JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MICHAL BOBEK

4 päivänä maaliskuuta 2021 ( 1 )

Yhdistetyt asiat C-357/19 ja C-547/19

Ministerul Public - Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Direcţia Naţională Anticorupţie,

PM,

RO,

SP ja

TQ

vastaan

QN,

UR,

VS,

WT,

Autoritatea Naţională pentru Turism,

Agenţia Naţională de Administrare Fiscală ja

SC Euro Box Promotion SRL (C-357/19)

sekä

CY ja

Asociaţia ”Forumul Judecătorilor din România”

vastaan

Inspecţia Judiciară,

Consiliul Superior al Magistraturii ja

Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (C-547/19)

(Ennakkoratkaisupyynnöt – Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (ylin tuomioistuin, Romania)

Ennakkoratkaisupyyntö – Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaaminen – SEUT 325 artiklan 1 kohta – Yleissopimus Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta – Korruptiota koskevat oikeudenkäynnit – Unionin varoista osittain rahoitetut hankkeet – Perustuslakituomioistuimen ratkaisu tuomarikollegioiden kokoonpanon laillisuudesta – Kansallinen lainsäädäntö, jossa tuomarikollegioiden kokoonpano määräytyy arpomalla – Ylimääräinen muutoksenhaku lopullisista tuomioista – Oikeus oikeudenkäyntiin aiemmin lailla perustetussa tuomioistuimessa – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toinen kohta – Tuomioistuinten riippumattomuus – SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta – Unionin oikeuden ensisijaisuus – Tuomioistuinlaitoksen jäseniä vastaan aloitetut kurinpitomenettelyt

Sisällys

I Johdanto II Asiaa koskevat oikeussäännöt A Unionin oikeus B Romanian oikeus 1. Romanian perustuslaki 2. Laki nro 303/2004 3. Laki nro 304/2004 4. Ylimmän tuomioistuimen organisaatiosta ja hallinnollisesta toiminnasta annettu johtosääntö 5. Rikosprosessikoodeksi 6. Rikoslaki III Tosiseikat, asian käsittely kansallisessa tuomioistuimessa ja ennakkoratkaisukysymykset A Asia C-357/19 B Asia C-547/19 C Menettely unionin tuomioistuimessa IV Tarkastelu A Ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen 1. Asia C-357/19 a) Unionin toimivallan puuttuminen b) Ennakkoratkaisukysymysten merkityksellisyys pääasian oikeudenkäynnin kannalta 2. Asia C-547/19 a) Unionin toimivallan puuttuminen b) Ennakkoratkaisukysymyksen merkityksellisyys pääasian oikeudenkäynnin kannalta B Sovellettava unionin oikeus 1. SEU 2 artikla ja SEU 19 artiklan 1 kohta 2. Yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskeva päätös (ja perusoikeuskirja) 3. SEUT 325 artiklan 1 kohta ja yleissopimus (sekä perusoikeuskirja) a) SEUT 325 artiklan 1 kohta ja arvonlisävero b) SEUT 325 artiklan 1 kohta, yleissopimus ja unionin varoihin liittyvä korruptio c) Kuuluvatko SEUT 325 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan myös rikoksen yritykset? d) Onko SEUT 325 artiklan 1 kohdan soveltamisala riippuvainen menettelyn lopputuloksesta? 4. Välipäätelmä C Arviointi 1. Asiaa koskevat kansalliset oikeussäännöt 2. Oikeus etukäteen laillisesti perustettuun tuomioistuimeen a) Unionin oikeudessa asetetut vaatimukset b) Tarkastelu c) Välipäätelmä 3. Unionin taloudellisten etujen suojaaminen 1) Unionin oikeudellinen kehys 2) Asianosaisten näkökannat 3) Tarkastelu i) Sovellettavat arviointiperusteet? ii) Soveltaminen käsiteltävään asiaan iii) Välipäätelmä 4. Tuomioistuinten riippumattomuuden periaate 1) Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille tuomat huolenaiheet 2) Unionin oikeudellinen kehys 3) Tarkastelu i) Perustuslakituomioistuimen kokoonpano ja asema ii) Perustuslakituomioistuimen toimivalta ja toiminta iii) Oikeusvoiman periaate iv) Varauma v) Välipäätelmä 5. Ensisijaisuuden periaate V Ratkaisuehdotus

I Johdanto

1. Vuonna 2019 romanialaiset tuomioistuimet esittivät unionin tuomioistuimelle useita ennakkoratkaisupyyntöjä, jotka koskivat tuomioistuinten riippumattomuutta, oikeusvaltiota ja korruption torjuntaa. Ensimmäinen tapausryhmä koski tuomioistuinlaitosta koskevaan kansalliseen lainsäädäntöön tehtyjä monia erilaisia muutoksia, joista useimmat oli toteutettu kiireellisillä asetuksilla. ( 2 )

2. Nyt käsiteltävät yhdistetyt asiat ovat esimerkkitapauksia toisessa tapausryhmässä. ( 3 ) Toisen tapausryhmän pääteema on aika erilainen kuin ensimmäisessä ryhmässä: voidaanko Curtea Constituțională a Româniein (perustuslakituomioistuin, Romania) (jäljempänä perustuslakituomioistuin) tuomioilla loukata tuomioistuinten riippumattomuuden periaatetta ja oikeusvaltioperiaatetta, ja voivatko ne olla ristiriidassa unionin taloudellisten etujen suojaamisen kanssa?

3. Näissä kahdessa yhdistetyssä asiassa keskitytään erityisesti sellaisen perustuslakituomioistuimen ratkaisun vaikutuksiin, jossa todetaan lähinnä, että Înalta Curte de Casaţie şi Justiţien (ylin tuomioistuin, Romania) (jäljempänä ylin tuomioistuin) jotkin kollegiot on muodostettu sääntöjenvastaisesti. Tämän ratkaisun seurauksena osa asianosaisista sai mahdollisuuden ylimääräiseen muutoksenhakuun, jonka yhteydessä puolestaan tuli esille mahdollisia kysymyksiä, jotka liittyvät paitsi unionin taloudellisten etujen suojaamiseen SEUT 325 artiklan 1 kohdan nojalla myös Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan toiseen kohtaan sisältyvän käsitteen ”tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu” tulkintaan. Lisäksi kaikki nämä seikat sijoittuvat sellaiseen kansalliseen institutionaaliseen rakenteeseen, jossa perustuslakituomioistuimen ratkaisujen noudattamatta jättäminen merkitsee kurinpitorikkomusta.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

4. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä yleissopimus) ( 4 ) 1 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Tässä yleissopimuksessa tarkoitetaan Euroopan yhteisöjen taloudellisiin etuihin kohdistuvalla petoksella a) menojen osalta tahallista tekoa tai laiminlyöntiä, joka koskee – väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa, että Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon tai Euroopan yhteisöjen hoidossa oleviin tai sen puolesta hoidettuihin budjetteihin sisältyviä varoja nostetaan tai pidätetään oikeudettomasti; – erityistä velvoitetta rikkoen tapahtuvaa tietojen ilmoittamatta jättämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä; – tällaista varojen väärinkäyttöä muihin tarkoituksiin kuin ne on alun perin myönnetty – – 2. Jollei 2 artiklan 2 kohdassa toisin määrätä, jäsenvaltiot toteuttavat tarpeelliset ja aiheelliset toimenpiteet saattaakseen 1 kohdan määräykset osaksi sisäistä rikosoikeuttaan siten, että niissä tarkoitettu menettely säädetään rangaistavaksi. 3. Jollei 2 artiklan 2 kohdassa toisin määrätä, jäsenvaltiot toteuttavat tarpeelliset toimenpiteet myös sen varmistamiseksi, että tahallinen väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen laatiminen tai toimittaminen, kun niillä on 1 kohdassa mainittu seuraus, säädettäisiin rangaistavaksi, jos ne eivät jo ole rangaistavia joko tahallisena rikoksena tai avunantona tai yllytyksenä rikokseen tai 1 kohdan mukaisesti määritellyn petoksen yrityksenä. 4. Edellä 1 ja 3 kohdissa tarkoitettu teon tai laiminlyönnin tahallisuus on voitava päätellä objektiivisesti havaittavista tosiasiallisista olosuhteista.”

5. Yleissopimuksen 2 artiklassa määrätään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltiot toteuttavat tarpeelliset toimenpiteet säätääkseen 1 artiklassa tarkoitetut teot sekä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin tekoihin liittyvän avunannon rikokseen, siihen yllyttämisen tai rikoksen yrityksen tehokkain, suhteellisin ja vakuuttavin seuraamuksin rikoksina rangaistaviksi käsittäen ainakin tärkeissä petostapauksissa vankeusrangaistukset, joista voi seurata tekijän luovuttaminen. Kuitenkin törkeänä petoksena pidetään jokaisen jäsenvaltion vahvistamaa vähimmäismäärää koskevaa petosta. Tätä vähimmäismäärää ei saa vahvistaa 50 000:ta ecua suuremmaksi. – –”

B Romanian oikeus

1. Romanian perustuslaki

6. Romanian perustuslaki, sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä lailla nro 429/2003, sisältää seuraavat säännökset: ”142 § – Rakenne 1. Perustuslakituomioistuin on perustuslain ensisijaisuuden takaaja. 2. Perustuslakituomioistuimessa on yhdeksän tuomaria, jotka nimitetään yhdeksän vuoden toimikaudeksi, jota ei voida jatkaa tai uusia. 3. Tuomareista kolme nimittää Camera Deputaţilor (edustajainhuone), kolme Senat (senaatti) ja kolme Romanian presidentti. – – 143 § – Nimittämisedellytykset Perustuslakituomioistuimen tuomareilla on oltava erinomainen oikeudellinen pätevyys, korkeatasoinen ammatillinen pätevyys ja vähintään 18 vuoden kokemus oikeudellisesta työstä tai oikeusalan korkeakoulutuksesta. – – 145 § – Riippumattomuus ja erottamattomuus Perustuslakituomioistuimen tuomarit hoitavat tehtäviään riippumattomasti, eikä heitä voida erottaa toimikauden aikana. 146 § – Tehtävät Perustuslakituomioistuimella on seuraavat tehtävät: – – e) viranomaisten välisten perustuslakia koskevien oikeusriitojen ratkaiseminen Romanian presidentin, Romanian parlamentin jommankumman kamarin puhemiehen, pääministerin tai Consiliul Superior al Magistraturiin [ylin tuomarineuvosto, Romania] puheenjohtajan pyynnöstä; – – 147 § – Perustuslakituomioistuimen ratkaisut 1. Voimassa olevien lakien ja asetusten säännösten, jotka todetaan perustuslain vastaisiksi, oikeusvaikutukset lakkaavat 45 päivän kuluttua perustuslakituomioistuimen ratkaisun julkaisemisesta, jos kyseisenä ajanjaksona tapauksen mukaan parlamentti tai hallitus ei saata perustuslain vastaisia säännöksiä perustuslain säännösten mukaisiksi. Perustuslain vastaisiksi todettujen säännösten soveltaminen keskeytyy suoraan lain nojalla koko kyseisen ajanjakson ajaksi. 2. Jos perustuslainvastaisuus koskee vielä vahvistamatonta lakia, parlamentin on tarkasteltava uudelleen kyseisiä säännöksiä niiden saattamiseksi perustuslakituomioistuimen ratkaisun mukaisiksi. – – 4. Perustuslakituomioistuimen ratkaisut julkaistaan Monitorul Oficial al Românieissa (Romanian virallinen lehti). Nämä ratkaisut ovat yleisesti sitovia julkaisupäivästä alkaen, ja ne tuottavat oikeusvaikutuksia vain tulevaisuudessa.”

2. Laki nro 303/2004

7. Tuomareihin ja syyttäjiin sovellettavista säännöksistä annetun lain nro 303/2004 (legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor, jäljempänä laki nro 303/2004) ( 5 ) 99 §:n ș kohdan mukaan perustuslakituomioistuimen ratkaisujen noudattamatta jättäminen on kurinpitorikkomus.

3. Laki nro 304/2004

8. Ylimmän tuomioistuimen kollegioiden kokoonpanosta säädetään oikeuslaitoksen organisaatiosta annetun lain nro 304/2004 (legea nr. 304/2004 privind organizarea judiciară, jäljempänä laki nro 304/2004) 32 ja 33 §:ssä. ( 6 ) Näitä säännöksiä muutettiin vuosina 2010, 2013 ja 2018.

9. Lain nro 304/2004 32 §:ssä, sellaisena kuin se on muutettuna lain nro 304/2004 muuttamisesta ja täydentämisestä annetulla lailla nro 207/2018 (legea nr. 207/2018 pentru modificarea și completarea Legii nr. 304/2004 privind organizarea judiciară), ( 7 ) säädetään seuraavaa: ”1. Kunkin vuoden alussa tuomarineuvosto hyväksyy [ylimmän tuomioistuimen] presidentin tai varapresidenttien ehdotuksesta viiden tuomarin kollegioiden lukumäärän ja näiden kollegioiden kokoonpanon. 2. Rikosasioissa viiden tuomarin kollegiot koostuvat [ylimmän tuomioistuimen] rikosjaoston jäsenistä. 3. Muissa kuin rikosasioissa viiden tuomarin kollegiot koostuvat erikoistuneista tuomareista asian luonteesta riippuen. 4. [Ylimmän tuomioistuimen] presidentti tai hänen poissa ollessaan yksi varapresidenteistä valitsee näissä kollegioissa istuvat tuomarit julkisessa istunnossa tapahtuvalla arvonnalla. Asioita käsittelevien kollegioiden jäseniä voidaan vaihtaa ainoastaan poikkeustapauksissa ottaen huomioon [ylimmän tuomioistuimen] organisaatiosta ja hallinnollisesta toiminnasta annetussa johtosäännössä vahvistetut objektiiviset perusteet. 5. Viiden tuomarin kollegioiden puheenjohtajana toimii [ylimmän tuomioistuimen] presidentti, toinen kahdesta varapresidentistä tai jaostojen puheenjohtajat, jos heidät on nimetty 4 momentin mukaisesti kyseiseen kollegioon. 6. Jos ketään edellä mainituista henkilöistä ei ole nimetty viiden tuomarin kollegioon, kukin tuomari toimii kollegion puheenjohtajana kiertävässä järjestyksessä sen mukaan, miten kauan he ovat olleet tuomioistuinlaitoksen palveluksessa. 7. Viiden tuomarin kollegioiden toimivaltaan kuuluvat asiat jaetaan käsiteltäviksi sattumanvaraisesti käyttämällä tietokonejärjestelmää.”

