Asia C‑40/15

Minister Finansów

vastaan

Aspiro SA

(Naczelny Sąd Administracyjnyn esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Verolainsäädäntö — Arvonlisävero — Direktiivi 2006/112/EY — 135 artiklan 1 kohdan a alakohta — Vakuutustoiminnan alaa koskeva vapautus — Vakuutustoiminnan ja siihen liittyvien vakuutuksenvälittäjän ja vakuutusasiamiehen palvelujen suoritusten käsitteet — Vahingonselvitystoimintaa koskevat palvelut vakuutuksenantajan nimissä ja tämän lukuun”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 17.3.2016

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Vapautukset – Vakuutustoiminnan ja siihen liittyvien vakuutuksenvälittäjän ja vakuutusasiamiehen palvelujen suoritusten vapauttaminen arvonlisäverosta – Soveltamisala – Vahingonselvitystoimintaa koskevat palvelut vakuutuksenantajan nimissä ja tämän lukuun eivät kuulu vapautuksen soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että vahingonselvityspalvelut, jotka kolmas suorittaa vakuutusyrityksen nimissä ja tämän lukuun, eivät kuulu kyseisessä säännöksessä säädetyn vapautuksen soveltamisalaan.

Vaikka ilmaisulla ”vakuutustoiminta” ei tarkoiteta yksinomaan vakuutuksenantajien itsensä suorittamia liiketoimia ja se on periaatteessa riittävän laaja sisältämään sellaisen verovelvollisen myöntämän vakuutuksen, joka ei itse ole vakuutuksenantaja mutta joka hankkii ryhmävakuutuksen avulla tällaisen vakuutusturvan asiakkailleen käyttämällä sellaisen vakuutuksenantajan palveluja, joka sitoutuu vastaamaan vakuutetusta riskistä, tällainen toiminta edellyttää kuitenkin luonteensa vuoksi vakuutuspalvelun tarjoajan ja henkilön, jonka riskit vakuutuksella katetaan, eli vakuutetun välistä sopimussuhdetta. Tilanteessa, jossa palvelunsuorittaja ei itse sitoudu takaamaan vakuutetulle riskin kattamista eikä sillä ole minkäänlaista sopimussuhdetta vakuutettuun, vaikka vahingonselvityspalvelu onkin vakuutustoiminnan olennainen osatekijä, koska siihen kuuluu vastuun ja vahingon suuruuden määrittäminen sekä päätös maksaa vakuutuksenottajalle korvaus tai kieltäytyä maksamasta tälle korvausta, tämä vakuutuksenantajalle tarjottava palvelu ei voi olla direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua vakuutustoimintaa.

Edellä mainittua toteamusta ei voida kumota väitteellä, jonka mukaan vakuutustoimintaa on kohdeltava arvonlisäveron osalta samalla tavoin kuin rahoituspalveluja. Oikeuskäytännössä on nimittäin katsottu, että analogiaa rahoituspalvelujen kanssa ei voida soveltaa vakuutustoiminnan alalla, ja siinä on korostettu direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan a alakohdan, joka koskee puhtaasti vakuutustoimintaa, ja sen 135 artiklan 1 kohdan d ja f alakohdan, jotka liittyvät tiettyjä pankkitoimintoja ”koskeviin” liiketoimiin, sanamuotojen välistä eroa.

Seuraavaksi on todettava, että kun on kyse käsitteestä ”[vakuutustoimintaan] liittyvien palvelujen suoritus”, on todettava, että sana ”liittyvät” on riittävän laaja kattamaan eri suoritukset, jotka ovat yhteydessä vakuutustoimintaan, ja muun muassa vahingonselvityksen, joka on yksi kyseisen toiminnan olennaisista osista. Kun on kyse edellytyksestä, jonka mukaan vakuutuksenvälittäjän ja vakuutusasiamiehen on vastattava asianomaisista suorituksista, on todettava, että yhtiön muodollinen asema ei voi riittää sen määrittämiseen, kuuluuko sen toiminta vapautuksen soveltamisalaan vai ei. On tarkasteltava kyseisten toimintojen sisältöä. Tämä tarkastelu edellyttää kahden edellytyksen täyttymistä. Palvelunsuorittajan on ensinnäkin oltava yhteydessä sekä vakuutuksenantajaan että vakuutettuun. Tämä yhteys voi olla yksinomaan välillinen, jos palvelunsuorittaja on vakuutuksenvälittäjän tai vakuutusasiamiehen alihankkija. Toiminnan on toiseksi katettava vakuutusasiamiehen tehtävän olennaiset seikat, joihin kuuluvat esimerkiksi potentiaalisten asiakkaiden etsiminen ja näiden saattaminen yhteen vakuutuksenantajan kanssa. Toiminta, joka muodostuu vahingonselvityksestä vakuutuksenantajan nimissä ja tämän lukuun, ei liity mitenkään potentiaalisten asiakkaiden etsimiseen ja näiden saattamiseen yhteen vakuutuksenantajan kanssa vakuutussopimusten tekemiseksi. Tästä seuraa, että tällainen toiminta ei kuulu direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen ”vakuutuksenvälittäjän ja vakuutusasiamiehen” palvelujen suoritusten soveltamisalaan, vaan sitä on pidettävä vakuutusyrityksen toiminnoista irrotettuna toiminnan osana.

(ks. 23–25, 27, 29, 33–37, 40–42 ja 45 kohta sekä tuomiolauselma)