JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

EVGENI TANCHEV

3 päivänä huhtikuuta 2019 ( 1 )

Asia C‑654/17 P

Bayerische Motoren Werke AG ja Freistaat Sachsen

vastaan

Euroopan komissio

Muutoksenhaku – Alueelliset tuet suuriin investointihankkeisiin – Saksan myöntämä tuki BMW:n hankkeeseen sähköautojen valmistamiseksi Leipzigissa – Päätös, jossa tuki todetaan osittain sisämarkkinoille soveltumattomaksi – Tuen oikeasuhteisuus – Asetus (EY) N:o 800/2008 – Väliintulijana toimiminen unionin yleisessä tuomioistuimessa

Sisällys

I Asiaa koskevat oikeussäännöt II Asian tausta III Oikeudenkäyntimenettely unionin yleisessä tuomioistuimessa, 11.5.2015 annettu määräys ja valituksenalainen tuomio IV Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset V Päävalitus A Ensimmäinen valitusperuste, jossa SEUT 107 artiklan 3 kohtaa väitetään rikotun 1. Asianosaisten lausumat 2. Arviointi a) Tutkittavaksi ottaminen b) Asiakysymys 1) Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa 2) Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa 3) Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa 4) Ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa B Toinen valitusperuste, jossa SEUT 288 artiklaa ja asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaa ja 13 artiklan 1 kohtaa väitetyn rikotun sekä syrjintäkiellon periaatetta loukatun 1. Asianosaisten lausumat 2. Arviointi a) Tutkittavaksi ottaminen b) Asiakysymys 1) Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa i) Johdanto ii) Komissiolla on yksinomainen toimivalta arvioida tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille sen määrästä riippumatta iii) Asetuksen N:o 800/2008 edellytykset täyttävä tuki ei ole voimassa olevaa tukea iv) Soveltuvuutta voidaan arvioida vuoden 2009 tiedonannossa oikeasuhteisuudelle asetettujen perusteiden valossa v) Päätelmä 2) Toisen valitusperusteen toinen osa VI Liitännäisvalitus A Asianosaisten lausumat B Arviointi 1. Liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen a) 11.5.2015 annetusta määräyksestä tehdyn liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen b) Valituksenalaisesta tuomiosta siltä osin kuin siihen sisältyy päätös, jolla väliintulohakemus hyväksytään, tehdyn liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen c) Valituksenalaisesta tuomiosta siltä osin kuin siinä otetaan huomioon yksinomaan Freistaat Sachsenin esittämät väitteet tehdyn liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen d) Unionin tuomioistuimella ei ole velvollisuutta lausua omasta aloitteestaan väliintulon hyväksymisestä ensimmäisessä oikeusasteessa 2. Asiakysymys a) Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisen kohdan rikkomista b) Toinen valitusperuste, joka koskee virhettä tosiseikkojen luonnehdinnassa c) Kolmas valitusperuste, joka koskee todistustaakkaa koskevien sääntöjen rikkomista VII Oikeudenkäyntikulut VIII Ratkaisuehdotus

1. Tässä valituksessaan Bayerische Motoren Werke AG (jäljempänä BMW) vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomion, ( 2 ) jolla se hylkäsi kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan osittain valtiontuesta, jota Saksa aikoi myöntää BMW:lle uuden tuotantolaitoksen perustamiseksi Leipzigiin (Saksa) kahden uuden automallin, sähköauton i3 ja ladattavan hybridisähköauton i8, valmistamista varten, annettu komission päätös C(2014) 4531 final (jäljempänä riidanalainen päätös). ( 3 )

2. Riidanalaisessa päätöksessä komissio katsoi, että mahdollisuus saada valtiontukea sai aikaan BMW:n päätöksen tehdä investointi Leipzigiin eikä toiseen sijaintipaikkaan, jota oli harkittu, nimittäin Müncheniin (Saksa), jossa yrityksen sisäisten asiakirjojen mukaan hanke olisi tullut 17 miljoonaa euroa edullisemmaksi kuin Leipzigissa. Komissio totesi, että noin 45 miljoonan euron suuruinen ilmoitettu tuki soveltui sisämarkkinoille vain Leipzigiin tehtävästä investoinnista ja Müncheniin tehtävästä investoinnista BMW:lle aiheutuvien kustannusten välisen eron osalta, toisin sanoen vain 17 miljoonaan euroon saakka. Tämän 17 miljoonan euron määrän ylittävältä osalta tuki todettiin sisämarkkinoille soveltumattomaksi.

3. Valituksenalaisella tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi BMW:n nostaman kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan riidanalainen päätös siltä osin kuin siinä todettiin sisämarkkinoille soveltumattomaksi 17 miljoonaa euroa ylittävä ilmoitettu tuki.

4. Unionin tuomioistuimeen tehdyn valituksen yhteydessä nousee erityisesti esille kysymys tuen oikeasuhteisuudesta. Käsiteltävässä asiassa esille tulee myös kysymys väliintulon hyväksymisestä unionin yleisessä tuomioistuimessa. Komissio on nimittäin tehnyt liitännäisvalituksen, jossa se vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan ensinnäkin unionin yleisen tuomioistuimen määräyksen, ( 4 ) jolla se hyväksyi Freistaat Sachsenin (Saksin vapaavaltio, Saksa), jossa Leipzig sijaitsee, väliintulijaksi, ja toiseksi valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä otetaan huomioon yksinomaan väliintulijan esittämät väitteet ja siihen sisältyy näin ollen päätös väliintulon hyväksymisestä.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

5. Tiettyjen tukimuotojen toteamisesta yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti 6.8.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 800/2008 (yleinen ryhmäpoikkeusasetus) (jäljempänä asetus N:o 800/2008) ( 5 ) 6 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Suuriin investointihankkeisiin myönnettävä alueellinen investointituki on ilmoitettava komissiolle, jos kaikista lähteistä myönnettävän tuen kokonaismäärä ylittää 75 prosenttia enimmäismäärästä, joka voitaisiin myöntää investointiin, jonka tukikelpoiset kustannukset ovat 100 miljoonaa euroa, kun sovelletaan hyväksytyn aluetukikartan mukaisesti suuriin yrityksiin tuen myöntämispäivänä sovellettavaa kiinteää tuen kynnysarvoa.”

6. Asetuksen N:o 800/2008 13 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Alueelliset investointi- ja työllisyystukiohjelmat ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla yhteismarkkinoille soveltuvia, ja ne vapautetaan perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvaatimuksesta edellyttäen, että ne täyttävät tässä artiklassa säädetyt edellytykset. – –”

II Asian tausta

7. Saksa ilmoitti 30.11.2010 komissiolle aikeestaan myöntää 7.12.2008 annetun vuoden 2010 investointitukilain (Investitionszulagengesetz 2010), sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä IZG), ( 6 ) nojalla BMW:lle investointia koskevan verotuen muodossa tukea, jonka määrä oli yhteensä 45257273 euroa, ( 7 )tarkoituksena perustaa Leipzigiin tuotantolaitos BMW:n sähköauton i3 ja ladattavan hybridisähköauton i8 valmistamista varten.

8. Komissio päätti 13.7.2011 aloittaa SEUT 108 artiklan 2 kohdan nojalla muodollisen tutkintamenettelyn.

9. Komissio antoi 9.7.2014 riidanalaisen päätöksen, jossa, kuten edellä 2 kohdassa mainittiin, se totesi, että ilmoitettu tuki soveltui sisämarkkinoille vain 17 miljoonaan euroon saakka; tämä määrä vastasi Leipzigiin investoimisen ja Müncheniin investoimisen välistä kustannuseroa. Ilmoitetun tuen 17 miljoonaa euroa ylittävä osa, toisin sanoen 28257273 euroa, ei soveltunut sisämarkkinoille.

III Oikeudenkäyntimenettely unionin yleisessä tuomioistuimessa, 11.5.2015 annettu määräys ja valituksenalainen tuomio

10. BMW nosti 19.9.2014 kanteen riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi siltä osin kuin siinä katsottiin, että tuen 17 miljoonaa euroa ylittävä osa ei sovellu sisämarkkinoille. Toissijaisesti BMW vaati kumoamaan riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin siinä katsottiin, että se tuen osa, joka ylitti 17 miljoonaa euroa mutta joka oli ilmoitusvelvollisuudesta asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdan nojalla vapautettua määrää (käsiteltävässä asiassa 22,5:ä miljoonaa euroa) pienempi, ei sovellu sisämarkkinoille.

11. Freistaat Sachsen jätti 16.1.2015 väliintulohakemuksen tukeakseen BMW:n vaatimuksia. Unionin yleisen tuomioistuimen viidennen jaoston puheenjohtaja hyväksyi sen väliintulohakemuksen 11.5.2015 antamallaan määräyksellä. Unionin yleisen tuomioistuimen viidennen jaoston puheenjohtaja katsoi, että unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu koski Freistaat Sachsenin etua Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska katsoessaan, että tuki soveltuu sisämarkkinoille vain 17 miljoonaan euroon asti, komissio oli evännyt Freistaat Sachsenilta mahdollisuuden hyötyä tuen myöntämisestä ilmoitetussa määrässä aiheutuvista taloudellisista seurauksista, joten kyseessä olevalla päätöksellä oli todellinen vaikutus kyseisen alueen talouteen.

12. Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista.

13. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi ensimmäisen kanneperusteen, jossa SEUT 108 artiklan 3 kohtaa väitettiin rikotun. Unionin yleinen tuomioistuin totesi ensinnäkin, että komissio ei ollut laiminlyönyt huolellisen ja puolueettoman tutkimisen velvoitetta alustavassa tutkintamenettelyssä ja että se saattoi aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn sillä perusteella, ettei voitu sulkea pois sitä mahdollisuutta, että alueellisia valtiontukia vuosille 2007–2013 koskevien suuntaviivojen (jäljempänä suuntaviivat) ( 8 ) 68 kohdassa tarkoitetut kynnysarvot ylittyivät. Unionin yleinen tuomioistuin totesi toiseksi, että komissio noudatti huolellisen ja puolueettoman tutkimisen velvoitetta myös muodollisessa tutkintamenettelyssä ja että se saattoi tutkia, täyttyivätkö perusteista alueellisen tuen suurien investointihankkeiden perusteelliseksi arvioimiseksi annetussa tiedonannossa (jäljempänä vuoden 2009 tiedonanto) ( 9 ) vahvistetut perusteet, riippumatta siitä, ylittyivätkö mainitut kynnysarvot. Kolmanneksi komissio ei ollut tehnyt ilmeistä virhettä soveltaessaan vuoden 2009 tiedonantoa.

14. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi toisen kanneperusteen, jossa SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohtaa väitettiin rikotun. Se ensinnäkin katsoi komission todenneen perustellusti, että vuoden 2009 tiedonannon 22 kohdan 2 alakohdan mukaisesti tuella oli kannustava vaikutus, koska se kannusti BMW:tä sijoittamaan investoinnin Münchenin sijasta Leipzigiin. Toiseksi komissio ei ollut tehnyt virhettä todetessaan, että Leipzigiin investoimisesta aiheutuvien kustannusten ja Müncheniin investoimisesta aiheutuvien kustannusten välinen ero oli 17 miljoonaa euroa ja että tuki oli oikeasuhteinen vain tähän määrään saakka. Kolmanneksi voidakseen todeta, että 17 miljoonan euron määrän ylittävä osa tuesta ei soveltunut sisämarkkinoille, komission ei tarvinnut tehdä taloudellista analyysia eikä osoittaa, että kyseisellä osalla tuesta olisi kielteisiä vaikutuksia kilpailuun. Neljänneksi komissio totesi perustellusti, että tosiasiallisista kustannuksista tehtyä arviota, jonka Saksa esitti tuen ilmoittamisen jälkeen, ei voitu ottaa huomioon.

15. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi myös kolmannen kanneperusteen, johon vedottiin toissijaisesti ja jossa väitettiin, että komissio oli rikkonut SEUT 108 artiklan 3 kohtaa ja asetusta N:o 800/2008 todetessaan, että tuki soveltui sisämarkkinoille 17 miljoonaan euroon saakka, toisin sanoen määrään, joka oli pienempi kuin asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdan nojalla ilmoitusvelvollisuudesta vapautettu määrä (käsiteltävässä asiassa 22,5 miljoonaa euroa). Aluetukea, joka, kuten käsiteltävässä asiassa, ylitti asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetetun erillisen kynnysarvon, oli arvioitava asetuksen N:o 800/2008 sijasta vuoden 2009 tiedonannossa määritettyjen perusteiden valossa. Komissio ei ollut ylittänyt toimivaltaansa rajoittaessaan tuen määrän ilmoitusvelvollisuudesta vapautettua määrää pienemmäksi, koska ilmoitusvelvollisuudesta vapautetun tuen ainoastaan oletetaan soveltuvan sisämarkkinoille.

