 Kuten edellä on todettu, direktiivin 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään velvollisuudesta antaa tietoja työntekijöiden edustajille ja neuvotella heidän kanssaan yrityksen luovutuksen yhteydessä. Direktiivin 3 ja 4 kohdassa mainitaan ne tapaukset, joissa jäsenvaltiot voivat tietyin edellytyksin rajoittaa tätä velvollisuutta. Direktiivin 4 artiklassa annetaan jäsenvaltioille erityisesti mahdollisuus vapauttaa velvollisuudesta sellaiset yritykset tai liikkeet, joiden työntekijämäärä ei täytä työntekijöitä edustavan kollegiaalisen elimen valintaa tai asettamista koskevia edellytyksiä. Jotta työntekijät eivät jäisi tällöin täysin ilman suojaa, direktiivin 6 artiklan 5 kohdassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus säätää, että työntekijöille on kuitenkin ilmoitettava, että luovutus on tapahtumassa.

24 Yhteisön lainsäädännössä ei siten ole ollut tarkoituksena sallia sitä, että kansallisten oikeusjärjestysten perusteella työntekijöiden edustajat voidaan jättää nimeämättä, silloin kun nimeäminen on tarpeen direktiivin 6 artiklassa säädettyjen velvoitteiden täyttämiseksi.

25 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää myös, ettei direktiivissä edellytetä jäsenvaltioiden säätävän erityistä työntekijöiden edustusjärjestelmää ainoastaan direktiivin velvoitteiden täyttämiseksi silloin kun yrityksissä ei kansallisen oikeuden mukaan ole työntekijöiden edustajia.

26 Vaikka on totta, ettei direktiivissä ole nimenomaisesti tällaisten tapausten säätelyyn tarkoitettuja säännöksiä, tämä ei vaikuta yhdessä tarkasteltuihin direktiivin 6 ja 8 artiklan säännöksiin, joilla velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta työntekijöille voidaan antaa tietoja ja heidän kanssaan voidaan neuvotella edustajien välityksellä yrityksen luovutuksen yhteydessä.

27 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ei myöskään voi vedota siihen, että direktiivillä yhdenmukaistetaan ainoastaan osittain työntekijöiden suojaa koskevat säännöt eikä pyritä muuttamaan työntekijöiden edustusta koskevia kansallisia sääntöjä.

28 On totta, että direktiivillä yhdenmukaistetaan ainoastaan osittain säännöt, jotka koskevat työntekijöiden suojaa niissä tilanteissa, että työnantaja vaihtuu (ks. erityisesti asia 105/84, Danmols Inventar, tuomio 11.7.1985, Kok. 1985, s. 2639, 26 kohta, ns. Mikkelsen-tuomio ja asia 324/86, Daddy's Dance Hall, tuomio 10.2.1988, Kok. 1988, s. 739, 16 kohta). Sillä ei näin ollen pyritä yhdenmukaistamaan tyhjentävästi niitä kansallisia järjestelmiä, jotka koskevat työntekijöiden edustusta yrityksissä. Se että yhdenmukaistaminen on ainoastaan osittaista, ei kuitenkaan voi estää direktiivin ja erityisesti sen 6 artiklan säännösten tehokkaan vaikutuksen toteutumista. Se ei etenkään voi estää velvoittamasta jäsenvaltioita toteuttamaan kaikkia tarpeellisia toimenpiteitä, jotta työntekijöiden edustajat nimettäisiin direktiivin 6 artiklassa säädettyä tietojen antamista ja neuvotteluja varten.

29 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus myöntää itse, että sen voimassa olevan oikeuden mukaan työntekijät, joita yrityksen luovutus koskee, eivät saa direktiivin 6 artiklassa säädettyä suojaa silloin kun työnantaja vastustaa työntekijöiden edustusta yrityksessään.

30 Näin ollen Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden, jossa jätetään työnantajalle mahdollisuus estää direktiivin 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa työntekijöille säädetty suoja, on katsottava olevan direktiivin 6 artiklan säännösten vastainen (katso vastaavasti em. asiassa, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, annettu tuomio).

31 Edellä esitetystä seuraa, että komission ensimmäinen väite on hyväksyttävä.

Toinen väite

32 Toisessa väitteessään komissio esittää, että asetusta, sellaisena kuin Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimet sitä tulkitsevat, ei sovelleta luovutuksiin, joissa ei luovuteta omistusoikeutta yritykseen, toisin kuin direktiivin 1 artiklan 1 kohdan säännöksissä säädetään yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnan mukaan. Tässä yhteydessä komissio viittaa asiassa 287/86, Ny Mølle Kro, 17.12.1987 annettuun tuomioon (Kok. 1987, s. 5465) ja edellä mainittuun asiassa Daddy's Dance Hall annettuun tuomioon.

33 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää, että koska House of Lordsin oikeuskäytännön mukaan asetusta on tulkittava direktiivin ja yhteisöjen tuomioistuimen siitä tekemän tulkinnan perusteella, asetuksen soveltamisala on sama kuin direktiivin, vaikka asetuksessa ei nimenomaisesti mainita, ettei siinä tarkoitettu luovutus välttämättä edellytä yritykseen kohdistuvan omistusoikeuden luovutusta.

34 Asetuksen 3 pykälässä säädetään, että asetusta sovelletaan "sellaisen yrityksen tai yrityksen osan luovutukseen henkilöltä toiselle, joka välittömästi ennen luovutushetkeä sijaitsi Yhdistyneessä kuningaskunnassa."

35 Näissä säännöksissä itsessään ei suljeta asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle työnantajien vaihtumista niin, ettei yrityksen omistaja vaihdu.

36 Lisäksi kansallisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten sisältöä on arvioitava siinä valossa, miten kansalliset tuomioistuimet niitä tulkitsevat (ks. yhdistetyt asiat C-132/91, C-138/91 ja C-139/91, Katsikas ym., tuomio 16.12.1992, Kok. 1992, s. I-6577, 39 kohta).

37 Ne Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuinten päätökset, joihin komissio vetoaa toisen väitteensä tueksi, on annettu ennen 16.3.1989 annettua House of Lordsin päätöstä, johon Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus vetoaa ja josta seuraa - kuten komissio myöntää - että asetusta on tulkittava mahdollisimman pitkälle direktiivin sanamuodon ja tavoitteiden sekä yhteisöjen tuomioistuimen niistä tekemän tulkinnan mukaisesti. Komissio ei esitä yhtään kyseisen päätöksen jälkeen annettua tuomioistuimen päätöstä, joka olisi direktiivin 1 artiklan 1 kohdan säännösten vastainen, siten kuin yhteisöjen tuomioistuin on niitä tulkinnut.

38 Näissä olosuhteissa komissio ei ole osoittanut, että perustellussa lausunnossa vahvistetun määräajan päättymispäivänä 26.5.1991 asetuksen 3 artiklan soveltamisala olisi ollut sellainen kuin komissio väittää.

39 Komission toinen väite on näin ollen hylättävä.

Kolmas väite

40 Kolmanneksi komissio esittää, ettei asetusta, sellaisena kuin Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimet sitä tulkitsevat, sovelleta voittoa tavoittelemattomiin yrityksiin, toisin kuin direktiivin 1 artiklan 1 kohdan säännöksissä säädetään yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnan mukaan. Tässä yhteydessä komissio viittaa asiassa C-29/91, Redmond Stichting, 19.5.1992 annettuun tuomioon (Kok. 1992, s. I-3189).

41 Asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa määritellään yrityksen käsite siten, että siihen kuuluvat "kaikki teollisuusyritykset ja kaupalliset yritykset", mutta suljetaan nimenomaisesti käsitteen ulkopuolelle "kaikki yritykset tai yrityksen osat, jotka eivät perustu kaupalliseen riskiin". Kuten komissio - jonka väitteitä Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ei ole vakavasti kiistänyt - väittää, asetusta on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta voittoa tavoittelemattomiin yrityksiin.

42 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää, että direktiiviä ei voida soveltaa, kuten komissio väittää, voittoa tavoittelemattomien yritysten luovutuksiin, sillä tällaiset yritykset, jotka eivät harjoita perustamissopimuksessa tarkoitettua "taloudellista toimintaa", eivät kuulu perustamissopimuksen soveltamisalaan.

43 Tämä väite on hylättävä.

44 Yhteisöjen tuomioistuin on jo ainakin epäsuorasti todennut esimerkiksi kilpailuoikeuden (ks. asia C-41/90, Höfner ja Elser, tuomio 23.4.1991, Kok. 1991, s. I-1979) ja sosiaalioikeuden (katso nimenomaan kyseisen direktiivin soveltamisesta edellä mainittu asiassa Redmond Stichting annettu tuomio) yhteydessä, että tietty yksikkö voi harjoittaa taloudellista toimintaa ja sitä voidaan pitää "yrityksenä" yhteisön oikeussääntöjä sovellettaessa, vaikkei se tavoittelisikaan voittoa.

45 Tästä oikeuskäytännöstä seuraa, että se, ettei yrityksen harjoittama toiminta ole luonteeltaan voittoa tavoittelevaa, ei yksinään riitä poistamaan toiminnalta sen taloudellista luonnetta eikä sulkemaan yritystä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.

46 Direktiivin soveltamisalaa ei näin ollen voida rajoittaa ainoastaan voittoa tavoitteleviin yrityksiin, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää.

47 Tästä seuraa, että Yhdistynyt kuningaskunta on jättänyt noudattamatta sille direktiivin 1 artiklan 1 kohdan nojalla kuuluvia jäsenyysvelvoitteita, koska se on rajoittanut direktiivin kansalliset täytäntöönpanosäännöt koskemaan ainoastaan voittoa tavoittelevien yritysten luovutusta. Komission kolmas väite on näin ollen perusteltu.

Neljäs väite

48 Komissio väittää, että asetuksella ei panna direktiivin 6 artiklan 2 kohdan säännöksiä täydellisesti täytäntöön, koska sillä ainoastaan velvoitetaan luovuttaja tai luovutuksensaaja, joka aikoo toteuttaa niitä työntekijöitään koskevia toimenpiteitä, joita luovutus koskee, aloittamaan neuvottelut tunnustamiensa ammattiliittojen edustajien kanssa, ottamaan huomioon kaikki kyseisten edustajien tekemät huomautukset, vastaamaan huomautuksiin ja - jos luovuttaja tai luovutuksensaaja torjuvat huomautukset - ilmoittamaan torjumisen perusteet, kun direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa ne velvoitetaan neuvottelemaan työntekijöiden edustajien kanssa "sopimuksen aikaansaamiseksi".

49 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus myöntää, ettei maan lainsäädäntö ole direktiivin mukainen tältä osin.

50 Tässä yhteydessä on riittävää todeta, ettei asetuksen säännöksillä velvoiteta luovuttajaa tai luovutuksensaajaa, joka aikoo toteuttaa niitä työntekijöitään koskevia toimenpiteitä, joita luovutus koskee, neuvottelemaan työntekijöiden edustajien kanssa "sopimuksen aikaansaamiseksi", kuten direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa edellytetään.

51 Komission neljäs väite on näin ollen hyväksyttävä.

Viides väite

52 Komissio väittää, etteivät asetuksessa säädetyt seuraamukset siitä, ettei luovuttaja tai luovutuksensaaja ole noudattanut velvollisuuttaan neuvotella työntekijöiden edustajien kanssa ja antaa heille tietoja, ole riittävän varoittavia. Komissio väittää, että vahingonkorvaus, joka työnantaja voidaan tarvittaessa tuomita maksamaan työntekijöille asetuksen 11 pykälän perusteella ja jolle joka tapauksessa on säädetty yläraja, voidaan vähentää niin kutsutusta suojakorvauksesta (protective award), joka työnantaja voidaan tuomita maksamaan työntekijöille, ellei työnantaja ole noudattanut vuoden 1975 Employment Protection Actin, jäljempänä EPA, 99 pykälän säännöksiä, joissa työnantaja velvoitetaan neuvottelemaan työntekijöiden kanssa taloudellisista syistä tapahtuvan irtisanomisen yhteydessä.

53 Väite koskee siten tilannetta, jossa työnantaja toteuttaa samanaikaisesti yrityksen tai liikkeen luovutuksen ja työntekijöiden taloudellisista syistä tapahtuvan irtisanomisen.

54 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää lainsäädäntönsä olevan direktiivin mukainen siltä osin kuin siinä säädetään yläraja määrille, jotka työnantaja voidaan tuomita maksamaan työntekijöilleen, mutta myöntää, ettei lainsäädäntö ole direktiivin mukainen siltä osin kuin siinä säädetään, että työntekijöille maksettavat korvaukset korvaavat kokonaan tai osittain määrät, jotka työnantajan on muuten heille maksettava. Hallitus esittää kuitenkin myös, että hyväksyttävänä olevalla lakiesityksellä on tarkoitus muuttaa lainsäädäntöä näiden kahden seikan suhteen.

55 Kun yhteisön lainsäädännössä ei ole erityisiä säännöksiä tämän lainsäädännön rikkomisesta määrättävistä seuraamuksista tai kun siinä viitataan tältä osin kansallisiin lakeihin, asetuksiin tai hallinnollisiin määräyksiin, perustamissopimuksen 5 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus toteuttaa kaikki sellaiset toimenpiteet, joilla voidaan turvata yhteisön oikeuden ulottuvuus ja tehokkuus. Vaikka jäsenvaltiot voivat itse valita määrättävät seuraamukset, niiden on huolehdittava erityisesti siitä, että yhteisön oikeuden rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia koskevat sellaiset aineelliset ja menettelylliset edellytykset, jotka vastaavat niitä edellytyksiä, joita sovelletaan luonteeltaan ja vakavuudeltaan vastaaviin kansallisen oikeuden rikkomisiin, ja joiden johdosta seuraamukset ovat joka tapauksessa tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia (ks. yhteisön asetusten osalta asia 68/88, komissio v. Kreikka, tuomio 21.9.1989, Kok. 1989, s. 2965, 23 ja 24 kohta ja asia C-7/90, Vandevenne ym., tuomio 2.10.1991, Kok. 1991, s. I-4371, 11 kohta).

56 Asetuksen 11 pykälän 4 momentin mukaan työnantaja, joka laiminlyö neuvottelut työntekijöiden edustajien kanssa yrityksen luovutuksen yhteydessä, voidaan tuomita maksamaan asianmukainen vahingonkorvaus työntekijöille, joita luovutus koskee. Mainitun pykälän 11 momentin mukaan vahingonkorvauksen määrä ei voi olla suurempi kuin yläraja, joka nostettiin työntekijän, jota asia koskee, kahden viikon palkasta neljän viikon palkkaan vuoden 1993 Trade Union Reform and Employment Rights Actilla. Kuitenkin 11 pykälän 7 momentissa säädetään, että jos työnantaja lisäksi irtisanoo työntekijöitä taloudellisista syistä eikä neuvottele työntekijöiden edustajien kanssa, toisin kuin EPA:n 99 artiklassa säädetään, vahingonkorvaukset voidaan vähentää niin kutsutuista "suojakorvauksista", jotka työnantaja voidaan myöhemmin tuomita maksamaan työntekijälle EPA:n perusteella, ja vastaavasti kyseiset "suojakorvaukset" voidaan vähentää vahingonkorvauksesta, joka työnantaja voidaan myöhemmin tuomita maksamaan työntekijälle.

57 Niinpä silloin kun luovutetun yrityksen työntekijät on irtisanottu taloudellisista syistä ja työnantaja on tuomittu maksamaan heille "suojakorvausta" sillä perusteella, että se on jättänyt noudattamatta velvollisuuttaan neuvotella työntekijöiden edustajien kanssa ja antaa heille tietoja EPA:n 99 pykälän mukaisesti, työnantajaa rangaistaan taloudellisella seuraamuksella, johon se on tuomittu asetuksen perusteella, ainoastaan siltä osin kuin seuraamusten määrä on suurempi kuin "suojakorvauksen" määrä. Näin ollen taloudellista seuraamusta lievennetään tai se jopa poistetaan. Lisäksi ylärajan asettaminen - erityisesti tasolle, joka oli vahvistettu ennen vuoden 1993 Trade Union Reform and Employment Rights Actin voimaantuloa - sille vahingonkorvaukselle, joka työnantaja voidaan tuomita maksamaan asetuksen perusteella, rajoittaa sellaisten tapausten määrää, joissa "suojakorvaus" ylittyy.

58 Tästä seuraa, että jos työnantaja tuomitaan myös EPA:n perusteella, seuraamuksella ei tosiasiallisesti ole varoittavaa vaikutusta. Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntö ei siten ole tältä osin perustamissopimuksen 5 artiklan vaatimusten mukainen.

59 Näin ollen komission viides väite on hyväksyttävä.

60 Edellä kerrotusta seuraa, että Yhdistynyt kuningaskunta on jättänyt noudattamatta sille ETY:n perustamissopimuksen 5 artiklan nojalla kuuluvia jäsenyysvelvoitteita, koska se ei ole säätänyt työntekijöiden edustajien nimeämisestä silloin kun työnantaja ei hyväksy nimeämistä; koska se on sulkenut voittoa tavoittelemattomat yritykset asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle; koska se ei ole velvoittanut luovuttajaa tai luovutuksensaajaa, joka aikoo toteuttaa työntekijöitään koskevia toimenpiteitä, neuvottelemaan hyvissä ajoin työntekijöiden edustajien kanssa näistä toimenpiteistä sopimuksen aikaansaamiseksi ja koska se ei ole säätänyt tehokasta seuraamusta siitä, ettei työnantaja anna tietoja työntekijöiden edustajille tai neuvottele heidän kanssaan.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

61 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Kyseisen artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi.

62 Koska Yhdistynyt kuningaskunta on hävinnyt asian olennaisilta osin, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

on antanut seuraavan tuomiolauselman:

1) Yhdistynyt kuningaskunta on jättänyt noudattamatta sille ETY:n perustamissopimuksen 5 artiklan nojalla kuuluvia jäsenyysvelvoitteita, koska se ei ole säätänyt työntekijöiden edustajien nimeämisestä silloin kun työnantaja ei hyväksy nimeämistä; koska se on sulkenut voittoa tavoittelemattomat yritykset työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY täytäntöön panemiseksi annetun asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle; koska se ei ole velvoittanut luovuttajaa tai luovutuksensaajaa, joka aikoo toteuttaa työntekijöitään koskevia toimenpiteitä, neuvottelemaan hyvissä ajoin työntekijöiden edustajien kanssa näistä toimenpiteistä sopimuksen aikaansaamiseksi ja koska se ei ole säätänyt tehokasta seuraamusta siitä, ettei työnantaja anna tietoja työntekijöiden edustajille tai neuvottele heidän kanssaan.

2) Muilta osin kanne hylätään.

3) Yhdistynyt kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.