ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yleisölle välittämisen käsitettä on tulkittava siten, että se kattaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen sellaisen mediasoittimen myynnin, johon on etukäteen asennettu internetissä saatavilla olevia add-on-tiedostoja, jotka sisältävät hyperlinkkejä yleisön vapaasti käytettävissä oleville internetsivustoille, joilla on asetettu yleisön saataviin tekijänoikeudella suojattuja teoksia ilman tekijänoikeuden haltijoiden lupaa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 168/12

Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 4.4.2017 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgericht Berlin – Saksa) – Sahar Fahimian v. Saksan valtio

(Asia C-544/15) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue - Direktiivi 2004/114/EY - 6 artiklan 1 kohdan d alakohta - Kolmansien maiden kansalaisten maahanpääsyn edellytykset - Maahanpääsyn epääminen - Käsite ”uhka yleiselle turvallisuudelle” - Harkintavalta))

(2017/C 168/14)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgericht Berlin

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Sahar Fahimian

Vastaaja: Saksan valtio

Muu osapuoli: Stadt Darmstadt

Tuomiolauselma

Kolmansien maiden kansalaisten opiskelua, opiskelijavaihtoa, palkatonta harjoittelua tai vapaaehtoistyötä varten tapahtuvan maahanpääsyn edellytyksistä 13.12.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/114/EY 6 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että toimivaltaisilla kansallisilla viranomaisilla on silloin, kun kolmannen maan kansalainen on saattanut niiden käsiteltäväksi opiskelua varten myönnettävää viisumia koskevan hakemuksen, laaja harkintavalta tarkastaa kaikkien kyseisen kansalaisen tilanteelle ominaisten merkityksellisten seikkojen perusteella, muodostaako hän vaikkapa vain mahdollisen uhan yleiselle turvallisuudelle. Kyseistä säännöstä on tulkittava myös siten, ettei se ole esteenä sille, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset kieltäytyvät päästämästä asianomaisen jäsenvaltion alueelle opiskelua varten kolmannen maan kansalaista, joka on saanut tutkintotodistuksen yliopistosta, johon on kohdistettu unionin rajoittavia toimenpiteitä sen johdosta, että se tekee huomattavaa yhteistyötä Iranin hallituksen kanssa sotilaallisilla tai niihin liittyvillä aloilla, ja joka aikoo tehdä kyseisessä jäsenvaltiossa tutkimusta yleisen turvallisuuden kannalta arkaluonteisella alalla, jos kyseisten viranomaisten käytössä olevien seikkojen nojalla voidaan pelätä, että tuon henkilön tutkimuksensa aikana hankkimia tietoja voidaan myöhemmin käyttää yleisen turvallisuuden vastaisiin tarkoituksiin. Kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu kanne toimivaltaisten kansallisten viranomaisten päätöksestä kieltäytyä myöntämästä haettua viisumia, on tarkastettava, että kyseinen päätös perustuu riittäviin perusteluihin ja riittävän vankkaan tosiseikastoon.

(1) EUVL C 429, 21.12.2015.
2)

Asetusta N:o 1393/2007 on tulkittava siten, että haasteen tiedoksianto postitse on pätevä, vaikka — vastaanottajalle tiedoksi annettavan asiakirjan sisältävän kirjatun kirjeen vastaanottotodistus on korvattu toisella asiakirjalla, edellyttäen että siihen liittyvät takeet ovat vastaavat esitettyjen tietojen ja todisteiden osalta. Tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on lähettävässä jäsenvaltiossa saatettu, on varmistettava, että vastaanottaja on vastaanottanut kyseessä olevan asiakirjan olosuhteissa, joissa hänen puolustautumisoikeuksiaan kunnioitetaan — tiedoksi annettavaa asiakirjaa ei ole toimitettu sen vastaanottajalle henkilökohtaisesti, edellyttäen että se on toimitettu tämän vastaanottajan vakituisessa asunnossa olleelle aikuiselle, joka on joko hänen perheenjäsenensä tai hänen palveluksessaan oleva työntekijä. Tämän vastaanottajan tehtävänä on tarvittaessa osoittaa kaikkia siinä tuomioistuimessa hyväksyttäviä todistuskeinoja käyttäen, jonka käsiteltäväksi asia on lähettävässä jäsenvaltiossa saatettu, ettei hän voinut saada tosiasiallisesti tietää häntä vastaan toisessa jäsenvaltiossa vireille saatetusta oikeudenkäyntimenettelystä tai yksilöidä esitetyn vaatimuksen kohdetta ja perustetta tai ettei hänellä ollut riittävästi aikaa valmistautua vastaamaan asiassa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 112/9

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 15.2.2017 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Yhdistynyt kuningaskunta) – Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs v. British Film Institute

(Asia C-592/15) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Arvonlisävero - Kuudes direktiivi 77/388/ETY - 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan n alakohta - Tiettyjen kulttuuripalvelujen suoritusten vapauttaminen verosta - Välittömän oikeusvaikutuksen puuttuminen - Verosta vapautettavien kulttuuripalvelujen suoritusten määrittäminen - Jäsenvaltioiden harkintavalta))

(2017/C 112/13)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Vastapuoli: British Film Institute

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan n alakohtaa, jonka mukaan ”tietyt kulttuuripalvelujen suoritukset” on vapautettava verosta, on tulkittava siten, ettei sillä ole välitöntä oikeusvaikutusta, joten kulttuuripalveluja suorittava julkisoikeudellinen laitos tai muu asianomaisen jäsenvaltion tunnustama kulttuurilaitos ei voi vedota suoraan kyseiseen säännökseen, kun tätä säännöstä ei ole saatettu osaksi kyseisen jäsenvaltion kansallista oikeutta.

(1) EUVL C 27, 25.1.2016.
2)

Direktiiviä 2002/22 on tulkittava niin, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan pakollisten lisäpalvelujen tarjoajaksi nimetyllä yrityksellä on oikeus saada korvausta jäsenvaltiolta kyseisten palvelujen tarjoamisen nettokustannuksista vain siinä tapauksessa, että mainitut kustannukset ovat kyseiselle yritykselle kohtuuton rasite.
1)

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklaa, luettuina yhdessä kuluttajien etujen suojaamista tarkoittavista kieltokanteista 23.4.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/22/EY 1 ja 2 artiklan kanssa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että sellaisten yleisten sopimusehtojen käyttämistä, joiden sisältö vastaa ehtoja, jotka on todettu kielletyiksi lainvoimaisella tuomioistuinratkaisulla ja jotka on kirjattu kielletyiksi todettujen yleisten sopimusehtojen kansalliseen rekisteriin, pidetään sellaiseen elinkeinonharjoittajaan nähden, joka ei ole ollut asianosaisena oikeudenkäynnissä, joka on johtanut kyseisten ehtojen kirjaamiseen mainittuun rekisteriin, lainvastaisena menettelynä, edellyttäen, että – mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava – tällä elinkeinonharjoittajalla on oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan sekä sellaisen päätöksen osalta, jolla todetaan vertailtujen ehtojen vastaavuus ja joka koskee kysymystä siitä, ovatko nämä ehdot kaikki kullekin tapaukselle keskeiset olosuhteet huomioon ottaen aineellisesti samanlaiset erityisesti kuluttajien vahingoksi aiheutuviin vaikutuksiin nähden, että sellaisen päätöksen osalta, jolla mahdollisesti vahvistetaan määrätyn rahamääräisen seuraamuksen määrä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 46/6

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 15.12.2016 (ennakkoratkaisupyynnöt, jotka on esittänyt Cour administrative – Luxemburg) – Noémie Depesme ja Saïd Kerrou (C-401/15), Adrien Kauffmann (C-402/15) ja Maxime Lefort (C-403/15) v. Ministre de l’Enseignement supérieur et de la Recherche

(Yhdistetyt asiat C-401/15–C-403/15) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijöiden oikeudet - Yhdenvertainen kohtelu - Sosiaaliset edut - Taloudellinen tuki korkeakouluopintojen suorittamiseen - Lapsi-vanhempisuhdetta koskeva edellytys - Lapsen käsite - Aviopuolison tai rekisteröidyn kumppanin lapsi - Osallistuminen kyseisen lapsen elatukseen))

(2017/C 046/07)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisuja pyytänyt tuomioistuin

Cour administrative

Pääasioiden asianosaiset

Valittajat: Noémie Depesme ja Saïd Kerrou (C-401/15), Adrien Kauffmann (C-402/15) ja Maxime Lefort (C-403/15)

Vastaaja: Ministre de l’Enseignement supérieur et de la Recherche

Tuomiolauselma

SEUT 45 artiklaa ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että rajatyöntekijän lapsella, joka voi saada välillisesti viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettuja sosiaalisia etuja, kuten esimerkiksi jäsenvaltion myöntämää opintotukea sellaisten työntekijöiden lapsille, jotka työskentelevät tai ovat työskennelleet kyseisessä valtiossa, on ymmärrettävä tarkoitettavan paitsi lasta, jolla on lapsi-vanhempisuhde kyseiseen työntekijään, myös mainitun työntekijän aviopuolison tai rekisteröidyn kumppanin lasta, kun mainittu työntekijä huolehtii kyseisen lapsen elatuksesta. Viimeksi mainittu vaatimus ilmenee tosiasiallisesta tilanteesta, jota hallinnon ja tarvittaessa kansallisten tuomioistuimien on arvioitava, ilman, että niiden on tarpeen määrittää, minkä vuoksi rajatyöntekijä osallistuu opiskelijan elatukseen, tai esittää numeroin elatukseen osallistumisen täsmällistä laajuutta.

(1) EUVL C 302, 14.9.2015.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 14/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 10.11.2016 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Augstākā tiesa – Latvia) – Private Equity Insurance Group SIA v. Swedbank AS

(Asia C-156/15) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 2002/47/EY - Soveltamisala - Käsitteet ”rahoitusvakuus”, ”asiaankuuluva rahoitusvelvoite” ja rahoitusvakuuden ”antaminen” - Mahdollisuus panna rahoitusvakuus täytäntöön maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta riippumatta - Käyttötilisopimus, johon sisältyy panttioikeuteen perustuvaa rahoitusvakuutta koskeva ehto pankin hyväksi))

(2017/C 014/06)

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Augstākā tiesa

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Private Equity Insurance Group SIA

Vastapuoli: Swedbank AS

Tuomiolauselma

Rahoitusvakuusjärjestelyistä 6.6.2002 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/47/EY on tulkittava siten, että siinä annetaan pääasiassa kyseessä olevan rahoitusvakuuden, jonka mukaan pankkitilille talletetut varat annetaan pankille panttioikeuteen perustuvaksi vakuudeksi sen kaikista saatavista tilinhaltijalta, saajalle oikeus panna kyseinen vakuus täytäntöön riippumatta vakuudenantajaa koskevan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta ainoastaan, jos yhtäältä mainitun vakuuden muodostavat varat on siirretty kyseiselle tilille ennen kyseisen menettelyn aloittamista tai menettelyn aloittamispäivänä – sillä pankki on todistanut, ettei se ollut tietoinen eikä sen olisi pitänyt olla tietoinen menettelyn aloittamisesta –, ja jos toisaalta mainitun tilin haltija oli estynyt määräämästä mainituista varoista niiden kyseiselle tilille siirtämisen jälkeen.

(1) EUVL C 198, 15.6.2015.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 14/9

Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 10.11.2016 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Sø- og Handelsretten – Tanska) – Ferring Lægemidler A/S, Ferring BV:n valtuuttamana v. Orifarm A/S

(Asia C-297/15) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Tavaramerkit - Direktiivi 2008/95/EY - 7 artiklan 2 kohta - Farmaseuttiset tuotteet - Rinnakkaistuonti - Markkinoiden eristäminen - Tavaramerkillä varustetun tuotteen uudelleen pakkaamisen välttämättömyys - Farmaseuttinen tuote, jonka tavaramerkin haltija on saattanut vientimarkkinoille ja tuontimarkkinoille samantyyppisissä pakkauksissa))

(2017/C 014/12)

Oikeudenkäyntikieli: tanska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sø- og Handelsretten

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Ferring Lægemidler A/S, Ferring BV:n valtuuttamana

Vastaaja: Orifarm A/S

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että tavaramerkin haltija voi kieltää rinnakkaistuojan harjoittaman lääkkeen laskemisen uudelleen liikkeelle, jos rinnakkaistuoja on pakannut kyseisen lääkkeen uudelleen uuteen pakkaukseen ja kiinnittänyt siihen uudelleen tavaramerkin, kun yhtäältä kyseistä lääkettä voidaan myydä Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevassa tuontivaltiossa pakkauksessa, joka on sama kuin se pakkaus, jossa kyseistä tuotetta myydään Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevassa vientivaltiossa, ja toisaalta tuoja ei ole osoittanut, että maahantuotua tuotetta voitaisiin myydä ainoastaan tietyllä tuontivaltion markkinoiden rajoitetulla osalla, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa.

(1) EUVL C 294, 7.9.2015.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 6/17

Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 26.10.2016 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Hof van Cassatie – Belgia) – Rijksdienst voor Pensioenen v. Willem Hoogstad

(Asia C-269/15) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaaliturva - Asetus (ETY) N:o 1408/71 - 4 artikla - Aineellinen soveltamisala - Lakisääteisistä vanhuuseläkkeistä ja kaikista muista lisäetuuksista tehtävät pidätykset - 13 artikla - Sovellettavan lainsäädännön määrittäminen - Muussa jäsenvaltiossa oleva asuinpaikka))

(2017/C 006/21)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hof van Cassatie

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Rijksdienst voor Pensioenen

Vastapuoli: Willem Hoogstad

Muu osapuoli: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering

Tuomiolauselma

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98, 13 artiklan 1 kohta on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään mainitun asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna, 4 artiklassa lueteltuja sosiaaliturvan aloja koskevaan lainsäädäntöön suorassa ja riittävän asiaankuuluvassa yhteydessä olevien sosiaaliturvamaksujen pidättämisestä lisäeläkejärjestelmistä maksettavista etuuksista, vaikka näiden lisäeläkkeiden saaja ei asu kyseisessä jäsenvaltiossa ja kuuluu mainitun asetuksen 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla asuinjäsenvaltionsa sosiaaliturvalainsäädännön piiriin.

(1) EUVL C 311, 21.9.2015.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 6/18

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 26.10.2016 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesgerichtshof – Saksa) – Hecht-Pharma GmbH v. Hohenzollern Apotheke, omistajana Winfried Ertelt

(Asia C-276/15) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Ihmisille tarkoitetut lääkkeet - Direktiivi 2001/83/EY - Soveltamisala - 2 artiklan 1 kohta - Lääkkeet, jotka on valmistettu teollisesti tai joiden valmistuksessa käytetään teollista prosessia - 3 artiklan 2 kohta - Apteekkivalmisteet))

(2017/C 006/22)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Hecht-Pharma GmbH

Vastaaja: Hohenzollern Apotheke, omistajana Winfried Ertelt

Tuomiolauselma

Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 8.6.2011 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2011/62/EU, 2 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisesta ihmisille tarkoitetusta lääkkeestä, jolta ei kansallisen sääntelyn mukaan edellytetä myyntilupaa siitä syystä, että lääkärit tai hammaslääkärit määräävät sitä usein, että sen olennaiset valmistusvaiheet suoritetaan apteekissa ja sitä valmistetaan enintään 100 luovutusvalmista pakkausta päivässä tavanomaisen apteekkitoiminnan yhteydessä ja että se on tarkoitettu luovutettavaksi olemassa olevan apteekkiliikkeen harjoittamisluvan perusteella, ei voida katsoa, että se on tässä säännöksessä tarkoitetulla tavalla teollisesti valmistettu tai että sen valmistuksessa käytetään teollista prosessia, eikä se siten kuulu kyseisen direktiivin soveltamisalaan, ellei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tosiseikkoja koskevien toteamusten perusteella muuta todeta.

Jos kuitenkin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoisi näiden toteamusten perusteella, että pääasiassa kyseessä oleva lääke on teollisesti valmistettu tai että sen valmistuksessa käytetään teollista prosessia, ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle on vastattava myös, että direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2011/62, 3 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä lääkkeiden kaupasta annetun lain 21 §:n 2 momentin 1 kohdassa, luettuna yhdessä apteekkitoiminnan harjoittamisesta annetun asetuksen 6 §:n 1 momentin kanssa, säädettyjen kaltaisille säännöksille siltä osin kuin niissä velvoitetaan farmaseutit noudattamaan farmakopeaa apteekkivalmisteiden valmistuksessa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin varmistaa, onko sen ratkaistavaksi saatetun asian tosiseikkojen osalta pääasiassa kyseessä oleva lääke valmistettu farmakopean ohjeiden mukaisesti.

(1) EUVL C 294, 7.9.2015.
C 441/4

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 6.10.2016 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Conseil d'État – Ranska) – Jean-Michel Adrien ym. v. Premier ministre, Ministre des finances et des comptes publics ja Ministre de la décentralisation et de la fonction publique

(Asia C-466/15) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Työntekijöiden vapaa liikkuvuus - Unionin toimielimeen tai muuhun elimeen työskentelemään siirtyneet kansalliset virkamiehet - Vanhuuseläke - Valintaoikeus - Kansalliseen eläkejärjestelmään kuulumisen keskeyttäminen tai siinä pysyminen - Kansallisessa eläkejärjestelmässä ja unionin eläkejärjestelmässä hankittujen eläkeoikeuksien päällekkäisyyden rajoittaminen))

(2016/C 441/05)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Jean-Michel Adrien, Frédéric Baron, Catherine Blanchin, Marc Bouillaguet, Anne-Sophie Chalhoub, Denis d’Ersu, Laurent Gravière, Vincent Cador, Roland Moustache, Jean-Richard de la Tour, Anne Schneider, Bernard Stamm ja Éléonore von Bardeleben

Vastaajat: Premier ministre, Ministre des finances et des comptes publics ja Ministre de la décentralisation et de la fonction publique

Tuomiolauselma

SEUT 45 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka vaikutuksesta unionin toimielimen tai muun elimen palvelukseen työskentelemään siirtynyt kansallinen virkamies, joka päättää pysyä unionin palveluksessa työskentelynsä ajan kansallisessa eläkejärjestelmässä, menettää kaikki viimeksi mainittuun järjestelmään kuulumistaan vastaavat edut tai osan niistä, jos hän työskentelee kymmenen vuotta unionin palveluksessa, mikä antaa hänelle oikeuden eläkkeeseen unionin eläkejärjestelmästä.

(1) EUVL C 381, 16.11.2015.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 462/6

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 13.10.2016 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesgerichtshof – Saksa) – Servoprax GmbH v. Roche Diagnostics Deutschland GmbH

(Asia C-277/15) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - In vitro -diagnostiikkaan tarkoitetut lääkinnälliset laitteet - Direktiivi 98/79/EY - Rinnakkaistuonti - Maahantuojan käännös valmistajan toimittamista tiedoista ja käyttöohjeesta - Täydentävä vaatimustenmukaisuuden arviointimenettely))

(2016/C 462/08)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Servoprax GmbH

Vastapuoli: Roche Diagnostics Deutschland GmbH

Tuomiolauselma

In vitro -diagnostiikkaan tarkoitetuista lääkinnällisistä laitteista 27.10.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/79/EY 9 artiklaa on tulkittava siten, ettei se edellytä, että verensokerin mittaukseen käytettävän itse suoritettavaan testaukseen tarkoitetun laitteen, joka on varustettu CE-merkinnällä ja jonka vaatimustenmukaisuuden ilmoitettu laitos on arvioinut, rinnakkaistuoja suorittaa uuden arvioinnin, jolla pyritään todistamaan kyseisen laitteen pakkausmerkintöjen ja ohjeen vaatimustenmukaisuus sen vuoksi, että ne käännetään tuontijäsenvaltion viralliselle kielelle.

(1) EUVL C 294, 7.9.2015.
1)

Määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen, joka on tehty 18.3.1999 ja joka on Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä, 5 lausekkeen 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että kyseisen jäsenvaltion kansalliset tuomioistuimet soveltavat pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista säännöstöä siten, että perättäisten määräaikaisten työsopimusten väärinkäytön tapauksessa julkishallinnon palveluksessa työsopimuksella, johon sovelletaan työoikeuden sääntöjä, oleville henkilöille myönnetään oikeus työsuhteen pysyttämiseen, mutta tätä oikeutta ei tunnusteta yleisesti kyseisen hallintoelimen hallinto-oikeudellisten säännösten nojalla palvelukseensa ottamalle henkilöstölle, ellei kansallisessa oikeusjärjestyksessä ole olemassa muuta tehokasta toimenpidettä tällaisten väärinkäytösten sanktioimiseksi, minkä varmistaminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 402/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 7.9.2016 – Valittajina Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH ja Pilkington Italia SpA ja muuna osapuolena Euroopan komissio

(Asia C-101/15 P) (1)

((Muutoksenhaku - Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt - SEUT 101 artikla - Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen 53 artikla - Euroopan autolasimarkkinat - Markkinoiden jakamisesta ja arkaluonteisten kaupallisten tietojen vaihtamisesta sopiminen - Sakot - Sakkojen määrän laskennasta annetut vuoden 2006 suuntaviivat - 13 kohta - Myyntien arvo - Asetus (EY) N:o 1/2003 - 23 artiklan 2 kohdan toinen alakohta - Sakon lakisääteinen enimmäismäärä - Sakon enimmäismäärän laskennassa käytettävä vaihtokurssi - Sakon määrä - Täysi harkintavalta - Yhtä tuotetta valmistavat yritykset - Oikeasuhteisuus - Yhdenvertainen kohtelu))

(2016/C 402/06)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH ja Pilkington Italia SpA (edustajat: S. Wisking ja K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors, sekä C. Puech Baron, avocat)

Muu osapuoli: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Biolan, M. Kellerbauer ja H. Leupold)

Tuomiolauselma

1) Valitus hylätään.

2) Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH ja Pilkington Italia SpA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) EUVL C 81, 9.3.2015.