IV Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset

16. Valituksessaan BMW, jota Freistaat Sachsen tukee, vaatii, että unionin tuomioistuin – kumoaa valituksenalaisen tuomion – kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin siinä katsotaan, että haetun tuen 17 miljoonaa euroa ylittävä osa eli 28257273 euroa ei sovellu sisämarkkinoille – vaihtoehtoisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin siinä kielletään ja todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi se osa tuesta, joka ei ylitä asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoitusvelvollisuudesta vapautetun tuen määrää, sikäli kuin tämä määrä ylittää 17 miljoonaa euroa – velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

17. Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin – jättää valituksen tutkimatta ja hylkää sen joka tapauksessa perusteettomana – velvoittaa BMW:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

18. Komissio vaatii liitännäisvalituksessaan, että unionin tuomioistuin – kumoaa 11.5.2015 annetun määräyksen – kumoaa valituksenalaiseen tuomioon sisältyvän päätöksen, joka koskee väliintulon hyväksymistä ja Freistaat Sachsenin BMW:n lisäksi esittämien väitteiden huomioon ottamista – käsittelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimena väliintulohakemuksen ja hylkää kyseisen hakemuksen perusteettomana – velvoittaa BMW:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

19. Freistaat Sachsen vaatii, että unionin tuomioistuin – hylkää liitännäisvalituksen – velvoittaa komission korvaamaan valituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

20. BMW vaatii, että unionin tuomioistuin – hylkää liitännäisvalituksen – velvoittaa Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

21. BMW, komissio ja Freistaat Sachsen esittivät suulliset lausumansa 23.1.2019 pidetyssä istunnossa.

V Päävalitus

22. BMW esittää kaksi valitusperustetta. Se ensinnäkin väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi SEUT 107 artiklan 3 kohtaa todetessaan, että komissio saattoi rajoittaa tuen määrän 17 miljoonaan euroon tekemättä taloudellista analyysia sen tarkistamiseksi, että 17 miljoonaa euroa ylittävä osa tuesta johtaisi kilpailun vääristymiseen. BMW väittää toiseksi, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi SEUT 288 artiklaa ja asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaa ja 13 artiklan 1 kohtaa sekä loukkasi syrjintäkiellon periaatetta todetessaan, että komissio ei ollut tehnyt virhettä rajoittaessaan tuen määrän asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoitusvelvollisuudesta vapautettua määrää, joka on 22,5 miljoonaa euroa, pienemmäksi.

A Ensimmäinen valitusperuste, jossa SEUT 107 artiklan 3 kohtaa väitetään rikotun

1. Asianosaisten lausumat

23. Ensimmäisessä valitusperusteessaan BMW väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi SEUT 107 artiklan 3 kohtaa todetessaan valituksenalaisen tuomion 145–149 kohdassa, että komissio saattoi rajoittaa tuen 17 miljoonaan euroon, toisin sanoen Leipzigiin investoimisesta aiheutuvien ja Müncheniin investoimisesta aiheutuvien kustannusten välistä eroa vastaavaan määrään, tarkistamatta, että 17 miljoonaa euroa ylittävä osa tuesta johtaisi kilpailun vääristymiseen.

24. Ensimmäinen valitusperuste jakaantuu neljään osaan.

25. Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa BMW väittää, ettei voida olettaa, että mikä tahansa tukimäärä, joka ylittää sen, joka on vuoden 2009 tiedonannon 33 kohdan mukaisesti todettu oikeasuhteiseksi, toisin sanoen mikä tahansa kustannuseron ylittävä määrä, johtaa kilpailun vääristymiseen. SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa kielletään nimittäin ainoastaan tuki, joka ”[muuttaa] kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla”. Komissio ei näin ollen voinut todeta sisämarkkinoille soveltumattomaksi kustannuseron ylittävän tuen määrää määrittämättä merkityksellisiä markkinoita ja arvioimatta tuensaajan markkina-asemaa.

26. Ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa BMW väittää, että valituksenalaisen tuomion 149 kohtaan sisältyvä unionin yleisen tuomioistuimen toteamus, jonka mukaan komissio ei ollut velvollinen tarkistamaan, että 17 miljoonaa euroa ylittävä osa tuesta vääristää kilpailua, on epäjohdonmukainen oikeuskäytännön kanssa.

27. Ensimmäisen valitusperusteensa kolmannessa osassa BMW väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt moittia komissiota siitä, ettei se onnistunut hälventämään epäilyjä, jotka liittyvät merkityksellisten markkinoiden täsmälliseen määrittämiseen ja tuensaajan asemaan kyseisillä markkinoilla.

28. Ensimmäisen valitusperusteensa neljännessä osassa BMW väittää, että unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla todetessaan, että 17 miljoonan euron tukimäärä riitti saamaan aikaan päätöksen investoida Leipzigiin. Tämä johtuu siitä, että investointipäätös tehtiin sen olettaman perusteella, että tukea myönnettäisiin lähes 50 miljoonaa euroa.

29. Komissio väittää, että ensimmäinen valitusperuste on jätettävä kokonaan tutkimatta ja että se on osittain perusteeton.

30. Komission näkemyksen mukaan ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta, koska se on uusi oikeudellinen peruste. Ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa BMW väittää unionin tuomioistuimessa, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi SEUT 107 artiklan 1 kohtaa todetessaan, ettei komissio ollut velvollinen arvioimaan kielteisiä vaikutuksia kilpailuun. Unionin yleisessä tuomioistuimessa BMW kuitenkin vetosi SEUT 107 artiklan 3 kohdan eikä sen 1 kohdan rikkomiseen.

31. Komission näkemyksen mukaan myös ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on jätettävä tutkimatta. Siinä valittaja joko väittää, että on rikottu SEUT 107 artiklan 1 kohtaa, mikä on uusi oikeudellinen peruste ja sellaisena jätettävä tutkimatta, tai että on rikottu SEUT 107 artiklan 3 kohtaa. Jälkimmäisessä tapauksessa oikeuskäytännöstä, johon valittaja on vedonnut, kuitenkin ilmenee selvästi, että valittaja kyseenalaistaa todellisuudessa kyseessä olevan valtion toimenpiteen pitämisen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, mikä on jälleen uusi oikeudellinen peruste. Joka tapauksessa ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on perusteeton, koska voidakseen todeta, että 17 miljoonaa ylittävä tuen määrä ei soveltunut sisämarkkinoille, komissio ei ollut velvollinen arvioimaan, johtaisiko kyseinen määrä kilpailun vääristymiseen.

32. Komission mukaan ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on jätettävä tutkimatta. Siltä osin kuin siinäkin väitetään SEUT 107 artiklan 1 kohtaa rikotun, kyseessä on uusi oikeudellinen peruste. Siltä osin kuin siinä väitetään SEUT 107 artiklan 3 kohtaa rikotun, se ei täytä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 169 artiklan 2 kohdan edellytyksiä. Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on joka tapauksessa perusteeton.

33. Komission näkemyksen mukaan ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa on jätettävä tutkimatta, koska valittaja ei täsmentänyt, mitkä valituksenalaisen tuomion kohdat se riitauttaa. Joka tapauksessa ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa on perusteeton, koska valituksenalaisen tuomion 154 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että asiakirjat, joiden väitetään osoittavan, että Leipzigiin investoimisen ja Müncheniin investoimisen välinen kustannusero oli lähes 50 miljoonaa euroa eikä 17 miljoonaa euroa, oli laadittu sen jälkeen, kun päätös investoida Leipzigiin oli tehty, eikä komissio siten voinut vedota niihin. Lisäksi on asianomaisen jäsenvaltion tehtävä toimittaa kaikki tiedot, jotta komissio voi tarkistaa, että sisämarkkinoille soveltuvuuden edellytykset täyttyvät.

34. BMW puolestaan väittää, että ensimmäinen valitusperuste voidaan ottaa tutkittavaksi.

35. Freistaat Sachsen yhtyy täysin BMW:n esittämiin huomautuksiin. Se väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi SEUT 107 artiklan 3 kohtaa. Ensinnäkin komissio teki virheen, kun se katsoi, että ajateltavissa olevien tuotemarkkinoiden oli sisällettävä alhaisin taso, josta on saatavilla tilastoja, mikä tarkoittaa sähköautomarkkinoita, ja kun se jätti määrittelemättä merkitykselliset maantieteelliset markkinat. Unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, ettei kysymystä markkinoiden määrittämisestä ollut tarpeen käsitellä, koska komissio saattoi aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn, vaikka suuntaviivojen 68 kohdassa määritetyt kynnysarvot eivät olleet ylittyneet. Toiseksi todetessaan, että komissio saattoi rajoittaa tuen määrän kustannuseroon, unionin yleinen tuomioistuin rinnasti virheellisesti kannustavan vaikutuksen ja tuen oikeasuhteisuuden käsitteet. Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että komissio on velvollinen tarkastelemaan kielteisiä vaikutuksia kilpailuun vasta, kun se on todennut, että tuki on tarpeellinen.

2. Arviointi

36. Riidanalaisessa päätöksessä komissio totesi sisämarkkinoille soveltumattomaksi sen ilmoitetun tuen osan, joka ylitti Leipzigiin investoimisen ja Müncheniin investoimisen välisen kustannuseron, toisin sanoen 17 miljoonaa euroa ylittävän osan ilmoitetusta tuesta. Ensimmäisellä valitusperusteellaan BMW väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi SEUT 107 artiklan 3 kohtaa todetessaan, että komissio saattoi rajoittaa tuen määrän kustannuseroon tekemättä taloudellista analyysia sen tarkistamiseksi, että tämän kustannuseron ylittävä osa tuesta johti kilpailun vääristymiseen.

a) Tutkittavaksi ottaminen

37. Ensinnäkin on hylättävä komission väite, jonka mukaan ensimmäisen valitusperusteen ensimmäistä, toista ja kolmatta osaa ei voida ottaa tutkittaviksi sillä perusteella, että niissä väitetään SEUT 107 artiklan 1 kohtaa rikotun ja että tätä perustetta ei esitetty unionin yleisessä tuomioistuimessa. On todellakin niin, että valituksessa viitataan SEUT 107 artiklan 1 kohtaan ja että tämän kohdan rikkomiseen ei vedottu unionin yleisessä tuomioistuimessa. Valituksessa kuitenkin viitataan myös SEUT 107 artiklan 3 kohtaan, johon vedottiin unionin yleisessä tuomioistuimessa. BMW:n esittämistä väitteistä, jotka koskevat tuen oikeasuhteisuuden arviointia, ilmenee, että ensimmäisessä valitusperusteessa vedotaan SEUT 107 artiklan 3 kohdan eikä 1 kohdan rikkomiseen.

38. Toiseksi on hylättävä komission väite, jonka mukaan ensimmäisen valitusperusteen kolmatta osaa ei voida ottaa tutkittavaksi sen perusteella, ettei tältä osin esitetä mitään perusteluja, kuten unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdassa edellytetään. Ensimmäisen valitusperusteensa kolmannessa osassa BMW väittää, että voidakseen todeta tukitoimenpiteen sisämarkkinoille soveltumattomaksi komission on osoitettava, että sillä on kielteisiä vaikutuksia kilpailuun, ja että tätä varten sen on määritettävä merkitykselliset markkinat ja arvioitava tuensaajan asemaa kyseisillä markkinoilla. BMW esittää näin ollen perusteluja sen perusteen tueksi, jonka mukaan komissio rikkoi SEUT 107 artiklan 3 kohtaa, kun se ei hälventänyt markkinoiden määrittämiseen liittyviä epäilyjä.

39. Samoin on hylättävä komission peruste, jonka mukaan ensimmäisen valitusperusteen kolmatta osaa ei voida ottaa tutkittavaksi sillä perusteella, ettei siinä yksilöidä riitautettavia valituksenalaisen tuomion kohtia, kuten unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdassa edellytetään. Ensimmäisessä valitusperusteessa viitataan valituksenalaisen tuomion 145–149 kohtaan. Kyseisissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että voidakseen rajoittaa tukitoimenpiteen oikeasuhteisena pidettävään määrään komissio ei ole velvollinen osoittamaan, että kyseisen määrän ylittävällä tuen osalla on kielteisiä vaikutuksia kilpailuun ja että se vahvistaisi tuensaajan markkina-asemaa. Näin ollen ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa, sellaisena kuin se on tiivistetty edellisessä kohdassa, riitautetaan perustellusti valituksenalaisen tuomion 145–149 kohta.

40. Kolmanneksi komission peruste, jonka mukaan ensimmäisen valitusperusteen neljättä osaa ei voida ottaa tutkittavaksi sillä perusteella, ettei siinä yksilöidä riitautettavia valituksenalaisen tuomion kohtia, on nähdäkseni hyväksyttävä. Tämä johtuu siitä, että ensimmäisen valitusperusteensa neljännessä osassa BMW väittää, että unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat ja näytön huomioon vääristyneellä tavalla todetessaan, että päätös investoida Leipzigiin tehtiin sen olettaman perusteella, että tukea myönnettäisiin 17 miljoonaa euroa eikä lähes 50 miljoonaa euroa. Unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee tätä kysymystä valituksenalaisen tuomion 154–161 kohdassa. Ensimmäisessä valitusperusteessa kuitenkin viitataan ainoastaan valituksenalaisen tuomion 145–149 kohtaan.

41. Katson näin ollen, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen, toinen ja kolmas osa voidaan ottaa tutkittaviksi mutta että sen neljäs osa on jätettävä tutkimatta.

b) Asiakysymys

1) Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa

42. Ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa BMW väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi SEUT 107 artiklan 3 kohtaa todetessaan, että komissio saattoi olettaa, että se ilmoitetun tuen osa, joka ylitti Leipzigiin investoimisen ja Müncheniin investoimisen välisen kustannuseron, johti kilpailun vääristymiseen. BMW:n näkemyksen mukaan komissio oli velvollinen osoittamaan, että kyseinen tuen osa johti kilpailun vääristymiseen, ja tekemään tätä varten taloudellisen analyysin.

43. Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on nähdäkseni hylättävä.

44. Vuoden 2009 tiedonannon mukaan komissio ei ole velvollinen osoittamaan, että tukitoimenpide vääristäisi kilpailua, voidakseen todeta sen sisämarkkinoille soveltumattomaksi.

