ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksu

(Neuvoston asetuksen N:o 857/84 3 artiklan 1 alakohdan toinen alakohta)

Tiivistelmä

Asetuksen N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun maksun soveltamisesta annetun asetuksen N:o 857/84 3 artiklan 1 alakohdan ensimmäisen alakohdassa annetaan jäsenvaltioille harkintavalta jakaa erityiset viitemäärät kehityssuunnitelmaan ennen 1.3.1984 sitoutuneille tuottajille ja vahvistaa tarvittaessa nämä määrät, jotta otetaan huomioon toteuttamisvaiheessa oleva kehityssuunnitelma tai kehityssuunnitelma, joka on toteutettu 1.1.1981 jälkeen.

Asetuksen N:o 857/84 3 artiklan 1 alakohdan sanamuodossa ei ole mitään sellaista, joka estäisi jäsenvaltiota rajaamasta niiden tuottajien ryhmän, jotka voivat saada erityisen viitemäärän, niihin tuottajiin, jotka ovat sitoutuneet investointivelvollisuuksiin 1.9.1981 jälkeen.

Mainitun säännöksen tavoitteena on antaa jäsenvaltioille mahdollisuus mukauttaa viitemääriä, jotta tiettyjen tuottajien poikkeuksellinen tilanne voitaisiin ottaa huomioon, mihin on pyrittävä, kuten mainitun asetuksen 5 artiklasta käy ilmi, sen varaston rajoissa, jonka kyseinen jäsenvaltio on muodostanut taatun määrän sisällä. Tällainen vaatimus voi oikeuttaa niiden investointivelvollisuuksien ajallisen rajaamisen, jotka voidaan ottaa tältä osin huomioon.

Tästä seuraa, että asetuksen N:o 857/84 3 artiklan 1 alakohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että sen vastainen ei ole kansallinen lainsäädäntö, jolla rajataan niiden maidontuottajien ryhmä, jotka voivat saada erityisen viitemäärän, niihin, jotka ovat 1.9.1981 jälkeen, mutta ennen 1.3.1984 sitoutuneet investointivelvollisuuksiin.

(ks. 29–31, 39–41 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Talous- ja rahapolitiikka – Euron käyttöönottaminen – Kansallisten rahayksikköjen ja euroyksikön välinen muunto

(Neuvoston asetus N:o 1103/97; Neuvoston asetus N:o 974/98)

Tiivistelmä

Vaikka tietyistä euron käyttöön ottamiseen liittyvistä säännöksistä annetulla asetuksella N:o 1103/97 ja euron käyttöön ottavien jäsenvaltioiden valuuttojen välisistä muuntokursseista annetulla asetuksella N:o 2866/98 ei mitenkään vaikuteta jäsenvaltioiden verotusvaltaan ja näiden viimeksi mainittujen mahdollisuuteen korottaa kantamiensa maksujen määrää, on kuitenkin siten, että maksun määrän euroiksi muuntamisessa on noudatettava asetuksen N:o 1103/97 säännöksiä ja oikeudellisten asiakirjojen jatkuvuuden periaatetta sekä euroon siirtymisen neutraalisuuden tavoitetta. Tätä edellyttää muun muassa oikeusvarmuutta ja avoimuutta koskevat vaatimukset, joilla suojataan taloudellisten toimijoiden luottamusta euron käyttöön ottamisessa.

Näin ollen euron käyttöön ottamista koskevia asetuksia N:o 1103/97 ja N:o 974/98 on tulkittava siten, että niiden kanssa on ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jolla sellaisista vehnäjauhon, -suurimoiden sekä -hiutaleiden määristä, jotka luovutetaan tai tuotetaan ihmisravintona käyttämistä varten, kannettavan maksun määrän euroiksi muuntamisen yhteydessä tämän maksun määräksi vahvistettiin korkeampi määrä, kuin näissä asetuksissa annettujen muuntamista koskevien sääntöjen soveltamisesta olisi seurannut, paitsi jos tämä korottaminen noudattaa näissä asetuksissa taattuja oikeusvarmuuden ja avoimuuden vaatimuksia, mikä edellyttää, että kyseessä olevista säädösteksteistä voidaan selvästi erotella jäsenvaltion viranomaisten päätös nostaa tätä maksun määrää kyseisen maksun määrän euroon muuntamisesta. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen tehtävänä on varmistaa, onko tilanne tällainen sen käsiteltäväksi saatetussa riita-asiassa.

