JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

3 päivänä syyskuuta 2020 ( 1 )

Asia C‑404/19 P

Ranskan tasavalta

vastaan

Euroopan komissio

Muutoksenhaku – Maataloustukirahasto ja maaseuturahasto – Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle jätetyt menot – Ylä-Korsikassa maksetut suorat pinta-alatuet – Vakavasti puutteellinen valvontajärjestelmä – Edellytykset 100 prosentin kiinteämääräisen rahoitusoikaisun soveltamiselle – 100 prosentin oikaisu – Asetus (EU) N:o 1306/2013 – 52 artiklan 2 kohta – Delegoitu asetus (EU) N:o 907/2014 – 12 artiklan 7 kohdan c alakohta – Suuntaviivat rahoitusoikaisujen laskentaan sääntöjenmukaisuuden tarkastamismenettelyn sekä tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn yhteydessä – 3.2.5 kohta

I Johdanto

1. Ranskan tasavalta vaatii valituksellaan, että unionin yleisen tuomioistuimen 12.3.2019 antama tuomio Ranska v. komissio ( 2 ), jossa kyseisen jäsenvaltion komission täytäntöönpanopäätöksestä (EU) 2017/2014 ( 3 ) nostama kanne hylättiin, kumotaan osittain. Kyseisessä päätöksessä komissio erityisesti määräsi Ranskalle Ylä-Korsikassa hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta maksettuja suoria pinta-alatukia koskeneen 100 prosentin kiinteämääräisen rahoitusoikaisun näiden tukien valvontajärjestelmässä todettujen vakavien puutteiden vuoksi. Tämä 100 prosenttia kattaa maksetut tuet kokonaisuudessaan.

2. Edellytykset 100 prosentin kiinteämääräisen oikaisun soveltamiselle määrätään rahoitusoikaisujen laskennasta annettujen komission suuntaviivojen ( 4 ) 3.2.5 kohdassa. Kyseisessä kohdassa määrätään, että tällaista oikaisua voidaan soveltaa, jos jäsenvaltion valvontajärjestelmän puutteet ovat niin vakavia, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta, jolloin kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia.

3. Valituksensa tueksi Ranskan tasavalta väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisessa tuomiossa oikeudellisen virheen katsoessaan, että komission määräämä 100 prosentin kiinteämääräinen oikaisu oli oikeutettu. Kyseinen jäsenvaltio ei kiistä sitä, että Ylä-Korsikan valvontajärjestelmä oli puutteellinen ja komissio saattoi siten määrätä kiinteämääräisen oikaisun, mutta se katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi ja sovelsi virheellisesti suuntaviivojen 3.2.5 kohtaa katsoessaan, että siinä mainitut edellytykset 100 prosentin suuruisen oikaisun soveltamiselle täyttyivät. Nyt käsiteltävässä valituksessa unionin tuomioistuinta pyydetään siis tarkastelemaan tietääkseni ensimmäistä kertaa 100 prosentin kiinteämääräisen rahoitusoikaisun määräämisen edellytyksiä, sellaisena kuin siitä määrätään suuntaviivojen 3.2.5 kohdassa.

4. Tarkasteluni päätteeksi ehdotan, että unionin tuomioistuin hyväksyy valituksen.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Asetus (EU) N:o 1306/2013

5. Asetuksen (EU) N:o 1306/2013 ( 5 ) 52 artiklan, jonka otsikko on ”Sääntöjenmukaisuuden tarkastaminen”, 1 kohdassa säädetään, että komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksiä, joilla se määrittää määrät, jotka jätetään unionin rahoituksen ulkopuolelle, jos se toteaa, että maataloustukirahaston ja maaseuturahaston menoja ei ole toteutettu unionin lainsäädännön mukaisesti. Kyseisen asetuksen 52 artiklan 2 kohdan mukaan komissio arvioi rahoituksen ulkopuolelle jätettävät menot ottaen huomioon erityisesti todetun sääntöjenvastaisuuden merkittävyyden, ja se ottaa tällöin asianmukaisesti huomioon rikkomuksen ja unionille aiheutuneen taloudellisen vahingon laadun.

B Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 907/2014

6. Oikaisujen tekemisen perusteet ja menettelytavat asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan 1 kohdan yhteydessä säädetään täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 907/2014 ( 6 ) 12 artiklassa. Kyseisen asetuksen 12 artiklan 6 kohdasta ilmenee, että jos unionin rahoituksen ulkopuolelle jätettäviä määriä ei voida määrittää kyseisen artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetulla laskelmalla tai ekstrapoloinnilla, ( 7 ) komissio soveltaa soveltuvia kiinteämääräisiä oikaisuja ottaen huomioon rikkomuksen luonteen ja vakavuuden sekä oman arvionsa unionille aiheutuneen taloudellisen vahingon vaarasta.

7. Täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 907/2014 12 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädetään seuraavaa: ”Määrittäessään kiinteämääräisen oikaisun suuruutta komissio kiinnittää erityistä huomiota seuraaviin seikkoihin, jotka osoittavat vakavien puutteiden olemassaoloa ja siten unionin talousarviolle suurempaa vahinkoriskiä: – – c) jäsenvaltion valvontajärjestelmää ei ole sovellettu lainkaan tai sitä sovelletaan huomattavan puutteellisesti ja on olemassa todisteita laaja-alaisista sääntöjenvastaisuuksista, ja sääntöjenvastaisuuksiin ja vilpillisiin menettelyihin puuttuminen on laiminlyöty [oikeammin: on olemassa todisteita laaja-alaisista sääntöjenvastaisuuksista ja laiminlyönnistä sääntöjenvastaisten tai vilpillisten menettelytapojen torjumisessa]; – –”

C Suuntaviivat

8. Komissio määritteli suuntaviivoissaan yleiset periaatteet ja tason kiinteämääräiselle oikaisulle, jota komissio voi esittää asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan 1 kohdan ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 907/2014 12 artiklan 6 ja 7 kohdan nojalla. ( 8 )

9. Yleisistä periaatteista todetaan suuntaviivoissa, että kiinteämääräisten oikaisujen tapauksessa unionille todennäköisesti aiheutunut taloudellinen vahinko on määritettävä arvioimalla valvonnan puutteellisuudesta aiheutunutta vaaraa, joka voi liittyä niin valvontatoimenpiteiden luonteeseen ja laatuun kuin niiden määräänkin. Taustalla oleva suhteellisuusperiaate, joka on tuotu esiin asetuksen (EU) N:o 1306/2013 52 artiklan 2 kohdassa, tarkoittaa, että oikaisun tason on oltava selvästi yhteydessä unionille aiheutuneeseen vahinkoon. ( 9 )

10. Kiinteämääräisen oikaisun tasosta suuntaviivoissa esitetään, että oikaisu voi niissä määritellyissä olosuhteissa olla suuruudeltaan 2, 3, 5, 7 tai 10 prosenttia. ( 10 ) Lisäksi suuntaviivoista ilmenee, että poikkeustapauksissa voidaan soveltaa suurempia, jopa 100 prosentin oikaisuja. ( 11 ) Tällaisia suurempia oikaisuja voidaan soveltaa täytäntöönpanoasetuksen N:o 907/2014 12 artiklan 7 kohdan c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa. Kyseistä säännöstä koskevassa suuntaviivojen 3.2.5 kohdassa määrätäänkin seuraavaa: ”’Jos jäsenvaltion valvontajärjestelmää ei ole sovellettu lainkaan tai sitä sovelletaan huomattavan puutteellisesti ja on olemassa todisteita laaja-alaisista sääntöjenvastaisuuksista, ja sääntöjenvastaisuuksiin ja vilpillisiin menettelyihin puuttuminen on laiminlyöty[ ( 12 )] [oikeammin: on olemassa todisteita laaja-alaisista sääntöjenvastaisuuksista ja laiminlyönnistä sääntöjenvastaisten tai vilpillisten menettelytapojen torjumisessa]’, on perusteltua määrätä 25 prosentin oikaisu, koska tällöin voidaan kohtuudella olettaa, että mahdollisuus esittää sääntöjenvastaisia maksupyyntöjä ilman seuraamuksia aiheuttaa unionin talousarviolle erityisen suuria vahinkoja. Oikaisuprosentti voidaan tarvittaessa vahvistaa tätäkin korkeammalle tasolle. Näin voi esimerkiksi olla, jos riskinalainen perusjoukko on jäsenvaltion toimittamien tietojen tuloksena ollut (hyvin) pieni. Menot voidaan myös hylätä kokonaisuudessaan, jos puutteet ovat niin vakavia, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta, jolloin kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia.”