45. Vuoden 2009 tiedonannossa määritetään perusteet, joita sovelletaan suuriin investointihankkeisiin ( 10 ) myönnetyn aluetuen sisämarkkinoille soveltuvuuden arviointiin, kun, kuten käsiteltävässä asiassa, ( 11 ) muodollinen tutkintamenettely on aloitettu. ( 12 ) Kyseisen tiedonannon mukaan komission on tehtävä tasapainotesti alueellisen investointituen mahdollisten myönteisten vaikutusten, ”erityisesti edistettäessä koheesiota houkuttelemalla investointeja epäsuotuisille alueille”, ja niiden ”mahdollisten kielteisten vaikutusten” osalta, joita sillä on tuensaajan kilpailijoihin ja muihin alueisiin. ( 13 )

46. Yhtäältä komission on arvioitava aluetukitoimenpiteen myönteisiä vaikutuksia. Tällaisella toimenpiteellä on ensinnäkin pyrittävä edistämään unionin eri alueiden välisen kehityseron supistamista, toiseksi tukivälineen on oltava tarkoituksenmukainen, kolmanneksi sillä on oltava kannustava vaikutus, ja neljänneksi sen on oltava oikeasuhteinen. ( 14 ) Kun tarkastellaan erityisesti kolmatta edellytystä, se täyttyy kahdessa mahdollisessa skenaariossa: joko jos, ellei tukea myönnetä, investointia ei tehtäisi (ensimmäinen skenaario) tai jos, ellei tukea myönnetä, investointi tehtäisiin vaihtoehtoisessa sijaintipaikassa (toinen skenaario). Käsiteltävässä asiassa tuella todettiin olevan kannustava vaikutus toisen skenaarion perusteella, koska ellei tukea olisi myönnetty, investointi olisi tehty Müncheniin eikä Leipzigiin. ( 15 ) Kun tarkastellaan neljättä edellytystä, toisessa skenaariossa tuki katsotaan oikeasuhteiseksi, jos se vastaa tuensaajan investoinnista tukialueella aiheutuvien nettokustannusten ja vaihtoehtoisella alueella tehtävästä investoinnista aiheutuvien nettokustannusten välistä erotusta. Käsiteltävässä asiassa tuen määrä rajoitettiin 17 miljoonaan euroon, koska niiden kustannusten, joita BMW:lle aiheutuisi investoimisesta Leipzigiin ja investoimisesta Müncheniin, välinen ero oli 17 miljoonaa euroa. ( 16 )

47. Toisaalta edellisessä kohdassa kuvattuja myönteisiä vaikutuksia olisi tasapainotettava niiden kielteisten vaikutusten kanssa, joita tukitoimenpiteellä voi olla kilpailuun, nimittäin markkinavoiman syntymisen ja tehottomien markkinarakenteiden syntymisen tai säilymisen ja tukitoimenpiteen kauppaan kohdistuvien kielteisten vaikutusten kanssa. ( 17 )

48. Vuoden 2009 tiedonannon mukaan komissio voi kuitenkin käyttää tasapainotestiä vasta, kun se on todennut, että tukitoimenpide on tarpeen kannustamaan investoinnin toteuttamista kyseisellä alueella, kuten edellä 46 kohdassa kuvattiin. Vuoden 2009 tiedonannon 52 kohdassa nimittäin todetaan, että ”todettuaan, että tuki on tarpeen kannustamaan investoinnin toteuttamista kyseisellä alueella, komissio vertaa – – myönteisiä ja kielteisiä vaikutuksia”. ( 18 )

49. Käänteisesti, jos komissio toteaa, ettei tukitoimenpide ole tarpeen, se voi pitää kyseistä toimenpidettä sisämarkkinoille soveltumattomana tarkistamatta, vääristääkö kyseinen toimenpide kilpailua.

50. Tästä seuraa, että jos tukitoimenpide ei ole tarpeen kannustamaan investoinnin toteuttamista kyseisellä alueella, kyseistä toimenpidettä voidaan pitää sisämarkkinoille soveltumattomana, vaikka on (asianomaisen jäsenvaltion esittämää) näyttöä siitä, että se ei johtaisi kilpailun vääristymiseen tai että se lisäisi kilpailua. Tukitoimenpiteen, jota ei todeta tarpeelliseksi, niin kielteisiä kuin myönteisiäkin vaikutuksia kilpailuun ei yksinkertaisesti oteta huomioon vuoden 2009 tiedonannon mukaan.

51. On syytä korostaa, että vuoden 2009 tiedonannon 52 kohtaan sisältyvä viittaus tukeen, jonka on todettu olevan ”tarpeen kannustamaan investoinnin toteuttamista kyseisellä alueella”, on ymmärrettävä viittaukseksi tukeen, jolla on todettu olevan kannustava vaikutus ja joka on lisäksi todettu oikeasuhteiseksi. Jos tuki on tarpeen mutta se ei ole oikeasuhteinen, oikeasuhteisen määrän ylittävä osa tuesta voidaan todeta sisämarkkinoille soveltumattomaksi, vaikka olisi näyttöä siitä, että se ei johtaisi kilpailun vääristymiseen. Tältä osin on syytä huomauttaa, että oikeasuhteisen määrän ylittävältä tuen osalta voidaan katsoa puuttuvan kannustava vaikutus. Lisäksi olisi aluetuen perusteiden vastaista katsoa, että se seikka, ettei tukitoimenpiteellä ole kielteisiä vaikutuksia kilpailuun, hyvittää tukitoimenpiteen määrän, joka ei ole oikeasuhteinen, joten tukitoimenpiteen on katsottava soveltuvan sisämarkkinoille.

52. Katson näin ollen, että vuoden 2009 tiedonannon mukaan on niin, että voidakseen rajoittaa ilmoitetun tuen määrän kyseiselle alueelle investoimisesta aiheutuvien kustannusten ja vaihtoehtoiseen sijaintipaikkaan investoimisesta aiheutuvien kustannusten väliseen eroon komissio ei ole velvollinen osoittamaan, että tämän kustannuseron ylittävä osa tuesta johtaisi kilpailun vääristymiseen.

53. Huomautan, ettei BMW ole riitauttanut vuoden 2009 tiedonannon laillisuutta.

54. Tästä seuraa, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt virhettä todetessaan valituksenalaisen tuomion 146 kohdassa, että sen tuen osan osalta, joka todettiin suhteettomaksi, koska se ylitti investoimisesta Leipzigiin ja investoimisesta Müncheniin aiheutuvien kustannusten välisen eron, komissio saattoi ”olettaa”, että se vääristäisi kilpailua, ja että ennen kuin komissio totesi kyseisen tuen osan sisämarkkinoille soveltumattomaksi, se ei ollut velvollinen ”arvioimaan tuen mahdollisia myönteisiä lisävaikutuksia”.

2) Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa

55. Ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa BMW väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen toteamus, jonka mukaan komissio voi todeta sisämarkkinoille soveltumattomaksi kustannuseron ylittävän tuen osan osoittamatta, että se vääristää kilpailua, on ristiriidassa oikeuskäytännön kanssa.

56. Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on mielestäni hylättävä.

57. BMW vetoaa tuomioon Wam, jossa katsottiin, että komission ”velvollisuutena oli erityisesti tutkia, saattoivatko riidanalaiset tuet – – vääristää kilpailua”. ( 19 ) Tämä toteamus koskee kuitenkin tukitoimenpiteen luonnehdintaa SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi eikä tuen sisämarkkinoille soveltuvuuden arviointia. Lisäksi tuomiossa Wam todettiin edellä lainatun toteamuksen sisältävää kohtaa seuraavassa kohdassa, että komissio ei ”ollut velvollinen tekemään taloudellista analyysiä kyseisten markkinoiden todellisesta tilanteesta” voidakseen luokitella valtion toteuttaman toimenpiteen valtiontueksi. ( 20 )

58. Unionin yleisen tuomioistuimen ei kieltämättä olisi valituksenalaisen tuomion 149 kohdassa pitänyt tukeutua jälkimmäiseen lainaukseen tuomiosta Wam, koska se koskee valtion toteuttaman toimenpiteen luonnehdintaa valtiontueksi eikä tuen sisämarkkinoille soveltuvuuden arviointia. Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin totesi valituksenalaisen tuomion 146 kohdassa perustellusti, että todetakseen, että suhteeton tuki ei sovellu sisämarkkinoille, komissio ei ole velvollinen arvioimaan tuen mahdollisia myönteisiä lisävaikutuksia kilpailuun, toisin sanoen komissio ei ole velvollinen tekemään taloudellista analyysia tältä osin.

59. BMW vetoaa myös tuomioon Smurfit Kappa, joka koski aluetukea suureen investointihankkeeseen (paperitehtaan rakentaminen Koillis-Brandenburgin alueelle). On totta, että kyseisessä tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että todetakseen tuen sisämarkkinoille soveltuvaksi komissio ei voinut ”vain [tarkistaa], että tuetusta hankkeesta kilpailun vääristyminä aiheutuvat haitat pysyvät vähäisinä, mutta ei sitä, että hyödyt aluekehitykselle ovat suurempia kuin kyseiset haitat, niin vähäisiä kuin ne ovatkin”. ( 21 ) Korostan kuitenkin, että tuomiossa Smurfit Kappa unionin yleinen tuomioistuin itse totesi, että vuoden 2009 tiedonantoa ei ollut vielä annettu silloin, kun mainitussa tuomiossa riitautettu päätös tehtiin. ( 22 )

60. BMW vetoaa lisäksi tuomioon Kotnik, jossa unionin tuomioistuin katsoi, että ”tiedonannon antaminen ei – – vapauta komissiota velvollisuudestaan tutkia ne erityiset poikkeukselliset olosuhteet, joihin jäsenvaltio on tietyssä yksittäisessä tapauksessa vedonnut vaatiakseen SEUT 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan välitöntä soveltamista, eikä velvollisuudestaan perustella se, että se kieltäytyy hyväksymästä tällaista vaatimusta”. ( 23 ) Tästä ei kuitenkaan seuraa, että käsiteltävässä asiassa komission olisi pitänyt arvioida kyseessä olevan tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille SEUT 107 artiklan 3 kohdan eikä vuoden 2009 tiedonannon perusteella. Jos tiedonannossa määritetään perusteet tietyn tuen sisämarkkinoille soveltuvuuden arvioimiseksi, niiden soveltuvuutta sisämarkkinoille voidaan nimittäin arvioida suoraan SEUT 107 artiklan 3 kohdan perusteella ainoastaan asianomaisen jäsenvaltion vaatimuksesta, ja tämän jäsenvaltion on näytettävä toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, että on sellaisia erityisiä poikkeuksellisia olosuhteita, jotka edellyttävät kyseisen määräyksen välitöntä soveltamista. ( 24 ) Käsiteltävässä asiassa ei ole väitetty, että Saksa olisi vaatinut SEUT 107 artiklan 3 kohdan välitöntä soveltamista.

61. Katson näin ollen, että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on hylättävä.

3) Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa

62. Ensimmäisen valitusperusteensa kolmannessa osassa BMW väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi SEUT 107 artiklan 3 kohtaa, koska se ei moittinut komissiota siitä, ettei tämä onnistunut hälventämään epäilyjä, jotka liittyvät merkityksellisiin markkinoihin ja tuensaajan asemaan kyseisillä markkinoilla. Jos komissio olisi määritellyt merkitykselliset markkinat, se olisi todennut, ettei tuensaajalla ollut markkinavoimaa kyseisillä markkinoilla, joten ilmoitetun tuen määrää ei ollut tarpeen rajoittaa 17 miljoonaan euroon.

63. On totta, että vuoden 2009 tiedonannon 37 kohdan mukaan ”markkinaosuuksien ja mahdollisen liikakapasiteetin arvioimiseksi rakenteellisesti taantuvilla markkinoilla komission on määritettävä merkitykselliset tuote- ja maantieteelliset markkinat”. Kyseinen kohta sisältyy kuitenkin vuoden 2009 tiedonannon 3 jaksoon, joka koskee tuen kielteisiä vaikutuksia. Olen jo todennut, ettei näitä vaikutuksia tarvitse arvioida, kun tuki on todettu suhteettomaksi. Näin ollen tässä tilanteessa komission ei ”tarvitse” määrittää merkityksellisiä markkinoita.

64. Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on näin ollen hylättävä.

4) Ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa

65. Ensimmäisen valitusperusteensa neljännessä osassa BMW väittää, että unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat ja näytön huomioon vääristyneellä tavalla todetessaan, että päätös investoida Leipzigiin tehtiin sen olettaman perusteella, että tukea myönnettäisiin 17 miljoonaa euroa eikä lähes 50 miljoonaa euroa.

66. Kuten edellä 40 kohdassa mainittiin, ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa on mielestäni jätettävä tutkimatta. Siltä varalta, että unionin tuomioistuin katsoo, että se voidaan ottaa tutkittavaksi, osoitan kuitenkin, että se on joka tapauksessa perusteeton.

67. Tältä osin riittää, kun todetaan, että joulukuussa 2009 päivätyissä yrityksen asiakirjoissa arvioitiin, että kahden sijaintipaikan välinen kustannusero oli 17 miljoonaa euroa, ( 25 ) ja että vasta syyskuussa 2012, toisin sanoen sen jälkeen, kun Leipzigissa toteutettavasta investointihankkeesta oli ilmoitettu komissiolle 30.11.2010, ( 26 ) Saksa esitti, että 29 miljoonan euron lisäkustannukset olisi lisättävä 17 miljoonan euron alkuperäiseen tukimäärään. ( 27 ) Unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen ottanut tosiseikkoja tai näyttöä huomioon vääristyneellä tavalla todetessaan valituksenalaisen tuomion 160 kohdassa, että päätös investoida Leipzigiin tehtiin 17 miljoonan euron kustannuseron perusteella ja että 29 miljoonan euron lisäkustannuksia ei voida ottaa huomioon.