(ks. 32, 33 ja 37 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan e alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan e alakohtaa on tulkittava niin, ettei sitä sovelleta sellaisen välittäjän, jolla ei ole hammaslääkärin tai hammasteknikon ominaisuutta vaan joka on hankkinut nämä proteesit hammasteknikolta, suorittamiin hammasproteesien luovutuksiin.

Kuudennen direktiivin kyseisessä artiklassa olevat sanat ”hammaslääkärit” ja ”hammasteknikot” eivät näet ole epäselviä, eikä niitä tietenkään saa ymmärtää siten, että ne käsittäisivät välittäjät, jotka eivät todellakaan ole hammaslääkäreitä eivätkä hammasteknikoita, sillä tällaisella menettelyllä muutettaisiin radikaalisti tämän säännöksen tekstiä ja tehtäisiin luovuttajan ominaisuutta koskeva edellytys merkityksettömäksi. Tästä seuraa, että koska yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena ei ole ollut ulottaa tässä säännöksessä säädettyä vähennysoikeutta muiden kuin hammaslääkäreiden tai hammasteknikoiden suorittamiin hammasproteesien luovutuksiin, kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan tämän osan laajaa tulkintaa ei voida perustella kyseisen vapautuksen tavoitteilla eikä verotuksen neutraalisuuden periaatteella. Päinvastoin kun otetaan huomioon tuossa säännöksessä säädetyn vapautuksen edellytysten tarkka sanamuoto, tuon säännöksen tekstiä laajentavaa tulkintaa on pidettävä yhteensoveltumattomana yhteisön lainsäätäjän sille antaman tavoitteen kanssa.

(ks. 35–37 ja 42 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Sisäinen verotus

(EY 23, EY 25 ja EY 90 artikla)

2. Verotus – Sisäinen verotus

(EY 90 artiklan ensimmäinen kohta)

3. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kielto kantaa muita liikevaihtoveron luonteisia kansallisia veroja

(Neuvoston direktiivin 77/388 33 artikla)

Tiivistelmä

1. Rekisteröintimaksu, joka kannetaan moottoriajoneuvoista niiden käyttöön ottamiseksi jäsenvaltion alueella ja jonka perusteena ei ole se, että henkilöauto ylittää valtion rajan, ei ole EY 23 ja EY 25 artiklassa tarkoitettu tuontitulli tai vaikutukseltaan vastaava maksu, vaan se kuuluu yleisen sisäisen tavaroiden verotusjärjestelmän piiriin, joten sitä on tarkasteltava EY 90 artiklan kannalta.

(ks. 41 ja 42 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. EY 90 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä rekisteröintimaksulle, joka kannetaan moottoriajoneuvoista niiden käyttöön ottamiseksi jäsenvaltion alueella, siltä osin kuin kyseinen maksu kannetaan käytetystä ajoneuvosta, kun se otetaan ensimmäisen kerran käyttöön tämän valtion alueella, ja sen suuruus, joka määräytyy yksinomaan ajoneuvon teknisten ominaisuuksien (moottorityyppi, sylinteritilavuus) ja ympäristöluokituksen perusteella, lasketaan siten, että ajoneuvon arvonalennusta ei oteta huomioon, joten kun kyseistä maksua sovelletaan toisista jäsenvaltioista tuotuihin käytettyihin ajoneuvoihin, se ylittää mainitun maksun sen osuuden, joka sisältyy samanlaisten käytettyjen autojen, jotka on jo rekisteröity tuontijäsenvaltiossa, jäljellä olevaan arvoon.