III Asian taustalla olevat tosiseikat, unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne ja valituksenalainen tuomio

A Asian taustalla olevat tosiseikat

11. Tätä ratkaisuehdotusta varten asian taustalla olevat tosiseikat, jotka unionin yleinen tuomioistuin on esittänyt valituksenalaisen tuomion 1–37 kohdassa, voidaan tiivistää seuraavasti.

12. Komissio toteutti Ranskassa 24.–28.11.2014 tutkimuksen, joka koski hakuvuosilta 2013 ja 2014 haettuja pinta-alatukia. Tutkimuksen päätyttyä komissio ilmoitti tuloksensa Ranskan tasavallalle, minkä jälkeen komissio ja kyseinen jäsenvaltio kävivät kirjeenvaihtoa tutkimuksesta.

13. Komissio ilmoitti 20.5.2016 päivätyssä kirjeessään (jäljempänä 20.5.2016 annettu tiedonanto) Ranskan tasavallalle ehdottavansa yhteensä 117439017,55 euron jättämistä unionin rahoituksen ulkopuolelle sen vuoksi, että pinta-alatukijärjestelmän täytäntöönpano Ranskassa ei ollut unionin sääntöjen mukaista hakuvuosina 2013 ja 2014. Tämä määrä muodostui neljästä oikaisuehdotusten ryhmästä, joista yksi koski Ylä-Korsikassa maksettuja suoria pinta-alatukia. Viimeksi mainittu oikaisu oli 100 prosentin kiinteämääräinen oikaisu, jonka suuruus oli 28973945,46 euroa.

14. Kyseinen 100 prosentin kiinteämääräinen oikaisu perustui useisiin todettuihin puutteisiin, jotka liittyivät muun muassa ongelmiin tukikelpoisten pinta-alojen määrittämisessä.

15. Ensinnäkin Ranskan lainsäädännössä sallittiin ennalta määriteltyjen suhdelukujen käyttö maatalousmaan maisemapiirteiden huomioon ottamiseksi tavalla, joka ei ole hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevan unionin säännöstön mukainen, minkä seurauksena Ranskan viranomaiset eivät olleet aina jättäneet tukikelvottomia aloja pois. Ranskan lainsäädännössä ei varsinkaan varmistettu maatalousmaiden säilyttämistä maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa asetuksen (EY) N:o 73/2009 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla. ( 13 )

16. Toiseksi oikaisuehdotus perustui tukikelpoisten pinta-alojen määrittämisessä ilmenneisiin ongelmiin, jotka johtuivat Ranskan viranomaisten virheellisestä tulkinnasta asetuksen (EY) N:o 1122/2009 ( 14 ) 34 artiklasta. Ranskan viranomaiset olivat pitäneet tukikelpoisina ”laiduntamiskelpoiseksi nummeksi” ilmoitettuja pääosin metsitettyjä aloja, joilla on hyvin vähän nurmikasvillisuutta tai joille eläimillä ei ole pääsyä, vaikka kyseiset pinta-alat eivät täyttäneet unionin säännöstössä asetettuja edellytyksiä.

17. Lisäksi komissio totesi 20.5.2016 annetussa tiedonannossa, että nämä puutteet oli havaittu jo hakuvuodet 2008–2012 kattaneessa vaatimustenmukaisuusmenettelyssä, mutta Ranskan viranomaiset eivät olleet tehneet muutoksia noudattamaansa lähestymistapaan. Koska noudatettuun lähestymistapaan ei ollut tähän mennessä tehty muutoksia, jotka olisivat tosiasiallisesti vaikuttaneet tilanteeseen paikan päällä, kyseiseen departementtiin edellisten tutkimusten perusteella sovellettuja oikaisuja – 100 prosentin kiinteämääräistä oikaisua – sovellettaisiin edelleen hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta.

18. Ranskan viranomaiset saattoivat 22.6.2016 päivätyllä kirjeellä sovitteluelimen käsiteltäväksi komission ehdottaman Ylä-Korsikan departementtia koskeneen rahoitusoikaisun. Ne väittivät pääasiallisesti, että komission perustelu niiden tässä yhteydessä esittämien lukujen hylkäämiseksi ei ollut riittävä unionin säännöstön näkökulmasta ja että Ylä-Korsikan tapauksessa ehdotettu 100 prosentin kiinteämääräinen oikaisu ei ollut kyseisessä säännöstössä vahvistettujen vahingon määrittämismenettelyjen mukainen.

19. Sovitteluelin antoi lausuntonsa 19.12.2016. Se totesi, ettei sovittelu ollut tässä vaiheessa mahdollista, ja katsoi, että 100 prosentin suuruinen oikaisu oli todennäköisesti suhteeton maataloustukirahastolle aiheutuneeseen tosiasialliseen riskiin nähden. Näin ollen se kehotti komission yksiköitä harkitsemaan pienempää oikaisua.

20. Komissio esitti lopullisen kantansa 21.2.2017. Se pysyi 20.5.2016 annetussa tiedonannossa esittämässään alkuperäisessä kannassaan ja tarkensi, että 100 prosentin kiinteämääräinen oikaisu oli siksi oikeutettu, että saatavilla olevien tietojen perusteella tukien valvonnassa Ylä-Korsikassa oli niin vakavia puutteita, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta ja että niistä aiheutui erittäin suuri riski maataloustukirahastolle.

21. Komissio antoi 8.11.2017 asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan 1 kohdan nojalla riidanalaisen päätöksen, jossa se määräsi neljä oikaisuryhmää, mukaan lukien 28973945,46 euron suuruisen 100 prosentin kiinteämääräisen oikaisun, joka koski Korsikaan liittyvistä suorista pinta-alatuista hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta aiheutuneita menoja, kyseisten tukien valvontajärjestelmässä todettujen vakavien puutteiden vuoksi (otsikon ”Vakavasti puutteellinen valvontajärjestelmä, Korsika” alla). Riidanalaiseen päätökseen liitetyssä yhteenvetokertomuksessa komissio perusteli tämän oikaisun tekemistä samoilla perusteilla, jotka se oli esittänyt 20.5.2016 annetussa tiedonannossaan.

B Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne

22. Ranskan tasavalta nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 19.1.2018 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa se vaati riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista ja esitti useita kanneperusteita, jotka koskivat neljää rahoitusoikaisujen ryhmää, mukaan lukien Ylä-Korsikaa koskevaa 100 prosentin oikaisua. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen valituksenalaisella tuomiolla.

C Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset

23. Ranskan tasavalta teki valituksenalaisesta tuomiosta nyt käsiteltävän valituksen 23.5.2019 päivätyllä kirjelmällään. Valituksessaan tämä jäsenvaltio riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa käsittelemästä neljästä rahoitusoikaisujen ryhmästä ainoastaan yhden, eli Ylä-Korsikassa hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta maksettuja suoria pinta-alatukia koskeneen 100 prosentin kiinteämääräisen oikaisun, perusteltavuuden.

24. Näin ollen Ranskan tasavalta vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin – kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä on hylätty Ranskan tasavallan esittämät vaatimukset, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen kumoamista suhteellisuusperiaatteen loukkaamisen perusteella siltä osin kuin siinä määrätään Ranskan tasavallalle 100 prosentin kiinteämääräinen oikaisu Ylä-Korsikassa hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta maksettujen pinta-alatukien valvontajärjestelmän puutteiden vuoksi – ratkaisee asian lopullisesti kumoamalla riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin siinä määrätään Ranskan tasavallalle 100 prosentin kiinteämääräisiä oikaisuja Ylä-Korsikassa hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta maksettujen pinta-alatukien valvontajärjestelmän puutteiden vuoksi – ja velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

25. Vastineessaan komissio vaatii, että unionin tuomioistuin – hylkää valituksen – ja velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

26. Ranskan tasavalta ja komissio esittivät suulliset huomautuksensa 27.2.2020 pidetyssä istunnossa.

IV Asian tarkastelu

27. Ainoassa valitusperusteessaan Ranskan hallitus väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisessa tuomiossa oikeudellisen virheen katsoessaan, että komissiolla oli oikeus määrätä Ylä-Korsikassa hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta maksettuja suoria pinta-alatukia koskenut 100 prosentin kiinteämääräinen oikaisu.

