YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

16 päivänä heinäkuuta 1998

Asia T-93/96

Catherine Prėsle

vastaan

Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskus

”Henkilöstö — Asemapaikan muuttaminen — Perusteluvelvollisuus — Luottamuksensuojan periaate — Huolenpitovelvollisuus”

Täydellinen teksti saksan kielellä II-1111

Aihe:

Kanne, jossa kantaja vaatii Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskuksen 22.5.1996 tekemän sellaisen päätöksen kumoamista, jolla kantajan asemapaikka siirrettiin Thessalonikiin (Kreikka) 1.7.1996 alkaen.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja otettiin joulukuussa 1985 palvelukseen Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskukseen (Cedefop) toistaiseksi tehdyllä sopimuksella, ja hänen asemapaikakseen määrättiin Berliini, jossa vastaajalla oli kotipaikka kyseisenä ajankohtana.

Neuvosto päätti 16.5.1994, että Cedefopin kotipaikka on Thessaloniki.

Cedefopin johtaja päätti 23.1.1995 henkilöstön edustajien kanssa puitesopimuksesta, joka koski Cedefopin Thessalonikiin muuttoon liittyviä sosiaalisia jatkotoimenpiteitä.

Puitesopimuksen 4 kohdassa määrätään sellaisten toimenpiteiden täytäntöönpanosta, joiden tarkoituksena on, että Cedefopin työntekijöistä tulee yhteisöjen virkamiehiä ennen siirtoa Thessalonikiin (4.1), ja siinä määrätään sellaisesta mahdollisuudesta, että kyseessä oleva henkilö ei voi muuttaa Berliinistä (4.3). Tällaisessa tilanteessa ehdotetaan tilapäistä siirtoa muihin tehtäviin, siirtoa jota voidaan tarpeen vaatiessa pidentää.Puitesopimuksen määräyksistä ilmoitettiin kantajalle ensinnäkin Cedefopin johtajan 7.2.1995 päivätyllä, koko henkilökunnalle osoitetulla kirjeellä, toiseksi tähän kirjeeseen liitetyllä, puitesopimuksen soveltamiseksi tehdyllä suunnitelmalla, kolmanneksi edellä mainitun 4.1 kohdan mukaisesti kantajalle osoitetulla, 27.2.1995 päivätyllä takuukirjeellä ja neljänneksi johtajan ja henkilöstökomitean välisessä yhteistoimintakokouksessa tehdyillä päätöksillä.

Cedefopin henkilökuntaan sovellettiin 1.3.1995 lähtien Euroopan yhteisöjen virkamiehiin ja muuhun henkilöstöön sovellettavia palvelussuhteen ehtoja (RAA).

Kantaja ilmoitti 20.2.1995 päivätyllä, Cedefopin johtajalle osoittamallaan kirjeellä, että hän ei aio muuttaa Thessalonikiin.

Cedefopin johtaja ehdotti kantajalle 27.2.1995 päivätyllä kirjeellään (takuukirje) RAA:n 2 artiklan b kohdan mukaisesti määräaikaista sopimusta.

Cedefopin johtaja myönsi 25.4.1995 päivätyssä kirjeessään, että kantajan esittämät henkilökohtaiset ja/tai sosiaaliset syyt sen tueksi, että hän ei halua lähteä Berliinistä, olivat perusteltuja. Hän määräsi 31.7.1995 kantajan asemapaikaksi 1.9.1995-30.6.1996 Euroopan parlamentin Saksan tiedotustoimiston Berliinin yksikön.

Kantaja nimitettiin virkamieheksi 1.1.1996.

Kantaja pyysi 8.5.1996, että hänen asemapaikkansa säilyisi yhä Berliinissä. Hän ilmoitti, että samat henkilökohtaiset syyt estivät yhä hänen muuttonsa Thessalonikiin. Hän lisäsi, että useista hakemuksista huolimatta hän ei vielä ollut voinut ”siirtyä mihinkään toiseen yhteisön toimielimeen”.

Cedefopin johtaja hylkäsi tämän hakemuksen 22.5.1996 tekemällään ja kantajalle 29.5.1996 saapuneella kirjeellään (riidanalainen päätös) todeten, että hän ei voi muuttaa 31.7.1995 tehtyä päätöstä. Johtajan mukaan perhesyillä voidaan perustella siirtymäaikaa koskevia sosiaalisia toimenpiteitä mutta ei näiden toimenpiteiden soveltamisajan pidennystä.

Kantaja valitti 11.6.1996 tästä päätöksestä Cedefopin johtajalle. Koska tähän ei vastattu, valituksen on katsottava tulleen implisiittisesti hylätyksi.

Kantaja nosti Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) 91 artiklan 4 kohdan mukaisesti 14.6.1996 jättämällään kannekirjelmällä tämän kanteen ja samanaikaisesti välitoimihakemuksen, jotta riidanalaista päätöstä ei pantaisi täytäntöön; tämä hakemus hylättiin asiassa T-93/96 R, Prėsle vastaan Cedefop, 12.7.1996 annetulla määräyksellä (Kok. H. 1996, s. II-1093).

Pääasia

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyömistä

Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisessa kohdassa säädetyn perusteluvelvollisuuden tarkoituksena on yhtäältä antaa kyseessä olevalle henkilölle riittäviä tietoja sen arvioimiseksi, onko hänelle vastainen toimi perusteltu ja onko siitä tarkoituksenmukaista nostaa kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, ja toisaalta mahdollistaa se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi harjoittaa laillisuusvalvontaansa (38 kohta).

Viittaukset: asia T-237/95, Carbajo Ferrerò v. parlamentti, 12.6.1997 (Kok. H. 1997, s. II-429, 82 kohta); asia T-20/96, Pascali v. komissio, 27.11.1997 (Kok. H. 1997, s. II-977, 44 kohta) jaasia T-142/95, Delvauxv. komissio, 18.12.1997 (Kok. H. 1997, s. II-1247,84 kohta).

Toimen perustelujen riittävyyttä arvioidessa perustelut on sijoitettava siihen asiayhteyteen, jossa toimi on tehty.

Viittaukset: asia C-350/88, Delacreym. v. komissio, 14.2.1990(Kok. 1990, s. I-395,16 kohta) ja asia T-13/95, Kyrpitsis v. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea, 18.4.1996 (Kok. H. 1996, s. II-503, 71 kohta).

Mitä tulee asiayhteyteen, jossa riidanalainen päätös on tehty, on huomattava, että kantajalle ilmoitettiin puitesopimuksen sisällöstä ja henkilöstösääntöjen säännöksistä, kun hänet nimitettiin Cedefopin virkamieheksi (40 kohta).

Riidanalaisen päätöksen perusteluista on todettava, että nimittävä viranomainen tutki kysymystä siitä, miten kauan kantajan asemapaikkana voi olla Berliini. Se arvioi sitä, mikä vaikutus on niillä perhesyillä, jotka yhä ovat olemassa ja joiden perusteella kantajan asemapaikaksi määrättiin Berliini. Lopuksi nimittävä viranomainen esitti käsityksensä virkamiesten siirtymisestä toimielimestä toiseen (45-47 kohta).

Kun otetaan huomion asiayhteys ja kantajalla siitä olleet tiedot, nämä syyt olivat kyllin täsmällisiä, jotta kantaja voi arvioida sitä, onko päätös perusteltu, ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi arvioida päätöksen laillisuutta (48 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee sopimukseen perustuvien subjektiivisten oikeuksien loukkaamista

Ottaen huomioon se laaja harkintavalta, joka toimielimillä on niiden jäljestäessä toimintaansa ja vastaavasti niiden määrätessä henkilöstöään asemapaikkoihinsa, asemapaikan uudelleen määräämistä koskeva päätös, vaikka se aiheuttaisi hankaluuksia asianomaisille virkamiehille, ei ole epätavallinen ja ennalta arvaamaton tapahtuma virkauralla (60 kohta).

Viittaukset: asia T-102/95R, Aubineau v. komissio, 17.5.1995 (Kok. H. 1995, s. II-365, 23 kohta); asia T-24/96 R, U v. komissio, 29.3.1996 (Kok. H. 1996, s. II-479,61 ja 62 kohta); asia T-85/96 R, Clarke v. Cedefop, 5.7.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1003, 67 kohta) ja em. asia Prėsle v. Cedefop.

Vastaaja käytti harkintavaltaansa kieltäytyessään säilyttämästä Berliiniä kantajan asemapaikkana muun muassa siksi, että yhä olemassa olevat henkilökohtaiset syyt, joiden takia kantaja oli siirretty parlamentin palvelukseen Berliiniin, eivät voineet olla perusteena sille, että kantajan siirtoa muihin tehtäviin pidennettäisiin (62 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista

Oikeus vaatia luottamuksensuojaa kuuluu jokaiselle yksityiselle, joka on sellaisessa tilanteessa, että yhteisön hallinto on antanut hänelle täsmällisiä lupauksia, joiden takia hänelle on syntynyt perusteltuja odotuksia. Sitä vastoin virkamies ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen, jos hallinto ei ole hänelle antanut selviä lupauksia (70 kohta).

Viittaukset: asia T-3/92, Latham v. komissio, 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-83, 58 kohta); asia T-534/93, Grynberg ja Hall v. komissio, 14.7.1994 (Kok. H. 1994, s. II-595, 51 kohta); asia T-211/95, Petit-Laurent v. komissio, 5.2.1997 (Kok. H. 1997, s. II-57, 72 kohta) ja asia T-123/89, Chomel v. komissio, 27.3.1990 (Kok. 1990, s. II-131, 26 kohta).

Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa puitesopimus, takuukirje ja 17.5.1995 tehty sopimus eivät amia kantajalle subjektiivista oikeutta eivätkä täsmällisiä lupauksia siitä, että hänen tilapäistä asemapaikan määräämistään Berliiniin pidennettäisiin (71 ja 72 kohta).

Sitä paitsi 7.7. ja 31.7.1995 tehdyissä päätöksissä ei ole mitään tällaista pidentämistä koskevaa toteamusta, joten ne eivät voi olla täsmällisiä lupauksia (74 kohta).

Se, että kantajalla on henkilöstösääntöjen 29 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan mahdollisuus siirtoon, ei anna hänelle subjektiivista oikeutta tällaiseen siirtoon (75 kohta).

Lopuksi on vielä muistutettava, että määräyksistä, jotka annettiin edellä mainituissa asioissa U vastaan Cedefop ja Clarke vastaan Cedefop, ilmenee, ettei ole olemassa hallintokäytäntöä, jonka mukaan virkamiehiä koskevien siirtymätoimenpiteiden voimassaoloa jatkettaisiin siihen asti, kunnes he löytävät uuden toimen (77 kohta).

Neljäs kanneperuste, joka koskee huolenpitovelvollisuuden rikkomista

Toimielimen huolenpitovelvollisuus toimenhaltijoitaan kohtaan heijastaa sitä vastavuoroisten oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainoa, joka henkilöstösäännöissä on luotu toimielimen ja sen palveluksessa toimivien henkilöiden välille. Tämä velvollisuus edellyttää muun muassa, että toimielin ottaa virkamiehen asemaa koskevaa päätöstä tehdessään huomioon kaikki päätökseensä mahdollisesti vaikuttavat seikat ja että se ottaa tässä yhteydessä huomioon paitsi yksikön myös kyseisen virkamiehen edun (83 kohta).

Viittaukset: asia 321/85, Schwiering v. tilintarkastustuomioistuin, 23.10.1986 (Kok. 1986, s. 3199, 18 kohta); yhdistetyt asiat T-33/89 ja T-74/89, Blackmann v. parlamentti, 16.3.1993 (Kok. 1993, s. II-249, 96 kohta); em. asia Kyrpitsis v. Euroopan talous-ja sosiaalikomitea, 52 kohtaja em. asia Petit-Laurent v. komissio, 75 kohta.

Vastaajan huolenpitovelvollisuus ei tarkoita sitä, että sen tarvitsisi antaa kantajan etsiä pitkän aikaa muuta tointa yhteisöjen toimielimistä, kun tänä aikana kantajan toimi rasittaa vastaajan budjettia, vaikka sille ei ole tästä toimesta asianmukaista hyötyä (84 kohta).

Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa vastaaja on ottanut kyllin hyvin huomioon kantajan perhetilanteesta aiheutuvat vaikeudet (85 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.