ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7)

Jos elinkeinonharjoittajalla on näyttövelvollisuus siitä, että sopimusehto on laadittu selkeästi ja ymmärrettävästi, onko direktiivi [N:o] 93/13 esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jossa katsotaan, että kun on esitetty myyntiteknisiä asiakirjoja, lainansaajien on osoitettava yhtäältä, että heille esitettiin asiakirjoissa esitetyt tiedot, ja toisaalta, että pankki on esittänyt heille kyseiset tiedot, vai edellyttääkö direktiivi päinvastoin, että näiden seikkojen perusteella syntyy olettama siitä, että asiakirjoissa esitetyt tiedot on välitetty lainansaajille muun muassa suullisesti, ja kyse on kumottavissa olevasta olettamasta, joka elinkeinonharjoittajan, joka vastaa valitsemiensa välittäjien välittämistä tiedoista, on osoitettava vääräksi?
1)

Onko sellaisen turvapaikanhakijan tapauksessa, joka on ennen lapsensa, jonka kanssa perhe on muodostettu jo alkuperämaassa ja jolle on ennen täysi-ikäiseksi tuloa tehdyn suojeluhakemuksen perusteella myönnetty täysi-ikäiseksi tulon jälkeen toissijainen suojeluasema (jäljempänä suojelua saava), täysi-ikäiseksi tuloa matkustanut suojelua saavan vastaanottavaan jäsenvaltioon ja jättänyt siellä myös kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen (jäljempänä turvapaikanhakija), kansallisessa sääntelyssä, jossa viitataan suojelua saavasta johdetun toissijaisen suojelun myöntämistä koskevan oikeuden osalta direktiivin 2011/95/EU 2 artiklan j alakohtaan, otettava sen kysymyksen osalta, onko suojelua saava ”alaikäinen” direktiivin 2011/95/EU (1) 2 artiklan j alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetulla tavalla, lähtökohdaksi ajankohta, jona on tehty päätös turvapaikanhakijan turvapaikkahakemuksesta, vai aikaisempi ajankohta, kuten se, jona a) suojelua saavalle on myönnetty toissijainen suojeluasema b) turvapaikanhakija on tehnyt turvapaikkahakemuksensa c) turvapaikanhakija on tullut vastaanottavaan jäsenvaltioon vai jona d) suojelua saava on tehnyt turvapaikkahakemuksensa?
2)

Rikotaanko edellä mainitussa tilanteessa joka tapauksessa, edellä esitetystä riippumatta, SEUT 20 artiklaa, kun Espanjan valtion käytäntönä on soveltaa automaattisesti kuninkaan asetuksen 240/2007 7 §:n säännöksiä ja evätä unionin kansalaisen, joka ei ole käyttänyt milloinkaan oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, puolison alaikäiseltä lapselta – sekä puoliso että lapsi ovat kolmannen maan kansalaisia – (puolisoilla on myös yhteinen alaikäinen lapsi, joka on Espanjan kansalainen eikä myöskään ole koskaan käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen) oleskelulupa yksinomaan sillä perusteella, ettei kyseinen unionin kansalainen täytä mainitun säännöksen mukaisia vaatimuksia, tutkimatta konkreettisesti ja tapauskohtaisesti, onko kyseisen unionin kansalaisen ja kolmannen maan kansalaisen välillä sellainen riippuvuussuhde, joka mistä tahansa syystä ja asiaan liittyvät olosuhteet huomioon ottaen johtaa siinä tapauksessa, että kolmannen maan kansalaisen oleskeluoikeus evätään, siihen, ettei unionin kansalainen voi erota perheenjäsenestä, joka on hänestä riippuvainen, vaan hänen on poistuttava unionin alueelta? Tämä pätee sitäkin suuremmalla syyllä tilanteessa, jossa Espanjan kansalaisella ja hänen puolisollaan, joka on kolmannen maan kansalainen, on puolestaan alaikäinen lapsi, joka on Espanjan kansalainen ja jonka myös saattaa olla pakko lähteä unionin alueelta vanhempiensa mukana. Kaikessa tässä otetaan huomioon Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, muun muassa 8.5.2018 annettu tuomio K.A. ym. v. Belgian valtio (C-82/16) (2).
4)

Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi ja ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (2) liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 27.9.2011 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1006/2011, 9.10.2012 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 927/2012, 4.10.2013 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 1001/2013 ja 16.10.2014 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 1101/2014, olevan yhdistetyn nimikkeistön nimikkeen 2403 säännöksiä tulkittava siten, että 1) sokerisiirapin, 2) maku- ja aromiaineiden ja/tai 3) glyseriinin kaltaisia vesipiipputupakan ainesosia ei tule pitää ”tupakankorvikkeina”?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Handelsgericht Wien (Itävalta) on esittänyt 6.9.2019 – flightright GmbH v. Austrian Airlines AG

(asia C-661/19)

(2019/C 406/20)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Handelsgericht Wien

Pääasian asianosaiset

Valittaja: flightright GmbH

Vastapuoli: Austrian Airlines AG

Ennakkoratkaisukysymys

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 7 artiklan 1 kohdan toista virkettä yhdessä sen 4 kohdan kanssa tulkittava siten, että silloin, kun matkustajia kuljetetaan yhdellä kaksi lentoa käsittävällä lentoreitillä ilman merkittävän pituista välilaskua kauttakulkulentokentällä, ainoastaan [alkup. s. 2] lentomatkan toisen osuuden pituus on korvauksen määrän kannalta ratkaiseva etäisyys, kun kanne on kohdistettu lentoliikenteen harjoittajaan, joka on vastannut lentomatkan toisesta osuudesta, jossa sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, ja kun lentomatkan ensimmäisen osuuden on suorittanut toinen lentoliikenteen harjoittaja?

(1) EUVL 2004, L 46, s. 1.
1)

Ovatko direktiivin 1999/70/EY (1) [liitteessä olevan puitesopimuksen] työehtoja koskevaan 4 lausekkeeseen sisältyvät yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatteet esteenä asetuksen (decreto legislativo) nro 23/2015 1 §:n 2 momentin ja 10 §:n säännöksille, joissa valintaperusteiden noudattamatta jättämisen vuoksi lainvastaisia joukkovähentämisiä varten säädetään kaksitahoisesta suojajärjestelmästä, jonka mukaan samassa menettelyssä toistaiseksi voimassa oleville työsuhteille, joissa työsopimus on tehty aiemmin kuin 7.3.2015, taataan riittävä, tehokas ja varoittava suoja tarjoamalla keinoiksi työntekijän takaisin ottaminen ja työnantajamaksujen maksaminen, kun taas määräaikaisille työsuhteille, joissa palvelusaika on sama, tarjotaan pelkästään vähimmäis- ja enimmäismäärän rajoittaman korvauksen muodostama suoja, joka ei ole yhtä tehokas eikä varoittava, siltä osin kuin tällainen työsuhde on solmittu ennen kyseistä ajankohtaa mutta muutettu toistaiseksi voimassa olevaksi 7.3.2015 jälkeen?
Valitus, jonka Fereydoun Mahmoudian on tehnyt 12.9.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-406/15, Mahmoudian v. neuvosto, 2.7.2019 antamasta tuomiosta

(asia C-681/19 P)

(2019/C 372/29)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Fereydoun Mahmoudian (edustajat: A. Bahrami ja N. Korogiannakis, avocats)

Muut osapuolet: Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio

Vaatimukset

Ensisijaisesti

— valituksenalainen tuomio on osittain kumottava

— asia on ratkaistava lopullisesti

— neuvosto on velvoitettava maksamaan Fulmenille 966 581 euroa korvauksena aineellisesta vahingosta ja 500 000 euroa korvauksena aineettomasta vahingosta ja viivästyskorkoa kyseisille määrille

