JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MACIEJ SZPUNAR

23 päivänä huhtikuuta 2020 ( 1 )

Asia C-73/19

Belgian valtio, edustajanaan Minister van Werk, Economie en Consumenten, belast met Buitenlandse handel,

Belgian valtio, edustajanaan Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie, ja

Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie

vastaan

Movic BV,

Events Belgium BV ja

Leisure Tickets & Activities International BV

(Ennakkoratkaisupyyntö – Hof van beroep te Antwerpen (Antwerpenin ylioikeus, Belgia))

Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Siviili- ja kauppaoikeudellisen asian käsite – Viranomaisen kuluttajien etujen suojaamiseksi nostama kieltokanne

I Johdanto

1. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi 1.10.2002 antamassaan tuomiossa Henkel ( 2 ), että riita-asia, jossa kuluttajansuojayhdistys nosti kanteen kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi, kuuluu unionin useimpien kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvien oikeusvälineiden soveltamisalan määrittelevän siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsitteen alaan. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta ratkaisemaan, kuuluuko kyseisen käsitteen alaan myös riita-asia, jossa jäsenvaltion viranomaiset ovat nostaneet kanteen sopimattomista markkinatavoista ja/tai sopimattomista kaupallisista menettelyistä.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

2. Asetuksen (EU) 1215/2012 ( 3 ) 1 artiklan 1 kohdan mukaan ”asetusta sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa, riippumatta siitä, millaisessa tuomioistuimessa niitä käsitellään. Sitä ei erityisesti sovelleta vero- tai tulliasioihin eikä hallinto-oikeudellisiin asioihin eikä valtion vastuuseen teoista ja laiminlyönneistä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä (acta iure imperii)”.

B Belgian lainsäädäntö

1. 30.7.2013 annettu laki

3. Tapahtumien pääsylippujen jälleenmyynnistä 30.7.2013 annetun lain (wet van 30 juli 2013 betreffende de verkoop van toegangsbewijzen tot evenementen; Moniteur belge, 6.9.2013, s. 63069; jäljempänä 30.7.2013 annettu laki) 5 §:n 1 momentissa kielletään pääsylippujen säännöllinen jälleenmyynti, ehdotusten tekeminen säännölliseksi jälleenmyymiseksi ja säännöllisessä jälleenmyynnissä käytettävien keinojen tarjoaminen. Saman lain 5 §:n 2 momentissa myös kielletään pääsylippujen satunnainen jälleenmyynti niiden lopullista hintaa kalliimpaan hintaan.

4. Rechtbank van koophandel te Antwerpenin (Antwerpenin kauppatuomioistuin) puheenjohtaja voi saman lain 14 §:n nojalla todeta, että toiminnalla rikotaan saman lain 5 §:ää, ja vaatia sen lopettamista. Mainitun 14 §:n mukaan kieltokanteen nostamista voivat pyytää ministeri, liittovaltion talous-, elinkeino- ja energiaviraston valvonta- ja sovittelupääosaston pääjohtaja tai asiassa osalliset.

2. Talousoikeuslaki

5. Talousoikeudesta 28.2.2013 annetun lain (Wetboek van economisch recht, jäljempänä WER) pääasian tosiseikkoihin sovellettavassa versiossa olevan VI osan 4 osastoon sisältyvä 1 luku koskee sopimattomia elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisiä kaupallisia menettelyjä, ja direktiivi 2005/29/EY ( 4 ) on pantu täytäntöön mainitun luvun VI.92–VI.100 §:llä. Tässä asiayhteydessä on huomattava, että sopimattomat kaupalliset menettelyt määritellään erityisesti WER:n VI.100, VI.97, VI.99 ja VI.93 §:ssä.

6. WER:n XVII.1 §:n mukaan rechtbank van koophandel te Antwerpenin puheenjohtaja toteaa teon, jolla rikotaan saman lain säännöksiä, ja kieltää jatkamasta sellaista tekoa, rangaistavat teot mukaan lukien. WER:n XVII.7 §:ssä säädetään, että saman lain XVII.1 §:ään perustuvan kieltokanteen nostamista voivat pyytää asiassa osalliset, ministeri tai liittovaltion talous-, elinkeino- ja energiaviraston valvonta- ja sovittelupääosaston pääjohtaja tai kuluttajien etuja puolustava järjestö, kun se saattaa asian vireille tuomioistuimessa kuluttajien lakisääteisten yhteisten etujen suojaamiseksi.

III Pääasia, ennakkoratkaisukysymys ja menettely unionin tuomioistuimessa

7. Belgian viranomaiset nostivat vuonna 2016 turvaamistoimimenettelyssä kaksi kieltokannetta vastapuolia, Alankomaiden oikeuden mukaan perustettuja yhtiöitä Movic BV, Events Belgium BV ja Leisure Tickets & Activities International BV, vastaan.

8. Kanteissa vaadittiin – ensinnäkin toteamaan, että vastapuolet tarjosivat hallinnoimiensa internetsivustojen kautta Belgiassa tapahtumien pääsylippujen jälleenmyyntiä alkuperäisen myyjän ilmoittamia hintoja korkeampaan hintaan poistaen näkyvistä alkuperäisen hinnan ja alkuperäisen myyjän nimen ja että näissä teoissa on kyse 30.7.2013 annetun lain 4 §:n 1 momentin, 5 §:n 1 momentin ja 5 §:n 2 momentin sekä WER:n VI.100, VI.97, VI.99 ja VI.93 §:n säännösten rikkomisesta, mahdollisesti luettuna yhdessä Alankomaiden siviililakikirjan (Burgerlijk Wetboek) 6 osan 193b–l93g §:n kanssa – toiseksi kieltämään tällaisen rikkomisen – kolmanneksi määräämään annettavan ratkaisun julkaisemisesta kyseisten Alankomaiden oikeuden mukaan perustettujen yhtiöiden kustannuksella – neljänneksi määräämään 10000,00 euron uhkasakon jokaisesta todetusta rikkomisesta ratkaisun tiedoksiannosta lukien ja – viidenneksi toteamaan, että rikkominen voidaan jatkossa todeta taloustarkastuspääosaston valantehneen virkamiehen WER:n XV.2 §:n ja sitä seuraavien pykälien mukaisesti laatimalla suppealla pöytäkirjalla.

9. Vastapuolet väittivät, ettei belgialaisilla tuomioistuimilla ole kansainvälistä toimivaltaa, ja huomauttivat, että Belgian viranomaiset olivat toimineet julkisen vallan käyttäjinä, joten kyseiset teot eivät vastapuolien mukaan kuulu asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan. Väite hyväksyttiin ensimmäisessä oikeusasteessa.

10. Valittajat valittivat hof van beroep te Antwerpeniin (Antwerpenin ylioikeus, Belgia). Kyseinen tuomioistuin on tämän vuoksi päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko oikeusriita, joka koskee kannetta, jossa vaaditaan kuluttajiin kohdistuvien lakia rikkovien markkinatapojen tai kaupallisten menettelyjen toteamista ja kieltämistä ja jonka Belgian viranomaiset ovat nostaneet – – 30.7.2013 annetun lain 14 §:n ja [WER:n] XVII.7 §:n perusteella alankomaalaisia yhtiöitä vastaan, jotka harjoittavat Alankomaista käsin verkkosivustojen välityksellä pääasiassa belgialaiseen asiakaskuntaan kohdistuvaa Belgiassa pidettävien tapahtumien pääsylippujen jälleenmyyntiä, [asetuksen N:o 1215/2012] 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu siviili- tai kauppaoikeudellinen asia, ja voiko senkaltaisessa riidassa annettava tuomioistuinratkaisu siten kuulua kyseisen asetuksen soveltamisalaan?”

11. Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet vastapuolet, Belgian hallitus sekä Euroopan komissio. Kaikki nämä asianosaiset olivat edustettuina 29.1.2020 pidetyssä istunnossa.

IV Asian tarkastelu

12. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksessään, kuuluuko asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsitteen soveltamisalaan yhden jäsenvaltion viranomaisten ja toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden yksityisten toimijoiden välinen riita-asia, jossa kyseiset viranomaiset vaativat ensinnäkin, että todetaan muun muassa sopimattomia kaupallisia menettelyjä tarkoittava rikkominen; toiseksi, että määrätään rikkominen lopetettavaksi; kolmanneksi, että määrätään julkaisemisesta vastapuolien kustannuksella; neljänneksi, että asetetaan kiinteämääräinen uhkasakko jokaisesta todetusta rikkomisesta tuomion tiedoksiannosta lukien; ja viidenneksi, että todetaan, että rikkominen voidaan todeta yhden kyseisen viranomaisen palveluksessa olevan valantehneen virkamiehen laatimalla suppealla pöytäkirjalla.

13. Vaikka kanteet näyttäisivätkin koskevan joko sopimattomia markkinatapoja tai sopimattomia kaupallisia menettelyjä, ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei selvennä, millä tavoin nuo kaksi ovat kytköksissä toisiinsa. Belgian hallitus ja yksi vastapuolista huomauttivat istunnossa, että 30.7.2013 annettu laki on WER:ään nähden lex specialis. Päättelenkin, että jos tätä lex specialista ei olisi, kaikenlainen rikkominen katsottaisiin sopimattomaksi kaupalliseksi menettelyksi. Vaikuttaisi myös, että näillä säädöksillä on sama tavoite – kuluttajien etujen suojaaminen – ja että niiden logiikka on samankaltainen.

14. Ennakkoratkaisukysymyksen muotoilutavan perusteella voisi toki katsoa, että kansallisen tuomioistuimen tiedustelussa on kyse vain niistä vaatimuksista, jotka koskevat rikkomisen toteamista ja sen määräämistä lopetettavaksi. Jotta ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin voisi todeta olevansa jonkin asetuksessa N:o 1215/2012 säädetyn toimivaltaperusteen nojalla toimivaltainen ratkaisemaan pääasian, ( 5 ) sen on kuitenkin osoitettava, ettei yksikään Belgian viranomaisten esittämistä vaatimuksista voi sulkea nyt esillä olevaa asiaa kokonaan tai osittain kyseisen asetuksen aineellisen soveltamisalan ulkopuolelle.

15. Ennakkoratkaisukysymyksen muotoilusta ilmenee lisäksi, että kansallinen tuomioistuin tiedustelee myös, kuuluuko pääasiassa annettava tuomio asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan. Vaikka epävarmuutta voikin herättää se, onko tuohon kysymykseen vastaaminen välttämätöntä sen ratkaisun kannalta, jonka kansallinen tuomioistuin tulee antamaan tuomioistuinten kansainvälisen toimivallan puutetta koskevasta väitteestä, on todettava, että pääasiassa annettava tuomio koskee kaikkia kyseisessä tuomioistuimessa esitettyjä vaatimuksia.

16. Ennakkoratkaisupyynnön ja asianosaisten huomautusten perusteella näyttää esiintyvän perustavanlaista epätietoisuutta siitä, merkitseekö viranomaisen toimivalta nostaa kanne 30.7.2013 annetun lain ja WER:n VI osan säännösten rikkomisen lopettamiseksi julkisen vallan käyttöä. Tässä esiintyy erimielisyyttä seuraavista seikoista: ensinnäkin Belgian viranomaisten – toisin kuin muiden henkilöiden – ei edellytetä osoittavan, että pääasian kaltaisen oikeusriidan vireille saattaminen on niiden omassa intressissä, toiseksi niillä on tutkintavaltuuksia, joita yksityisillä ei ole, ja kolmanneksi niillä on sellaista toimivaltaa myös täytäntöönpanomenettelyn yhteydessä.

17. Voidakseni vastata ennakkoratkaisukysymykseen tarkastelen aluksi asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsitteen tulkitsemisen kannalta keskeistä oikeuskäytäntöä (A-osa). Sen jälkeen arvioin asianosaisten esiin tuomia näkökohtia tuota oikeuskäytäntöä vasten ja niiden vaikutusta ennakkoratkaisukysymykseen annettavaan vastaukseen. Nuo näkökohdat koskevat viranomaisen toimintaa ohjaavaa intressiä (B-osa), viranomaisen tutkintavaltuuksia (C-osa) ja viranomaisen toimivaltaa täytäntöönpanomenettelyssä (D-osa).

A Siviili- ja kauppaoikeudelliset asiat

18. Asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdan mukaan asetusta sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa (ensimmäinen virke), mutta sitä vastoin ei vero- tai tulliasioihin eikä hallinto-oikeudellisiin asioihin eikä valtion vastuuseen teoista ja laiminlyönneistä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä (toinen virke).

19. Kyseisen asetuksen asiallista soveltamisalaa siis määrittää siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsite; sen vastakohtana ovat julkisoikeuteen liittyvät käsitteet. Siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsitteen alaan kuuluvien ja siihen kuulumattomien oikeusriitojen erottaminen toisistaan perustuu siihen, että se, että yksi oikeusriidan asianosaisista käyttää julkista valtaa, estää sen, että tällainen oikeusriita kuuluisi mainittuun soveltamisalaan. ( 6 )

20. Unionin tuomioistuin on tässä yhteydessä todennut toistuvasti, että vaikka tietyt viranomaisen ja yksityisen väliset oikeusriidat saattavatkin kuulua asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan, näin ei ole viranomaisen käyttäessä julkista valtaa. ( 7 )

21. Sen ratkaisemiseksi, onko asia näin, on tutkittava oikeusriidan asianosaisten välisten oikeussuhteiden laatua ja oikeusriidan kohdetta luonnehtivat seikat ( 8 ) tai vaihtoehtoisesti – kuten muutamista unionin tuomioistuimen tuomioista ilmenee ( 9 ) – on tutkittava nostetun kanteen perusta ja sen nostamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.

22. Julkisen vallan oikeuksien käyttöä, jonka seurauksena oikeusriita voitaisiin sulkea asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle, voi esiintyä yhtäältä viranomaisen ja yksityisen välisessä oikeussuhteessa, jollainen on nyt esillä olevan oikeusriidan taustalla, tai toisaalta kyseisen riidan ratkaisemiseksi käynnistetyn menettelyn yhteydessä. ( 10 )

23. Näiden oikeuskäytäntöä koskevien selvennysten perusteella ja asianosaisten väitteiden keskeiset näkökohdat huomioon ottaen on nyt ratkaistava, kuuluko pääasia siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden alaan.

B Viranomaisen toimintaa ohjaava intressi

24. Asianosaisten välisessä erimielisyydessä on olennaisesti kyse siitä, voidaanko Belgian viranomaisten toimintaa ohjaavan intressin erityispiirteiden vuoksi katsoa, että oikeusriita, jossa kyseiset viranomaiset vaativat sopimattomien markkinatapojen ja/tai sopimattomien kaupallisten menettelyjen toteamista ja niiden määräämistä lopetettaviksi, kuuluu siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden alaan.

25. Vastapuolet nimittäin väittävät, että Belgian viranomaiset ovat nostaneet nämä kieltokanteet yleisen edun nimissä. Vastapuolien mukaan kyseiset viranomaiset ovat saaneet siihen oikeudet suoraan kansalliselta lainsäätäjältä ja toimivat näin ollen julkisen vallan käyttäjinä. Toisin kuin kenen tahansa muun henkilön, joka haluaa nostaa kieltokanteen 30.7.2013 annetun lain 14 §:n ja WER:n XVII.7 §:n perusteella, Belgian viranomaisten ei edellytetä osoittavan, että niillä on asiassa oma intressi.

26. Belgian hallitus myöntää, että Belgian viranomaiset suojaavat yleistä etua. Se kuitenkin täsmentää, että tuossa edussa on kyse sen varmistamisesta, että noudatetaan kaupallisia menettelyjä koskevaa sääntelyä, jonka tarkoituksena on niin yrittäjien kuin kuluttajienkin yksityisten etujen suojelu.

27. Onkin ratkaistava, jääkö oikeusriita siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden alan ulkopuolelle ensinnäkin siksi, että asian on pannut vireille yleistä etua suojaava viranomainen, toiseksi siksi, että lainsäätäjä on nimenomaisesti antanut kyseiselle viranomaiselle oikeuden kyseisen oikeusriidan vireille saattamiseen, ja kolmanneksi siksi, että kenellä tahansa muulla henkilöllä, joka haluaa saattaa vireille vastaavan oikeusriidan, on oltava asiassa oma intressi.

1. Julkisen vallan käyttö yleisen edun nimissä

28. Unionin tuomioistuin katsoi tuomiossa Pula Parking ( 11 ), että oikeusriita, jossa oli kyse ennakkoratkaisupyynnön esittämiseen syyn antaneesta, alueellisen yhteisön omistaman yhtiön keräämästä pysäköintimaksusta, kuului siviili- ja kauppaoikeudellisiin asioihin, vaikka – kuten kyseisessä tuomiossa todetaan – julkisen pysäköinnin hallinnointi ja pysäköintimaksujen kerääminen ovat paikalliseen etuun liittyviä tehtäviä.

29. Kyseinen tuomio osoittaakin, että ”yleiseen tai julkiseen etuun verrattavissa olevan edun nimissä toimiminen” ei automaattisesti tarkoita sellaista ”toimimista julkista valtaa käyttäen”, jota tarkoitetaan asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohtaa koskevassa oikeuskäytännössä. ( 12 )

2. Säädöksellä suoraan annetut toimivaltuudet

30. Yksi vastapuolista näyttäisi ymmärtävän unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön siten, että siinä voidaan erottaa kaksi sellaista tapausta, joissa oikeusriita ei kuulu siviili- ja kauppaoikeudellisiin asioihin. Yhtäältä näin olisi silloin, kun viranomainen vastapuolen käsityksen mukaan käyttää yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin säännöksiin nähden poikkeuksellisen laajoja oikeuksia, ja toisaalta – kuten asioissa Baten ( 13 ) ja Blijdenstein ( 14 ) annetut tuomiot vastapuolen mukaan osoittavat – silloin, kun viranomaisen toimivalta vastapuolen mukaan perustuu säännöksiin, joilla lainsäätäjä on nimenomaisesti antanut sille oman oikeuden. Kyseinen vastapuoli näyttäisi siis väittävän, että jos Belgian viranomaiset ovat ryhtyneet toimenpiteisiin pelkästään sen perusteella, että lainsäätäjä on antanut niille oikeuden siihen, ne toimivat silloin julkisen vallan käyttäjinä.

31. Tuomiossa Pula Parking ( 15 ) unionin tuomioistuin on kuitenkin jo katsonut, että tietyn toimivallan antaminen tai delegointi julkisen vallan toimenpiteellä ei yksin tarkoita, että sellaisen toimivallan käyttö edellyttää julkisen vallan oikeuksien käyttöä. Yhteisöjen tuomioistuin on tässä yhteydessä katsonut tuomiossa Sonntag ( 16 ), että vaikka virkamiesasema myönnetään julkisen vallan toimesta, ei se, että julkisen koulun opettaja on virkamies ja toimii tässä asemassa, voi olla ratkaiseva seikka, jonka johdosta tätä opettajaa vastaan nostettu vahingonkorvauskanne suljetaan siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden alan ulkopuolelle.

32. Mitä tulee erityisesti viranomaisen käyttämän vallan lakisääteiseen perustaan, kun on kyse asetuksesta (EY) N:o 1393/2007 ( 17 ), jossa asetuksen soveltamisala on samoin määritelty siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsitteen perusteella, unionin tuomioistuin totesi tuomiossa Fahnenbrock ym. ( 18 ), että se, että sellainen valta otettiin käyttöön lailla, ei sellaisenaan ole ratkaisevaa sen toteamiseksi, että valtio on käyttänyt julkista valtaansa. Tätä näkökohtaa ei kyseenalaistettu tuomiossa Kuhn ( 19 ), joka koskee siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsitteen tulkitsemista asetuksen N:o 1215/2012 yhteydessä. Unionin tuomioistuin, joka katsoi tuossa tuomiossa, ettei oikeusriita koskenut siviili- ja kauppaoikeudellista asiaa, ei tyytynyt vain toteamaan, että valtio oli käyttänyt suoraan kansalliseen lainsäädäntöön perustuvaa valtaansa, vaan se tarkasteli myös kyseisen valtion asemaa yksityisiin nähden tuon vallan käytön seurauksena. ( 20 )

33. On kiistatonta, että tuomioissa Baten ( 21 ) ja Blijdenstein ( 22 ), joihin yksi vastapuolista viittaa, yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että jos kanne perustuu säännöksiin, joilla lainsäätäjä on antanut julkisoikeudelliselle elimelle oman oikeuden, kanteen ei voida katsoa koskevan siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsitettä koskevassa oikeuskäytännössä tarkoitettua siviili- tai kauppaoikeudellista asiaa.

34. Mainituista kahdesta tuomiosta ei kuitenkaan ilmene, että pelkästään se, että käytetään lainsäätäjän viranomaiselle nimenomaisesti antamaa valtaa tai toimivaltaa, automaattisesti merkitsisi julkisen vallan oikeuksien käyttöä. Mainituissa tuomioissa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kyseiset kanteet koskivat siviili- ja kauppaoikeudellisia asioita, vaikka viranomaiset olivatkin käyttäneet kanneoikeuksiaan, jotka ne olivat saaneet suoraan lainsäätäjältä ainoastaan viranomaisia koskevien säännösten perusteella. ( 23 ) Ratkaisevana seikkana todettaessa, että kyseiset kanteet koskivat näitä asioita, oli se, että nuo yksityisoikeudellisiin sääntöihin viittaavat säännökset eivät asettaneet viranomaisia yleisestä lainsäädännöstä poikkeaviin oikeudellisiin tilanteisiin. Viranomaiset eivät siis toimineet julkisen vallan oikeuksien käyttäjinä.

35. Siksi ei olekaan riittävää todeta, että kansallisen lainsäädännön mukaan viranomaisella on tiettyä valtaa tai toimivaltaa, jollaista kaikilla yksityisillä ei tuon lainsäädännön nojalla ole. Asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisen poissulkeminen edellyttää, että kyseisellä viranomaisella on unionin tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä tarkoitettu julkisen vallan oikeus. Tässä asiayhteydessä ei pidä unohtaa, että siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsite on unionin oikeuden itsenäinen käsite. Sitä, merkitseekö vallan tai toimivallan käyttö julkisen vallan oikeuden käyttämistä, ei voi ratkaista yksinomaan tarkastelemalla viranomaiseen sovellettavaa kansallista lainsäädäntöä ja toteamalla, että tämä lainsäädäntö poikkeaa tiettyihin henkilöihin sovellettavasta sääntelystä, ( 24 ) vaikka kyseisen lainsäädännön tutkimisesta saattaisikin olla hyötyä määritettäessä kyseisen viranomaisen käyttämän vallan kirjoa. ( 25 ) Usein on riittävää tarkastella yhtä ja samaa lainsäädäntöä sen määrittämiseksi, mitä valtaa tai toimivaltaa yksityisten käytettävissä yleisesti on.

36. Jääkin enää vain selvitettäväksi, merkitseekö se, ettei viranomaisella ole velvoitetta osoittaa kieltokanteen nostamisen olevan sen oman edun mukaista, unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitettua julkisen vallan oikeuden käyttöä.

3. Tarkoittaako vapautus oman edun osoittamisvelvoitteesta julkisen vallan oikeuden käyttöä

37. Belgian lainsäädännön mukaan näyttäisi siltä, että viranomainen on vapautettu velvollisuudesta osoittaa, että se puolustaa kieltokanteella omaa etuaan tai oikeuttaan. Jotta yksityinen voisi nostaa kieltokanteen, sen täytyy sitä vastoin olla 30.7.2013 annetun lain ja WER:n säännöksissä tarkoitettu osapuoli.

38. Ennakkoratkaisupyynnöstä kuitenkin ilmenee ainakin direktiivin 2005/29 täytäntöön panevan WER:n osalta, että kieltokanteen voivat nostaa myös oikeuskelpoiset ammatilliset järjestöt ja, tietyin edellytyksin, kuluttajien etuja puolustavat järjestöt. Jälkimmäiset eivät puolusta omaa etuaan tai oikeuttaan. Ne toimivat paremminkin kuluttajien kollektiivisten etujen tai yleisen edun puolesta ja niillä on lainsäätäjän WER:n XVII.7 §:n kaltaisten säännösten nojalla myöntämä oikeus nostaa kieltokanne.

39. Mitä tulee oikeussuojan tarpeeseen ja niin ollen menettelyllisiin näkökohtiin, jotka määräytyvät sen intressin mukaan, jonka nimissä kanne nostetaan, kuten asiavaltuus tai kanteen tutkittavaksi ottaminen, viranomaisen oikeudellinen asema vertautuukin kuluttajansuojayhdistyksen oikeudelliseen asemaan. Sellainen yhdistys voi myös nostaa kieltokanteen, vaikka sillä ei olisikaan asiassa omaa etua.

40. Tässä asiayhteydessä on huomattava, että tuomiossa Henkel ( 26 ) yhteisöjen tuomioistuin päätteli, että oikeusriita, jossa yhdistys nostaa yhteistä etua koskevan kanteen kuluttajien puolesta, kuuluu siviili- ja kauppaoikeudellisiin asioihin, sillä siinä ei ole millään tavoin kysymys yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin säännöksiin verrattuna poikkeuksellisen laajan vallan käyttämisestä.

41. Voitaisiin katsoa, että tuomioon Henkel ( 27 ) johtaneessa asiassa oli kyse direktiivin 93/13/ETY ( 28 ) perusteella nostetusta kieltokanteesta kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi, mutta nyt käsillä olevassa asiassa on kyse direktiiviin 2005/29 perustuvasta, sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevasta kieltokanteesta. On kuitenkin muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin nojautui tuomiossa Henkel ( 29 ) vahvistamassaan tulkinnassa erääseen toiseen kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvaan unionin oikeusvälineeseen, asetukseen (EY) N:o 864/2007 ( 30 ), jossa käytettyjä käsitteitä on tulkittava yhdenmukaisesti asetuksen N:o 1215/2012 käsitteisiin nähden. ( 31 ) Tarkemmin sanottuna yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ”direktiivissä 2009/22/EY [ ( 32 )] tarkoitettu [kohtuuttomien ehtojen käyttöä koskeva] kieltokanne” kuuluu siviili- ja kauppaoikeudellisiin asioihin.

42. Direktiivin 2009/22 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee tämän osalta, että direktiivin tarkoituksena on lähentää kansallista sääntelyä, joka liittyy liitteessä I lueteltujen direktiivien soveltamisalaan kuuluviin, kuluttajien yhteisten etujen suojaamista tarkoittaviin kieltokanteisiin. Kyseisestä säännöksestä seuraa, että myös direktiivissä 2005/29 tarkoitettuja sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva kieltokanne on direktiivissä 2009/22 tarkoitettu kanne.

43. Lisäksi sillä, että juuri viranomaiset ovat saattaneet pääasian vireille kansallisessa tuomioistuimessa, on vähäinen merkitys. Ensinnäkin direktiivin 2009/22 3 artiklassa, luettuna yhdessä saman direktiivin 2 artiklan kanssa, säädetään, että jonkin jäsenvaltion tähän tarkoitukseen nimeämissä tuomioistuimissa voidaan panna vireille kieltokanteita tai hallintoviranomaisissa vastaavia oikeussuojakeinoja, ja niitä voivat panna vireille ’oikeutetut yksiköt’ eli ensinnäkin yksi tai useampi riippumaton julkinen elin niissä jäsenvaltioissa, joissa tällainen elin on, ja/tai toiseksi järjestöt, joiden tehtävänä on suojata kuluttajien yhteisiä etuja. Sellaisten yksiköiden nostamat kieltokanteet voivat palvella samaa tarkoitusta eli tiettyjen käytäntöjen lopettamista kuluttajien yhteisen edun nimissä. Riippumaton julkinen elin voi siis näissä lainsäädäntöpuitteissa toimia elinkeinonharjoittajiin nähden samassa tehtävässä kuin kuluttajien kollektiivisia etuja suojaavat järjestöt, joiden nostamat kanteet kuuluvat siviili- ja kauppaoikeudellisten asioihin.

44. Seuraavaksi on huomattava, että direktiivin 2005/29 11 artiklan 1 kohdan a alakohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan huolehtimaan, että käytettävissä on riittävät ja tehokkaat keinot sopimattomien kaupallisten menettelyjen torjumiseksi, jotta kyseisen direktiivin säännöksiä noudatetaan kuluttajien edun edellyttämällä tavalla. Näihin keinoihin kuuluvat säännökset, joiden mukaisesti sellaiset henkilöt tai yhteisöt, joiden etua sopimattomien kaupallisten menettelyjen torjuminen kansallisen lainsäädännön mukaisesti koskee, kilpailijat mukaan luettuina, voivat ensinnäkin ryhtyä tuomioistuimessa toimiin tällaisten sopimattomien kaupallisten menettelyjen suhteen; ja/tai toiseksi saattaa tällaiset sopimattomat kaupalliset menettelyt sellaisen hallintoviranomaisen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta joko ratkaista valitukset tai panna vireille asianmukainen oikeudenkäynti asiassa. Unionin lainsäätäjä on siis säätänyt sellaisesta kuluttajansuojan täytäntöönpanon mallista, jossa hallintoviranomaiset eivät ole toimivaltaisia tutkimaan sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevia kanteita. Hallintoviranomaisten on sen sijaan toimittava kansallisissa tuomioistuimissa kuluttajien edun suojaamiseksi, joten ne ovat yhdenvertaisessa asemassa niiden henkilöiden tai järjestöjen kanssa, jotka samoin mainitaan direktiivin 2005/29 11 artiklan 1 kohdassa.

45. On viimein todettava, että myös muissa yhteyksissä kuin kuluttajansuoja-alalla jäsenvaltioiden lainsäädännöissä joskus sallitaan viranomaisen käynnistää menettelyjä kansallisissa tuomioistuimissa ilman omaa intressiä yleisen, yhteisen tai jopa yksityisen edun suojaamiseksi erityisesti, jos on kyse yksityisestä, jota tällaisessa menettelyssä pidettäisiin heikompana osapuolena. ( 33 ) Sellaisen tilanteen sulkeminen asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle heikentäisi viranomaisten asemaa rajat ylittävissä tilanteissa, vaikka tällaiset menettelyt ovat vaikeasti erotettavissa yksityisten käynnistämistä menettelyistä.

46. Niiden päätelmien perusteella, jotka unionin tuomioistuin on tehnyt siviili- ja kauppaoikeudellisia asioita koskevassa oikeuskäytännössään, kieltokanteen nostava viranomainen tai kuluttajansuojayhdistys on vastaavassa asemassa kuin kuka tahansa muu osapuoli. Viranomainen tai kuluttajansuojayhdistys ei tosin ole velvollinen osoittamaan, että se toimii oman etunsa nimissä. Sillä ei kuitenkaan ole minkäänlaisia erioikeuksia, joiden nojalla se voisi saada toimivaltaa tai valtaa, joka vääristäisi sen ja yksityisten toimijoiden välisen oikeussuhteen siviili- tai kauppaoikeudellista luonnetta tai muuttaisi sen riita-asian kohdetta, jossa kieltokanne on nostettu. ( 34 ) Viranomaisella tai kuluttajansuojayhdistyksellä ei myöskään ole tällaista toimivaltaa tai valtaa, joka koskisi noita oikeussuhteita koskevan oikeusriidan käsittelemiseksi vireille pantua menettelyä, vaan menettely pysyy samana menettelyn osapuolten ominaisuuksista riippumatta. ( 35 )

4. Alustava päätelmä

47. Yhteenvetona tarkasteluni tästä osasta totean, että toimiminen yleisen edun tai muiden henkilöiden edun nimissä ei automaattisesti sulje riita-asiaa asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle. ( 36 ) Yksinomaan se, että käytetään suoraan säädöksellä annettua valtaa tai toimivaltaa, ei myöskään automaattisesti merkitse asian jäämistä kyseisen soveltamisalan ulkopuolelle. ( 37 ) Vähäistä merkitystä on myös sillä, ettei viranomaisen kanneoikeuden edellytyksenä ole oman edun olemassaolo. Jotta oikeusriita jäisi asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle, vallan on oltava yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin säännöksiin verrattuna poikkeuksellisen laajaa. ( 38 ) Kuten tarkastelustani ilmenee, sellaisen vallan käyttö, joka liittyy muihin seikkoihin kuin viranomaisen toimintaa ohjaavaan etuun sekä asiavaltuuteen ja nostetun kanteen tutkittavaksi ottamiseen, ei ainakaan sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevien kanteiden osalta lähtökohtaisesti tarkoita tämäntyyppisen poikkeuksellisen laajan vallan käyttöä. Mikään ei näytäkään viittaavan siihen, että pääasiassa olisi kyse poikkeuksellisen laajasta vallasta, ellei jäljempänä tarkastelemiini tutkinta- ja täytäntöönpanovaltuuksiin liittyvistä täsmennyksistä toisin ilmene.

C Tutkintavaltuudet

48. Tuomiossa Sunico ym. ( 39 ) unionin tuomioistuin lausui käsityksensä siitä, onko tutkintavaltuuksien käytöllä vaikutusta riita-asian katsomiseen siviili- ja kauppaoikeudelliseksi asiaksi. Kyseisestä tuomiosta tehtävien päätelmien perusteella voidaankin tarkastella erään vastapuolen esittämiä väitteitä siitä, että Belgian viranomaiset voivat käyttää todisteina omia toteamuksiaan ja lausumiaan, jolloin keskeinen asiakirja-aineisto koostuisi joukosta valtiollisten valvontaelinten selvityksiä ja toteamuksia. Vastapuolen mukaan Belgian viranomaiset esittävät todisteina myös kuluttajavalituksia, joita ne saavat käyttöönsä, sillä ne vastaanottavat niitä oman internetsivustonsa välityksellä ja/tai sähköpostitse viranomaisen ominaisuudessaan.

1. Tuomio Sunico ym.

49. Tuomioon Sunico ym. ( 40 ) johtaneessa asiassa jäsenvaltion viranomainen oli asetuksen N:o 1798/2003/EY ( 41 ) mukaisesti pyytänyt toisen jäsenvaltion viranomaisilta tietoja vastaajista ennen kuin se nosti kansallisessa tuomioistuimessa vahingonkorvauskanteen arvonlisäveropetoksesta aiheutuneesta vahingosta. Siinä asiayhteydessä tuli pohdittavaksi, oliko tietojen pyytämisellä sellaista vaikutusta asianosaisten välisten oikeussuhteiden luonteeseen, että riita-asia oli suljettu siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsitteen ulkopuolelle. ( 42 )

50. Tuossa asiassa esittämässään ratkaisuehdotuksessa ( 43 ) julkisasiamies Kokott katsoi, että unionin tuomioistuimella olevista tiedoista ei selvinnyt, oliko – ja missä määrin – tietopyynnöllä merkitystä myös pääasian kannalta. Hän tähdensi sitä, että tietopyyntö on väline, joka ei ole yksityisen kantajan käytettävissä. Siitä seurasi, että jos kansallisessa prosessioikeudessa sallittaisiin, että viranomainen saa käyttää näitä viranomaisteitse saatuja tietoja ja todisteita tuossa oikeudenkäynnissä, se ei olisi vastaajien vastapuolena yksityisen asemassa.

51. Unionin tuomioistuin vahvisti tuomiossa Sunico ym. ( 44 ), ettei sen käytettävissä olleesta asiakirja-aineistosta ilmennyt, että viranomainen oli pääasian oikeudenkäynnissä käyttänyt todisteita, jotka se oli saanut käyttämällä julkista valtaansa. Unionin tuomioistuin katsoi, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on ”tarkistaa, onko asia näin ja onko [kyseinen viranomainen] mahdollisesti yksityisen asemassa, kun kyse on sen kanteesta [pääasian vastaajia] vastaan”. ( 45 )

52. Vaikka kyseisessä tuomiossa viitattiinkin julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen tiettyyn kohtaan, oikeuskäytännössä on esitetty, että unionin tuomioistuin oli päätynyt vähemmän ehdottomaan ratkaisuun kuin mitä ratkaisuehdotuksessa oli suositeltu. ( 46 )

53. Minäkin ymmärrän tuon tuomion tarkoittavan, että oikeusriidan sulkemiseksi siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsitteen ulkopuolelle ei riitä, että nimetään ne kansalliset säännökset, jotka in abstracto sallivat viranomaisen hankkia todisteita hyödyntämällä julkisen vallan oikeuksiaan ja käyttää niitä oikeusriidassa. Ei myöskään riitä, että todetaan sellaisia todisteita käytetyn oikeusriidassa. Jotta oikeusriita voidaan sulkea kyseisen käsitteen ulkopuolelle, täytyisi myös ratkaista, oliko viranomainen todisteiden käytön takia in concreto samassa tilanteessa kuin yksityinen samankaltaisessa oikeusriidassa.

2. Tuomiosta Sunico ym. tehtävien päätelmien soveltaminen

54. Heti alkuun on syytä selventää, että se, että Belgian viranomaiset ovat esittäneet todisteina kuluttajavalituksia, ei tarkoita, että ne ovat eri tilanteessa kuin yksityinen samankaltaisessa oikeusriidassa. Vaikka kuluttajansuojayhdistys onkin yksityisoikeudellinen yhteisö, joka ei käytä julkista valtaa, se voi kerätä kuluttajavalituksia ja käyttää niitä oikeusriidoissa elinkeinonharjoittajia vastaan.

55. Epätietoisuutta voi tässä asiayhteydessä kuitenkin herättää se, että viranomaisella on sanan suppeassa merkityksessä tutkintavaltuuksia, joiden ansiosta se voi hankkia todisteita poliisiviranomaisia vastaavalla tavalla. Katson, että sellaisten toimivaltuuksien käyttö tarkoittaa julkisen vallan oikeuksien käyttöä. Viranomaista vastaan vireille pantu oikeusriita, jossa vahingon kärsinyt vaatisi todisteiden keräämisestä aiheutuneen vahingon korvaamista, ei lähtökohtaisesti kuuluisi asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan, sillä siinä olisi kyse vastuusta julkista valtaa käytettäessä tapahtuneista teoista tai laiminlyönneistä.

56. Julkisen vallan oikeuksia käyttämällä kerättyjen todisteiden käyttämisellä oikeusriidassa ei kuitenkaan ole automaattisesti vaikutusta oikeusriidan asianosaisten väliseen oikeussuhteeseen tai sen kohteeseen.

57. Myös yksityinen voi nimittäin hyödyntää todisteita, jotka viranomainen on kerännyt julkisen vallan oikeuksiensa ansiosta. Esimerkiksi oikeusriidassa liikenneonnettomuuden aiheuttajaa vastaan onnettomuuden uhri voi esittää poliisiviranomaisen laatimia asiakirjoja. Jos uhrin käytettävissä ei ole sellaisia asiakirjoja, hän voi lähtökohtaisesti vaatia kansallista tuomioistuinta velvoittamaan jonkin viranomaisen esittämään asiakirjat oikeusriitaa varten. Samalla tavoin voi markkinatoimija panna oikeusriidan vireille kilpailuoikeuden alalla ja esittää sen puitteissa Follow-on-kanteen, jonka tueksi se vetoaa ratkaisuun, jossa todetaan kyseisen oikeudenalan säännösten rikkominen. ( 47 ) On selvää, että sellaiset riita-asiat säilyttävät siviili- ja kauppaoikeudellisen luonteensa ja kuuluvat asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan.

58. Tuota ilmeistä seikkaa ei kyseenalaista se, että viranomaisen omien toimivaltuuksiensa puitteissa laatimalla asiakirjalla on erityistä näyttöarvoa. Myös yksityisten välisissä oikeusriidoissa sovellettavat säännöt nimittäin antavat tietyntyyppisille todisteille erityisen näyttöarvon.

59. Lisäksi jos katsottaisiin, että viranomaisen vireille panema asia ei kuulu asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan siitä syystä, että tuo viranomainen on hyödyntänyt omien oikeuksiensa ansiosta keräämiään todisteita, heikennettäisiin sitä käytännön tehoa, joka on yhdellä unionin lainsäätäjän hyväksymistä kuluttajansuojan täytäntöönpanomalleista. ( 48 ) Tässä toimintamallissa – toisin kuin sellaisessa, jossa hallintoviranomainen itse päättää rikkomisesta tehtävistä johtopäätöksistä – hallintoviranomaisen tehtävänä on puolustaa kuluttajien etua kansallisissa tuomioistuimissa.

60. Viranomaisella voi silti olla valtaa, jonka nojalla se voi hyödyntää todisteita siten, että suljetaan ulkopuolelle yksityiset. Kansallisessa lainsäädännössä voidaan esimerkiksi säätää, että viranomaisen keräämät todisteet ovat luottamuksellisia ja että viranomainen itse päättää niiden mahdollisesta luovuttamisesta. Kansallisen prosessioikeuden nojalla voidaan myös silloin, kun toinen oikeusriidan asianosaisista kiistää todisteet, soveltaa erilaisia menettelytapoja sen mukaan, onko ne esittänyt viranomainen vai yksityinen.

61. Käsitykseni mukaan sellaiset tilanteet vastaavat tuomiossa Sunico ym. ( 49 ) tarkoitettua tilannetta eli tilannetta, jossa viranomainen ei tiettyjen todisteiden käytön vuoksi olisi samassa tilanteessa kuin yksityinen samankaltaisessa oikeusriidassa. Mikään ei kuitenkaan osoita, että pääasiassa olisi kyseessä sellainen tilanne, joka saattaisi sulkea pääasian oikeusriidan kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.

62. Perusteellisuuden nimissä on myös muistettava, että tuomiossa Sunico ym. ( 50 ) tarkoitettu tilanne koski olosuhteita, joissa siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden alaan a priori kuuluva asia suljettiin tuon alan ulkopuolelle siksi, että yksi asianosainen oli käyttänyt tietynlaisia todisteita. Katsonkin, että useimmissa tapauksissa se, että jotkin todisteet ovat ainoastaan viranomaisen käytettävissä, johtuu siitä, että kyseisen viranomaisen ja henkilön välinen oikeussuhde ei ab initio muistuta yksityisten välistä oikeussuhdetta.

D Toimivalta täytäntöönpanomenettelyssä

63. Neljännessä vaatimuksessaan Belgian viranomaiset vaativat ennakkoratkaisupyynnön esittänyttä tuomioistuinta määräämään kiinteämääräisen uhkasakon jokaisesta rikkomisesta, joka todetaan pääasian käsittelyn päätteeksi annetun tuomioistuinratkaisun tiedoksiannosta lähtien. Belgian viranomaiset ovat viidenneksi vaatineet tuomioistuinta katsomaan myös, että rikkominen voidaan todeta yhden valantehneen virkamiehen laatimalla suppealla pöytäkirjalla. Viimeksi mainittu vaatimus tarkoittaisi erään vastapuolen mukaan sitä, että Belgian viranomaisilla on myös täytäntöönpanomenettelyssä toimivaltuuksia, jollaisia siviili- ja kauppaoikeudellisten oikeusriitojen tavanomaisilla osapuolilla ei ole.

64. Kansallinen tuomioistuin ja asianosaiset eivät kuitenkaan kyseenalaista sitä, voisiko tulevista rikkomisista maksettavaa uhkasakkoa koskeva vaatimus sulkea pääasian sekä oikeusriidassa annettavan ratkaisun asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle. Uhkasakkoon liittyvä vaatimus on kuitenkin sidoksissa vaatimukseen, joka koskee tulevan rikkomisen toteamista suppealla pöytäkirjalla. Tarkastelen ensin sitä, kuuluuko oikeusriita, jossa vaaditaan tällaista uhkasakkoa, kyseisen asetuksen soveltamisalaan.

1. Uhkasakko tulevista rikkomisista

65. Tuomiosta Realchemie Nederland ( 51 ) ilmenee, että toisessa tuomioistuinratkaisussa asetetun kiellon rikkomisesta määrätyn uhkasakon kuuluminen asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan ei ratkea itse tällaisen toimen luonteen perusteella vaan niiden oikeuksien luonteen perusteella, joiden turvaaminen kyseisellä toimella varmistetaan. Saman päättelyn mukaisesti unionin tuomioistuin katsoi tuomiossa Bohez ( 52 ), että niiden oikeuksien luonteen perusteella, joiden turvaaminen varmistetaan uhkasakolla, asetusta N:o 1215/2012 edeltäneessä asetuksessa tarkoitettuun siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden alaan ei kuulu sellaisen uhkasakon täytäntöönpano, josta on määrätty oikeutta lapsen huoltoon ja tapaamisoikeutta koskevassa päätöksessä ja joka on asetettu sen varmistamiseksi, että lapsen huoltaja noudattaa tapaamisoikeutta. Kyseisen tuomion mukaan täytäntöönpano sen sijaan kuuluu asetuksen N:o 2201/2003 ( 53 ) soveltamisalaan.

66. Pitää paikkansa, että kyseisten kahden tuomion edustama oikeuskäytännön suuntaus on syntynyt pääosin sellaisten ennakkoratkaisupyyntöjen yhteydessä, jotka koskevat erilliseen ratkaisuun, jonka täytäntöönpanoa on vaadittu, ( 54 ) liittyviä turvaamistoimia ( 55 ) tai väliaikaisia toimenpiteitä ( 56 ) tai senkaltaisia toimenpiteitä, joita on vaadittu erillisessä välitoimimenettelyssä ( 57 ). Nyt käsillä olevasta ennakkoratkaisupyynnöstä ei kuitenkaan nimenomaisesti ilmene, että tässä asiassa olisi kyse turvaamistoimista tai väliaikaisista toimenpiteistä.

67. Tässä asiayhteydessä on kuitenkin pantava erityisesti merkille tuomio Bohez ( 58 ), jossa oli kyse sellaisen uhkasakon perimisestä, jonka tuomiojäsenvaltion tuomioistuin oli määrännyt antaessaan ratkaisunsa tapaamisoikeutta koskeneessa pääasiassa tuon oikeuden tehokkuuden takaamiseksi. Uhkasakko vastasi kiinteämääräistä summaa, joka kuului maksaa jokaiselta sellaiselta tapaamisvuorokaudelta, jonka aikana lasta ei ollut luovutettu.

68. Vaikuttaisikin siltä, että Belgian viranomaiset esittävät pääasiassa vastaavanlaisen vaatimuksen. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei tosin anna lisätietoja uhkasakkoon liittyvästä vaatimuksesta. Belgian hallitus sen sijaan toteaa, että kyseinen uhkasakko olisi sovellettavissa ainoastaan sellaiseen rikkomiseen, jonka kansallinen tuomioistuin määrittelee pääasian käsittelyn päätteeksi. Uhkasakkoa koskevan vaatimuksen muotoilutavastakin ilmenee, että uhkasakon tarkoituksena on taata Belgian viranomaisten hakeman tuomioistuinratkaisun tehokkuus siltä osin kuin se koskee sopimattomien markkinatapojen ja/tai sopimattomien kaupallisten menettelyjen lopettamista.

69. Belgian oikeudenkäyntimenettelystä annetun lain (code judiciaire) XXIII luvussa, jonka otsikkona on ”Uhkasakko”, olevassa 1385 bis §:ssä säädetään, että tuomioistuin voi yhden osapuolen vaatimuksesta tuomita toisen osapuolen täyttämään asiassa määrättävän päävelvoitteen sakon uhalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mahdollisen vahingonkorvauksen määräämistä. Saman lain 1385 ter §:n mukaisesti tuomioistuin voi vahvistaa uhkasakon määrältään kiinteänä laiminlyöntiä kohti. Vaikka ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei kerro, perustuuko Belgian viranomaisten vaatimus tuohon säännökseen, sen sisältö näyttäisi vastaavan tarkoin niiden vaatimusta. Tuomio Bohez ( 59 ) onkin nyt tarkasteltavan ennakkoratkaisupyynnön kannalta erityisen merkittävä, sillä siinä tarkoitettu uhkasakko oli asetettu Belgian oikeudenkäyntimenettelystä annetun lain 1385 bis §:n perusteella.

70. Ottaen huomioon tuomion Bohez ( 60 ) edustama oikeuskäytännön suuntaus voidaan esittää, että jos siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden alaan kuuluu sellainen riita-asia, jossa viranomaiset vaativat yhtäältä, että todetaan sopimattomien markkinatapojen ja/tai sopimattomien kaupallisten menettelyjen olemassaolo, ja toisaalta, että sellaiset tavat ja menettelyt määrätään lopetettaviksi, tuo oikeusriita kuuluu edelleen kyseisen käsitteen piiriin myös silloin, kun uhkasakon asettamista vaaditaan sen päätteeksi annettavan tuomioistuinratkaisun noudattamisen takaamiseksi.

71. Ei tosin pidä unohtaa edellä tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohdassa mainittua oletusta, jonka mukaan perusteluna jonkin oikeusriidan sulkemiselle asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle ovat asiassa nostetun kanteen perusta ja sen nostamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Belgian oikeudenkäyntimenettelystä annetun lain 1385 bis §:stä seuraa kuitenkin, että tuon jäsenvaltion viranomaisten kansallisessa tuomioistuimessa vaatima uhkasakko vaikuttaisi olevan tavanomainen siviiliprosessuaalinen toimenpide, joka on myös yksityisten käytettävissä. Tästä seuraa, että uhkasakon asettamista koskevan vaatimuksen esittäminen ja tuollaisen vaatimuksen hyväksymistä koskevan tuomioistuinratkaisun täytäntöönpanon pyytäminen eivät ole julkisen vallan oikeuksien käyttöä.

72. Edellä esitetyn perusteella totean, että kanne, jolla viranomaiset vaativat kiinteämääräisen uhkasakon asettamista jokaisesta tuomioistuinratkaisun tiedoksiannosta lähtien todetusta rikkomisesta, kuuluu siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden alaan ensinnäkin silloin, kun uhkasakon tavoitteena on kyseiseen alaan kuuluvassa oikeusriidassa annetun tuomioistuinratkaisun tehokkuuden takaaminen, ja toiseksi silloin, kun uhkasakko on tavanomainen siviiliprosessuaalinen toimenpide, joka on myös yksityisten käytettävissä tai jonka käyttämisessä ei ole kysymys yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin säännöksiin verrattuna poikkeuksellisen laajan vallan käyttämisestä. ( 61 )

2. Rikkomisen toteaminen viranomaisen toimesta

73. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei esitä tarkkoja tietoja mahdollisesti epäselvistä näkökohdista viidennen vaatimuksen suhteen, joka koskee vastaisen rikkomisen toteamista yhden valantehneen virkamiehen laatimalla suppealla pöytäkirjalla. Voidakseni antaa kyseiselle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen esitän siksi asianosaisten huomautusten perusteella muutamia yleisluontoisia huomautuksia kyseisestä vaatimuksesta.

74. Belgian viranomaisten viidennen vaatimuksen tarkoituksena näyttäisi olevan se, että ne saisivat itse todeta uhkasakolla sanktioidun rikkomisen joutumatta turvautumaan ulosottomieheen tai muihin erityisiin menettelyihin. Belgian hallitus huomautti vastaavasti istunnossa, että jos kansallinen tuomioistuin hylkää viidennen vaatimuksen, niiden pitäisi turvautua ulosottomieheen sellaisten toteamusten tekemistä varten. Lisäksi vastapuolet väittävät, että – toisin kuin Belgian viranomaisen – yksityisen on esimerkiksi turvauduttava ulosottomieheen ja tarvittaessa osoitettava rikkominen asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa.

75. Muistutan, että yhteisöjen tuomioistuin katsoi tuomiossa Henkel ( 62 ), että kuluttajansuojayhdistyksen nostama kieltokanne kuului siviili- ja kauppaoikeudellisiin asioihin, sillä siinä oli kyse yksityisoikeudellisten suhteiden saattamisesta tuomioistuimen valvontaan. Tämän ratkaisuehdotuksen edeltävissä kohdissa tarkastelluista asianosaisten huomautuksista käy ilmi, että Belgian viranomaiset toivovat viidennessä vaatimuksessaan, että niille myönnetään toimivalta todeta tuleva rikkominen. Tuon vaatimuksen tarkoituksena on siis lähinnä saattaa kyseisten viranomaisten valvontaan oikeussuhteet, joissa vastapuolet ovat mukana, joten siinä on kyse julkisen vallan oikeuden käytöstä.

76. Lisäksi on huomattava, että WER:n XV.2 §:n mukaan virkamiesten laatimat pöytäkirjat ovat todistusvoimaisia, kunnes toisin osoitetaan. Yksityisen laatimalla asiakirjalla ei ole sellaista näyttöarvoa. Vaikka näyttääkin siltä, että tarkoitetunlaisia pöytäkirjoja olisi mahdollista käyttää täytäntöönpanomenettelyssä, niiden laatiminen tarkoittaisi lähinnä todisteiden keräämistä. Kuten totesin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 55 kohdassa, todisteiden keräämisessä käytettävä toimivalta, joka edellyttää turvautumista yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin säännöksiin nähden poikkeuksellisen laajaan valtaan, tarkoittaa julkisen vallan oikeuksien käyttöä. Samoin on erityisesti silloin, kun viranomainen käyttää toimivaltaa, jolla se pyrkii itse toimimaan ulosottomiehenä toteamalla rikkomisen itse laatimansa asiakirjan avulla. Riita-asiassa, joka on pantu vireille tällaisen toimivallan saamiseksi, on kyse yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin säännöksiin nähden poikkeuksellisen laajasta vallasta, joten oikeusriidan kohteen perusteella ei ole mahdollista katsoa, että kyse olisi siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden alasta.

77. Ei voida sulkea pois sitä, että kyseisen toimivallan myöntäminen lisäisi siviili- ja kauppaoikeudellisia asioita koskevan oikeusriidan päätteeksi annetun tuomioistuinratkaisun tehokkuutta. Viides vaatimus ei kuitenkaan koske turvaamistoimea tai väliaikaista toimenpidettä eikä toimenpidettä, joka tarkoittaa riidan yhden osapuolen tuomitsemista maksamaan sakko ( 63 ) tai uhkasakko ( 64 ), jollaisen kuuluminen asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan riippuu niiden oikeuksien luonteesta, joiden suojaaminen taataan kyseisellä oikeudella tai kyseisillä toimilla tai toimenpiteillä.

E Loppupäätelmä

78. Tarkastelustani seuraa ensinnäkin, että ne erityispiirteet, jotka liittyvät viranomaisen intressiin nostaa kanne, eivät ole omiaan sulkemaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaista oikeusriitaa asetuksen N:o 1215/2012 aineellisen soveltamisalan ulkopuolelle. ( 65 ) Toiseksi se, että kyseisellä viranomaisella on tutkintavaltuuksia, jollaisia yksityisillä ei ole, ja että se käyttää näiden toimivaltuuksiensa ansiosta keräämiään todisteita, ei myöskään automaattisesti sulje nyt esillä olevaa asiaa asetuksen N:o 1215/2012 aineellisen soveltamisalan ulkopuolelle. ( 66 ) Kolmanneksi on pääteltävä, että käsillä oleva oikeusriita jää kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle siltä osin kuin se koskee kannetta, jolla viranomaiset vaativat, että niille myönnettäisiin yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin säännöksiin nähden poikkeuksellisen laajaa valtaa eli että ne valtuutettaisiin toteamaan rikkominen. ( 67 )

79. Haluan vielä täsmentää, että vaikka pääasia ei kuulu asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan viidennen vaatimuksen osalta, se ei silti jää sen ulkopuolelle muiden vaatimusten osalta. ( 68 )

V Ratkaisuehdotus

80. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistun vastaa hof van beroep te Antwerpenin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että oikeusriita, joka koskee kannetta, jonka jäsenvaltion viranomaiset ovat nostaneet toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita yksityisiä vastaan ja jossa vaaditaan toteamaan sopimattomia kaupallisia menettelyjä tarkoittava rikkominen, määräämään tuo rikkominen lopetettavaksi, määräämään julkaisemisesta vastapuolien kustannuksella ja asettamaan kiinteämääräinen uhkasakko jokaisesta tulevasta rikkomisesta, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitettuihin siviili- ja kauppaoikeudellisiin asioihin. Tällainen oikeusriita ei sitä vastoin kuulu siviili- ja kauppaoikeudellisiin asioihin siltä osin kuin se koskee kannetta, jolla viranomaiset vaativat, että niille myönnettäisiin yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin säännöksiin nähden poikkeuksellisen laajaa valtaa.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) C-167/00, EU:C:2002:555, 30 kohta.

( 3 ) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL L 351, s. 1).

( 4 ) Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) (EUVL 2005, L 149, s. 22).

( 5 ) On myös huomattava, ettei ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ilmoita nimenomaisesti, mihin asetuksen N:o 1215/2012 mukaiseen toimivaltaperusteeseen Belgian viranomaiset haluavat vedota pääasiassa. Nämä huomauttivat istunnossa, että asia oli pantu vireille kansallisessa tuomioistuimessa kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 alakohdan nojalla eli sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä vahinko sattui tai saattaa sattua. Tällä tarkennuksella ei kuitenkaan ole vaikutusta käsillä olevaan ennakkoratkaisukysymykseen annettavaan vastaukseen. Kuten minulla on jo ollut tilaisuus todeta eri asiayhteydessä, asetuksen N:o 1215/2012 aineellinen soveltamisala, joka on määritelty sen 1 artiklassa, on sama kaikkien kyseisessä asetuksessa säädettyjen toimivaltaperusteiden osalta. Ks. ratkaisuehdotukseni asiassa Rina (C-641/18, EU:C:2020:3, 23 kohta).

( 6 ) Ks. ratkaisuehdotukseni asiassa Rina (C-641/18, EU:C:2020:3, 59 kohta).

( 7 ) Ks. tuomio 11.4.2013, Sapir ym. (C-645/11, EU:C:2013:228, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 12.9.2013, Sunico ym. (C-49/12, EU:C:2013:545, 34 kohta).

( 8 ) Ks. tuomio 18.10.2011, Realchemie Nederland (C-406/09, EU:C:2011:668, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 9 ) Ks. erityisesti tuomio 28.7.2016, Siemens Aktiengesellschaft Österreich (C-102/15, EU:C:2016:607, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 10 ) Oikeuskirjallisuudessa todetaan tämän osalta, että riidan kohdetta koskevaa kriteeriä ja kanteen nostamisen perustaa ja yksityiskohtaisia sääntöjä koskevaa kriteeriä ei lähtökohtaisesti näyttäisi sovelletun unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä siten, että oikeusriita olisi suljettu asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolella. Ks. Van Calster, G., European Private International Law, Hart Publishing, Oxford, Portland, 2016, s. 38.

( 11 ) Ks. tuomio 9.3.2017 (C-551/15, EU:C:2017:193, 35 kohta).

( 12 ) Ks. myös ratkaisuehdotukseni asiassa Rina (C-641/18, EU:C:2020:3, 79 kohta).

( 13 ) Tuomio 14.11.2002 (C-271/00, EU:C:2002:656).

( 14 ) Tuomio 15.1.2004 (C-433/01, EU:C:2004:21).

( 15 ) Ks. tuomio 9.3.2017 (C-551/15, EU:C:2017:193, 35 kohta).

( 16 ) Ks. tuomio 21.4.1993 (C-172/91, EU:C:1993:144, 21 kohta).

( 17 ) Oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (asiakirjojen tiedoksianto) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta 13.11.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2007, L 324, s. 79)

( 18 ) Ks. tuomio 11.6.2015 (yhdistetyt asiat C-226/13, C-245/13 ja C-247/13, EU:C:2015:383, 56 kohta).

( 19 ) Tuomio 15.11.2018 (C-308/17, EU:C:2018:911).

( 20 ) Ks. tuomio 15.11.2018, Kuhn (C-308/17, EU:C:2018:911, 37 ja 38 kohta).

( 21 ) Ks. tuomio 14.11.2002 (C-271/00, EU:C:2002:656, 36 kohta).

( 22 ) Ks. tuomio 15.1.2004 (C-433/01, EU:C:2004:21, 20 kohta).

( 23 ) Ks. tuomio 14.11.2002, Baten (C-271/00, EU:C:2002:656, 32 kohta) ja tuomio 15.1.2004, Blijdenstein (C-433/01, EU:C:2004:21, 21 kohta). Ks. myös Briggs, A., Civil Jurisdiction and Judgments, Informa law from Routledge, 6. painos, Taylor & Francis Group, New York, 2015, s. 61. Tuomion Baten osalta ks. vastaavasti Toader, C., ”La notion de matière civile et commerciale”, Europa als Rechts- und Lebensraum: Liber amicorum für Christian Kohler zum 75. Geburtstag am 18. Juni 2018, vast. toim. Hess, B., Jayme, E., Mansel, H.-P., Verlag Ernst und Werner Gieseking, Bielefeld, 2018, s. 523.