28. Riidanalaisessa päätöksessä tämä oikaisu perusteltiin poikkeuksellisella tilanteella Ylä-Korsikan departementissa, jossa komissio oli todennut puutteita, jotka koostuivat muun muassa ongelmista tukikelpoisten pinta-alojen määrittämisessä. ( 15 ) Komissio oli myös tuonut esiin, että nämä puutteet oli havaittu jo hakuvuodet 2008–2012 kattaneessa vaatimustenmukaisuusmenettelyssä, mutta koska Ranskan viranomaiset eivät olleet tehneet muutoksia noudattamaansa lähestymistapaan, 100 prosentin kiinteämääräistä oikaisua oli sovellettava myös hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta. ( 16 )

29. Ranskan tasavalta kiisti unionin yleisessä tuomioistuimessa päätöksen perusteltavuuden vedoten erityisesti siihen, että 100 prosentin kiinteämääräisen oikaisun soveltamiselle suuntaviivojen 3.2.5 kohdassa määrätyt edellytykset eivät täyttyneet ja että riidanalainen oikaisu oli näin ollen suhteeton.

30. Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi tämän kanneperusteen perusteettomana. ( 17 ) Tarkemmin ottaen unionin yleinen tuomioistuin ensin tulkitsi valituksenalaisen tuomion 117 ja 118 kohdassa suuntaviivojen 3.2.5 kohdassa määrättyjä edellytyksiä 100 prosentin oikaisun soveltamiselle ja sen jälkeen sovelsi valituksenalaisen tuomion 134–136 kohdassa tätä tulkintaa käsiteltävän tapauksen olosuhteisiin. Tässä yhteydessä se katsoi yhtäältä, että valvontajärjestelmä Ylä-Korsikassa perustui tukikelpoisten pinta-alojen virheelliseen määritelmään, mikä oli vastoin yhtä pinta-alatukijärjestelmän perusedellytyksistä, ja toisaalta, että tällainen sääntöjenvastaisuus oli niin vakava, että se merkitsi suuntaviivojen 3.2.5 mukaisesti sitä, että unionin säännöt oli jätetty täysin huomiotta, jolloin kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli tästä, että komissiolla oli näin ollen oikeus määrätä riidanalainen oikaisu.

31. Valituksensa tueksi Ranskan tasavalta väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa oikeudellisen virheen tulkitessaan suuntaviivojen 3.2.5 kohtaa, mikä on johtanut näiden suuntaviivojen virheelliseen soveltamiseen valituksenalaisen tuomion 134–136 kohdassa. Kyseinen jäsenvaltio väittää erityisesti, että se, että valvontajärjestelmä ei täytä yhtä pinta-alatukijärjestelmän perusedellytyksistä, ei – itsessään – riitä oikeuttamaan 100 prosentin oikaisun soveltamista. Ranskan tasavalta ei toisin sanoen kiistä komission Ylä-Korsikan valvontajärjestelmässä toteamia puutteita sellaisinaan, vaan ainoastaan väittää, etteivät nämä puutteet voi johtaa 100 prosentin kiinteämääräisen oikaisun soveltamiseen.

32. Komissio puolestaan kiistää Ranskan tasavallan väitteet ja vaatii valitusperusteen hylkäämistä perusteettomana.

33. Ranskan tasavallan esittämän valitusperusteen arvioimista varten on aluksi määritettävä komission riidanalaisen oikaisun määräämiselle esittämä oikeuttamisperuste, sillä osapuolet ovat riitauttaneet tämän seikan unionin tuomioistuimessa (A osa). Seuraavaksi on tarkistettava unionin yleisen tuomioistuimen tekemä tulkinta suuntaviivojen 3.2.5 kohdasta sellaisena kuin se on esitetty valituksenalaisen tuomion 117 ja 118 kohdassa (B osa). Lopuksi tämän analyysin perusteella on varmistettava, menettelikö unionin yleinen tuomioistuin oikein, kun se hyväksyi valituksenalaisen tuomion 134–136 kohdassa sen, että komissio oli määrännyt riidanalaisen oikaisun (C osa).

A Komission riidanalaisen oikaisun määräämiselle esittämä oikeuttamisperuste

34. Aluksi korostan, että 100 prosentin rahoitusoikaisun määrääminen voi olla oikeutettua kahdessa eri tilanteessa: joko silloin, kun menot on kokonaisuudessaan hyväksytty ilman mitään unionin oikeuden mukaista oikeudellista perustaa (jäljempänä ensimmäinen tilanne), tai, jos rahoitukselle on oikeudellinen perusta unionin oikeudessa, silloin kun jäsenvaltion valvontajärjestelmä on vakavasti puutteellinen, mikä tekee kaikista maksuista sääntöjenvastaisia (jäljempänä jälkimmäinen tilanne). ( 18 ) Suuntaviivojen 3.2.5 kohdassa on kyse nimenomaan tästä jälkimmäisestä tilanteesta.

35. Komissio vahvisti unionin tuomioistuimessa, että riidanalaisen oikaisun määrääminen perustui jälkimmäiseen tilanteeseen. Komissio kuitenkin esitti, että tämä määrääminen perustui myös ensimmäiseen tilanteeseen. Komissio väitti nimittäin vastineessaan, että ”samaan aikaan oli kyse sekä tukien maksamisesta ilman mitään oikeudellista perustaa että Ylä-Korsikan valvontajärjestelmän selkeästi puutteellisesta toiminnasta”, ja tämän se vahvisti myös istunnossa. ( 19 )

36. Tässä yhteydessä huomautan, että on tärkeää tietää, perustuiko riidanalaisen oikaisun määrääminen yksinomaan jälkimmäiseen tilanteeseen, kuten Ranskan tasavalta väittää, vai sekä jälkimmäiseen että ensimmäiseen tilanteeseen, kuten komissio väittää; nimittäin yhtäältä oikeuttamisperuste ja siten tuomioistuinvalvonta eivät ole samat molemmissa tilanteissa ja toisaalta Ranskan tasavallan mukaan unionin yleinen tuomioistuin sekoitti valituksenalaisessa tuomiossa toisiinsa ensimmäisessä tilanteessa ja jälkimmäisessä tilanteessa sovellettavat edellytykset, joiden perusteella voidaan määrätä 100 prosentin rahoitusoikaisu.

37. Ranskan tasavallan esittämän valitusperusteen arvioimiseksi on siis aluksi määritettävä, minkä tilanteen tai tilanteiden perusteella komissio määräsi riidanalaisen oikaisun. Tätä varten on mielestäni tarpeellista ensin muistuttaa, miten nämä kaksi tilannetta eroavat toisistaan.

1. Kahden tilanteen väliset erot

38. Ensinnäkin 100 prosentin oikaisun oikeuttamisperusteesta on todettava, että ensimmäisessä tilanteessa se on annettu lainsäädännön tasolla.

39. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan maataloustukirahastosta rahoitetaan nimittäin vain unionin oikeuden säännösten mukaisesti maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn piirissä toteutettuja interventioita. Maataloustukirahaston vastattaviksi pannaan siis vain maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä laadittujen sääntöjen mukaisesti maksetut määrät. Jäsenvaltioiden vastattaviksi jäävät kaikki muut maksetut määrät, erityisesti määrät, jotka kansalliset viranomaiset ovat virheellisesti katsoneet olevansa oikeutettuja maksamaan tämän yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä. ( 20 )

40. Tässä tilanteessa tuet, jotka on maksettu olemattoman oikeudellisen perustan perusteella, jätetään unionin rahoituksen ulkopuolelle riippumatta sääntöjenvastaisuuksien tai laiminlyöntien toteamisesta kansallisten viranomaisten toiminnassa. Komissiolla ei ole tällöin mitään harkintavaltaa hyväksyä tai hylätä menon kuulumista unionin rahoituksen piiriin. ( 21 ) Tällaisessa tilanteessa määrättävä oikaisu määrätään siis kertaluonteisesti, mikä merkitsee sitä, että unionille aiheutunut vahinko – ja siis rahoituksen ulkopuolelle jätettävä määrä – voidaan määrittää täsmällisesti.

