ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 398/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Bremen (Saksa) on esittänyt 12.8.2015 – Madaus GmbH v. Hauptzollamt Bremen

(Asia C-441/15)

(2015/C 398/17)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Bremen

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Madaus GmbH

Vastaaja: Hauptzollamt Bremen

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1) liitteessä I olevaa yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 9.10.2012 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 927/2012, tulkittava siten, että raaka-aine, jonka kuvaus on ”DESTAB Calcium Carbonate 90SE Ultra 250”, jota käytetään tavallisten tablettien, poretablettien ja purutablettien muodossa olevien kalsiumtablettien valmistukseen ja joka koostuu jauhemaisesta kemiallisesti määritellystä kalsiumkarbonaatista ja siihen tabletoitavuuden parantamiseksi lisätystä muunnetusta tärkkelyksestä, joka sisältää – tiettyjä maataloustuotteista valmistettuja tavaroita koskevan tuontijärjestelmän soveltamiseksi tarvittavista määritysmenetelmistä ja muista teknisistä säännöksistä annetun asetuksen (EY) N:o 900/2008 muuttamisesta 9.2.2010 annetun komission asetuksen (EU) N:o 118/2010 mukaisesti – määritetyn määrän tärkkelystä, joka on alle 5 painoprosenttia, on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 3824 90 97 990?

(1) EYVL L 256, s. 1, sellaisena kuin se on muutettuna tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 9.10.2012 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 927/2012 (EUVL L 304, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 381/12

Valitus, jonka Changshu City Standard Parts Factory ja Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd ovat tehneet 9.7.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) yhdistetyissä asioissa T-558/12 ja T-559/12, Changshu City Standard Parts Factory ja Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd v. Euroopan unionin neuvosto, 29.4.2015 antamasta tuomiosta

(Yhdistetyt asiat C-376/15 P ja C-377/15 P)

(2015/C 381/15)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Changshu City Standard Parts Factory ja Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (edustajat: avvocato R. Antonini ja avocat E. Monard)

Muut osapuolet: Euroopan unionin neuvosto, Euroopan komissio ja European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-558/12 ja T-559/12, Changshu City Standard Parts Factory ja Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd v. Euroopan unionin neuvosto, antaman tuomion

— hyväksyy valittajien unionin yleisessä tuomioistuimessa nostaman kanteen ja kumoaa lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonnista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 91/2009 muuttamisesta 4.10.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 924/2012 (1) valittajia koskevilta osin

— velvoittaa neuvoston korvaamaan unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa käydyistä menettelyistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut mukaan lukien valittajien oikeudenkäyntikulut

— velvoittaa väliintulijat vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen erityisesti käsitteen ”kaikki [vertailukelpoinen] vienti” ja kyseisten säännösten välisen suhteen osalta tulkitsemalla virheellisesti polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (2) 2 artiklan 10 kohtaa ja 2 artiklan 11 kohtaa sekä tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen 1994 VI artiklan soveltamisesta tehdyn sopimuksen 2 artiklan 4 kappaletta ja 2 artiklan 4 kappaleen 2 kohtaa; valittajat katsovat, että unionin tuomioistuin asetti niille kohtuuttoman todistustaakan.

Valittajat väittävät lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen tulkitsemalla virheellisesti polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 2 artiklan 10 kohtaa ja tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen 1994 VI artiklan soveltamisesta tehdyn sopimuksen 2 artiklan 4 kappaletta, jätti käsittelemättä tietyt valittajien väitteet sekä teki oikeudellisen virheen arvioidessaan SEUT 296 artiklan mukaista perusteluvelvollisuutta.

(1) EUVL L 275, s. 1.

(2) EYVL L 343, s. 51.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 354/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Espanja) on esittänyt 22.7.2015 – Mohamed Daouidi v. Bootes Plus SL, Fondo de Garantía Salarial ja Ministerio Fiscal

(Asia C-395/15)

(2015/C 354/22)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Mohamed Daouidi

Vastaajat: Bootes Plus SL, Fondo de Garantía Salarial ja Ministerio Fiscal

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan (1) 21 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yleistä syrjintäkieltoa tulkittava siten, että siinä tarkoitetun kiellon ja suojan piiriin voi kuulua liiketoiminnallinen päätös irtisanoa siihen asti ammatillisesti moitteettomasti toiminut työntekijä pelkästään hänen työtapaturmasta johtuvan – kestoltaan epävarman – tilapäisen työkyvyttömyytensä vuoksi, kun hän saa sosiaaliturvajärjestelmän perusteella terveydenhoitoa ja taloudellisia etuuksia?

2) Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 30 artiklaa tulkittava siten, että selvästi mielivaltaisesti ja perusteettomasti irtisanotulle työntekijälle annettavan suojan on oltava sama kuin kansallisessa lainsäädännössä kaikkien perusoikeuksia loukkaavien irtisanomisten varalta säädetty suoja?

3) Kuuluuko liiketoiminnallinen päätös irtisanoa siihen asti ammatillisesti moitteettomasti toiminut työntekijä pelkästään hänen työtapaturmasta johtuvan – kestoltaan epävarman – tilapäisen työkyvyttömyytensä vuoksi, kun hän saa sosiaaliturvajärjestelmän perusteella terveydenhoitoa ja taloudellisia etuuksia, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 3, 15 ja 31 artiklan, 34 artiklan 1 kohdan ja 35 artiklan 1 kohdan (jonkin, joidenkin tai kaikkien niistä) vaikutuksen ja/tai suojan piiriin?

4) Mikäli kolmeen edelliseen kysymykseen (tai johonkin niistä) vastataan myöntävästi ja päätöksen irtisanoa siihen asti ammatillisesti moitteettomasti toiminut työntekijä pelkästään hänen työtapaturmasta johtuvan – kestoltaan epävarman – tilapäisen työkyvyttömyytensä vuoksi, kun hän saa sosiaaliturvajärjestelmän perusteella terveydenhoitoa ja taloudellisia etuuksia, tulkitaan kuuluvan Euroopan unionin perusoikeuskirjan jonkin tai joidenkin artiklojen vaikutuksen ja/tai suojan piiriin, voiko kansallinen tuomioistuin soveltaa niitä yksityisten välisessä oikeusriidassa, jos katsotaan – sen mukaan, onko kyse ”oikeudesta” vai ”periaatteesta” – että niillä on horisontaalinen vaikutus tai että asiassa on sovellettava ”yhdenmukaisen tulkinnan periaatetta”? Siltä varalta, että neljään edelliseen kysymykseen vastataan kieltävästi, esitetään viides kysymys:

5) Kuuluuko direktiivin 2000/78 1, 2 ja 3 artiklassa tarkasteltuna syrjintäperusteena vammaisuuteen perustuvan välittömän syrjinnän käsitteeseen liiketoiminnallinen päätös irtisanoa siihen asti ammatillisesti moitteettomasti toiminut työntekijä pelkästään hänen työtapaturmasta johtuvan – kestoltaan epävarman – tilapäisen työkyvyttömyytensä vuoksi?

(1) EYVL 2000, C 364, s. 1.
1)

Onko eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen (1) (2002/584/YOS) 1 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että luovuttaminen syytetoimenpiteitä varten ei ole sallittua, jos on painavia perusteita katsoa, että säilöönoton olosuhteet ovat pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa sellaiset, että niillä loukataan asianomaisen henkilön perusoikeuksia ja yleisiä oikeusperiaatteita, sellaisina kuin ne on vahvistettu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa, vai onko sitä tulkittava siten, että täytäntöönpanojäsenvaltio voi tehdä tällaisissa tapauksissa päätöksen siitä, että luovuttamisen salliminen edellyttää säilöönoton olosuhteita koskevien sääntöjen noudattamista koskevaa vakuutusta tai että sen on tehtävä tällainen päätös? Voiko täytäntöönpanojäsenvaltio esittää konkreettisia vähimmäisvaatimuksia, jotka vakuutuksen kohteena olevien säilöönoton olosuhteiden on täytettävä, tai onko sen esitettävä tällaisia vaatimuksia?
2)

Onko sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 19.6.1980 tehdyn yleissopimuksen 5 artiklan 2 kohta sovellettavissa myös tilanteessa, jossa mainonta tai yhteydenotto tapahtuu maassa, jossa on kuluttajan pääasiallinen asuinpaikka, mutta kuluttaja allekirjoittaa sopimukset tilapäisessä asuinpaikassaan, jos kuluttajan sopimuskumppani tai tämän edustaja on vastaanottanut kuluttajan tilauksen valtiossa, jossa on kuluttajan pääasiallinen asuinpaikka?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 302/18

Kanne 19.6.2015 – Euroopan komissio v. Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

(Asia C-304/15)

(2015/C 302/23)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: K. Mifsud-Bonnici ja S. Petrova)

