Kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottamisesta on todettava, että toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kolmansien etuihin muuttaen niiden oikeusasemaa selvästi, ovat SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja, kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia. Tässä asiayhteydessä on niin, että jotta voitaisiin määritellä, kelpaako kumottavaksi vaadittu toimenpide kanteen kohteeksi, tarkastelun kohteeksi on otettava tämän toimenpiteen asiasisältö, koska toimenpiteen oikeudellisella muodolla ei lähtökohtaisesti ole merkitystä. Ainoastaan toimi, jolla unionin elin määrittää kantansa yksiselitteisesti ja lopullisesti sellaisessa muodossa, että toimen luonne on yksilöitävissä, on nimittäin päätös, josta voidaan nostaa kumoamiskanne, kuitenkin sillä edellytyksellä, että tällä päätöksellä ei vahvisteta aikaisempaa toimea. Sitä vastoin kanne, joka kohdistuu sellaiseen toimeen, jossa pelkästään vahvistetaan aiempi toimi, voidaan tutkia vain, jos vahvistetusta toimesta on nostettu kanne määräajassa. Näin ollen silloin, kun kantaja on antanut päätöksen riitauttamiselle asetetun määräajan päättyä ja kun päätöksessä määrätään yksiselitteisesti toimenpiteestä, jolla on kantajan etuihin kohdistuvia oikeusvaikutuksia ja joka sitoo kantajaa, kantaja ei voi saada tätä määräaikaa palautetuksi pyytämällä toimielintä käsittelemään asia uudelleen ja nostamalla kanteen sitä päätöstä vastaan, jolla tästä kieltäydytään ja jolla vahvistetaan aikaisemmin tehty päätös.

Komission päätöksestä, jossa määrätään sakko kilpailusääntöjen rikkomisesta, nostetuista kumoamiskanteista on todettava, että se, että unionin tuomioistuimet käyttävät täyttä harkintavaltaa, ei estä niitä harjoittamasta vaan päinvastoin edellyttää niiden harjoittavan komission tekemiin oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen arviointeihin kohdistuvaa laillisuusvalvontaa, jos rikkomiseen syyllistyneet yritykset sitä vaativat ja jollei muuta johdu oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvista perusteista, jotka niiden on tutkittava viran puolesta kontradiktorisen menettelyn periaatteen mukaisesti. Vaikka tuomioistuimen on lähtökohtaisesti täyttä harkintavaltaa käyttäessään otettava huomioon ratkaisunsa antamispäivänä vallitseva oikeudellinen ja tosiasiallinen tilanne silloin, kun se katsoo perustelluksi käyttää toimivaltaansa muuttaa päätöstä, tämä velvoite ei suinkaan vie yrityksiltä, joille komissio on määrännyt seuraamuksia SEUT 101 artiklan rikkomisesta, oikeussuojan tarvetta saada tuomioistuinvalvonta koskemaan myös sitä, ovatko komission tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista tekemät arvioinnit perusteltuja niiden tekohetkellä vallinneeseen oikeudelliseen ja tosiasialliseen tilanteeseen nähden.

Kilpailun alan hallinnollisista menettelyistä on todettava, että silloin, kun ennen päätöksen, jossa määrätään sakkoja, hyväksymistä on järjestetty kuuleminen, komission ei tarvitse järjestää vielä toista kuulemista, joka koskisi alennushakemusta, jonka rikkomiseen syyllistynyt yritys on esittänyt maksukykynsä arvioinnin perusteella.

Asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohdassa ei nimittäin säädetä tällaisen kuulemisen järjestämisestä, sillä kyseisessä oikeussäännössä tunnustetaan ainoastaan yritysten oikeus esittää huomautuksensa väitteistä, joille komissio aikoo perustaa päätöksensä. Yritysten maksukyvyn arviointi ei kuitenkaan ole sellainen väite, jolle SEUT 101 artiklan rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia koskeva päätös voitaisiin perustaa, vaan se tarjoaa komissiolle mahdollisuuden ottaa huomioon rikkomisen osatekijöistä riippumattomiin syihin perustuvan sakonalennusta koskevan hakemuksen tueksi esitettyjä tiettyjä seikkoja.

Lisäksi myöskään Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ei määrätä yritysten oikeudesta tulla kuulluiksi ennen päätöksen tekemistä sakonalennusta koskevasta hakemuksesta, jonka ne ovat esittäneet itse toimittamiinsa tietoihin perustuvan maksukykynsä arvioinnin perusteella. On totta, että tällainen päätös on kyseisessä määräyksessä tarkoitetun kaltainen epäedullisesti vaikuttava yksittäinen toimenpide. Siinä määrättyä oikeutta tulla kuulluksi on kuitenkin katsottava noudatetun silloin, kun kyse on tilanteista, joissa päätös on perustunut ainoastaan hakijan toimittamiin todisteisiin ja sellaisiin oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin, joista hakija on ollut tietoinen.

Tässä yhteydessä on totta, että komissiolla on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan velvollisuus antaa yritykselle, joka on esittänyt maksukykyyn perustuvaa sakonalennusta koskevan hakemuksen, tilaisuus esittää näkemyksensä niistä tosiseikoista tai oikeudellisista seikoista, joiden perusteella komissio aikoo hylätä sen hakemuksen, jos yritys ei ole itse toimittanut sille näitä tietoja. Se, että komissio katsoo, etteivät sille esitetyt tiedot ole vakuuttavia, ei kuitenkaan yksinään velvoita sitä toimittamaan tätä arviointia tiedoksi ennen päätöksen tekemistä hakemuksesta.

(ks. 279–283 kohta)