JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

EVGENI TANCHEV

14 päivänä marraskuuta 2019 ( 1 )

Asia C‑454/18

Baltic Cable AB

vastaan

Energimarknadsinspektionen

(Ennakkoratkaisupyyntö – Förvaltningsrätten i Linköping (Linköpingin hallinto-oikeus, Ruotsi))

Rajat ylittävä sähkön kauppa – Asetus (EY) N:o 714/2009 – Pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista vastaava yritys – Siirtoverkonhaltijan käsite – Yhteenliitännän jakamisesta saatavien tulojen käyttö

1. Käsiteltävä asia koskee asetuksen (EY) N:o 714/2009, ( 2 ) jossa säädetään pääsystä rajat ylittävässä sähkön kaupassa tarvittavaan infrastruktuuriin ja etenkin vahvistetaan säännöt tämän infrastruktuurin rahoittamiselle, tulkintaa.

2. Riita-asian taustalla on päätös, jossa Ruotsin sääntelyviranomainen, nimittäin Energimarknadsinspektionen (Ruotsin energiamarkkinavirasto, jäljempänä EI), ( 3 ) määräsi Baltic Cable ‑nimisen suurjännitteisen sähköjohdon, josta käytetään myös nimitystä rajayhdysjohto ja joka liittää Ruotsin sähkön siirtoverkon Luoteis-Saksan siirtoverkkoon, haltijaa tallettamaan ylikuormitukseen liittyvät tulonsa erilliselle sisäiselle tilille, minkä seurauksena kyseinen toimija, nimittäin Baltic Cable AB (jäljempänä BCAB), ei voinut käyttää näitä tuloja vapaasti.

3. Ylikuormituksella tarkoitetaan tilannetta, jossa kansallisten siirtoverkkojen välisen yhteenliitännän kapasiteetti ei riitä vastaamaan kaikista markkinatoimijoiden käymästä kansainvälisen kaupan tuloksena päätetyistä liiketoimista. ( 4 ) Ylikuormitus syntyy, koska rajayhdysjohtojen ja/tai kyseisten kansallisten siirtojärjestelmien kapasiteetti ei ole riittävä. Äskettäisessä tutkimuksessa toistettiin kiireellinen tarve lisätä yhteenliittämiskapasiteettia unionissa. ( 5 )

4. Verkon ylikuormitusongelmiin on puututtava syrjimättömin markkinaehtoisin ratkaisuin. ( 6 ) Käytettävissä oleva kapasiteetti on näin ollen huutokaupattava. ( 7 ) Huutokaupatun kapasiteetin hinta vastaa lähtökohtaisesti kahden yhteenliitetyn siirtoverkon välistä sähkön tukkuhinnan erotusta. Tämä erotus, toisin sanoen ylikuormitukseen liittyvät tulot, päätyy rajayhdysjohdon haltijalle. ( 8 ) Rajayhdysjohdon haltija voi siten saada suuria voittoja ylikuormituksesta.

5. Rajayhdysjohdon haltija ei kuitenkaan voi käyttää vapaasti ylikuormitukseen liittyviä tuloja. Asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisessä alakohdassa edellytetään, että nämä tulot on käytettävä joko jaetun kapasiteetin tosiasiallisen saatavuuden takaamiseen tai yhteenliittämiskapasiteettia ylläpitäviin tai lisääviin verkkoinvestointeihin, erityisesti uusiin rajayhdysjohtoihin. Jos ylikuormitukseen liittyviä tuloja ei voida käyttää kumpaankaan tarkoitukseen, ne voidaan käyttää asianomaisten jäsenvaltion sääntelyviranomaisten päättämän enimmäismäärän puitteissa verkkoja koskevien tariffien alentamiseen. Loput tuloista on talletettava erilliselle sisäiselle tilille siihen asti, kun ne on mahdollista käyttää edellä mainittuihin tarkoituksiin.

6. Käsiteltävässä asiassa EI päätti, että BCAB ei voi käyttää ylikuormitukseen liittyviä tuloja Baltic Cablen käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen, koska nämä kustannukset eivät syntyneet jaetun kapasiteetin tosiasiallisen saatavuuden takaamisen tai yhteenliittämiskapasiteettia ylläpitävien tai lisäävien verkkoinvestointien yhteydessä. BCAB määrättiin siten tallettamaan nämä tulot erilliselle sisäiselle tilille siihen asti, kun ne on mahdollista käyttää näihin tarkoituksiin.

7. Förvaltningsrätten i Linköpingin (Linköpingin hallinto-oikeus, Ruotsi) ennakkoratkaisupyynnössä unionin tuomioistuinta pyydetään ensimmäistä kertaa tulkitsemaan asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa. ( 9 ) Sitä pyydetään ratkaisemaan, voidaanko ylikuormitukseen liittyviä tuloja käyttää rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen tai voittojen jakamiseen kyseisen rajayhdysjohdon haltijan osakkaille. Tämä kysymys on sitäkin tärkeämpi, kun otetaan huomioon, että käsiteltävässä asiassa BCAB vastaa ainoana toimintanaan rajayhdysjohdon hallinnoinnista. Kyseinen yritys väittää, että yhteenliittämiskapasiteetin jakamisesta aiheutuvat tulot ovat sen ainoa tulolähde sillä seurauksella, että jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei ylikuormitukseen liittyviä tuloja voida käyttää käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen, BCAB ei voi saada näitä kustannuksia takaisin, voitoista puhumattakaan. Tämän perusteella ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta myös, että jos asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä ylikuormitukseen liittyvien tulojen käyttämiselle käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen ja voittojen tekemiseen, onko kyseinen säännös pätevä ja onko se erityisesti suhteellisuusperiaatteen mukainen.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

8. Asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Yhteenliitännän jakamisesta saatavat tulot on käytettävä seuraaviin tarkoituksiin: a) jaetun kapasiteetin tosiasiallisen saatavuuden takaaminen; ja/tai b) yhteenliittämiskapasiteettia ylläpitävät tai lisäävät verkkoinvestoinnit, erityisesti uusiin rajayhdysjohtoihin. Jos tuloja ei voida käyttää tehokkaasti ensimmäisen alakohdan a ja/tai b alakohdassa säädettyihin tarkoituksiin, ne voidaan käyttää asianomaisten jäsenvaltion sääntelyviranomaisten päättämän enimmäismäärän puitteissa tulona, jonka kyseiset sääntelyviranomaiset ottavat huomioon hyväksyessään verkkoja koskevien tariffien laskentamenetelmää ja/tai vahvistaessaan tariffeja, edellyttäen että asianomaisten jäsenvaltioiden sääntelyviranomaiset antavat asialle hyväksyntänsä. Loput tuloista on talletettava erilliselle sisäiselle tilille siihen asti, kun ne on mahdollista käyttää ensimmäisen alakohdan a ja/tai b alakohdassa säädettyihin tarkoituksiin. Sääntelyviranomainen tiedottaa virastolle toisessa alakohdassa tarkoitetusta hyväksymisestä.”

II Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset

9. Kuten edellä mainittiin, BCAB on ruotsalainen yritys, jonka toiminta koostuu yksinomaan sen omistaman Baltic Cablen hallinnoinnista. BCAB ei peri maksua pääsystä Baltic Cableen.

10. Kuten asetuksen N:o 714/2009 liitteessä I olevassa 6.5 kohdassa edellytetään, EI julkaisee vuosittain raportin ylikuormitukseen liittyvien tulojen määrästä ja käytöstä. Tätä tarkoitusta varten EI pyysi 27.5.2014 päivätyllä kirjeellä BCAB:tä toimittamaan tietoja ylikuormitukseen liittyvien tulojensa määrästä ja käytöstä ajanjaksolla 1.7.2013–30.6.2014. BCAB ilmoitti 1.7.2014, että sen ylikuormitukseen liittyvät tulot kyseiseltä ajanjaksolta olivat 159542374 Ruotsin kruunua (SEK) ja että ne oli käytetty pääasiallisesti ”rajayhdysjohdon siirtokapasiteetin saatavuuden ja jakamisen takaamiseen”. ( 10 )

11. Ylikuormitukseen liittyviä tuloja koskevassa vuoden 2014 raportissaan EI totesi, että BCAB:n ylikuormitukseen liittyvien tulojen käyttöä oli tarkasteltava yksityiskohtaisemmin.

12. EI pyysi 29.5.2015 päivätyllä kirjeellä BCAB:tä toimittamaan tietoja ylikuormitukseen liittyvien tulojensa määrästä ja käytöstä ajanjaksolla 1.7.2014–30.6.2015. BCAB ilmoitti 1.7.2015, että sen ylikuormitukseen liittyvät tulot kyseiseltä ajanjaksolta olivat 177939624 SEK ja että ne oli käytetty samoihin tarkoituksiin kuin edellisenä vuonna. ( 11 )

13. Ylikuormitukseen liittyviä tuloja koskevassa vuoden 2015 raportissaan EI totesi, että se oli alkanut tutkia BCAB:n ylikuormitukseen liittyvien tulojen käyttöä ja että tutkinta oli kesken.

14. EI määräsi 9.6.2016 tekemällään päätöksellä (jäljempänä 9.6.2016 tehty EI:n päätös) BCAB:n tallettamaan osan ajanjaksoilla 1.7.2013–30.6.2014 ja 1.7.2014–30.6.2015 saamistaan ylikuormitukseen liittyvistä tuloista erilliselle sisäiselle tilille.

15. EI katsoi, että BCAB:n ylikuormitukseen liittyvien tulojen (61016510 SEK ajanjaksolla 1.7.2013–30.6.2014 ja 48995127 SEK ajanjaksolla 1.7.2014–30.6.2015) käyttö fyysisen sitovuuden ( 12 ) takaamiseen vastasi asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohtaa, jonka mukaan ylikuormitukseen liittyviä tuloja voidaan käyttää jaetun kapasiteetin tosiasiallisen saatavuuden takaamiseen.

16. EI:n mukaan BCAB:n ylikuormitukseen liittyvien tulojen käyttö (98480864 SEK ajanjaksolla 1.7.2013–30.6.2014 ja 128944497 SEK ajanjaksolla 1.7.2014–30.6.2015) Baltic Cablen käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen ei ollut asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan mukaista. Tämä johtui siitä, että ylikuormitukseen liittyviä tuloja, jotka käytetään olemassa olevan rajayhdysjohdon käyttämiseen ja ylläpitämiseen, ei käytetä yhteenliittämiskapasiteetin ylläpitämiseen tai lisäämiseen, eikä ylikuormitukseen liittyvien tulojen käyttö rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen ole siten sallittua asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan nojalla.

17. Näin ollen 9.6.2016 tehdyssä EI:n päätöksessä BCAB määrättiin tallettamaan erilliselle sisäiselle tilille se osa ylikuormitukseen liittyvistä tuloista, jotka käytettiin 1.7.2013–30.6.2014 ja 1.7.2014–30.6.2015 Baltic Cablen käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen, siihen saakka, kunnes BCAB voisi käyttää nämä tulot asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa lueteltuihin tarkoituksiin. Samassa päätöksessä EI määräsi BCAB:n esittämään otteen kirjanpidostaan ja tarkastustodistuksen siitä, että kyseessä olevat tulot oli talletettu erilliselle sisäiselle tilille. Päätöksen noudattamatta jättämisestä määrättiin viiden miljoonan SEK:n suuruinen uhkasakko jokaiselta alkavalta kuukaudelta, jona päätöstä ei noudateta, alkaen kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun päätös oli annettu tiedoksi BCAB:lle.

18. BCAB nosti Förvaltningsrätten i Linköpingissä kanteen, jossa se vaati 9.6.2016 tehdyn EI:n päätöksen kumoamista.

19. EI hylkäsi 2.11.2017 tekemällään päätöksellä BCAB:n hakemuksen käyttää ylikuormitukseen liittyvät tulonsa tulona, joka EI:n on otettava huomioon hyväksyessään verkkoja koskevien tariffien laskentamenetelmän ja/tai vahvistaessaan tariffeja.

20. BCAB nosti Förvaltningsrätten i Linköpingissä viimeksi mainitusta päätöksestä kanteen, jossa se vaati, että se saisi käyttää sen ylikuormitukseen liittyviä tuloja sen edellisessä kohdassa mainitun hakemuksen mukaisesti.

21. Förvaltningsrätten i Linköping katsoo, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan todennäköisesti paitsi yrityksiin, jotka ovat siirtoverkonhaltijoita, myös yrityksiin, jotka BCAB:n tapaan vastaavat pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista. Kyseisen tuomioistuimen näkemyksen mukaan mainitusta säännöksestä ilmenee, että BCAB ei voi käyttää ylikuormitukseen liittyviä tuloja tehdäkseen voittoa. Lisäksi Förvaltningsrätten i Linköping katsoo, että ainoastaan kyseisen säännöksen laaja tulkinta mahdollistaisi ylikuormitukseen liittyvien tulojen käytön käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen. Lisäksi Förvaltningsrätten i Linköpingin mukaan BCAB ei voi käyttää ylikuormitukseen liittyviä tuloja tariffien alentamiseen, koska sillä ei ole tariffeja maksavia asiakkaita.

22. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan tulkinnalla edellisessä kohdassa kuvatulla tavalla olisi seurauksia, joita voidaan pitää suhteettomina. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on siten epävarma kyseisen säännöksen pätevyydestä erityisesti suhteellisuusperiaatteen kannalta.

23. Förvaltningsrätten i Linköping päätti näin ollen lykätä asian käsittelyä ja esitti unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [asetuksen N:o 714/2009] 16 artiklan 6 kohtaa sovellettava kaikissa tapauksissa, joissa joku saa yhteenliitännän jakamisesta tuloja, riippumatta tämän muista olosuhteista, vai onko säännöstä sovellettava ainoastaan silloin, kun tulojen saaja on [direktiivin 2009/72] 2 artiklan 4 alakohdassa määritelty siirtoverkonhaltija? 2) Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on, että [asetuksen N:o 714/2009] 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan ainoastaan siirtoverkonhaltijoihin, onko yritys, joka ainoastaan hallinnoi rajayhdysjohtoa, siirtoverkonhaltija? 3) Jos vastauksesta ensimmäiseen tai toiseen kysymykseen seuraa, että [asetuksen N:o 714/2009] 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan yritykseen, joka ainoastaan hallinnoi rajayhdysjohtoa, voidaanko rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten koskaan katsoa muodostavan [asetuksen N:o 714/2009] 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettuja yhteenliittämiskapasiteettia ylläpitäviä tai lisääviä verkkoinvestointeja? 4) Jos vastauksesta ensimmäiseen tai toiseen kysymykseen seuraa, että [asetuksen N:o 714/2009] 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan yritykseen, joka ainoastaan hallinnoi rajayhdysjohtoa, voiko sääntelyviranomainen [asetuksen N:o 714/2009] 16 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan nojalla hyväksyä, että yritys, joka ainoastaan hallinnoi rajayhdysjohtoa ja jolla on tariffien vahvistamismenetelmä mutta ei asiakkaita, jotka maksavat suoraan verkkomaksuja (tariffeja), joita voidaan alentaa, käyttää yhteenliitännän jakamisesta saamiaan tuloja tuottoihin tai, jos vastaus kolmanteen kysymykseen on kieltävä, käyttöön ja ylläpitoon? 5) Jos vastauksesta ensimmäiseen tai toiseen kysymykseen seuraa, että [asetuksen N:o 714/2009] 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan yritykseen, joka ainoastaan hallinnoi rajayhdysjohtoa, ja vastauksista kolmanteen ja neljänteen kysymykseen seuraa, että yritys joko ei saa käyttää yhteenliitännän jakamisesta saamiaan tuloja käyttöön ja ylläpitoon tai tuottoihin, tai että yritys saa käyttää sellaisia tuloja käyttöön ja ylläpitoon mutta ei tuottoihin, onko [asetuksen N:o 714/2009] 16 artiklan 6 kohdan soveltaminen yritykseen, joka ainoastaan hallinnoi rajayhdysjohtoa, unionin oikeuden suhteellisuusperiaatteen tai jonkun muun sovellettavan periaatteen vastainen?”

24. Kirjallisia huomautuksia esittivät BCAB, EI, Espanjan kuningaskunta, Suomen tasavalta, Euroopan parlamentti, Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio. Samat osapuolet, Suomen tasavaltaa lukuun ottamatta, esittivät suulliset lausumansa 20.6.2019 pidetyssä istunnossa.

III Asian tarkastelu

A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

25. Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovellettava kaikissa tapauksissa, joissa joku saa yhteenliitännän jakamisesta tuloja, vai onko säännöstä sovellettava ainoastaan silloin, kun tulojen saaja on direktiivin 2009/72 2 artiklan 4 alakohdassa määritelty siirtoverkonhaltija.

26. Aluksi on syytä huomauttaa, että asetuksen N:o 714/2009 2 artiklan 1 kohdan mukaan asetuksessa sovelletaan direktiivin 2009/72 2 artiklan määritelmiä (lukuun ottamatta ”rajayhdysjohdon” määritelmää). Direktiivin 2009/72 2 artiklan 4 alakohdan mukaan siirtoverkonhaltijalla tarkoitetaan henkilöä, joka on vastuussa siirtoverkon käytöstä, ylläpidosta ja tarvittaessa kehittämisestä sekä sen varmistamisesta, että verkko pystyy täyttämään kohtuulliset sähkön siirtovaatimukset. Oikeuskäytännön ( 13 ) mukaan siirtoverkolla tarkoitetaan yhteenliitettyä verkkoa, jolla loppukäyttäjille ja jakelijoille myytäväksi tarkoitettua siirtojännite- tai suurjännitesähköä välitetään.

27. On myös syytä mainita, että kansallisten sääntelyviranomaisten on nimettävä ja sertifioitava siirtoverkonhaltijat ( 14 ) ja että siirtoverkonhaltijoille asetetaan velvoitteita unionin lainsäädännön mukaisesti. Siirtoverkonhaltijoiden on etenkin direktiivin 2009/72 9 artiklan nojalla eriytettävä sähkön siirto ja tuotanto tai toimittaminen. Saman direktiivin 32 artiklan mukaan ne ovat velvollisia antamaan kolmansille osapuolille pääsyn siirtoverkkoihinsa sellaisten julkaistujen, puolueettomien ja syrjimättömien tariffien perusteella, jotka kansalliset sääntelyviranomaiset ovat hyväksyneet ennen niiden voimaantuloa.

28. Unionin tuomioistuimen asiakirja-aineistossa ei ole viitteitä siitä, että Ruotsin sääntelyviranomainen eli EI olisi sertifioinut BCAB:n, joka rakensi ( 15 ) ja omistaa Baltic Cablen ja joka vastaa sen hallinnoinnista, siirtoverkonhaltijaksi. Sitä ei ole sertifioinut myöskään Saksan sääntelyviranomainen eli Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (sähkö-, kaasu-, televiestintä-, posti- ja rautatieverkosta vastaava liittovaltion virasto, jäljempänä BNetzA). Tältä osin on syytä mainita, että 7.3.2017 antamassaan tuomiossa ( 16 ) Bundesgerichtshof (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa) totesi, että BCAB oli velvollinen hankkimaan sertifioinnin siirtoverkonhaltijana mutta kieltäytyi kuitenkin sertifioimasta sitä siirtoverkonhaltijaksi sillä perusteella, ettei se ollut osoittanut täyttävänsä eriyttämisvaatimusta. ( 17 )

29. BCAB väittää, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan ainoastaan siirtoverkonhaltijoihin ja että yrityksiä, jotka vastaavat pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista, ei voida pitää siirtoverkonhaltijoina, minkä seurauksena viimeksi mainitut jäävät kyseisen säännöksen soveltamisalan ulkopuolella. ( 18 ) BCAB väittää, että yritykset, jotka vastaavat pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista, eivät ole samassa tilanteessa kuin siirtoverkonhaltijat. Yritykset, jotka vastaavat paitsi rajayhdysjohdon myös siirtoverkon hallinnoinnista, voivat nimittäin kattaa rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannukset siirtoverkon käyttäjien maksamilla tariffeilla. Sitä vastoin yritykset, jotka vastaavat pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista, eivät saa tällaisia tariffeja. BCAB:n näkemyksen mukaan tästä seuraa, että jos asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan viimeksi mainittuihin yrityksiin, ne eivät voi kattaa kustannuksiaan eivätkä pysty hoitamaan tehtäväänsä eli vastaamaan rajayhdysjohdon hallinnoinnista.

30. EI, Espanjan ja Suomen hallitukset sekä parlamentti, neuvosto ja komissio esittävät päinvastaisen näkemyksen.

31. EI väittää, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan kaikissa tapauksissa, joissa henkilö saa tuloja yhteenliitännän jakamisesta. Sen näkemyksen mukaan tämä seuraa kyseisen säännöksen sanamuodosta, asetuksen N:o 714/2009 lainsäädäntöhistoriasta ja siitä, että kyseisen asetuksen 17 artiklassa säädetään mahdollisuudesta vapauttaa uudet rajayhdysjohdot 16 artiklan 6 kohdan soveltamisesta, mikä viittaa siihen, että jälkimmäistä säännöstä sovelletaan olemassa oleviin rajayhdysjohtoihin. EI myös katsoo, että joka tapauksessa yritys, joka vastaa pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista, on siirtoverkonhaltija.

32. Espanjan ja Suomen hallitusten mukaan yritystä, joka vastaa pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista, on pidettävä siirtoverkonhaltijana, johon sovelletaan asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa. Ne vetoavat direktiivin 2009/72 2 artiklan 4 alakohdassa esitettyyn siirtoverkonhaltijan määritelmään ja asetuksen N:o 714/2009 17 artiklaan.

33. Parlamentti ( 19 ) katsoo, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan olemassa oleviin rajayhdysjohtoihin.

34. Neuvosto väittää, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan yrityksiin, jotka vastaavat pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista, sillä muussa tapauksessa syntyisi oikeudellinen tyhjiö ja kannustin yrityksille vastata pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista.

35. Komissio väittää, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan kaikissa tapauksissa, joissa henkilö saa tuloja yhteenliitännän jakamisesta. Sen mukaan tämä seuraa kyseisen säännöksen sanamuodosta, sen tavoitteesta, joka on varmistaa, että ylikuormitukseen liittyvät tulot käytetään yhteenliittämiskapasiteettia lisääviin investointeihin ja edistävät siten toimitusvarmuutta, sekä siitä, että asetuksen N:o 714/2009 17 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan vapautus voidaan myöntää rajayhdysjohdolle, jonka omistaja on henkilö, joka on ainakin oikeudellisen muotonsa osalta erillinen niistä siirtoverkonhaltijoista, joiden verkkoon rajayhdysjohto on tarkoitus rakentaa, mikä viittaa siihen, että saman asetuksen 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan tällaiseen rajayhdysjohtoon. Komissio väittää lisäksi, että joka tapauksessa yritystä, joka vastaa pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista, on pidettävä siirtoverkonhaltijana, koska ensinnäkin kyseinen yritys täyttää direktiivin 2009/72 2 artiklan 4 alakohdassa säädetyt edellytykset ja koska toiseksi muutoin syntyisi oikeudellinen tyhjiö ja olisi mahdollista kiertää kyseisessä direktiivissä siirtoverkonhaltijoille asetettuja lakisääteisiä velvoitteita.

36. Asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan nähdäkseni kaikissa tapauksissa, joissa yritys saa tuloja yhteenliitännän jakamisesta, riippumatta siitä, onko kyseinen yritys siirtoverkonhaltija. Esitän jäljempänä syyt, miksi olen tullut tähän tulokseen.

37. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto ja sillä tavoitellut päämäärät myös asiayhteys ja unionin oikeuden säännökset ja määräykset kokonaisuudessaan. Myös unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen syntyhistoriasta voi ilmetä sen tulkinnan kannalta merkityksellisiä seikkoja. ( 20 )

38. Ensinnäkin asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että ”yhteenliitännän jakamisesta saatavat tulot on käytettävä” sen a ja/tai b alakohdassa esitettyihin tarkoituksiin. Siihen ei sisälly nämä tulot saavaa henkilöä koskevaa edellytystä. Asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdassa ei etenkään mainita siirtoverkonhaltijoita. Näin ollen kyseisen säännöksen soveltamiseksi riittää, että yhteenliitännän jakamisesta saadaan tuloja. Tämä pätee ylikuormitukseen liittyviin tuloihin, joita saadaan ylikuormitustilanteessa pidettävistä huutokaupoista, kuten edellä 4 kohdassa selitettiin. On merkityksetöntä, saavatko näitä tuloja siirtoverkonhaltijat vai muut henkilöt.

39. Myönnän, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 1, 2, 4 ja 5 kohdassa viitataan siirtoverkonhaltijoihin. Kyseiset kohdat koskevat kuitenkin vaatimusta puuttua ylikuormitusongelmiin markkinaehtoisin ratkaisuin (jotka antavat siirtoverkonhaltijoille tehokkaita taloudellisia signaaleja) (1 kohta), (siirtoverkonhaltijoille annettavaa) lupaa käyttää toimitusrajoituksia hätätapauksissa (2 kohta), markkinaosapuolten velvoitetta ilmoittaa siirtoverkonhaltijoille etukäteen, aikovatko ne käyttää jaettua kapasiteettia (4 kohta), ja siirtoverkonhaltijoille asetettua vaatimusta käyttää yhteenliitäntälinjan koko kapasiteettia siinä määrin kuin se on teknisesti mahdollista (5 kohta). Kyseiset kohdat eivät koske yhteenliittämiskapasiteetin jakamisesta aiheutuvien tulojen käyttöä. Asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdassa, joka nimenomaisesti koskee tätä kysymystä, ei sitä vastoin viitata lainkaan siirtoverkonhaltijoihin.

40. Toiseksi, kun tarkastellaan asiayhteyttä, on syytä viitata asetuksen N:o 714/2009 17 artiklaan. Kyseisessä artiklassa säädetään mahdollisuudesta vapauttaa uudet rajayhdysjohdot saman asetuksen 16 artiklan 6 kohdan soveltamisesta. Tämä tarkoittaa, että jos vapautusta ei myönnetä, rajayhdysjohtoihin sovelletaan asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa. Erityisesti, koska asetuksen N:o 714/2009 17 artiklan 1 kohdan mukaan vapautus voidaan myöntää ainoastaan ”uusille” rajayhdysjohdoille, toisin sanoen sellaisille, jotka eivät olleet valmiita 4.8.2003 mennessä, ( 21 ) saman asetuksen 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan kaikkiin ennen 4.8.2003 valmistuneisiin rajayhdysjohtoihin (jäljempänä olemassa olevat rajayhdysjohdot). Tällainen on myös Baltic Cable, joka oli valmis ennen kyseistä ajankohtaa.

41. Kolmanneksi, kun tarkastellaan asetuksen N:o 714/2009 päämäärää, on syytä huomauttaa, että asetuksella pyritään kehittämään rajat ylittävää sähkön kauppaa ja saavuttamaan näin parempi tehokkuus, kilpailuun perustuvat hinnat ja parempi palvelutaso sekä edistämään toimitusvarmuutta ja kestävää kehitystä. ( 22 ) Tätä tarkoitusta varten investointeja uusiin merkittäviin infrastruktuureihin olisi edistettävä. ( 23 ) Tämä koskee erityisesti rajayhdysjohtoja, koska yhteenliittämiskapasiteetti ei ole riittävä. ( 24 )

42. Tätä taustaa vasten asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdassa varmistetaan, että tiettyjä tuloja, nimittäin yhteenliitännän jakamisesta saatavia, käytetään olemassa olevan yhteenliittämiskapasiteetin ylläpitämiseen tai uuteen kapasiteettiin investoimiseen. Asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdalla näet varmistetaan, että sen sijaan, että rajayhdysjohdon hallinnoinnista vastaava käyttäisi nämä tulot vapaasti, ne käytetään ”jaetun kapasiteetin tosiasiallisen saatavuuden takaamiseen” tai ”yhteenliittämiskapasiteettia ylläpitäviin tai lisääviin verkkoinvestointeihin, erityisesti uusiin rajayhdysjohtoihin”. Vain, jos näitä tuloja ei voida ”käyttää tehokkaasti” näihin tarkoituksiin, ne voidaan asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan mukaan käyttää tariffien alentamiseen, edellyttäen että asianomaisten jäsenvaltioiden sääntelyviranomaiset antavat asialle hyväksyntänsä, ja enimmäismäärän puitteissa. Lisäksi asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan kolmannen alakohdan mukaan tämän enimmäismäärän ylittävä osa tuloista on talletettava erilliselle sisäiselle tilille siihen asti, kun ne on mahdollista käyttää ensimmäisen alakohdan a ja/tai b alakohdassa säädettyihin tarkoituksiin.

43. Syynä siihen, miksi unionin lainsäätäjä katsoi, että olemassa olevan yhteenliittämiskapasiteetin ylläpitämiseen tai uuteen kapasiteettiin investoimiseen käytettävien tulojen olisi oltava yhteenliittämiskapasiteetin jakamisesta aiheutuvia tuloja, on se, että viimeksi mainitut tulot ovat niukkuudesta perittäviä tuloja. Toisin sanoen rajayhdysjohdon hallinnoinnista vastaava saa ylikuormitukseen liittyviä tuloja, jos on ylikuormitustilanne ja käytettävissä olevaa kapasiteettia huutokaupataan, jolloin syntyy voittoa, joka vastaa kyseisten kahden siirtoverkon välistä tukkuhinnan erotusta. Jos ylikuormitusta ei ole, tukkuhinnat yhteenliitetyissä siirtoverkoissa ovat lähellä toisiaan, ja rajayhdysjohdon hallinnoinnista vastaava ei saa, tai saa vähemmän, ylikuormitukseen liittyviä tuloja. Tästä seuraa, että rajayhdysjohdon hallinnoinnista vastaavalla ei ole kannustinta kehittää yhteenliittämiskapasiteettia. ( 25 ) Siten oli tarpeen asettaa velvoite käyttää ylikuormitukseen liittyviä tuloja asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa säädettyihin tarkoituksiin.

44. En näe mitään syytä, miksi tämä velvoite pitäisi asettaa ainoastaan siirtoverkonhaltijoille. Päinvastoin asetuksen N:o 714/2009 päämäärä ja sen 16 artiklan 6 kohdan tarkoitus edellyttävät nähdäkseni sitä, että viimeksi mainittua säännöstä sovelletaan kaikkiin henkilöihin, jotka saavat ylikuormitukseen liittyviä tuloja.

45. Neljänneksi, kun tarkastellaan lainsäädäntöhistoriaa, on syytä huomauttaa, että asetuksen N:o 1228/2003 ( 26 ) valmisteluasiakirjat osoittavat, että parlamentti ( 27 ) ehdotti mahdollisuutta vapauttaa rajayhdysjohdot ylikuormitukseen liittyvien tulojen käyttöä koskevista rajoituksista, jotta ”sallitaan liitosyksikköhankkeiden rahoittaminen yrittäjäpohjalta” ja ”annetaan mahdollisuus siihen, että näitä hankkeita voisi toteuttaa muu kuin siirtoverkko-operaattori”. ( 28 )

46. Tältä osin on syytä huomauttaa, että rajayhdysjohtoja rakentavat joko niiden yhdistämien siirtoverkkojen haltijat, missä tapauksessa investointikustannukset saadaan takaisin näiden siirtoverkonhaltijoiden direktiivin 2009/72 32 artiklan ja asetuksen N:o 714/2009 14 artiklan mukaisesti perimillä säännellyillä siirtotariffeilla, tai markkinaosapuolet, jotka eivät voi saada investointikustannuksia takaisin säänneltyjen siirtotariffien muodossa, koska ne eivät ole siirtoverkonhaltijoita, mutta ovat tästä huolimatta kiinnostuneita sijoittamaan rajayhdysjohtoihin voidakseen saada ylikuormitukseen liittyviä tuloja (jotka, kuten edellä 4 kohdassa mainittiin, voivat olla huomattavia ja siten mahdollistavat kustannusten takaisin saamisen ja suuret voitot). Jälkimmäisistä rajayhdysjohdoista käytetään usein nimitystä ”kaupalliset” rajayhdysjohdot (merchant interconnectors). ( 29 ) BCAB vaikuttaa kuuluvan tähän ryhmään, koska sillä ei ole väitetty olevan yhteyksiä ruotsalaisiin tai saksalaisiin siirtoverkonhaltijoihin.

47. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 45 kohdassa olevaan lainaukseen sisältyvä parlamentin viittaus rajayhdysjohtoihin, joita ”rahoitetaan yrittäjäpohjalta” ja jotka ”toteuttaa muu kuin siirtoverkko-operaattori”, on viittaus kaupallisiin rajayhdysjohtoihin. Tästä seuraa, että parlamentin näkemyksen mukaan ylikuormitukseen liittyvien tulojen käytön rajoittamista oli tarkoitus soveltaa siirtoverkonhaltijoiden toteuttamiin rajayhdysjohtoihin, kun taas ”yrittäjäpohjalta” tai muiden kuin siirtoverkonhaltijoiden toteuttamat kaupalliset rajayhdysjohdot oli tarkoitus vapauttaa ylikuormitukseen liittyvien tulojen käyttöä koskevista säännöistä. ( 30 )

48. Asetuksen N:o 1228/2003 7 artiklan, joka on nykyisin asetuksen N:o 714/2009 17 artikla, lopullisessa versiossa vapautuksen soveltamisala rajattiin kuitenkin koskemaan uusia rajayhdysjohtoja olemassa olevien rajayhdysjohtojen sijasta. ( 31 ) Tästä seuraa, että jakolinja kulkee uusien ja olemassa olevien rajayhdysjohtojen välissä ja että ainoastaan ensiksi mainitut voidaan vapauttaa. Toisin sanoen jakolinja ei kulje siirtoverkonhaltijoiden rahoittamien ja käyttämien rajayhdysjohtojen ja muiden kuin siirtoverkonhaltijoiden toteuttamien rajayhdysjohtojen välissä, kuten parlamentti tarkoitti. Tästä seuraa, että olemassa olevat rajayhdysjohdot, ovatpa ne sitten siirtoverkonhaltijoiden tai muiden kuin siirtoverkonhaltijoiden toteuttamia ja käyttämiä, jäävät asetuksen N:o 714/2009 17 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle ja että ne kuuluvat näin ollen saman asetuksen 16 artiklan 6 kohdan soveltamisalaan.

49. Ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen olisi näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan kaikissa tapauksissa, joissa henkilö saa yhteenliitännän jakamisesta tuloja, riippumatta siitä, onko kyseinen henkilö direktiivin 2009/72 2 artiklan 4 alakohdassa tarkoitettu siirtoverkonhaltija.

B Toinen ennakkoratkaisukysymys

50. Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, että jos asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa tulkitaan siten, että sitä sovelletaan vain, jos yhteenliitännän jakamisesta tuloja saava henkilö on siirtoverkonhaltija, onko yritystä, joka ainoastaan vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, pidettävä direktiivin 2009/72 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna siirtoverkonhaltijana.

51. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 49 kohdasta seuraa, ettei toiseen kysymykseen ole tarpeen vastata. Tutkin sen kuitenkin siltä varalta, että unionin tuomioistuin katsoo, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan vain, jos yhteenliitännän jakamisesta tuloja saava henkilö on siirtoverkonhaltija.

52. Kuten edellä mainittiin, ( 32 ) BCAB väittää, että yritystä, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, ei voida pitää siirtoverkonhaltijana. Sitä vastoin Espanjan ja Suomen hallitukset sekä komissio katsovat, että kyseistä yritystä on pidettävä siirtoverkonhaltijana. Parlamentti ja neuvosto eivät ottaneet kantaa tähän kysymykseen.

53. Yritystä, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, olisi mielestäni pidettävä direktiivin 2009/72 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna siirtoverkonhaltijana.

54. Ensinnäkin on tosin niin, että asetuksen N:o 714/2009 2 artiklan 1 kohdan määritelmän mukaan ”rajayhdysjohdolla” tarkoitetaan ”voimansiirtojohtoa”, joka yhdistää kansalliset siirtoverkot, eikä ”siirtoverkkoa”. On kuitenkin syytä huomauttaa, että direktiivin 2009/72 2 artiklan 3 kohdan määritelmän mukaan ”siirrolla” tarkoitetaan ”sähkön siirtämistä yhteenliitetyssä siirtojännite- ja suurjänniteverkossa toimitettavaksi loppukäyttäjille tai jakelijoille” (mutta ei toimitusta). Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 26 kohdassa mainittiin, tämä on saanut unionin tuomioistuimen katsomaan, että siirtoverkolla tarkoitetaan ”yhteenliitettyä verkkoa, jolla loppukäyttäjille ja jakelijoille myytäväksi tarkoitettua siirtojännite- tai suurjännitesähköä välitetään”. ( 33 ) En näe mitään syytä, miksi sähkön ”välittämistä” rajayhdysjohdolla ei tulisi pitää direktiivin 2009/72 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna sähkön ”siirtona” ja miksi näin ollen kyseistä rajayhdysjohtoa ei tulisi pitää oikeuskäytännössä tarkoitettuna siirtoverkkona.

55. Toiseksi direktiivin 2009/72 2 artiklan 4 kohdan mukaan siirtoverkonhaltijalla tarkoitetaan ”luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka on vastuussa siirtoverkon käytöstä, ylläpidosta ja tarvittaessa kehittämisestä tietyllä alueella, sen mahdollisista yhteyksistä muihin verkkoihin sekä sen varmistamisesta, että verkko pystyy täyttämään kohtuulliset sähkön siirtovaatimukset pitkällä aikavälillä”. ( 34 ) On totta, että kyseisessä säännöksessä erotetaan yhtäältä siirtoverkot ja toisaalta näiden verkkojen väliset yhteydet. Siltä osin kuin direktiivin 2009/72 2 artiklan 4 alakohdassa annetaan rajayhdysjohtojen toiminta siirtoverkonhaltijoiden tehtäväksi, rajayhdysjohtoja olisi kuitenkin nähdäkseni pidettävä siirtoverkkoina.

56. Kolmanneksi on syytä huomauttaa, että kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 39 kohdassa huomautettiin, asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 2 ja 5 kohdassa annetaan siirtoverkonhaltijoille ylikuormituksen hallintaa koskevia tehtäviä (toimitusrajoitusten käyttö hätätapauksissa ja ylikuormitetun yhteenliitäntälinjan koko kapasiteetin käyttäminen hyväksi) ja ettei siinä viitata muihin toimijoihin.

57. Neljänneksi on syytä huomauttaa, että asetuksen N:o 714/2009 17 artiklassa säädetään mahdollisuudesta vapauttaa uudet rajayhdysjohdot paitsi saman asetuksen 16 artiklan 6 kohdan myös direktiivin 2009/72 9 ja 32 artiklan sekä 37 artiklan 6 ja 10 kohdan soveltamisesta. Asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan kaikissa tapauksissa, joissa henkilö saa ylikuormitukseen liittyviä tuloja, kun taas edellä mainittuja direktiivin 2009/72 säännöksiä sovelletaan ainoastaan siirtoverkonhaltijoihin. Direktiivin 2009/72 9 artiklassa asetetaan eriyttämisvaatimukset, jotka siirtoverkonhaltijan on täytettävä. Saman direktiivin 32 artiklassa ja 37 artiklan 6 ja 10 kohdassa säädetään velvollisuudesta antaa kolmansille osapuolille pääsy siirtoverkkoihin sellaisten julkaistujen, puolueettomien ja syrjimättömien tariffien perusteella, jotka kansallinen sääntelyviranomainen on hyväksynyt ennen niiden voimaantuloa. Tämä tarkoittaa, että rajayhdysjohtoihin, joille ei ole myönnetty asetuksen N:o 714/2009 7 artiklan (tai asetuksen N:o 1228/2003 7 artiklan) mukaista vapautusta, etenkin olemassa oleviin rajayhdysjohtoihin, sovelletaan direktiivin 2009/72 9 ja 32 artiklaa sekä 37 artiklan 6 ja 10 kohtaa. Koska näitä säännöksiä sovelletaan ainoastaan siirtoverkonhaltijoihin, tämä tarkoittaa, että siirtoverkonhaltijoiden on vastattava näiden rajayhdysjohtojen hallinnoinnista.