41. Jälkimmäisessä tilanteessa 100 prosentin oikaisun määräämisen oikeuttamisperuste liittyy erityisesti siihen, että jäsenvaltio on soveltanut vakavasti puutteellista valvontajärjestelmää asetuksen N:o 907/2014 12 artiklan 7 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Tähän säännökseen liittyvässä suuntaviivojen 3.2.5 kohdassa komissio täsmensikin, että jos valvontajärjestelmän puutteet ovat niin vakavia, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta, jolloin kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia, on perusteltua soveltaa 100 prosentin oikaisua. ( 22 )

42. Korostan, että toisin kuin tilanteessa, jossa tuet on maksettu ilman mitään oikeudellista perustaa (ensimmäinen tilanne), suuntaviivojen 3.2.5 kohdassa tarkoitettu 100 prosentin oikaisu on kiinteämääräinen, mikä merkitsee sitä, että EU:n talousarviolle aiheutunutta vahinkoa ei voida määrittää täsmällisesti. Täten asetuksen N:o 907/2014 12 artiklan 6 kohdan mukaan saman artiklan 7 kohdassa säädettyjä kiinteämääräisiä oikaisuja sovelletaan silloin, kun rahoituksen ulkopuolelle jätettäviä määriä ei voida määrittää kyseisen artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetulla laskelmalla tai ekstrapoloinnilla. ( 23 )

43. Toisin sanoen asetuksen N:o 907/2014 12 artiklan 6 kohdan mukaan komission on kiinteämääräisiä oikaisuja soveltaessaan määritettävä rahoituksen ulkopuolelle jätettävä määrä EU:n talousarvioon kohdistuvan vahinkoriskin perusteella ottaen huomioon rikkomuksen luonteen ja vakavuuden. ( 24 )

44. Toiseksi edellä esitetystä seuraa tuomioistuinvalvonnan kannalta, että ensimmäisessä tilanteessa unionin yleisen tuomioistuimen on tutkittava, ovatko kansalliset viranomaiset myöntäneet tukia ilman mitään unionin oikeuden mukaista oikeudellista perustaa. Tässä yhteydessä on arvioitava, ovatko maksetut tuet vastoin kyseisen tukiohjelman perusedellytyksiä, jotka ovat olennaisia määritettäessä tukihakemuksen hyväksyttävyyttä, siten, että tuet jäävät tukijärjestelmän ulkopuolelle. ( 25 )

45. Jälkimmäisessä tilanteessa sen sijaan unionin yleisen tuomioistuimen on tutkittava, saattoiko komissio oikeutetusti pitää valvontajärjestelmän puutteita niin vakavina, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta, jolloin kaikki maksut ovat suuntaviivojen 3.2.5 kohdan mukaisesti sääntöjenvastaisia. Toisin sanoen unionin yleisen tuomioistuimen on tutkittava, oliko komission arvio EU:n talousarvioon kohdistuneesta tosiasiallisesta tappiosta perusteltu. ( 26 )

2. Riidanalaisen oikaisun oikeuttamisperuste

46. Komission peruste, jonka mukaan kyseinen oikaisu perustui myös ensimmäiseen tilanteeseen, on mielestäni jätettävä tutkimatta. Kyseistä perustetta ei tosiaan esitetty unionin yleisessä tuomioistuimessa, ja tämä tuomioistuin tarkistikin valituksenalaisessa tuomiossaan vain sen, oliko riidanalainen oikaisu oikeutettu suuntaviivojen 3.2.5 kohdan nojalla. ( 27 ) Muistutan, että kyseinen kohta koskee jälkimmäistä tilannetta.

47. Vaikka kyseinen peruste olisikin esitetty unionin yleisessä tuomioistuimessa, katson kuitenkin, että tämä tuomioistuin perustellusti tarkisti valituksenalaisessa tuomiossa vain sen, oliko riidanalainen oikaisu oikeutettu jälkimmäisen tilanteen nojalla. Totean tosiaan, että asiaa koskevien oikeudenkäyntiasiakirjojen mukaan komissio perusteli riidanalaisen oikaisun määräämisen valvontajärjestelmässä todetuilla puutteilla, ( 28 ) mikä olisi ollut tarpeetonta, jos maksetut tuet olisivat olleet valmiiksi sääntöjenvastaiset siksi, ettei niille ollut mitään oikeudellista perustaa unionin oikeudessa. ( 29 ) Lisäksi on kiistatonta, että komissio määräsi 100 prosentin riidanalaisen oikaisun kiinteämääräisen oikaisun muodossa. ( 30 ).

48. Edellä esitetystä seuraa, että käsiteltävän valituksen yhteydessä on syytä tutkia vain, tekikö unionin yleinen tuomioistuin oikeudellisen virheen, kun se katsoi oikeutetuksi 100 prosentin oikaisun määräämisen suuntaviivojen 3.2.5 kohdan nojalla valvontajärjestelmän puutteellisuuden vuoksi. ( 31 )

B Unionin yleisen tuomioistuimen tulkinta suuntaviivojen 3.2.5 kohdasta

49. Unionin yleisen tuomioistuimen tulkinta suuntaviivojen 3.2.5 kohdasta esitetään valituksenalaisen tuomion 117 ja 118 kohdassa. Kyseisissä 117 ja 118 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin viittaa sen omassa oikeuskäytännössä näistä suuntaviivoista vahvistettuun tulkintaan. ( 32 )

50. Panen merkille, että Ranskan tasavalta on kiistänyt ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa esittämän tulkinnan. Kyseisessä 118 kohdassa kuitenkin viitataan sitä edeltävään 117 kohtaan. Tämän 118 kohdan perusteltavuuden arvioimiseksi on siis ensin tutkittava sitä edeltävä 117 kohta. Selitän jäljempänä, miksi katson, että valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä annetaan järkevä tulkinta tälle suuntaviivojen kohdalle (osa 1), mutta unionin yleinen tuomioistuin on mielestäni tehnyt oikeudellisen virheen 118 kohdassa (osa 2).

1. Valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö

51. Valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, että 100 prosentin oikaisua sovelletaan suuntaviivojen 3.2.5 kohdan nojalla silloin, kun ”olemassaoleva valvontajärjestelmä on täysin vastoin asiaa koskevaa unionin säännöstöä, siinä ei oteta huomioon kyseisen tukijärjestelmän perusedellytyksiä ja tavoitteita ja se ei luonteensa puolesta anna mahdollisuutta havaita sellaisten toimijoiden menettelyjä, jotka kiertävät tai manipuloivat perusedellytyksiä. Valvonnan näiden puutteiden vuoksi on tosiaan vaarana, että kaikki kyseisen tukijärjestelmän puitteissa suoritetut maksut ovat sääntöjenvastaisia. Puutteet voidaankin siten rinnastaa [rahastoille] aiheutuvien taloudellisten seurauksien vuoksi interventioihin, jotka jäävät tukijärjestelmän ulkopuolelle.”

52. Tämä oikeuskäytäntö on mielestäni järkevä tulkinta suuntaviivojen 3.2.5 kohdasta, sillä yhdessä tarkasteltuina näiden kolmen 117 kohdassa toistetun kumulatiivisen tunnusmerkin avulla voidaan arvioida, ovatko valvontajärjestelmän puutteet niin vakavia, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta, jolloin kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia suuntaviivoissa tarkoitetulla tavalla.

53. Ensimmäisellä tunnusmerkillä (valvontajärjestelmä on täysin vastoin asiaa koskevaa unionin säännöstöä) varmistetaan ensinnäkin, että suuntaviivojen 3.2.5 kohdassa 100 prosentin oikaisun soveltamiselle asetettu olennainen edellytys – eli se, että valvontajärjestelmän puutteet ovat niin vakavia, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta – täyttyy. Korostan tässä yhteydessä, että jos todetaan, että valvontajärjestelmää ei ole lainkaan tai se on huomattavan puutteellinen asetuksen 907/2014 12artiklan 7 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla, mutta tämän ei katsota merkitsevän sitä, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta, suuntaviivojen nojalla on pääsääntöisesti sovellettava 25 prosentin suuruista oikaisua.