68. Katson näin ollen, että ensimmäinen valitusperuste on jätettävä osittain tutkimatta (neljännen osan osalta) ja hylättävä osittain perusteettomana (ensimmäisen, toisen ja kolmannen osan osalta).

B Toinen valitusperuste, jossa SEUT 288 artiklaa ja asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaa ja 13 artiklan 1 kohtaa väitetään rikotun sekä syrjintäkiellon periaatetta loukatun

1. Asianosaisten lausumat

69. Toisella valitusperusteella tuetaan sitä toissijaisesti esitettyä vaatimusta, jossa vaaditaan kumoamaan riidanalainen päätös siltä osin kuin siinä katsottiin, että sisämarkkinoille ei sovellu se tuen osa, joka ylittää 17 miljoonaa euroa mutta joka ei ylitä asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetettua kynnysarvoa, joka käsiteltävässä asiassa on 22,5 miljoonaa euroa.

70. Toinen valitusperuste jakaantuu kahteen osaan.

71. Toisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa BMW väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi ensinnäkin SEUT 288 artiklaa ja toiseksi asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaa ja 13 artiklan 1 kohtaa vahvistamalla riidanalaisessa päätöksessä tehdyn tuen määrän rajoittamisen ilmoitusvelvollisuudesta vapautettua määrää pienemmäksi.

72. BMW ensinnäkin väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi SEUT 288 artiklaa. Vahvistamalla riidanalaisessa päätöksessä tehdyn tuen määrän rajoittamisen asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa säädettyä määrää pienemmäksi unionin yleinen tuomioistuin mahdollisti sen, että riidanalainen päätös poikkeaa kyseisestä asetuksesta, ja rikkoi näin SEUT 288 artiklaa. Tämä on sen mukaan ristiriidassa aluetuen tavoitteen ja asetuksen N:o 800/2008 yleisen rakenteen kanssa.

73. BMW väittää toiseksi, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaa ja 13 artiklan 1 kohtaa. Kyseisen asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa säädettyä kynnysarvoa pienempää tukea on pidettävä sisämarkkinoille soveltuvana ja sellaisena neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 ( 28 ) 1 artiklan b alakohdassa tarkoitettuna voimassa olevana tukena.

74. Toisen valitusperusteensa toisessa osassa BMW väittää, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi syrjintäkiellon periaatetta vahvistamalla riidanalaisessa päätöksessä tehdyn tuen määrän rajoittamisen ilmoitusvelvollisuudesta vapautettua määrää pienemmäksi. Tämä johtuu sen mukaan siitä, että mille tahansa BMW:n kilpailijalle olisi voitu myöntää asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa säädettyä vastaava määrä tukea.

75. Komissio väittää, että toinen valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska se on uusi oikeudellinen peruste ja joka tapauksessa perusteeton.

76. Komission näkemyksen mukaan toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on perusteeton. Tuki, joka on vapautettu ilmoitusvelvollisuudesta asetuksen N:o 800/2008 3 artiklan ja 13 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ei ole asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdassa tarkoitettua voimassa olevaa tukea. Se ei etenkään ole kyseisen säännöksen ii alakohdassa tarkoitettua hyväksyttyä tukea.

77. Komission näkemyksen mukaan toisen valitusperusteen toinen osa on perusteeton. BMW:n väite on ensinnäkin hypoteettinen. Toiseksi sen hypoteettiselle kilpailijalle myönnettäisiin asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa säädettyä vastaava määrä tukea vain, jos kaikki kyseisessä asetuksessa asetetut edellytykset täyttyvät. Kolmanneksi BMW ei olisi samassa tilanteessa kuin kyseinen kilpailija, koska viimeksi mainitulle myönnettäisiin ilmoitusvelvollisuudesta vapautettua tukea, kun taas BMW:lle myönnettäisiin hyväksyttyä tukea. Neljänneksi, jos epäyhdenvertaista kohtelua esiintyy, sen olisi katsottava johtuvan asianomaisesta jäsenvaltiosta eikä komissiosta.

78. BMW puolestaan väittää, että toisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa voidaan ottaa tutkittaviksi, koska ne eivät ole uusia oikeudellisia perusteita.

79. Freistaat Sachsen väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi ensinnäkin SEUT 288 artiklaa ja toiseksi asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaa ja 13 artiklan 1 kohtaa vahvistamalla riidanalaisessa päätöksessä tehdyn tuen määrän rajoittamisen ilmoitusvelvollisuudesta vapautettua määrää pienemmäksi. Sen mukaan tuki, joka ei ylitä asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetettua kynnysarvoa, ei voi herättää huolta kilpailun näkökulmasta. Tukea olisi myönnettävä tähän kynnysarvoon saakka vuoden 2009 tiedonannon 56 kohtaan liittyvän alaviitteen mukaisesti. Mikä tahansa muu ratkaisu johtaisi ilmoitetun tuen epäedulliseen kohteluun ja loukkaisi oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita.

2. Arviointi

80. Toisella valitusperusteella tuetaan sitä toissijaisesti esitettyä vaatimusta, jossa vaaditaan kumoamaan riidanalainen päätös siltä osin kuin siinä todettiin, että sisämarkkinoille ei sovellu se tuen osa, joka ylittää 17 miljoonaa euroa mutta joka ei ylitä asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa säädettyä kynnysarvoa. Tällä valitusperusteella BMW vetoaa ensinnäkin SEUT 288 artiklan ja asetuksen N:o 800/2008 3 artiklan ja 13 artiklan 1 kohdan rikkomiseen ja toiseksi syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen.

a) Tutkittavaksi ottaminen

81. Komissio väittää, että toisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa on jätettävä tutkimatta, koska niitä ei esitetty unionin yleisessä tuomioistuimessa.

82. Nämä tutkimatta jättämistä koskevat perusteet on mielestäni hylättävä.

83. Ensinnäkin komissio väittää, että peruste, jossa väitetään asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaa ja 13 artiklan 1 kohtaa rikotun, on uusi oikeudellinen peruste.

84. On totta, että unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa BMW väitti pelkästään asetusta N:o 800/2008 rikotun. Se ei täsmentänyt, mitä kyseisen asetuksen säännöksiä komissio olisi rikkonut. Se ei etenkään viitannut asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaan tai 13 artiklan 1 kohtaan. BMW:n unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämä peruste, jonka mukaan ”silloinkin, kun tuesta on ilmoitettu, tuki, jonka määrä ei ylitä ilmoittamiselle asetettua kynnysarvoa, on aina katsottava sisämarkkinoille soveltuvaksi”, voidaan tulkita vain viittaukseksi asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaan ja 13 artiklan 1 kohtaan, koska kyseisissä säännöksissä säädetään, että tuki, joka täyttää mainitussa asetuksessa määritetyt edellytykset (etenkin tuki, joka ei ylitä sen 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetettua kynnysarvoa), soveltuu sisämarkkinoille. Perustetta, jossa väitetään asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaa ja 13 artiklan 1 kohtaa rikotun, ei näin ollen voida pitää uutena oikeudellisena perusteena.

85. Toiseksi komissio väittää, ettei BMW:n perustetta, jossa SEUT 288 artiklaa väitetään rikotun, ollut esitetty unionin yleisessä tuomioistuimessa.

86. BMW väitti unionin yleisessä tuomioistuimessa seuraavaa. Asetuksella N:o 800/2008 annettiin jäsenvaltioille toimivalta arvioida sellaisen tuen, joka ei ylitä sen 6 artiklan 2 kohdassa säädettyä kynnysarvoa, soveltuvuutta sisämarkkinoille, jolloin komissiolta vietiin toimivalta tältä osin. Näin ollen, jos, kuten käsiteltävässä asiassa, komissio käyttää tätä toimivaltaa ja arvioi sellaisen tuen, joka ei ylitä kyseistä kynnysarvoa, soveltuvuutta sisämarkkinoille, komission päätös on SEUT 288 artiklan vastainen. Kyseisestä määräyksestä nimittäin ilmenee, että päätöksistä poiketen asetukset pätevät yleisesti ja että näin ollen asetukset ovat etusijalla päätöksiin nähden.

87. On totta, että BMW ei esittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa perustetta, jossa SEUT 288 artiklaa väitettäisiin rikotun. Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa BMW kuitenkin väitti, että rajoittaessaan tuen määrän ilmoitusvelvollisuudesta vapautettua määrää pienemmäksi ”komissio ylitti toimivaltansa ja rajoitti lainvastaisesti [Saksan] toimivaltaa myöntää tukea ilman ennakkoilmoitusta hyväksytyssä IZG-järjestelmässä”. Vaikka perusteessa, jonka mukaan komissiolla ei ollut toimivaltaa arvioida sen tuen osan soveltuvuutta sisämarkkinoille, joka ei ylittänyt asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa säädettyä kynnysarvoa, ja jonka mukaan normihierarkiaa rikottiin, ei viitattukaan SEUT 288 artiklaan, sitä ei voida pitää uutena oikeudellisena perusteena.

88. Kolmanneksi komissio väittää, että peruste, jossa väitetään syrjintäkiellon periaatetta loukatun, on uusi.

89. Tältä osin riittää, kun todetaan, että unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa BMW väitti, että jos unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että komissio ei ollut tehnyt virhettä rajoittaessaan tuen määrän ilmoittamiselle asetettua kynnysarvoa pienemmäksi, ”tämä johtaisi BMW:n lainvastaiseen syrjintään muihin sellaisiin tuensaajiin nähden, joiden oli IZG:n nojalla mahdollista saada tukea jopa 22,5 miljoonaa euroa”. Peruste, jossa väitetään syrjintäkiellon periaatetta loukatun, ei siten ole uusi.

90. Toinen valitusperuste voidaan siten nähdäkseni ottaa tutkittavaksi.

b) Asiakysymys

91. Toisessa valitusperusteessaan, joka esitetään toissijaisesti, BMW väittää, että ilmoitettu tuki, jonka määrä oli 45257273 euroa, olisi pitänyt todeta sisämarkkinoille soveltuvaksi asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa säädettyyn ilmoittamiselle asetettuun kynnysarvoon saakka, joka tässä tapauksessa on 22,5 miljoonaa euroa. ( 29 ) Komissio kuitenkin totesi tuen soveltuvan sisämarkkinoille ainoastaan 17 miljoonaan euroon saakka, toisin sanoen Leipzigiin investoimisen ja Müncheniin investoimisen väliseen kustannuseroon saakka. BMW väittää näin ollen, että todetessaan, ettei komissio ollut tehnyt virhettä, kun se katsoi ilmoitetun tuen soveltuvan sisämarkkinoille 17 miljoonaan euroon eikä 22,5 miljoonaan euroon saakka, unionin yleinen tuomioistuin rikkoi ensinnäkin SEUT 288 artiklaa ja asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaa ja 13 artiklan 1 kohtaa ja toiseksi loukkasi syrjintäkiellon periaatetta.

1) Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa

i) Johdanto

92. Syy siihen, miksi BMW:n mukaan kyseessä oleva tuki olisi täytynyt todeta sisämarkkinoille soveltuvaksi asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa säädettyyn ilmoittamiselle asetettuun kynnysarvoon saakka, on se, ettei komissiolla ole toimivaltaa arvioida sellaisten tukitoimenpiteiden soveltuvuutta sisämarkkinoille, joiden määrä ei ylitä kyseistä kynnysarvoa. Asetuksen N:o 800/2008 antamisen myötä tämä toimivalta siirrettiin BMW:n mukaan jäsenvaltioille. Näin ollen, jos tukitoimenpiteen määrä ei ylitä asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa säädettyä ilmoittamiselle asetettua kynnysarvoa ja jos asianomainen jäsenvaltio katsoo, että kaikki kyseisessä asetuksessa asetetut edellytykset täyttyvät, tuki soveltuu sisämarkkinoille. Komissio ei voi arvioida kyseisen tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille eikä varsinkaan todeta, että tuki ei sovellu sisämarkkinoille. Jos toisaalta tukitoimenpiteen määrä ylittää asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa säädetyn ilmoittamiselle asetetun kynnysarvon, komissio voi ainoastaan arvioida sen tuen osan soveltuvuutta sisämarkkinoille, joka ylittää kyseisen kynnysarvon, ja ainoastaan tämä osa voidaan todeta sisämarkkinoille soveltumattomaksi. Kyseisen kynnysarvon alittavan tuen osan komissio on velvollinen toteamaan sisämarkkinoille soveltuvaksi. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin totesi BMW:n mukaan virheellisesti, että komissio saattoi riidanalaisessa päätöksessä rajoittaa tuen asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa säädettyä ilmoittamiselle asetettua kynnysarvoa pienemmäksi.

93. Komissio puolestaan väittää, että sillä on yksinomainen toimivalta arvioida tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille. Tältä osin on merkityksetöntä, ylittääkö tuen määrä asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetetun kynnysarvon. Näin ollen yhtäältä, jos tukitoimenpiteen määrä ei ylitä kyseistä kynnysarvoa ja asianomainen jäsenvaltio toteaa, että kaikki mainitussa asetuksessa asetetut edellytykset täyttyvät, komissio voi tästä huolimatta todeta tuen sisämarkkinoille soveltumattomaksi. Tämä johtuu siitä, että tukea, jonka asianomainen jäsenvaltio katsoo täyttävän kaikki asetuksen N:o 800/2008 edellytykset, ei voida pitää hyväksyttynä tukena. Toisaalta, jos tukitoimenpiteen määrä ylittää asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetetun kynnysarvon, komissio voi arvioida kyseisen tuen koko määrän soveltuvuutta sisämarkkinoille. Se voi todeta, että kyseinen tuki ei sovellu sisämarkkinoille kokonaisuudessaan.