Vastaaja: Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

Kantaja vaatii unionin tuomioistuinta

— toteamaan, että Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta ei ole noudattanut tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan joutuvien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta annetun direktiivin 2001/80/EY (1) 4 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä VI olevan A osan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole soveltanut asianmukaisesti direktiiviä 2001/80/EY Walesissa sijaitsevaan Aberthaw'n voimalaitokseen

— velvoittamaan Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio katsoo, että Yhdistynyt kuningaskunta ei ole soveltanut asianmukaisesti tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan joutuvien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta annetun direktiivin 2001/80/EY 4 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä VI olevan A osan kanssa, Aberthaw'n voimalaitokseen. Aberthaw'n voimalaitos on hiililämmöllä toimiva polttolaitos, jonka nimellislämpöteho on 4 090 MW ja joka siten kuuluu nimellislämpöteholtaan yli 500 MW:n laitoksiin, ja se ylittää kyseisen direktiivin 4 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä sen 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja liitteessä VI olevan A osan kanssa, nojalla sovellettavan typen oksidien päästöjen raja-arvon. Voimassa olevien säännösten mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan on varmistettava, ettei tämän tehoinen laitos 1.1.2008 lähtien ylitä typen oksideille säädettyä raja-arvoa 500 mg/Nm3, joka tammikuusta 2016 lähtien alennetaan 200 mg/Nm3:ksi. Kyseiselle laitokselle sen toimiluvassa vahvistettu typen oksidien päästöjen raja-arvo on kuitenkin 1 050 mg/Nm3.

(1) EYVL L 309, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 294/43

Valitus, jonka Claire Staelen on tehnyt 7.7.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-217/11, Staelen v. Euroopan oikeusasiamies, 29.4.2015 antamasta tuomiosta

(Asia C-338/15 P)

(2015/C 294/55)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Claire Staelen (edustaja: avocate V. Olona)

Muu osapuoli: Euroopan oikeusasiamies

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-217/11 (Staelen v. Euroopan oikeusasiamies) 29.4.2015 antama tuomio on kumottava

— näin ollen on hyväksyttävä valittajan vaatimus valittajan vastaisista toimista aiheutuneen henkisen kärsimyksen, jonka määräksi valittaja arvioi 50 000 euroa, korvaamiseksi

— asia on ratkaistava valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämien vaatimusten mukaisesti lukuun ottamatta valittajan vaatimusta aineellisen vahingon korvaamiseksi

— vastapuoli on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmissa oikeusasteissa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kuuteen valitusperusteeseen, jotka koskevat sekä oikeudellisia virheitä että tosiseikkojen ottamista huomioon vääristyneellä tavalla.

Ensinnäkin valittaja katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, kun se on katsonut, että valittaja on kieltäytynyt oikeusasiamiehen oma-aloitteisesta tutkinnasta. Unionin yleinen tuomioistuin on myös vääristellyt kantelun kohdetta.

Toiseksi hän väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on tulkinnut SEUT 228 artiklaa ja päätöstä 94/262 (1) virheellisesti siten, että se on vienyt niiltä tehokkaan vaikutuksen.

Kolmanneksi hän toteaa, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla soveltuvien hakijoiden luetteloon merkitsemistä koskevan syrjinnän keston osalta.

Neljänneksi hän moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla ja tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on katsonut, että oikeusasiamies ei ole jättänyt noudattamatta avoimuus- ja huolellisuusvelvoitettaan.

Viidenneksi hän moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on jättänyt soveltamatta Euroopan parlamentin puhemiehen 23.2.2003 tekemää päätöstä ja hyvän hallintotavan säännöstöä.

Lopuksi hän katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että oikeusasiamiehen ei ole tarvinnut tutkia koko kilpailun asiakirja-aineiston hävittämistä.

(1) Oikeusasiamiehen ohjesäännöstä ja hänen tehtäviensä hoitamista koskevista yleisistä ehdoista 9.3.1994 tehty Euroopan parlamentin päätös 94/262/EHTY, EY, Euratom (EYVL L 113, s. 15).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 279/26

Kanne 9.7.2015 – Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta

(Asia C-347/15)

(2015/C 279/32)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: W. Mölls, J. Hottiaux ja T. Maxian Rusche)

Vastaaja: Itävallan tasavalta

Vaatimukset

Kantaja vaatii

— toteamaan, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 2012/34/EU (1) 6 artiklan 3 kohdasta ja asetuksen (EY) N:o 1370/2007 (2) 6 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä liitteessä olevan 5 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska ei ole velvoittanut Itävallan rautatiet/Henkilöliikennettä (ÖBB Personenverkehr) julkaisemaan julkisesta palvelusta maksettavia korvauksia sekä kustannuksia ja tuloja jokaisen julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen osalta

— Itävallan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Vastaaja on jättänyt noudattamatta direktiivin 2012/34/EU ja asetuksen (EY) N:o 1370/2007 mukaisia velvoitteitaan.