— neuvosto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

Toissijaisesti

— valituksenalainen tuomio on osittain kumottava

— asia on palautettava yleiseen tuomioistuimeen

— neuvosto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja toteaa aineellisen vahingon osalta, että yleinen tuomioistuin on ensinnäkin tehnyt oikeudellisen virheen, loukannut täyden korvauksen periaatetta ja estänyt SEUT 340 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 3 kohdan tehokkaan vaikutuksen. Yleisen tuomioistuimen vaatima näytön aste on tehnyt aiheutuneen vahingon korvaamisesta mahdotonta, huolimatta siitä, että kyse on riittävän vakavasta ja yksilöidystä unionin oikeuden rikkomisesta. Valituksenalaiseen tuomioon liittyy valittajan mukaan toiseksi oikeudellinen virhe, ja sen perustelut ovat ristiriitaiset. Kolmanneksi yleinen tuomioistuin on ottanut näytön ja tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla.

Siltä osin kuin on kyse aineettomasta vahingosta, valituksenalaista tuomiota ei ole lainkaan perusteltu niiden kriteerien osalta, jotka on otettu huomioon arvioitaessa korvauksen oikeaa määrää.
1)

Jos edellä mainittuun kysymykseen vastataan niin, että direktiivin (ЕU) 2015/849 58 artiklan 1 kohtaa ja 60 artiklan 4 kohtaa, kun otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohta, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle oikeussäännölle, jossa säädetään käteismaksurajoitusten rikkomisesta määrättäville hallinnollisille seuraamuksille kiinteämääräinen arvo, onko tällöin direktiivin (ЕU) 2015/849 58 artiklaa ja 60 artiklan 4 kohtaa, kun otetaan huomioon tehokkuusperiaate ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitettu tehokasta oikeussuojaa koskevaa oikeus, tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle oikeussäännölle, jossa rajoitetaan tuomioistuinvalvontaa, kun kyseinen oikeussääntö on esteenä sille, että käsitellessään valitusta [määrätystä seuraamuksesta] tuomioistuin vahvistaa käteismaksurajoitusten rikkomisesta sellaisen hallinnollisen seuraamuksen, jonka määrä on oikeasuhteinen suhteessa asian konkreettisiin merkityksellisiin olosuhteisiin ja alle säädetyn vähimmäistason?
5)

Mikäli direktiivin 2011/95/EU 12 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa virkkeessä vahvistettujen edellytysten täyttymisen tai lakkaamisen yhteydessä merkitystä on toiminta-alueella, jossa henkilöllä on (viimeisin) pysyvä asuinpaikka, mitkä kriteerit ovat ratkaisevia pysyvän asuinpaikan perustelemisen kannalta? Onko edellytyksenä, että oleskelu on lainmukaista ja että oleskeluvaltio on myöntänyt oleskeluluvan? Jos vastaus on kieltävä, onko edellytyksenä vähintään se, että toiminta-alueen vastuussa olevat elimet ovat tietoisesti sallineet kyseisen kansalaisuudettoman henkilön oleskelun? Jos vastaus on myöntävä, onko vastuussa olevien elinten oltava käytännössä tietoisia yksittäisen kansalaisuudettoman henkilön oleskelusta vai riittääkö, että ne sallivat tietoisesti kyseisen henkilön oleskelun suuremman henkilöryhmän jäsenenä? Jos vastaus on kieltävä, riittääkö pelkästään pidempi tosiasiallinen oleskelu?
1)