94. Jäljempänä esitettävistä syistä katson, että toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä. Komissiolla on nähdäkseni toimivalta arvioida tukitoimenpiteiden soveltuvuutta sisämarkkinoille, vaikka niiden määrä ei ylittäisikään asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetettua kynnysarvoa. Tästä seuraa, että jos, kuten käsiteltävässä asiassa, tukitoimenpiteen määrä ylittää tämän kynnysarvon, komissiolla on toimivalta arvioida kyseisen tuen koko määrän soveltuvuutta sisämarkkinoille, eikä se ole velvollinen toteamaan tukea sisämarkkinoille soveltuvaksi ilmoitusvelvollisuudesta vapautettuun määrään saakka.

ii) Komissiolla on yksinomainen toimivalta arvioida tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille sen määrästä riippumatta

95. Oikeuskäytännön mukaan SEUT 108 artiklan 3 kohdalla käyttöön otetun, uuden tuen myöntämistä koskevien suunnitelmien etukäteisvalvontajärjestelmän toteuttaminen kuuluu yhtäältä komissiolle ja toisaalta kansallisille tuomioistuimille, ja niiden tehtävät ovat toisiaan täydentävät mutta erilliset. Sen arvioiminen, soveltuvatko tukitoimenpiteet sisämarkkinoille, kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan, jonka käyttämistä unionin tuomioistuimet valvovat, kun taas kansalliset tuomioistuimet huolehtivat siihen saakka, kunnes komissio tekee lopulliseen päätökseen, yksityisten oikeuksien suojaamisesta silloin, kun valtion viranomaiset ovat mahdollisesti rikkoneet SEUT 108 artiklan 3 kohdassa määrättyä kieltoa. ( 30 )

96. Olen eri mieltä siitä BMW:n väitteestä, että asetuksen N:o 800/2008 antamisen myötä toimivalta arvioida sellaisen tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille, jonka määrä ei ylitä kyseisen asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetettua kynnysarvoa, siirrettiin jäsenvaltioille.

97. Tältä osin huomautan, että asetuksessa N:o 800/2008 määritetään yleiset soveltuvuuden arviointiperusteet, jotka perustuvat komission kokemukseen kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla. ( 31 ) Asetuksen N:o 800/2008 3 artiklassa säädetään, että jos tukitoimenpiteet ( 32 ) täyttävät asetuksen I luvussa säädetyt edellytykset ja sen II luvussa olevat asiaa koskevat säännökset, ne ovat ”[SEUT 107 artiklan] 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla [sisämarkkinoille] soveltuvia, ja ne vapautetaan [SEUT 108 artiklan] 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvaatimuksesta”. Asetuksen N:o 800/2008 13 artiklan 1 kohdan, joka koskee aluetukea, sanamuoto on samankaltainen. Käänteisesti, jos tukitoimenpide ei täytä asetuksessa N:o 800/2008 säädettyjä edellytyksiä, siitä on ilmoitettava komissiolle, joka arvioi erikseen sen soveltuvuutta sisämarkkinoille SEUT 107 artiklan 3 kohdan perusteella. Tukea ei voida toteuttaa ennen kuin komissio on tehnyt lopullisen päätöksen. Näin on etenkin silloin, jos tukitoimenpiteen määrä ylittää asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetetun kynnysarvon, joka nyt tarkasteltavassa tapauksessa on 22,5 miljoonaa euroa. ( 33 )

98. Asianomaisen jäsenvaltion tehtävä on arvioida, täyttääkö tukitoimenpide asetuksessa N:o 800/2008 säädetyt edellytykset ja voidaanko se siten toteuttaa ilmoittamatta siitä ennakkoon komissiolle. Kuten komissio totesi ehdotuksessaan, josta tuli myöhemmin valtuusasetus, ( 34 ) asetuksen N:o 800/2008 kaltaisten ryhmäpoikkeusasetusten antaminen kuvastaa ”valtion tuen valvonnan hajauttamista”. ( 35 )

99. Se, että asianomainen jäsenvaltio katsoo, että tukitoimenpide täyttää asetuksen N:o 800/2008 edellytykset, ei kuitenkaan estä komissiota tarkastelemasta, täyttyvätkö nämä edellytykset vai eivät, ja elleivät täyty, toteamasta, että tukitoimenpide ei sovellu sisämarkkinoille.

100. Tämä johtuu ensinnäkin siitä, että toimivalta arvioida tukitoimenpiteiden soveltuvuutta siirrettiin komissiolle SEUT 107 artiklan 3 kohdalla. En näe, miten asetuksen N:o 800/2008 kaltainen asetus olisi voinut viedä komissiolta sille primaarioikeudessa annetun toimivallan.

101. Näin ollen, jos asianomainen, kuten tuensaajan kilpailija, tekee kantelun, jossa esimerkiksi väitetään, että valtion toimenpide toteutettiin SEUT 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti, koska se ei täytä asetuksessa N:o 800/2008 säädettyjä edellytyksiä, komissio on velvollinen tutkimaan sen. ( 36 ) Tämä seuraa asetuksen N:o 659/1999 10 artiklan1 kohdan toisesta alakohdasta. ( 37 )

102. Toiseksi, jos asianomainen jäsenvaltio toteaa, että tukitoimenpide täyttää asetuksen N:o 800/2008 edellytykset, tämä toteamus ei merkitse sen toteamista sisämarkkinoille soveltuvaksi. Tarkastaessaan, täyttyvätkö asetuksen N:o 800/2008 edellytykset, kansallinen tuomioistuin soveltaa komission kokemuksensa perusteella määrittämiä yleisiä soveltuvuuden arviointiperusteita. ( 38 ) Se ei arvioi tukitoimenpidettä erikseen SEUT 107 artiklan 3 kohdan tai, suuriin investointihankkeisiin myönnettävän aluetuen tapauksessa, vuoden 2009 tiedonannon perusteella. Ainoastaan viimeksi mainittu arviointi, jonka tekemiseen komissiolla on yksinomainen toimivalta, voi johtaa tuen toteamiseen sisämarkkinoille soveltuvaksi. ( 39 ) Kuten soveltamistiedonannossa todetaan, kansallinen tuomioistuin ”voi arvioida ainoastaan, täyttyvätkö kaikki [asetuksen N:o 800/2008] mukaiset edellytykset. Jos näin ei ole, tuomioistuin ei voi arvioida tukitoimenpiteen soveltuvuutta yhteismarkkinoille, sillä komissio vastaa yksin sen arvioinnista.” ( 40 )

103. Näin ollen, jos kansallinen tuomioistuin toteaa, että tukihanke täyttää asetuksessa N:o 800/2008 säädetyt edellytykset, tämä toteamus merkitsee pelkkää olettamaa sen soveltuvuudesta, ”olettamusta soveltuvuudesta sisämarkkinoille”, kuten unionin yleinen tuomioistuin aivan oikein totesi valituksenalaisen tuomion 177 kohdassa.

iii) Asetuksen N:o 800/2008 edellytykset täyttävä tuki ei ole voimassa olevaa tukea

104. Tästä seuraa, että kuten komissio esittää ja toisin kuin BMW väittää, tuki, jonka asianomainen jäsenvaltio toteaa täyttävän asetuksessa N:o 800/2008 säädetyt edellytykset, ei ole asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdassa tarkoitettua ”voimassa olevaa tukea”. Kyseisen säännöksen ii alakohdan mukaan voimassa oleva tuki voi erityisesti olla tukia, ”jotka komissio tai neuvosto on hyväksynyt”. Tukea, jonka asianomainen jäsenvaltio katsoo täyttävän asetuksessa N:o 800/2008 säädetyt edellytykset, ei ole ”hyväksytty”, koska sen yksinkertaisesti oletetaan soveltuvan sisämarkkinoille. ”Komissio tai neuvosto” ei ole hyväksynyt sitä, ( 41 ) koska arvioinnin teki asianomainen jäsenvaltio. Tältä osin on syytä mainita, että jos jäsenvaltio toteaa, että tukitoimenpide täyttää asetuksen N:o 800/2008 edellytykset, sen tarvitsee ainoastaan toimittaa komissiolle yhteenveto kyseistä tukitoimenpidettä koskevista tiedoista. ( 42 ) Yhteenveto ei tietenkään vastaa tietoja, jotka on toimitettava, kun tukitoimenpiteestä ilmoitetaan komissiolle. ( 43 )

105. Näin ollen tuki, jonka asianomainen jäsenvaltio totesi virheellisesti täyttävän asetuksessa N:o 800/2008 säädetyt edellytykset, on asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan c alakohdassa tarkoitettua ”uutta tukea”. Uutena tukena siitä on ilmoitettava komissiolle, ( 44 ) joka arvioi sen soveltuvuutta sisämarkkinoille.

106. Unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen tehnyt virhettä todetessaan valituksenalaisen tuomion 176 kohdassa, että kyseessä oleva tuki ei ollut voimassa olevaa hyväksyttyä tukea.

107. Korostan lisäksi, että toisin kuin BMW väittää, vuoden 2009 tiedonannon 56 kohtaan liittyvästä alaviitteestä ei seuraa, että käsiteltävässä asiassa Saksa säilyttää toimivallan myöntää tukea asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetettuun kynnysarvoon saakka.

108. Vuoden 2009 tiedonannon 56 kohtaan liittyvässä alaviitteessä todetaan, että ”kun tukea myönnetään voimassa olevan aluetukiohjelman perusteella, on kuitenkin huomattava, että jäsenvaltio säilyttää mahdollisuuden myöntää kyseistä tukea siihen määrään saakka, joka vastaa sallittua enimmäismäärää, joka sovellettavien sääntöjen mukaisesti voidaan myöntää investointiin, jonka tukikelpoiset kustannukset ovat 100 miljoonaa EUR”.

109. Jäsenvaltion kyseisen alaviitteen mukaan säilyttämää toimivaltaa sovelletaan tukeen, joka on myönnetty ”voimassa olevan” aluetukiohjelman perusteella, toisin sanoen erityisesti tukeen, jonka komissio on hyväksynyt päätöksessään, kuten asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdan ii alakohdassa säädetään. Kyseistä toimivaltaa ei sovelleta, kun tuki myönnetään ilmoitusvelvollisuudesta vapautetun tukiohjelman perusteella, toisin sanoen sellaisen tukiohjelman perusteella, jonka ainoastaan oletetaan soveltuvan sisämarkkinoille, koska asianomainen jäsenvaltio totesi sen täyttävän asetuksen N:o 800/2008 edellytykset. Ilmoitusvelvollisuudesta vapautettu tukiohjelma ei ole ”voimassa olevaa” tukea.

110. Käsiteltävässä asiassa ilmoitetun tuen oikeusperusta on IZG. ( 45 ) Saksa katsoi, että IZG täytti asetuksessa N:o 800/2008 säädetyt edellytykset ja että se oli vapautettu ilmoitusvelvollisuudesta ja soveltui sisämarkkinoille. ( 46 ) IZG ei siten ole ”voimassa oleva” tukiohjelma, eikä BMW voi vedota vuoden 2009 tiedonannon 56 kohtaan liittyvään alaviitteeseen väittääkseen, että Saksa säilyttää toimivallan myöntää tukea asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetettuun kynnysarvoon saakka.

111. Toisin kuin BMW väittää, tuomiosta Diputación Foral de Álava ei seuraa, että komissiolla on toimivalta arvioida ainoastaan kyseisen kynnysarvon ylittävää tuen osuutta. Mainitussa tuomiossa katsottiin, että hyväksytyn tukiohjelman perusteella myönnetty tuki ”oli uutta tukea siltä osin kuin se ylitti komission hyväksymispäätöksessä vahvistetun ylärajan”. ( 47 ) Tuomiossa Diputación Foral de Álava tarkastellussa tapauksessa komissio oli kuitenkin tehnyt päätöksen, jossa kyseessä oleva tukiohjelma hyväksyttiin. Käsiteltävässä asiassa ei sitä vastoin ole tehty tällaista päätöstä. Kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti totesi valituksenalaisen tuomion 181 kohdassa, komissio saattoi näin ollen arvioida koko kyseessä olevan tukimäärän soveltuvuutta sisämarkkinoille loukkaamatta tuomiossa Diputación Foral de Álava vahvistettuja periaatteita.

112. Unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen tehnyt virhettä todetessaan valituksenalaisen tuomion 179 kohdassa, että vuoden 2009 tiedonannon 56 kohtaan liittyvä alaviite ei estänyt komissiota arvioimasta tuen oikeasuhteisuutta, koska kyseistä tukea ”olisi arvioitava yksittäisenä tukena eikä hyväksytyn aluetukiohjelman nojalla myönnettynä tukena”.

113. Katson näin ollen, että komissiolla on toimivalta arvioida tukitoimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille, vaikka tuen määrä ei ylittäisikään asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetettua kynnysarvoa.

114. Tästä seuraa, että jos, kuten käsiteltävässä asiassa, ilmoitetun tuen määrä ylittää tämän kynnysarvon, komissio voi arvioida tuen koko määrän soveltuvuutta sisämarkkinoille ja että – toisin kuin BMW väittää – se ei ole velvollinen toteamaan tukea sisämarkkinoille soveltuvaksi ilmoitusvelvollisuudesta vapautettuun määrään saakka.