Vastaaja ei varmista, että julkisten henkilöliikennepalvelujen tarjoamisesta maksettava julkinen rahoitus eritellään asianmukaisissa tileissä hankintasopimusten mukaan erikseen ja että kustannukset ja tulot kirjataan ja julkaistaan erikseen. Vastaaja rikkoo tällä unionin oikeuden rautatieliikennealan relevantteja sääntöjä.

(1) Yhtenäisestä eurooppalaisesta rautatiealueesta 21.11.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2012/23/EU, EUVL L 343, s. 32.

(2) Rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta 23.10.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1370/2007, EUVL L 315, s. 1.
3)

Siinä tapauksessa, että asetuksen (EY) N:o 1370/2007 4 artiklan 7 kohtaa voidaan soveltaa asetuksen (EY) N:o 1370/2007 5 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä direktiivin 2004/18/EY tai direktiivin 2014/24/EU kanssa, mukaiseen hankintamenettelyyn, voiko hankintaviranomainen asetuksen (EY) N:o 1370/2007 johdanto-osan 19 perustelukappale huomioon ottaen vapaasti vahvistaa itse hoidettaville palveluille kiintiön, jolloin hankintaviranomaisen asettama vaatimus, jonka mukaan itse hoidettavia palveluja koskeva kiintiö on 70 prosenttia aikataulun mukaisten vuorojen kilometreillä mitattuna, voi olla perusteltu?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 228/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 29.4.2015 – Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd ja Sunrise Medical Ltd v. Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Asia C-198/15)

(2015/C 228/07)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd ja Sunrise Medical Ltd

Vastaaja: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

Ennakkoratkaisukysymykset liittyvät tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1) liitteeseen I, sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 1549/2006, ja liitteeseen sisältyvään nimikkeeseen 8713.

1) Tarkoittaako ilmaus ”liikuntarajoitteisten” (for disabled persons) ainoastaan liikuntarajoitteisille tarkoitettuja kulkuvälineitä?

2) Mikä on ilmauksen ”liikuntarajoitteisten” (disabled persons) merkitys, erityisesti: a) tarkoitetaanko sillä pelkästään henkilöitä, joilla on liikuntarajoite rajoittuneen kävelykyvyn lisäksi, vai tarkoitetaanko sillä myös henkilöitä, joilla on ainoastaan rajoittunut kävelykyky? b) tarkoittaako ”liikuntarajoitteinen” (disabled) suurempaa kuin johonkin kykyyn kohdistuvaa vähäistä rajoitetta? c) voiko tilapäinen rajoite, kuten jalan katkeaminen, olla liikuntarajoite (disability)?

3) Muuttavatko nimikkeen 8713 merkitystä yhdistettyyn nimikkeistöön 4.1.2005 (EUVL 2005, C 1, s. 3) (2) lisätyt selittävät huomautukset, joiden mukaan nimikkeeseen eivät kuulu mopedit, joissa on erillinen ohjaustanko?

4) Vaikuttaako tariffiluokitukseen se, että ajoneuvoa voi käyttää henkilö, joka ei ole liikuntarajoitteinen, jos ajoneuvolla voidaan todeta olevan erityisominaisuuksia, joilla lievitetään liikuntarajoitteen vaikutuksia?

5) Jos ajoneuvon soveltuvuus muiden kuin liikuntarajoitteisten käyttöön on merkityksellinen näkökohta, missä määrin tällaisen käytön haittojen olisi myös oltava merkityksellinen näkökohta tällaista soveltuvuutta määritettäessä?

(1) EYVL L 301, s. 1.