(ks. 57 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)

3. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388 33 artikla, jossa tietyin edellytyksin sallitaan se, että jäsenvaltiot pysyttävät voimassa tai ottavat käyttöön veroja ja maksuja, jotka eivät ole luonteeltaan liikevaihtoveroja, ei ole esteenä rekisteröintimaksulle, joka kannetaan moottoriajoneuvoista niiden käyttöön ottamiseksi jäsenvaltion alueella, kun kyseisen maksun määräytymisperusteena ei ole liikevaihto ja kun se ei aiheuta rajan ylitykseen liittyviä muodollisuuksia jäsenvaltioiden välisessä kaupassa.

(ks. 60 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka – Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät – Samapalkkaisuus

(EY 141 artikla; neuvoston direktiivi 97/80)

2. Sosiaalipolitiikka – Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät – Samapalkkaisuus

(EY 141 artikla; neuvoston direktiivi 97/80)

Tiivistelmä

1. Silloin, kun palvelusajan käyttämisellä palkan määräytymisen perusteena on erilainen vaikutus samassa tai samanarvoisessa työssä niiden miespuolisten ja naispuolisten työntekijöiden palkkoihin, joiden on oltava vertailun kohteena, EY 141 artiklaa on tulkittava siten, että koska tämän perusteen käyttäminen soveltuu pääsääntöisesti sen oikeutetun tavoitteen saavuttamiseen, että hyvitetään kertynyttä työkokemusta, jonka avulla työntekijä voi suoriutua paremmin tehtävistään, työnantajan ei tarvitse erityisesti osoittaa, että tämän perusteen käyttäminen soveltuu mainitun tavoitteen saavuttamiseen tietyn työpaikan osalta, ellei työntekijä tuo esiin seikkoja, jotka saattavat antaa aiheen perusteltuihin epäilyksiin tältä osin. Työnantajan velvollisuutena on tällöin osoittaa, että se, mikä pätee yleisesti, eli se, että palvelusaika liittyy läheisesti työkokemukseen ja että työkokemuksen avulla työntekijä voi pääsääntöisesti suoriutua paremmin tehtävistään, pätee myös kyseisen työpaikan osalta.

(ks. 38 ja 40 kohta sekä tuomiolauselma)

2. Silloin, kun palvelusajan käyttämisellä palkan määräytymisen perusteena on erilainen vaikutus samassa tai samanarvoisessa työssä niiden miespuolisten ja naispuolisten työntekijöiden palkkoihin, joiden on oltava vertailun kohteena, EY 141 artiklaa on tulkittava siten, että silloin, kun palkka määritetään suoritettavan työn arviointiin perustuvan työtehtävien luokittelun mukaan, ei ole tarpeen osoittaa, että yksittäiselle työntekijälle on kyseisellä ajanjaksolla kertynyt työkokemusta, jonka avulla hän on suoriutunut paremmin tehtävistään. Sitä vastoin on otettava objektiivisesti huomioon suoritetun työn luonne.

(ks. 39 ja 40 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veron peruste

(Neuvoston direktiivin 77/388 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että arvonlisäveron peruste verovelvollisen yrityksensä liikeomaisuuteen kokonaan lukeman kiinteistön osan ottamisesta yksityiseen käyttöön vahvistetaan kiinteistön hankinta- tai rakennuskulujen osaksi, joka määritetään mainitun direktiivin 20 artiklan mukaisen arvonlisäveroa koskevan vähennysten oikaisukauden keston mukaan. Maan, jolle kiinteistö on rakennettu, hankintakulut on sisällytettävä tähän veron perusteeseen, kun tästä hankinnasta on kannettu tätä veroa ja kun verovelvollinen on saanut vähentää sen.

(ks. 53 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tekijänoikeus ja lähioikeudet – Suojattujen teosten vuokraus- ja lainausoikeus – Direktiivi 92/100

(Neuvoston direktiivin 92/100 1 ja 5 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio ei noudata vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla annetun neuvoston direktiivin 92/100 1 ja 5 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se vapauttaa lähes kaikki, mahdollisesti jopa kaikki, sellaisten laitosten ryhmät, jotka harjoittavat tekijänoikeudella suojattujen teosten julkista lainausta, velvollisuudesta maksaa tekijöille korvaus annetuista lainoista.