115. Tästä myös seuraa, kuten jäljempänä osoitan, että komissio voi arvioida tätä soveltuvuutta soveltamalla paitsi asetuksessa N:o 800/2008 säädettyjä edellytyksiä myös muita edellytyksiä, kuten vuoden 2009 tiedonannossa vahvistettuja.

iv) Soveltuvuutta voidaan arvioida vuoden 2009 tiedonannossa oikeasuhteisuudelle asetettujen perusteiden valossa

116. Tältä osin on syytä viitata tuomioon Freistaat Sachsen. ( 48 )

117. Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin katsoi, että jos tuen määrä ylittää ryhmäpoikkeusasetuksessa ilmoittamiselle asetetun erillisen kynnysarvon, ( 49 ) komissio voi arvioida kyseistä tukea paitsi asianomaisessa asetuksessa säädettyjen perusteiden myös unionin oikeuden muiden perusteiden tai muiden välineiden valossa. Ensinnäkin kyseisessä ryhmäpoikkeusasetuksessa säädettyjä perusteita voidaan soveltaa, ottaen huomioon, että kyseisen asetuksen aineellisia säännöksiä sovelletaan, toisin kuin säännöstä, jossa säädetään ilmoitusvelvollisuudesta vapauttamisesta. Toiseksi voidaan soveltaa perusteita, joita ei vahvisteta kyseisessä ryhmäpoikkeusasetuksessa. Tältä osin unionin tuomioistuin tukeutui asetuksen N:o 68/2001 johdanto-osan neljänteen perustelukappaleeseen, jossa todetaan, että kyseinen asetus ei rajoita jäsenvaltion mahdollisuutta ilmoittaa tukihankkeista ja että ”komissio arvioi tällaiset ilmoitukset erityisesti tässä asetuksessa asetettujen perusteiden mukaisesti tai noudattaen voimassa olevia yhteisön suuntaviivoja ja puitteita, jos on tällaisia suuntaviivoja ja puitteita”. ( 50 ) Unionin tuomioistuimen mukaan se, että asetuksen N:o 68/2001 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa käytetään ilmaisua ”erityisesti”, tarkoitti, että tukea oli arvioitava erityisesti muttei yksinomaan kyseisessä asetuksessa asetettujen perusteiden mukaisesti. ( 51 ) Komissio saattoi näin ollen soveltaa perustetta, jota ei vahvistettu asetuksessa N:o 68/2001, ja edellyttää, että tuki oli tarpeen tarkasteltujen koulutustoimenpiteiden toteuttamiseksi. ( 52 )

118. Samaan tapaan käsiteltävässä asiassa sen toteamiseksi, että kyseessä oleva tuki soveltuu sisämarkkinoille, komissio voi edellyttää, että se täyttää vuoden 2009 tiedonannon 33 kohdassa määritetyn perusteen, toisin sanoen, että tuen määrä rajoitetaan Leipzigiin investoimisen ja Müncheniin investoimisen väliseen kustannuseroon (17 miljoonaa euroa). Huomautan tältä osin, että asetuksen N:o 800/2008 johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan – kuten asetuksen N:o 68/2001 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessakin –, että asetuksen ”ei pitäisi rajoittaa jäsenvaltioiden mahdollisuutta ilmoittaa” alueellisia tukitoimenpiteitä ja että ”komissio arvioi kyseiset tuet erityisesti tässä asetuksessa säädettyjen edellytysten perusteella ja komission antamien erityisten suuntaviivojen tai puitteiden mukaisin perustein”. ( 53 )

119. Unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen tehnyt virhettä todetessaan valituksenalaisen tuomion 173 kohdassa, että kyseessä olevaa tukea oli arvioitava vuoden 2009 tiedonannon, suuntaviivojen ja SEUT 107 artiklan 3 kohdan perusteella.

v) Päätelmä

120. Tästä seuraa, että todetessaan, että komissio saattoi rajoittaa tuen asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa asetettua ilmoitusvelvollisuudesta vapautettua määrää pienemmäksi, unionin yleinen tuomioistuin ei rikkonut asetuksen N:o 800/2008 3 artiklaa ja 13 artiklan 1 kohtaa, koska kyseisissä säännöksissä esitetään ainoastaan olettama sellaisen tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille, joka täyttää kyseisessä asetuksessa säädetyt edellytykset. Jos tukitoimenpiteen määrä ylittää mainitun kynnysarvon, nämä säännökset eivät estä komissiota arvioimasta kyseisen toimenpiteen soveltuvuutta muiden kuin asetuksessa N:o 800/2008 säädettyjen edellytysten valossa ja toteamasta tällaisten edellytysten perusteella, että tuki soveltuu sisämarkkinoille asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoitusvelvollisuudesta vapautettua määrää pienempään määrään saakka.

121. Tästä myös seuraa, ettei unionin yleinen tuomioistuin rikkonut SEUT 288 artiklaa, koska riidanalainen päätös on johdonmukainen asetuksen N:o 800/2008 kanssa.

122. Katson näin ollen, että toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.

2) Toisen valitusperusteen toinen osa

123. Toisen valitusperusteensa toisessa osassa BMW väittää, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi syrjintäkiellon periaatetta todetessaan, että komissio saattoi rajoittaa BMW:lle myönnetyn tuen ilmoitusvelvollisuudesta vapautettua pienempään määrään, kun taas mille tahansa BMW:n kilpailijalle olisi voitu myöntää IZG:n nojalla tukea asetuksen N:o 800/2008 6 artiklan 2 kohdassa ilmoittamiselle asetettuun kynnysarvoon saakka.

124. Tältä osin riittää, kun todetaan, että mikä tahansa BMW:n hypoteettiselle kilpailijalle IZG:n nojalla myönnetty tuki, jota ei ole ilmoitettu ennakkoon komissiolle, ei olisi asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdassa tarkoitettua voimassa olevaa tukea. Sitä vastoin käsiteltävässä asiassa komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä, että BMW:lle myönnetty tuki soveltuu sisämarkkinoille (joskin ainoastaan 17 miljoonaan euroon saakka) ja että se on siten voimassa olevaa tukea. Tästä seuraa, että, kuten komissio väittää, kyseinen hypoteettinen kilpailija ja BMW eivät ole toisiinsa rinnastettavassa tilanteessa ja että toisen valitusperusteen toinen osa on hylättävä perusteettomana.

125. Katson siten, että toinen valitusperuste on hylättävä kokonaisuudessaan perusteettomana. Valitus on näin ollen hylättävä.

VI Liitännäisvalitus

A Asianosaisten lausumat

126. Komissio on tehnyt asiassa liitännäisvalituksen. Se vaatii, että unionin tuomioistuin kumoaa yhtäältä 11.5.2015 annetun määräyksen, jolla Freistaat Sachsen hyväksyttiin väliintulijaksi asiassa, jossa vaadittiin riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista, ja toisaalta valituksenalaiseen tuomioon sisältyvän päätöksen väliintulon hyväksymisestä ja väliintulijan esittämien väitteiden tutkittavaksi ottamisesta. Komissio myös vaatii, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian lopullisesti ja hylkää Freistaat Sachsenin väliintulohakemuksen.

127. Komission mukaan sen liitännäisvalitus täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset.

128. Tältä osin komissio väittää, että 11.5.2015 annettu määräys ja valituksenalaiseen tuomioon sisältyvä päätös väliintulon hyväksymisestä voivat olla liitännäisvalituksen kohteena unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 178 artiklan 1 tai 2 kohdan nojalla. Komissio väittää, että päätös, jolla unionin yleinen tuomioistuin virheellisesti hyväksyi väliintulohakemuksen, voidaan riitauttaa lopullisesta tuomiosta tehdyssä valituksessa menettelyvirheenä, joka vaikutti kielteisesti komission intresseihin. Ottaen huomioon valituksenalaisen tuomion 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 ja 180 kohdassa Freistaat Sachsenin esittämät väitteet unionin yleinen tuomioistuin laajensi menettelyn kohdetta ja loukkasi näin komission menettelyllisiä intressejä.

129. Komissio esittää liitännäisvalituksensa tueksi kolme valitusperustetta.

130. Ensimmäisessä valitusperusteessaan komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toista kohtaa todetessaan 11.5.2015 annetun määräyksen 20 kohdassa, että asian ratkaisu koski Freistaat Sachsenin etua ja että se saattoi siten esiintyä väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa niiden väitettyjen taloudellisten seurausten vuoksi, joita investoinnin tekemisellä Leipzigiin on. Komission mukaan asian ratkaisu koskee osapuolen etua vain, jos ratkaisu voi muuttaa kyseisen osapuolen oikeusasemaa.

131. Toisessa valitusperusteessaan komissio väittää, että jos unionin tuomioistuin katsoo, että etu, jota unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu koskee, voi olla luonteeltaan taloudellinen, unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että Freistaat Sachsenilla oli tällainen intressi. Sillä saattoi olla intressi ainoastaan sen kanteen osalta, jossa vaadittiin kumoamaan riidanalainen päätös kokonaisuudessaan, eikä sen kanteen osalta, jossa vaadittiin kumoamaan riidanalainen päätös siltä osin kuin siinä todettiin sisämarkkinoille soveltumattomaksi 17 miljoonaa euroa ylittävä tuen osa.

132. Kolmannessa valitusperusteessaan komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi todistustaakkaa koskevia sääntöjä, koska se ei edellyttänyt Freistaat Sachsenin esittävän näyttöä sen väitteensä tueksi, että asian ratkaisu koskee sen taloudellista etua.

133. Freistaat Sachsen väittää, että liitännäisvalitus on jätettävä tutkimatta ja että se on joka tapauksessa perusteeton. Sen mukaan liitännäisvalitusta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska ensinnäkin unionin yleisen tuomioistuimen päätös hyväksyä väliintulohakemus ei kuulu unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 178 artiklan 1 tai 2 kohdan soveltamisalaan ja koska toiseksi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 57 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan muutosta voidaan hakea unionin yleisen tuomioistuimen päätökseen hylätä väliintulohakemus eikä päätökseen hyväksyä se. Liitännäisvalitus on joka tapauksessa perusteeton, koska on niin, että jotta henkilö voi esiintyä väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa, riittää, että kyseisen asian ratkaisu koskee sen taloudellista etua.

134. BMW väittää, että liitännäisvalitusta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska komissio ei selitä, miten unionin yleinen tuomioistuin loukkasi, kun se otti valituksenalaisessa tuomiossa huomioon Freistaat Sachsenin esittämät väitteet, komission menettelyllisiä intressejä. BMW väittää myös, että liitännäisvalitus on tehoton, koska kyseessä olevia väitteitä esitti paitsi Freistaat Sachsen myös BMW. Liitännäisvalitus on joka tapauksessa perusteeton.

B Arviointi

135. Liitännäisvalituksessaan komissio vaatii kumoamaan ensinnäkin 11.5.2015 annetun määräyksen ja toiseksi valituksenalaisen tuomion siltä osin, kuin siinä i) hyväksyttiin väliintulohakemus ja ii) sen 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 ja 180 kohdassa otettiin huomioon väitteet, jotka yksinomaan Freistaat Sachsen oli esittänyt (erotuksena väitteistä, jotka Freistaat Sachsen ja BMW olivat esittäneet).

136. BMW ja Freistaat Sachsen väittävät, että liitännäisvalitus on jätettävä tutkimatta ja että se on joka tapauksessa perusteeton.

137. On syytä huomauttaa, että jos unionin tuomioistuin toteaa, kuten ehdotan, että valitus on hylättävä, se voi katsoa, ettei liitännäisvalituksesta ole tarpeen lausua.

138. Tämä johtuu siitä, että käsiteltävässä asiassa liitännäisvalituksessa vaaditaan kumoamaan valituksenalainen tuomio siltä osin kuin siihen sisältyy päätös väliintulohakemuksen hyväksymisestä ja siltä osin kuin siinä näin ollen otetaan huomioon väliintulijan esittämät väitteet. Jos unionin tuomioistuin toteaisi, että unionin yleinen tuomioistuin teki tältä osin virheen, tästä ei seuraisi, että valituksenalainen tuomio olisi kumottava. Valituksenalainen tuomio voidaan kumota vain, jos unionin tuomioistuin toteaa, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen hylätessään asianosaisen eikä väliintulijan esittämän vaatimuksen tai perusteen. Tämä johtuu siitä, ettei väliintulija saa esittää omia vaatimuksiaan tai perusteitaan. ( 54 ) Näin ollen on niin, että jos unionin tuomioistuin toteaa, että valitus on hylättävä, valituksenalainen tuomio pysytettäisiin, vaikka unionin tuomioistuin toteaisi, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen hyväksyessään Freistaat Sachsenin väliintulohakemuksen. ( 55 ) Korostan, että komissio itse väittää, että jos unionin tuomioistuin toteaa unionin yleisen tuomioistuimen tehneen virheen hyväksyessään Freistaat Sachsenin väliintulohakemuksen, valituksenalaista tuomiota ei pitäisi kumota (vaan menettelyvirhe unionin yleisessä tuomioistuimessa korjattaisiin näin).

139. Kattavuuden vuoksi tutkin kuitenkin liitännäisvalituksen. Katson, että liitännäisvalitusta ei voida ottaa tutkittavaksi ja että sen lisäksi, että valitus on tehoton, se on joka tapauksessa perusteeton.

1. Liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen

140. Freistaat Sachsen väittää, että liitännäisvalitusta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska ensinnäkin Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 57 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan muutosta voidaan hakea unionin yleisen tuomioistuin päätökseen hylätä väliintulohakemus eikä sen päätökseen hyväksyä tällainen hakemus ja koska toiseksi jälkimmäistä päätöstä ei voida pitää unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 178 artiklan 1 tai 2 kohdassa tarkoitettuna ratkaisuna, josta voidaan valittaa.