54. Toisen tunnusmerkin (valvontajärjestelmässä ei oteta huomioon kyseisen tukijärjestelmän perusedellytyksiä ja tavoitteita) avulla määritellään minkälaiset puutteet voivat tehdä kaikista maksuista sääntöjenvastaisia. Muistutan, että tuen perusedellytykset ovat olennaisia ehtoja tuen myöntämiselle, ( 33 ) joten se, että valvontajärjestelmässä ei oteta niistä huomioon yhtä tai useampaa, voi tehdä kaikista maksuista sääntöjenvastaisia. ( 34 ) Sama koskee tukijärjestelmän tavoitteita. On nimittäin mahdollista, että vaikka perusedellytykset täyttyvät muodollisesti, yhteisen markkinajärjestelyn taustalla olevat tavoitteet eivät tee sitä, jolloin kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia. ( 35 )

55. Lopuksi kolmas tunnusmerkki (valvontajärjestelmä ei luonteensa puolesta anna mahdollisuutta havaita sellaisten toimijoiden menettelyjä, jotka kiertävät tai manipuloivat perusedellytyksiä) perustuu asetuksen N:o 907/2014 12 artiklan 7 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun olettamukseen, että on olemassa todisteita laaja-alaisista sääntöjenvastaisuuksista ja laiminlyönnistä sääntöjenvastaisten ja vilpillisten menettelytapojen torjumisessa.

56. Kuten näistä kolmesta kumulatiivisesta tunnusmerkistä ilmenee, 100 prosentin kiinteämääräisen oikaisun soveltaminen on tiukasti rajattu, ja tämä on mielestäni perusteltua.

57. Muistutan tosiaan, että 100 prosentin oikaisua sovelletaan vain poikkeustapauksissa, kun valvontajärjestelmän puutteet voidaan rinnastaa rahastoille aiheutuvien taloudellisten seurauksien vuoksi interventioihin, jotka jäävät tukijärjestelmän ulkopuolelle (ensimmäinen tilanne). ( 36 ) Valvontajärjestelmän puutteet ovat kuitenkin luonteeltaan sellaisia, että niiden takia maksettujen tukien sääntöjenvastaisuutta ei ole mahdollista tutkia, ( 37 ) ja siksi komissio ei pysty toteamaan, onko kaikki riidanalaiset tuet tosiasiallisesti maksettu unionin oikeuden vastaisesti, kuten tapahtuu silloin, kun tuet maksetaan ilman mitään oikeudellista perustaa. Valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa mainittujen kolmen tunnusmerkin avulla voidaan tältä osin tutkia, onko valvontajärjestelmässä niin vakavia puutteita, että kaikkia maksuja voidaan pitää sääntöjenvastaisina.

58. On myös syytä muistuttaa, että suuntaviivojen 3.2.5 kohdan mukaan on pääsääntöisesti sovellettava 25 prosentin oikaisua silloin, kun jäsenvaltion valvontajärjestelmää ei ole sovellettu lainkaan tai sitä sovelletaan huomattavan puutteellisesti ja on olemassa todisteita laaja-alaisista sääntöjenvastaisuuksista ja laiminlyönnistä sääntöjenvastaisten tai vilpillisten menettelytapojen torjumisessa. Toisin sanoen 25:tä prosenttia suuremman oikaisun soveltaminen – erityisesti 100 prosentin oikaisun soveltaminen – edellyttää sellaisten olosuhteiden osoittamista, jotka ovat vakavammat kuin 25 prosentin oikaisun perustana olevassa tilanteessa ja 100 prosentin oikaisun tapauksessa äärimmäisen vakavat. ( 38 ) Näin suuren vakavuuden osoittamiseen tarvitaan kuitenkin joukko todisteita.

2. Valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö

59. Valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa todetaan, että ”näin ollen [valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa mainitusta] oikeuskäytännöstä seuraa, että 100 prosentin oikaisua eivät oikeuta niinkään puutteet [valvontajärjestelmän olennaisissa valvontatoimissa] kuin kyseisen tukijärjestelmän perusedellytysten ja tavoitteiden jättäminen huomiotta. Menot voidaan jättää kokonaisuudessaan rahoituksen ulkopuolelle, jos yksi tai useampi tuen myöntämiselle asetettu perusedellytys jää täyttämättä (tuomio 10.7.2014, Kreikka v. komissio, T-376/12, ei julkaistu, EU:T:2014:623, 123 kohta).”

60. Mielestäni se, miten tämä kohta on ymmärrettävä ja erityisesti miten se nivoutuu kolmeen valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa mainittuun tunnusmerkkiin, ei ole ilmeistä. Tämän kohdan merkityksestä keskusteltiinkin istunnossa, mielestäni aivan perustellusti. Kyseinen 118 kohta on nimittäin epäselvä kahdella tavalla.

61. Yhtäältä totean, että kyseisessä 118 kohdassa viitataan tuomion Kreikka v. komissio ( 39 ) 123 kohtaan, mutta siitä lainataan vain otteita. Toisaalta itse kyseisen 123 kohdan ulottuvuus on epäselvä eikä mielestäni valaise valituksenalaisen tuomion 118 kohdan merkitystä.

62. Panen kuitenkin merkille, että unionin yleinen tuomioistuin viittaa valituksenalaisen tuomion 135 kohdassa uudelleen edellä mainittuun 118 kohtaan ja toteaa, että ”[valituksenalaisen tuomion] 117 ja 118 kohdassa mainitun oikeuskäytännön – – mukaan menot voidaan kokonaisuudessaan jättää rahoituksen ulkopuolelle, jos asianomaisen tukijärjestelmän perusedellytyksiä ei ole huomioitu”.

63. Tämän toteamuksen johdosta minusta vaikuttaa siltä, että kuten Ranskan tasavalta toi istunnossa esiin, unionin yleinen tuomioistuin on edellä mainitussa 118 kohdassa virheellisesti sekoittanut toisiinsa 100 prosentin kiinteämääräisen oikaisun oikeuttamisperusteen, sellaisena kuin se esitetään aivan oikein valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa kolmen kumulatiivisen tunnusmerkin muodossa, ja perusteen, jolla 100prosentin rahoitusoikaisu voidaan oikeuttaa silloin, kun tuet on myönnetty ilman mitään oikeudellista perustaa. Muistutan, että vain tässä viimeksi mainitussa tapauksessa perusedellytysten jättäminen huomiotta voi – itsessään – riittää oikeuttamaan 100 prosentin oikaisun.

64. Komissio täsmensi istunnossa tältä osin, että suuntaviivojen 3.2.5 kohta koskee tilannetta, jossa kansallinen lainsäädäntö on unionin oikeudesta seuraavien perusedellytysten mukainen ja jäsenvaltion ainoa rikkominen johtuu siitä, ettei valvontajärjestelmällä taata perusedellytysten tosiasiallista täyttymistä. Käsiteltävässä asiassa rikkomista on kuitenkin tapahtunut sekä kansallisen lainsäädännön tasolla, kun se ei ole unionin oikeuden mukainen, että valvontajärjestelmän tasolla. Juuri kansallisessa lainsäädännössä esitetty virheellinen määritelmä on aiheuttanut virheitä valvontajärjestelmässä. ( 40 )

65. Komission mukaan 117 ja 118 kohta on ymmärrettävä tätä taustaa vasten. Kyseiset kohdat – yhdessä tarkasteltuina – merkitsisivät siis sitä, että jos kiinteämääräiset oikaisut perustuvat sekä rikkomiseen kansallisen lainsäädännön tasolla että valvontajärjestelmän puutteisiin ja jos näiden puutteiden takia on mahdotonta selvittää, kenellä oli oikeus tukeen ja missä määrin, niin 100 prosentin kiinteämääräinen oikaisu on oikeutettu. Tällaisessa tilanteessa olisi vaarana, että menot ovat kokonaisuudessaan virheellisiä.

66. Katson, että komission tällä tavoin ehdottama tulkinta on sen lisäksi, että se poikkeaa jossain määrin valituksenalaisesta tuomiosta edellä esitetyn perusteella, joka tapauksessa myös ristiriidassa säännöstön ja suuntaviivojen kanssa.

67. Säännöstöstä on nimittäin syytä palauttaa mieliin yhtäältä, että kiinteämääräisen oikaisun soveltaminen – sen suuruudesta riippumatta – merkitsee aina jo luonteensa puolesta, että tosiasiasiallista vahinkoa ei voida määrittää täsmällisesti. Epävarmuus unionille aiheutuneesta vahingosta oikeuttaa siis kiinteämääräisen oikaisun määräämisen, mutta ei vielä itsessään oikeuta sen määräämistä 100 prosentin suuruisena.

68. Toisaalta vaikka onkin kohtuullista olettaa, että yleisesti se, että kansallisessa lainsäädännössä – ei vain valvontajärjestelmässä – ei ole huomioitu perusedellytyksiä, kasvattaa unionille aiheutuvan vahingon riskiä, tämä ei mitenkään – yksinään – merkitse, että tosiasiallinen riski olisi 100 prosentin suuruinen. Muistutan tässä yhteydessä, että kaikki perusedellytysten rikkomiset eivät voi johtaa siihen, että kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia, ( 41 ) ja näin ollen tosiasiallisen riskin ei voida katsoa olevan 100 prosentin suuruinen ainakaan tekemättä ensin tällaista arviointia.