Direktiivillä on nimittäin tarkoitus taata tekijöille tai esittäjille riittävät tulot ja mahdollisuus saada takaisin ne erityisen suuret ja epävarmat sijoitukset, joita erityisesti äänitteiden ja elokuvien tuottaminen vaatii. Koska kyse on tältä osin direktiivin 5 artiklan 3 kohdan ulottuvuudesta, kun jäsenvaltiot voivat tämän säännöksen nojalla vapauttaa ”tietyt laitosten ryhmät” saman artiklan 1 kohdassa tarkoitetun korvauksen maksamisesta tekijöille julkisen lainauksen perusteella, se, että lähes kaikki, jopa kaikki, tällaista lainaustoimintaa harjoittavat laitosten ryhmät vapautetaan tämän artiklan 1 kohdassa säädetystä velvollisuudesta, estäisi tekijöitä saamasta korvausta, jolla he saisivat sijoituksiaan takaisin, mikä heijastuisi myös uusien teosten luomiseen.

Lisäksi ilmaisu ”tietyt laitosten ryhmät”, joka esiintyy mainitun 5 artiklan 3 kohdassa, on ymmärrettävä siten, että se viittaa luonteeltaan määrälliseen käsitteeseen. Siten ainoastaan rajallinen määrä laitosten ryhmiä, jotka mahdollisesti ovat velvollisia maksamaan korvausta saman artiklan 1 kohdan mukaisesti, voidaan vapauttaa mainitusta velvollisuudesta.

(ks. 24, 26, 27, 32 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Alanimike 9503 90 32 (joka koskee muovisia leluja, jotka eivät toimi mekaanisesti)

(Komission asetus N:o 442/2000)

Tiivistelmä

Yhdistetyn nimikkeistön, sellaisena kuin se on annettu tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta annetulla asetuksella N:o 1832/2002, alanimikettä 9503 90 32 (joka koskee muovisia leluja, jotka eivät toimi mekaanisesti) on tulkittava siten, että siihen kuuluvat tiettyjen tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön annetun asetuksen N:o 442/2000 liitteessä olevan taulukon 3 kohdassa kuvaillut kaasulla täytettävät ilmapallot, jotka on valmistettu aluminoidusta saumatusta muovikalvosta ja joiden ulkopuoli muodostuu muovikalvosta.

Komission kyseisessä asetuksessa tekemää luokittelua sovelletaan analogisesti ilmapalloihin, jotka on valmistettu samoista materiaaleista mutta joiden sisäpuoli muodostuu muovikalvosta.

(ks. 16, 28, 33 ja 35 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Rajat

(EY 234 artikla)

2. Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Pizzan valmistukseen käytettävä tankomozzarella, jota on varastoitu yhdestä kahteen viikkoa alhaisessa lämpötilassa – Luokittelu yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 0406 10

Tiivistelmä

1. Kun yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä on tariffiluokittelua koskeva ennakkoratkaisupyyntö, sen tehtävänä on selventää kansalliselle tuomioistuimelle niitä kriteereitä, joiden soveltaminen tekee tälle mahdolliseksi luokitella asianomaiset tuotteet oikeaan yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen, eikä luokitella tuotteita itse, mikä johtuu varsinkin siitä, ettei sillä välttämättä ole kaikkia tähän tarvittavia tietoja. On ilmeistä, että kansallinen tuomioistuin on joka tapauksessa paremmassa asemassa tekemään luokittelun.

(ks. 19 kohta)

2. Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteeseen I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1832/2002, sisältyvän yhdistetyn nimikkeistön alanimikettä 0406 10 on tulkittava siten, että sitä sovelletaan pizzan valmistukseen käytettävään tankomozzarellaan, jota on sen valmistamisen jälkeen varastoitu yhdestä kahteen viikkoa 2–4 celsiusasteessa, jollei tällainen varastointi riitä siihen, että kyseisessä mozzarellassa tapahtuu sellainen muutosprosessi, jonka päätyttyä se on saanut yhden tai usean uuden objektiivisesti todettavan ominaispiirteen ja ominaisuuden, erityisesti koostumuksen, ulkomuodon ja maun osalta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on selvittää, täyttyvätkö kyseiset edellytykset.

