Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki – Hallinnollinen menettely – Komission mahdollisuus perustaa päätöksensä saatavilla oleviin tietoihin – Edellytys – Asianomaista jäsenvaltiota on ensiksi määrättävä toimittamaan tarvittavat tiedot – Tosiseikkojen toteamista koskevan tuomioistuinvalvonnan laajuus

(EY 88 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 5 artiklan 2 kohta, 6 artiklan 1 kohta, 10 artiklan 3 kohta ja 13 artiklan 1 kohta)

2. Valtiontuki – Komission hyväksymät tuet – Tuen väärinkäyttö tuensaajan toimesta – Arviointiperusteet

(EY 87 artikla ja EY 88 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan g alakohta)

3. Valtiontuki – Käsite – Julkisyhteisön myöntämän takauksen lankeaminen maksettavaksi – Luokittelu takaukseen nähden erilliseksi tueksi – Edellytys – Takaajan luopuminen oikeuksistaan, mikä vähentää tuensaajan velkaa

(EY 87 artikla)

4. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Valtiontukia koskeva komission päätös

(EY 87 artikla ja EY 253 artikla)

5. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Poikkeuksen ulottuvuus – Suppea tulkinta – Treuhandanstaltin toiminta – Yksityistämisen käsite

(EY 87 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan c alakohta)

6. Valtiontuki – Komission päätös, jossa yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetaan yksittäinen tuki, joka on myönnetty aikaisemmin hyväksytyn yleisen tukijärjestelmän nojalla – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 88 artiklan 3 kohta)

7. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Päätöksen muuten riittävissä perusteluissa oleva tosiseikkoja koskeva virhe – Virheellä ei ole vaikutusta päätöksen laillisuuteen

(EY 253 artikla)

8. Valtiontuki – Olemassa olevat tuet ja uudet tuet – Taloudellinen tuki, jota on käytetty viranomaisen takaaman lainan takaisinmaksuun – Luokittelu uudeksi tueksi

(EY 88 artikla)

9. Valtiontuki – Sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen – Kierrätetty tuki – Komission tiedossa oleva kierrättäminen – Tukea ei voida periä takaisin tuensaajalta

(EY 88 artiklan 2 kohta)

10. Valtiontuki – Sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen – Soveltamisala – Sellaiselle yritysryhmittymälle myönnetty tuki, joka harjoittaa sisäisiä varainsiirtoja – Tukea ei voida periä takaisin sellaiselta ryhmittymään kuuluvalta yritykseltä, joka ei ole tuensaaja ja joka ei ole saanut etua varainsiirroista

(EY 88 artiklan 2 kohta)

11. Valtiontuki – 3. Valtiontuki – Sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen – Tukien periminen takaisin sellaiselta yritykseltä, joka ei ole tuensaaja mutta joka on ostanut tuensaajan omaisuutta ja joka jatkaa sen toimintaa – Edellytys – Sellaisen päätöksen kiertäminen, jolla tuki on määrätty perittäväksi takaisin – Tapauskohtainen arviointi

(EY 88 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Jos jäsenvaltio ei valtiontukia koskevan hallinnollisen menettelyn osalta noudata yhteistyövelvoitettaan ja jättää toimittamatta tiedot, jotka komissio on pyytänyt tutkiakseen, onko tuki yhteismarkkinoille soveltuva, komissiolla on oikeus päättää tästä saatavilla olevien tietojen perusteella. Ennen tällaisen päätöksen tekemistä komission on kuitenkin noudatettava tiettyjä prosessuaalisia vaatimuksia. Sen on erityisesti kehotettava jäsenvaltiota toimittamaan komissiolle sen asettaman määräajan kuluessa kaikki asiakirjat ja tiedot, jotka ovat tarpeen sen selvittämiseksi, onko tuki yhteismarkkinoille soveltuva. Ainoastaan siinä tapauksessa, että jäsenvaltio jättää komission määräyksestä huolimatta toimittamatta pyydetyt tiedot, komissiolla on oikeus lopettaa menettely ja päättää saatavillaan olevien tietojen perusteella, onko tuki yhteismarkkinoille soveltuva. Nämä vaatimukset on otettu EY 88 artiklan soveltamisesta annetun asetuksen N:o 659/1999 5 artiklan 2 kohtaan, 10 artiklan 3 kohtaan ja 13 artiklan 1 kohtaan, joissa niitä on konkretisoitu.

Koska asetuksen 6 artiklan 1 kohdan mukaisella, muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevalla päätöksellä ja sen julkaisemisella Euroopan unionin virallisessa lehdessä jäsenvaltiolle ja muille, joita asia koskee, ilmoitetaan tältä osin seikoista, joihin komissio aikoo lopullisessa päätöksessään nojautua, mikäli nämä osapuolet katsovat, että tietyt muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevaan päätökseen otetut seikat ovat virheellisiä, niiden on ilmoitettava tästä komissiolle hallinnollisen menettelyn aikana sillä uhalla, että ne eivät voi enää kiistää näiden seikkojen oikeellisuutta oikeudenkäynnissä. Jos asianomaiset osapuolet eivät ole esittäneet päinvastaisia tietoja, komissiolla on sitä vastoin oikeus nojautua virheellisiinkin tietoihin, joita sen saatavilla on lopullista päätöstä tehtäessä, siltä osin kuin asianomaiset seikat ovat sisältyneet kehotukseen, jonka komissio on esittänyt jäsenvaltiolle tarvittavien tietojen toimittamisen osalta. Mikäli komissio sitä vastoin pidättäytyy kehottamasta jäsenvaltiota toimittamaan sille tietoja seikoista, jotka se aikoo ottaa huomioon, se ei voi myöhemmin perustella mahdollisia tosiseikkoja koskevia virheitä vetoamalla siihen, että se saattoi muodollisen tutkintamenettelyn päättävää päätöstä tehdessään perustellusti ottaa huomioon ainoastaan tuolloin saatavillaan olleet tiedot.

Komissio ei ole tältä osin täysin tuomioistuinvalvonnan ulkopuolella tosiseikkojen toteamisen osalta. Mikäli jäsenvaltio näet täyttää kaikilta osin velvollisuutensa toimittaa kaikki komission pyytämät tiedot, sen on erityisen helppo osoittaa menettelyn yhteydessä toimittamiensa tietojen avulla, että mahdolliset riidanalaiseen päätökseen sisältyneet tosiseikkoja koskevat virheet eivät johdu siitä. Mikäli komissio perustaa päätöksen tiettyjä tosiseikkoja koskeviin saatavilla oleviin tietoihin ilman, että se olisi juuri tältä osin noudattanut oikeuskäytännössä tunnustettuja ja asetukseen N:o 659/1999 otettuja menettelyllisiä vaatimuksia, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi lisäksi harjoittaa laillisuusvalvontaansa sen osalta, voiko näiden seikkojen huomioon ottaminen merkitä arviointivirhettä, joka rasittaa riidanalaisen päätöksen laillisuutta.

(ks. 73, 88 ja 89 kohta)

2. EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä alakohdasta ja EY 88 artiklan soveltamista koskevan asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan g alakohdasta seuraa, että jotta kyettäisiin osoittamaan, että hyväksytyn tukijärjestelmän mukaisesti myönnettyä tukea on käytetty väärin, komission on osoitettava, että tätä tukea on käytetty tämän järjestelmän vastaisesti, sellaisena kuin komissio on sen hyväksynyt, eli tätä järjestelmää sääntelevien kansallisten oikeussääntöjen tai niiden lisäehtojen vastaisesti, joihin jäsenvaltio on sitoutunut siinä yhteydessä, kun komissio hyväksyi järjestelmän.

Tältä osin pelkästään sitä, että tuen myöntäjän yksipuolisesti asettamaa lisäehtoa on rikottu, ilman että tästä ehdosta olisi nimenomaisesti säädetty kyseistä järjestelmää koskevissa kansallisissa oikeussäännöissä, sellaisina kuin komissio on ne hyväksynyt, ei voida pitää riittävänä seikkana, jonka perusteella kyseessä olisi EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu väärinkäyttö.

(ks. 113, 114, 144, 145 ja 149 kohta)

3. Sekä tuen olemassaoloa että sen merkitystä on arvioitava sen myöntämishetkellä vallinneen tilanteen mukaan. Näin ollen se, että julkisyhteisön myöntämä takaus lankeaa maksettavaksi tuensaajayrityksen konkurssin vuoksi, ei muuta tämän takauksen luonnetta EY 87 artiklan kannalta, eikä siitä synny uutta tukea.

Tietyissä tapauksissa se, että takaajana oleva julkisyhteisö luopuu yksipuolisesti oikeuksista, joita sillä on tuensaajaan nähden, takauksen maksettavaksi lankeamisen jälkeen, saattaa kuitenkin merkitä tukea. Tilanne on tällainen erityisesti siinä tapauksessa, että takaajana oleva julkisyhteisö ei menettele kuten järkevästi toimiva talouden toimija ja tutki kaikkia mahdollisia menettelytapoja saadakseen takaisin summan, jonka se on joutunut takauksen perusteella suorittamaan. Mikäli ilmenee, että lainatakauksella alun perin katetusta saatavasta luovutaan lopullisesti takauksen langettua maksettavaksi, jolloin tuensaajan velkoja suoraan vähennetään, tämä luopuminen merkitsee lähtökohtaisesti erillistä tukea, koska se on ylimääräinen taloudellinen etu lainatakaukseen ja sen täytäntöönpanoon nähden.

(ks. 125 ja 126 kohta)

4. EY 253 artiklassa edellytetyissä, toimeen itseensä sisältyvissä perusteluissa on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmaistava yhteisön toimielimen päättely siten, että henkilöille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiaan, ja siten, että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden.

Valtiontukea koskevan komission päätöksen osalta perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava muun muassa sen tarpeen perusteella, joka niillä, joille EY 230 artiklassa tarkoitettu päätös on osoitettu, tai muilla henkilöillä, joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Tästä johtuu, että tällaisen päätöksen osalta perusteluvelvollisuutta ei voida määritellä ainoastaan sen jäsenvaltion tiedontarpeen mukaan, jolle päätös on osoitettu, koska sillä saattaa olla vain vähän tarvetta saada perusteltu päätös erityisistä syistä, jotka liittyvät siihen, onko se kiistänyt tiettyjä oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja hallinnollisen menettelyn aikana, vaan se ulottuu kaikkiin tosiseikkoihin ja oikeudellisiin seikkoihin, jotka ovat sen perustana.

(ks. 127 ja 156 kohta)

5. Treuhandanstaltin toimintaa säätelevät säännöt, jotka komissio on hyväksynyt, muodostavat sarjan poikkeuksia EY 87 artiklan 1 kohdassa ilmaistuun yleiseen periaatteeseen, jonka mukaan valtiontuet ovat yhteismarkkinoille soveltumattomia. Komission tarkoituksena oli nämä poikkeukset hyväksymällä auttaa Treuhandanstaltia, joka on lajissaan ainutlaatuinen laitos, hoitamaan tehtäväänsä, joka on järjestellä uudelleen aiemman Saksan demokraattisen tasavallan yrityksiä ja tukea näiden siirtymistä suunnitelmataloudesta markkinatalouteen.

Tästä seuraa, että EY 87 artiklan 1 kohdassa ilmaistusta yleisestä periaatteesta, jonka mukaan valtiontuet ovat yhteismarkkinoille soveltumattomia, poikkeavan järjestelmän soveltamisehtona ”yksityistämisen” käsitettä Treuhandanstaltin tukijärjestelyissä on tulkittava suppeasti. Käsitettä suppeasti tulkitessa yksityistäminen on tapahtunut näiden tukijärjestelyjen mukaisesti lähtökohtaisesti vain siinä tapauksessa, että yksityinen sijoittaja hankkii sellaisen osan jo olemassa olevan julkisen yhtiön pääomasta, joka voi antaa hänelle määräysvallan asianomaisessa yrityksessä.

Näin ollen sellaisen uuden yrityksen perustamista, jonka tarkoituksena on uuden liiketoiminnan harjoittaminen entisessä Saksan demokraattisessa tasavallassa sijaitsevan yrityksen ja Saksan liittotasavallassa sijaitsevan yrityksen yhteisyrityksessä, ei voida pitää edellä mainituissa Treuhandanstalt-järjestelyissä tarkoitettuna yksityistämisenä. Toisin kuin näissä järjestelyissä tarkoitetussa yksityistämisessä, jossa pyritään siirtämään suunnitelmatalouteen kuuluva yritys markkinatalouteen, uuden yrityksen perustamisella on nimittäin kyetty luomaan uusi yrityshanke uusin keinoin ja uuden liiketoiminnan avulla.

(ks. 176 ja 177 kohta)

6. Sellaisen päätöksen perusteluissa, jossa yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetaan valtiontuki, joka on myönnetty komission hyväksymän yleisen tukijärjestelmän perusteella, komissio voi rajoittua siihen seikkaan, ettei tuki ole tukijärjestelmää hyväksyttäessä asetettujen edellytysten mukainen, jos hallinnollisessa menettelyssä ei ole esitetty täsmennyksiä – mikä on asianomaisen jäsenvaltion asiana – siitä, että kyseessä ei ollut tuki tai että tuki oli joka tapauksessa yhteismarkkinoille soveltuva eikä sitä ollut käytetty väärin.

(ks. 180 kohta)

7. Vaikka riidanalaisen toimen johonkin perustelukappaleeseen sisältyy virheellinen tosiseikkaa koskeva maininta, tämä virhe ei voi kuitenkaan johtaa tämän toimen kumoamiseen, mikäli riidanalaisen päätöksen muissa perustelukappaleissa viitataan sellaisiin perusteluihin, joilla voidaan osoittaa sen hyväksyttävyys.

(ks. 191 kohta)

8. Pelkästään sen perusteella, että viranomaisen yritykselle myöntämää tukea on käytetty kyseisen viranomaisen takaamien lainojen takaisinmaksuun, ei voida päätellä, että kyseessä olisi tähän takaukseen perustuva toimenpide eikä uusi tuki.

(ks. 247 ja 281 kohta)

9. Komissio ei voi vaatia sääntöjenvastaisesti myönnetyn valtiontuen takaisinperimistä sen saaneelta yritykseltä silloin, kun se tukea koskevaa päätöstä tehdessään tiesi tai ei voinut olla tietämättä, ettei tuesta ollut etua kyseiselle yritykselle.

Tältä osin on todettava, ettei sääntöjenvastaisen valtiontuen takaisin perimistä koskevien periaatteiden mukainen ole päätös, jossa määrätään perittäväksi tuki takaisin sen saaneelta yritykseltä, silloin, kun komissiolla oli ainakin kyseistä päätöstä tehdessään käytettävissään todistusvoimaiset ja yhtäpitävät tiedot, joista ilmeni, ettei kyseinen yritys ollut todellisuudessa suureksi osaksi saanut etua tuesta, koska se oli kierrätetty, ja kun näiden seikkojen perusteella voitiin, vaikkakin vain likimääräisesti, määrittää kierrätyksen laajuus. Komissio ei päätöstään oikeuttaakseen voi vedota siihen, etteivät asianomaisen jäsenvaltion viranomaiset ole toimittaneet sille täsmällisiä tietoja siitä, kuinka suuri osa tuista oli kierrätetty, koska se ei ole käyttänyt käytettävissä olevaa valtaansa vaatiakseen kyseisten tietojen toimittamista.

(ks. 321–323 kohta)

10. Yritystä, joka kuuluu keskenään sidoksissa olevien yritysten yritysryhmään, jonka keskuudessa on olemassa sisäisiä varainsiirtomekanismeja, ei voida pitää velvollisena maksamaan takaisin sääntöjenvastaista valtiontukea, sillä perusteella, että huolimatta siitä, ettei se ole ollut tukien saajana, se on kyseiseen yritysryhmään kuulumisensa perusteella saanut todellisuudessa etua kyseisistä tuista, jos mainittuja siirtomekanismeja on käytetty ainoastaan kyseisen yrityksen vahingoksi eikä sen hyväksi.

(ks. 324 kohta)

11. Sen perusteella, että yritys on ostanut osan sääntöjenvastaisen tuensaajan omaisuudesta ja jatkaa kyseisen yrityksen toimintaa, ei välttämättä vielä voida todeta, että kyseessä olisi toimenpide, jolla pyrittäisiin kiertämään komission sellaisen päätöksen seuraukset, jolla määrätään kyseisen tuen takaisin perimisestä. Sen määrittämiseksi, onko kyse todellisuudessa ollut kiertämisestä, on otettava huomioon sellaisia seikkoja kuin kyseisen kaupan yksityiskohdat ja erityisesti tosiasiallisesti maksettu hinta, tietyn omaisuuden säilyminen osana tuensaajan omaisuutta ja kyseisen toimenpiteen liiketaloudellinen logiikka.

(ks. 326–343 kohta)