ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Unionin oikeus – Tulkinta – Monikieliset säädöstekstit – Kieliversioiden eroavuudet – Kyseessä olevan säännöstön systematiikan ja tavoitteen ottaminen huomioon

2. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Televisiolähetystoiminta – Direktiivi 89/552 – Piilomainonnan käsite

(Neuvoston direktiivin 89/552 1 artiklan d alakohta)

Tiivistelmä

1. Unionin oikeuden määräysten ja säännösten yhdenmukaisen soveltamisen ja siten myös yhdenmukaisen tulkinnan välttämättömyys estää sen, että epävarmassa tilanteessa tietyn määräyksen tai säännöksen sanamuotoa tarkasteltaisiin erikseen vain yhden kieliversion yhteydessä, ja edellyttää päinvastoin, että sitä tulkitaan ja sovelletaan muilla virallisilla kielillä laadittujen versioiden valossa.

Unionin säädöksen erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä on tulkittava sen säännöstön systematiikan ja tavoitteen mukaan, jonka osa säännös on.

(ks. 23 ja 24 kohta)

2. Televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/552, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36, 1 artiklan d alakohtaa on tulkittava siten, että maksun tai muun vastikkeen maksaminen ei ole välttämätön seikka piilomainonnan tarkoituksellisuuden toteamiseksi.

On nimittäin niin, että vaikka mainitussa säännöksessä säädetään olettamasta, jonka mukaan tavaranvalmistajan tai palvelujen tarjoajan tavaroiden, palvelujen, nimen, tavaramerkin tai toiminnan esittäminen ohjelmissa on tarkoituksellista, kun se tehdään maksua tai muuta vastiketta vastaan, kyseistä säännöstä ei kuitenkaan voida tulkita suppeasti, sillä tällainen tulkinta saattaisi vaarantaa televisionkatsojien etujen täyden ja asianmukaisen suojan, joka direktiivin tarkoituksena on varmistaa, ja se voisi lisäksi tehdä direktiivin 89/552 10 artiklan 4 kohdassa säädetyn piilomainonnan kiellon tehottomaksi, kun otetaan huomioon, että joissakin tapauksissa on vaikeaa ja jopa mahdotonta osoittaa, että on maksettu maksu tai muu vastike mainonnasta, jolla kuitenkin on kaikki direktiivin 1 artiklan d alakohdassa mainitut piilomainonnan piirteet.

Ei myöskään voida sulkea pois, että jäsenvaltion säännöstössä säädetään maksun tai muun vastikkeen maksamisen lisäksi muista kriteereistä, joiden avulla piilomainonnan tarkoituksellisuus voidaan todeta.

(ks. 30–37 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-30/10

Lotta Andersson

vastaan

Staten genom Kronofogdemyndigheten i Jönköping, Tillsynsmyndigheten

(Linköpings tingsrättin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Direktiivi 80/987/ETY — 10 artiklan c alakohta — Kansallinen säännös — Työntekijöiden maksamattomia saatavia koskeva palkkaturva — Henkilöiden, jotka ovat myöhemmin kuin kuusi kuukautta ennen työnantajayhtiötään koskevan konkurssihakemuksen jättämistä omistaneet olennaisen osan yhtiöstä ja käyttäneet siinä huomattavaa vaikutusvaltaa, sulkeminen palkkaturvan ulkopuolelle”

Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 10.2.2011 I - 515

Tuomion tiivistelmä

Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Jäsenvaltioiden oikeus evätä maksuvelvollisuus tai poistaa vastuu taikka heikentää niitä – Ulottuvuus

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/94 12 artiklan c alakohta)

Työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa annetun direktiivin 2008/94 12 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliseen lainsäädäntöön kuuluvalle säännökselle, jossa suljetaan työntekijä työntekijöiden maksamattomia saatavia koskevan palkkaturvan ulkopuolelle siksi, että hän on itse tai yhdessä lähisukulaistensa kanssa myöhemmin kuin kuusi kuukautta ennen tätä yritystä koskevan konkurssihakemuksen jättämistä omistanut olennaisen osan kyseisestä yrityksestä ja vaikuttanut huomattavasti sen toimintaan. Näissä tilanteissa ei voida sulkea pois sitä, että työntekijä, jolta palkkaturva evätään, voi olla vastuussa kyseisen yrityksen maksukyvyttömyydestä.

(ks. 27 ja 28 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan unionin omat varat – Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamisesta annettu asetus – Sääntöjenvastaisuuksia koskevat seuraamusmenettelyt – Vanhentumisaika – Väärinkäytökset, joihin on syyllistytty voialalla järjestettyjen tarjouskilpailumenettelyjen yhteydessä

(Neuvoston asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta ja 3 artikla; komission asetus N:o 2571/97)

2. Euroopan unionin omat varat – Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamisesta annettu asetus – Sääntöjenvastaisuuksia koskevat seuraamusmenettelyt – Vanhentumisaika – Väärinkäytökset, joihin on syyllistytty voialalla järjestettyjen tarjouskilpailumenettelyjen yhteydessä

(Neuvoston asetuksen N:o 2988/95 1 artikla ja 3 artiklan 3 kohta; komission asetus N:o 2571/97)

Tiivistelmä

1. Koska voin myynnistä alennettuun hintaan sekä konditoriatuotteiden, jäätelöiden ja muiden elintarvikkeiden valmistukseen tarkoitetulle kermalle, voille ja voiöljylle myönnettävästä tuesta annetussa asetuksessa N:o 2571/97 ei säädetä minkäänlaisista seuraamusmenettelyjen vanhentumista koskevista säännöistä, joita sovellettaisiin voin, voiöljyn ja kerman alalla järjestettyjen tarjouskilpailumenettelyjen yhteydessä annettujen vakuuksien perimiseen, se ei ole Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta annetun asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa virkkeessä tarkoitettu alakohtainen säännöstö, jossa säädetään ”lyhyemmästä määräajasta”. Näin ollen viimeksi mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyä neljän vuoden vanhentumisaikaa sovelletaan tällaiseen perimiseen, jos jäsenvaltiot eivät käytä niillä kyseisen 3 artiklan 3 kohdan nojalla säilyvää mahdollisuutta säätää pitemmistä vanhentumisajoista.

(ks. 50 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Kun jäsenvaltiot aloittavat Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamisesta annetun asetuksen N:o 2988/95 1 artiklassa tarkoitettua väärinkäytöstä koskevan menettelyn, ne säilyttävät mahdollisuuden soveltaa tämän asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja pitempiä vanhentumisaikoja, ja tämä koskee voin myynnistä alennettuun hintaan sekä konditoriatuotteiden, jäätelöiden ja muiden elintarvikkeiden valmistukseen tarkoitetulle kermalle, voille ja voiöljylle myönnettävästä tuesta annetun asetuksen N:o 2571/97 asiayhteydessä myös tilanteita, joissa väärinkäytöksiin, joista hyväksytyn tarjouksen tekijän on vastattava, ovat syyllistyneet tämän sopimuspuolet.

Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 3 kohdassa säädetyn poikkeuksen yhteydessä jäsenvaltioilla säilyy laaja harkintavalta säätää pitempiä vanhentumisaikoja, joita ne aikovat soveltaa väärinkäytöksiin, joilla vahingoitetaan Euroopan unionin taloudellisia etuja.

(ks. 54 ja 62 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
4

Tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253, s. 1; jäljempänä soveltamisasetus) 341, 346, 348, 350, 356 ja 358 artiklan mukaan kyseiset tavarat on ensiksi esitettävä lähtötullitoimipaikassa ja niihin on liitettävä T1-ilmoitus. Lähtötoimipaikan on asetettava määräaika, jonka kuluessa tavarat on esitettävä määrätullitoimipaikassa, tehtävä vastaavat merkinnät T1-asiakirjaan, säilytettävä sille tarkoitettu kappale ja annettava T1-asiakirjan muut kappaleet passituksesta vastaavalle. Tavarat kuljetetaan T1-asiakirjalla. Kun tavarat on esitetty, määrätoimipaikan on merkittävä suoritetut tarkastukset T1-asiakirjaan ja lähetettävä viipymättä tulotodistus. Soveltamisasetuksen 361 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa, sellaisina kuin ne olivat voimassa tosiseikkojen tapahtumahetkellä, säädetään, että tulotodistus, jonka määrätoimipaikka myöntää passitusilmoituksen kappaleet, joita kutsutaan kappaleiksi 4 ja 5, esittävälle henkilölle tämän pyynnöstä, on lähetettävä keskusviranomaisen välityksellä lähtötoimipaikkaan.
78

Oikeuskäytännössä on katsottu tapauksessa, jossa yhtiön tosiasiallinen johto siirrettiin toiseen jäsenvaltioon, että tämä ei voi merkitä sitä, että lähtöjäsenvaltion olisi luovuttava oikeudestaan kantaa veroa arvonnoususta, joka on syntynyt lähtöjäsenvaltion verotusvallan piirissä ennen kyseistä siirtoa (ks. mm. asia C-374/04, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, tuomio 12.12.2006, Kok., s. I-11673, 59 kohta ja em. asia National Grid Indus, tuomion 46 kohta). Oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltiolla on verotuksen alueperiaatteen mukaisesti, yhdistettynä ajalliseen osatekijään eli verovelvollisen verotukselliseen asuinpaikkaan kotimaassa sen ajanjakson aikana, jona piilevät arvonnousut ovat syntyneet, oikeus verottaa siellä kyseisiä arvonnousuja verovelvollisen maastamuuttohetkellä (ks. em. asia N, tuomion 46 kohta ja em. asia National Grid Indus, tuomion 46 kohta).
Valitukset yhdistetyissä asioissa T-230/01–T-232/01 ja T-267/01–T-269/01, Diputación Foral de Álava ja Gobierno Vasco ym. vastaan komissio 9.9.2009 annetusta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu viides jaosto) tuomiosta, jolla hylättiin asioissa T-230/01 ja T-267/01 esitetty vaatimus tukiohjelmasta, jonka Espanja on toteuttanut uusien yritysten hyväksi Álavassa, 11.7.2001 tehdyn komission päätöksen 2002/892/EY (EYVL 2002, L 314, s. 1) kumoamiseksi, asioissa T-231/01 ja T-268/01 esitetty vaatimus valtiontukiohjelmasta, jonka Espanja on toteuttanut uusien yritysten hyväksi Biskajassa (Espanja), 11.7.2001 tehdyn komission päätöksen 2002/806/EY (EYVL 2002, L 279, s. 35) kumoamiseksi ja asioissa T-232/01 ja T-269/01 esitetty vaatimus valtiontukiohjelmasta, jonka Espanja on toteuttanut uusien yritysten hyväksi Guipúzcoassa (Espanja), 11.7.2001 tehdyn komission päätöksen 2002/540/EY (EYVL 2002, L 174, s. 31) kumoamiseksi
11

Kansainvälisestä lapsikaappauksesta 25.10.1980 tehdyn yksityisoikeuden alaa koskevan Haagin yleissopimuksen (jäljempänä vuoden 1980 Haagin yleissopimus) 12 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Jos lapsi on 3 artiklassa tarkoitetulla tavalla luvattomasti viety pois tai jätetty palauttamatta ja lapsen palauttamista koskeva menettely on pantu vireille sen sopimusvaltion oikeus- tai hallintoviranomaisessa, missä lapsi on, vuoden kuluessa luvattomasta poisviemisestä tai palauttamatta jättämisestä lukien, asianomaisen viranomaisen on määrättävä lapsi välittömästi palautettavaksi. Oikeus- tai hallintoviranomaisen on määrättävä lapsi palautettavaksi, vaikkakin menettely on pantu vireille vasta sen jälkeen, kun ensimmäisessä kappaleessa tarkoitettu vuoden määräaika on kulunut umpeen, jollei näytetä, että lapsi on sopeutunut uuteen ympäristöönsä. Jos pyynnön vastaanottaneen valtion oikeus- tai hallintoviranomaisella on aihetta olettaa, että lapsi on viety toiseen valtioon, se voi lykätä asian käsittelyn toistaiseksi tai jättää hakemuksen tutkimatta.”
Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja direktiivin 96/61 muuttamisesta annetun direktiivin 2003/87 11 artiklan 2 kohdasta ilmenee selvästi, että jäsenvaltiolla on yksinomainen toimivalta sekä laatia kansallinen jakosuunnitelma, jolla se aikoo saavuttaa tässä direktiivissä määritellyt kasvihuonekaasujen päästöjä koskevat tavoitteet ja josta se ilmoittaa komissiolle, että tehdä lopulliset päätökset, joissa vahvistetaan sen jakamien päästöoikeuksien kokonaismäärä kutakin viisivuotiskautta varten ja tämän määrän jako talouden toimijoiden kesken. Tämän direktiivin 9 artiklan 3 kohdasta ilmenee sen sijaan yksiselitteisesti, että komission tehtävä rajoittuu sen valvomiseen, onko jäsenvaltion kansallinen jakosuunnitelma kyseisen direktiivin liitteessä III mainittujen perusteiden ja direktiivin 10 artiklan säännösten mukainen. Komissiolla on valta tutkia tämä kysymys ja valta hylätä perustellulla päätöksellä kansallinen jakosuunnitelma siksi, ettei se ole kyseisten perusteiden tai säännösten mukainen. Jos komissio hylkää jäsenvaltion suunnitelman, jäsenvaltio voi tehdä direktiivin 11 artiklan 2 kohdan mukaisen päätöksen vain, jos komissio on hyväksynyt muutokset, jotka jäsenvaltio on ehdottanut suunnitelmaan.

Direktiiveissä jäsenvaltioille asetetut velvoitetyypit ja näin ollen tulokset, jotka jäsenvaltioiden on saavutettava, voivat tosin olla hyvin erilaisia, ja on myös kiistatonta, että direktiivien säännökset, jotka koskevat yksinomaan jäsenvaltioiden ja komission välisiä suhteita, eivät kaikissa tapauksissa edellytä täytäntöönpanotoimia; on myös kiistämätöntä, että direktiivin 2003/87 9 ja 11 artiklassa säännellään komission ja jäsenvaltioiden tehtävät kansallisten jakosuunnitelmien hyväksymismenettelyssä eli kysymys niiden välisestä toimivallan jaosta. Näiden säännösten avulla voidaan määrittää, onko jäsenvaltioilla harkintavaltaa suunnitelmiensa laatimisessa, ja jos on, kuinka laajaa se on.

On myös kiistämätöntä, ettei direktiivissä 2003/87 edellytetä mitään tiettyä menetelmää kansallisen jakosuunnitelman laatimisessa ja kasvihuonekaasujen jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän vahvistamisessa. Kyseisen direktiivin liitteessä III olevassa 1 kohdassa päinvastoin säädetään nimenomaisesti, että jäsenvaltioiden on otettava jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän vahvistamisessa huomioon muun muassa kansallinen energiapolitiikkansa ja kansallinen ilmastonmuutosohjelmansa.

Jäsenvaltiolla on tätä toimivaltaa käyttäessään siten tietty liikkumavara valitessaan parhaiten soveltuviksi katsomansa toimenpiteet kyseisessä direktiivissä säädetyn tuloksen saavuttamiseksi, kun on kyse erityisestä asiayhteydestä – kansallisista energiamarkkinoista.

Siitä seikasta, että tämän direktiivin 9 artiklan mukaan komissio arvioi kansallisia jakosuunnitelmia ennakkovalvonnassa, on puolestaan todettava, että sinänsä tällainen valvontavalta eroaa monin tavoin EY 226 artiklan mukaisesta jälkikäteisvalvonnasta. Tästä seikasta ei kuitenkaan voi seurata, että ennakkovalvonnan olisi mentävä pitemmälle kuin laillisuusvalvonta.

(ks. 49 ja 51–54 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Unionin säännöstö – Asiallinen soveltamisala – Nuoruuden lyhytaikainen työkyvyttömyysetuus – Kuuluminen soveltamisalaan työkyvyttömyysetuutena eikä sairausetuutena

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan b alakohta)

2. Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Etuudet – Asumista koskevat edellytykset – Luopuminen – Asumista koskeva edellytys nuoruuden lyhytaikaisen työkyvyttömyysetuuden myöntämiselle

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 10 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta)

3. Euroopan unionin kansalaisuus – Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus – Sosiaaliset edut – Nuoruuden lyhytaikainen työkyvyttömyysetuus

(SEUT 21 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Nuoruuden lyhytaikainen työkyvyttömyysetuus on asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 647/2005, 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu työkyvyttömyysetuus, jos on selvää, että hakijalla on hakemuksen jättämishetkellä pysyvä tai pitkäaikainen vamma. Tällaisessa tilanteessa kyseinen etuus liittyy suoraan kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun työkyvyttömyyteen perustuvaan vakuutustapahtumaan.

(ks. 53 ja 54 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 647/2005, 10 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta on esteenä sille, että jäsenvaltio asettaa nuoruuden lyhytaikaisen työkyvyttömyysetuuden, jota pidetään työkyvyttömyysetuutena, saamisen edellytykseksi sen, että hakijalla on vakituinen asuinpaikka kyseisen jäsenvaltion alueella.

(ks. 70 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3. SEUT 21 artiklan 1 kohta on esteenä sille, että jäsenvaltio asettaa nuoruuden lyhytaikaisen työkyvyttömyysetuuden saamisen edellytykseksi

– sen, että hakija on aiemmin oleskellut kyseisen jäsenvaltion alueella, ja sulkee pois kaikki muut osatekijät, joiden perusteella voidaan varmistaa, että hakijan ja kyseisen jäsenvaltion välillä on tosiasiallinen yhteys, ja

– sen, että hakija oleskelee kyseisen jäsenvaltion alueella hakemuksen jättämishetkellä.

(ks. 104, 109 ja 110 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Tutkittavaksi ottaminen – Velvollisuus esittää unionin tuomioistuimelle riittävästi tietoja asiaan liittyvistä tosiseikoista ja lainsäädännöstä – Ulottuvuus ja rajat

(SEUT 267 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artikla)

2. Pääomien vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Tulovero – Vuokratulot

(SEUT 63 artikla)

Tiivistelmä

1. Kun otetaan huomioon kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtävien jako, johon SEUT 267 artiklassa tarkoitettu menettely perustuu, ei voida edellyttää, että ennen kuin kansallinen tuomioistuin esittää ennakkoratkaisupyynnön unionin tuomioistuimelle, se tekee kaikki sille sen tuomioistuintehtävän perusteella kuuluvat tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat arvioinnit. On nimittäin riittävää, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee pääasian kohde ja unionin oikeusjärjestyksen kannalta merkityksellisimmät seikat, jotta jäsenvaltiot voivat esittää huomautuksensa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti ja osallistua tehokkaasti menettelyyn unionin tuomioistuimessa.

(ks. 19 kohta)

2. SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan jäsenvaltiossa asuva verovelvollinen saa vähentää sellaiselle vanhemmalleen, joka on siirtänyt hänelle kyseisen valtion alueella sijaitsevia kiinteistöjä, maksamansa eläkkeet näiden kiinteistöjen tuottamista vuokratuloista mutta jossa ei myönnetä tällaista vähennysoikeutta ulkomailla asuvalle verovelvolliselle, jos näiden eläkkeiden maksamisesta annettu sitoumus johtuu edellä mainittujen kiinteistöjen siirrosta.

Jos ulkomailla asuvan verovelvollisen antama sitoumus eläkkeen maksamisesta vanhemmalleen seuraa siitä, että hänelle on siirretty kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevia kiinteistöjä, minkä tarkistaminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, tämä eläke on näiden kiinteistöjen hyödyntämiseen suoraan liittyvä meno siten, että kyseinen verovelvollinen on sen suhteen jäsenvaltiossa asuvan verovelvollisen tilanteeseen rinnastettavassa tilanteessa.

Tällaisessa tilanteessa kansallinen lainsäädäntö, jossa ulkomailla asuvilta evätään oikeus vähentää tuloverotuksessa kyseinen meno mutta jossa sitä vastoin tämä oikeus annetaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuville, on SEUT 63 artiklan vastainen, jos sille ei ole pätevää oikeuttamisperustetta.

(ks. 46, 47 ja 49 kohta sekä tuomiolauselma)
EY 225 artiklasta ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta seuraa, ettei unionin tuomioistuimella ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä lähtökohtaisesti myöskään arvioida sitä selvitystä, johon unionin yleinen tuomioistuin on asian tosiseikastoa määrittäessään tukeutunut. Silloin, kun tämä selvitys on saatu asianmukaisesti ja todistustaakkaa sekä asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita on noudatettu, ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida sille esitetyn selvityksen näyttöarvoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin. Toisaalta vääristyneesti huomioon ottamisen on ilmettävä toimitetusta aineistosta selvästi ilman, että on tarpeen ryhtyä uudelleen arvioimaan tosiseikastoa ja selvitystä.

(ks. 51 ja 53 kohta)
Asia C-392/09

Uszodaépítő kft

vastaan

APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály

(Baranya Megyei Bíróságin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kuudes arvonlisäverodirektiivi — Direktiivi 2006/112/EY — Oikeus vähentää ostoihin sisältyvä vero — Uusi kansallinen lainsäädäntö — Laskun sisällölle asetetut vaatimukset — Soveltaminen taannehtivin vaikutuksin — Vähennysoikeuden menettäminen”

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 30.9.2010 I - 8793

Tuomion tiivistelmä

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Käännetty verovelvollisuus – Verovelvollisen velvollisuus tavaroiden tai palvelujen vastaanottajana maksaa arvonlisäveroa – Vähennysoikeus

(Neuvoston direktiivin 2006/112 167, 168 ja 178 artikla)

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112 167, 168 ja 178 artiklaa on tulkittava siten, että niiden vastaista on soveltaa taannehtivasti sellaista kansallista lainsäädäntöä, jolla käännettyä verovelvollisuutta koskevaa järjestelmää sovellettaessa asetetaan rakennustöihin liittyvän arvonlisäveron vähentämisen edellytykseksi näitä liiketoimia koskevien laskujen oikaiseminen sekä oikaisevan ja täydentävän ilmoituksen antaminen, vaikka kaikki ne tiedot, jotka tarvitaan sen toteamiseksi, että verovelvollinen on kyseisten liiketoimien vastaanottajana velvollinen maksamaan arvonlisäveroa, sekä vähennettävissä olevan veron määrän tarkistamiseksi, ovat kyseisten veroviranomaisten käytettävissä.

Se, että verovelvollinen on valinnut sovellettavaksi uuden kansallisen arvonlisäverolain vanhan lain sijasta, ei sellaisenaan voi vaikuttaa sen suoraan direktiivin 2006/112 167 ja 168 artiklaan perustuvaan oikeuteen vähentää aikaisemmissa vaihdannan vaiheissa maksettavaksi tullut arvonlisävero. Verotuksen neutraalisuuden periaate edellyttää lisäksi, että ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeus myönnetään, jos aineelliset edellytykset täyttyvät, vaikka verovelvolliset olisivat laiminlyöneet tietyt muotovaatimukset. Koska veroviranomaisilla näin ollen on tarvittavat tiedot sen todentamiseksi, että verovelvollinen on kyseisten liiketoimien vastaanottajana velvollinen maksamaan arvonlisäveroa, sellainen lainsäädäntö, jolla verovelvollisen vähennysoikeudelle asetetaan lisäedellytyksiä, joiden seurauksena oikeutta ei voida käyttää, on direktiivin 2006/112 167 ja 168 artiklan sekä 178 artiklan f alakohdan vastainen. Näin voisi olla silloin, kun direktiivin 2006/112 168 artiklan a alakohdassa arvonlisäveron vähennysoikeuden saamiselle asetetut aineelliset edellytykset täyttyvät ja kun kaikki ne tiedot, jotka tarvitaan sen toteamiseksi, että verovelvollinen on kyseisten liiketoimien vastaanottajana velvollinen maksamaan arvonlisäveroa, ovat kyseisten veroviranomaisten käytettävissä ajankohtana, jona se epää verovelvolliselta arvonlisäveron vähennysoikeuden.

(ks. 36, 39, 40, 42, 43 ja 46 kohta sekä tuomiolauselma)