4. Ylimmän tuomioistuimen organisaatiosta ja hallinnollisesta toiminnasta annettu johtosääntö

10. Ylimmän tuomioistuimen organisaatiosta ja hallinnollisesta toiminnasta annettu johtosääntö (regulamentul privind organizarea și funcționarea administrativă a ÎCCJ, jäljempänä johtosääntö) ( 8 ) annettiin lain nro 304/2004 perusteella. Sitä muutettiin ja täydennettiin 25.11.2010 tehdyllä ylimmän tuomioistuimen päätöksellä nro 24 (jäljempänä päätös nro 24/2010) ( 9 ) ja 28.1.2014 tehdyllä ylimmän tuomioistuimen päätöksellä nro 3 (jäljempänä päätös nro 3/2014). ( 10 )

11. Johtosäännön 28 ja 29 §:ssä, sellaisina kuin ne ovat muutettuina päätöksellä nro 3/2014, todetaan seuraavaa: ”28 § 1. Viiden tuomarin kollegiot, joilla on laissa säädetty toimivalta käsitellä asioita, hoitavat tehtäviään [ylimmän tuomioistuimen] osana. 2. Kunkin vuoden alussa rikosasioita käsittelemään perustetaan viiden tuomarin kollegioita, jotka koostuvat ainoastaan rikosjaoston jäsenistä, ja muissa kuin rikosasioissa perustetaan kaksi viiden tuomarin kollegiota, jotka koostuvat ensimmäisen siviilijaoston, toisen siviilijaoston ja hallinto- ja veroasioita käsittelevän jaoston jäsenistä. 3. Tuomarineuvosto hyväksyy vuosittain rikosasioita käsittelevien viiden tuomarin kollegioiden lukumäärän rikosjaoston puheenjohtajan ehdotuksesta. 4. Viiden tuomarin kollegioiden puheenjohtajana toimii tapauksen mukaan ylimmän tuomioistuimen presidentti, toinen varapresidenteistä, rikosjaoston puheenjohtaja tai vanhin jäsen. 29 § 1. Rikosasioita käsittelevien viiden tuomarin kollegioiden perustamista varten [ylimmän tuomioistuimen] presidentti tai hänen poissa ollessaan toinen varapresidenteistä valitsee vuosittain arpomalla julkisessa istunnossa neljä tai, tarvittaessa, viisi tuomaria [ylimmän tuomioistuimen] rikosjaostosta kuhunkin kollegioon. 2. Muita kuin rikosasioita käsittelevien kahden viidestä tuomarista koostuvan kollegion perustamista varten [ylimmän tuomioistuimen] presidentti tai hänen poissa ollessaan toinen varapresidenteistä nimeää edellä 1 momentissa säädettyjen edellytysten mukaisesti tuomarit näiden kollegioiden jäseniksi. 3. [Ylimmän tuomioistuimen] tuomarineuvosto määrittää vuosittain, miten hyvin jaostot ovat edustettuina edellä 2 momentissa mainittujen kollegioiden kokoonpanossa, ja hyväksyy viiden tuomarin kollegioiden kokoonpanon; rikosasioita käsittelevien viiden tuomarin kollegioiden tapauksessa tämä tehdään rikosjaoston puheenjohtajan ehdotuksesta. 4. Edellisenä vuonna valitut tuomarit eivät osallistu arvontaan seuraavana vuonna. 5. Kuhunkin kollegioon valitaan neljä tai tarpeen mukaan viisi korvaavaa tuomaria edellä 1–3 momentissa säädettyjen edellytysten mukaisesti.”

5. Rikosprosessikoodeksi

12. Rikosprosessikoodeksista annetun lain nro 135/2010 (legea nr. 135/2010 privind Codul de procedură penală, ( 11 ) sellaisena kuin se on muutettuna lailla nro 255/2013 (legea nr. 255/2013) ja kiireellisellä asetuksella nro 18/2016 (Ordonanța de urgență a Guvernului României nr. 18/2016) (jäljempänä rikosprosessikoodeksi), 426 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Rikosoikeudenkäynneissä annettujen lainvoimaisten ratkaisujen kumoamista voidaan vaatia ylimääräisellä muutoksenhaulla seuraavissa tapauksissa: – – d) jos ylioikeuden kokoonpano on lainvastainen tai jos kyseessä on jääviys”.

13. Rikosprosessikoodeksin 428 §:n 1 momentin mukaan ”ylimääräinen muutoksenhaku edellä 426 §:n a ja c–h kohdassa säädetyillä perusteilla voidaan tehdä 30 päivän kuluessa ylioikeuden ratkaisun tiedoksiannosta”.

14. Rikosprosessikoodeksin 432 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa, että ”jos istunnossa, joka on järjestetty, jotta ylimääräisestä muutoksenhausta voidaan antaa ratkaisu, tuomioistuin asianosaisia ja yleistä syyttäjää kuultuaan toteaa, että muutoksenhaku on perusteltu, sen on kumottava ratkaisu, jonka kumoamista vaaditaan, ja palautettava asia toiseen tuomioistuimeen tuomion antamiseksi ensimmäisessä tai toisessa oikeusasteessa joko välittömästi tai, tarvittaessa, vahvistamansa määräajan mukaisesti”.

6. Rikoslaki

15. Rikoskoodeksista 17.7.2009 annetun lain nro 286/2009 (legea nr. 286/2009 privind Codul penal), ( 12 ) sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä (jäljempänä rikoskoodeksi), 154 §:ssä säädetään seuraavaa: ”(1) Rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisajat ovat seuraavat: a) 15 vuotta, jos tehdystä rikoksesta voidaan määrätä lain nojalla elinkautinen vankeusrangaistus tai yli 20 vuoden vankeusrangaistus; b) 10 vuotta, jos tehdystä rikoksesta voidaan määrätä lain nojalla yli 10 vuoden ja enintään 20 vuoden vankeusrangaistus; c) 8 vuotta, jos tehdystä rikoksesta voidaan määrätä lain nojalla yli 5 vuoden ja enintään 10 vuoden vankeusrangaistus; d) 5 vuotta, jos tehdystä rikoksesta voidaan määrätä lain nojalla yli 1 vuoden ja enintään 5 vuoden vankeusrangaistus; e) 3 vuotta, jos tehdystä rikoksesta voidaan määrätä lain nojalla enintään 1 vuoden vankeusrangaistus tai sakko. (2) Tässä pykälässä säädetyt vanhentumisajat alkavat kulua päivästä, jona rikos tai rikkomus tapahtui. Vanhentumisaika alkaa kulua: jatkuvakestoisten rikosten tapauksessa siitä päivästä, jona teko tai toimimatta jättäminen lakkaa; useiden jatkettujen rikosten tapauksessa siitä päivästä, jona viimeinen teko tai toimimatta jättäminen on tapahtunut; ja taparikosten tapauksessa siitä päivästä, jonka viimeinen teko tapahtui. (3) Progressiivisissa rikoksissa rikosoikeudellisen vastuun vanhentumisaika alkaa kulua siitä päivästä, jona teko tai toimimatta jättäminen tapahtui, ja se lasketaan suhteessa lopputuloksen mukaiseen seuraamukseen. – –”

16. Vanhentumisaikojen katkeamisen syistä ja vaikutuksista säädetään rikoskoodeksin 155 §:ssä seuraavaa: ”(1) Minkä tahansa menettelyllisen toimen toteuttaminen asiassa katkaisee rikosoikeudellista vastuuta koskevan vanhentumisajan. (2) Uusi vanhentumisaika alkaa kulua jokaisen katkeamisen jälkeen. (3) Vanhentumisajan katkeamisen vaikutukset ulottuvat kaikkiin rikkomiseen osallistuneisiin, vaikka vanhentumisajan katkaiseva toimi koskisi vain joitakin heistä. (4) Jos 154 §:ssä säädetyt vanhentumisajat ovat jälleen ylittyneet, niiden katsotaan täyttyneen katkaisujen lukumäärästä riippumatta. (5) Rikosasian uudelleen avaamista koskevan pyynnön lähtökohtainen hyväksyminen aiheuttaa sen, että alkaa kulua uusi rikosoikeudellista vastuuta koskeva vanhentumisaika.

III Tosiseikat, asian käsittely kansallisessa tuomioistuimessa ja ennakkoratkaisukysymykset

A Asia C-357/19

17. Pääasian oikeudenkäynti asiassa C-357/19 koskee yhtäältä Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justițien – Direcţia Naţională Anticorupţie (ylimmän tuomioistuimen yhteydessä toimiva syyttäjänvirasto – kansallinen korruption vastainen virasto, Romania) (jäljempänä syyttäjäviranomainen) ja toisaalta neljän kyseisessä asiassa valittajana olevan henkilön 5.6.2018 annetusta lopullisesta tuomiosta tekemiä ylimääräisiä muutoksenhakuja.

18. Kyseisessä tuomiossa, jonka antoi ylimmän tuomioistuimen viiden tuomarin kollegio, valittajat tuomittiin korruptiosta, virka-aseman väärinkäytöstä ja veropetoksista. Tuomiossa viiden tuomarin kollegio ratkaisi ylimmän tuomioistuimen rikosjaoston 28.3.2017 antamasta tuomiosta tehdyn valituksen. Kyseinen viiden tuomarin kollegio koostui ylimmän tuomioistuimen rikosjaoston puheenjohtajasta ja neljästä muusta tuomarista, jotka oli valittu arpomalla johtosäännön mukaisesti.

19. Korruptiosta tuomiossa todettiin, että ensimmäinen vastaaja, joka toimi tuolloin ministerinä, koordinoi vuosina 2010–2012 järjestelyä, jossa hän ja useat hänen lähipiirinsä henkilöt vastaanottivat rahasummia tiettyjen kaupallisten yritysten edustajilta vastineeksi siitä, että he huolehtivat ministeriön varoista rahoitettujen ohjelmien yhteydessä suoritettujen urakoiden maksamisen näille yrityksille määräajassa ajankohtana, jona kyseistä talousarviota supistettiin voimakkaasti ja urakoiden maksaminen viivästyi huomattavasti. Kyseisessä järjestelyssä olivat mukana myös toinen valittaja (joka toimi tuolloin ministerin henkilökohtaisena avustajana), kolmas valittaja (joka toimi tuolloin ministerin vakituisena sihteerinä) sekä muita henkilöitä (ministerin henkilökohtainen neuvonantaja ja kansallisen investointielimen johtaja).

20. Virka-aseman väärinkäytöstä tuomiossa todettiin, että vuonna 2011 ensimmäinen valittaja valtuutti ministerin ominaisuudessaan alueellisesta kehittämisestä ja matkailusta vastaavan ministeriön tekemään palvelusopimuksen SC Europlus Computers SRL:n kanssa, jota johti neljäs valittaja. Sopimus koski palvelujen tarjoamista Romanian tekemiseksi tunnetuksi Romanian nyrkkeilyliiton järjestämän kansainvälisen ammattinyrkkeilygaalan aikana järjestettyjen tapahtumien yhteydessä. Mainospalveluja koskevan sopimuksen tekemiseen myönnettiin julkisia varoja 8116800 Romanian leuta (jäljempänä RON) sellaisen kaupallisen tapahtuman järjestämisestä, jonka kaikki tuotot menivät sen järjestäjille.

21. Tuomiossa katsottiin näin ollen, että julkisia varoja käytettiin lainvastaisiin tarkoituksiin ja että sopimus tehtiin julkisia hankintoja koskevan lainsäädännön vastaisesti. Hankkeen ”Romanian matkailubrändin edistäminen” yhteydessä hankitut palvelut eivät kuuluneet unionin alueellisesta toimintaohjelmasta 2007–2013 rahoittamien ohjelmien mukaisiin tukikelpoisiin menoihin. Nämä seikat johtivat siihen, että unionin varoja hallinnoiva viranomainen kieltäytyi maksamasta asianomaisia määriä. Näin ollen määrät, jotka olisi pitänyt maksaa unionin varoista, maksettiin kokonaisuudessaan Romanian valtion varoista. Alueellisesta kehittämisestä ja matkailusta vastaavan ministeriön menettämä määrä oli 8116800 RON:ta.

22. Veropetoksista tuomiossa todettiin, että vähentääkseen niiden verojen määrää, jotka neljäs valittaja oli velvollinen maksamaan valtiolle edellä mainituista tapahtumista saaduista tuotoista, neljäs valittaja merkitsi SC Europlus Computersin kirjanpitoon pöytälaatikkoyhtiöiden laatimia asiakirjoja, joista ilmeni fiktiivisiä menoja, joita väitettiin aiheutuneen mainos- tai konsultointipalveluista. Tästä aiheutui 646838 RON:n suuruinen vahinko (josta 388103 RON oli arvonlisäveroa) ja 90669 RON:n suuruinen vahinko (josta 54402 RON oli arvonlisäveroa).

23. Sen jälkeen, kun ylimmän tuomioistuimen (viiden tuomarin kollegion muutoksenhakumenettelyssä) 5.6.2018 antama tuomio tuli lainvoimaiseksi, perustuslakituomioistuin antoi 7.11.2018 tuomion nro 685/2018 (jäljempänä tuomio nro 685/2018). Kyseisellä tuomiolla hyväksyttiin Romanian hallituksen pääministerin nostama kanne. Tuomiossa todettiin, että yhtäältä parlamentin ja toisaalta ylimmän tuomioistuimen välillä oli perustuslaillinen ristiriita, joka johtui ylimmän tuomioistuimen tuomarineuvoston antamista ratkaisuista, joiden mukaan ainoastaan neljä viidestä viiden tuomarin kollegioiden jäsenistä oli valittu arpomalla. Tätä pidettiin lain nro 304/2004 32 §:n säännösten vastaisena. Tämän seurauksena kaikkien 1.2.2014 lähtien muodostettujen viiden tuomarin kollegioiden kokoonpanon katsottiin olevan lainvastainen. Perustuslakituomioistuin määräsi, että ylimmän tuomioistuimen on valittava mahdollisimman nopeasti kaikki viiden tuomarin kollegioiden jäsenet arpomalla. Se myös totesi, että tuomiota nro 685/2018 voidaan soveltaa asioihin, joiden käsittely on päättynyt, siltä osin kuin ylimääräisen muutoksenhaun määräajat eivät ole vielä päättyneet asianosaisten osalta.

24. Valittajat ja syyttäjäviranomainen vaativat ylimääräisellä muutoksenhaulla perustuslakituomioistuimen tuomion nro 685/2018 perusteella 5.6.2018 annetun tuomion kumoamista ja valitustensa tutkimista uudelleen. Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siten ratkaistava molempien osapuolten esittämien perusteiden perusteltavuus. Se voi joko hylätä ylimääräisen muutoksenhaun ja siten pysyttää valituksenalaisen tuomion tai hyväksyä muutoksenhaun ja siten kumota tuomion, jolla valittajat tuomittiin, ja tutkia valitukset uudelleen.

25. Tässä tilanteessa Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [SEU] 19 artiklan 1 kohtaa, [SEUT] 325 artiklan 1 kohtaa, [yleissopimuksen] 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohtaa ja 2 artiklan 1 kohtaa sekä oikeusvarmuuden periaatetta tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että yleisten lainkäyttölinjojen ulkopuolinen elin eli [perustuslakituomioistuin] antaa tuomioistuimen ratkaisukokoonpanon laillisuudesta ratkaisun, jonka nojalla on perusteltua hyväksyä tietyn ajanjakson aikana annettuja lainvoimaisia tuomioita koskeva ylimääräinen muutoksenhaku? 2) Onko [perusoikeuskirjan] 47 artiklan [toista kohtaa] tulkittava siten, että se on esteenä sille, että yleisten lainkäyttölinjojen ulkopuolinen elin antaa kansallisen lainsäädännön nojalla sitovan ratkaisun siitä, että tuomioistuimen ratkaisukokoonpano, johon kuuluu tuomari, jolla on päällikkötehtäviä ja jota ei ole valittu satunnaisesti vaan läpinäkyvän, tiedossa olevan ja asianosaisten kesken kiistattoman, kaikkiin kyseisen ratkaisukokoonpanon käsittelemiin asioihin sovellettavan säännön perusteella, ei ole riippumaton ja puolueeton? 3) Onko unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta tulkittava siten, että sen mukaan on sallittua, että kansallinen tuomioistuin jättää soveltamatta perustuslakituomioistuimen tuomiota, joka on annettu perustuslaillista ristiriitaa koskevassa asiassa ja joka on kansallisen lainsäädännön nojalla sitova?”

B Asia C-547/19

26. Ylimmän tuomarineuvoston kurinpitoasioita käsittelevä tuomarijaosto hyväksyi 2.4.2018 tekemällään päätöksellä kurinpitokanteen, jonka Inspecția Judiciară (tuomioistuinten tarkastusyksikkö, Romania) oli nostanut valittajaa, joka on Curtea de Apel Bucureștin (ylioikeus, Bukarest, Romania) tuomari, vastaan. Kyseisellä kanteella hänelle määrättiin kurinpitoseuraamuksena tuomarikunnasta erottaminen lain nro 303/2004 100 §:n e kohdan mukaisesti. Kurinpitoasioita käsittelevä tuomarijaosto katsoi, että asioiden sattumanvaraista jakamista koskevia säännöksiä oli rikottu vakavalla tavalla. Valittaja oli siten syyllistynyt lain nro 303/2004 99 §:n o kohdassa tarkoitettuun kurinpitorikkomukseen.

27. Valittaja valitti 2.4.2018 tehdystä päätöksestä ylimpään tuomioistuimeen. Asociația Forumul Judecătorilor din România (tuomareiden edunvalvontayhdistys, Romania) valitti samanaikaisesti menettelyllisestä määräyksestä, jossa siltä evättiin oikeus esiintyä väliintulijana ylimmän tuomarineuvoston kurinpitoasioita käsittelevän tuomarijaoston alkuperäisessä menettelyssä. Molemmat valitukset osoitettiin viiden tuomarin kollegiolle ”siviiliasioita käsittelevä 2. kokoonpano”, jonka kokoonpano oli vahvistettu 30.10.2017 arpomalla ja hyväksytty ylimmän tuomioistuimen tuomarineuvoston 2.11.2017 tekemällä päätöksellä nro 68. Nämä kaksi valitusta yhdistettiin 22.10.2018 pidetyssä istunnossa.

28. Perustuslakituomioistuin antoi 7.11.2018 tuomion nro 685/2018. ( 13 )

29. Ylimmän tuomioistuimen tuomarineuvosto teki 8.11.2018 päätöksen nro 137/2018. Kyseisen päätöksen mukaisesti kaikki viiden tuomarin kollegioiden jäsenet vuodeksi 2018 valittiin arpomalla.

30. Perustuslakituomioistuimen tuomio nro 685/2018 julkaistiin 29.11.2018. Julkaisemisen jälkeen ylimmän tuomarineuvoston kurinpitoasioita käsittelevä tuomarijaosto teki 5.12.2018 päätöksen nro 1367, johon sisältyivät säännöt ”[tuomiossa nro 685/2018] asetettujen vaatimusten noudattamisen varmistamiseksi” (jäljempänä päätös nro 1367/2018).

31. Noudattaakseen viimeksi mainittua päätöstä kollegio, jonka käsiteltäväksi nyt esillä oleva asia oli saatettu ja joka toimi päätöksen nro 137/2018 mukaisessa kokoonpanossa, määräsi 10.12.2018 asian poistamisesta rekisteristä, jotta se voidaan jakaa sattumanvaraisesti sellaiselle kollegiolle, jonka kokoonpano määritetään arpomalla ylimmän tuomarineuvoston kurinpitoasioita käsittelevän tuomarijaoston päätöksessä nro 1367/2018 hyväksyttyjen sääntöjen mukaisesti.

32. Viiden tuomarin kollegioiden jäsenten valitseminen arpomalla vuodeksi 2018 tapahtui 13.12.2018 ylimmän tuomioistuimen istuntopaikassa. Nyt käsiteltävän asian asiakirja-aineisto jaettiin sattumanvaraisesti viiden tuomarin kollegiolle – siviiliasioita käsittelevä 3. kokoonpano – 2018. Tämä kollegio esitti nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön.

33. Ylimmän tuomarineuvoston kurinpitoasioita käsittelevän tuomarijaoston 19.12.2018 tekemässä päätöksessä nro 1535 (jäljempänä päätös nro 1535/2018) todettiin, että asioiden, jotka oli jaettu vuodelle 2018 vahvistetuille viiden tuomarin kollegioille, käsittelyä jatkettaisiin näissä kollegioissa 1.1.2019 jälkeen, vaikka kyseisissä asioissa ei olisi toteutettu menettelyllisiä toimia.

34. Näiden tapahtumien valossa valittaja on vedonnut muun muassa hänen asiaansa käsittelevän kollegion kokoonpanon lainvastaisuuteen ja ylimmän tuomarineuvoston kurinpitoasioita käsittelevän tuomarijaoston päätösten nro 1367/2018 ja nro 1535/2018 samoin kuin ylimmän tuomioistuimen tuomarineuvoston myöhempien päätösten lainvastaisuuteen. ( 14 ) Valittaja väittää, että perustuslakituomioistuimen ja ylimmän tuomarineuvoston puuttuminen ylimmän tuomioistuimen toimintaan merkitsee ratkaisukokoonpanon jatkuvuuden periaatteen loukkaamista. Jos ylimmän tuomioistuimen toimintaan ei olisi puututtu, asia olisi jaettu oikein johonkin niistä viiden tuomarin kollegioista, jotka oli muodostettu vuodelle 2019 lain nro 304/2004 32 §:n mukaisesti. Tuomarikollegion toiminnan jatkuminen kansallisessa lainsäädännössä säädetyn määräajan päättymisen jälkeen merkitsee valittajan mukaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen ja perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkomista, millä on seurauksia SEU 2 artiklan kannalta. Määräämällä ylimmän tuomioistuimen menettelemään tietyllä tavalla ylin tuomarineuvosto, joka on hallinnollinen elin, loukkasi oikeusvaltioperiaatetta vaarantamalla lainkäytön riippumattomuuden ja puolueettomuuden, joita lailla perustetun tuomioistuimen on aina noudatettava.

35. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää, että vaikka perustuslakituomioistuimen tuomio nro 685/2018 ei lähtökohtaisesti vaikuta muita kuin rikosasioita käsittelevien kollegioiden kokoonpanoon, sillä on kuitenkin välillinen vaikutus nyt käsiteltävässä asiassa. Syynä tähän on se, että kyseisen päätöksen soveltamiseksi ylin tuomarineuvosto on toteuttanut useita hallinnollisia toimia, joissa ylin tuomioistuin määrätään tulkitsemaan eri tavalla säännöksiä, jotka koskevat viiden tuomarin kollegioiden vuosittaista luonnetta.

36. Tässä tilanteessa Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko [SEU] 2 artiklaa ja [SEU] 19 artiklan 1 kohtaa sekä [perusoikeuskirjan] 47 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä perustuslakituomioistuimen (joka ei kansallisen oikeuden mukaan ole tuomioistuin) puuttumiselle siihen, miten ylimmän oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut ja soveltanut perustuslakia alemman tasoista lainsäädäntöä ratkaisukokoonpanojen muodostamiseen?”

C Menettely unionin tuomioistuimessa

37. Asiassa C-357/19 ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyysi asian käsittelyä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohdan mukaisessa nopeutetussa menettelyssä. Unionin tuomioistuimen presidentti epäsi pyynnön 23.5.2019. Mainitun asian, samoin kuin asian C-547/19, käsittelylle annettiin 28.11.2019 tehdyllä päätöksellä etusija unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 3 kohdan nojalla.

38. Unionin tuomioistuimen presidentin 20.2.2020 antamalla määräyksellä asiat C-357/19 ja C-547/19 yhdistettiin suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten.

39. Kirjallisia huomautuksia asiassa C-357/19 esittivät ensimmäinen, toinen ja neljäs valittaja, syyttäjäviranomainen, Puolan ja Romanian hallitukset sekä Euroopan komissio.

40. Asiassa C-547/19 kirjallisia huomautuksia esittivät valittaja, tuomareiden edunvalvontayhdistys, ylin tuomarineuvosto, tuomioistuinten tarkastusyksikkö, Romanian hallitus ja komissio.

41. Ensimmäinen valittaja asiassa C-357/19, toinen valittaja asiassa C-357/19, valittaja asiassa C-547/19, tuomareiden edunvalvontayhdistys, syyttäjäviranomainen, Romanian hallitus ja komissio vastasivat unionin tuomioistuimen esittämiin, kirjallisesti vastattaviin kysymyksiin.

IV Tarkastelu

42. Tämän ratkaisuehdotuksen rakenne on seuraavanlainen. Ensiksi tarkastelen ennakkoratkaisumenettelyyn osallistuneiden osapuolten oikeudenkäyntiväitteitä, joiden mukaan ennakkoratkaisukysymyksiä ei voida ottaa tutkittaviksi (A). Toiseksi esitän asiaa koskevat unionin oikeussäännöt ja yksilöin nyt käsiteltävissä asioissa sovellettavat asian kannalta merkitykselliset unionin säännökset ja määräykset (B). Kolmanneksi tarkastelen unionin tuomioistuimelle esitettyjen kysymysten asiasisältöä (C).

A Ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen

1. Asia C-357/19

43. Ensimmäinen, toinen ja neljäs valittaja sekä Puolan hallitus väittävät, ettei asiassa C-357/19 esitettyjä ennakkoratkaisukysymyksiä voida ottaa tutkittavaksi. ( 15 ) Näiden väitteiden ensimmäinen ryhmä liittyy unionin tuomioistuimen toimivallan väitettyyn puuttumiseen aloilla, joita pääasian oikeudenkäynti koskee, ja ne koskevat siten tosiasiassa unionin tuomioistuimen toimivaltaa (a). Väitteiden toinen ryhmä koskee ennakkoratkaisukysymysten merkityksettömyyttä pääasian oikeudenkäynnin kannalta (b).

a) Unionin toimivallan puuttuminen

44. Ensimmäinen ja neljäs valittaja väittävät, että nyt käsiteltävä asia ei kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan, koska kaikki kyseessä olevien säännösten tulkintaan ja soveltamiseen liittyvät näkökohdat ovat täysin kansallisia. Samaan tapaan toinen valittaja väittää, ettei asialla ole mitään liittymäkohtaa unionin oikeuteen.

45. Puolan hallituksen mukaan ennakkoratkaisumenettelyssä ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä valvoa kansallisten tuomioistuinten ratkaisujen sisältöä ja lausua siitä, ovatko kansalliset tuomioistuimet velvollisia noudattamaan muiden kansallisten tuomioistuinten ratkaisuja. Kysymykset eivät sen mukaan ole myöskään tarpeen pääasian ratkaisemiseksi. Pääasian oikeudenkäynti koskee täysin jäsenvaltion sisäistä tilannetta, joka ei vaikuta mihinkään alaan, jolla unionilla on toimivaltaa. Lisäksi perusoikeuskirjaa voidaan soveltaa vain silloin, kun jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta, mistä ei ole kyse nyt käsiteltävässä asiassa.

46. En pidä näitä väitteitä vakuuttavina.

47. Unionilla ei todellakaan ole suoraa lainsäädäntövaltaa oikeuslaitoksen yleisen järjestämisen alalla. On kuitenkin selvää, että jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan SEU 2 artiklaa ja SEU 19 artiklan 1 kohtaa, SEUT 325 artiklan 1 kohtaa ja yleissopimusta samoin kuin perusoikeuskirjan 47 artiklaa, kun ne laativat säännöksiään ja hyväksyvät käytäntöjä, jotka vaikuttavat unionin oikeuden soveltamiseen ja täytäntöönpanoon jäsenvaltiossa. Tämä logiikka ei ole riippuvainen alasta. Kun tarkastellaan oletusarvoiselle kansalliselle menettelylliselle itsemääräämisoikeudelle unionin oikeudessa asetettuja rajoja, se on ja on aina ollut riippuvainen tapauksesta. Se voi koskea unionin oikeuden kansallisessa täytäntöönpanossa käytettävien kansallisten rakenteiden tai menettelyjen mitä tahansa osatekijää.

48. Nyt käsiteltävässä asiassa esille tuleva nimenomainen kysymys eli se, kuuluvatko ylimmän tuomioistuimen tuomarikollegioiden kokoonpanoa koskevat kansallinen oikeuskäytäntö ja kansalliset säännökset näiden määräysten soveltamisalaan ja mitä mahdollisia velvoitteita niistä johtuu, on juuri ennakkoratkaisukysymysten kohteena. Tältä osin riittää näin ollen, kun todetaan, että ennakkoratkaisupyyntö koskee unionin oikeuden ja erityisesti SEU 2 artiklan ja SEU 19 artiklan 1 kohdan, SEUT 325 artiklan 1 kohdan ja yleissopimuksen samoin kuin perusoikeuskirjan 47 artiklan tulkintaa. Tässä asiayhteydessä unionin tuomioistuin on selvästi toimivaltainen ratkaisemaan tämän pyynnön. ( 16 )

49. Lisäksi SEUT 325 artiklan 1 kohdan, yleissopimuksen ja perusoikeuskirjan sovellettavuudesta ja unionin oikeuden soveltamisalasta – perinteisemmässä mielessä –, joita tarkastellaan yksityiskohtaisesti jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessa, ( 17 ) käydystä keskustelusta huolimatta unionin tuomioistuimen äskettäisessä oikeuskäytännössä on selvennetty, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa voidaan soveltaa, jos kansallinen elin saattaa lausua tuomioistuimena kysymyksistä, jotka koskevat unionin oikeuden soveltamista tai tulkintaa. ( 18 )

50. On jokseenkin selvää, että ylin tuomioistuin, joka on lainkäyttöelin, jonka riippumattomuuteen nyt käsiteltävissä asioissa kyseessä oleva perustuslakituomioistuimen tuomio saattaa mahdollisesti vaikuttaa, on kansallinen lainkäyttöelin, jonka on lausuttava tuomioistuimena unionin oikeuden soveltamista tai tulkintaa koskevista kysymyksistä.

51. Näin ollen mikään esitetyistä väitteistä ei mielestäni anna aihetta epäillä unionin tuomioistuimen toimivaltaa vastata asiassa C-357/19 esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin.

b) Ennakkoratkaisukysymysten merkityksellisyys pääasian oikeudenkäynnin kannalta

52. Neljäs valittaja väittää, ettei ennakkoratkaisupyyntö ole tarpeen pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävän riita-asian ratkaisemiseksi ja että kysymys unionin oikeuden tulkinnasta ei ole merkityksellinen sen kannalta. Syynä tähän on se, että ennakkoratkaisukysymyksiin annettavasta vastauksesta riippumatta unionin tuomioistuimen vastaus ei anna ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle mahdollisuutta ratkaista nyt käsiteltävää asiaa. Toinen valittaja väittää, että unionin oikeuden määräykset, joihin ennakkoratkaisukysymyksissä viitataan, ovat yleisluonteisia. Niihin ei siten liity mitään epäilyjä, eikä niillä ole mitään yhteyttä pääasian oikeudenkäyntiin. Toinen valittaja myös väittää, ettei hänen oikeudellinen tilanteensa joka tapauksessa liity rikoksiin, jotka koskevat unionin varoihin kohdistuvia petoksia.

53. Ensimmäinen valittaja esittää pohjimmiltaan samat epäilyt ja toteaa lisäksi, että viittaamalla yleissopimukseen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyrkinyt täyttämään tutkittavaksi ottamisen edellytykset lainvastaisesti ja perusteettomasti. Ensimmäinen valittaja katsoo, että kun kyse on rikoksesta, jossa on yritetty käyttää väärennettyjä, virheellisiä tai puutteellisia ilmoituksia ja asiakirjoja, jotta saataisiin perusteettomasti rahoitusta unionin talousarviosta, hänet on vapautettu syytteistä täysin. Tällä menettelyllä ei myöskään ole ollut vaikutuksia unionin talousarvioon, eikä pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan ylimääräisen muutoksenhaun kohde liity millään tavalla kyseiseen rikokseen. Nyt käsiteltävällä asialla ei siten ole mitään liittymäkohtaa unionin oikeuteen.

54. Näitä väitteitä ei mielestäni voida hyväksyä.

55. Ensinnäkin kaikki ennakkoratkaisukysymykset asiassa C-357/19 esitetään ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan ylimääräisen muutoksenhaun tarkastelun yhteydessä. Tämän muutoksenhaun ratkaisemiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää tarpeellisena selventää ensimmäisellä ja toisella kysymyksellä eri unionin oikeuden määräysten tulkintaa voidakseen arvioida, ovatko ne esteenä perustuslakituomioistuimen tuomiolle nro 685/2018, jota sen olisi muutoin sovellettava. Jos unionin oikeus on esteenä kyseisen perustuslakituomioistuimen tuomion antamiselle, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannessa kysymyksessään tämän toteamuksen oikeudellisia seurauksia, toisin sanoen mahdollisuutta jättää kyseistä tuomiota soveltamatta unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen perusteella.

56. Ennakoimatta mitenkään tässä vaiheessa kaikkien näiden kysymysten asiakysymykseen mahdollisesti annettavaa vastausta, mielestäni ei ole epäilystäkään siitä, että ennakkoratkaisukysymykset ovat merkityksellisiä pääasian ratkaisemisen kannalta, sillä ne vaikuttavat suoraan ratkaisuun, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä. ( 19 ) Ennakkoratkaisukysymykset täyttävät näin ollen SEUT 267 artiklassa tarkoitetun ”tarpeellisuuden” edellytyksen. ( 20 )

57. Toiseksi asiassa C-357/19 esitetyn ensimmäisen kysymyksen yhteydessä esille tuodut väitteet, jotka koskevat asianomaisten valittajien tekemiä rikoksia ja erityistilanteita, eivät nähdäkseni vaikuta kyseisen kysymyksen tutkittavaksi ottamiseen. Näissä väitteissä vedotaan lähinnä siihen, että ensimmäinen valittaja vapautettiin unionin varoihin kohdistuvaa petosta koskevista syytteistä, ettei tämän tyyppinen rikos vaikuta muihin osapuoliin ja että ylimääräisen muutoksenhaun seurauksena – kun sovelletaan tuomiota nro 685/2018 – tapahtuvan asian uudelleen avaamisen lopputulos voisi mahdollistaa syytteistä vapauttamiseen kohdistuvan valvonnan. Näistä syistä kysymysten väitetään olevan merkityksettömiä pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävän riita-asian ratkaisemisen kannalta.

58. Ensimmäinen kysymys voidaan joka tapauksessa ottaa tutkittavaksi. Pääasian oikeudenkäynti koskee myös toimia, jotka merkitsevät veropetosta, joka johti huomattaviin menetyksiin arvonlisäveroa kannettaessa. ( 21 ) Jo tämä itsessään muodostaa selkeän yhteyden unionin taloudellisiin etuihin. ( 22 )

59. Lisäksi, kun tarkastellaan muita mainittuja rikoksia (korruptio ja virka-aseman väärinkäyttö ( 23 )), kysymys siitä, kuuluuko pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltainen tilanne SEUT 325 artiklan 1 kohdan ja/tai yleissopimuksen soveltamisalaan, kuuluu asiakysymyksen alaan. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selitti ennakkoratkaisupyynnössä, ensimmäisellä kysymyksellä pyritään unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön valossa selvittämään, koskevatko SEUT 325 artiklan 1 kohdan ja yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan sekä 2 artiklan 1 kohdan mukaiset velvoitteet myös jo määrättyjä rikosoikeudellisia seuraamuksia. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myös toteaa, että SEUT 325 artiklan 1 kohtaan sisältyvän ilmaisun ”ja muulta [unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavalta] laittomalta toiminnalta” tulkinta on tarpeen sen selvittämiseksi, kuuluvatko sen piiriin julkiseen hankintaan liittyvä korruptio ja petos, kun tavoitteena oli saada kyseiset määrät unionin varoista, vaikka näitä varoja ei lopulta menetettykään petoksen yhteydessä.

60. Näin ollen sen selvittäminen, sovelletaanko SEUT 325 artiklan 1 kohtaa ja/tai yleissopimusta pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, on juuri ensimmäisen kysymyksen tarkoitus. Tähän kysymykseen vastaaminen koskee selkeästi asiakysymystä eikä tutkittavaksi ottamista.

2. Asia C-547/19

a) Unionin toimivallan puuttuminen

61. Tuomioistuinten tarkastusyksikkö väittää, että asiassa C-547/19 esitettyä ennakkoratkaisukysymystä ei voida ottaa tutkittavaksi. ( 24 ) Sen näkemyksen mukaan SEU 2 artiklaa ei pidä tulkita siten, että unionilla on toimivaltaa kyseisen määräyksen käsittämillä aloilla. Muistutettuaan, että perusoikeuskirjalla ja SEU 19 artiklan 1 kohdalla on erilaiset soveltamisalat, kyseinen osapuoli väittää, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan SEU 19 artiklan 1 kohta koskee ”unionin oikeuteen kuuluvia aloja” riippumatta siitä, soveltavatko jäsenvaltiot unionin oikeutta perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Perusoikeuskirjan määräyksiä voidaan soveltaa vain, jos jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta, mistä ei ole kyse pääasian oikeudenkäynnissä.

62. Ensinnäkin, kuten juuri edellä huomautin asian C-357/19 yhteydessä, edellä esitetty väite koskee pikemminkin unionin tuomioistuimen toimivaltaa kuin asian tutkittavaksi ottamista. ( 25 )

63. Toiseksi, kun tarkastellaan toimivaltakysymystä, asiasta C-357/19 poiketen asia C-547/19 ei kuitenkaan liity unionin taloudellisiin etuihin eikä näin ollen SEUT 325 artiklaan. Se koskee osatekijää, jota ei säännellä ensisijaisesti unionin oikeudessa (ylimmän tuomioistuimen tuomarikollegioiden kokoonpanoa koskevat kansalliset säännöt), pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävässä riita-asiassa, joka – unionin oikeuden soveltamisalan perinteisen tulkinnan mukaan – ei kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan (tuomarille määrättyä, virasta erottamiseen johtavaa kurinpitoseuraamusta koskeva muutoksenhaku).

64. Unionin tuomioistuimen äskettäisessä oikeuskäytännössä on kuitenkin selvennetty, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa voidaan soveltaa, jos kansallinen elin saattaa lausua tuomioistuimena kysymyksistä, jotka koskevat unionin oikeuden soveltamista tai tulkintaa. ( 26 ) Nyt käsiteltävässä asiassa ei ole epäilystäkään siitä, että ylin tuomioistuin ja myös sen siviiliasioita käsittelevä 3. kokoonpano, ( 27 ) joka on lainkäyttöelin, jonka riippumattomuuteen nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva perustuslakituomioistuimen tuomio saattaa mahdollisesti vaikuttaa, on lainkäyttöelin, jota saatetaan muissa asioissa pyytää lausumaan tuomioistuimena unionin oikeutta koskevista kysymyksistä, joten tämä edellytys täyttyy.

65. Kyseinen oikeuskäytäntölinja huomioon ottaen on katsottava, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen vastaamaan asiassa C-547/19 esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen. Olen jo esittänyt epäilyjä siitä, pitäisikö SEUT 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa lähestyä näin rajoittamattomasti. ( 28 ) Vaikka kyseessä onkin rajatapaus, epäilen, ettei nyt käsiteltävä asia tarjoa hyvää tilaisuutta tutkia kyseisen määräyksen rajoja hyvin yksinkertaisesta ja pragmaattisesta syystä: rinnakkaisessa asiassa C-357/19 esitetty ensimmäinen kysymys, jossa tiedustellaan pohjimmiltaan samaa asiaa, voidaan – ainakin minun nähdäkseni – ottaa joka tapauksessa tutkittavaksi, ja se kuuluu unionin tuomioistuimen toimivaltaan.

b) Ennakkoratkaisukysymyksen merkityksellisyys pääasian oikeudenkäynnin kannalta

66. Täydellisyyden vuoksi lisättäköön, että asiassa C-547/19 esitetty ennakkoratkaisukysymys täyttää SEUT 267 artiklassa tarkoitetun ”tarpeellisuuden” edellytyksen. ( 29 ) Edellä esitetyistä syistä voisi olla epäilyjä siitä, pitäisikö nyt käsiteltävän kaltaisen asian kuulua SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan (aineelliseen) soveltamisalaan. Ei kuitenkaan ole epäilystäkään siitä, että unionin tuomioistuimen ratkaisua voitaisiin soveltaa suoraan pääasian oikeudenkäynnissä, joten se on merkityksellinen ja tarpeellinen kyseiselle oikeudenkäynnille.

67. Asiassa C-547/19 esitetty ennakkoratkaisukysymys koskee nimittäin unionin oikeuden tulkintaa sellaisen lainvastaisuusväitteen ratkaisemisen yhteydessä, joka koskee tuomarikollegion kokoonpanoa ja joka on parhaillaan käsiteltävänä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa. Pääasian oikeudenkäynnin lopputulos voi olla hyvin erilainen sen mukaan, miten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ratkaisee tämän väitteen saatuaan unionin tuomioistuimelta ohjeita. Unionin tuomioistuimelta pyydetty tulkinta on siten SEUT 267 artiklassa tarkoitetulla tavalla ”tarpeellinen”.

B Sovellettava unionin oikeus

68. Unionin tuomioistuimessa käsiteltävissä kahdessa yhdistetyssä asiassa esitetyillä erilaisilla kysymyksillä ylin tuomioistuin pyytää tulkitsemaan SEUT 325 artiklan 1 kohtaa, yleissopimusta, perusoikeuskirjan 47 artiklaa, SEU 2 artiklaa ja SEU 19 artiklan 1 kohtaa sekä unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta ja tiedustelee, ovatko nämä määräykset ja periaatteet esteenä perustuslakituomioistuimen tuomion nro 685/2018 antamiselle tai soveltamiselle.

69. Romanian tapauksessa on mielestäni yksi hyvin keskeinen väline, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole viitannut tässä menettelyssä mutta joka muodostaa perustan aiemmille (samoin kuin samanaikaisesti esitetyille) ( 30 ) ennakkoratkaisupyynnöille: Yhteistyötä ja Romanian edistymisen seurantaa koskevan järjestelmän perustamisesta tiettyjen arviointiperusteiden täyttämiseksi oikeuslaitoksen uudistamisen ja korruption torjunnan alalla 13.12.2006 tehty komission päätös 2006/928/EY (jäljempänä yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskeva päätös). ( 31 )

70. Näin ollen on tarpeen määrittää, mitkä unionin oikeuden määräykset ovat merkityksellisiä nyt käsiteltävien asioiden kannalta.

1. SEU 2 artikla ja SEU 19 artiklan 1 kohta

71. Kuten olen selittänyt yksityiskohtaisesti ratkaisuehdotuksessani AFJR, ( 32 ) SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tähän mennessä soveltanut, on mahdollisesti rajoittamaton. Siinä velvoitetaan jäsenvaltiot säätämään tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla. Kyseistä määräystä sovelletaan riippumatta siitä, onko kyse tilanteesta, jossa jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. ( 33 ) SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa voidaan soveltaa, jos kansallinen elin saattaa lausua tuomioistuimena kysymyksistä, jotka koskevat unionin oikeuden soveltamista tai tulkintaa. ( 34 )

72. Tämä lähestymistapa johtaa siihen, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan soveltamisala on hyvin laaja paitsi institutionaalisesti myös aineellisesti. SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan aineelliseen soveltamisalaan sisältyvät kaikki kansalliset säännöt ja käytännöt, jotka voivat vaikuttaa haitallisesti jäsenvaltioiden velvollisuuteen ottaa käyttöön tehokkaita oikeussuojakeinoja, oikeuslaitosten riippumattomuus ja puolueettomuus mukaan luettuina, eikä minkäänlaista de minimis -sääntöä ole. SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan todelliset rajat seuraavat, ainakin tällä hetkellä, ainoastaan asian tutkittavaksi ottamiseen liittyvistä tekijöistä. ( 35 )

73. Näiden näkökohtien valossa SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa voidaan soveltaa molemmissa nyt käsiteltävissä asioissa, kun tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät. ( 36 ) Aineellisesti molemmat unionin tuomioistuimessa parhaillaan vireillä olevat asiat koskevat SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan tulkintaa perustuslakituomioistuimen tuomion vaikutusten ja sen osalta, onko kyseinen tuomio tuomioistuinten riippumattomuutta koskevan unionin oikeuden periaatteen vaatimusten mukainen. Institutionaalisesta näkökulmasta tarkasteltuna ennakkoratkaisupyynnöt on esittänyt ylimmän oikeusasteen tuomioistuin, ylin tuomioistuin, jota saatetaan todellakin pyytää lausumaan tuomioistuimena unionin oikeuden soveltamista tai tulkintaa koskevista kysymyksistä.

74. Kun tarkastellaan asiassa C-357/19 esitettyyn ensimmäiseen kysymykseen ja asiassa C-547/19 esitettyyn kysymykseen sisältyviä viittauksia SEU 2 artiklaan, kuten ratkaisuehdotuksessani AFJR, ( 37 ) en näe tässäkään tapauksessa mitään syytä arvioida kyseistä perussopimuksen määräystä erikseen. Oikeusvaltioperiaate yhtenä unionin perustana olevista arvoista turvataan takaamalla oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan ja perusoikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, joihin kuuluu erottamattomana ja olennaisena osana tuomioistuinten riippumattomuuden periaate. ( 38 ) Perusoikeuskirjan 47 artikla ja SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta ovat siten SEU 2 artiklassa vahvistetun oikeusvaltiota koskevan arvon kyseisen ulottuvuuden täsmällisempiä ilmauksia. ( 39 )

2. Yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskeva päätös (ja perusoikeuskirja)

75. Toisin kuin asiat, joissa esitin ratkaisuehdotukseni AFJR ja Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice, nyt käsiteltävissä asioissa esitetyissä kahdessa ennakkoratkaisupyynnössä ei esitetä kysymyksiä nimenomaisesti yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevasta päätöksestä. ( 40 ) Yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevaan päätökseen viitataan sitä vastoin rinnakkaisessa asiassa C-379/19, jossa esitän erillisen ratkaisuehdotuksen samana päivänä kuin nyt käsiteltävissä asioissa.

76. Heti aluksi on syytä muistuttaa, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt ennakkoratkaisukysymyksen viitaten vain unionin oikeuden tiettyihin määräyksiin tai säännöksiin, ei estä unionin tuomioistuinta esittämästä kyseiselle tuomioistuimelle kaikkia asiaan liittyviä seikkoja, jotka saattavat olla hyödyllisiä, riippumatta siitä, onko ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysymyksiä esittäessään viitannut niihin. Unionin tuomioistuimen on poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon oikeusriidan kohde. ( 41 )

77. Vastauksena unionin tuomioistuimen menettelyn osapuolille esittämiin, kirjallisesti vastattaviin kysymyksiin ensimmäinen valittaja asiassa C-357/19 väittää, ettei yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskeva päätös koske kysymyksiä, jotka liittyvät oikeusvaltion, tuomioistuinten riippumattomuuden tai unionin taloudellisten etujen suojaamisen toimeenpanoon tai seurantaan. Kyseistä päätöstä ei myöskään voida soveltaa perustuslakituomioistuimeen. Ensimmäinen ja toinen valittaja asiassa C-357/19 väittävät, ettei kyseinen asia liity korruption torjunnan tehokkuuteen.

78. Sitä vastoin komissio, Romanian hallitus, syyttäjäviranomainen ja tuomareiden edunvalvontayhdistys väittävät lähinnä, että yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevaa päätöstä, kun otetaan huomioon etenkin sen liitteessä olevat arviointiperusteet 1 ja 3, voidaan soveltaa nyt käsiteltävissä asioissa esille tuleviin korruption torjuntaa, oikeusvaltioperiaatetta ja tuomioistuinlaitoksen riippumattomuutta koskeviin kysymyksiin riippumatta siitä, onko asioilla erityistä yhteyttä unionin taloudellisiin etuihin. Valittaja asiassa C-547/19 myös katsoo, että yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevaa päätöstä voidaan soveltaa korruption torjunnan alalla. Kyseiset osapuolet ovat huomauttaneet, että yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevassa komission vuoden 2019 kertomuksessa, ( 42 ) vaikka siihen ei – kuten komissio huomautti – sisällykään erityisiä suosituksia, esitettiin huoli Romanian hallituksen perustuslakituomioistuimessa käynnistämän menettelyn vaikutuksesta yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevan päätöksen liitteessä säädettyjen arviointiperusteiden 1 ja 3 saavuttamiseen.

79. Samaan tapaan kuin katsoin ratkaisuehdotuksessani AFJR, ( 43 ) yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevan päätöksen (ja perusoikeuskirjan, jota voidaan kyseisen päätöksen perusteella soveltaa, asian kannalta merkityksellisten määräysten) olisi oltava ensisijainen arviointiperuste arvioitaessa tilannetta jäsenvaltioissa, joiden osalta yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevassa päätöksessä on otettu käyttöön tällainen järjestelmä. Samat syyt pätevät myös nyt käsiteltävissä asioissa. Sillä ei ole juurikaan merkitystä, ettei asiassa C-547/19 esitetyssä ennakkoratkaisupyynnössä viitata yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevaan päätökseen.

80. Nyt käsiteltävien asioiden yhteydessä on syytä mainita kaksi muutakin seikkaa. Ensinnäkin nyt käsiteltävät asiat voivat nimittäin kuulua yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevan päätöksen liitteeseen sisältyvien arviointiperusteiden laajaan soveltamisalaan. Voidaan palauttaa mieleen, että yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevan päätöksen liite sisältää ”1 artiklassa tarkoitetut arviointiperusteet, jotka Romanian on täytettävä”. Ensimmäinen siinä mainittu arviointiperuste on ”oikeudellisen menettelyn muuttaminen aiempaa avoimempaan ja tehokkaampaan suuntaan parantamalla ylimmän tuomarineuvoston valmiuksia ja vastuuvelvollisuutta – –”, kolmas on ”ammattimaisten, puolueettomien tutkimusten jatkaminen korkean tason korruptiotapauksissa tähän asti saavutetun edistyksen pohjalta” ja neljäs on ”lisätoimien toteuttaminen korruption estämiseksi ja torjumiseksi erityisesti paikallishallinnossa”.

81. Sekä asia C-357/19 että asia C-547/19 koskevat perustuslakituomioistuimen tuomion nro 685/2018 mahdollisia vaikutuksia oikeudellisen menettelyn tehokkuuteen (arviointiperuste 1). Lisäksi asia C-357/19 koskee kyseisen tuomion vaikutusta korruption torjuntaan, joka kuuluu yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevan päätöksen arviointiperusteiden 3 ja 4 alaan. Nyt käsiteltävien asioiden kohteen ja yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevan päätöksen välillä on siten selkeä aineellinen yhteys: kyseisellä perustuslakituomioistuimen tuomiolla on seurauksia oikeudellisen menettelyn tehokkuuteen yleisesti (koska se mahdollistaa asioiden, joiden käsittely on päättynyt, avaamisen uudelleen) ja erityisesti korruption torjuntaan (sikäli kuin kyseisen tuomion vaikutuksia sovelletaan myös käytännössä korruptiotapauksiin, kuten asiaan C-357/19). ( 44 )

82. Toiseksi yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevan päätöksen (aineellisen tai institutionaalisen) soveltamisalan näkökulmasta tarkasteltuna voidaan kysyä, pitäisikö sillä olla merkitystä, etteivät kyseessä olevat säännöt ole seurausta yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevasta päätöksestä johtuvien velvoitteiden nimenomaisesta täytäntöönpanosta kansallisessa lainsäädännössä vaan ne sisältyvät kansallisen perustuslakituomioistuimen tuomioon.

83. Komissio, Romanian hallitus ja syyttäjäviranomainen totesivat unionin tuomioistuimen kysymyksiin antamissaan vastauksissa, että sillä seikalla, että nyt käsiteltävät asiat koskevat perustuslakituomioistuimen tuomiota eivätkä lainsäädäntö- tai toimeenpanovallan käyttäjän toteuttamia toimia, ei ole merkitystä.

84. Olen täysin samaa mieltä. Perustuslakituomioistuimen ratkaisujen, jotka ovat yleisesti sovellettavia ja omiaan muuttamaan merkittävästi lainsäädäntöympäristöä, systeemisen luonteen ja vaikutuksen vuoksi tällaisia ratkaisuja ei voida – kun tarkastellaan niiden vaikutuksia – erottaa lainsäädäntövallan käyttäjän tai muiden sääntelyvaltaa käyttävien poliittisten toimijoiden toimista.

85. Lisäksi se, että tässä ratkaisuehdotuksessa tarkasteltava perustuslakituomioistuimen tuomio kuuluu yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevan päätöksen soveltamisalaan, tarkoittaa sitä, että – ratkaisuehdotuksessani AFJR ( 45 ) selitetyistä syistä – sen olisi samanaikaisesti katsottava merkitsevän yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskevan päätöksen soveltamista ja siten perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua unionin oikeuden ”soveltamista”. Perusoikeuskirjan 47 artiklan toista kohtaa voidaan siten soveltaa arviointiperusteena. Se ei toimi välttämättä yksittäisten asianosaisten subjektiivisten oikeuksien lähteenä vaan pikemminkin yleisenä arviointiperusteena, kun tarkastellaan unionin oikeudessa asetettujen velvoitteiden kansallisen täytäntöönpanon asianmukaisuutta. ( 46 ) Tätä taustaa vasten perusoikeuskirjan 47 artikla on nimittäin nyt käsiteltävissä asioissa kaikkein merkityksellisin ja täsmällisin määräys, jotta unionin tuomioistuin voi antaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen sen esittämiin kysymyksiin. ( 47 )

3. SEUT 325 artiklan 1 kohta ja yleissopimus (sekä perusoikeuskirja)

86. SEUT 325 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot suojaavat unionin taloudellisia etuja petolliselta menettelyltä ja muulta laittomalta toiminnalta toimenpiteillä, joilla on ennalta ehkäisevä vaikutus ja jotka tarjoavat tehokkaan suojan jäsenvaltioissa. SEUT 325 artiklan 1 kohdan sovellettavuus edellyttää näin ollen, että kyseessä on petollinen menettely tai muu laiton toiminta, joka on omiaan vaikuttamaan unionin taloudellisiin etuihin.

87. Kuuluuko jokin asiassa C-357/19 yksilöidyistä rikoksista todennäköisesti kyseisen määräyksen soveltamisalaan?

88. Mielestäni kyllä. Ensinnäkin SEUT 325 artiklan 1 kohtaa voidaan joka tapauksessa soveltaa arvonlisäveroon liittyviin rikoksiin (a). Toiseksi saman olisi pädettävä unionin varoista rahoitettuihin hankkeisiin liittyvään korruptioon (b). Kolmanneksi sillä seikalla, että nyt käsiteltävät asiat koskevat tilannetta, jossa unionin taloudellisia etuja ei lopulta vahingoitettu, ei ole merkitystä SEUT 325 artiklan 1 kohdan soveltamisalan tulkinnan kannalta (c). Merkitystä ei ole myöskään sillä, että osa valittajista vapautettiin syytteistä unionin taloudellisiin etuihin liittyvien rikosten osalta (d).

a) SEUT 325 artiklan 1 kohta ja arvonlisävero

89. Kuten komissio kirjallisissa huomautuksissaan ja syyttäjäviranomainen vastauksessaan unionin tuomioistuimen esittämiin, kirjallisesti vastattaviin kysymyksiin totesivat, asiassa C-357/19 pääasian oikeudenkäynti koskee osittain neljännen valittajan tuomiota veropetoksesta, joka johti arvonlisäverotulojen menettämiseen. Arvonlisäveroon liittyvät tuomiot riittävät siihen, että nyt käsiteltävät asiat kuuluvat SEUT 325 artiklan 1 kohdan ja yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan, joka koskee petosta tulojen osalta, soveltamisalaan. Arvonlisäverotulojen kerääminen ja vastaavien arvonlisäveroon perustuvien omien varojen tulouttaminen unionin talousarvioon liittyvät nimittäin suoraan toisiinsa. ( 48 ) Lisäksi, kuten komissio ja syyttäjäviranomainen huomauttivat, vaikuttaa siltä, että nyt tarkasteltavassa tapauksessa kantamatta jäänyt arvonlisäveron määrä ylittää 50000 euron raja-arvon, jotta petosta voidaan pitää yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”törkeänä petoksena”.

90. Tästä voidaan päätellä, jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen selvityksistä muuta johdu, että sekä SEUT 325 artiklan 1 kohtaa että yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa merkityksellisinä arviointiperusteina asiassa C-357/19 siltä osin kuin kyse on arvonlisäveroon liittyvästä tuomiosta.

b) SEUT 325 artiklan 1 kohta, yleissopimus ja unionin varoihin liittyvä korruptio

91. Korruptiota ja virka-aseman väärinkäyttöä koskevien muiden tuomioiden ( 49 ) osalta herää kysymys, kuuluvatko myös nämä rikokset, jotka liittyvät julkisiin hankintoihin, joissa kyseessä olevia hankkeita tai sopimuksia voidaan rahoittaa ainakin osittain unionin varoista, SEUT 325 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

92. Romanian hallitus, syyttäjäviranomainen ja komissio väittävät unionin tuomioistuimen kysymyksiin antamissaan vastauksissa, että tähän kysymykseen on vastattava myöntävästi.

93. Olen samaa mieltä.

94. SEUT 325 artiklan 1 kohdan tulkintaa koskevassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on käsitelty enimmäkseen kyseisen määräyksen varojen keräämistä koskevaa puolta, etenkin arvonlisäveron ( 50 ) ja tullien kantamista ( 51 ) koskevia tapauksia. Unionin taloudellisten etujen käsite käsittää kuitenkin selkeästi unionin talousarvioon kuuluvat tulot ja menot. ( 52 ) SEUT 325 artiklan 1 kohtaa voidaan siten soveltaa petolliseen menettelyyn, joka johtaa unionin talousarvion varojen väärinkäyttöön. ( 53 )

95. Tämä on aivan loogista. On nimittäin loogista, ettei talousarvioon ja taloudellisiin etuihin vaikuta ainoastaan tulojen menettäminen (varoja, joiden olisi pitänyt tulla talousarvioon, ei tullut) vaan myös varojen epäasianmukainen tai sääntöjenvastainen käyttö (talousarviossa olleet varat on menetetty).

96. Saman vahvistaa myös yleissopimus, ( 54 ) jossa unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvan petoksen käsite määritellään täsmällisemmin. Sen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa määrätään, että unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvalla petoksella tarkoitetaan menojen osalta tahallista tekoa tai laiminlyöntiä, joka koskee ”väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa, että Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon tai Euroopan yhteisöjen hoidossa oleviin tai sen puolesta hoidettuihin budjetteihin sisältyviä varoja nostetaan tai pidätetään oikeudettomasti”, ”erityistä velvoitetta rikkoen tapahtuvaa tietojen ilmoittamatta jättämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä” ja ”tällaista varojen väärinkäyttöä muihin tarkoituksiin kuin ne on alun perin myönnetty”. ( 55 )

97. Tilanne, joka voi johtaa unionin varojen nostamiseen tai pidättämiseen oikeudettomasti tai niiden väärinkäyttöön, vaikuttaa siten unionin taloudellisiin etuihin SEUT 325 artiklan 1 kohdassa ja yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

98. Lisäksi – sanotun kuitenkaan rajoittamatta asiaan liittyviä selvityksiä, jotka kansallisen tuomioistuimen on tehtävä – muistutan, että yleissopimuksen pöytäkirja käsittää myös korruption. ( 56 ) Pöytäkirjan 2 artiklan 1 kohdan määritelmän mukaan lahjuksen ottamisella tarkoitetaan ”virkamiehen tahallista tekoa, jolla hän vaatii tai ottaa vastaan suoraan tai kolmannen välityksellä mitä tahansa etuja itselleen tai kolmannelle tai hyväksyy lupauksen sellaisista eduista korvaukseksi siitä, että hän toimii virkavelvollisuuksiensa vastaisesti tai jättää virkavelvollisuuksiensa vastaisesti toimimatta virkatehtävissään tai virkatehtävien hoitamiseen liittyviä tehtäviä hoitaessaan tavalla, joka vaikuttaa tai on omiaan vaikuttamaan haitallisesti Euroopan [unionin] taloudellisiin etuihin”.

99. Kuten komissio vastauksessaan unionin tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin totesi, ei voi olla epäilystäkään siitä, että vaikka käsitettä ”korruptio” ei mainita SEUT 325 artiklan 1 kohdassa, se kuuluu kyseiseen määräykseen sisältyvän ilmauksen ”muulta laittomalta toiminnalta” alaan. ”Muu laiton toiminta” on nimittäin käsite, joka käsittää eroa tekemättä kaikki laittomat teot. ( 57 )

100. SEUT 325 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu käsite ”muu laiton toiminta” voi siten käsittää virkamiesten korruption tai virka-aseman väärinkäytön, joka vaikuttaa unionin taloudellisiin etuihin unionin varojen oikeudettoman nostamisen kautta.

c) Kuuluvatko SEUT 325 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan myös rikoksen yritykset?

101. Kun tarkastellaan korruptiota ja virka-aseman väärinkäyttöä koskevia syytekohtia, asiassa C-357/19 esitetystä ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, kuuluuko SEUT 325 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan tilanne, jossa unionin varoja yritettiin saada laittomasti mutta tämä epäonnistui. Ensimmäinen valittaja ja syyttäjäviranomainen ovat selittäneet unionin tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamissaan vastauksissa, että ensimmäistä valittajaa on syytetty yrityksestä saada perusteettomasti unionin varoja.

102. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää, että tässä asiayhteydessä se pyrkii selvittämään, käsittääkö SEUT 325 artiklan 1 kohtaan sisältyvä ilmaus ”ja muulta [unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavalta] laittomalta toiminnalta” korruption tai petoksen, joka on tehty julkisten hankintojen yhteydessä, erityisesti silloin, jos päämääränä oli saada petoksen avulla unionin varoista summia, vaikka viimeksi mainittuja summia ei tosiasiallisesti olisi saatu.

103. SEUT 325 artiklan 1 kohtaan sisältyvä ilmaus ”ja muulta [unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavalta] laittomalta toiminnalta”voisi nähdäkseni käsittää paitsi julkisten hankintojen yhteydessä tehdyn (toteutuneen) korruption ja petoksen myös samojen tekojen yritykset edellyttäen tietysti, että ”yrityksen” tunnusmerkistö täyttyy ja se on kansallisen lainsäädännön mukaan rangaistava teko.

104. Tämän yleisen toteamuksen lisäksi unionin tuomioistuimen tehtävä ei mielestäni ole ottaa kantaa pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä oleviin tosiseikkoihin liittyviin olosuhteisiin eikä arvioida rikosten eri vaiheita. Päämäärät, aikomukset tai toiveet (forum internum) eivät luonnollisestikaan ole rangaistavia tekoja. Heti, kun mikä tahansa näistä muuttuu ulkoiseksi toiminnaksi ja siten yritykseksi, se voi olla rangaistava teko edellyttäen tietysti, että siitä on riittävää näyttöä. Yritys, jos se on rangaistava teko, kuuluu yleensä samaan nimikkeeseen kuin itse toteutunut teko.

105. En näin ollen näe mitään syytä, miksi SEUT 325 artiklan 1 kohdassa suojattuihin etuihin kohdistuvaa korruptiorikoksen yritystä olisi kohdeltava tai se olisi luokiteltava unionin oikeuden soveltamisalan näkökulmasta eri tavalla kuin samanlainen toteutunut korruptiorikos. Se seikka, että tekijä lopulta epäonnistui tavoitteessaan eikä onnistunut saamaan varoja, voi tietenkin olla merkityksellinen sen kannalta, että häntä syytetään oikeudenkäynnissä yrityksestä (eikä toteutuneesta teosta), mutta tällä ei ole vaikutusta SEUT 325 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”muulta laittomalta toiminnalta” soveltamisalaan. Lisäksi on syytä mainita kolme muuta seikkaa.

106. Ensinnäkään SEUT 325 artiklan 1 kohdan sanamuodossa ei nimenomaisesti edellytetä minkään tietyn (määrällisen) vahingon aiheutumista. Kuten komissio perustellusti huomauttaa, oikeuskäytännöstä ilmenee selvästi, että nekin sääntöjenvastaisuudet, joilla ei ole täsmällistä taloudellista vaikutusta, voivat kuitenkin vakavasti vahingoittaa unionin taloudellisia intressejä. ( 58 )

107. Toiseksi on tarkasteltava myös yleissopimuksen 1 artiklan 3 kohtaa. Kyseisestä määräyksestä ilmenee, että jäsenvaltioiden on säädettävä rangaistavaksi rikosten, kuten virheellisten ilmoitusten toimittaminen unionin varojen nostamiseksi oikeudettomasti, valmistelu, jos tällainen menettely ei jo ole rangaistava joko päätekona tai osallisuutena (kuten rikoksen yrityksenä tai yllytyksenä rikokseen). ( 59 )

108. Kolmanneksi yleissopimuksen pöytäkirjan 2 artiklan 1 kohtaan sisältyvä lahjuksen ottamisen määritelmä sisältää korruption silloin, kun se vaikuttaa tai on omiaan vaikuttamaan haitallisesti unionin taloudellisiin etuihin.

d) Onko SEUT 325 artiklan 1 kohdan soveltamisala riippuvainen menettelyn lopputuloksesta?

109. Asian C-357/19 erityisolosuhteet vaativat vielä lisäselventämistä. Pääasian oikeudenkäynti koskee useita henkilöitä, joista vain yhtä syytettiin unionin varoihin liittyvästä rikoksesta mutta joka lopulta vapautettiin syytteistä. Tämä seikka on saanut ensimmäisen ja toisen valittajan kiistämään SEUT 325 artiklan 1 kohdan sovellettavuuden mainitussa asiassa. Ensinnäkin ensimmäinen valittaja väittää lähinnä, että koska hänet lopulta vapautettiin kyseistä rikosta koskevista syytteistä, nyt käsiteltävä asia ei liity unionin taloudellisiin etuihin. Toinen valittaja puolestaan väittää, että perustuslakituomioistuimen tuomion nro 685/2018 mukaisesti tehdyn ylimääräisen muutoksenhaun vaikutukset johtaisivat syytteistä vapauttamisesta annetun, muutoin lopullisen tuomion avaamiseen uudelleen. Kyseisen tuomion avaaminen uudelleen antaisi uuden tilaisuuden tutkia uudelleen näitä syytteitä ja voisi mahdollisesti johtaa tuomitsemiseen. Perustuslakituomioistuimen tuomiolla ei näin ollen voisi olla haitallisia vaikutuksia unionin taloudellisiin etuihin. Epäsuorasti se voisi jopa olla hyödyllinen näiden etujen kannalta, kun aiemmin syytteistä vapautettu henkilö voitaisiin tuomita.

110. Näitä väitteitä ei mielestäni voida hyväksyä.

111. Ensinnäkin, ja alustavana huomautuksena, on todettava, ettei voida sulkea pois, että kaksi muuta rikosta, joista määrättiin rangaistus (korruptio ja virka-aseman väärinkäyttö), eivät ole sellaisia, jotka vaikuttavat unionin taloudellisiin etuihin. SEUT 325 artiklan 1 kohdan soveltamisalaa ei voida rajata koskemaan kansallisessa oikeusjärjestyksessä käyttöön otettujen rikosten, joissa viitataan nimenomaisesti unionin taloudellisiin etuihin tai jopa unionin varoihin, valvontaa. Tämä johtaisi siihen, että kyseisen unionin primaarioikeuden määräyksen soveltamisala olisi riippuvainen tiettyjen rikkomisten kansallisesta määritelmästä.

112. Kuten komissio, Romanian hallitus ja syyttäjäviranomainen ovat perustellusti huomauttaneet, sen, onko unionin taloudellisia etuja vahingoitettu, ei pitäisi olla riippuvainen tietyn rikoksen määritelmästä kansallisessa lainsäädännössä, vaan sitä arvioitaessa on otettava huomioon laajempi tosiseikkojen muodostama kehys ja sitä on punnittava SEUT 325 artiklan 1 kohdassa suojattuihin etuihin nähden. Kuten Romanian hallitus esittää, kansalliset taloudelliset edut ja unionin taloudelliset edut liittyvät nimittäin usein toisiinsa. Siten on hyvin luonnollista, että jako yleisiin rikoksiin, jotka vaikuttavat tavalla tai toisella kansallisiin julkisiin menoihin, ja niihin rikoksiin, jotka koskevat nimenomaisesti unionin taloudellisia etuja, on tuskin yksinkertainen yleisellä tasolla.

113. Toiseksi, kun kyse on unionin varoihin kohdistuvasta petoksesta (sen yrityksestä), josta ensimmäistä valittajaa syytettiin, totean, että unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvaa ”vaikutusta” on arvioitava objektiivisesti. Yhteys unionin taloudellisiin etuihin syntyy siten kyseessä olevien syytteiden objektiivisten osatekijöiden osalta. ( 60 ) Se ei luonnollisestikaan seuraa itse asian olosuhteista riippuvasta lopputuloksesta.

114. Siten yksinkertaistetusti se, syytetäänkö henkilöä rikoksesta, joka voisi kuulua SEUT 325 artiklan 1 kohtaan sisältyvään käsitteeseen ”muulta [unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavalta] laittomalta toiminnalta”, määräytyy sen rikoksen, josta häntä syytetään, objektiivisten osatekijöiden (eli rikoksen tunnusmerkkien) perusteella. Sillä, tuomitaanko vai vapautetaanko kyseinen henkilö näistä syytteistä, ei ole merkitystä SEUT 325 artiklan 1 kohdan soveltamisalan kannalta. ( 61 )

115. Loppuhuomautuksena SEUT 325 artiklan 1 kohdan soveltamisalasta totean, että jos SEUT 325 artiklan 1 kohtaa (tai yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohtaa tai mahdollisesti myös yleissopimuksen pöytäkirjan 2 artiklan 1 kohtaa) todetaan voitavan soveltaa, tämä johtaa jälleen perusoikeuskirjan sovellettavuuteen. Jos seuraamukset ja rikosoikeudenkäynnit, jotka on kohdistettu tai kohdistetaan pääasian valittajiin, ovat SEUT 325 artiklan 1 kohdan ja yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdan soveltamista, perusoikeuskirjaa voidaan sen 51 artiklan 1 kohdan mukaan soveltaa. ( 62 )

4. Välipäätelmä

116. Edellä esitetyn perusteella vaikuttaa siltä, että yhteistyö- ja seurantajärjestelmää koskeva päätös ja perusoikeuskirjan 47 artiklan toinen kohta ovat merkityksellisiä sekä asian C-357/19 että asian C-547/19 kannalta. Lisäksi asian C-357/19 yhteydessä, ja jollei kansallisen tuomioistuimen selvityksistä muuta johdu, voidaan soveltaa myös SEUT 325 artiklan 1 kohtaa sekä yleissopimusta ja sen pöytäkirjoja.

117. SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja SEU 2 artiklaa voidaan lähtökohtaisesti myös soveltaa molemmissa asioissa. Muistutan kuitenkin, että sen erityisen oikeudellisen kehyksen vuoksi, jonka perusoikeuskirjan 47 artiklan toinen kohta muodostaa tuomioistuinten riippumattomuutta koskevien vaatimusten osalta, kyseinen määräys tarjoaa jo vankan arviointiperusteen nyt käsiteltävissä asioissa tarvittavalle tarkastelulle.

C Arviointi

118. Nyt käsiteltävissä asioissa esitettyjen ennakkoratkaisukysymysten asiasisällön tarkastelemiseksi esitän aluksi lyhyesti asiaa koskevat kansalliset oikeussäännöt (1). Toiseksi käsittelen asiassa C-357/19 esitettyä toista kysymystä, joka koskee perusoikeuskirjan 47 artiklan tulkintaa (2). Kolmanneksi tarkastelen asiassa C-357/19 esitettyä ensimmäistä kysymystä, joka koskee SEUT 325 artiklan 1 kohdan ja yleissopimuksen tulkintaa (3), ja sen jälkeen samoja kysymyksiä tuomioistuinten riippumattomuuden periaatteen kannalta, johon viitataan asiassa C-547/19 esitetyn kysymyksen lopussa (4). Lopuksi käsittelen unionin oikeuden ensisijaisuutta vastatessani asiassa C-357/19 esitettyyn kolmanteen kysymykseen, joka liittyy ennakkoratkaisupyynnössä esille tuotuun erityiseen asiayhteyteen, jossa se, että kansallinen tuomari ei noudata perustuslakituomioistuimen ratkaisua, merkitsee kurinpitorikkomusta (5).

119. Jäsentäessäni ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle annettavia vastauksia käsittelen tarkoituksella ensin varsinaista asiasisältöä ja vasta sen jälkeen, mikäli se on vielä tarpeen, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille tuomia laajempia institutionaalisia kysymyksiä. Tiedostan sen, ettei tämä lähestymistapa kuvasta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien kysymysten järjestystä eikä täsmällistä sanamuotoa. Se on kuitenkin mielestäni tapa, jolla unionin tuomioistuin, jonka tehtävä ei ole ratkaista toimielinten välisiä riitoja jäsenvaltiossa ja vielä vähemmän auttaa tällaista toimielintä kyseenalaistamaan muiden kansallisten toimijoiden toimivalta, voi käsitellä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille tuomia seikkoja.

1. Asiaa koskevat kansalliset oikeussäännöt

120. Asiassa C-547/19 esitetyn ennakkoratkaisupyynnön mukaan viiden tuomarin kollegioista säädettiin kansallisessa lainsäädännössä ensimmäisen kerran laissa nro 202/2010, ( 63 ) jolla muutettiin lain nro 304/2004 32 ja 33 §:ää. Nämä rikosasioita ja muita kuin rikosasioita käsittelevät kollegiot perustettiin ylimmän tuomioistuimen jaostoista erillisinä. Ne toimivat ylimmän tuomioistuimen sisäistä muutoksenhakua käsittelevinä tuomioistuimena (muutoksenhakukollegioina).

121. Alun perin näiden (muutoksenhaku)kollegioiden jäsenet valitsi ylimmän tuomioistuimen presidentti kunkin vuoden alussa. Kollegioiden puheenjohtajana toimi ylimmän tuomioistuimen presidentti, varapresidentti tai jaoston puheenjohtaja. Muut neljä jäsentä (muut kuin puheenjohtaja) valittiin arpomalla johtosäännön täydentämiseksi tehdyn päätöksen nro 24 mukaisesti.

122. Lailla nro 255/2013 ( 64 ) oikeuslaitoksen organisaatiosta annetun lain nro 304/2004 32 §:ää muutettiin myöhemmin siten, että viiden tuomarin kollegion jäsenet valitaan arpomalla. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää asiassa C-547/19, että se, että nämä muutokset tehtiin rikosoikeudellista menettelyä koskevalla sääntelytoimella, ja asiaa koskevien säännösten sanamuoto aiheuttivat tulkintavaikeuksia. Tämä johtui lähinnä siitä, että lain nro 304/2004 32 §:n 5 momentissa ylimmän tuomioistuimen presidentille ja varapresidentille, joista toinen toimii viiden tuomarin kollegion puheenjohtajana, ”jos hän kuuluu kollegioon [32 §:n] 4 momentin nojalla”, annettu asema erosi ”rikosjaoston puheenjohtajan tai vanhimman jäsenen” asemasta, sillä viimeksi mainitun osalta samassa säännöksessä säädettiin, että jompikumpi heistä toimii kollegion puheenjohtajana, viittaamatta mitenkään kyseisen lain 32 §:n 4 momenttiin. Lain nro 304/2004 33 §:n 1 momenttiin, jossa säädettiin, että ”[ylimmän tuomioistuimen] presidentti tai hänen poissa ollessaan varapresidentti toimii – – viiden tuomarin kollegion ja jaostoissa kunkin kollegion puheenjohtajana, kun hän osallistuu asian ratkaisemiseen”, ei sen sijaan tehty muutoksia.

123. Vaikuttaa siltä, että tässä asiayhteydessä ylimmän tuomioistuimen tuomarineuvosto teki 28.1.2014 päätöksen nro 3, jolla muutettiin ja täydennettiin johtosääntöä. Kyseisessä päätöksessä todettiin, että viiden tuomarin kollegioiden puheenjohtajana toimii tapauksen mukaan ylimmän tuomioistuimen presidentti, toinen sen varapresidenteistä, rikosjaoston puheenjohtaja tai sen vanhin jäsen ja että näiden kollegioiden tapauksessa arvonta koskee ainoastaan sen neljää muuta jäsentä.

124. Laissa nro 207/2018, ( 65 ) jolla muutettiin lain nro 304/2004 32 §:ää, säilytettiin sääntö, jonka mukaan ylimmän tuomioistuimen hallintoneuvosto hyväksyy viiden tuomarin kollegioiden määrän ja kokoonpanon kunkin vuoden alussa. Kyseisellä muutoksella poistettiin aiemmat epätarkkuudet säätämällä, että arvonta koski kaikkia viiden tuomarin kollegion jäseniä.

125. Tämän viimeisimmän muutoksen jälkeen ylimmän tuomioistuimen tuomarineuvosto teki 4.9.2018 päätöksen nro 89/2018, jossa todetaan, että tutkittuaan ”lain nro 304/2004 32 §:n säännöksiä – –, jotka koskevat pääasiallisesti viiden tuomarin kollegioiden toimintaa, se toteaa enemmistön päätöksellä, että uuden lain säännökset ovat organisointia koskevia sääntöjä, jotka koskevat erityissääntelyn kohteena olevia ratkaisukokoonpanoja, jotka muodostetaan ’kunkin vuoden alussa’, ja joita siirtymäsäännösten puuttuessa sovelletaan 1.1.2019 alkaen”.

126. Tässä tilanteessa perustuslakituomioistuin, jonka käsiteltäväksi Romanian hallituksen pääministeri oli saattanut asian 2.10.2018, antoi tuomion nro 685/2018.

127. Perustuslakituomioistuimen tuomiossa nro 685/2018 todettiin, että ylin tuomioistuin oli tuomarineuvostonsa päätöksillä nro 3/2014 ja 89/2018 muuttanut hallinnollisella toimella parlamentin säätämää lakia. ( 66 ) Tämän jälkeen perustuslakituomioistuin arvioi tämän tilanteen seurauksia ottaen huomioon Romanian perustuslain 21 §:n 3 momentissa taatun oikeuden oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Se totesi, että kyseistä perustuslain säännöstä oli rikottu, koska tästä seurasi objektiivisen riippumattomuuden ja puolueettomuuden puuttuminen, mikä merkitsi myös etukäteen laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan takeen rikkomista. ( 67 )

128. Perustuslakituomioistuimen mukaan lain nro 304/2004 32 §:ssä taataan tuomioistuimen objektiivinen puolueettomuus, joka on osa oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaa oikeutta. Tähän takeeseen sisältyvät sekä asioiden sattumanvarainen jakaminen että tuomarikollegioiden kokoonpanon muodostaminen arpomalla. ( 68 ) Mainitussa tuomiossa todettiin lisäksi, että tuomarikollegioiden sattumanvarainen kokoonpano, jolla pyritään välttämään tilanne, jossa ylimmän tuomioistuimen virkaiältään vanhemmista tuomareista, jotka olisivat näiden kollegioiden jäseniä ”itseoikeutetusti”, tulisi tällaisten kollegioiden puheenjohtajia. ( 69 ) Perustuslakituomioistuin tukeutui Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön ( 70 ) ja totesi, että tulkinta, jonka ylimmän tuomioistuimen tuomarineuvosto oli esittänyt lain nro 304/2004 32 §:stä hallinnollisilla toimillaan, loi muihin kollegion jäseniin kohdistuvan piilevän paineen. Se teki tuomareista heitä korkeampiarvoisten ”alaisia”, tai ainakin sillä oli edellytykset tehdä näistä tuomareista vastahakoisia esittämään eriävää mielipidettä. ( 71 ) Perustuslakituomioistuin myös huomautti jälleen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön ( 72 ) viitaten, ettei ylimmän tuomioistuimen kokoonpano ollut merkityksellisenä ajankohtana lain mukainen, koska viiden tuomarin kollegiot oli nimetty mekanismilla, jolla kierretään sovellettavia säännöksiä. ( 73 )

129. Tuomiossa nro 685/2018 katsottiin näin ollen muun muassa, että ”kun otetaan huomioon [ylimmän tuomioistuimen] tuomarineuvostonsa välityksellä toteuttama perustuslain vastainen menettely, joka ei anna takeita viiden tuomarin kollegioiden toimintaa koskevan oikeudellisen kehyksen palauttamisesta ennalleen oikealla tavalla, [ylimmän tuomarineuvoston] tuomarijaosto on perustuslaillisten ja lakisääteisten valtaoikeuksiensa perusteella velvollinen – – yksilöimään periaatteellisen tason ratkaisut, siltä osin kuin on kyse asioita käsittelevien kollegioiden laissa säädetystä kokoonpanosta, ja takaamaan näiden ratkaisujen täytäntöönpanon”.

130. Perustuslakituomioistuimen tuomion jälkeen ylin tuomarineuvosto teki päätöksen nro 1367/2018 ja päätöksen nro 1535/2018. Näiden päätösten mukaisesti ylin tuomioistuin valitsi uudet kollegiot vuodelle 2018 arpomalla. Näiden kollegioiden toiminta jatkui myös vuonna 2019. Näin oli siitä huolimatta, ettei vuoden 2018 loppuun mennessä ollut määrätty mitään toimenpiteitä jaettujen asioiden osalta. Ylimmän tuomioistuimen tuolloisessa oikeuskäytännössä kuitenkin määrättiin, että jos asiaa käsittelevä kollegio toimien asianomaiselle vuodelle vahvistetussa kokoonpanossa ei ollut määrännyt mitään toimenpidettä tietyssä asiassa vuoden loppuun mennessä, kyseisen kollegion kokoonpanoa oli muutettava. Asia oli jaettava tuomareille, jotka valitaan arpomalla seuraavalle kalenterivuodelle. Ylimmän tuomarineuvoston päätökset ovat kuitenkin ilmeisesti syrjäyttäneet tämän lähestymistavan.

131. Edellä esitetyllä kansallisen lainsäädännön ja oikeuskäytännön kehityksellä oli useita seurauksia nyt käsiteltäville kahdelle asialle. Ensinnäkin, kun tarkastellaan asiaa C-357/19, perustuslakituomioistuimen tuomio nro 685/2018 antoi asianosaisille mahdollisuuden tehdä ylimääräinen muutoksenhaku ylimmän tuomioistuimen jo antamista lainvoimaisista tuomioista. Toiseksi, kun tarkastellaan asiaa C-547/19, tällä samalla tuomiolla sekä ylimmän tuomarineuvoston tuomarijaoston hallintopäätöksillä ja ylimmän tuomioistuimen tuomarineuvoston sen täytäntöön panemiseksi myöhemmin tekemillä hallintopäätöksillä oli suoria seurauksia valittajan asian käsittelystä vastaavan kollegion määrittämiselle.

132. Lyhyesti sanottuna, vaikka nyt käsiteltävät ennakkoratkaisupyynnöt onkin esitetty hieman erilaisessa aineellisessa ja menettelyllisessä asiayhteydessä, molempien taustalla oleva pääasiallinen kysymys on se, onko tuomio nro 685/2018 yhteensopiva (tai yhteensopimaton) unionin oikeuden kanssa sen vaikutuksen vuoksi, joka sillä on ylimmän tuomioistuimen lopullisiin ratkaisuihin ja tuomarikollegioiden kokoonpanoon kyseisessä lainkäyttöelimessä.

2. Oikeus etukäteen laillisesti perustettuun tuomioistuimeen

133. Toisella kysymyksellään asiassa C-357/19 ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko perusoikeuskirjan 47 artiklan toista kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä perustuslakituomioistuimen toteamukselle, jonka mukaan tuomarikollegio ei ole riippumaton ja puolueeton, jos kyseiseen kollegioon kuuluu tuomari, joka on vastuussa tuomioistuimen hallinnosta ja jota ei valittu sattumanvaraisesti, toisin kuin kollegion neljä muuta jäsentä. Tässä kysymyksessä viitataan siihen, että tällainen tuomari valitaan kollegion puheenjohtajaksi sellaisen läpinäkyvän säännön perusteella, joka on osapuolten tiedossa ja jota ne eivät riitauttaneet sekä jota sovelletaan yleisesti kaikkiin saman kollegion käsittelemiin asioihin. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tuomioistuinten riippumattomuuden ja oikeusvarmuuden periaatteet ovat esteenä perustuslakituomioistuimen tuomion nro 685/2018 sitoville vaikutuksille tuomioihin, jotka olivat tulleet lainvoimaisiksi kyseisen tuomion antamisajankohtana, ellei ole olemassa painavia syitä, jotka kyseenalaistaisivat oikeuden oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin kyseisissä asioissa.

134. Tähän kysymykseen vastaamiseksi on mielestäni tarpeen ensinnäkin tarkastella perusoikeuskirjan 47 artiklan toisesta kohdasta seuraavia vaatimuksia (a), jotta voidaan myöhemmin arvioida, onko unionin oikeutta ja etenkin kyseistä määräystä tulkittava siten, että ne ovat esteenä kyseessä olevalle perustuslakituomioistuimen tuomiolle (b).

a) Unionin oikeudessa asetetut vaatimukset

135. Toisessa kysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaa esittävän epäilyjä ainoastaan oikeudenkäyntiä tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu, koskevan oikeuden osalta. Tämä on kuitenkin vain tarinan toinen puoli. Kyseessä olevasta perustuslakituomioistuimen tuomiosta ilmenee, että kyse on perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan tulkinnasta paitsi oikeudenkäyntiä ”tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu” koskevan oikeuden myös oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden muiden osatekijöiden, kuten riippumattomuutta ja puolueettomuutta ja etenkin tuomarien ”sisäitä riippumattomuutta” koskevien vaatimusten, osalta. ( 74 )

136. Perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan nojalla 47 artiklan toisen kohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa taattujen oikeuksien merkityksen ja ulottuvuuden mukaisesti. Tavoitteena on turvata suojelulle taso, joka noudattaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, tarjoamaa tasoa. ( 75 )

137. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on ensinnäkin todennut, että etukäteen laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevalla takeella pyritään välttämään se, että tuomioistuinlaitoksen organisaatio jäisi toimeenpanovaltaa käyttävien elinten harkintavaltaan. ( 76 ) Sen ei pitäisi olla myöskään riippuvainen tuomioistuimen organisaatiosta, vaikka tuomioistuimet voivatkin osittain määrätä omasta organisaatiostaan. Sovellettavista säännöistä olisi säädettävä lailla, jonka lainsäätäjä on antanut. ( 77 ) Lisäksi ilmaisu ”laillisesti perustettu” kuvastaa oikeusvaltion periaatetta. Se liittyy läheisesti tuomioistuinten riippumattomuuden ja puolueettomuuden vaatimuksiin. ( 78 )

138. Käsitteellä ”laillisesti perustettu” tarkoitetaan paitsi tuomioistuimen olemassaolon oikeudellista perustaa myös tuomioistuimen kokoonpanoa kussakin asiassa, ( 79 ) mistä on kyse nyt käsiteltävässä asiassa.

139. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä myönnetään, että oletusarvoiset säännöt siitä, mikä tarkasti ottaen on ”laillisesti perustettu tuomioistuin”, määritetään kansallisessa lainsäädännössä. Kansallisten säännösten rikkominen johtaa lähtökohtaisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen rikkomiseen. ( 80 ) Tarkastelussa keskitytään siihen, rikottiinko ”lakia” (joka koostuu lainsäädännöstä ja muista säännöksistä, joiden rikkominen tekisi tuomareiden osallistumisesta asian ratkaisemiseen sääntöjenvastaista). ( 81 ) Esimerkiksi, jos kansalliseen lakiin sisältyy sääntöjä, jotka koskevat kollegion kokoonpanon muodostamista arpomalla, tämä on yksi kansallisessa laissa asetetuista vaatimuksista, jotka Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ottaa huomioon yhtenä kansallisista oikeudellisista vaatimuksista, joita on noudatettava. ( 82 )

140. On kuitenkin otettava huomioon toissijaisuusperiaate. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on katsonut, että kun otetaan huomioon kyseessä olevat tärkeät vastakkaiset edut (kuten oikeusvarmuus ja tuomareiden erottamattomuuden periaate) ja rikkomisen toteamisen mahdolliset seuraukset, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen mukaista oikeutta oikeudenkäyntiin laillisesti perustetussa tuomioistuimessa ei pitäisi tulkita liian laajasti. ( 83 ) Tämä tarkoittaa, että jokainen kansallisen lain rikkominen ei merkitse Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen rikkomista: Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on kehittänyt ”kynnysarvoon perustuvan testin” sen arvioimiseksi, ovatko sääntöjenvastaisuudet niin vakavia, että ne merkitsevät oikeudenkäyntiin laillisesti perustetussa tuomioistuimessa koskevan oikeuden loukkaamista; tämä testi perustuu tällaisen rikkomisen ilmeiseen luonteeseen (i), tietyn rikkomisen vaikutukseen kyseisen oikeuden tarkoitukseen, jotta vältetään tarpeeton puuttuminen tuomioistuinten toimintaan ja taataan oikeusvaltioperiaatteen ja vallanjaon noudattaminen (ii) ottaen myös huomioon kansallisten tuomioistuinten rikkomisen oikeudellisista seurauksista tekemä arviointi (iii). ( 84 )

141. Nämä näkemykset vaikuttavat saman luonteisilta kuin unionin tuomioistuimen tuomiossa Simpson esittämät. Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen tuomarin (väitetysti virheellisestä) nimittämismenettelystä unionin tuomioistuin totesi, että tuomareiden nimittämisen yhteydessä tapahtunut sääntöjenvastaisuus merkitsee perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan ensimmäisen virkkeen rikkomista ”erityisesti silloin, kun tämä sääntöjenvastaisuus on luonteeltaan ja vakavuudeltaan sellainen, että se aiheuttaa todellisen vaaran siitä, että muut valtiovallan käyttäjät, erityisesti toimeenpanovallan käyttäjä, voivat käyttää perusteetonta harkintavaltaa, joka vaarantaa nimittämismenettelyn lopputuloksen integriteetin ja aiheuttaa siten oikeussubjekteille perustellun epäilyksen asianomaisten tuomareiden riippumattomuudesta ja puolueettomuudesta”. ( 85 ) Unionin tuomioistuimen mukaan näin on silloin, ”kun on kyse perustavanlaatuisista säännöistä, jotka liittyvät erottamattomasti kyseisen tuomioistuinjärjestelmän perustamiseen ja toimintaan”. ( 86 )

142. Toiseksi, siltä osin kuin kyse on tuomioistuimen riippumattomuuden ”sisäisestä ulottuvuudesta”, tätä kysymystä ei ole toistaiseksi käsitelty unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Tästä asiasta on kuitenkin olemassa huomattavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ohjeistusta. ( 87 ) Tuomiossa Parlov-Tkalčić v. Kroatia Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi tuomioistuinten riippumattomuuden edellyttävän, että yksittäiset tuomarit ovat vapaita ”sekä oikeuslaitoksen ulko- että sisäpuolisten tahojen asiattomalta vaikutukselta. Tämä tuomioistuinten sisäinen riippumattomuus edellyttää, että he ovat vapaita muiden tuomareiden tai tuomioistuimessa hallinnollisia tehtäviä hoitavien henkilöiden, kuten tuomioistuimen presidentin tai jaoston puheenjohtajan, antamista toimintaohjeista tai heihin kohdistamasta painostuksesta – –. Sellaisten riittävien takeiden puuttuminen, joilla turvataan tuomareiden riippumattomuus oikeuslaitoksessa ja etenkin heidän esimiehiinsä nähden, voi saada Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen katsomaan, että valittajan tuomioistuimen (riippumattomuudesta ja) puolueettomuudesta esittämien epäilyjen voidaan todeta olleen objektiivisesti tarkasteltuina perusteltuja – –.” ( 88 )

143. Tämän tarkastelun yhteydessä Euroopan ihmisoikeustuomioistuin tutkii muun muassa, ovatko esimiehille, kuten tuomioistuinten presidenteille, annetut valtuudet sellaisia, että ne ”voivat luoda piileviä paineita, joiden seurauksena tuomarit ovat ikään kuin alisteisuussuhteessa esimiehiinsä nähden tai jotka ainakin tekevät yksittäisistä tuomareista vastahakoisia toimimaan presidenttinsä toiveiden vastaisesti, toisin sanoen niillä on ’jäädyttäviä’ vaikutuksia tuomareiden sisäiseen riippumattomuuteen – –”. ( 89 )

b) Tarkastelu

144. Nyt käsiteltävässä asiassa perustuslakituomioistuin totesi tuomiossa nro 685/2018, että ylimmän tuomioistuimen tuomarineuvoston hallinnollisilla päätöksillä loukattiin oikeutta oikeudenkäyntiin laillisesti perustetussa tuomioistuimessa ja rikottiin puolueettomuusvaatimusta. Jälkimmäisen seikan yhteydessä perustuslakituomioistuin viittasi tuomioistuinten riippumattomuuden sisäisen ulottuvuuden tärkeyteen.

145. Haluan ensinnäkin korostaa, ettei nyt käsiteltävässä asiassa ole tarpeen tarkastella, edellyttääkö perusoikeuskirjan 47 artiklan toinen kohta samaa lopputulosta. Siitä ei ole kyse. Varsin vaivattomasti voidaan kuitenkin päätellä, että perusoikeuskirjan 47 artiklan toinen kohta ei ole esteenä perustuslakituomioistuimen esittämille toteamuksille.

146. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun unionin oikeudessa annetaan jäsenvaltioille harkintavaltaa, kansalliset tuomioistuimet saavat edelleen soveltaa perusoikeuksien suojan kansallista tasoa, kunhan tämä soveltaminen ei vaaranna sitä suojan tasoa, joka on vahvistettu perusoikeuskirjassa, eikä unionin oikeuden ensisijaisuutta, yhtenäisyyttä ja tehokkuutta. ( 90 )

147. Jos tähän edellytykseen viitattiin tuomiossa M.A.S. mahdollisuutena siihen, että kansallisilla perustuslaissa vahvistetuilla standardeilla rajoitetaan velvollisuutta jättää soveltamatta kansallisia säännöksiä, jotka ovat aineellisesti SEUT 325 artiklan 1 kohdan vastaisia, ( 91 ) on hyvin selvää, että sama lähestymistapa voi myös toimia välineenä arvioitaessa yleisesti yhtäältä kansallisen lainsäädännön, käytännön ja oikeuskäytännön ja toisaalta unionin oikeuden yhteensopivuutta. ( 92 )

148. Nyt käsiteltävässä asiassa unionin oikeudessa ei säännellä tuomarikollegioiden kokoonpanoa eikä oikeussuojakeinoja siinä tilanteessa, että asiaa koskevia kansallisia sääntöjä (sellaisina kuin kansalliset tuomioistuimet, perustuslakituomioistuin mukaan luettuna, ovat niitä tulkinneet) rikotaan. Jäsenvaltiot säilyttävät harkintavaltansa sellaisten tilanteiden osalta, joita ei ole täysin määritetty unionin oikeudessa. Jäsenvaltioiden perusoikeuksien suojalle asettamat oletettavasti tiukemmat tai erilaiset vaatimukset, joiden yksilöiminen on kansallisten tuomioistuinten asia, ovat sallittuja perusoikeuskirjan 53 artiklan mukaisesti, etenkin sellaisten kysymysten osalta, joita ei ole täysin määritetty unionin oikeudessa. ( 93 )

149. Tämä ei suinkaan tarkoita, että jokainen kansallinen sääntö, käytäntö tai tuomioistuinratkaisu olisi tämän logiikan mukainen pelkästään siksi, että se ”paketoidaan ja myydään” tietyn perusoikeuden suojalle asetettuna tiukempana tai erilaisena vaatimuksena. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on jo määritetty vaatimukset, joiden täyttyessä tällainen tilanne voidaan hyväksyä. Perusoikeuksien suojaa koskevien kansallisten vaatimusten soveltaminen ei saa vaarantaa perusoikeuskirjassa taattua suojan tasoa. Lisäksi alustavana ja hyvin ilmeisenä vaatimuksena lisäisin sen, että kansallisen säännön tai ratkaisun on perustellusti ja aidosti edistettävä perusoikeuksien suojaa kansallisella tasolla, sellaisena kuin sitä tulkitaan asianmukaisesti suojaa koskevien sovellettavien kansallisten vaatimusten avulla.

150. Jos asia on näin, – ja kuten olen jo toisaalla todennut – ”unionin oikeuden ensisijaisuuden, yhtenäisyyden ja tehokkuuden” vaatimuksia ei ehkä pitäisi tulkita kirjaimellisesti. ( 94 ) Muutoin ei olisi mitään mieltä vaatia yhtenäisyyttä aloilla, joilla kansallinen monimuotoisuus muodostaa oletussäännön. Peruslähtökohta on kuitenkin selvä: sellaisten kysymysten ja tilanteiden osalta, joita ei ole määritetty unionin oikeudessa, perusoikeuskirja ei toimi ylärajana. ( 95 )

151. Tässä yhteydessä en näe mitään syytä, miksi kansallisen perustuslakituomioistuimen ei pitäisi saada antaa suurempaa painoarvoa kansallisten tuomarikollegioiden kokoonpanoa, ja myös sisäistä riippumattomuutta, koskevien sääntöjen säntilliselle noudattamiselle ja miksi se ei siten voisi katsoa, että koska näitä sääntöjä rikottiin, näissä tapauksissa olisi sovellettava kansallisia (ilmeisesti) oletusarvoisia seurauksia sääntöjenvastaisesti muodostettujen tuomarikollegioiden antamista ratkaisuista.

152. Ensinnäkin monimuotoisuuden huomioon ottamisen perusoikeuskirjan 53 artiklan yhteydessä pitäisi olla mahdollista etenkin tilanteissa, joissa suojatun oikeuden laadussa ei ole eroja, vaan – usein kansallisten historiallisten kokemusten ja niistä johtuvan arkaluonteisuuden vuoksi – erot ovat suojan intensiteetissä ja siitä seuraavassa tasapainossa. Tuomarikollegion sääntöjenvastainen kokoonpano voi siten olla arkaluonteisempi asia tietyissä oikeusjärjestelmissä yksinkertaisesti siksi, että muistissa on edelleen, mitä voi tapahtua, jos tällaiset säännöt korvataan ”joustavuudella”. Sama pätee tuomioistuinten riippumattomuuden ja puolueettomuuden sisäisestä ulottuvuudesta esitettyihin huolenaiheisiin. Olisi virhe jäädä menneiden vuosikymmenten luokittelujen, joissa tuomioistuinten riippumattomuuteen kohdistuvien uhkien uskottiin tulevan muilta valtiovallan aloilta, vangiksi. On nimittäin paljon erittäin ongelmallisia asioita, joita tuomarit ja etenkin tuomioistuinten päällikkötehtävissä työskentelevät jäsenet voivat tehdä muille tuomareille. ( 96 )

153. Toiseksi sama pätee tällaisen rikkomisen seurauksiin. Jos sallitaan erilaiset tai tiukemmat arviointiperusteet oikeuden tai periaatteen määrittelemiselle, tähän sisältyy loogisesti myös se, että sallitaan asianmukaisen kansallisen tasapainon etsiminen yhtäältä niiden näkökohtien, jotka liittyvät oikeuteen oikeudenkäyntiin etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa, ja toisaalta oikeusvoiman periaatteen ( 97 ) välillä.

154. Kolmanneksi tämä kehys huomioon ottaen muiden osapuolten perusoikeuskirjan 47 artiklasta esittämistä väitteistä voidaan lausua melko lyhyesti.

155. Toinen valittaja asiassa C-357/19 väittää, että ylimmän tuomioistuimen viiden tuomarin kollegioiden jäsenten valintaa arpomalla koskevan säännön soveltaminen muodostaa erityisen kansallisen vaatimuksen. Sillä suojataan ylimmänasteisen tuomioistuimen kollegioiden kokoonpanoa muutoksenhakuasteessa poliittiselta painostukselta, kun pidetään mielessä, että kyseisen tuomioistuimen presidentin ja varapresidentin nimittää Romanian presidentti. Syyttäjäviranomainen, tuomareiden edunvalvontayhdistys ja Romanian hallitus sitä vastoin väittävät vastauksissaan unionin tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, että periaatetta, jonka mukaan ylimmän tuomioistuimen viiden tuomarin kollegiot muodostetaan arpomalla, ei voida pitää perusoikeuksien suojaan liittyvän tietyn kansallisen vaatimuksen osana. Ne tukeutuvat lähinnä siihen, että kollegion jäsenten valintaa