( 24 ) Sellaisen tulkinnan tiukasta noudattamisesta seuraisi, että asetuksen N:o 1215/2012 sovellettavuuden ratkaisisivat ne valinnat, joita yhden ainoan jäsenvaltion lainsäätäjä on tehnyt viranomaisten vallan kirjon suhteen verrattuna yksityisten valtaan. Oikeuskäytännöstä ilmeneekin, ettei kyseisen asetuksen sovellettavuutta voida ratkaista katsomalla jokin valta julkisen vallan oikeuden käytöksi yhden ainoan jäsenvaltion lainsäädännön nojalla. Ks. vastaavasti tuomio 16.12.1980, Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, 11 kohta) ja tuomio 21.4.1993, Sonntag (C-172/91, EU:C:1993:144, 22 ja 25 kohta). On myös huomattava, että vaikka tuomioiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon osalta saattaakin olla vaivatonta nimetä yksi ainoa merkityksellinen kansallinen lainsäädäntö, näin ei ole selvitettäessä oikeudenkäynnin aloittamisen yhteydessä, onko asiaa käsittelevä tuomioistuin toimivaltainen ratkaisemaan sen.

( 25 ) Ks. ratkaisuehdotukseni asiassa Rina (C-641/18, EU:C:2020:3, 89 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 26 ) Ks. tuomio 1.10.2002 (C-167/00, EU:C:2002:555, 30 kohta).

( 27 ) Tuomio 1.10.2002 (C-167/00, EU:C:2002:555).

( 28 ) Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1993, L 95, s. 29).

( 29 ) Ks. tuomio 1.10.2002 (C-167/00, EU:C:2002:555, 29 kohta).

( 30 ) Sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista 11.7.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (Rooma II) (EUVL 2007, L 199, s. 40).

( 31 ) Ks. tuomio 28.7.2016, Verein für Konsumenteninformation (C-191/15, EU:C:2016:612, 39 kohta).

( 32 ) Kuluttajien etujen suojaamista tarkoittavista kieltokanteista 23.4.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2009, L 110, s. 30).

( 33 ) Oman maani, Puolan, oikeusjärjestyksessä näin on silloin, kun syyttäjä osallistuu menettelyihin siviilituomioistuimissa.

( 34 ) Keskustelua herättää se, onko Belgian viranomaisilla sellaisia tutkinta- ja täytäntöönpanovaltuuksia, jotka mahdollisesti voitaisiin katsoa poikkeuksellisen laajoiksi (katso tämän ratkaisuehdotuksen C- ja D-osa). Vaikka näillä viranomaisilla olisikin sellaista toimivaltaa, se ei kuitenkaan johdu siitä, että ne on vapautettu velvoitteesta osoittaa puolustavansa kieltokanteella omaa etuaan tai omaa oikeuttaan.

( 35 ) Ks. vastaavasti tuomio 11.4.2013, Sapir ym. (C-645/11, EU:C:2013:228, 36 kohta).

( 36 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohta.

( 37 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 35 kohta.

( 38 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 46 kohta.

( 39 ) Tuomio 12.9.2013 (C-49/12, EU:C:2013:545).

( 40 ) Tuomio 12.9.2013 (C-49/12, EU:C:2013:545).

( 41 ) Hallinnollisesta yhteistyöstä arvonlisäverotuksen alalla ja asetuksen (ETY) N:o 218/92 kumoamisesta 7.10.2003 annettu neuvoston asetus (EUVL 2003, L 264, s. 1).

( 42 ) Ks. tuomio 12.9.2013, Sunico ym. (C-49/12, EU:C:2013:545, 42 kohta).

( 43 ) Ks. julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus asiassa Sunico ym. (C-49/12, EU:C:2013:231, 45 kohta).

( 44 ) Tuomio 12.9.2013 (C-49/12, EU:C:2013:545).

( 45 ) Ks. tuomio 12.9.2013, Sunico ym. (C-49/12, EU:C:2013:545, 42 ja 43 kohta). Kursivointi tässä.

( 46 ) Ks. vastaavasti De Troyer, I., ”’De fiscus in burger’: nieuwe wegen voor de inning van belastingen in het buitenland?”, Tijdschrift voor fiscaal recht, 2015, osa 481, s. 426, 10 kohta.

( 47 ) Ks. esimerkkinä tästä oletuksesta tuomio 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, 10 kohta).

( 48 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 44 kohta.

( 49 ) Tuomio 12.9.2013 (C-49/12, EU:C:2013:545).

( 50 ) Tuomio 12.9.2013 (C-49/12, EU:C:2013:545).

( 51 ) Ks. tuomio 18.10.2011 (C-406/09, EU:C:2011:668, 40–42 ja 44 kohta).

( 52 ) Ks. tuomio 9.9.2015 (C-4/14, EU:C:2015:563, 33, 37 ja 39 kohta).

( 53 ) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annettu neuvoston asetus (EYVL 2003, L 338, s. 1).

( 54 ) Ks. tuomio 27.3.1979, de Cavel (C-143/78, EU:C:1979:83, 2 kohta) ja tuomio 18.10.2011, Realchemie Nederland (C-406/09, EU:C:2011:668, 35 kohta).

( 55 ) Ks. tuomio 27.3.1979, de Cavel (C-143/78, EU:C:1979:83, 2 kohta), jota unionin tuomioistuin lainasi tuomiossa 18.10.2011, Realchemie Nederland (C-406/09, EU:C:2011:668).

( 56 ) Ks. tuomio 17.11.1998, Van Uden (C-391/95, 33 kohta), jota unionin tuomioistuin myös lainasi tuomiossa 18.10.2011, Realchemie Nederland (C-406/09, EU:C:2011:668).

( 57 ) Ks. tuomio 17.11.1998, Van Uden (C-391/95, 33 kohta).

( 58 ) Ks. vastaavasti tuomio 9.9.2015Bohez (C-4/14, EU:C:2015:563, 49 kohta).

( 59 ) Tuomio 9.9.2015 (C-4/14, EU:C:2015:563). Ks. Belgian oikeudenkäyntimenettelystä annetun lain tämän säännöksen osalta myös ratkaisuehdotukseni asiassa Bohez (C-4/14, EU:C:2015:233, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 60 ) Tuomio 9.9.2015 (C-4/14, EU:C:2015:563).

( 61 ) Vaikka kansallinen tuomioistuin tai osapuolet eivät olekaan tuoneet esiin epätietoisuutta julkaisutoimenpiteiden osalta, huomautan perusteellisuuden vuoksi, että myöskään ne eivät jää asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle. Julkaisutoimenpiteistä itse asiassa säädetään 30.7.2013 annetun lain 14 §:n 1 momentin 2 kohdassa, ja ne vaikuttavat olevan tavanomainen siviiliprosessuaalinen toimenpide, joka on myös yksityisten käytettävissä. Asiassa, jossa sellaisia toimenpiteitä vaaditaan, ei siis millään tavoin ole kyse yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin säännöksiin nähden poikkeuksellisen laajan vallan käyttämisestä. Lisäksi, vaikka nuo toimenpiteet eroavatkin uhkasakosta, niiden tarkoituksena on taata sopimattomien kaupallisten menettelyjen olemassaolon toteavan tuomioistuinratkaisun tehokkuus. Tämän osalta direktiivin 2005/29 11 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat, jos sopimaton kaupallinen menettely on lopullisella ratkaisulla määrätty lopetettavaksi, säätää sen pysyvien vaikutusten poistamiseksi, että vaaditaan kyseisen ratkaisun tai oikaisun julkaisemista. Mikään ei viittaa siihen, että kyse olisi yksin viranomaisten käyttöön tarkoitetuista toimenpiteistä.

( 62 ) Ks. tuomio 1.10.2002 (C-167/00, EU:C:2002:555, 30 kohta).

( 63 ) Ks. tuomio 18.10.2011, Realchemie Nederland (C-406/09, EU:C:2011:668, 44 kohta).

( 64 ) Ks. tuomio 9.9.2015Bohez (C-4/14, EU:C:2015:563, 35 kohta).

( 65 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 47 kohta.

( 66 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 60–61 kohta.

( 67 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 75 ja 77 kohta.

( 68 ) Itse asiassa voidaan päätellä 21.4.1993 annetusta tuomiosta Sonntag (C-172/91, EU:C:1993:144, 6, 14–16 ja 21 kohta), että asetusta N:o 1215/2012 sovelletaan myös rikostuomioistuimen yksityisoikeudellisissa asioissa antamiin tuomioihin, jotka sisältävät rikos- ja yksityisoikeudellisia määräyksiä. Siinä tapauksessa ainoastaan viimeksi mainitut kuuluvat kyseisen asetuksen soveltamisalaan. Lisäksi tulkitsen 27.2.1997 annettua tuomiota van den Boogaard (C-220/95, EU:C:1997:91, 21 kohta) siten, että on myös mahdollista, että vain jotkin siviilituomioistuimen antaman ratkaisun sisältämistä näkökohdista kuuluvat kyseisen asetuksen soveltamisalaan. Sama pätenee periaatteessa tilanteeseen, jossa vain tietyt oikeusriidan näkökohdat koskevat siviili- ja kauppaoikeudellisia asioita.