ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
526

On kuitenkin täsmennettävä, että kun komissio laskee uudelleen Yhdistyneen kuningaskunnan maksettavaksi kuuluvien perinteisten omien varojen määrän tämän tuomion mukaisesti, se voi – kuten edellä 505 kohdasta ilmenee – soveltaa koko rikkomisajanjaksoon tai osaan siitä OLAF‑JRC‑menetelmää kyseisen määrän arvioimiseksi. Sen on kuitenkin muun muassa – kuten edellä 475–478 kohdassa todettiin – otettava laskentaperusteeksi ”yhteinen määrä” eli sellaisten tuontien määrä, joita on pidettävä aliarvotettuina riippumatta siitä, sovelletaanko OLAF‑JRC‑menetelmää vai HMRC:n menetelmää. Kun lisäksi otetaan huomioon edellä 517–519 kohdassa esitetty, komission on ensinnäkin otettava huomioon Yhdistyneen kuningaskunnan C 18 Breach‑maksuunpanopäätöksissä vaatimat velat, jotka olivat komission tiedossa ennen perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymistä eli 24.11.2018 ja joita ei voitu vielä tuolloin pitää unionin omien varojen menetyksinä. Sen on myös otettava huomioon mahdolliset muut velat, joita kyseinen valtio vaatii asianomaisia tuonteja, jotka toteutettiin rikkomisajanjakson aikana, koskevissa tullien jälkikantomääräyksissä ja joita ei myöskään voida pitää unionin omien varojen menetyksinä silloin, kun se laskee menetysten määrän uudelleen tämän tuomion mukaisesti. Lopuksi uudessa laskelmassa on otettava huomioon vielä ne kyseisiin rikkomisajanjakson aikana toteutettuihin tuonteihin liittyvät velat, joiden osalta Yhdistynyt kuningaskunta on tehnyt päätöksen, jossa todetaan niiden perimisen olevan mahdotonta, ja joita vastaavien määrien asettamisesta komission käyttöön kyseinen jäsenvaltio on vapautettu asetuksen N:o 609/2014 13 artiklan 2 kohdan nojalla.
99

Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on kuitenkin niin, että uusi peruste, johon vedotaan ensi kertaa vasta muutoksenhakuvaiheessa unionin tuomioistuimessa, on jätettävä tutkimatta. Unionin tuomioistuin on siten muutoksenhaussa toimivaltainen tutkimaan ainoastaan arvioinnit, jotka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista. Jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta unionin tuomioistuimessa perusteita, joihin hän ei ole unionin yleisessä tuomioistuimessa vedonnut, asianosaisella olisi oikeus saattaa unionin tuomioistuimen, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, käsiteltäväksi unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden laajempi asia (tuomio 30.5.2017, Safa Nicu Sepahan v. neuvosto, C‑45/15 P, EU:C:2017:402, 109 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
67

Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että SEUT 101 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että yrityksen kilpailua rajoittavasta menettelytavasta vahinkoa kärsinyt voi nostaa vahingonkorvauskanteen erotuksetta sellaista emoyhtiötä vastaan, jolle komissio on määrännyt päätöksessä seuraamuksen tämän menettelytavan perusteella, tai kyseisen yhtiön sellaista tytäryhtiötä vastaan, jota kyseinen päätös ei koske, kun ne muodostavat yhdessä taloudellisen kokonaisuuden. Kyseessä olevan tytäryhtiön on voitava tehokkaasti vedota puolustautumisoikeuksiinsa osoittaakseen, ettei se kuulu kyseiseen yritykseen, ja silloin, kun komissio ei ole tehnyt SEUT 101 artiklan soveltamispäätöstä, sillä on oikeus kiistää myös väitetyn kilpailusääntöjen vastaisen toiminnan olemassaolo.
53

Edellä todettujen seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2009/72 3 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että julkisen palvelun velvoitteen, joka muodostuu sähkön toimittamisesta alennetulla tariffilla tietyille heikossa asemassa oleville kuluttajille, kustannuksista velvoitetaan vastaamaan yksinomaan sellaisten konsernien emoyhtiöt, jotka harjoittavat samanaikaisesti sähköenergian tuotanto-, jakelu- ja myyntitoimintaa, tai mahdolliset vastaavat yhtiöt, koska tämä kriteeri, jonka kansallinen lainsäätäjä on valinnut eriyttääkseen toisistaan yhtiöt, joiden on vastattava näistä kustannuksista, ja yhtiöt, jotka on vapautettu niistä kokonaan, johtaa näillä markkinoilla toimivien yhtiöiden erilaiseen kohteluun, joka ei ole objektiivisesti perusteltu.
73

Siltä osin kuin on toiseksi kyse energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen 1 artiklan 6 alakohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdasta, on todettava, että kyseisessä määräyksessä täsmennetään, että investoinnin käsitteeseen sisältyvät ”investointiin liittyvän taloudellisen arvon sisältävän sopimuksen perusteella määräytyvät käteissaatavat tai oikeudet suorituksiin”. Näin ollen on tarkistettava, voidaanko sähköntoimitussopimukseen perustuva saatava rinnastaa tällaisiin saataviin.
16

Toisaalta hallinnollisessa soveltamisohjeessa mainitaan, että CIR 92:n 185 §:n 2 momentin b kohdassa säädetyn vastaoikaisun tavoitteena on välttää tai poistaa kaksinkertainen verotus. Siinä todetaan, ettei tässä tarkoituksessa voida vahvistaa mitään kriteeriä, koska oikaisu on suoritettava tapauskohtaisesti erityisesti verovelvollisen toimittamien käytettävissä olevien tietojen pohjalta. Lisäksi siinä ilmoitetaan, että vastaoikaisu tehdään ainoastaan, jos Belgian veroviranomaiset tai ennakkoratkaisuyksikkö katsoo, että oikaisu on periaatteellisesti ja määrällisesti perusteltu. Siinä täsmennetään myös, että CIR 92:n 185 §:n 2 momentin b kohtaa ei sovelleta, jos kumppanivaltiossa saavutettua voittoa korotetaan siten, että se on suurempi kuin voitto, joka olisi saatu, jos markkinaehtoperiaatetta olisi sovellettu.
16

Kyseisen direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikkona on ”Rahanpesurikokset”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraavat teot on säädetty rangaistaviksi rikoksiksi, kun teko on tahallinen: a) varojen muuntaminen tai siirtäminen tietoisena siitä, että kyseiset varat on saatu rikollisesta toiminnasta, tarkoituksena salata tai peittää varojen laiton alkuperä tai auttaa tällaisen toiminnan harjoittamiseen osallistuvaa henkilöä välttämään toimintansa oikeudellisia seuraamuksia; b) varojen todellisen luonteen, alkuperän, sijainnin, niistä määräämisen, niiden liikkeiden, niitä koskevien oikeuksien tai niiden omistuksen salaaminen tai peittely tietoisena siitä, että kyseiset varat on saatu rikollisesta toiminnasta; c) varojen hankkiminen, hallussa pitäminen tai käyttö tietoisena niiden vastaanottohetkellä siitä, että varat on saatu rikollisesta toiminnasta. 2. Jäsenvaltiot voivat toteuttaa tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1 kohdassa tarkoitetut teot on säädetty rangaistaviksi rikoksiksi, jos rikoksentekijä epäili tai hänen olisi pitänyt tietää, että varat on saatu rikollisesta toiminnasta. – – 5. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut teot on säädetty rangaistaviksi rikoksiksi, kun niihin ovat syyllistyneet henkilöt, jotka toteuttivat rikollisen toiminnan, josta varat olivat peräisin, tai osallistuivat siihen.”
9

Liikennevakuutuslain 2 §:n, jonka otsikko on ”Vakuuttamisvelvollisuus”, 1 momentin ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa: ”Moottoriajoneuvojen, joiden pysyvä kotipaikka on Espanjassa, omistajien on otettava ja pidettävä voimassa jokaiselle nimissään olevalle ajoneuvolle vakuutus, joka kattaa edellä 1 §:ssä tarkoitetun korvausvastuun pakollista liikennevakuutusta varten vahvistettuihin rajoihin saakka. Omistaja on kuitenkin vapautettu tästä velvollisuudesta silloin, kun vakuutussopimuksen on tehnyt muu henkilö, jolla on siihen intressi; tällaisen muun henkilön on ilmoitettava, millä perusteella hän on sopimuksen tehnyt.”
8

Yleisen tietosuoja-asetuksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Henkilötietojen käsittelyä koskevat periaatteet”, säädetään seuraavaa: ”1. Henkilötietojen suhteen on noudatettava seuraavia vaatimuksia: a) niitä on käsiteltävä lainmukaisesti, asianmukaisesti ja rekisteröidyn kannalta läpinäkyvästi (’lainmukaisuus, kohtuullisuus ja läpinäkyvyys’); b) ne on kerättävä tiettyä, nimenomaista ja laillista tarkoitusta varten, eikä niitä saa käsitellä myöhemmin näiden tarkoitusten kanssa yhteensopimattomalla tavalla; – – (’käyttötarkoitussidonnaisuus’); c) niiden on oltava asianmukaisia ja olennaisia ja rajoitettuja siihen, mikä on tarpeellista suhteessa niihin tarkoituksiin, joita varten niitä käsitellään (’tietojen minimointi’); d) niiden on oltava täsmällisiä ja tarvittaessa päivitettyjä; on toteutettava kaikki mahdolliset kohtuulliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että käsittelyn tarkoituksiin nähden virheelliset henkilötiedot poistetaan tai oikaistaan viipymättä (’täsmällisyys’); e) ne on säilytettävä muodossa, josta rekisteröity on tunnistettavissa ainoastaan niin kauan kuin on tarpeen tietojenkäsittelyn tarkoitusten toteuttamista varten; – – (’säilytyksen rajoittaminen’); f) niitä on käsiteltävä tavalla, jolla varmistetaan henkilötietojen asianmukainen turvallisuus, mukaan lukien suojaaminen luvattomalta ja lainvastaiselta käsittelyltä sekä vahingossa tapahtuvalta häviämiseltä, tuhoutumiselta tai vahingoittumiselta käyttäen asianmukaisia teknisiä tai organisatorisia toimia (’eheys ja luottamuksellisuus’). 2. Rekisterinpitäjä vastaa siitä, ja sen on pystyttävä osoittamaan se, että 1 kohtaa on noudatettu (’osoitusvelvollisuus’).”
59

Siltä osin kuin seuraavaksi on kyse siitä, koskeeko pääasia Crawford Polskan Gefionin nimissä antamia sitoumuksia, tämän tuomion 53 kohdassa muistutetaan, että Gefion on valtuuttanut Crawford Polskan käsittelemään ja ratkaisemaan pääasiassa kyseessä olevaa vahinkoa koskevat korvausvaatimukset. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lisäksi, että juuri Crawford Polska itse teki Gefionin nimissä ja lukuun päätöksen myöntää CNP:lle vain osa vaaditusta korvauksesta. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 66 kohdassa, jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vahvistaa tämän seikan pitävän paikkansa, Crawford Polska ei ole toiminut pelkkänä tiedonvälittäjänä, vaan se on edesauttanut aktiivisesti oikeusriitaan johtaneen oikeudellisen tilanteen syntymistä. Kun otetaan huomioon Crawford Polskan osallisuus pääasian osapuolten väliseen oikeussuhteeseen, tämän oikeusriidan on siis katsottava koskevan Crawford Polskan Gefionin nimissä antamia sitoumuksia (ks. vastaavasti tuomio 11.4.2019, Ryanair, C-464/18, EU:C:2019:311, 34 ja 35 kohta).
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat noin 6000 työntekijää ja Tesco Stores Ltd, joka työllistää tai on työllistänyt viimeksi mainitut myymälöissään, ja jossa on kyse mies- ja naispuolisten työntekijöiden samapalkkaisuutta koskevasta vaatimuksesta.
Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 2 artiklan h alakohtaa ja 34 artiklan 2 kohtaa sekä yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1307/2013 4 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja 32 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että maa-ala, joka on kansallisessa oikeudessa luokiteltu käytettäväksi kalanviljelykäyttöön, mutta jota on tosiasiallisesti käytetty maataloustoimintaan, on maatalousmaata.
11

Henkilöstösääntöjen liitteen VII otsikko on ”Palkkaa ja kulujen korvaamista koskevat säännöt”, ja siinä olevan 4 artiklan, jota palvelussuhteen ehtojen 21 ja 92 artiklan, kun niitä luetaan yhdessä, nojalla sovelletaan soveltuvin osin sopimussuhteisiin toimihenkilöihin, sanamuoto on seuraava: ”1. Ulkomaankorvaus, joka on 16 prosenttia virkamiehelle maksettavan peruspalkan, kotitalouslisän ja huollettavana olevasta lapsesta maksettavan lisän kokonaismäärästä, myönnetään a) virkamiehelle, – joka ei ole eikä ole koskaan ollut sen valtion kansalainen, jonka alueella hänen asemapaikkansa sijaitsee, – joka ei ole kuusi kuukautta ennen tehtäviensä aloittamista päättyvän viiden vuoden jakson aikana asunut vakituisesti tai harjoittanut pääasiallista ansiotoimintaansa kyseisen valtion eurooppalaisella alueella. Tätä säännöstä sovellettaessa ei oteta huomioon olosuhteita, jotka aiheutuvat toiselle valtiolle tai kansainväliselle organisaatiolle suoritetuista palveluksista. b) virkamiehelle, joka on tai on ollut sen valtion kansalainen, jonka alueella hänen asemapaikkansa sijaitsee, ja joka on ennen palvelukseen tuloaan asunut vakituisesti kymmenen vuotta kyseisen valtion eurooppalaisen alueen ulkopuolella muusta syystä kuin hoitaakseen tehtäviään jonkin valtion tai kansainvälisen organisaation palveluksessa. – – 2. Virkamiehellä, jolla ei ole eikä ole koskaan ollut sen jäsenvaltion kansalaisuutta, jossa hänen asemapaikkansa on, ja joka ei täytä 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä, on oikeus maastamuutto-korvaukseen, joka on neljännes ulkomaankorvauksesta. 3. Edellä 1 ja 2 kohtien soveltamiseksi virkamies, joka avioliiton solmimisen myötä on saanut ilman eri toimenpiteitä ja ilman mahdollisuutta luopua siitä, sen jäsenvaltion kansalaisuuden, jossa hänen asemapaikkansa on, rinnastetaan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettuun virkamieheen.”
2)

Euroopan unionin jäsenvaltioissa annettujen tuomioiden huomioon ottamisesta uudessa rikosprosessissa 24.7.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/675/YOS 3 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä sen johdanto-osan 14 perustelukappaleen kanssa, on tulkittava siten, että siinä sallitaan sellaisen yhtenäistuomion antaminen, joka kattaa paitsi yhden tai useamman sellaisen tuomion, joka asianomaiselle henkilölle on aiemmin annettu siinä jäsenvaltiossa, jossa tämä yhtenäistuomio annetaan, myös yhden tai useamman hänelle jossakin toisessa jäsenvaltiossa annetun ja puitepäätöksen 2008/909, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, mukaisesti ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa täytäntöön pantavan tuomion, kunhan mainitussa yhtenäistuomiossa noudatetaan viimeksi mainittujen tuomioiden osalta tämän puitepäätöksen 2008/909, sellaisena kuin se on muutettuna, 8 artiklan 2–4 kohdasta, 17 artiklan 2 kohdasta ja 19 artiklan 2 kohdasta johtuvia edellytyksiä ja rajoituksia.
37

Firma Z:n väitteiden osalta on lisäksi todettava, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on todennut muun muassa kansallisen sairausvakuutuslainsäädännön osalta, ettei sillä ole epäilyksiä siltä osin kuin on kyse kyseisiin suorituksiin liittyvien suhteiden luonteesta. Tältä osin on muistettava, että SEUT 267 artiklan nojalla, joka perustuu kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon, tosiseikaston arvioiminen kuuluu yksinomaan kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan. Erityisesti on huomattava, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen lausumaan ainoastaan unionin säädöksen tulkinnasta tai pätevyydestä niiden tosiseikkojen perusteella, jotka kansallinen tuomioistuin sille ilmoittaa. Kansallisen lainsäädännön tulkitseminen on sitä vastoin yksinomaan kansallisen tuomioistuimen asia. Ainoastaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on myös niiden kysymysten kohteen määrittäminen, jotka se aikoo esittää unionin tuomioistuimelle. Unionin tuomioistuin ei voi tutkia pääasian asianosaisen vaatimuksesta kysymyksiä, joita kansallinen tuomioistuin ei ole sille esittänyt (ks. vastaavasti määräys 7.10.2003, Società cooperativa Madonna dei miracoli, C‑82/13, EU:C:2013:655, 11 kohta ja tuomio 11.6.2015, Berlington Hungary ym., C‑98/14, EU:C:2015:386, 48 kohta).
18

Court of Appealin (England & Wales) tuomari esitti kuitenkin eriävässä näkemyksessään epäilyjä sen arvioinnin, jonka mukaan hotelli ei ole Englannin lain mukaan vastuussa työasussa olevan ja yleisölle luotettavana työntekijänä esitetyn työntekijän tekemästä raiskauksesta, paikkansapitävyydestä. Hän katsoi, että kyseisen oikeuden mukaan sopimusvastuuseen sitoutunut henkilö on henkilökohtaisesti vastuussa sopimuksen täyttämisestä, vaikka sopimuksen täyttäisi kolmas osapuoli. Direktiivin 90/314 osalta hän katsoi, että kyseisen direktiivin ja vuoden 1992 asetuksen perimmäisenä tarkoituksena oli antaa lomailijoille, joiden matka oli epäonnistunut, oikeussuojakeino sopimuskumppania kohtaan. Hänen mukaansa matkanjärjestäjän on annettava selvittää epäonnistuneen matkan seuraukset omien sopimuskumppaniensa kanssa; viimeksi mainittujen vastuulla on tämän jälkeen ratkaista ongelmat edelleen omien työntekijöidensä tai alihankkijoidensa kanssa. Mainittu tuomari esitti lisäksi, ettei sille päätelmälle, jonka mukaan tilanteessa, jossa on kyse alihankkijasta tai työntekijästä, palvelujen suorittajan käsitteen olisi rajoituttava hotelliin, ollut oikeutusta. Hän lisäsi, että tiettyjä työntekijöitä olisi epäilemättä pidettävä palvelujen suorittajina.
6

Harmonoidun järjestelmän nimikkeen 8701 ja sen alanimikkeiden selityksissä todetaan seuraavaa: ”Tässä nimikkeessä traktoreilla tarkoitetaan pyörin tai telaketjuin varustettuja ajoneuvoja, jotka on rakennettu ensisijaisesti muun kuljetusvälineen, koneen, laitteen tai kuorman vetämiseen tai työntämiseen. Ne voivat pääasiallisen traktorina käytön ohessa olla toissijaisesti sovitetut työvälineiden, siementen, lannoitteiden tai muiden tavaroiden kuljettamiseen tai toissijaisesti työvälinein varustettaviksi. – – Tähän nimikkeeseen kuuluvat erityyppiset traktorit (muut kuin traktorit, jollaisia käytetään rautatieasemilla ja jotka kuuluvat nimikkeeseen 87.09) (maataloustraktorit, metsätraktorit, maantiekuljetuksiin tarkoitetut puoliperävaunujen vetovaunut, raskaat rakennustyömaatraktorit, vinttureilla varustetut traktorit jne.) kuljetuskoneiston laatuun katsomatta (mäntämoottori, sähkömoottori jne.). – – Tämän nimikkeen traktoreissa on yleensä korirakenne tai niissä voi olla ohjaamohytti tai istuimia käyttöhenkilöstölle. Niissä voi olla työkalulaatikko, maanviljelysvälineiden nosto- ja laskulaite, perävaunujen tai puoliperävaunujen kytkentälaite (kuten ’mechanical horses’ ‑traktoreissa ja niiden kaltaisissa vetoyksiköissä) tai voimanotto paikallisten koneiden, kuten puimakoneiden, pyörösahojen yms. käyttämistä varten. – – Tähän nimikkeeseen kuuluvat myös vintturilla varustetut traktorit (esim. sellaiset, joita käytetään kiinni juuttuneiden ajoneuvojen irrottamiseen tai puiden maasta kiskomiseen ja juontamiseen tai etäällä olevien maatalousvälineiden vetämiseen). – – Tähän nimikkeeseen eivät myöskään kuulu hinausautot, jotka on varustettu nostolaitteilla, vinttureilla jne. (nim. 87.05). – – 8701.91/95 Tähän alanimikkeeseen kuuluvat ajoneuvot, joita käytetään puoliperävaunujen vetämiseen lyhyillä matkoilla. Tämänkaltaisista ajoneuvoista käytetään useita nimityksiä (esim. ’terminaalitraktorit’, ’satamatraktorit’ jne.), ja ne on tarkoitettu perävaunujen siirtelyyn rajallisella alueella. Ne eivät sovellu vetokäyttöön pitkillä matkoilla, jota varten alanimikkeen 8701.20 maantiekuljetuksiin tarkoitetut vetotraktorit on suunniteltu. Ne eroavat maantiekuljetuksiin tarkoitetuista vetotraktoreista siten, että ne on tavallisesti varustettu dieselmoottorilla, enimmäisnopeus ei tavallisesti ylitä 50 km/h, ja ne on yleensä varustettu vain kuljettajaa varten pienellä umpiohjaamolla, jossa on yksi istuin.”
55

Edellä esitetyn perusteella kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tekijänoikeudella suojattujen teosten, jotka on saatettu tekijänoikeuden haltijan suostumuksella vapaasti yleisön saataviin tietyllä internetsivustolla, sijoittaminen framingin avulla kolmannen osapuolen internetsivulle on tässä säännöksessä tarkoitettua yleisölle välittämistä, jos kyseinen sijoittaminen toteutetaan kiertämällä framingin käyttämisen vastaiset suojatoimenpiteet, jotka oikeudenhaltija on toteuttanut tai määrännyt toteutettaviksi.
107

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava seuraavasti: – Direktiivin 2010/13 4 artiklan 1 kohtaa ja perusoikeuskirjan 11 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa kielletään televisiolähetystoiminnan harjoittajia sijoittamasta koko maan laajuisesti lähettämiinsä ohjelmiin ainoastaan alueellisesti lähetettäviä televisiomainoksia. – SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä tällaiselle kansalliselle säännöstölle, mikäli se on omiaan takaamaan sillä tavoiteltavan sen tavoitteen toteutumisen, joka koskee tiedotusvälineiden moniarvoisuuden suojelemista alueellisella ja paikallisella tasolla, eikä se mene pidemmälle kuin on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarkistettava. – Perusoikeuskirjan 20 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä tällaiselle kansalliselle säännöstölle, mikäli se ei johda valtakunnallisten televisiolähetystoiminnan harjoittajien ja verkkomainontapalvelujen tarjoajien erilaiseen kohteluun alueellisesti lähetettävän mainonnan osalta, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarkistettava.
22

Se korostaa tältä osin, että koska pääasiassa kyseessä olevat kolmannen maan kansalaiset oleskelevat Alankomaiden alueella laittomasti, he kuuluvat direktiivin 2008/115 soveltamisalaan, sellaisena kuin se määritellään direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa. Kyseinen tuomioistuin toteaa lisäksi, että tämän direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa säännellään niiden laittomasti oleskelevien kolmannen maan kansalaisten tilannetta, joilla, kuten tässä tapauksessa, on kuitenkin oikeus oleskella toisessa jäsenvaltiossa, siten, että siinä edellytetään, että jos he kieltäytyvät siirtymästä välittömästi kyseiseen toiseen jäsenvaltioon, heistä on tehtävä palauttamispäätös.
3)

Direktiivin 2008/115 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että tehtyään ilman huoltajaa olevasta alaikäisestä palauttamispäätöksen ja varmistettuaan kyseisen direktiivin 10 artiklan 2 alakohdan mukaisesti, että hänet palautetaan jollekin perheenjäsenelleen tai nimetylle holhoojalleen taikka että häntä varten on kohdevaltiossa järjestetty asianmukainen vastaanotto, jäsenvaltio ei poista häntä tämän jälkeen maasta ennen kuin hän täyttää 18 vuotta.
19

On palautettava mieleen, että yleisen sosiaaliturvalain 208 §:n 1 momentin c kohdassa asetetaan edellytykseksi varhennetun vanhuuseläkkeen saamiselle asianomaisen pyynnöstä se, että saatavan eläkkeen määrä on suurempi kuin se vähimmäiseläkkeen määrä, jota sovelletaan kyseiseen asianomaiseen hänen täyttäessään 65 vuotta. Kyseinen edellytys täydentää muita kyseisen 208 §:n 1 momentin a ja b kohdassa olevia tällaiselle varhennetulle vanhuuseläkkeelle asetettuja kelpoisuusedellytyksiä; näitä ovat se, että kyseisen työntekijän ikä on enintään kaksi vuotta alhaisempi kuin kyseisessä laissa asetettu vanhuuseläkeikä ja se, että hän on tosiasiallisesti maksanut vakuutusmaksuja vähintään 35 vuoden ajan.