YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

30 päivänä toukokuuta 1995

Asia T-556/93

Monique Saby

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Tapaturma ja ammattitauti — Tapaturma-asian uudelleen käsittely ja sairauskulujen täydellinen korvaaminen”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-375

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan ensisijaisesti kumoamaan komission päätös, jolla hylättiin kantajan esittämä vaatimus siitä, että hänen tapaturma-asiansa käsiteltäisiin uudelleen ja että hänelle korvattaisiin täysimääräisesti hänen paranemiselleen ja kuntoutumiselleen tarpeellisista hoidoista aiheutuneet sairaus- ja terveydenlioitolculut viivästyskorkoineen ja jossa toissijaisesti vaaditaan asettamaan uusi lääketieteellinen toimikunta, jonka tehtävänä on antaa lausunto siitä asianomaisten hoitojen ja tapaturman välisestä kausaalisuhteesta, joka oikeuttaa siilien liittyvien sairaus- ja terveydenhoitokulujen täysimääräiseen korvaamiseen, sekä maksamaan kantajalle henkilöstösääntöjen 73 artiklassa määrätty korvaus.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja ilmoitti 30.5.1983 komissiolle hänelle itselleen sattuneesta tapaturmasta, minkä johdosta hallinnollinen yksikkö aloitti tapaturma-asian käsittelyn.

Kantaja vaati 18.4.1990, että komissio käsittelisi uudelleen hänen tapaturma-asiansa ja vetosi häntä hoitavan lääkärin antamaan lääkärinlausuntoon.

Kuultuaan toimielimen lääkäriä nimittävä viranomainen antoi Euroopan yhteisöjen virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutukseen liittyvien sääntöjen (yhteiset säännöt) 21 artiklan mukaisesti kantajalle 1.10.1991 tiedoksi päätösluonnoksen, jonka mukaan kantajan fyysinen tila oli palautettu parhaalla mahdollisella tavalla. Niinpä kantajan tapaturman jälkiseurausten vakiintumisen jälkeen aiheutuneista sairauskuluista voidaan poikkeustapauksia lukuun ottamatta enää vastata vain niiden määräysten nojalla, jotka liittyvät pelkästään sairauden varalle otettuun vakuutukseen. Nimittävä viranomainen ilmoitti kantajalle myös, että kantaja voi pyytää lääketieteellisen toimikunnan kuulemista asiasta; jos näin ei tapahdu, päätösluonnoksesta tulee lopullinen päätös.

Uudessa tehtävässään, jossa hän on toiminut 1.7.1991 lähtien, kantaja joutuu kantamaan raskaita esineitä, vaikka useissa lääkärinlausunnoissa ilmoitetaan, että sellaisten esineiden nostaminen vaarantaa hoitotoimenpiteiden vaikutuksen.

Kantaja vaati 19.11.1991 lääketieteellisen toimikunnan kuulemista. Toimikunta antoi lääketieteellisen lausuntonsa 8.12.1992 ja esitti, että ”asiaa ei käsitellä uudelleen, koska aiemmin jälkiseurauksina pidettyjen ensimmäisten vammojen suhteen ei ole ilmennyt uusia seikkoja” ja että ”asianosaisen nyt esittämät valitukset ovat ilmeisestikin yhteydessä hänen työolosuhteisiinsa”.

Nimittävä viranomainen ilmoitti 5.2.1993 kantajalle, että 1.10.1991 tehty päätösluonnos oli tullut lopulliseksi.

Sairaus- ja tapaturmavakuutusyksikön johtaja ilmoitti kantajalle 15.4.1993, että kantajan 2.3.1993 esittämä vaatimus kantajan terveyden palauttamisesta aiheutuneiden kulujen täydellisestä korvaamisesta on hylätty yhteisten sääntöjen 10 artiklan mukaisesti. Johtaja myös kiinnitti kantajan huomion mahdollisuuteen esittää vaatimus ammattitaudin toteamisesta.

Kantaja valitti 3.5.1993 päätöksestä, joka oli tehty 5.2.1993.

Sairaus- ja tapaturmavakuutusyksikön johtaja ilmoitti 1.6.1993 kantajalle, että kantajan valituksen johdosta yksikössä on tekeillä selvitys, jonka perusteella kantajan taudin luonne ja ammatillinen alkuperä voidaan todeta.

Nimittävä viranomainen hylkäsi 3.8.1993 kantajan valituksen siltä osin kuin se koski tapaturma-asian uudelleen käsittelemistä, samoin kuin kantajan vaatimuksen siitä, että hänelle korvattaisiin täysimääräisesti hänen paranemisestaan aiheutuneet kulut; lisäksi nimittävä viranomainen vahvisti aloittaneensa kantajan vaatiman ammattitaudin toteamista koskevan menettelyn.

Tutkittavaksi ottaminen

Kantajan vastauksessa ensimmäistä kertaa esitettyjä uusia vaatimuksia ei voida ottaa tutkittavaksi. Koska tässä tapauksessa kanteessa olevat, komission 3.8.1993 tekemän päätöksen kumoamiseen liittyvät vaatimukset koskevat komission kieltäytymistä kantajan tapaturma-asian uudelleen käsittelystä, vaatimukset koskevat myös niitä asiassa syntyneitä sairaus- ja terveydenhoitokuluja, jotka ovat aiheutuneet kantajan terveyden palauttamisesta, ja näille määrille maksettavia viivästyskorkoja (28 kohta).

Viittaukset: asia T-28/90, Asia Motor France ym. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 18.9.1992 (Kok. 1992, s. II-2285, 43 ja 44 kohta); asia T-87/91, Boessen v. talous- ja sosiaalikomitea, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 11.3.1993 (Kok. 1993, s. II-235, 36 kohta).

Tästä seuraa, että kantajan vastauksessa esitetyt vaatimukset, jotka rajoittuvat pelkästään kantajan tapaturma-asiasta aiheutuneiden kulujen korvaamiseen ja näille määrille maksettavien viivästyskorkojen maksamiseen, eivät ole uusia vaatimuksia ja ne on otettava tutkittavaksi.

Uuden lääketieteellisen toimikunnan asettamista koskevat vaatimukset on jätettävä tutkimatta, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi antaa määräyksiä toimielimille eikä se voi toimia näiden asemesta (30 kohta).

Viittaukset: asia 2/87, Biedermann v. tilintarkastustuomioistuin, yhteisöjen tuomioistuin 19.1.1988(Kok. 1988, s. 143,6 kohta); asiaT-19/90, Von Hoesslev. tilintarkastustuomioistuin, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 11.7.1991 (Kok. 1991, s. II-615, 30 kohta).

Pääasia

Ensimmäinen peruste, joka koskee lääketieteellisen toimikunnan epäsäännönmukaisia johtopäätöksiä ja niiden sivuuttamista kiistanalaisessa päätöksessä

Lääketieteellisiä arvioita, tarkkaan sanoen lääketieteellisen toimikunnan esittämiä arvioita, on pidettävä lopullisina, kun ne on annettu säännönmukaisissa olosuhteissa; oikeudellista valvontaa voidaan harjoittaa vain näiden toimikuntien kokoonpanon ja toiminnan samoin kuin niiden antamien lausuntojen säännönmukaisuuden suhteen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on toimivalta tutkia, voidaanko lausunnon perustelujen nojalla arvioida syitä, joihin lausunnon johtopäätökset perustuvat, ja onko lausunnossa olevien lääketieteellisten toteamusten ja lääketieteellisen toimikunnan johtopäätösten välillä selvä yhteys (35 kohta).

Viittaukset: asia 156/80, Morbelli v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 21.5.1981 (Kok. 1981, s. 1357, 18 ja 20 kohta); asia 257/81, K. v. neuvosto, yhteisöjen tuomioistuin 12.1.1983 (Kok. 1983, s. 1, 17 kohta); asia 265/83, Suss v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 29.11.1984 (Kok. 1984, s. 4029, 9-15 kohta); asia 277/84, Jänsch v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 10.12.1987 (Kok. 1987, s. 4923, 15 kohta); asia T-154/89, Vidrányi v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 12.7.1990 (Kok. 1990, s. II-445, 8 kohta); asia T-122/89, F. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 26.9.1990 (Kok. 1990, s. II-517, 14-16 kohta); asia C-185/90 P, komissio v. Gill, yhteisöjen tuomioistuin 4.10.1991 (Kok. 1991, s. I-4779, 24 kohta); asia T-165/89, Plug v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 27.2.1992 (Kok. 1992, s. II-367); asiaT-88/91, F. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 14.1.1993 (Kok. 1993, s. II-13, 39 kohta); edellä mainittu asia Biedermann v. tilintarkastustuomioistuin,8 kohta.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että lääketieteellisen toimikunnan tekemien, kantajan terveydentilaa koskevien lääketieteellisten toteamuksien ja tämän toimikunnan kantajan asiassa tekemien johtopäätösten välillä on selvä yhteys, että lääketieteellisen toimikunnan johtopäätökset on tehty säännönmukaisissa olosuhteissa ja että niitä on tämän vuoksi pidettävä lopullisina, ja että kiistanalaisessa päätöksessä tulkitaan moitteettomasti lääketieteellisen toimikunnan johtopäätöksiä ilman, että nimittävä viranomainen asettaisi päätöksessä omat arvionsa viimeksi mainitun tekemien lääketieteellisten arvioiden sijalle (41-43 kohta).

Viittaukset: asia T-l/92, Tallarico v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 18.2.1993 (Kok. 1993, s. II-107, 65 ja 66 kohta).

Toinen peruste, joka koskee yhteisten sääntöjen 10 artiklan rikkomista

Yhteisten sääntöjen 10 artiklaa ei voida tulkita niin, että tapaturman uhriksi joutunut virkamies voisi vaatia koska taliansa, jopa vammojen vakaantumisen jälkeen, asian uudelleen käsittelemistä näiden sääntöjen 22 artiklan mukaisesti, jos vammoja tai kipuja esiintyy ja jos hoitava lääkäri toteaa tapaturman ja vammojen tai kivun välisen kausaalisuhteen olevan olemassa. Tällaisessa tulkinnassa jätetään ottamatta huomioon se, että tapaturma tai ammattitauti voidaan näiden sääntöjen 19 artiklan perusteella todeta vain nimittävän viranomaisen päätöksellä, joka tehdään sen jälkeen, kun asianosaiselle tai tämän oikeudenomistajille on samojen sääntöjen 21 artiklan mukaisesti annettu tiedoksi päätösluonnos, jota tarvittaessa seuraa asianosaisen vaatimuksesta lääketieteellisen toimikunnan asettaminen (50 kohta).

Viivästyskorkoja koskevan vaatimuksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että vaatimus on sairaus- ja terveydenhoitokulujen korvaamista koskevalle päävaatimukselle liitännäinen ja se on ratkaistava samoin kuin päävaatimus (53 kohta).

Viittaukset: asiat 314/86 ja 315/86, De Szy-Tarisse ja Feyaerts v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 5.10.1988 (Kok. 1988, s. 6013, 37 kohta); asia T-8/90, Colmant v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 28.2.1992 (Kok. 1992, s. II-469,46 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.