ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Jos ensimmäiseen kysymykseen ja/tai toiseen kysymykseen vastataan, että jäsenvaltion on varmistettava, että sijaintitiedot määritetään direktiivin 2002/22/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136/EY, 26 artiklan 5 kohdan mukaisesti, ja/tai kolmanteen kysymykseen vastataan, että kansallinen lainsäädäntö on ristiriidassa direktiivin 2002/22/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136/EY, 26 artiklan 5 kohdan kanssa, kun viimeksi mainitun säännöksen mukaan toimivaltaisten sääntelyviranomaisten on vahvistettava annettujen sijaintitietojen täsmällisyyttä ja luotettavuutta koskevat perusteet, onko kansallisen tuomioistuimen ratkaistessaan vahingonkorvausta koskeva asia todettava välitön syy-yhteys unionin oikeuden rikkomisen ja yksityisille aiheutuneen vahingon välillä vai onko riittävää todeta välillinen syy-yhteys unionin oikeuden rikkomisen ja yksityisille aiheutuneen vahingon välillä, jos kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisen oikeuskäytännön mukaan vastuun syntymiseksi riittää, että osoitetaan välillinen syy-yhteys lainvastaisten toimien ja yksityisille aiheutuneen vahingon välillä?
Kanne 25.7.2018 – Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta

(Asia C-487/18)

(2018/C 328/39)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: Noll-Ehlers, Patakia)

Vastaaja: Itävallan tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut yhteisön kehyksen perustamisesta käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen vastuullista ja turvallista huoltoa varten 19.7.2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/70/Euratom (1) 15 artiklan 4 kohdan, luettuna yhdessä 13 artiklan 1 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole ilmoittanut komissiolle käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskevaa kansallista ohjelmaansa

— Itävallan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Vastaaja on toimittanut komissiolle tähän mennessä vain luonnoksen kansallisesta ohjelmasta. Se on vastauksissaan viralliseen huomaukseen ja perusteltuun lausuntoon esittänyt, että liittovaltion hallituksen on hyväksyttävä kansallinen ohjelma, mitä ei vielä ole tapahtunut. Kansallisesta ohjelmasta ilmoittaminen on sen mukaan mahdollista vasta tämän hyväksymisen jälkeen. Vastaaja ei ole kuitenkaan vielä tehnyt ilmoituksia. Se ei ole ilmoittanut kansallista ohjelmaa eikä noudattanut direktiivin 15 artiklan 4 kohdan, luettuna yhdessä 13 artiklan 1 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan.

(1) EUVL 2011, L 199, s. 48.
2)

Onko niiden EUT-sopimuksen määräysten, joissa määrätään valtiontukien kiellon periaatteesta (SEUT 107 artiklan 1 kohta), kanssa yhteensopivaa se, että verovelvollisen, joka pitää useita kauppaliikkeitä yhden yhtiön välityksellä ja harjoittaa vähittäiskauppaliiketoimintaa, on tosiasiallisesti maksettava jyrkän progressiivisen verokannan mukaista ylimmän veroluokan erityisveroa, kun kotimaisessa omistuksessa oleva verovelvollinen, joka on ensiksi mainitun verovelvollisen välitön kilpailija ja harjoittaa liiketoimintaa franchising-järjestelmässä yhteisellä liiketunnuksella – sellaisten kauppaliikkeiden välityksellä, jotka yleensä muodostavat itsenäisiä yhtiöitä – kuuluu tosiasiallisesti verovapausluokkaan tai siihen sovelletaan jotakin kyseistä luokkaa seuraavien veroluokkien alemmista verokannoista siten, että ulkomaisessa omistuksessa olevien yhtiöiden maksamien verojen ja erityisverosta saatujen verotulojen kokonaismäärän välinen suhde on huomattavasti suurempi kuin kotimaisessa omistuksessa olevan verovelvollisen tapauksessa?
1)

A. Slovakian lainsäätäjä on reagoinut tuomioon C-42/15 ( 1 ) poistamalla 1.5.2018 alkaen kulutusluotoista ja muista kuluttajille myönnettävistä luotoista ja lainoista sekä joidenkin lakien muuttamisesta annetun lain nro 129/2010 9§:n siitä osasta, jossa viitataan lainan lyhennyseriin luottosopimuksen osatekijänä, sanat ”pääomasta, koroista ja muista kuluista”. Tällä tavoin on poistettu kuluttajille lailla vahvistettu oikeus siihen, että kulutusluottosopimuksessa on jollakin tavoin (ei pelkästään lyhennystaulukolla) ilmoitettava lyhennyserien suuruus osuuksina luoton lyhennettävästä pääomasta, koroista ja muista kuluista yhdessä tämän oikeuden loukkaamisesta johtuvien seuraamusten kanssa. B. Tuomioistuinten lainsoveltamiskäytännössä on reagoitu tähän muun muassa panemalla lain muutoksen myötä 1.5.2018 alkaen mainittu unionin tuomioistuimen tuomio täysimääräisesti toimeen. Ennen 1.5.2018 solmituista kulutusluottosopimuksista johtuvissa riita-asioissa on kuitenkin päästävä unionin oikeuden mukaisen tulkinnan avulla asiallisesti samaan lopputulokseen kuin se, johon lainsäätäjä on pyrkinyt. C. Tällaisessa tilanteessa unionin tuomioistuimelle esitetty kysymys koskee unionin oikeuden tulkintaa direktiivien välillisen oikeusvaikutuksen osalta. Kun otetaan huomioon laaja oikeuskäytäntö, jossa kuluttajille on aiemmin tunnustettu lain nro 129/2010 mukaisesti oikeus siihen, että lyhennyserät ilmoitetaan osuuksina lyhennettävästä pääomasta, koroista ja muista kuluista, on kysyttävä seuraavaa: Onko direktiivin välillisten oikeusvaikutusten toteuttamiseksi yksityisten välisissä horisontaalisissa suhteissa ja direktiivin parhaimman mahdollisen vaikutuksen saavuttamiseksi kaikkia tulkintakeinoja käyttämällä ja kansalliseen oikeuteen tukeutumalla, katsottava, että oikeusvarmuuden periaate antaa tuomioistuimelle mahdollisuuden riita-asiassa, joka koskee ennen 1.5.2018 solmittua kulutusluottosopimusta, antaa ratkaisun, jolla on samat vaikutukset kuin lain muutoksella, jonka lainsäätäjä on hyväksynyt pannakseen 1.5.2018 alkaen toimeen tuomion C-42/15?
Asia C-324/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 15.5.2018 – Sicilville Srl v. Comune di Brescia

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 15.5.2018 – Sicilville Srl v. Comune di Brescia

(Asia C-324/18)

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Sicilville Srl

Vastapuoli: Comune di Brescia

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan unionin oikeus ja erityisesti julkisista hankinnoista annetun direktiivin 2014/24/EU ( 1 ) 57 artiklan 4 kohta yhdessä saman direktiivin johdanto-osan 101 perustelukappaleen sekä suhteellisuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa esteenä sellaiselle nyt esillä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa todetaan, että talouden toimija on suljettava pois hankintamenettelystä, jos tämä on syyllistynyt ”vakavaan ammatin harjoittamiseen liittyvään virheeseen”, ja säädetään, että mikäli ammatillinen virhe on johtanut hankintasopimuksen ennenaikaiseen irtisanomiseen, toimija voidaan sulkea pois ainoastaan siinä tapauksessa, ettei irtisanomista ole riitautettu tai vahvistettu oikeudenkäynnin päättyessä?

( 1 ) Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/24/EU (EUVL 2014, L 94, s. 65).
2)

Mikäli edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiivin 2006/112/EY 148 artiklan c alakohdan, luettuna yhdessä a alakohdan kanssa, tulkinnan perusteella arvonlisäverovapautuksen soveltamisen olennaisena edellytyksenä, että porauslautan, joka on siirtynyt aavalle merelle, on sen (elinkeinotoiminnassa) käytön aikana pysyttävä tosiasiallisesti liikkeessä, kelluttava tai liikuttava merellä paikasta toiseen pidemmän ajanjakson ajan kuin se on paikallaan liikkumatta merellä tapahtuvan poraustoiminnan yhteydessä, eli onko siirtymisen merellä oltava tosiasiallisesti pääasiallista toimintaa poraamiseen nähden?
Asia C-253/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 12.4.2018 – Stadt Euskirchen v. Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 12.4.2018 – Stadt Euskirchen v. Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

(Asia C-253/18)

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Stadt Euskirchen

Vastaaja: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

Muu osapuoli: SVE Stadtverkehr Euskirchen GmbH, RVK Regionalverkehr Köln GmbH

Ennakkoratkaisukysymykset

Suljetaanko asetuksen (EY) N:o 1370/2007 ( 1 ) 5 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen e alakohdassa, jonka mukaan sisäinen liikenteenharjoittaja on velvollinen hoitamaan itse suurimman osan julkisista henkilöliikennepalveluista, pois se, että sisäinen liikenteenharjoittaja antaa tämän suurimman osan näistä palveluista sellaisen yhtiön hoidettaviksi, jonka yhtiöosuuksista se omistaa 2,5 prosenttia ja jonka muut yhtiöosuudet ovat välillisesti tai suoraan muiden toimivaltaisten viranomaisten omistuksessa?

( 1 ) Rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta 23.10.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1370/2007 (EUVL 2007,. L 315, s. 1).
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: kun leasingsopimus on irtisanottu leasingmaksujen osittaisen laiminlyönnin perusteella, mihin direktiivin 90 artiklan 1 kohdassa mainituista tilanteista leasinginantaja voi vedota jäsenvaltiota vastaan, jotta arvonlisäveron perustetta alennetaan niiden leasingmaksujen määrällä, jotka velallinen on ollut velvollinen maksamaan mutta joita ei ole maksettu maksujen keskeyttämisen ja sopimuksen irtisanomisajankohdan väliseltä ajalta, kun irtisanomisella ei ole taannehtivaa vaikutusta ja tämä on vahvistettu sopimuksessa olevalla sopimuslausekkeella?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 190/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court (Irlanti) on esittänyt 27.3.2018 – Minister for Justice and Equality v. LM

(Asia C-216/18 PPU)

(2018/C 190/18)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court

Pääasian asianosaiset

Hakija: Minister for Justice and Equality

Vastapuoli: LM

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Siitä huolimatta, mitä unionin tuomioistuin päätteli tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru: jos kansallinen tuomioistuin katsoo olevan vakuuttavia todisteita siitä, että olosuhteet pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa eivät ole oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan perusoikeuden mukaisia, koska pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuinjärjestelmä itsessään ei enää toimi oikeusvaltioperiaatteen mukaisesti, onko täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen lisäksi tarkastettava konkreettisesti ja tarkasti, altistuuko kyseessä oleva henkilö vaaralle epäoikeudenmukaisesta oikeudenkäynnistä, jos hänen oikeudenkäyntinsä järjestetään järjestelmässä, joka ei enää toimi oikeusvaltioperiaatteen mukaisesti?
2)

Onko tulkittava, että nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisen säännöksen kaltainen kansallinen oikeussääntö on myös Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklan vastainen, jolloin kansallinen tuomioistuin on velvollinen takaamaan perusoikeuskirjan täyden tehokkuuden ja jättämään soveltamatta riidanalaisia kansallisia oikeussääntöjä ilman, että sen on pyydettävä tai odotettava, että nämä säännökset ensin poistetaan lainsäädäntöteitse tai jossain muussa perustuslaillisessa menettelyssä?
b)

Onko kulutusluottosopimuksista 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY 5 artiklan 6 kohta siltä osin kuin sillä pyritään siihen, että kuluttaja kykenee arvioimaan, soveltuuko tarjottu luottosopimus hänen tarpeisiinsa ja taloudelliseen tilanteeseensa, esteenä (kumotun ja nykyisin talouslainsäädännöstä annetun lain VII.77 §:n 2 momentin 1 kohdalla korvatun) kulutusluottolain 15 §:n 2 momentille, sillä siinä säädetään, että luotonantaja saa tehdä luottosopimuksen ainoastaan silloin, kun se voi niiden tietojen perusteella, jotka sillä on tai pitäisi olla käytössään erityisesti yksityishenkilöille myönnettyjen luottojen rekisteröintikeskuksesta 10.8.2001 annetun lain 9 §:ssä säädetyn kuulemisen ja sen 10 §:ssä tarkoitettujen tietojen perusteella, kohtuudella arvioida, että kuluttajalla on edellytykset noudattaa sopimuksen mukaisia velvollisuuksiaan, sikäli kuin sen seurauksena luotonantajan itsensä on kuluttajan sijasta otettava kantaa luottosopimuksen mahdollisen tekemisen tarkoituksenmukaisuuteen?
3)

Jos katsotaan, että julkisella sektorilla ja keskeisten palvelujen tarjoamisessa tarve avointen tointen, sairaus- ja lomapoissaolojen – – sijaistamiseen on olennaisesti ”pysyvä”, ja tästä seuraa, että tilapäiseen palvelussuhteeseen ottamisen oikeuttavan ”perustellun syyn” käsitteen rajaaminen on tarpeen: a) voidaanko sitä pitää direktiivin 1999/70/EY vastaisena (5 lausekkeen 1 kohdan a alakohta) ja tällöin siis katsoa, että perusteltu syy puuttuu, kun tilapäisellä työntekijällä on yhtäjaksoisesti perättäisiä väliaikaisia, avoimen tehtävän hoitoa koskevia sopimuksia ja hän työskentelee vuoden kaikkina tai lähes kaikkina päivinä toisiaan seuraavien ja perättäisen nimitysten/kutsujen perusteella, jotka jatkuvat vakiintuneesti vuosien ajan, mutta kuitenkin niin, että aina täyttyy syy [, jota] varten hänet kutsuttiin töihin? b) Onko katsottava, että kyseessä ei ole tilapäinen vaan pysyvä tarve, jota siis ei kata 5 lausekkeen 1 [kohdan] a [alakohtaan] sisältyvä ”perusteltu syy”, kun otetaan huomioon sekä kuvatut tekijät eli vuosien pituisiksi jatkuvat lukemattomat nimitykset ja töihin kutsumiset että rakenteelliset puutteet, jotka ilmenevät kyseisen sektorin väliaikaisten palvelussuhteiden prosenttimääränä, [ja/tai siinä], että nämä tarpeet tyydytetään aina ja säännönmukaisesti tilapäisillä työntekijöillä, mistä on tullut vakituinen ja keskeinen osa julkisen palvelun toteuttamista? c) Vai voidaanko katsoa, että sen määrittämiseksi, mikä on tilapäisyyden sallittu raja, on ensisijaisesti vain turvauduttava näiden tilapäisessä työsuhteessa työskentelevien käyttöä koskevan säännön sanamuotoon, kun siinä sanotaan, että heitä voidaan nimittää välttämättömään tarpeeseen, kiireellisissä tilanteissa tai tilapäisten, suhdanteeseen liittyvien tai ylimääräisten hankkeiden toteuttamista varten, ja että loppujen lopuksi sen käytön, jotta sillä voidaan katsoa olevan perusteltu syy, on vastattava näihin erityisedellytyksiin ja että näin ei enää ole – ja kyse näin ollen on väärinkäytöstä –, kun sen käyttö ei ole yksittäistä, satunnaista ja tilanteesta johtuvaa?
C 142/27

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Italia) on esittänyt 22.1.2018 – Meca Srl v. Comune di Napoli

(Asia C-41/18)

(2018/C 142/36)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Meca Srl

Vastaaja: Comune di Napoli

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa (SEUT) tarkoitetut luottamuksensuojaa ja oikeusvarmuutta koskevat unionin oikeuden periaatteet ja niistä johtuvat, direktiivissä 2014/24/EU (1) tarkoitetut yhdenvertaisen kohtelun, syrjintäkiellon ja suhteellisuus- ja tehokkuusperiaatteen kaltaiset periaatteet sekä kyseisen direktiivin 57 artiklan 4 kohdan c ja g alakohta esteenä asetuksen (decreto legislativo) nro 50/2016 80 §:n 5 momentin c kohdan kaltaisen sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, jonka mukaan aikaisemman hankintasopimuksen toteuttamisessa esiintyneiden merkittävien puutteiden, jotka ovat johtaneet aikaisemman hankintasopimuksen ennenaikaiseen päättämiseen, riitauttaminen tuomioistuimessa estää hankintaviranomaista arvioimasta lainkaan kilpailijan luotettavuutta ennen siviilituomioistuimen lopullista ratkaisua, vaikkei yritys ole osoittanut toteuttaneensa korjaavia toimenpiteitä, joilla on tarkoitus korjata rikkomukset ja estää niiden toistuminen?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko niitä sähköasiakkaita, jotka on liitetty keskijänniteverkkoon, aina pidettävä sen jakeluverkonhaltijan asiakkaina, jolla on kyseisen alueen lisenssi, myös riippumatta siitä, kuka omistaa laitteistot, joihin näiden asiakkaiden sähköjärjestelmät on suoraan liitetty, ja riippumatta asiakkaiden välittömästi siirtoverkonhaltijan kanssa tekemistä sopimuksista?
1)

Onko sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 87 artiklan 8 kohtaa tulkittava siten, että henkilön, joka on ennen 1.5.2010 aloittanut palkkatyön tekemisen Luxemburgin suurherttuakunnassa ja itsenäisenä ammatinharjoittajana toimimisen Belgiassa, on, jotta häneen sovellettaisiin asetuksen N:o 883/2004 nojalla sovellettavaa lainsäädäntöä, tehtävä tätä koskeva nimenomainen pyyntö, vaikka hän ei olisi kuulunut minkään järjestelmän piiriin Belgiassa ennen 1.5.2010 ja vaikka hänen olisi katsottu kuuluvan Belgian itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliturvalainsäädännön piiriin ainoastaan taannehtivasti, 1.5.2010 alkaneen kolmen kuukauden määräajan päättymisen jälkeen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 134/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 19.12.2017 – Anke Hartog v. British Airways plc

(Asia C-711/17)

(2018/C 134/18)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Hamburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Anke Hartog

Vastaaja: British Airways plc

Ennakkoratkaisukysymys

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2[61]/2004 (1) 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaista edellytystä kyseisen asetuksen soveltamiselle tulkittava siten, että lentomatkustajat, joilla on vahvistettu varaus lennolle, ”ilmoittautuvat lähtöselvitykseen”, kun he saapuvat, jos määräaikaa ei ole ilmoitettu, viimeistään 45 minuuttia ennen julkistettua lähtöaikaa lentoliikenteen harjoittajan kyseistä lähtöselvitystä varten varaaman lähtöselvitystiskin jonoon?

(1) EUVL 2004, L 46, s. 1.
2)

Onko SEUT 45 artiklaa tulkittava siten, että sillä on välitön oikeusvaikutus myös käsiteltävän kaltaisessa tilanteessa yksityisten välillä, minkä seurauksena yksityisten velkojien on suostuttava vähentämään saatavia, jotka sillä on toiseen valtioon asumaan muuttaneelta velalliselta, tai luopumaan niistä kokonaan?
1)

Onko SEUT 65 artiklan 3 kohtaa ja yhteisön alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonnasta 26.10.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1889/2005 (1) 9 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansalliselle säännökselle, jossa määrätään Bulgarian rikoslain (Nakazatelen kodeks) 251 §:ssä – jonka 1 momentissa säädetään mainitun asetuksen 3 artiklassa tarkoitetun ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyömisen johdosta vaihtoehtoisesti joko enintään kuuden vuoden pituisesta vapausrangaistuksesta, joka voidaan panna välittömästi täytäntöön, vaikka kyse olisikin ensimmäisestä laiminlyönnistä, tai sakosta, jonka suuruus on kaksi kertaa rikoksen kohteen arvo, ja jonka 2 momentissa säädetään tämän lisäksi kumulatiivisesti lisäseuraamuksena kaikkien ilmoittamatta jätettyjen rahasummien menettämisestä valtiolle ilman, että olisi tarpeen tarkastaa niiden alkuperää ja niiden määränpäätä – säädetyn kaltaisia ja suuruisia seuraamuksia, sillä kyseinen kansallinen säännös on osa sellaisten seuraamusten kokonaisuutta, joilla ylitetään se, mikä on tarpeen asetuksella tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi, siitä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohdassa vahvistetusta periaatteesta poiketen, jonka mukaan seuraamuksen on oltava oikeassa suhteessa rikokseen, ja se merkitsee pääomien vapaan liikkuvuuden peiteltyä rajoitusta?
1.

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 3 kohdan rikkominen Unionin yleinen tuomioistuin on todennut riittämättömiksi todisteet tavaramerkin erottamiskykyiseksi tulemisesta käytön perusteella ja hylännyt kanteen perustelematta mitenkään syitä, joiden vuoksi vakiintunut ja tunnustettu erottamiskyky olisi riittämätön eikä sen perusteella haettua tavaramerkkiä voitaisi rekisteröidä. Valituksenalainen tuomio on riittämättömästi perusteltu ja ristiriidassa kyseisen säännöksen kanssa, koska tavaramerkin rekisteröimisen edellytykset ovat, että merkki on selvä, täsmällinen, riittää itsessään, on helposti saatavilla, ymmärrettävissä, kestävä ja objektiivinen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 18.10.2017 – Dirk Harms ym. v. Vueling Airlines S.A.

(Asia C-601/17)

(2018/C 022/31)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Hamburg

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Dirk Harms, Ann-Kathrin Harms, Nick-Julius Harms, Tom-Lukas Harms, Lilly-Karlotta Harms ja Emma-Matilda Harms, joista neljän viimeisen edustajina toimivat heidän vanhempansa Dirk Harms ja Ann-Kathrin Harms

Vastaaja: Vueling Airlines S.A.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen N:o 261/2004 (1) 8 artiklan 1 kohdan alakohdassa tarkoitettua käsitettä ”lipusta maksetun hinnan palauttaminen kokonaisuudessaan – – 7 artiklan 3 kohdassa esitetyllä tavalla” tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan rahasummaa, jonka lentomatkustaja on maksanut kulloisestakin lentolipusta, vai onko lähtökohdaksi otettava rahasumma, jonka vastaajana oleva lentoliikenteen harjoittaja on tosiasiallisesti saanut, kun varausmenettelyssä on osallisena välitysyritys, joka tilittää itselleen lentomatkustajan maksaman summan ja lentoliikenteen harjoittajan saaman summan välisen erotuksen tätä julki tuomatta?

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).
1.

a. Onko kuudennen direktiivin (1) 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan ensimmäistä luetelmakohtaa tai vastaavasti vuoden 2006 arvonlisäverodirektiivin (2) 52 artiklan a kohtaa (sanamuoto 1.1.2010 asti) tulkittava siten, että sen soveltamisalaan kuuluu myös suorana lähetyksenä toteutettavien eroottisten vuorovaikutteisten verkkokameraistuntojen vastikkeellinen tarjoaminen? b. Mikäli ensimmäisen kysymyksen a kohtaan vastataan myöntävästi, onko kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan c alakohtaan tai vastaavasti vuoden 2006 arvonlisäverodirektiivin 52 artiklan johdantolauseeseen sisältyvää ilmaisua ”paikka, jossa nämä suoritukset tosiasiallisesti tehdään” tai vastaavasti ”paikka, jossa palvelu tosiasiassa suoritetaan” tulkittava siten, että määräävä on paikka, jossa mallit esiintyvät verkkokameran edessä, vai onko määräävänä pidettävä paikkaa, jossa kävijät katselevat kuvia, vai mahdollisesti jotain muuta paikkaa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 382/33

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Köln (Saksa) on esittänyt 22.8.2017 – Sakkomenettely, jossa vastaajana on Josef Baumgartner

(Asia C-513/17)

(2017/C 382/40)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Köln

Pääasian asianosainen

Josef Baumgartner

Muu osapuolet: Bundesamt für Güterverkehr ja Staatsanwaltschaft Köln

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko asetuksen (EY) N:o 561/2006 (1) 19 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä tulkittava siten, että seuraamuksen yritykselle tai yrityksen johtohenkilölle hallinnollisia rikkomuksia koskevan lain (Gesetz über Ordnungswidrigkeiten, jäljempänä OWiG) 30, 9 ja 130 §:n nojalla hallinnollisesta rikkomuksesta, joka on tapahtunut yrityksen kotipaikassa, voi määrätä ainoastaan se jäsenvaltio, jonka alueella on yrityksen kotipaikka? Vai ovatko myös muut jäsenvaltiot toimivaltaisia määräämään seuraamuksen hallinnollisesta rikkomuksesta, jos rikkomus on todettu niiden alueella?

(1) Tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 561/2006 (EUVL 2006, L 102, s. 1).