Eikö taloudellista toimintaa harjoittavaa yhtiötä, jonka osakkaiden vastuu on rajattu, voida pitää asetuksen N:o 651/2014 (1) liitteessä I olevan 3 artiklan 4 kohdan perusteella pienenä tai keskisuurena yrityksenä (jäljempänä pk-yritys) jo siitä syystä, että 90 prosenttia sen osakepääomasta on sellaisen yksityisoikeudellisen säätiön hallinnassa, jonka 17-jäsenisessä hallintoneuvostossa, jolla ei ole toimivaltaa liiketoiminnan johtamiseen, on kaksi ministeriön edustajaa, yksi kaupungin ylipormestari, yksi yliopiston rehtori, kolme samaisen yliopiston professoria, yksi erään toisen korkeakoulun rehtori ja yksi teollisuus- ja kauppakamarin toimitusjohtaja?
2)

Onko 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004, (2) sellaisena kuin se on muutettuna 30.1.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 271/2008, (3) 9 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, että kyseisissä kohdissa sisämarkkinoille soveltumattomien ja sääntöjenvastaisten valtiontukien palauttamista varten säädettyä korkoa sovelletaan myös siinä tapauksessa, että kyse on sellaisten ehdollisella päätöksellä hyväksyttyjen valtiontukien takaisinperimisestä, joissa väärinkäyttö on aiheutunut asetetun ehdon toteutumisesta?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Varhoven administrativen sad (Bulgaria) on esittänyt 21.5.2019 — ”Unipack” AD v. Direktor na Teritorialna direktsia ”Dunavska” — Agentsia ”Mitnitsi” ja Varhovna administrativna prokuratura (Bulgaria)

(asia C-391/19)

(2019/C 280/32)

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Varhoven administrativen sad

Pääasian asianosaiset

Valittaja:”Unipack” AD

Vastapuolet: Direktor na Teritorialna direktsia ”Dunavska” — Agentsia ”Mitnitsi” ja Varhovna administrativna prokuratura (Bulgaria)

Ennakkoratkaisukysymys

Onko seuraavissa olosuhteissa kyse poikkeuksellisista olosuhteista, sellaisina kuin niistä säädetään Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 täydentämisestä tiettyjä unionin tullikoodeksin säännöksiä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta 28.7.2015 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2015/2446 (1) 172 artiklan 2 kohdassa, jotka ovat peruste tullikoodeksin 211 artiklan 2 kohdan mukaan myönnettävälle takautuvalle luvalle, joka koskee tullikoodeksin 254 artiklassa säädettyä tietyn käyttötarkoituksen menettelyä, sellaisessa tavaroiden tuonnissa, joka on tapahtunut ennen lupahakemuksen jättämispäivää mutta sen jälkeen, kun menettelynhaltijalle annetun STT-päätöksen voimassaolo on päättynyt yhdistettyyn nimikkeistöön tehtyjen muutosten vuoksi: STT-päätöksen voimassaolon päättymisen ja tuonnin, jota varten lupaa on haettu tietyn käyttötarkoituksen menettelylle, välisenä aikana (noin 10 kuukautta) tavaroita on tuotu muutamia kertoja (yhdeksän kertaa) ilman, että tulliviranomaiset ovat korjanneet ilmoitettua yhdistetyn nimikkeistön koodia, ja kyseiset tavarat on käytetty polkumyyntitullista vapautettuun tarkoitukseen?

(1) EUVL 2015, L 343, s. 1.
3)

Siitä huolimatta, että jäsenvaltioilla ei ole yleistä velvollisuutta säätää määräaikaisten työsopimusten muuttamisesta toistaiseksi voimassa oleviksi sopimuksiksi, onko Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annettuun neuvoston direktiiviin 1999/70/EY sisältyvän puitesopimuksen 5 lauseke, jonka otsikko on ”Väärinkäytöksiä ehkäisevät toimenpiteet”, esteenä — kun tätä tarkastellaan myös yhdenvertaisuusperiaatteen kannalta — sellaiselle 30.12.2010 annetun lain nro 240 24 §: n 1 ja 3 momentin kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään tutkijoiden ja yliopistojen välisten määräaikaisten sopimusten tekemisestä ja jatkamisesta viideksi vuodeksi (kolmevuotinen sopimus, jota voidaan jatkaa kahdella vuodella) ja asetetaan sopimusten tekemisen edellytykseksi, että se tapahtuu ”tutkimus- ja opetustehtävien ja opettajien muiden tehtävien sekä opiskelijapalvelutoiminnan suunnittelua varten käytössä olevien resurssien rajoissa” ja sopimusten jatkamisen lisäedellytykseksi, että ”opetus- ja tutkimustyöstä annettu arvio on positiivinen”, vahvistamatta objektiivisia ja läpinäkyviä perusteita sen varmistamiseksi, että kyseisten sopimusten tekeminen ja uudistaminen vastaavat tosiasiassa todellista tarvetta, että sopimukset soveltuvat tavoitellun päämäärän saavuttamiseen ja että ne ovat sen kannalta tarpeellisia, ja joka sisältää näin konkreettinen vaaran tällaisen sopimustyypin väärinkäytöstä ja on tällä tavoin ristiriidassa puitesopimuksen tavoitteen ja tehokkaan vaikutuksen kanssa?
3.

Yhdistys väittää myös, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi määräyksessään virheellisesti, että tutkittavaksi ottamisen edellytys, jonka mukaan toimen on koskettava kantajaa suoraan SEUT 263 artiklan neljännen alakohdan mukaisesti, ei täyttynyt riidanalaisen asetuksen (EU) N:o 2017/2324 väitettyjen kansallisten täytäntöönpanotoimen vuoksi, kun se perusteli ratkaisunsa tältä osin ”tehoaineen glyfosaatti sisältävien kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista koskevien lupien [uusimisella], jonka jäsenvaltiot hyväksyvät”, koska tällaiset toimenpiteet ovat ”SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuosassa tarkoitettuja riidanalaisen toimen täytäntöönpanotoimia” (valituksenalaisen määräyksen 84 ja 85 kohta). Tämän arvion virheellisyys tulee valittajan mukaan esiin siitä asiakirjoissa osoitetusta seikasta, että jäsenvaltio, jossa yhdistyksellä ja sen jäsenillä on kotipaikka (Italia) on täytäntöönpannut asetuksen (EU) N:o 2017/2324 19.12.2017 päivätyllä terveysministeriön tiedotteella, jolla tehoaineen glyfosaatti markkinoille saattamista koskeva lupa uusittiin enintään viideksi vuodeksi ja jatkettiin samanaikaisesti glyfosaattia sisältävien kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista koskevia lupia 15.12.2022 saakka ilman, että tässä yhteydessä suoritettiin minkäänlaista harkintaa edes asetuksen (EU) N:o 2017/2324 liitteessä I ja II olevien teknisten määräysten kannalta. Valittaja väittää tältä osin, että vaikka 19.12.2017 päivättyä ministeriön tiedotetta olisi pidettävä täytäntöönpanotoimena, unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon sitä, että kyseisestä tiedotteesta ei voitu nostaa kannetta kansallisissa tuomioistuimissa, koska tällainen muutoksenhaku on Italian oikeudessa ja oikeuskäytännössä [Consiglio di Stato, 9.11.2005 annettu ratkaisu nro 6243] poissuljettu.
1)

Onko direktiivin 2003/88 (1) 2 artiklaa tulkittava siten, että nyt käsiteltävään asiaan liittyvien kaltaisissa olosuhteissa työaikana on pidettävä jatkuvaa tavoitettavissaoloa, jonka aikana työntekijän, joka suorittaa työnsä radiolähetysasemalla, on oltava ajanjaksolla, jonka hän on vapaana palveluksesta (ja jolloin hänen fyysinen läsnäolonsa työpaikalla ei ole tarpeen), saavutettavissa puhelimitse ja tarvittaessa saavuttava työpaikalle yhden tunnin kuluessa.
1)

Onko valtiontuesta SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) 30.3.2015 annettu Euroopan komission päätös (EU) 2015/1470 (1) käsitettävä siten, että siinä tarkoitetaan maksuja, jotka Romanian on maksettava myös siinä tapauksessa, että maksut peritään siltä 11.12.2013 annetun ICSID-välitystuomion sellaisen täytäntöönpanomenettelyn seurauksena, joka on pantu vireille muun jäsenvaltion kuin Romanian tuomioistuimissa?
1)

Kun asetuksen TAS 2865/2003 2 §:n 2 momentin a kohdan kaltaisessa kansallisessa oikeussäännössä edellytetään, että asianomaisen kuuluminen sosiaalivakuutusjärjestelmään on lakannut, jotta tämä voi liittyä vapaaehtoiseen tai valinnaiseen jatkuvaan vakuutukseen, onko tämän lakkaamisen pitänyt tapahtua Espanjan sosiaalivakuutusjärjestelmässä vai onko päinvastoin Espanjan toimivaltaisen laitoksen otettava asetuksen N:o 883/2004 (1) 5 artiklan b alakohdassa vahvistetun rinnastamisperiaatteen mukaisesti huomioon se, että asianomaisen kuuluminen jonkin toisen jäsenvaltion vastaavaan sosiaalivakuutusjärjestelmään on lakannut, ikään kuin se olisi tapahtunut Espanjassa?
1.

Koska yhdennettyä ja toimivaa viemäröintijärjestelmää ei ole, Kyproksen tasavalta on jättänyt noudattamatta yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetussa direktiivissä 91/271/ETY (sellaisena kuin se on pidennettynä Kyproksen tasavallan liittymisestä Euroopan unioniin tehdyllä sopimuksella) vahvistettua määräaikaa 31.12.2012 4 taajamassa, joiden asukasvastineluku on suurempi kuin 10 000 siltä osin kuin kyse on viemäröinnistä (3 artikla) ja siten jätevesien biologisesta käsittelystä (4 artikla) ja tähän käsittelyyn liittyvästä infrastruktuurista ja tarkkailusta (10 ja 15 artikla).
—

erityisesti kysytään, täyttyykö laitoksen teleologinen edellytys jalkapalloliiton osalta muodollisen julkishallinnollisen perustamisasiakirjan puutteesta ja yhdistysmuotoisuudestaan huolimatta sen vuoksi, että se kuuluu sellaisen alan (urheilu) oikeuden piiriin, joka on järjestäytynyt julkishallinnollisen mallin mukaisesti, ja että se on sitoutunut noudattamaan Italian kansallisen olympiakomitean ja kansainvälisten urheiluelinten periaatteita ja sääntöjä, kun kyseinen kansallinen julkinen yksikkö on tunnustanut sen urheilua koskevia tarkoituksia varten;
—

unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-409/16, Ehab Makhlouf v. Euroopan unionin neuvosto, 12.12.2018 antama tuomio on kumottava ja asiassa on annettava uusi, seuraavansisältöinen ratkaisu: — on kumottava 27.5.2016 annettu päätös (YUTP) 2016/850 (1) ja sen myöhemmät täytäntöönpanotoimet siltä osin kuin ne koskevat valittajaa — on velvoitettava Euroopan unionin neuvosto korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
1)

Onko mahdollista tulkita arvonlisäverodirektiivin 90 artiklan 2 kohtaa siten, että siinä sallitaan poikkeus arvonlisäveron perusteen alentamista koskevasta oikeudesta myös siinä tapauksessa, että maksun laiminlyönti on lopullinen, jos tämä maksun lopullinen laiminlyönti on seurausta siitä, että verovelvollinen ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä esimerkiksi siten, että se on jättänyt valvomatta saatavan kyseisen verovelvollisen velallista vastaan aloitetussa konkurssimenettelyssä, kuten nyt käsiteltävässä tapauksessa?
1)

Kun otetaan huomioon, ettei vastaaja ole osallistunut sopimusmenettelyyn muiden osakkaiden kanssa eikä ole ilmaissut suostumustaan sen osalta, mitä on sovittu, onko asetuksen (EU) N:o 1215/2012 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että vastaajalle kuuluvaa velvoitetta, eli lakisääteistä velvoitetta, joka kuitenkin määränsä, eräpäivänsä ja muiden yksityiskohtiensa osalta on sellaisten osakkaiden, jotka yhdessä hallitsevat yli puolta kiinteistö-osakeyhtiön osakkeista, määritettävä yhteisellä sopimuksella, on myös pidettävä sopimusvelvoitteena?
3)

Jos jätteensiirtoasetuksen 1 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitetulla siirrolla, jonka osalta noudatetaan asetuksen (EY) N:o 1774/2002 — josta on tullut asetus (EY) N:o 1069/2009 — hyväksyntävaatimuksia, tarkoitetaan eläimistä saatavien sivutuotteiden kuljetusta (maasta toiseen) riippumatta siitä mihin luokkaan kyseinen aines kuuluu, onko jätteensiirtoasetuksen 1 artiklan 3 kohdan d alakohtaa sitten tulkittava siten, että siinä tarkoitetaan myös eläimistä saatavien sivutuotteiden ja muiden aineiden seosten siirtoja, ja jos on, onko eläimistä saatavien sivutuotteiden ja muiden aineiden sekoitussuhteella tässä yhteydessä merkitystä? Vai menettääkö eläimistä saatava sivutuote vuoden 2009 sivutuoteasetuksessa tarkoitetun eläimistä saatavan sivutuotteen luonteen ja tuleeko siitä jätteensiirtoasetuksessa tarkoitettua jätettä, jos kyseinen sivutuote sekoitetaan toisen aineen kanssa?
—

riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohta on kumottava siltä osin kuin Espanjan soveltamasta, omistusosuuden hankkimisesta ulkomaisissa kohteissa johtuvan liikearvon kirjaamisesta kuluksi C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) 28.10.2009 tehdyssä komission päätöksessä 2011/5/EY (2) katsotaan, että kyseessä oleva verotuksellinen toimi muodostaa valtiontukea,
—

Unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti hylännyt SEUT 277 artiklan nojalla esitetyn asetuksen N:o 2004/2003 7 artiklaa koskevan lainvastaisuusväitteen katsoessaan, että välillisen rahoituksen kiellon sisältö on määrittelemätön oikeudellinen käsite mutta hyväksynyt silti sen soveltamisen.
—

Sen lisäksi, että unionin yleisen tuomioistuimen arviointi on oikeudellisesti virheellinen, se on useissa kohdissa korvannut päätöksen perustelut omilla perusteluillaan ja on siten tehnyt muita oikeudellisia virheitä.
1)

Moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä kevyiden henkilö- ja hyötyajoneuvojen päästöjen (Euro 5 ja Euro 6) osalta ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta 20.6.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 715/2007 (1) 3 artiklan 10 alakohtaa on tulkittava siten, että tietokoneohjelma, joka on osa moottorinohjausjärjestelmää tai vaikuttaa siihen, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu rakenteeseen kuuluva laite, koska se vaikuttaa päästöjenrajoitusjärjestelmän toimintaan ja vähentää sen tehokkuutta.
1)

Onko työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 (1) 7 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kansallisen oikeuden säännöksellä, jolla rajataan kansallisten alueyhteisöjen (Landkreise (piirikunnat)) velvollisuus järjestää koulukuljetuksia osavaltion, johon kyseinen alueyhteisö kuuluu, asukkaisiin, on välillisesti syrjivä vaikutus, vaikka tosiseikkojen perusteella on selvää, että asumisedellytyksellä suljetaan palvelun ulkopuolelle suurimmaksi osaksi jäsenvaltion muiden alueiden asukkaat? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: