Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Elmer 21 päivänä maaliskuuta 1996. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Luxemburgin suurherttuakunta. - Asian poistaminen rekisteristä. - Asia C-46/95.



Oikeustapauskokoelma 1997 sivu I-01279



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Esillä olevalla jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevalla kanteella komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut säteilyvaaratilanteessa tarvittavia suojelutoimenpiteitä ja noudatettavia ohjeita koskevien tietojen antamisesta väestölle 27 päivänä marraskuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/618/Euratom(1) (jäljempänä direktiivi) ja Euratomin perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä tai koska se ei ole ilmoittanut komissiolle tällaisista toimenpiteistä.

2 Direktiiviin on otettu säännöt, joiden mukaan säteilyvaaratilanteessa mahdollisesti altistuvalle väestölle on tiedotettava toimintatavoista, joita on noudatettava säteilyhätätilanteessa (5 artikla). Lisäksi direktiivissä on säännöt tiedottamisesta säteilyvaaratilanteen yhteydessä tosiasiallisesti altistuneelle väestölle (6 artikla) sekä säännöt tiedottamisesta säteilyvaaratilanteessa pelastustoimiin mahdollisesti osallistuville henkilöille (7 artikla).

3 Direktiivin 12 artiklan mukaan jäsenvaltioiden oli viimeistään 24 kuukauden kuluessa direktiivin antamisesta toteutettava direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet ja ilmoitettava ne komissiolle. Siten Luxemburgin suurherttuakunnan olisi pitänyt panna direktiivi täytäntöön viimeistään 27.11.1991.

4 Noin kaksi kuukautta ennen tämän määräajan päättymistä komissio sai Luxemburgin hallitukselta kertomuksen direktiivin täytäntöönpanosta. Hallitus ilmoitti siinä, että kaikille kotitalouksille oli jaettu ydinvoimalaonnettomuudessa noudatettavia toimintatapoja selostava esite "Que faire en cas d'accident dans une centrale nucléaire" (jäljempänä esite) ja että ydinvoimalaonnettomuuksien varalta laadittu toimintasuunnitelma oli laadittu vuonna 1986. Lisäksi Luxemburgin hallitus ilmoitti, että henkilöt, jotka mahdollisessa hätätilanteessa osallistuisivat pelastustoimiin, saivat jatkuvasti tietoa pelastustoimiin liittyvistä terveysriskeistä.

5 Koska komissio ei ollut saanut Luxemburgin hallitukselta muuta selvitystä direktiivin täytäntöönpanoa koskevista toimenpiteistä, se kehotti Luxemburgin hallitusta 28.6.1993 päivätyllä virallisella huomautuksella täyttämään direktiivin mukaiset velvoitteensa. Komissio ei saanut virallista vastausta viralliseen huomautukseensa. Luxemburgin suurherttuakunnan pysyvä edustusto Euroopan unionissa lähetti komissiolle 6.4.1994 päivätyn kirjeen, jonka liitteessä Luxemburgin hallitus ilmoitti, että se ei pitänyt tarkoituksenmukaisena panna direktiivin säännöksiä täytäntöön lainsäädännöllisillä tai hallinnollisilla toimenpiteillä vaan että väestön tiedottaminen sisältyi suunnitelmaan, joka oli jaettu koko väestölle. Viitaten viralliseen huomautukseensa komissio ilmoitti 4.5.1994 päivätyssä kirjeessä Luxemburgin hallitukselle, että kyseisiä toimenpiteitä ei pidettäisi direktiivin riittävänä täytäntöönpanona.

6 Koska komissio ei saanut muuta vastausta Luxemburgin hallitukselta, se antoi 7.6.1994 perustellun lausunnon, jossa se kehotti hallitusta toteuttamaan direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden määräajassa lausunnon tiedoksiantamisesta. Tähän lausuntoon ei vastattu.

7 Tämän jälkeen komissio nosti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen, jossa se esitti edellä selostetun vaatimuksen.

8 Luxemburgin hallitus sitä vastoin vaatii kanteen hylkäämistä, koska se katsoo toteuttaneensa kaikki tarpeelliset toimenpiteet direktiivin panemiseksi täytäntöön. Tältä osin hallitus vetoaa direktiivin 5 artiklaan viitaten siihen, että kaikille talouksille on jaettu (ranskan-, saksan- ja portugalinkielinen) esite ja että vuodesta 1986 alkaen puhelinluetteloissa on julkaistu menettelyä koskevat käytännön ohjeet. Direktiivin 6 artiklan osalta hallitus viittaa lisäksi Cattenomin ydinvoimalassa sattuvan onnettomuuden varalta laadittuun suunnitelmaan "Plan particulier d'intervention en cas d'incident ou d'accident à la centrale électronucléaire de Cattenom" (jäljempänä suunnitelma), joka sisältää useita luonnoksia tiedotteiksi, joita ydinonnettomuuden sattuessa voitaisiin lukea radiossa. Direktiivin 7 artiklan osalta hallitus ilmoittaa, että asianomaiset henkilöt saavat käytännössä jatkuvasti tietoa vaadituista asioista. Luxemburgin hallitus ilmoitti samalla komissiolle, että Luxemburgissa valmisteltiin paraikaa erityistä suurherttuan asetusta, jossa toistetaan direktiivin säännökset. Tätä asetusta ei hallituksen mukaan voida kuitenkaan pitää direktiivin viivästyneenä täytäntöönpanotoimenpiteenä.

9 Komission mielestä esitteen jakelu sekä käytännön ohjeiden julkaiseminen puhelinluetteloissa ei ole 5 artiklan riittävää täytäntöönpanoa, koska viranomaisia sitovat säännökset tietojen ajan tasalle saattamisesta ja niiden pitämisestä yleisön saatavilla puuttuvat. Sama pätee suunnitelmaan, jolla oli määrä panna 6 artikla täytäntöön. Sitä paitsi tämä suunnitelma koskenee vain yhtä ydinvoimalaa. Lisäksi 7 artiklaa ei ole pantu edellytetyllä tavalla täytäntöön, koska vaadittujen tietojen jatkuva toimittaminen asianomaisille henkilöille perustuu pelkästään muodostuneeseen käytäntöön.

10 Vakiintuneessa oikeuskäytännössään yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että direktiivien täyden oikeudellisen ja tosiasiallisen soveltamisen takaamiseksi jäsenvaltioiden on luotava tarkka oikeudellinen toimintaympäristö kyseessä olevalla alalla antamalla säännöksiä, jotka ovat riittävän täsmällisiä ja selkeitä, jotta yksityiset henkilöt voivat tuntea oikeutensa ja myös vedota niihin kansallisissa tuomioistuimissa. Näin on yhteisöjen tuomioistuin todennut viimeksi Luxemburgin suurherttuakuntaa vastaan nostetun kanteen yhteydessä,(2) jossa kysymys oli avoimen verkon tarjoamisen soveltamisesta kiinteisiin johtoihin 5 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/44/ETY(3) saattamisesta osaksi Luxemburgin oikeusjärjestystä.

11 Voidaan kuitenkin kysyä, voidaanko yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainittua oikeuskäytäntöä tarkoituksenmukaisesti soveltaa myös esillä olevan kaltaiseen tapaukseen, koska on helppo heti tuntea tiettyä ymmärrystä sitä varsin käytännöllistä tapaa kohtaan, jolla Luxemburgin hallitus on pannut direktiivin täytäntöön.

Korostan kuitenkin tältä osin, että se tapa, jolla direktiivin 5 artikla on pantu täytäntöön Luxemburgin oikeusjärjestyksessä, eli muun muassa esitteen jakaminen kaikille kotitalouksille on ongelmallinen, koska ensinnäkään sitä ei toimiteta kenellekään Luxemburgiin vasta esitteen jakamisen jälkeen muuttaneelle henkilölle ja koska toisekseen on mitä luultavinta, että monilta niistä kotitalouksista, joille esite aikanaan jaettiin, se nykyisin puuttuu. Sitä paitsi ei ole olemassa minkäänlaista sääntöä, jolla taattaisiin se, että Luxemburgin hallitus jakaisi esitteen myöhemmin uudelleen.

Mielestäni direktiivin 6 artiklan täytäntöönpanemiseksi ei riitä suunnitelma, joka koskee mahdollista onnettomuutta Cattenomin ydinvoimalassa. Ensinnäkin suunnitelma koskee vain tätä yhtä ydinvoimalaa, joten yleistä toimintasuunnitelmaa muissa ydinvoimaloissa kenties sattuvan onnettomuuden varalta ei ole laadittu. Lisäksi tämänkään artiklan osalta ei ole olemassa sääntöjä, joilla taattaisiin se, että Luxemburgin hallitus pitäisi yllä toimintasuunnitelman soveltamisvalmiutta ja pitäisi suunnitelmaa jatkuvasti ajan tasalla ja niin edelleen.

Lopuksi on todettava 7 artiklan osalta, että Luxemburgin hallitus on yksinkertaisesti todennut, että vaaditut tiedot on käytännössä annettu asianomaisille henkilöille. Tämän näkemyksen mukaan kyseisen artiklan moitteettoman täytäntöönpanon kannalta riittäisi siten, että Luxemburgin hallitus antaa sanansa siitä, että sääntöä noudatetaan. Mielestäni tällainen tilanne ei olisi tyydyttävä niiden henkilöiden osalta, jotka mahdollisesti osallistuvat pelastustoimiin, koska heillä, kenties tavallisilla ihmisillä, esimerkiksi yksityisten yritysten palkkaamilla sairasauton kuljettajilla, ei olisi siten mitään takeita siitä, että hallitus noudattaa velvoitteitaan.

12 Tätä taustaa vasten katson yhteisöjen tuomioistuimen tähänastisen oikeuskäytännön mukaisesti, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole säädetyssä määräajassa antanut lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat välttämättömiä yhtäältä sen takaamiseksi, että viranomaiset täyttävät jatkuvasti direktiivissä säädetyt väestön tiedottamista koskevat vaatimukset, ja joilla toisaalta tehdään mahdolliseksi se, että yksityiset kansalaiset saavat tietää heille direktiivin perusteella kuuluvista kaikista oikeuksistaan, joihin he voivat tarvittaessa vedota kansallisissa tuomioistuimissa.

13 Mielestäni on siten pakko todeta, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut direktiivin 12 artiklan ja Euratomin perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole säädetyssä määräajassa antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.

14 Komissio on vaatinut Luxemburgin suurherttuakunnan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.

Ratkaisuehdotus

15 Ehdotan siten, että yhteisöjen tuomioistuin antaisi sisällöltään seuraavanlaisen tuomion:

1) Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut säteilyvaaratilanteessa tarvittavia suojelutoimenpiteitä ja noudatettavia ohjeita koskevien tietojen antamisesta väestölle 27 päivänä marraskuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/618/Euratom ja Euratomin perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä kaikkia toimenpiteitä.

2) Luxemburgin suurherttuakunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) - EYVL L 357, s. 31.

(2) - Asia C-220/94, komissio v. Luxemburg, tuomio 15.6.1995 (Kok. 1995, s. I-1589, 10 kohta).

(3) - EYVL L 165, s. 27.