69. Suuntaviivojen osalta katson, että komission tulkinta niistä perustuu sekaannukseen 25 prosentin ja 100 prosentin oikaisun soveltamisedellytysten välillä. Kyvyttömyys tarkistaa, onko tukea myönnetty henkilöille, jotka ovat oikeutettuja siihen, on myös seuraus siitä, että jäsenvaltio ei ole pannut lainkaan täytäntöön valvontajärjestelmää, mikä oikeuttaa 25 prosentin oikaisun soveltamisen. Tosiasiassa kaikesta tuen myöntämisen lainmukaisuuden perusedellytysten valvonnan puutteesta aiheutuu epävarmuutta siitä, onko tukea myönnetty henkilöille, jotka ovat oikeutettuja siihen. Nämä olosuhteet eivät näin ollen voi itsessään oikeuttaa 100 prosentin oikaisun soveltamista suuntaviivojen nojalla. ( 42 ) Se, että jokaisen maksetun tuen, yksittäin tarkasteltuna, sääntöjenmukaisuudesta on epäselvyyttä, ei siis merkitse sitä, että kaikki maksetut tuet ovat suuntaviivojen 3.2.5 kohdassa tarkoitetulla tavalla sääntöjenvastaisia.

70. Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että valituksenalaisen tuomion 117 kohta on järkevä tulkinta suuntaviivojen 3.2.5 kohdasta. Ehdotan, että unionin tuomioistuin soveltaa sitä nyt käsiteltävän valituksen yhteydessä. Sen sijaan unionin yleinen tuomioistuin vaikuttaa tulkinneen valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa virheellisesti suuntaviivojen 3.2.5 kohtaa, ja selitän jäljempänä, että juuri tämä virhe vaikuttaa johtaneen kyseisen kohdan virheelliseen soveltamiseen.

C Unionin yleisen tuomioistuimen tapa soveltaa suuntaviivojen 3.2.5 kohtaa käsiteltävässä asiassa

71. Unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut suuntaviivojen 3.2.5 kohtaa käsiteltävän tapauksen olosuhteiseen (valituksenalaisen tuomion 134–136 kohta) nojautuen lähinnä kolmeen valituksenalaisessa tuomiossa aiemmin esitettyyn seikkaan, jotka liittyvät Ylä-Korsikan valvontajärjestelmässä todettuihin puutteisiin. Vaikka Ranskan tasavalta ei ole kiistänyt näitä seikkoja, ne ovat merkityksellisiä niiden seikkojen tarkastelun kannalta, jotka se on kiistänyt.

72. Unionin yleinen tuomioistuin totesi aluksi, että tilan maatalousmaan määrittäminen on perusedellytys pinta-alatukien myöntämiselle. Jos nimittäin kyseinen ala on määritetty virheellisesti yhden tai useamman sen osan (peltojen, pysyvien laidunten tai pysyvien viljelmien) unionin oikeuden vastaisen määritelmän perusteella, kyseessä on virhe, joka vaikuttaa yhteen pinta-alatukijärjestelmän perusedellytykseen eli maatalousmaan laajuuden määrittämiseen, jonka perusteella tukioikeudet lasketaan. ( 43 )

73. Seuraavaksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että Ylä-Korsikan tukijärjestelmä perustui tilan maatalousmaan määrittämiseen liittyneisiin virheellisiin määritelmiin. Virheellisiä määritelmiä oli kaksi, ja ne koskivat sitä, että Ranskan viranomaiset hyväksyivät yhtäältä maisemapiirteitä, kuten lampia, lohkareisia kallioita ja metsiköitä, ja toisaalta ”laiduntamiskelpoista nummea” unionin oikeuden sääntöjen vastaisesti. ( 44 )

74. Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että Ylä-Korsikan pinta-alatukijärjestelmään kuuluvien tukikelpoisten pinta-alojen määrittelyssä tehtyjen virheiden takia Ylä-Korsikassa näiden virheiden pohjalta toteutettu yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä on virheellinen, joten siinä ei kyetty havaitsemaan maatalousmaan määrittämiseen liittyviä virheitä, minkä ansiosta maanviljelijät saattoivat useissa tapauksissa ilmoittaa tukikelvottomia maita. ( 45 )

75. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 134–136 kohdassa, että tämän virheellisen määritelmän perusteella tukikelvottomia pinta-aloja hyväksyttiin lähes järjestelmällisesti, mikä osoittaa, että valvontajärjestelmän toiminnassa oli riittävän vakavia puutteita. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan kyseinen määritelmä oli näin ollen yhden olennaisen perusedellytyksen vastainen. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli tästä, että valituksenalaisen tuomion 117 ja 118 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti menot voidaan kokonaisuudessaan jättää rahoituksen ulkopuolelle, jos tukijärjestelmän perusedellytyksiä ei ole täytetty, ja totesi, että kyseiset puutteet olivat niin vakavia, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta, jolloin kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia.

76. Katson Ranskan tasavallan tavoin, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 134–136 kohdassa oikeudellisen virheen katsoessaan, että kyseisen tukijärjestelmän perusedellytysten täyttämättä jättäminen oikeutti suuntaviivojen 3.2.5 kohdan nojalla kaikkien menojen jättämisen rahoituksen ulkopuolelle. Virhe muodostuu pääasiallisesti kahdesta osasta.

77. Aluksi, kuten olen jo todennut tämän ratkaisuehdotuksen 63 kohdassa, se, että valvontajärjestelmä ei täytä pinta-alatukijärjestelmän perusedellytyksiä ei – itsessään – riitä oikeuttamaan 100 prosentin oikaisun soveltamista suuntaviivojen 3.2.5 kohdan nojalla. ( 46 ) Unionin yleinen tuomioistuin on siis valituksenalaisen tuomion 136 kohdassa todennut virheellisesti, että ”kyseisen [valvontajärjestelmän] puutteet olivat ristiriidassa [tukijärjestelmän perusedellytysten] kanssa ja siten olivat niin vakavia, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta, jolloin kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia”. ( 47 )

78. Totean kuitenkin tämän jälkeen, että kyseessä oleva perusedellytyksen huomiotta jättäminen ei ole luonteensa puolesta sellainen, että se tekisi kaikista maksuista sääntöjenvastaisia.

79. Käsiteltävässä tapauksessa perusedellytysten vastainen määritelmä koskee tietynlaisia pinta-aloja (rehualoja, joilla on hyvin vähän nurmikasvillisuutta, sekä maisemapiirteitä, kuten lohkareisia kallioita, lampia ja metsiköitä), mikä ei merkitse sitä, ettei kaikkia tukikelpoisiksi ilmoitettuja pinta-aloja olisi pitänyt ilmoittaa sellaisiksi. Kuten unionin yleinen tuomioistuin itsekin totesi valituksenalaisen tuomion 127 kohdassa, virheellisestä määritelmästä seuraa ainoastaan, että pinta-alatukien määrä on suurempi kuin se, johon asianomaiset viljelijät olisivat olleet oikeutettuja, jos heidän tilojensa maatalousmaa olisi arvioitu asianmukaisesti. Toisin sanoen Ranskan tasavalta on tulkinnut tukikelpoisia pinta-aloja liian laajasti, ja tällainen maatalousmaan määritelmän virheellinen soveltaminen ei voi johtaa siihen, että kaikki maksut olisivat sääntöjenvastaisia. Se, että kansallinen lainsäädäntö – ei vain valvontajärjestelmä – on ristiriidassa kyseisen edellytyksen kanssa, mikä johti useissa tapauksissa siihen, että maanviljelijät ilmoittivat tukikelvottomia maita, ei tästä näkökulmasta muuta mitään.

80. Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että Ranskan tasavallan valitusperuste on hyväksyttävä tältä osin ja siten valituksenalainen tuomio on kumottava osittain.

D Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa

81. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen mukaan on niin, että jos unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisu kumotaan, unionin tuomioistuin voi itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen.

82. Mielestäni käsiteltävässä asiassa on näin. Komissio oli nimittäin määrännyt riidanalaisen oikaisun pääasiallisesti juuri niiden kahden saman valvontajärjestelmässä olevan puutteen perusteella, jotka unionin yleinen tuomioistuin oli tuonut esiin. ( 48 ) Tässä ratkaisuehdotuksessa esitetystä tarkastelusta kuitenkin seuraa, ettei tällaisilla puutteilla voida oikeuttaa 100 prosentin kiinteämääräistä oikaisua. Riidanalainen päätös tulisi näin ollen kumota tältä osin.

E Oikeudenkäyntikulut

83. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus hyväksytään ja unionin tuomioistuin itse ratkaisee riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.

84. Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.

85. Koska komissio on hävinnyt asian, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Ranskan tasavallan oikeudenkäyntikulut.

V Ratkaisuehdotus

86. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin – kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 12.3.2019 antaman tuomio Ranska v. komissio, T‑26/18, ei julkaistu, EU:T:2019:153, siltä osin kuin siinä on hylätty Ranskan tasavallan esittämät vaatimukset, jotka koskevat Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 8.11.2017 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 2017/2014 kumoamista suhteellisuusperiaatteen loukkaamisen perusteella siltä osin kuin siinä määrätään Ranskan tasavallalle 100 prosentin kiinteämääräinen oikaisu Ylä-Korsikassa hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta maksettujen pinta-alatukien valvontajärjestelmän puutteiden vuoksi – kumoaa Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 8.11.2017 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 2017/2014 siltä osin kuin siinä määrätään Ranskan tasavallalle 100 prosentin kiinteämääräisiä oikaisuja Ylä-Korsikassa hakuvuosien 2013 ja 2014 osalta maksettujen pinta-alatukien valvontajärjestelmän puutteiden vuoksi – velvoittaa Euroopan komission vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Ranskan tasavallan oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) T-26/18, ei julkaistu, EU:T:2019:153; jäljempänä valituksenalainen tuomio.

( 3 ) Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 8.11.2017 tehty päätös (EUVL 2017, L 292, s. 61) (jäljempänä riidanalainen päätös).

( 4 ) Rahoitusoikaisujen laskennasta sääntöjenmukaisuuden tarkastamismenettelyn sekä tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn yhteydessä annetuista suuntaviivoista annettu tiedoksianto (C(2015) 3675 final, jäljempänä suuntaviivat).

( 5 ) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1200/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2013, L 347, s. 549).

( 6 ) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä maksajavirastojen ja muiden elinten, varainhoidon, tilien tarkastamisen, vakuuksien sekä euron käytön osalta 11.3.2014 annettu komission delegoitu asetus (EUVL 2014, L 255, s. 18).

( 7 ) Asetuksen N:o 907/2014 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa laskelmaan perustuvassa oikaisussa komissio käyttää rahoituksen ulkopuolelle jättämisen perusteena aiheettomasti maksettujen määrien yksilöintiä. Asetuksen N:o 907/2014 12 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa ekstrapoloidussa oikaisussa määrä, joka jätetään unionin rahoituksen ulkopuolelle tilastollisin keinoin tehdyn ekstrapoloinnin jälkeen, perustuu koko sitä perusjoukkoa, josta otos on otettu ja joka rajoittuu alueeseen, jolla samaa sääntöjenvastaisuutta voidaan kohtuudella olettaa tapahtuneen, edustavasta otoksesta tehtyihin tarkastuksiin (suuntaviivojen 1.2 kohta).

( 8 ) Ks. suuntaviivojen 11 luvussa oleva 11.3.2 kohta, jossa viitataan suuntaviivojen 3 lukuun.

( 9 ) Suuntaviivojen 1.3.2 ja 3.1 kohta.

( 10 ) Suuntaviivojen 3.2 kohta.

( 11 ) Suuntaviivojen 3 kohta.

( 12 ) Tämä lainaus noudattaa pääosin täytäntöönpanoasetuksen N:o 907/2014 12 artiklan 7 kohdan c alakohdan sanamuotoa.

( 13 ) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annettu neuvoston asetus (EUVL 2009, L 30, s. 16).

( 14 ) Neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta 30.11.2009 annettu komission asetus (EUVL 2009, L 316, s. 65).

( 15 ) Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen 14–16 kohta.

( 16 ) Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen 17 kohta. Asiassa, joka johti 12.3.2019 annettuun tuomioon Ranska v. komissio (T-156/15, ei julkaistu, EU:T:2019:157), Ranskan tasavalta riitautti tämän 100 prosentin oikaisun soveltamisen hakuvuosien 2011 ja 2012 osalta samankaltaisilla perusteilla kuin ne, joihin valituksenalaisessa tuomiossa vedottiin. Tuomiossa T-156/15 unionin yleinen tuomioistuin kumosi oikaisun puolustautumisoikeuksien loukkaamisen vuoksi eikä siten saanut tilaisuutta tutkia kysymystä siitä, loukattiinko oikaisulla myös suhteellisuusperiaatetta (tuomion 120–138 kohta).

( 17 ) Ks. valituksenalaisen tuomion 111–139 kohta.

( 18 ) Ks. vastaavasti julkisasiamies Stix-Hacklin ratkaisuehdotus Belgia v. komissio (C-332/00, EU:C:2001:653, 68–71 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 19 ) Ranskan tasavalta toi tässä yhteydessä esiin, että komissio väitti vasta muutoksenhakuvaiheessa riidanalaisen oikaisun perustuneen sekä tukien maksamiseen ilman mitään oikeudellista perustaa että valvontajärjestelmän selkeästi puutteelliseen toimintaan.

( 20 ) Ks. vastaavasti tuomio 18.4.2002, Belgia v. komissio (C-332/00, EU:C:2002:235, 44 kohta).

( 21 ) Ks. vastaavasti tuomio 18.4.2002, Belgia v. komissio (C-332/00, EU:C:2002:235, 36 ja 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 22 ) Käyttäessään toimivaltaansa päättää menoista, jotka on jätettävä unionin rahoituksen ulkopuolelle jäsenvaltion valvontatoimien puutteellisuuden vuoksi, komissio rajoitti suuntaviivoilla omaa toimintaansa niin, että se ei voi poiketa niistä (ks. vastaavasti tuomio 10.7.2014, Kreikka v. komissio (T-376/12, EU:T:2014:623, 108 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)).

( 23 ) Ks. näiden laskelmien määritelmä tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 7.

( 24 ) Yleensä se, että rahoituksen ulkopuolelle valvontajärjestelmän vakavien puutteellisuuden vuoksi jätettäviä määriä ei voida määrittää täsmällisesti, johtuu juuri tämäntyyppisten puutteiden luonteesta. Jos esimerkiksi useita olennaisia tarkastuksia on jätetty tekemättä, valvontajärjestelmä on luonnollisesti tehoton sen määrittämiseksi, voidaanko tukihakemus hyväksyä.

( 25 ) Ks. mm. tuomio 18.4.2002, Belgia v. komissio (C-332/00, EU:C:2002:235, 36 kohta), jossa tuki oli maksettu olennaisilta osin olemattoman oikeudellisen perustan nojalla, minkä seurauksena tuki jätettiin kokonaisuudessaan unionin rahoituksen ulkopuolelle riippumatta sääntöjenvastaisuuksien tai laiminlyöntien toteamisesta toimivaltaisten viranomaisten toiminnassa. Ks. myös tuomio 6.7.2000, Espanja v. komissio (C-45/97, EU:C:2000:362, 40–43 kohta), jossa katsottiin, että oliiviöljyn puhtautta koskevan unionin lainsäädännön rikkominen oli näytetty toteen, koska erään kemiallisen aineen esiintyminen ei sopinut yhteen oliiviöljyn määritelmän kanssa, ja näin ollen pidettiin 100 prosentin suuruista menojen oikaisua oikeutettuna. Samoin 9.4.2008 annetussa tuomiossa Kreikka v. komissio (T-364/04, ei julkaistu, EU:T:2008:97, 39 kohta) unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kieltäytyminen rahoittamasta menoja kokonaisuudessaan oli oikeutettua, koska kaikki persikoiden toimitukset olivat tapahtuneet yhteisön järjestelmän ulkopuolella, sillä niissä ei ollut noudatettu vähimmäishintaa koskevia vaatimuksia.

( 26 ) Kuten tämän ratkaisuehdotuksen IV.B osasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin on esittänyt tätä varten oikeuskäytännössään tulkinnan tällaisen arvion perusteltavuuden selvittämiseen.

( 27 ) Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen IV.B ja IV.C osa. Palautan mieliin, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuin on toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, jonka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista, ks. erityisesti tuomio 24.3.2011, ISD Polska ym. v. komissio (C‑369/09 P, EU:C:2011:175, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 28 ) Erityisesti riidanalaisen päätöksen liitteenä olevassa taulukossa on kiinteämääräisen oikaisun perusteeksi kirjattu ”Vakavasti puutteellinen valvontajärjestelmä”. Lisäksi komissio totesi 21.2.2017 antamassaan lopullisessa kannassa, että ”koska saatavilla olevista tiedoista ilmenee, että Ylä-Korsikan valvontajärjestelmän puutteet ovat niin vakavia, että unionin säännöt on jätetty täysin huomiotta – – ja että niistä aiheutuu rahastolle erittäin suuri riski, 100 prosentin oikaisu on oikeutettu”.

( 29 ) Ks. vastaavasti tuomio 18.4.2002, Belgia v. komissio (C-332/00, EU:C:2002:235, 36 kohta).

( 30 ) Riidanalaisen päätöksen liitteenä olevasta taulukosta ilmenee, että rahoituksen ulkopuolelle jätetyt menot vastasivat ”kiinteämääräistä oikaisua”.

( 31 ) Käsiteltävän valituksen ja kiinteämääräisten oikaisujen yhteydessä nousee kuitenkin esiin toinen – erillinen mutta kuitenkin liitännäinen – kysymys siitä, voiko – ja mahdollisesti missä määrin – virheellisen (muttei olemattoman) oikeudellisen perustan nojalla maksettu tuki oikeuttaa 100 prosentin kiinteämääräisen oikaisun silloin, kun tämä virheellinen oikeudellinen perusta aiheuttaa valvontajärjestelmän puutteen, jonka takia on mahdotonta selvittää, kenellä on ollut oikeus tukeen ja kenellä ei (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 64–69 kohta).

( 32 ) Tässä oikeuskäytännössä tulkitaan 23.12.1997 päivättyä komission asiakirjaa nro VI/5330/97, jonka otsikko on ”Rahoituksellisten seuraamusten määrittäminen EMOTR:n tukiosaston tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevaa päätöstä valmisteltaessa” ja joka korvattiin suuntaviivoilla. Suuntaviivojen 3.2.5 kohta vastaa sanamuodoltaan asiakirjaa nro VI/5330/97, jonka liitteessä II mainittiin, että meno voidaan jopa hylätä kokonaisuudessaan, jos puutteet ovat niin vakavia, että unionin säännökset on jätetty täysin huomiotta, jolloin kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia. Unionin yleisen tuomioistuimen tulkinta kyseisestä asiakirjasta pätee siis myös suuntaviivojen 3.2.5 kohdan yhteydessä, kuten myös unionin yleinen tuomioistuin on tuonut esiin valituksenalaisen tuomion 116 kohdassa.

( 33 ) Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen 44 kohta ja alaviite 25.

( 34 ) Tämä toinen tunnusmerkki vastaa siis pohjimmiltaan ensimmäisessä tilanteessa asetettua edellytystä, mutta valvonnan osalta: ensimmäisessä tilanteessa se, että kansallisessa lainsäädännössä ei ole otettu huomioon unionin oikeudessa säädettyjä tukijärjestelmän perusedellytyksiä, tekee kaikista maksuista sääntöjenvastaisia. Jälkimmäisessä tilanteessa sen sijaan lähdetään siitä, että kansallinen lainsäädäntö on unionin oikeudessa säädettyjen edellytysten mukainen, mutta valvontajärjestelmässä ei kuitenkaan oteta näitä edellytyksiä huomioon. Näin ollen kysymys siitä, voiko tukijärjestelmän perusedellytysten jättämisestä huomiotta (onpa yhden tai useamman perusedellytyksen huomiotta jättäminen millaista tahansa) jälkimmäisessä tilanteessa seurata se, että kaikki maksut ovat sääntöjenvastaisia, riippuu edellytysten rikkomisen luonteesta, samalla tavalla kuin ensimmäisessä tilanteessakin. Ks. mm. tuomio 18.4.2002, Belgia v. komissio (C-332/00, EU:C:2002:235), joka mainitaan tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 25, ja tuomio 1.7.2009, Espanja v. komissio (T-259/05, ei julkaistu, EU:T:2009:232), joka mainitaan tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 35, asioista, joissa perusedellytyksen jättäminen huomiotta saattoi tehdä kaikki maksut sääntöjenvastaisiksi. Ks. päinvastoin tämän ratkaisuehdotuksen 78 ja 79 kohdassa esimerkki asiasta, jossa perusedellytyksen jättäminen huomiotta ei voi tehdä kaikista maksuista sääntöjenvastaisia.

( 35 ) Ks. tästä tuomio 1.7.2009, Espanja v. komissio (T-259/05, ei julkaistu, EU:T:2009:232, 90–114 kohta), jossa kaikki kyseisten tukien myöntämisen edellytykset täyttyivät muodollisesti. Asianomaisten toimien keskeiseen päämäärään (kuitupellavan tuotanto) ei kuitenkaan liittynyt kaupallista tarkoitusta, mikä oli vastoin yhtä kyseisen alan yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteista, ja siten kaikki maksut olivat sääntöjenvastaisia.

( 36 ) Ks. vastaavasti suuntaviivojen 3 ja 3.2.5 kohta, sellaisina kuin ne on palautettu mieliin tämän ratkaisuehdotuksen 10 kohdassa.

( 37 ) Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 24.

( 38 ) Ks. vastaavasti tuomio 10.7.2014, Kreikka v. komissio (T-376/12, EU:T:2014:623, 111 kohta) ja tuomio 9.9.2011, Kreikka v. komissio (T-344/05, ei julkaistu, EU:T:2011:440, 197 kohta).

( 39 ) Tuomio 10.7.2014, (T-376/12, EU:T:2014:623). Kyseisessä 123 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Näin ollen tästä oikeuskäytännöstä seuraa, että 100 prosentin rahoitusoikaisua eivät oikeuta niinkään puutteet valvontajärjestelmän olennaisissa valvontatoimissa kuin kyseisen tukijärjestelmän perusedellytysten ja tavoitteiden jättäminen huomiotta. Näin oli asiassa, jossa unionin yleinen tuomioistuin antoi 1.7.2009 tuomion Espanja v. komissio (T-259/05, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa, 181–185 kohta), jonka mukaan Espanjan viranomaiset olivat epäonnistuneet kuitupellavan tuotantotukien valvontajärjestelmän täytäntöönpanossa tilanteessa, jossa esiintyi laajamittaisia petoksia pääasiallisesti siten, että jalostetun kuitupellavan määrät ilmoitettiin järjestelmällisesti liian suurina ja että harjoitettiin väärinkäytösluonteisia menettelytapoja, jotka koostuivat siitä, että pellavaa tuotettiin ilman kaupallista tarkoitusta. Samoin näin oli asiassa, jossa unionin yleinen tuomioistuin antoi 9.4.2008 tuomion Kreikka v. komissio (T-364/04, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa, 31–39 kohta), jossa persikoiden tuottajien todettiin kiertäneen velvollisuutta toimittaa tuotteita vähimmäishintaan toimittamalla kyllä jalostajille määriä tällaiseen hintaan mutta toimittamalla niitä myös säännöstön ulkopuolella alhaisempaan hintaan tai jopa ilmaiseksi. Menot voidaan jättää kokonaisuudessaan rahoituksen ulkopuolelle, jos yksi tai useampi tuen myöntämiselle asetettu perusedellytys jää täyttämättä (edellä 105 kohdassa mainittu tuomio 9.9.2011, Kreikka v. komissio, 203 kohta).”

( 40 ) Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen 72–74 kohta.

( 41 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 54 kohta ja alaviite 34.

( 42 ) Ks. vastaavasti tuomio 9.9.2011, Kreikka v. komissio (T-344/05, ei julkaistu, EU:T:2011:440, 202 kohta).

( 43 ) Valituksenalaisen tuomion 111–133 kohta.

( 44 ) Valituksenalaisen tuomion 120 ja 121 kohta, jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion yhtäältä 50–74 kohdassa ja toisaalta 75–106 kohdassa tekemää arviointia asiasta. Jälkimmäinen virheellinen määritelmä on mainittu tämän ratkaisuehdotuksen 15 ja 16 kohdassa.

( 45 ) Valituksenalaisen tuomion 130–132 kohta.

( 46 ) Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen 52–58 kohta.

( 47 ) Kursivointi tässä.

( 48 ) Ks. tästä tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohta.