Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Komission on osoitettava, että jäsenvaltio ei ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan

(EY 226 artikla)

2. Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Komission valvontatehtävä – Jäsenvaltioiden velvollisuus

(EY 10, EY 211 ja EY 226 artikla; neuvoston direktiivi 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156; neuvoston direktiivi 91/689; neuvoston direktiivi 1999/31)

3. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi siitä, onko kanne perusteltu – Huomioon otettava tilanne – Tilanne perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä

(EY 226 artikla)

4. Ympäristö – Jätehuolto – Direktiivi 75/442 – 4 artikla

(Neuvoston direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 4 artikla)

Tiivistelmä

1. EY 226 artiklan mukaisessa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä komission on näytettävä toteen, että jäsenyysvelvoitteita ei ole noudatettu. Juuri komission on esitettävä yhteisöjen tuomioistuimelle ne seikat, jotka ovat välttämättömiä, jotta yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä se voi nojautua olettamuksiin. Kun komissio on esittänyt riittävästi sellaista näyttöä tietyistä tosiseikoista vastaajana olevan jäsenvaltion alueella, joka osoittaa, että jäsenvaltion viranomaiset ovat omaksuneet toistuvan ja jatkuvan käytännön, joka on direktiivin säännösten vastainen, tämän jäsenvaltion on kuitenkin esitettävä näitä tietoja ja niistä tehtäviä päätelmiä koskeva yksityiskohtainen vastanäyttö.

(ks. 26, 30 ja 32 kohta)

2. Jäsenvaltioiden on EY 10 artiklan nojalla helpotettava komissiota tämän tehtävän täyttämisessä, joka koostuu EY 211 artiklan mukaan muun muassa perustamissopimuksen määräysten sekä toimielinten sen nojalla antamien säännösten ja määräysten noudattamisen valvonnasta. Kun on kyse sen varmistamisesta, että kansallisia säännöksiä, joilla on tarkoitus varmistaa direktiivien, kuten esimerkiksi ympäristön alaa koskevien direktiivien, tehokas täytäntöönpano, sovelletaan asianmukaisesti käytännössä, komissio, jolla ei ole omia tutkintavaltuuksia tällä alalla, on suuressa määrin riippuvainen tiedoista, joita mahdolliset kantelijat, asianomaisessa jäsenvaltiossa toimivat yksityiset ja julkiset yhteisöt sekä asianomainen jäsenvaltio itse toimittavat. Tällaisessa tilanteessa on ennen kaikkea kansallisten viranomaisten tehtävä suorittaa tarpeelliset tarkastukset paikan päällä lojaalin yhteistyön hengessä sen velvoitteen mukaisesti, joka koskee kutakin jäsenvaltiota ja jonka mukaan jäsenvaltioiden on helpotettava komissiota sen yleisen tehtävän täyttämisessä.

(ks. 27, 28 ja 31 kohta)

3. Kun arvioidaan sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä, eikä yhteisöjen tuomioistuin voi ottaa huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia, vaikka ne merkitsisivät sen yhteisön oikeuteen kuuluvan oikeussäännön asianmukaista soveltamista, jota kyseinen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne koskee.

(ks. 36 kohta)

4. Direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 4 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätteet hyödynnetään tai niistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, joista voi aiheutua vahinkoa ympäristölle, mutta siinä ei täsmennetä, minkälaisia toimenpiteitä jäsenvaltioiden on käytännössä toteutettava sanotun tavoitteen saavuttamiseksi. Kyseinen säännös kuitenkin sitoo jäsenvaltioita saavutettavan tavoitteen osalta, jolloin siinä jätetään näille harkintavaltaa arvioida kyseisten toimenpiteiden tarpeellisuutta.

Ei siten ole lähtökohtaisesti mahdollista päätellä automaattisesti, että aina silloin, kun tosiasiallinen tilanne ei ole yhdenmukainen tämän direktiivin 4 artiklassa vahvistettujen tavoitteiden kanssa, jäsenvaltio on välttämättä jättänyt noudattamatta kyseisen säännöksen mukaiset velvollisuutensa. Tällaisen tilanteen jatkuminen voi kuitenkin osoittaa, että jäsenvaltiot ovat ylittäneet säännöksessä niille annetun harkintavallan, erityisesti jos ympäristön tila heikkenee tämän tilanteen takia huomattavasti pitkällä aikavälillä toimivaltaisten viranomaisten puuttumatta asiaan.

(ks. 37 kohta)