(2) Selittävät huomautukset Euroopan yhteisöjen yhdistettyyn nimikkeistöön.
3)

Onko katsottava, että kyseessä on asetuksen N:o 2201/2003 12 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukainen oikeuspaikkasopimus, kun vastapuolen edustaja kassaatiomenettelyssä ei ole kiistänyt tuomioistuimen toimivaltaa, mutta edustajaa ei ole valtuutettu tehtävään vaan tuomioistuin on nimennyt hänet edustajaksi tiedoksiantoon vastapuolelle liittyvien vaikeuksien vuoksi, kun hän ei osallistu riita-asian käsittelyyn henkilökohtaisesti tai valtuutetun edustajan välityksellä?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, voiko säilyttäminen kuitenkin olla sallittua a) jos kansallisten viranomaisten oikeudesta saada säilytettyjä tietoja on säädetty [ennakkoratkaisupyynnössä kuvatulla tavalla] ja b) jos turvallisuusvaatimuksesta on säädetty [ennakkoratkaisupyynnössä kuvatulla tavalla] ja c) jos kaikkia tällaisia tietoja on säilytettävä kuuden kuukauden ajan viestinnän päättymisestä ja ne on tämän jälkeen poistettava [ennakkoratkaisupyynnössä kuvatulla tavalla]?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 205/25

Kanne 29.4.2015 – Euroopan komissio v. Portugalin tasavalta

(Asia C-200/15)

(2015/C 205/33)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: M. Wasmeier ja P. Guerra)

Vastaaja: Portugalin tasavalta

Vaatimukset

— Unionin tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 110 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on määrittääkseen toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevien käytettyjen autojen verotusarvon soveltanut autojen arvonalennuksen laskemiseen liittyvää järjestelmää, jossa ei oteta huomioon auton todellista arvoa eikä varsinkaan arvon alenemista ennen kuin auto on vuoden vanha eikä mitään muuta arvon alenemista, kun kyse on yli viisi vuotta vanhoista autoista.

— Portugalin tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio katsoo, että Portugalin autoverolain 11 §:n säännökset ovat syrjiviä, kun kyse on Portugalissa hyväksytyistä ajoneuvoista eli käytetyistä autoista, joilla on muun jäsenvaltion myöntämä pysyvä rekisterinumero ja jotka on tuotu Portugalissa käyttöön otettavaksi. Toisin kuin on sellaisten käytettyjen autojen osalta, jotka on otettu alun perin käyttöön Portugalissa, muista jäsenvaltioista peräisin olevista hyväksytyistä autoista on nimittäin maksettava veroja, jotka eivät heijasta asianmukaisesti auton arvon alenemista. Veroa alennetaan nimittäin vasta yhden vuoden käytön jälkeen. Lisäksi viiden vuoden käytöstä lähtien alennusprosentti ei voi olla yli 52.
—

”yleisöllä” tarkoitetaan rajoittamatonta määrää potentiaalisia vastaanottajia, ja henkilöitä on lisäksi oltava varsin huomattava määrä, jolloin vastaanottajia on rajoittamaton määrä, jos kyse on ”yleisesti keistä tahansa henkilöistä” eikä siis tietyistä yksityiseen ryhmään kuuluvista henkilöistä, ja ”varsin huomattavalla määrällä” on tarkoitus ilmaista, että yleisön käsitteelle on ominaista tietty vähimmäistaso, jolla tämän käsitteen piiristä suljetaan pois liian pieni tai merkityksetön henkilöjoukko, ja tässä suhteessa ei ole ainoastaan tärkeää tietää, kuinka monen henkilön saatavilla sama teos on samanaikaisesti, vaan myös, kuinka monen heistä saatavilla se on peräkkäin;
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 34 artiklan 2 alakohtaa tulkittava siten, että siinä vahvistettu muutoksenhakumahdollisuus koskee sekä tilannetta, jossa muutosta voidaan hakea kansallisessa oikeudessa säädetyssä määräajassa, että myös tilannetta, jossa tämä määräaika on jo kulunut umpeen mutta kuitenkin voidaan jättää hakemus sen umpeenkulumisen aiheuttamista seuraamuksista vapauttamiseksi ja sen jälkeen – kun se on hyväksytty – hakea muutosta varsinaista muutoksenhakukeinoa käyttäen?
2)

Voidaanko asetusta (EY) N:o 1223/2009 soveltaa myös silloin, kun valmiste, joka ei täytä kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan edellytyksiä, on kuitenkin sellainen, että tavanomaisesti valistunut, tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja pitää sitä kosmeettisena valmisteena esimerkiksi sillä perusteella, että sen pakkaus sisältää merkintöjä kuten ”Cosmetic eye accessories are governed by the EU Cosmetics Directive” tai ”Colour eye accessories are governed by the EU Cosmetics Directive”?