Riitatapauksessa riippumattoman viranomaisen ja viime kädessä kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin tarpeen vaatiessa voitava valvoa tällaista punnintaa.

Tältä näkökannalta kyseisessä säännöksessä vahvistetaan kriteerit, jotka on otettava huomioon siinä punninnassa, joka on tehtävä mahdollisesti keskenään kilpailevien oikeuksien oikeudenmukaisen tasapainon varmistamiseksi.

Direktiivin 2000/78 4 artiklan 2 kohdan tavoitteena on siten varmistaa oikeudenmukainen tasapaino yhtäältä kirkkojen ja sellaisten muiden organisaatioiden, joiden eetos perustuu uskontoon tai vakaumukseen, autonomiaa koskevan oikeuden tai toisaalta työntekijöiden oikeuden olla joutumatta erityisesti palvelukseen ottamishetkellä uskontoon tai vakaumukseen perustuvan syrjinnän kohteeksi välillä tilanteissa, joissa nämä oikeudet voivat kilpailla keskenään.

Vaikka direktiivin 2000/78 tarkoituksena on suojella työntekijöiden perusoikeutta olla joutumatta heidän uskontoonsa tai vakaumukseensa perustuvan syrjinnän kohteeksi, mainitun direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa direktiivillä pyritään kuitenkin myös ottamaan huomioon kirkkojen ja muiden sellaisten julkisten tai yksityisten organisaatioiden oikeus autonomiaan, joiden eetos perustuu uskontoon tai vakaumukseen, sellaisena kuin se tunnustetaan SEUT 17 artiklassa ja perusoikeuskirjan 10 artiklassa, joka vastaa Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 9 artiklaa.

Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 4 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä sen 9 ja 10 artiklan kanssa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että kun kirkko tai muu organisaatio, jonka eetos perustuu uskontoon tai vakaumukseen, vetoaa tarjoamaansa työpaikkaa koskevan hakemuksen hylkäämisen kaltaisen toimen tai päätöksen tueksi siihen, että kyseisen ammatillisen toiminnan luonteen tai työn suorittamiseen liittyvien yhteyksien vuoksi uskonto on työtä koskeva, organisaation eetokseen perustuva todellinen, perusteltu ja oikeutettu vaatimus, tällainen väite on voitava saattaa tarpeen vaatiessa sellaisen tehokkaan tuomioistuinvalvonnan alaiseksi, jolla varmistetaan, että kyseisessä tapauksessa direktiivin 2000/78 4 artiklan 2 kohdassa vahvistettuja kriteerejä noudatetaan.

Direktiivin 2000/78 4 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä tarkoitettu työtä koskeva, todellinen, perusteltu ja oikeutettu vaatimus viittaa kyseessä olevan kirkon tai organisaation eetokseen nähden tarpeelliseen ja objektiiviseen vaatimukseen, jonka kyseessä olevan ammatillisen toiminnan luonne tai suorittamisedellytykset asettavat, eikä se kata sellaisia seikkoja, jotka eivät liity tähän eetokseen tai kyseisen kirkon tai organisaation autonomiaa koskevaan oikeuteen. Tämän vaatimuksen on oltava suhteellisuusperiaatteen mukainen.

Direktiivin 2000/78 4 artiklan 2 kohdassa olevan käsitteen ”työtä koskeva, todellinen, perusteltu ja oikeutettu vaatimus” tulkinnan osalta kyseisestä säännöksestä ilmenee nimenomaisesti, että se, voiko uskonto tai vakaumus tarpeen vaatiessa muodostaa tällaisen työtä koskevan vaatimuksen, riippuu kyseessä olevan toiminnan ”luonteesta” tai työn suorittamiseen ”liittyvistä yhteyksistä”.

Siten viimeksi mainitun säännöksen perusteella uskontoon tai vakaumukseen perustuvan erilaisen kohtelun laillisuus riippuu objektiivisesti varmistettavissa olevasta työnantajan asettaman työtä koskevan vaatimuksen ja kyseessä olevan toiminnan välittömästä yhteydestä. Tällainen yhteys voi johtua joko kyseisen toiminnan luonteesta, esimerkiksi silloin, kun se edellyttää osallistumista kyseessä olevan kirkon tai organisaation eetoksen määrittämiseen taikka osallistumista sen sananjulistustehtävään, taikka niistä olosuhteista, joiden vallitessa mainittua toimintaa on harjoitettava, kuten tarpeesta varmistaa kirkon tai organisaation uskottava edustus sen ulkopuolella.

Lisäksi tämän työtä koskevan vaatimuksen on, kuten direktiivin 2000/78 4 artiklan 2 kohdassa edellytetään, oltava kirkon tai organisaation eetokseen perustuva ”todellinen, perusteltu ja oikeutettu” vaatimus. Vaikka – kuten tämän tuomion 61 kohdassa korostetaan – kansallisten tuomioistuinten tehtävänä ei periaatteessa ole lausua eetoksesta sellaisenaan esiin tuodun työtä koskevan vaatimuksen perusteella, niiden on kuitenkin määritettävä tapauskohtaisesti, ovatko nämä kolme kriteeriä täyttyneet tähän eetokseen nähden.

Näiden kriteerien osalta on täsmennettävä ensinnäkin, että vaatimuksen todellinen luonne merkitsee sitä, että unionin lainsäätäjän kannalta sen uskonnon taikka vakaumuksen, johon kyseessä olevan kirkon tai organisaation eetos perustuu, on oltava tarpeellinen kyseessä olevan ammatillisen toiminnan sen merkityksen vuoksi, joka sillä on kyseisen eetoksen ilmaisemiseksi taikka kyseisen kirkon tai organisaation autonomiaa koskevan oikeuden käyttämiseksi.

Toiseksi vaatimuksen perustellusta luonteesta on todettava, että tämän ilmaisun käyttäminen osoittaa, että unionin lainsäätäjä on halunnut varmistaa, että vaatimuksella, joka koskee sitä vakaumusta, johon kyseessä olevan kirkon tai organisaation eetos perustuu, ei tavoitella päämäärää, joka ei liity tähän eetokseen taikka kyseisen kirkon tai organisaation autonomiaa koskevan oikeuden käyttämiseen.

Kolmanneksi vaatimuksen oikeutettu luonne merkitsee paitsi sitä, että kansallinen tuomioistuin voi valvoa direktiivin 2000/78 4 artiklan 2 kohdassa säädettyjen kriteerien noudattamista, myös sitä, että tämän vaatimuksen asettaneella kirkolla tai organisaatiolla on velvollisuus osoittaa kunkin asian tosiseikkojen valossa, että sen eetokseen taikka autonomiaa koskevaan oikeuteen kohdistuvan vahingon väitetty riski on todennäköinen ja vakava niin, että tällaisen vaatimuksen asettaminen on todella tarpeen.

(ks. 62–67 ja 69 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)