ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 165/9

Valitus, jonka Bernhard Rintisch on tehnyt 5.3.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-62/09, Bernhard Rintisch v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 16.12.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-120/12 P)

2012/C 165/15

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Bernhard Rintisch (edustaja: Rechtsanwalt A. Dreyer)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ja Bariatrix Europe Inc., SAS

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen (yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin) seitsemännen jaoston asiassa T-62/09 16.12.2011 antaman tuomion ja

— velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että valituksenalainen tuomio on kumottava sillä perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (1) (yhteisön tavaramerkki) 74 artiklan 2 kohtaa (josta on tullut asetuksen (EY) N:o 207/2009 (2) 76 artiklan 2 kohta), sekä harkintavallan väärinkäytön perusteella. Valittajan näkemyksen mukaan unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti asetuksen (EY) N:o 40/94 74 artiklan 2 kohtaa, kun se totesi, että valituslautakunta toimi perustellusti, kun se jätti ottamatta huomioon valittajan esittämät asiakirjat ja todisteet. Unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että valituslautakunta kieltäytyi sääntöjenmukaisesti käyttämästä harkintavaltaa, kun se jätti ottamatta huomioon edellä mainitut asiakirjat.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL L 11, s. 1).

(2) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 73/24

Valitus, jonka Monster Cable Products, Inc. on tehnyt 26.1.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-216/10, Monster Cable Products, Inc. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), Live Nation (Music) UK Limited, 23.11.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-41/12 P)

2012/C 73/41

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Monster Cable Products, Inc. (edustajat: Rechtsanwalt O. Günzel ja Rechtsanwalt A. Wenninger-Lenz)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), Live Nation (Music) UK Limited

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-216/10 23.11.2011 antaman tuomion

— velvoittaa muut osapuolet korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja esittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon koko asiaan liittyvää tosiseikastoa ja sen olosuhteita, kun se hylkäsi kanteen 23.11.2011 annetussa tuomiossa esitetyillä perusteilla, mistä syystä valituksenalainen tuomio perustuu epätäydellisiin tosiseikkoihin. Tästä syystä tuomiosta puuttuu välttämätön kaikkien sekaannusvaaran arvioinnissa huomioon otettavien tekijöiden arviointi. Niinpä tuomio on virheellinen ja asetuksen N:o 40/94 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan vastainen.

Jos asianmukainen arviointi olisi tehty, unionin yleinen tuomioistuin olisi valittajan mukaan todennut, että ensimmäisen valituslautakunnan 24.2.2010 tekemä päätös oli yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen (2) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan vastainen. Yhteenvetona valittaja väittää, että asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on sovellettu virheellisesti, koska asiassa

ei otettu huomioon, että sekaannusvaaran arvioinnissa tarkasteltava kohdeyleisö on ”keskimääräinen erikoistunut kuluttaja Yhdistyneessä kuningaskunnassa”

sovellettiin virheellisesti tavaroiden samankaltaisuuden arviointia koskevia vakiintuneita oikeusperiaatteita

loukattiin periaatteita, joiden mukaan sekaannusvaaran arvioinnissa on otettava huomioon kaikki yksittäistapauksen kannalta merkitykselliset seikat, joihin kuuluu aikaisemman tavaramerkin erottamiskyky.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94

EYVL L 11, s. 1

(2) Yhteisön tavaramerkistä 26.12.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009

EUVL L 78, s. 1
1)

Asetetaanko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 15 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tapauksissa, joissa elinkeinonharjoittajan internetsivustolla täytetään suuntaamista koskeva edellytys, sellainen kirjoittamaton lisäedellytys, jonka mukaan kuluttajaa on elinkeinonharjoittajan ylläpitämällä internetsivustolla rohkaistu tekemään sopimus, eli internetsivusto on syy-yhteydessä sopimuksen tekemiseen?
2)

Lisäksi valituksenalainen tuomio on ristiriidassa asetuksen N:o 207/2009 51 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 76 artiklan kanssa. Tuomion lähtökohtana on se paikkansa pitämätön olettama, että valittajalla on todistustaakka siitä, että riidan kohteena olevaa tavaramerkkiä on käytetty niin, että oikeus siihen säilyy. Asetuksen N:o 207/2009 51 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisessa menettämismenettelyssä sovelletaan ensinnäkin viran puolesta tutkimisen periaatetta. Toiseksi kyseisen asetuksen säännöksistä ja rakenteesta ja erityisesti menettämismenettelysäännösten ja suhteellisiin hylkäysperusteisiin perustuvien väite- ja mitättömyysmenettelysäännösten välisestä vertailusta käy ilmi, että menettämismenettelyssä riidan kohteena olevan tavaramerkin haltijan tehtävänä ei lähtökohtaisesti ole näytön esittäminen tavaramerkin käytöstä. Tästä seuraa erityisesti, että se, että sisämarkkinoiden harmonisointivirasto kieltäytyi ottamasta huomioon näyttöä siitä syystä, että sen väitettiin olevan toimitettu myöhässä, ei ole perusteltua.
1.1)

Onko jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (1) 5 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että tavaramerkin haltija ei enää milloinkaan voi vedota kolmatta osapuolta vastaan rekisteröidyn tavaramerkin tuottamaan yksinoikeuteen minkään sellaisen tavaran osalta, jota varten tavaramerkki on rekisteröity, — jos tavaramerkin haltija on pitkään jakanut tietynlaisessa yhteisomistussuhteessa kyseisen kolmannen osapuolen kanssa tavaramerkin käyttöoikeuden joidenkin sellaisten tavaroiden osalta, joita varten tavaramerkki on rekisteröity? — jos tavaramerkin haltija on tämän jaon yhteydessä antanut kyseiselle kolmannelle osapuolelle peruuttamattoman suostumuksensa siihen, että kolmas osapuoli käyttää tätä tavaramerkkiä kyseisiä tavaroita varten?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 65/4

Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 29.11.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-442/07, Ryanair Ltd v. Euroopan komissio, jota tuki Air One Spa, 29.9.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-615/11 P)

2012/C 65/08

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: L. Flynn, D. Grespan, S. Noë)

Muut osapuolet: Ryanair Ltd, Air One SpA

Vaatimukset

— On kumottava unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-442/07, Ryanair Ltd v. Euroopan komissio, 29.9.2009 antama ja komissiolle 30.9.2011 tiedoksi annettu tuomio siltä osin kuin siinä todetaan, että Euroopan yhteisöjen komissio ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole tehnyt päätöstä Alitalian 100 työntekijän siirrosta, josta oli kanneltu kirjeitse.

— On hylättävä vaatimus laiminlyönnin toteamisesta sen osalta, että Euroopan yhteisöjen komissio ei tehnyt päätöstä Alitalian 100 työntekijän siirrosta, josta Ryanair kanteli komissiolle 16.6.2006 päivätyssä kirjeessään.

— On velvoitettava Ryanair korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

— Toissijaisesti — on palautettava asia unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi — ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakuasteessa aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista on lausuttava myöhemmin.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vaatii, että valituksenalainen tuomio on kumottava seuraavin perustein:

— Asetuksen (EY) N:o 659/1999 (1) 10 artiklan 1 kohtaa ja 20 artiklan 2 kohtaa on tulkittu virheellisesti. Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se esitti arviointiperusteet, joilla ratkaistaan, oliko komissiolla hallussaan tietoja tai kantelu lainvastaiseksi väitetystä tuesta.

— Ryanairin 16.6.2006 päivätty kirje on luokiteltu oikeudellisesti virheellisesti. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli, että komissio oli vastaanottanut kantelun tai tietoja lainvastaiseksi väitetystä tuesta 16.6.2006 päivätyn kirjeen muodossa. Komissio katsoo, että näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen luokitellen kirjeen virheellisesti.

— On tehty oikeudellinen virhe sen varmistamisessa, oliko komissiolla toimimisvelvollisuus EY 232 artiklassa tarkoitetun tavoin asetuksen (EY) N:o 659/1999 20 artiklan 2 kohdassa säädettyjä edellytyksiä koskien.

(1) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 659/1999.
—

alentaa Transcatabille määrättyä sakkoa kumoamalla osittain [EY] 81 artiklan 1 kohdan mukaisesta menettelystä (Asia COMP/C.38.281/B.2 — Italian raakatupakka-ala) 20.10.2005 tehdyn komission päätöksen K(2005) 4012 lopullinen 2 artiklan c kohdan ja toteamalla, että seuraamus on laskettava Transcatabin sen liikevaihdon perusteella, joka on ollut maaliskuussa 2005 päättyneenä tilivuonna 32,338 miljoonaa euroa, asetuksen N:o 17/62 15 artiklan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti
C 25/43

Valitus, jonka Land Wien on tehnyt 25.11.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-267/10, Land Wien v. Euroopan komissio, 20.9.2011 antamasta määräyksestä

(Asia C-608/11 P)

(2012/C 25/80)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Land Wien (edustaja: Rechtsanwalt W.-G. Schärf)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että

unionin tuomioistuimen on muutettava unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-267/10 20.9.2011 antamaa määräystä siten, että kanteen sisältö otetaan kokonaisuudessaan huomioon, ja että Euroopan komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut ensimmäisessä ja toisessa oikeusasteessa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valitus koskee unionin yleisen tuomioistuimen 20.9.2011 antamaa määräystä, jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valittajan kanteen, jossa vaadittiin pääasiallisesti sellaisen 25.3.2010 tehdyn komission päätöksen kumoamista, jolla lopetettiin Mochovcen ydinvoimalan (Slovakian tasavalta) kolmatta ja neljättä yksikköä koskevaa laajennushanketta koskevan kantajan kantelun käsittely, ja sitä, että on todettava, että komissio on syyllistynyt SEUT 265 artiklassa tarkoitettuun laiminlyöntiin, koska kaikkia pyydettyjä kyseistä hanketta koskevia asiakirjoja ei ole toimitettu kantajalle Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (1) vastaisesti.

Unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut Euratomin perustamissopimusta, kun se ei ole tulkinnut sitä Lissabonin sopimuksen valossa. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon sitä, että perusoikeuskirjan 42 artiklassa mainittu oikeus tutustua asiakirjoihin on tunnustettu Lissabonin sopimuksessa oikeudeksi, johon valittaja voi suoraan vedota saadakseen komissiolta kaikki ne tiedot, jotka komissio on saanut Mochovcen ydinvoimalan laajentamiseen liittyen.

Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, komission kirje, jossa on vastattu valittajan esittämään kyselyyn, muodostaa SEUT 263 artiklassa tarkoitetun päätöksen, johon voidaan hakea muutosta. Tämä ilmenee unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ja erityisesti unionin tuomioistuimen asiassa 60/81 (IBM) 11.11.1981 antamasta tuomiosta.

(1) EYVL L 145, s. 43.
1)

Onko jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 17.5.1977 annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY (1) 13 artiklan B kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että kiinteän omaisuuden vuokrauksen käsite kattaa asuntolaivan vuokrauksen siihen kuuluvine venepaikkoineen ja laitureineen, kun se on tarkoitettu käytettäväksi ainoastaan kiinteässä paikassa ja jatkuvassa käytössä ravintolana/diskoteekkina rajatulla ja tunnistettavalla venepaikalla vedessä? Vaikuttaako arviointiin se, millä tavoin asuntolaiva on kiinnitetty maapohjaan, tai se, miten työlästä veneen kiinnitysten purkaminen on?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 370/20

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana (Italia) on esittänyt 21.10.2011 — Ottica New Line di Accardi Vincenzo v. Comune di Campobello di Mazara

(Asia C-539/11)

2011/C 370/33

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Ottica New Line di Accardi Vincenzo

Valittajan vastapuoli: Comune di Campobello di Mazara

Muu osapuoli: Fotottica Media Vision di Luppino Natale Fabrizio e c. s.n.c.

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevaa Euroopan unionin oikeutta tulkittava niin, että kansallisen lainsäädännön — tässä tapauksessa Sisilian autonomisen alueen lain nro 12/2004 1 § —, jolla optikkoliikkeiden sijoittautumiselle jäsenvaltion alueelle (tai nyt tarkasteltavassa tapauksessa osaan kyseistä aluetta) asetetaan edellytykseksi väestöntiheyttä ja liikkeiden välistä etäisyyttä koskevia rajoja, jotka periaatteessa loukkaisivat edellä mainittuja perusvapauksia, voidaan katsoa palvelevan ihmisten terveyden turvaamiseen liittyvää yleisen edun mukaista pakottavaa syytä?

2) Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko Euroopan unionin oikeuden perusteella Sisilian autonomisen alueen laissa nro 12/2004 säädettyä väestöntiheyttä koskevaa rajaa (yksi liike 8 000 asukasta kohti) ja etäisyyttä koskevaa rajaa (300 metriä kahden liikkeen välillä), jotka koskevat optikkoliikkeiden sijoittautumista alueelle, pidettävä asianmukaisina edellä mainittua yleisen edun mukaista pakottavaa syytä vastaavan tavoitteen saavuttamiseksi?
Toiseksi valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen tekevän oikeudellisen virheen pysyttäessään komission päätöksen, jossa tämä katsoo valittajan olevan yhteisvastuullinen ThyssenKrupp AG:n konserniliikevaihdon perusteella. Tältä osin tuomio on vastoin asetuksen N:o 1/2003 23 artiklaa, nulla poena sine lege -periaatteena sovellettavaa oikeusvaltioperiaatetta, oikeasuhteisten seuraamusten periaatetta, in dubio pro reo -periaatetta ja syyllisyysperiaatetta. Tuomio on oikeudellisesti virheellinen siltä osin kuin se perustuu olettamaan, että tytäryhtiö muodostaa yhdessä emoyhtiönsä (ja muiden konserniyhtiöiden) kanssa tappionjakojärjestelyn taloudellisena yksikkönä. Toisaalta ja tästä riippumatta tuomio on vastoin syyllisyysperiaatetta, koska valittajalle ja sen emoyhtiölle on yhdessä määrätty sakko yhteisvastuullisesti. Toissijaisesti vedotaan siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on vahvistanut yhteisvastuullisuuden, vaikkei konsernin sisällä ole määrätty vastuunjaosta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 355/11

Valitus, jonka The Dow Chemical Company, Dow Deutschland Inc., Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH ja Dow Europe GmbH ovat teheet 27.9.2011 unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-42/07, The Dow Chemical Company ym. v. Euroopan komissio, 13.7.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-499/11 P)

2011/C 355/18

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: The Dow Chemical Company, Dow Deutschland Inc., Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH, Dow Europe GmbH (edustajat: Rechtsanwalt D. Schroeder, Rechtsanwalt T. Kuhn, Advocat T. Graf)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

— The Dow Chemical Company pyytää kunnioittavasti, että unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-42/07 antaman tuomion siltä osin kuin siinä hylätään sen vaatimus kumota 29.11.2006 asiassa COMP/F/38.638 tehty komission päätös The Dow Chemical Companya koskevilta osin;

— The Dow Chemical Company pyytää kunnioittavasti, että unionin tuomioistuin kumoaa 29.11.2006 asiassa COMP/F/38.638 tehdyn komission päätöksen The Dow Chemical Companya koskevilta osin;

— kaikki valittajat pyytävät kunnioittavasti, että unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-42/07 antaman tuomion siltä osin kuin sillä hylätään valittajien vaatimus sakkojen määrän huomattavasta alentamisesta;

— kaikki valittajat pyytävät kunnioittavasti, että unionin tuomioistuin alentaa huomattavasti niille määrättyjen sakkojen määrää;

— kaikki valittajat pyytävät kunnioittavasti, että unionin tuomioistuin — velvoittaa komission korvaamaan niiden oikeudenkäyntikulut ja muut tässä asiassa aiheutuneet kulut; ja — määrää kaikista asianmukaisiksi katsomistaan toimenpiteistä.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valitus koostuu neljästä valitusperusteesta. Ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen olettaessaan, ettei komission tarvitse käyttää asianmukaisesti harkintavaltaa, ja kun se ei harjoittanut täysimääräistä valvontaa komission käyttämän harkintavallan osalta siltä osin kuin komissio totesi The Dow Chemical Companyn vastuulliseksi. Toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen soveltaessaan sakon perusmääriin erottelevaa kohtelua. Kolmannen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se vahvisti, että komissiolla oli oikeus ottaa The Dow Chemical Companyn liikevaihto huomioon. Neljännen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se vahvisti, ettei komissio syyllistynyt syrjintään soveltaessaan ehkäisevän vaikutuksen kerrointa.
1)

Jos työntekijällä on — kuten nyt käsiteltävässä asiassa — sopimukseen perustuva oikeus luovuttajaan nähden hyötyä työehdoista, joista kolmas osapuoli, työehtosopimuksia neuvotteleva elin, neuvottelee ja sopii aika ajoin, ja tällainen oikeus tunnustetaan kansallisessa oikeudessa luonteeltaan pikemmin dynaamiseksi kuin staattiseksi työntekijän ja luovuttavan työnantajan välillä, onko12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY (1) 3 artiklaa, luettuna yhdessä asiassa C 499/04, Werhof vastaan Freeway Traffic Systems GmbH & Co. KG, 9.3.2006 annetun tuomion (Kok., s. I-2397) kanssa, tulkittava siten, että siinä a) edellytetään, että tällaista oikeutta suojataan ja että siihen voidaan vedota luovutuksensaajaa vastaan sellaisen luovutuksen kohdalla, johon direktiiviä sovelletaan; vai b) annetaan kansallisille tuomioistuimille oikeus päättää, että tällaista oikeutta suojataan ja että siihen voidaan vedota luovutuksensaajaa vastaan sellaisen luovutuksen kohdalla, johon direktiiviä sovelletaan; vai c) kielletään kansallisia tuomioistuimia katsomasta, että tällaista oikeutta suojataan ja että siihen voidaan vedota luovutuksensaajaa vastaan sellaisen luovutuksen kohdalla, johon direktiiviä sovelletaan?
1)

Kun otetaan huomioon — tulostus- ja kopiointinopeuden osalta esitetty, tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuimelta tarkempia ohjeita siihen, miten on vastattava kysymykseen siitä, millainen merkitys nopeuksille on annettava, jos tulostus- ja kopiointinopeus määräytyvät saman tulostinyksikön perusteella ja toimintojen välinen nopeusero johtuu pelkästään siitä, että asiakirja on ennen kopiointia skannattava, jotta se voidaan tulostaa.
1)

Onko kansallinen säännös (asetuksen nro 112/08 75 §:n 2 momentti) — jonka nojalla määräaikaisten sopimusten perusteella riippumattomien viranomaisten palveluksessa kertynyttä palvelusaikaa ei oteta huomioon, jos asianomaisten työntekijöiden vakinaistaminen tapahtuu poikkeuksellisesti asetuksen nro 165/01 36 §:n 5 momentin mukaisesta periaatteesta poiketen sellaisten ”valintakokeiden” perusteella, jotka eivät vastaa tavanomaisia kokeisiin perustuvia avoimia julkisia kilpailuja (joiden tarkoituksena on varmistaa, että avoimet virat jakautuvat kilpailun läpäisseille parhaalla mahdollisella tavalla) mutta jotka kuitenkin merkitsevät poikkeuksellisesti sellaisen uutena työsuhteena pidettävän suhteen syntymistä, jolla on vaikutuksia työsuhteen syntymisestä alkaen — asiallisiin syihin perustuvana direktiivin 1999/70/EY (1) liitteessä olevan 4 lausekkeen 4 kohdan (jonka mukaan erityisiin työehtoihin liittyvien palvelusaikaa koskevien vaatimusten on oltava määräaikaisille samat kuin vakituisille työntekijöille, ellei eripituisen palvelusajan vaatimiselle ole asiallisia syitä) mukainen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 269/30

Valitus, jonka Alder Capital Ltd on tehnyt 28.6.2011 asiassa T-209/09, Alder Capital Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Gimv Nederland BV, 13.4.2011 annetusta tuomiosta

(Asia C-328/11 P)

2011/C 269/58

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Alder Capital Ltd (edustajat: Rechtsanwalt A. von Mühlendahl ja Rechtsanwalt H. Hartwig)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Gimv Nederland BV

Vaatimukset

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

— kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-209/09 13.4.2011 antaman tuomion ja toisen valituslautakunnan asiassa R 486/2008-2 20.2.2009 tekemän päätöksen

— velvoittamaan SMHV:n ja muun osapuolen korvaamaan valituslautakunnassa, unionin yleisessä tuomioistuimessa ja tässä tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että valituksenalainen tuomio on kumottava, ja se vetoaa tältä osin kolmeen eri perusteeseen.

Pääasiallinen valitusperuste koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi, että valituslautakunta oli lain mukaan velvollinen tutkimaan mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen sellaisena kuin se oli esitetty SMHV:n mitättömyysosastossa. Valittajan väitteen mukaan tutkinta rajoittui valittajan esittämiin aineellisiin seikkoihin.

Toissijaisesti valittaja vetoaa seuraaviin perusteisiin:

— unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se hylkäsi merkityksettöminä ne valittajan väitteet, joiden mukaan muu osapuoli rikkoi sovellettavia rahoituspalveluja koskevaan lupaan ja sääntelyyn sekä rahanpesun torjuntaan liittyviä lakeja ja asetuksia tarjotessaan palvelujaan, joita varten Saksassa käytettiin tämän tavaramerkkiä ”Halder” (yhteisön tavaramerkkiasetuksen 56 artiklan 2 ja 3 kohdan rikkominen, kun niitä luetaan yhdessä yhteisön tavaramerkkiasetuksen 15 artiklan kanssa)