(ks. 37 kohta ja tuomiolauselma)
Yhteisön vesialueilla ja yhteisön aluksiin sellaisilla muilla vesialueilla, joilla pyyntirajoitukset ovat tarpeen, sovellettavien eräiden kalakantojen ja kalakantaryhmien kalastusmahdollisuuksien ja niihin liittyvien edellytysten vahvistamisesta vuodeksi 2004 19.12.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2287/2003 (EUVL L 344, s. 1) osittainen kumoaminen niiltä osin kuin Pohjanmeren ja Itämeren uusia kalastusmahdollisuuksia ei jaeta Espanjan etuja huomioon ottaen, vaikka siirtymäkausi on päättynyt – Syrjintä – Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (EYVL L 358, s. 59) 20 artiklan 2 kohdan soveltaminen
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksu

(Komission asetuksen N:o 536/93 7 artikla)

2. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksu

(Komission asetuksen N:o 536/93 7 artikla)

Tiivistelmä

1. Maito- ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 536/93 7 artiklan 1 kohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava siten, että tässä säännöksessä annetaan jäsenvaltiolle toimivalta antaa tarvittaessa lainsäädäntöä, jossa velvoitetaan sen alueelle sijoittautuneet maidontuottajat kirjanpitoon, joka ylittää saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan f alakohdasta seuraavat velvollisuudet. Jäsenvaltion on tätä toimivaltaa käyttäessään noudatettava yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita.

(ks. 42 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Asetuksissa N:o 3950/92 ja N:o 536/93 säädetyssä maidon lisämaksujärjestelmässä yhteisön oikeus ei ole esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan maidontuottajalla on velvollisuus ilmoittaa kirjanpidossaan, mitkä määrät voita on valmistettu sekä mihin tarkoitukseen ne on käytetty, myös siinä tapauksessa, että voi tuhotaan tai käytetään eläinten ravinnoksi, jos kyseisessä jäsenvaltiossa osoittautuu vaikeaksi valvoa tehokkaasti pelkästään yhteisön säännösten perusteella tuottajien laatimien suoramyynnin määrien tilitysten oikeellisuutta.

(ks. 49 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Verolainsäädäntö

(EY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla))

Tiivistelmä

EY:n perustamissopimuksen 52 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) kanssa ristiriidassa on kansallinen lainsäädäntö, jossa ei sallita rajoitetusti verovelvollisen vähentävän verotettavista tuloistaan erityismenoina kuluja, joita hänelle on aiheutunut veroilmoituksen laatimiseksi käyttämästään verokonsultoinnista, samalla tavoin kuin yleisesti verovelvollisen.

Verokonsultointikulut liittyvät välittömästi kyseisessä jäsenvaltiossa verotettaviin tuloihin siten, että ne rasittavat samalla tavoin kaikkien verovelvollisten saamia tuloja, olipa kyse sitten maassa asuvista tai ulkomailla asuvista verovelvollisista.

(ks. 22 ja 26 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yhtenäinen lainsäädäntö – Teollisoikeudet ja kaupalliset oikeudet – Patenttioikeus – Lääkkeiden lisäsuojatodistus

(Neuvoston asetuksen N:o 1768/92 1 artiklan b alakohta)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yhtenäinen lainsäädäntö – Teollisoikeudet ja kaupalliset oikeudet – Patenttioikeus – Lääkkeiden lisäsuojatodistus

(Neuvoston asetuksen N:o 1768/92 1 artiklan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Koska käsitettä ”vaikuttava aine” ei määritellä lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta annetussa asetuksessa N:o 1768/92, näiden merkityssisältö ja ulottuvuus on määriteltävä ottamalla huomioon se yleinen asiayhteys, jossa niitä käytetään, ja niiden merkitys yleiskielessä.

(ks. 17 kohta)

2. Lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta annetun asetuksen N:o 1768/92 1 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että käsitteeseen ”lääkkeen vaikuttavien aineiden yhdistelmä” ei sisälly kahden sellaisen aineen yhdistelmä, joista vain toisella on omia terapeuttisia ominaisuuksia tiettyä käyttöaihetta varten ja joista toinen mahdollistaa lääkkeen sellaisen antomuodon, joka on ensimmäisen aineen terapeuttisen tehokkuuden kannalta tarpeen samaa käyttöaihetta varten.

(ks. 31 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yritysten luovutukset – Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen – Direktiivi 77/187

(Neuvoston direktiivin 77/187 3 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 77/187 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen vastaista ei ole se, että kun työsopimuksessa viitataan luovuttajaa sitovaan työehtosopimukseen, yrityksen luovutuksen tapahtuessa voimassa ollutta työehtosopimusta seuraavat työehtosopimukset eivät sido luovutuksensaajaa, joka ei ole tällaisen sopimuksen osapuoli.

Direktiivin sanamuodosta ei nimittäin mitenkään ilmene, että yhteisön lainsäätäjä olisi halunnut, että luovutuksensaajaa sitovat muut työehtosopimukset kuin se, joka on voimassa luovutuksen tapahtuessa, ja näin ollen, että yhteisön lainsäätäjä olisi edellyttänyt, että työsuhteen ehtoja muutetaan myöhemmin soveltamalla luovutuksen jälkeen tehtyä uutta työehtosopimusta, jonka osapuoli luovutuksensaaja ei ole. Tällainen arviointi on kyseisen direktiivin tavoitteen mukainen, joka rajoittuu työntekijöiden niiden oikeuksien ja velvollisuuksien turvaamiseen, jotka olivat voimassa luovutuksen tapahtuessa ja jolla ei pyritä suojaamaan pelkkiä odotuksia ja siis työehtosopimusten myöhemmistä muutoksista johtuvia mahdollisia etuja jättämällä täysin huomioimatta sen luovutuksensaajan edut, jolla on oltava mahdollisuus tehdä toimintansa jatkumiseksi tarpeelliset mukautukset.

(ks. 29, 31 ja 37 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan C kohta)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan b alakohta ja C kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

1. Jos jäsenvaltiot antavat verovelvollisilleen jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan C kohdassa tarkoitetun oikeuden verotuksen valitsemiseen, ne voivat antaa erilaisia säännöksiä sen mukaan, millaisista liiketoimista tai mistä verovelvollisten ryhmästä on kyse, sillä edellytyksellä, että ne noudattavat kuudennen direktiivin päämääriä ja yleisiä periaatteita, muun muassa verotuksen neutraalisuuden periaatetta ja säädettyjen vapautusten oikean, selkeän ja yhdenmukaisen soveltamisen vaatimusta.

(ks. 35 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava, ylittääkö kansallinen säännös, jossa yleisesti vapautetaan verosta voittoa tavoittelemattomien urheiluseurojen suorittamat toimet ja joka rajoittaa näiden oikeutta verotuksen valitsemiseen kiinteän omaisuuden vuokrauksesta, jäsenvaltioille annetun harkintavallan rajat, kun otetaan huomioon muun muassa verotuksen neutraalisuuden periaate ja säädettyjen vapautusten oikean, selkeän ja yhdenmukaisen soveltamisen vaatimus.

Koska jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan C kohdassa ei täsmennetä sitä, millä edellytyksillä ja millä tavoin kiinteän omaisuuden vuokrausta koskevan verotuksen valintaoikeuden laajuutta voidaan rajoittaa, kunkin jäsenvaltion on kansallisessa oikeudessaan täsmennettävä valintaoikeuden laajuus ja annettava säännöt, joiden nojalla tietyt verovelvolliset voivat saada tämän oikeuden. Kuudennen direktiivin 13 artiklan C kohdassa jäsenvaltioille ei kuitenkaan anneta mitään oikeutta asettaa minkäänlaisia ehtoja tai rajoituksia tämän 13 artiklan B kohdassa säädetyille vapautuksille, vaan siinä niille annetaan pelkästään oikeus tarjota vapautukseen oikeutetuille enemmän tai vähemmän laajalle ulottuva mahdollisuus itse tehdä verotusta koskeva valinta, jos nämä katsovat sen olevan etujensa mukaista.

(ks. 42, 43 ja 49 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)