Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 48–53 kohdassa, jotta direktiivin 2008/94 8 artiklassa säädetylle työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa sovellettavalle työntekijöiden vähimmäisturvalle, jonka on kyseisen säännöksen mukaan ulotuttava koko eläkeajalle, voidaan taata täysi tehokkuus, korvaus, jonka suuruus on vähintään 50 prosenttia työntekijöille kertyneiden oikeuksien arvosta, on laskettava ottamalla huomioon näiden eläke-etuuksien ennakoitu kehitys koko eläkeajan keston aikana, jotta voidaan välttää se, että taattu määrä jää ajankulumisen takia alle 50 prosentin alun perin eläkevuotta kohti kertyneestä arvosta.

Tämän direktiivin tavoite, joka on varmistaa jokaiselle työntekijälle yhteisön vähimmäisturva hänen työnantajansa maksukyvyttömyystilanteessa, vaarantuisi vakavasti, jos jäsenvaltiot voisivat silloin, kun työntekijä ei ole syyllistynyt minkäänlaiseen direktiivin 2008/94 12 artiklassa tarkoitettuun oikeuden väärinkäyttöön, täyttää niille tämän direktiivin 8 artiklan mukaan kuuluvat velvollisuudet antamatta jokaiselle yksittäiselle työntekijälle tällaista vähimmäisturvaa.

Työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/94/EY 8 artiklaa on tulkittava siten, että jokaisen yksittäisen työntekijän on saatava vanhuusetuus, jonka suuruus on vähintään 50 prosenttia hänelle ammatillisen lisäeläkejärjestelmän perusteella kertyneiden oikeuksien arvosta hänen työnantajansa maksukyvyttömyystilanteessa.

Direktiivin 2008/94 8 artiklalla on pääasian kaltaisissa olosuhteissa välitön oikeusvaikutus, joten yksittäinen työntekijä voi vedota siihen kansallisessa tuomioistuimessa riitauttaakseen Board of the Pension Protection Fundin (Yhdistynyt kuningaskunta) kaltaisen elimen päätöksen.

Direktiiviin 2008/94 8 artiklassa säädetyn suojan saajista on todettava, että kyseisen artiklan sanamuodosta käy selvästi ilmi, että sen tarkoituksena on antaa turvaa työntekijöille, joiden työnantaja on tullut maksukyvyttömäksi. Näin ollen tämä artikla täyttää turvan saajien määrittämisen osalta direktiivin säännöksen välittömään soveltamiseen vaaditut täsmällisyyttä ja ehdottomuutta koskevat edellytykset.

Direktiivin 2008/94 8 artiklassa säädetyn suojan sisällöstä on riittävää todeta, että unionin tuomioistuin on jo todennut 25.1.2007 antamassaan tuomiossa Robins ym. (C-278/05, EU:C:2007:56), että kyseisessä 8 artiklassa vaaditaan, että työntekijä saa työnantajansa maksukyvyttömyystilanteessa vähintään puolet ammatillisessa eläkejärjestelmässä kertyneistä vanhuusetuuksista, joiden osalta hän on suorittanut eläkemaksuja (tuomio 25.4.2013, Hogan ym., C-398/11, EU:C:2013:272, 51 kohta).

Tällä tulkinnalla selvennetään ja täsmennetään tämän säännöksen merkitystä ja ulottuvuutta niin, että tästä tulkinnasta ilmenee, miten mainittua oikeutta täytyy tai olisi täytynyt tulkita ja soveltaa sen voimaantulosta lähtien (ks. vastaavasti tuomio 19.4.2016, DI, C-441/14, EU:C:2016:278, 40 kohta ja tuomio 22.11.2017, C-251/16, Cussens ym.C 251/16, EU:C:2017:881, 41 kohta).

Näin ollen direktiiviin 2008/94 8 artiklaan sisältyy jäsenvaltioille asetettu selvä ja täsmällinen velvollisuus, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille. Tälle velvollisuudelle ei ole asetettu mitään erityisiä edellytyksiä.

Siitä kysymyksestä, muodostaako PPF valtiolle kuuluvan yksikön tai voidaanko se rinnastaa sellaiseksi tämän tuomion 54 ja 55 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla, on todettava, että PPF hoitaa yleisen edun mukaista tehtävää ja sillä on tätä tehtävää varten käytössään erityisen laajoja toimivaltuuksia, koska se saa hyväksytyiltä ammatillisilta lisäeläkejärjestelmiltä maksuja ja sillä on valtuus antaa näille järjestelmille tarpeellisia ohjeita niiden lakkauttamisen yhteydessä. Lisäksi hyväksyessään ammatillisen lisäeläkejärjestelmän suojattujen vastuiden arvioinnin PPF:n hallitus vahvistaa jokaisen työntekijän turvan tason hänelle kertyneiden vanhuusetuuksien osalta sekä siinä tapauksessa, että PPF ottaa tämän järjestelmän vastuulleen, että siinä tapauksessa, että järjestelmän mahdollinen lakkauttaminen tapahtuu PPF:n ulkopuolella.

(ks.57–60, 66 ja 70 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)