141. Liitännäisvalitus on nähdäkseni jätettävä kokonaan tutkimatta. Esitän jäljempänä syyt, miksi olen tullut tähän tulokseen.

142. Tältä osin arvioin ensinnäkin 11.5.2015 annetusta määräyksestä tehdyn liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottamista, toiseksi valituksenalaisesta tuomiosta tehdyn liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottamista siltä osin kuin kyseiseen tuomioon sisältyy väliintulohakemuksen hyväksymistä koskeva päätös ja kolmanneksi valituksenalaisesta tuomiosta tehdyn liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottamista siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisessa tuomiossa huomioon väitteet, jotka yksinomaan Freistaat Sachsen oli väitetysti esittänyt. Lisäksi tarkastelen komission väitettä, jonka mukaan unionin tuomioistuin on velvollinen lausumaan viran puolesta väliintulohakemuksen tutkittavaksi ottamisesta unionin yleisessä tuomioistuimessa, jos väliintulija ensimmäisessä oikeusasteessa tekee liitännäisvalituksen unionin tuomioistuimeen tai jos, kuten käsiteltävässä asiassa, väliintulija ensimmäisessä oikeusasteessa esittää huomautuksia unionin tuomioistuimessa.

a) 11.5.2015 annetusta määräyksestä tehdyn liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen

143. Katson, että komission 11.5.2015 annetusta määräyksestä, jolla unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi Freistaat Sachsenin väliintulohakemuksen, tekemä liitännäisvalitus on jätettävä tutkimatta, koska päätökseen, jolla väliintulo hyväksytään, ei voida hakea muutosta.

144. Tältä osin unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 178 artiklan 1 kohdassa määrätään, että liitännäisvalituksessa voidaan vaatia ”unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun” kumoamista. Saman artiklan 2 kohdassa lisäksi määrätään, että liitännäisvalituksessa voidaan myös vaatia ”unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksistä tehdyn nimenomaisen ratkaisun tai välillisesti ilmenevän ratkaisun” kumoamista.

145. Ensinnäkään 11.5.2015 annettu määräys ei kuulu unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 178 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan, koska se on ratkaisu, joka koskee väliintulon hyväksymistä unionin yleisessä tuomioistuimessa, eikä ratkaisu, joka koskee samassa tuomioistuimessa nostetun kanteen tutkittavaksi ottamista.

146. Toiseksi kyseinen määräys ei nähdäkseni kuulu myöskään unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 178 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

147. Tältä osin unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 178 artiklaa olisi luettava yhdessä Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa. ( 56 ) Jälkimmäisessä määräyksessä määritellään ratkaisut, joihin voidaan hakea muutosta, nimittäin ensinnäkin ”unionin yleisen tuomioistuimen lopullisiin päätöksiin”, toiseksi unionin yleisen tuomioistuimen päätöksiin, ”joilla tehdään vain osittainen asiaratkaisu”, ja kolmanneksi päätöksiin, ”joilla ratkaistaan väite toimivallan puuttumisesta tai siitä, että asia on jätettävä tutkittavaksi ottamatta”.

148. Päätöstä, jolla väliintulo hyväksytään, ei voida pitää Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuna lopullisena päätöksenä. ( 57 ) Sitä ei voida pitää myöskään päätöksenä, jolla tehdään vain osittainen asiaratkaisu. ( 58 ) Herää kuitenkin kysymys, voidaanko päätöstä, jolla väliintulo hyväksytään, pitää päätöksenä, jolla ratkaistaan väite siitä, että asia on jätettävä tutkittavaksi ottamatta, koska edellä mainitussa määräyksessä ei täsmennetä, koskeeko se kanteen tutkimatta jättämistä vai väliintulon hylkäämistä.

149. Oikeuskäytännön mukaan siitä, että unionin yleinen tuomioistuin hylkää väitteen, jonka mukaan kannetta ei voida ottaa tutkittavaksi, voidaan tehdä valitus (ja liitännäisvalitus), vaikka unionin yleinen tuomioistuin myöhemmin hylkäisikin kanteen perusteettomana. ( 59 ) Tätä päätöstä voidaan pitää Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuna päätöksenä, jolla ratkaistaan väite siitä, että asia on jätettävä tutkittavaksi ottamatta.

150. Käänteisesti on katsottu, että seuraaviin ratkaisuihin ei voida hakea muutosta: unionin yleisen tuomioistuimen presidentin päätös olla yhdistämättä kahta asiaa; ( 60 ) määräys, jolla unionin yleinen tuomioistuin velvoittaa komission toimittamaan tiettyjä asiakirjoja; ( 61 ) määräys, jossa virkamiestuomioistuin toteaa, että se ei ole toimivaltainen, ja siirtää kanteen unionin yleiselle tuomioistuimelle Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön liitteessä olevan 8 artiklan 2 kohdan mukaisesti; ( 62 ) määräys, jossa virkamiestuomioistuin määrää poistettaviksi kirjallisten huomautusten tietyt kohdat niiden halventavan luonteen vuoksi; ( 63 ) päätös, jolla unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamo kieltäytyy hyväksymästä kantajan pyyntöä käyttää istunnossa edustajanaan Trade Mark and Design Litigatoria; ( 64 ) määräys, jolla hylätään oikeusapuhakemus; ( 65 ) päätös, jossa hylätään vaatimus siitä, että tuomari jäävää itsensä, ( 66 ) ja unionin yleisen tuomioistuimen päätös lykätä asian käsittelyä, kunnes unionin tuomioistuin antaa tuomion sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa, jossa vaaditaan kumoamaan sama toimenpide kuin se, joka riitautettiin unionin yleisessä tuomioistuimessa. ( 67 ) Nämä päätökset eivät näin ollen ole päätöksiä, joilla ratkaistaan väite Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla (muussa tapauksessa niihin voitaisiin hakea muutosta).

151. Päätöstä, jolla väliintulo hyväksytään, ei mielestäni voida pitää Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuna päätöksenä, jolla ratkaistaan väite siitä, että asia on jätettävä tutkittavaksi ottamatta. Toisin kuin useimmat edellisessä kohdassa mainitut ratkaisut, päätöstä, jolla väliintulo hyväksytään, ei eittämättä voida pitää yksinkertaisena organisatorisena toimena, koska i) ensimmäisessä oikeusasteessa väliintulijana esiintynyt voi hakea muutosta unionin yleisen tuomioistuimen tuomioon ( 68 ) ja koska ii), jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa asianosaisena ollut hakee muutosta, sitä pidetään unionin tuomioistuimessa asianosaisena. ( 69 ) Tosiasia kuitenkin on, että edellä 149 kohdassa mainitut päätökset, joihin voidaan hakea muutosta, koskevat kanteen tutkittavaksi ottamista eivätkä väliintulon hyväksymistä. Tästä nähdäkseni seuraa, että päätöstä, jolla väliintulo hyväksytään, ei voida pitää päätöksenä, jolla ratkaistaan oikeudenkäyntiväite, ja että se ei näin ollen kuulu Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisen kohdan soveltamisalaan.

152. Kolmanneksi on syytä korostaa, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 57 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan muutosta voidaan hakea väliintulohakemuksen hylkäyspäätökseen ja että muutosta voi hakea se, jonka väliintulohakemus on hylätty. Kyseisestä määräyksestä, luettuna a contrario, seuraa, ettei päätökseen, jolla väliintulohakemus hyväksytään, voida hakea muutosta.

153. Neljänneksi tämä on yhdenmukaista väliintulon liitännäisen luonteen kanssa. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan neljännen kohdan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 132 artiklan 2 kohdan mukaan väliintulon tarkoituksena voi olla ainoastaan jonkin asianosaisen vaatimusten tukeminen kokonaan tai osittain. ( 70 ) Väliintulija ei myöskään voi esittää oikeudellisia perusteita, joita asianosainen, jota väliintulija tukee, ei ole esittänyt. ( 71 ) Näin ollen, jos osapuoli hyväksytään virheellisesti väliintulijaksi, tämä ei muuta oikeusriidan kohdetta.

154. Näin ollen 11.5.2015 annetusta määräyksestä tehty liitännäisvalitus on jätettävä tutkimatta.

b) Valituksenalaisesta tuomiosta siltä osin kuin siihen sisältyy päätös, jolla väliintulohakemus hyväksytään, tehdyn liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen

155. Liitännäisvalituksessa vaaditaan kumoamaan paitsi 11.5.2015 annettu määräys myös valituksenalainen tuomio siltä osin siihen sisältyy päätös, jolla Freistaat Sachsenin väliintulohakemus hyväksytään.

156. Olen samaa mieltä komission kanssa siitä, että valituksenalaiseen tuomioon sisältyy (implisiittinen) päätös väliintulohakemuksen hyväksymisestä. Muutoin valituksenalaisessa tuomiossa ei mainittaisi Freistaat Sachsenin esittämiä väitteitä.

157. Toisin kuin komissio väittää, kyseiseen päätökseen ei nähdäkseni voida kuitenkaan hakea muutosta.

158. Kuten olen edellä 148–151 kohdassa osoittanut, unionin yleisen tuomioistuimen päätös hyväksyä väliintulohakemus ei ole Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu ”päätös”. Ratkaistaessa sitä, onko unionin yleisen tuomioistuimen päätöstä pidettävä kyseisessä määräyksessä tarkoitettuna ”päätöksenä”, on merkityksetöntä, sisältyykö se erilliseen toimeen, kuten 11.5.2015 annettuun määräykseen, vai onko se osa valituksenalaista tuomiota.

159. Lisäksi edellä tämän ratkaisuehdotuksen 153 kohdassa 11.5.2015 annetusta määräyksestä tehdyn liitännäisvalituksen yhteydessä esitetyt syyt pätevät liitännäisvalitukseen, joka on tehty valituksenalaisesta tuomiosta siltä osin kuin siihen sisältyy päätös väliintulon hyväksymisestä.

160. Näin ollen liitännäisvalitus, joka on tehty valituksenalaisesta tuomiosta siltä osin kuin siihen sisältyy päätös, jolla Freistaat Sachsenin väliintulohakemus hyväksytään, on jätettävä tutkimatta.

161. Tämä kuitenkin tarkoittaa ainoastaan sitä, että unionin yleisen tuomioistuimen päätös, jolla väliintulohakemus hyväksytään, ei voi olla valituksen kohteena, koska se ei ole Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu ”päätös”. Tämä ei tarkoita sitä, että väliintulon hyväksymistä ensimmäisessä oikeusasteessa ei voida riitauttaa lainkaan unionin tuomioistuimessa.

162. Väliintulon hyväksyminen ensimmäisessä oikeusasteessa voidaan nimittäin riitauttaa oikeudellisena perusteena, jossa vedotaan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun asian käsittelyssä unionin yleisessä tuomioistuimessa tapahtuneeseen oikeudenkäyntivirheeseen. Unionin tuomioistuin tutkii kuitenkin tämän perusteen vain, jos se esitetään valituksessa, joka voidaan ottaa tutkittavaksi. Jotta tällainen valitus voidaan ottaa tutkittavaksi, sillä on vaadittava kumoamaan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu ”päätös”. Toisin sanoen sen kohteena on oltava jokin muu päätös kuin päätös, jolla väliintulohakemus hyväksytään, koska kuten olen edellä osoittanut, jälkimmäinen ei ole mainitussa määräyksessä tarkoitettu ”päätös”.

163. Esimerkiksi tuomiossa Gaki-Kakouri tutkittiin perustetta, jossa väitettiin, että evätessään asianosaisen pyynnön esittää näyttöä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin rikkoi työjärjestyksensä 85 artiklan 3 kohtaa sekä loukkasi kontradiktorista periaatetta ja asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatetta. Kyseisessä asiassa valituksessa ei kuitenkaan vaadittu kumoamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätös hylätä näytön esittämistä koskeva pyyntö. Valituksessa vaadittiin kumoamaan päätös, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi tuomionsa tuomiolauselmassa kanteen, joka oli nostettu yhteisöjen tuomioistuimen päätöksestä olla myöntämättä kantajalle, joka oli kyseisen tuomioistuimen entisen tuomarin leski, perhe-eläke. ( 72 )

164. Käsiteltävässä asiassa komissio väittää liitännäisvalituksessaan paitsi, että valituksenalaiseen tuomioon sisältyvään päätökseen, jolla unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi Freistaat Sachsenin väliintulohakemuksen, voidaan hakea muutosta, ( 73 ) myös, että kyseinen päätös merkitsee Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua asian käsittelyssä unionin yleisessä tuomioistuimessa tapahtunutta oikeudenkäyntivirhettä. Tältä osin korostan, että peruste, jonka mukaan päätös, jolla väliintulohakemus hyväksytään, merkitsee oikeudenkäyntivirhettä, esitetään liitännäisvalituksessa, jossa vaaditaan juuri kyseisen päätöksen kumoamista. Sitä vastoin tuomiossa Gaki-Kakouri peruste, jonka mukaan päätös hylätä pyyntö näytön esittämiseksi merkitsi oikeudenkäyntivirhettä, esitettiin valituksessa, jossa vaadittiin kumoamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toinen päätös, joka ilmeni sen tuomion tuomiolauselmasta. Näin ollen käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuin ei voi tutkia perustetta, jossa vedotaan unionin yleisessä tuomioistuimessa tapahtuneeseen oikeudenkäyntivirheeseen, koska se esitetään liitännäisvalituksessa, jota ei voida ottaa tutkittavaksi, koska siinä ei vaadita kumoamaan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua ”päätöstä”. ( 74 )

c) Valituksenalaisesta tuomiosta, siltä osin kuin siinä otetaan huomioon yksinomaan Freistaat Sachsenin esittämät väitteet, tehdyn liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen

165. Liitännäisvalituksessa vaaditaan lisäksi kumoamaan valituksenalainen tuomio siltä osin kuin sen 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 ja 180 kohdassa otetaan huomioon yksinomaan Freistaat Sachsenin esittämät väitteet.

166. En näe, miten hyväksyessään tai hylätessään väitteitä, ei siis oikeudellisia perusteita tai vaatimuksia, unionin yleisen tuomioistuimen voitaisiin katsoa tehneen Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun ”päätöksen”. Valituksenalaisesta tuomiosta, siltä osin kuin siinä otetaan huomioon yksinomaan Freistaat Sachsenin esittämät väitteet, tehtyä liitännäisvalitusta ei näin ollen voida ottaa tutkittavaksi.

167. Liitännäisvalitus on joka tapauksessa tehoton. Komission mainitsemissa valituksenalaisen tuomion kohdissa unionin yleinen tuomioistuin nimittäin joko ei lausu väliintulijan esittämistä väitteistä ( 75 ) tai tarkastelee väliintulijan ja BMW:n esittämiä väitteitä ( 76 ) tai hylkää yksinomaan Freistaat Sachsenin esittämiä väitteitä. ( 77 )

d) Unionin tuomioistuimella ei ole velvollisuutta lausua omasta aloitteestaan väliintulon hyväksymisestä ensimmäisessä oikeusasteessa

168. Tuomiossa Stadtwerke Schwäbisch Hall yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ratkaistessaan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan mukaista muutoksenhakua sen on lausuttava, tarvittaessa omasta aloitteestaan, kanteen tutkittavaksi ottamisesta ensimmäisessä oikeusasteessa. ( 78 )

169. Komissio vetoaa kyseiseen tuomioon ja väittää, että unionin tuomioistuin on velvollinen lausumaan omasta aloitteestaan väliintulohakemuksen tutkittavaksi ottamisesta unionin yleisessä tuomioistuimessa, jos väliintulija ensimmäisessä oikeusasteessa tekee liitännäisvalituksen unionin tuomioistuimeen tai jos se esittää huomautuksia unionin tuomioistuimessa.

170. Tätä väitettä ei voida hyväksyä.

171. Käsiteltävässä asiassa komissio riitauttaa väliintulon hyväksymisen unionin yleisessä tuomioistuimessa eikä kyseisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen tutkittavaksi ottamista, mistä oli kyse tuomiossa Stadtwerke Schwäbisch Hall ja myöhemmässä oikeuskäytännössä. ( 79 ) On syytä korostaa, että jos unionin tuomioistuin katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen hyväksyessään väliintulohakemuksen, tämä ei vaikuta unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen tutkittavaksi ottamiseen. ( 80 )

172. On totta, että jos unionin yleinen tuomioistuin hyväksyy virheellisesti väliintulohakemuksen, väliintulija ensimmäisessä oikeusasteessa voi valittaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta ja vedota väliintulijana unionin tuomioistuimessa perusteisiin, joita sen tukema asianosainen ei esitä ensimmäisessä oikeusasteessa. ( 81 ) On kuitenkin syytä korostaa, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisen kohdan mukaan väliintulijoina unionin yleisessä tuomioistuimessa voivat olla kaikki, jotka pystyvät osoittamaan, että sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu koskee niiden etua tai heidän etuaan. Haluan myös huomauttaa, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan toisen kohdan mukaan ensimmäisessä oikeusasteessa väliintulijana olleet voivat hakea muutosta unionin yleisen tuomioistuimen päätökseen ainoastaan silloin, kun se koskee heitä suoraan. Unionin yleisen tuomioistuimen päätöksen ei voida katsoa koskevan suoraan henkilöä, jonka etua unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu ei koske ja jolla ei siten ole oikeutta esiintyä väliintulijana kyseisessä tuomioistuimessa. Joka tapauksessa unionin tuomioistuimen menettelyn muut osapuolet voivat esittää huomautuksia vastauksena väliintulijan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiin huomautuksiin.

173. Katson näin ollen, että liitännäisvalitus on jätettävä kokonaisuudessaan tutkimatta.

174. Kattavuuden vuoksi osoitan kuitenkin, että se on joka tapauksessa perusteeton.

2. Asiakysymys

175. Liitännäisvalituksensa tueksi komissio esittää kolme valitusperustetta, joissa se vetoaa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisen kohdan rikkomiseen, tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa tehtyyn virheeseen ja todistustaakkaa koskevien sääntöjen rikkomiseen.

a) Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisen kohdan rikkomista

176. Ensimmäisessä valitusperusteessaan komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toista kohtaa todetessaan 11.5.2015 annetun määräyksen 20 kohdassa, että unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu koski Freistaat Sachsenin etua, koska kun tuen määrä rajoitettiin riidanalaisessa päätöksessä 17 miljoonaan euroon, Freistaat Sachsenilta evättiin taloudelliset hyödyt, jotka se olisi saanut noin 45 miljoonan euron suuruisesta tuesta.

177. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisen kohdan mukaan väliintulijoina unionin yleisessä tuomioistuimessa voivat olla kaikki, jotka pystyvät osoittamaan, että unionin tuomioistuimen tai unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu koskee niiden etua tai heidän etuaan.

178. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan mainitussa määräyksessä tarkoitettu käsite ”asian ratkaisu koskee niiden etua tai heidän etuaan” on määriteltävä asian täsmällisen kohteen valossa ja ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan välitöntä ja tosiasiallista intressiä sen suhteen, miten itse vaatimukset ratkaistaan, eikä sillä tarkoiteta intressiä käytettyjen perusteiden tai esitettyjen väitteiden suhteen. Käsitteellä ”asian ratkaisu” viitataan lopulliseen päätökseen, sellaisena kuin se esitetään tulevan tuomion tuomiolauselmassa. Tältä osin on syytä erityisesti varmistaa, vaikuttaako riidanalainen toimenpide suoraan väliintulijaksi hakevaan osapuoleen ja onko asian ratkaisun todettu koskevan sen etua. Lähtökohtaisesti etua, jota asian ratkaisu koskee, voidaan pitää riittävän suorana vain siltä osin kuin kyseinen ratkaisu voi muuttaa väliintuloa hakevan oikeusasemaa. ( 82 )

179. Komissio väittää, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu etu, jota asian ratkaisu koskee, voi olla ainoastaan oikeudellinen eikä taloudellinen etu.

180. Freistaat Sachsen ja BMW puolestaan väittävät, että taloudellinen etu riittää. Ne vetoavat määräykseen Ramondín, jossa katsottiin, että kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan päätös, jossa komissio totesi Territorio Histórico de Álavan hyväksymän tukiohjelman sisämarkkinoille soveltumattomaksi, ratkaisu koski Comunidad Autónoma de La Riojan etua. Kyseisessä määräyksessä yhteisöjen tuomioistuimen presidentti huomautti, että Comunidad Autónoma de La Rioja on Territorio Histórico de Álavan raja-alue ja että La Riojan alueelle vuodesta 1971 lukien sijoittautuneena ollut yritys Ramondín hyötyi riidanalaisesta tukiohjelmasta siirtyessään Álavan alueelle. ( 83 )

181. On totta, että kuten komissio korostaa, edellä 178 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä edellytetään, että kyseisen asian ratkaisu muuttaa tai voi muuttaa väliintuloa hakevan oikeusasemaa.

182. Kyseisen oikeuskäytännön mukaan tätä edellytystä sovelletaan kuitenkin ainoastaan ”lähtökohtaisesti”. Huomautan, että määräyksessä Ramondín asian ratkaisun katsottiin koskevan Comunidad Autónoma de La Riojan etua, koska tukiohjelma johti La Riojaan sijoittautuneiden tiettyjen yritysten siirtymiseen muille alueille ja vaikutti haitallisesti La Riojaan jääneiden yritysten kilpailuasemaan. Käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva päätös merkitsee uuden tuotantolaitoksen rakentamista Saksiin, ja väliintuloa hakeva osapuoli on juuri Freistaat Sachsen. Kyse on aluetuesta, ja väliintuloa hakeva osapuoli on tukea saava alue, jonka talouskehitystä kyseessä olevalla tuella edistetään. Tässä tilanteessa taloudellista etua voidaan mielestäni pitää riittävän suorana. Käsiteltävän asian tosiseikat eroavat asiasta Provincia di Ascoli Pisceno, jossa annetussa tuomiossa todettiin, että kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan asetus, jolla otettiin käyttöön polkumyyntitulli tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa, ratkaisu ei koskenut sellaisen Italian alueen etua, jonka taloudellisen rakenteen väitettiin olevan olennaisin osin riippuvainen kenkien valmistuksesta. ( 84 )

183. On totta, että kuten komissio väittää, määräyksessä Ramondín tarkastellussa tapauksessa Comunidad Autónoma de La Rioja oli tehnyt kantelun komissiolle, kun taas käsiteltävässä asiassa Freistaat Sachsen ei tehnyt tällaista kantelua. Määräyksessä Ramondín yhteisöjen tuomioistuin ei kuitenkaan tukeutunut tähän seikkaan. Lisäksi oikeuskäytännön mukaan osallistuminen hallinnolliseen menettelyyn ja kantelun tekeminen ovat tekijöitä, jotka voivat osoittaa edun, jota asian ratkaisu on koskeva. ( 85 ) Tästä ei seuraa, että kantelun tekeminen on edellytys tällaisen edun osoittamiselle.

184. Ensimmäinen valitusperuste on näin ollen hylättävä.

b) Toinen valitusperuste, joka koskee virhettä tosiseikkojen luonnehdinnassa

185. Toisessa valitusperusteessaan komissio väittää, että jos unionin tuomioistuin katsoo, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu etu, jota asian ratkaisu koskee, voi olla taloudellinen etu, unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että Freistaat Sachsenilla oli tällainen etu. Komission mukaan kanteen, jossa vaaditaan kumoamaan riidanalainen päätös kokonaisuudessaan, ratkaisu koskee Freistaat Sachsenin etua. Kanteen, jossa vaaditaan kumoamaan riidanalainen päätös siltä osin kuin siinä todettiin, että 17 miljoonaa euroa ylittävä osa tuesta ei sovellu sisämarkkinoille, ratkaisu ei komission mukaan koske sen etua.

186. Katson, että toinen valitusperuste on hylättävä. Freistaat Sachsenilla on nähdäkseni intressi hyötyä taloudellisista vaikutuksista, joita on tuella, joka on kolme kertaa suurempi kuin se tuki, jonka katsottiin riidanalaisessa päätöksessä soveltuvan sisämarkkinoille.

187. Toinen valitusperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.

c) Kolmas valitusperuste, joka koskee todistustaakkaa koskevien sääntöjen rikkomista

188. Kolmannessa valitusperusteessaan komissio väittää, että kun unionin yleinen tuomioistuin ei vaatinut Freistaat Sachsenia esittämään näyttöä siitä, että asian ratkaisu koskee sen etua, se rikkoi sääntöä, jonka mukaan tavallisesti henkilön, joka vetoaa tosiseikkoihin väitteen tueksi, on esitettävä näyttöä tällaisista tosiseikoista.

189. Totean, että 11.5.2015 annetun määräyksen 19 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin huomautti, että Freistaat Sachsenin väitteen mukaan kyseessä oleva tuki loisi 800 työpaikkaa, synnyttäisi synergioita alueellisen autoteollisuuden kanssa, edistäisi tietämyksen siirtoa ja vauhdittaisi innovointiprosessia. On totta, ettei Freistaat Sachsen esittänyt näyttöä näiden tosiseikkoja koskevien väitteiden tueksi. On kuitenkin myös niin, että väliintulohakemuksesta esittämissään huomautuksissa komissio ei kiistänyt näitä tosiseikkoja koskevia väitteitä ja että unionin yleinen tuomioistuin korosti 11.5.2015 annetun määräyksen 20 kohdassa, ettei niitä kiistetty. Tässä tilanteessa unionin yleinen tuomioistuin ei nähdäkseni rikkonut todistustaakkaa koskevia sääntöjä.

190. Kolmas valitusperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.

191. Katson näin ollen, että liitännäisvalitus on hylättävä.

VII Oikeudenkäyntikulut

192. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.

193. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska BMW on hävinnyt asian ja komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, BMW on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan lisäksi komissiolle päävalituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 4 kohdassa määrätään, että jos ensimmäisessä oikeusasteessa väliintulijana esiintynyt osallistuu oikeudenkäyntiin muutoksenhakuasteessa, unionin tuomioistuin voi määrätä, että se vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan. Koska Freistaat Sachsen osallistui oikeudenkäyntiin muutoksenhakuasteessa, sen on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan päävalituksen osalta.

194. Liitännäisvalituksen osalta on todettava, että koska komissio on hävinnyt asian ja Freistaat Sachsen on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, komissio on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Freistaat Sachsenille liitännäisvalituksen osalta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut. Koska BMW osallistui liitännäisvalituksen käsittelyyn, sen on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan liitännäisvalituksen osalta.

VIII Ratkaisuehdotus

195. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin – hylkää valituksen – hylkää liitännäisvalituksen – velvoittaa Bayerische Motoren Werke AG:n vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Euroopan komissiolle päävalituksen osalta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut – velvoittaa Freistaat Sachsenin vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan päävalituksen osalta – velvoittaa Euroopan komission vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Freistaat Sachsenille liitännäisvalituksen osalta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut – velvoittaa Bayerische Motoren Werke AG:n vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan liitännäisvalituksen osalta.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: englanti.

( 2 ) Tuomio 12.9.2017, Bayerische Motoren Werke v. komissio,T-671/14, EU:T: