FI Euroopan unionin virallinen lehti C 118/19

Valitus, jonka Comunidad Autónoma de Galicia ja Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, S.A. (Retegal) ovat tehneet 5.2.2016 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) yhdistetyissä asioissa T-463/13 ja T-464/13, Comunidad Autónoma de Galicia ja Retegal v. komissio, 26.11.2015 antamasta tuomiosta

(Asia C-70/16 P)

(2016/C 118/21)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Valittajat: Comunidad Autónoma de Galicia ja Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, S.A. (Retegal) (edustajat: abogado F. J. García Martínez ja abogado B. Pérez Conde)

Muut osapuolet: Euroopan komissio ja SES Astra

Vaatimukset

Valittajat vaativat unionin tuomioistuinta

— tutkimaan ja hyväksymään valituksessa esitetyt valitusperusteet

— kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-463/13 ja T-464/13 26.11.2015 antaman tuomion

— antamaan lopullisen ratkaisun kumoamiskanteesta siten, että se hyväksyy vaatimukset, jotka valittajat ovat ensimmäisessä oikeusasteessa esittäneet valtiontuesta SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), jota Espanjan kuningaskunta on myöntänyt maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolle syrjäisillä ja vähemmän kaupungistuneilla alueilla (Castilla-La Manchan ulkopuolella), 19.6.2013 annetun riidanalaisen komission päätöksen (1) osalta

— velvoittamaan Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäinen valitusperuste: Oikeudellinen virhe, joka perustuu siihen, että valituksenalaisen tuomion tuomiolauselma ei ole johdonmukainen siltä osin kuin kyse on sen toteamisesta, että riidanalaisessa päätöksessä on tehty neljännessä kanneperusteessa esiin tuodut virheet, kun siinä on nimenomaisesti luokiteltu ja tunnistettu Retegal lainvastaisen valtiontuen suoraksi tuensaajaksi ja samalla määritetty takaisin perittävä määrä.

Tässä valitusperusteessa valittajat tuovat esiin selvän virheen, joka on tehty valituksenalaisessa tuomiossa, kun sen tuomiolauselmassa ei ole todettu, että riidanalaisessa päätöksessä (sen 193 ja 194 perustelukappaleessa) on tehty ensimmäisessä oikeusasteessa esiin tuodut virheet Galician yksilöllisen tilanteen osalta, kun kyseisessä päätöksessä on nimenomaisesti luokiteltu ja tunnistettu Retegal lainvastaisen valtiontuen suoraksi tuensaajaksi ja samalla määritetty takaisin perittävä määrä. Vaikka valituksenalaisessa tuomiossa (sen 153 kohdassa) hylätään se, että tämä Retegalin virheellinen luokittelu suoraksi tuensaajaksi (193 perustelukappaleessa) ja sen määrän virheellinen määrittäminen (194 perustelukappaleessa), joka riidanalaisen päätöksen (päätösosan) mukaan on perittävä takaisin, ovat oikeudellisesti sitovia, mihin valittajat yhtyvät, tätä nimenomaista toteamusta ei ole toistettu tuomiolauselmassa, vaikka nostetussa kanteessa vaadittiin näiden riidanalaisessa päätöksessä virheellisesti tehtyjen määrittelyjen, jotka on aivan oikein ja tosiasiallisesti todettu oikeudellisesti sitomattomiksi, kumoamista; oikeudellisten perusteiden ja tuomiolauselman väliseen sisäiseen johdonmukaisuuteen liittyvät syyt edellyttävät sitä, että kanne hyväksytään osittain myös oikeusvarmuuteen liittyvien loogisten syiden vuoksi (riidanalaisen päätöksen ulottuvuutta takaisinperintävaiheessa koskevaan tulkintaan liittyvien myöhempien ristiriitojen, kuten tässä tapauksessa kyseessä olevan ristiriidan, välttämiseksi).

Toinen valitusperuste: Oikeudellinen virhe, joka perustuu siihen, että SEUT 107 artiklan 1 kohtaa on rikottu, kun valituksenalaisessa tuomiossa on katsottu, että kyseinen toiminta täyttää valtiontueksi luokittelua koskevat edellytykset.

Tässä valitusperusteessa valittajat vaativat tuomion kumoamista, koska siinä on tehty oikeudellinen virhe, joka muodostuu siitä, että siinä on tehty tarkastus, joka ei täytä oikeuskäytännössä vahvistettuja edellytyksiä, kun siinä on tarkastettu, täyttikö riidanalainen Galician viranomaisten toimenpide kaikki edellytykset, jotka mahdollistivat sen luokittelun SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi tueksi. Siitä huolimatta, että komissio myönsi menettelyn aikana, että sillä ei ollut riittäviä, luotettavia ja perusteellisia tietoja Galician yksilöllisestä tilanteesta, ja vahvisti siten tämän valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esiin tuoman arviointivirheen, valituksenalaisessa tuomiossa katsotaan virheellisesti, että riidanalainen Galician toimenpide ei liity julkisen vallan käyttöön (tarpeellinen viranomaisten toimenpide, kun on todettu, että alueella II on olemassa markkinahäiriö, sen takaamiseksi, että asukkaat voivat yhä vastaanottaa televisiosignaalia analogisten lähetysten lopettamisen jälkeen) vaan on luonteeltaan taloudellinen. Tuomiossa päädytään tähän johtopäätökseen, koska siinä ei ole tarkastettu, ovatko tosiseikat, joihin komissio vetoaa, aineellisesti paikkansapitäviä, erityisesti sen tosiseikan osalta, että kuntien digitalisoitu verkko ei ollut eikä ole omiaan olemaan tarkoitettu kaupalliseen käyttöön. Tuomiossa tehdään myös virhe, kun siinä vahvistetaan komission tukema olettama, jonka mukaan kyseisen kuntien tuki-infrastruktuurin välityksellä voitiin ”tarjota muita palveluita”, jotka erosivat ”maanpäällisen verkon digitaalitelevision tukipalvelusta”, siitä huolimatta, ettei tällainen väitetty kaupallinen käyttö ole mahdollista aineellisesti eikä oikeudellisesti.

Jos asiaan liittyviä konkreettisia seikkoja olisi valvottu kokonaisvaltaisesti oikeuskäytännössä, johon on vedottu, edellytetyllä tavalla, unionin yleinen tuomioistuin ei olisi päätynyt tällaiseen toteamukseen, koska riidanalaisella Galician toimenpiteellä digitalisoitua infrastruktuuria ei voitu eikä voida sen teknisten ominaisuuksien (pelkkä masto ja koppi), sen varustetason (ainoastaan maanpäällisen verkon digitaalitelevision varusteet) ja oikeudellisen järjestelyn, jolla sitä säännellään (kansallinen sääntö, jossa sallitaan ainoastaan se, että alueelliset viranomaiset tarjoavat maanpäällisen verkon digitaalitelevision signaalin siirtopalvelua ilman rahamääräistä vastiketta), takia käyttää kaupallisesti eikä siten pitää SEUT 107 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvana toimenpiteenä.

Kolmas valitusperuste: Oikeudellinen virhe, joka perustuu siihen, että tuomioiden perustelemista koskevaa velvollisuutta (Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artikla ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 81 artikla) on jätetty noudattamatta ja SEUT 107 artiklan 1 kohtaa on rikottu, kun valituksenalaisessa tuomiossa on arvioitu virheellisesti tuen valikoivaa luonnetta.

Tässä valitusperusteessa valittajat tuovat esiin sen, että valituksenalaista tuomiota (85 kohta) – siltä osin kuin kyse on valikoivasta luonteesta, joka riidanalaisella toimenpiteellä katsotaan olevan – rasittaa sama perustelujen puutteellisuus ja arviointivirhe kuin riidanalaista päätöstä (113 perustelukappale), koska valituksenalaisessa tuomiossa – ilman, että siinä arvioidaan ensimmäisessä oikeusasteessa esiin tuotuja puutteellisuutta ja virhettä tai vastataan niihin – ainoastaan vahvistetaan – ilman, että siinä ilmaistaan tai hyväksytään selvästi ja yksiselitteisesti komission perustelut – komission kanta tähän kysymykseen ja jätetään siten noudattamatta tuomioiden perustelemista koskevaa velvollisuutta ja sen lisäksi suorittamatta asianmukainen tilanteiden rinnastettavuutta koskeva arviointi, joka on tarpeen, jotta voidaan arvioida, onko tuella valikoiva luonne vai ei. Jos unionin yleinen tuomioistuin ei olisi jättänyt suorittamatta tällaista asianmukaista arviointia, se olisi todennut, että alueella II Galiciassa sijaitsevien kuntien ja muiden ”yritysten, jotka käyttävät muuta teknologiaa”, – kuten väliintulijan – tilanteet eivät ole lainkaan rinnastettavissa toisiinsa tosiasiallisesti eivätkä oikeudellisesti, koska nämä muut ”yritykset” eivät tarjonneet eikä niillä ollut velvollisuutta eikä aikomusta tarjota (kansallisessa lainsäädännössä vahvistetuin edellytyksin: ”ilman rahamääräistä vastiketta”) digitaalitelevision signaalin siirtopalvelua asukkaille, jotka asuvat alueella II Galiciassa.

Neljäs valitusperuste: Oikeudellinen virhe, joka koskee SEUT 14 artiklan, SEUT 106 artiklan 2 kohdan, SEUT:in yleistä etua koskevista palveluista tehdyn pöytäkirjan N:o 26 ja oikeuskäytännön, jossa niitä on tulkittu, tulkintaa.

Tämä valitusperuste jakautuu kolmeen osaan, joissa tuodaan esiin se, että SEUT 14 artiklaa, SEUT 106 artiklan 2 kohtaa, SEUT:in pöytäkirjaa N:o 26 ja oikeuskäytäntöä, jossa niitä tulkitaan, on jätetty noudattamatta, koska unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut näitä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevia perussopimuksen määräyksiä tuomiossaan virheellisesti. Ensimmäinen osa perustuu siihen, että tuomiossa on jätetty huomiotta jäsenvaltioille kuuluva harkintavalta, joka koskee yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun määrittämistä, siten, että siinä on sovellettu tähän tapaukseen tulkintaa, jossa tämä harkintavalta on jätetty huomiotta ja tehty merkityksettömäksi. Viralliseen säädökseen, jossa sallittiin riidanalainen viranomaisten toimenpide, sisältyi selvä ja täsmällinen julkisen palvelun tehtävän määritelmä, ja se täytti kaikki edellytykset, jotka oikeuskäytännössä on asetettu sille, että voidaan katsoa, että kyseessä oli pätevästi tehty yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määritelmä. Toisessa osassa tuodaan esiin se, että tuomiossa ei ole arvioitu sitä, onko julkisen palvelun määrittelyssä tehty ilmeinen virhe, eikä ole todettu, että yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määritelmä, jonka kansalliset viranomaiset ovat tehneet, on selvästi virheellinen, siitä huolimatta, että siinä on todettu, että kyse on selvästi toiminnasta, joka voidaan aineellisesti luokitella yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi. Kolmannessa osassa vedotaan oikeudellisiin virheisiin, jotka on tehty tuomiossa, kun siinä on tulkittu virheellisesti kansallisia sääntöjä, joiden perusteella unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, ettei ole olemassa selvää ja täsmällistä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua koskevaa määritelmää tuomiossa Altmark (2) tarkoitetulla tavalla.

(1) Valtiontuesta SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), jota Espanjan kuningaskunta on myöntänyt maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolle syrjäisillä ja vähemmän kaupungistuneilla alueilla (Castilla-La Manchan ulkopuolella), 19.6.2013 annettu komission päätös 2014/489/EU (EUVL 2014, L 217, s. 52).

(2) EU:C:2003:415.