Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kielto – Rikkominen – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, joita voidaan käsitellä yhtenä kokonaisuutena pidettävänä rikkomisena

(EY 81 artiklan 1 kohta)

2. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Näyttö

(EY 81 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Komission velvollisuus näyttää toteen kilpailusääntöjen rikkominen ja sen kesto

(EY 81 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Näyttö

(EY 81 artiklan 1 kohta)

5. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yhdenmukaistettu menettelytapa – Käsite – Yhteensovittaminen ja yhteistyö, jotka ovat ristiriidassa sen kanssa, että jokaisen yrityksen on määriteltävä itsenäisesti markkinakäyttäytymisensä

(EY 81 artiklan 1 kohta)

6. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kielto – Rikkominen – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, joita voidaan käsitellä yhtenä kokonaisuutena pidettävänä rikkomisena – Käsite

(EY 81 artiklan 1 kohta)

7. Kilpailu – Sakot – Komissiolle asetetut sakkojen määräämistä koskevat edellytykset – Tahallinen tai tuottamuksellinen kilpailusääntöjen rikkominen – Tutkinnan haittaaminen tai virheellisten tai harhaanjohtavien tietojen toimittaminen vastauksena komission tietojensaantipyyntöön

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 ja 2 kohta)

8. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Velvollisuutta vastata väitetiedoksiantoon ei ole

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 1 kohta ja 23 artiklan 1 kohdan a alakohta)

9. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Asianomaisen yrityksen taloudellinen tilanne

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 5 kohdan b alakohta)

10. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakon määrän alentaminen vastineena rikkomisesta epäillyn yrityksen yhteistyöstä komission kanssa – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 96/C 207/04 D osa)

Tiivistelmä

1. EY 81 artiklan rikkominen voi johtua paitsi yksittäisestä toimenpiteestä myös useista toimenpiteistä tai jopa jatkuvasta käyttäytymisestä. Kun eri toimenpiteet kuuluvat kokonaissuunnitelmaan, koska niiden yhteisenä tavoitteena on kilpailun vääristäminen yhteismarkkinoiden sisällä, komissiolla on oikeus kohdistaa vastuu näistä toimenpiteistä sen mukaan, miten yritykset ovat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen kokonaisuutena arvioituna. Yrityksen voidaan myös katsoa olevan vastuussa kokonaiskartellista, vaikka näytettäisiin toteen, että se on välittömästi osallistunut ainoastaan johonkin tai joihinkin tämän kartellin muodostaviin osatekijöihin, jos yritys tiesi tai sen piti väistämättä tietää yhtäältä, että salainen yhteistyö, johon se osallistui, kuului kokonaissuunnitelmaan, ja toisaalta, että kokonaissuunnitelma kattoi kaikki ne osatekijät, joista kartelli muodostui. Samoin yritys, joka on osallistunut omalla käyttäytymisellään yhtenä kokonaisuutena pidettävään monitahoiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen, jolla pyritään myötävaikuttamaan kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamiseen kokonaisuudessaan, voi olla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman kilpailusääntöjen rikkomisen osalta koko siltä ajalta, kun se osallistui kyseiseen rikkomiseen. Näin on siinä tapauksessa, että kyseisen yrityksen näytetään tienneen muiden osallistujien lainvastaisesta käyttäytymisestä tai voineen kohtuudella ennakoida sen ja olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin.

(ks. 55 ja 56 kohta)

2. EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomista selvitettäessä komission on esitettävä nimenomaiset ja yhtäpitävät todisteet, joiden perusteella voidaan vakuuttua siitä, että väitetty rikkominen on tapahtunut. Kilpailusääntöjen rikkomista koskevan päätöksen adressaatin on hyödyttävä siitä, että tuomioistuin on epävarma. Tuomioistuin ei voi todeta, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen tapahtuneen, jos se ei ole saavuttanut täyttä varmuutta tämän kysymyksen osalta, ja näin erityisesti silloin, kun kyse on sakkopäätökseen kohdistuvasta kumoamiskanteesta. Kaikkien komission toimittamien todisteiden ei tarvitse kuitenkaan välttämättä täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että komission esittämät seikat kokonaisvaltaisesti tarkasteltuina täyttävät nämä edellytykset.

On sitä paitsi tavanomaista, että kilpailunvastaisiin sopimuksiin liittyvät toimenpiteet toteutetaan vaivihkaa, että kokoukset pidetään salassa ja että niihin liittyvien asiakirjojen määrä pidetään mahdollisimman vähäisenä. Tästä seuraa, että vaikka komissio löytää asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti toimijoiden välisen lainvastaisen yhteydenpidon, nämä asiakirjat – esimerkiksi kokousten pöytäkirjat – ovat normaalisti vain hajanaisia ja niitä on vähän, joten usein on välttämätöntä muodostaa kuva tietyistä yksityiskohdista päättelemällä. Näin ollen useimmissa tapauksissa kilpailunvastaisen menettelyn tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja seikoista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta.

(ks. 57–59 kohta)

3. Rikkomisen kesto on seikka, joka kuuluu EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun rikkomisen käsitteeseen ja jonka osalta todistustaakka on komissiolla.

(ks. 60 kohta)

4. Sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan politiikan soveltamisen yhteydessä annetut lausunnot ovat tärkeitä. Näillä yritysten nimissä annetuilla lausunnoilla on merkittävä todistusarvo, koska ne merkitsevät huomauttavia oikeudellisia ja taloudellisia riskejä. On kuitenkin niin, että kartelliin osallistumisesta syytetyn yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden on riitauttanut useampi muu kartelliin osallistumisesta myös syytetty yritys, ei voida pitää riittävänä näyttönä jälkimmäisten yritysten toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita.

(ks. 69 kohta)

5. Jotta tietojenvaihdolla loukattaisiin itsenäistä toimintaa markkinoilla koskevaa periaatetta, sen ei välttämättä tarvitse olla vastavuoroista. Arkaluonteisten tietojen ilmoittaminen poistaa epävarmuuden, joka liittyy kilpailijan tulevaan käyttäytymiseen, ja vaikuttaa täten suoraan tai välillisesti tietojen vastaanottajan strategiaan.

(ks. 71 kohta)

6. Menettelyistä, jotka koostuvat sellaisen monen- ja kahdenkeskisen yhteydenpidon järjestämisestä säännöllisesti usean vuoden ajan kilpailevien tuottajien välillä, jonka tavoitteena on sellaisten lainvastaisten käytäntöjen perustaminen, joiden tarkoituksena on järjestää keinotekoisesti kuparisten putken liittimien markkinoiden toiminta muun muassa hinnan suhteen, on todettava, että sillä seikalla, että näiden menettelytapojen tietyt ominaispiirteet tai intensiteetti ovat komission tarkastusten jälkeen muuttuneet, ei ole merkitystä asianomaisen kartellin jatkumisen kannalta, koska kilpailunvastaisten menettelytapojen tarkoitus eli liittimien hinnoista sopiminen ei muuttunut. Tässä yhteydessä on todettava olevan todennäköistä, että komission tarkastusten jälkeen kartelli ei ole muodoltaan yhtä organisoitunut kuin ennen ja sen toiminta on intensiteetiltään vaihtelevampaa. Se, että kartellilla voi olla intensiteetiltään vaihtelevia toiminta-ajanjaksoja, ei kuitenkaan merkitse, että sen voitaisiin katsoa päättyneen.

(ks. 73 ja 76 kohta)

7. Sillä, että komissio voi asetuksen N:o 1/2003 perusteella määrätä sakon, jonka suuruus on enintään 1 prosentti yrityksen liikevaihdosta, koska tämä on haitannut tutkintaa tai toimittanut virheellisiä tai harhaanjohtavia tietoja vastauksena tietojensaantipyyntöön, mikä merkitsee itsenäistä rikkomista, ei aseteta kyseenalaiseksi mahdollisuutta ottaa tätä huomioon raskauttavana olosuhteena. On kuitenkin täsmennettävä, että jos yksi näistä kahdesta luokittelusta hyväksytään, ei ole mahdollista hyväksyä samanaikaisesti toista saman toiminnan vuoksi.

(ks. 109 kohta)

8. Vaikka yritykset ovat vapaita vastaamaan tai olemaan vastaamatta niille asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 1 kohdan nojalla esitettyihin pyyntöihin, saman asetuksen 23 artiklan 1 kohdan a alakohdasta käy ilmi, että yritysten, jotka ovat suostuneet vastaamaan, on annettava paikkansapitäviä tietoja.

Tässä yhteydessä on katsottava, että kun otetaan huomioon asetuksen N:o 1/2003 rakenne, velvollisuutta toimittaa paikkansapitäviä tietoja sovelletaan myös, kun on kyse vastauksesta väitetiedoksiantoon. Ei toki ole olemassa velvollisuutta vastata väitetiedoksiantoon. Lisäksi puolustautumisoikeuksien käyttäminen merkitsee myös oikeutta riitauttaa niiden asiakirjojen todistusvoima, joihin komissio tukeutuu. Jos yritys kuitenkin toimittaa todistajanlausunnon kaltaisia muita tietoja osoittaakseen, että komission väitetiedoksiannossa esittämät todisteet ovat virheellisiä, näiden tietojen on oltava paikkansapitäviä.

(ks. 111 kohta)

9. Komissio ei ole velvollinen ottamaan huomioon yritykselle kilpailusääntöjen rikkomisesta määräämänsä sakon suuruutta määrittäessään yrityksen rahoitusvajetta, sillä tällaisen velvollisuuden myöntäminen merkitsisi perusteettoman kilpailuedun antamista niille yrityksille, jotka ovat vähiten sopeutuneita markkinatilanteeseen.

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättyjen sakkojen laskemista koskevien suuntaviivojen 5 kohdan b alakohdassa ei mitenkään kyseenalaisteta tätä periaatetta. Maksukyvyllä on nimittäin merkitystä vain erityisessä sosiaalisessa toimintakentässä, joka perustuu niihin seurauksiin, joita sakon maksamisella voisi olla etenkin työttömyyden kasvun tai kyseisen yrityksen ala‑ ja yläpuolella tuotantoketjussa olevien talouden alojen heikentymisen kannalta.

(ks. 120 ja 121 kohta)

10. Sakon määrän alentaminen hallinnollisessa menettelyssä harjoitetun yhteistyön vuoksi on perusteltua vain, jos komissio on yrityksen käyttäytymisen vuoksi voinut todeta kilpailusääntöjen rikkomisen helpommin ja tarpeen vaatiessa saada sen loppumaan. Alennus sakon määrään vuoden 1996 yhteistyötiedonannon nojalla on perusteltu ainoastaan silloin, kun toimitettujen tietojen ja asianomaisen yrityksen käyttäytymisen yleisemminkin voitaisiin tältä osin katsoa osoittavan, että yritys on harjoittanut todellista yhteistyötä.

(ks. 123 kohta)