Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 5.5.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Supremo Tribunal Administrativo – Portugali) – BPC Lux 2 Sàrl ym. v. Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA ja Novo Banco SA

(Asia C-83/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 2014/59/UE - Pankkiunioni - Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys ja kriisinratkaisu - 36, 73 ja 74 artikla - Osakkeenomistajien ja velkojien suojaaminen - Direktiivin osittainen saattaminen osaksi kansallista oikeusjärjestystä ennen täytäntöönpanon määräajan päättymistä - Direktiivin vaiheittainen täytäntöönpano - Euroopan unionin perusoikeuskirja - 17 artiklan 1 kohta - Omistusoikeus)

(2022/C 244/05)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supremo Tribunal Administrativo

Pääasian asianosaiset

Kantajat: BPC Lux 2 Sàrl, BPC UKI LP, Bennett Offshore Restructuring Fund Inc., Bennett Restructuring Fund LP, Queen Street Limited, BTG Pactual Global Emerging Markets and Macro Master Fund LP, BTG Pactual Absolute Return II Master Fund LP, CSS LLC, Beltway Strategic Opportunities Fund LP, EJF Debt Opportunities Master Fund LP, TP Lux HoldCo Sàrl, VR Global Partners LP, CenturyLink Inc. Defined Benefit Master Trust, City of New York Group Trust, Dignity Health, GoldenTree Asset Management Lux Sàrl, GoldenTree High Yield Value Fund Offshore 110 Two Ltd, San Bernardino County Employees Retirement Association, EJF DO Fund (Cayman) LP ja Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group SA

Vastaajat: Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA ja Novo Banco SA

Tuomiolauselma

1) Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jota sovelletaan omaisuudenhoitoyhtiön perustamisesta ja varojen erottelusta muodostuneen kriisinratkaisutoimen yhteydessä ja jolla voidaan lähtökohtaisesti taata kriisinratkaisun taloudellinen neutraalisuus ja jossa ei ole nimenomaisessa säännöksessä säädetty — kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varojen ja velkojen asianmukaisen, varovaisen ja realistisen arvostuksen tekemisestä ennen kriisinratkaisutoimen toteuttamista — mahdollisen vastikkeen maksamisesta edellisessä luetelmakohdassa mainitun arvostuksen mukaisesti kriisinratkaisun kohteena olevalle laitokselle tai tapauksen mukaan osakkeiden tai muiden omistusosuuksien haltijoille — siitä, että kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen osakkeenomistajilla on oikeus saada vähintään sen suuruinen määrä, jonka ne olisivat arviolta saaneet, jos laitos olisi likvidoitu kokonaan tavanomaista maksukyvyttömyysmenettelyä noudattaen, vaan on säädetty tällaisen suojamekanismin soveltamisesta ainoastaan velkojiin, joiden saatavia ei ole siirretty, ja — ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun arvostuksen lisäksi sellaisen arvostuksen tekemisestä, jonka tarkoituksena on arvioida, olisiko osakkeenomistajia ja velkojia kohdeltu suotuisammin, jos kriisinratkaisun kohteena oleva laitos olisi asetettu tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn.

2) Se, että jäsenvaltio panee luottolaitosten kriisinratkaisua koskevassa kansallisessa lainsäädännössä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59 tietyt säännökset vain osittain täytäntöön ennen direktiivin täytäntöönpanolle varatun määräajan päättymistä, ei lähtökohtaisesti ole omiaan vakavasti vaarantamaan kyseisessä direktiivissä säädetyn tavoitteen saavuttamista 18.12.1997 annetussa tuomiossa Inter-Environnement Wallonie (C-129/96, EU:C:1997:628) tarkoitetulla tavalla.

(1) EUVL C 247, 27.7.2020.