58. Viidenneksi edellä tämän ratkaisuehdotuksen 53 kohdassa ehdotettu ratkaisu on yhdenmukainen asetuksen N:o 714/2009 päämäärän kanssa.

59. Jos rajayhdysjohtojen hallinnoinnista vastaavat ovat siirtoverkonhaltijoita, ne ovat nimittäin velvollisia antamaan kolmansille osapuolille pääsyn rajayhdysjohtoon, mikä mahdollistaa rajat ylittävän sähkön kaupan kehittämisen ja helpottaa sähkön sisämarkkinoiden syntymistä asetuksen N:o 714/2009 1 artiklan b alakohdan mukaisesti.

60. Lisäksi, jos rajayhdysjohtojen hallinnoinnista vastaavat ovat siirtoverkonhaltijoita, niiden on noudatettava direktiivin 2009/72 9 artiklassa säädettyjä eriyttämisvaatimuksia. Tämän pitäisi myös kannustaa rajat ylittävään sähkön kauppaan, koska kuten asetusta N:o 714/2009 koskevassa vaikutustenarvioinnissa huomautetaan, ”vertikaalisesti integroituneilla yrityksillä ei ole kannustinta investoida verkkoihinsa”. Tämä johtuu siitä, että ”ylikuormitukseen liittyvät tulot ovat usein suuremmat kuin uusien yhteyksien rakentamisesta odotettavissa olevat voitot”, mikä ”on este eurooppalaisten markkinoiden yhdentymiselle kehittämällä rajat ylittäviä yhteenliitäntöjä”. ( 35 )

61. Jos siis unionin tuomioistuin tulkitsee asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa siten, että sitä sovelletaan ainoastaan siirtoverkonhaltijoihin, toiseen ennakkoratkaisukysymykseen olisi vastattava, että yritystä, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, on pidettävä siirtoverkonhaltijana.

C Kolmas ja neljäs ennakkoratkaisukysymys

62. Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä, että jos asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan yritykseen, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, voidaanko kyseisen rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannuksia pitää asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettuina yhteenliittämiskapasiteettia ylläpitävinä tai lisäävinä verkkoinvestointeina.

63. Neljännellä ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä, että jos asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan yritykseen, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, voiko kyseinen yritys mainitun säännöksen toisen alakohdan nojalla käyttää yhteenliitännän jakamisesta saamiaan tuloja tehdäkseen voittoa, koska se ei voi käyttää näitä tuloja tariffien alentamiseen, sillä se ei peri tariffia. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myös tiedustelee unionin tuomioistuimelta, että jos kolmanteen kysymykseen vastataan kieltävästi, voidaanko yhteenliitännän jakamisesta saatuja tuloja käyttää asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan nojalla rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen.

64. Tutkin näitä kysymyksiä yhdessä.

65. BCAB väittää, että rajayhdysjohdon käyttökustannusten kattamiseen käytettäviä tuloja käytetään asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädettyyn tarkoitukseen, kun taas ylläpitokustannusten kattamiseen käytettäviä tuloja käytetään saman alakohdan a alakohdassa säädettyyn tarkoitukseen. BCAB myös väittää, että yhteenliitännän jakamisesta saatuja tuloja voidaan joka tapauksessa asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan nojalla käyttää minkä tahansa sellaiselle yritykselle aiheutuneiden kustannusten kattamiseen, joka vastaa pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista. BCAB myös tähdentää, että tällaisella yrityksellä ei ole muita tuloja kuin yhteenliitännän jakamisesta saadut tulot. Se ei etenkään voi periä maksua siirtoverkon käytöstä, koska se ei ole siirtoverkonhaltija, eikä se voi periä maksua rajayhdysjohdon käytöstä, koska tämä olisi asetuksen N:o 714/2009 14 artiklan vastaista.

66. EI väittää, että rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen käytettäviä tuloja ei käytetä asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädettyyn tarkoitukseen. Sen näkemyksen mukaan yhteenliitännän jakamisesta saatavia tuloja ei voida käyttää tariffien alentamiseen, koska BCAB ei peri tariffia. Niitä ei voida käyttää voittojen tekemiseen, koska tämä olisi ristiriidassa asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan sanamuodon kanssa. Lisäksi EI:n mukaan yrityksellä, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, ei voi olla muita tuloja kuin yhteenliitännän jakamisesta saatavia, koska maksun periminen rajayhdysjohdon käytöstä olisi kyseisen asetuksen 14 artiklan vastaista.

67. Espanjan hallitus katsoo, että yritys, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, voi saada muita tuloja kuin yhteenliitännän jakamisesta saatavia.

68. Suomen hallituksen mukaan rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen käytettäviä tuloja ei käytetä verkkoinvestointeihin, kuten asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa edellytetään. Suomen hallitus kuitenkin katsoo, että kansallinen sääntelyviranomainen voi direktiivin 2009/72 37 artiklan 6 kohdan ja asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan perusteella valtuuttaa BCAB:n käyttämään yhteenliitännän jakamisesta saatavia tuloja käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen ja voiton tekemiseen kyseisen sääntelyviranomaisen päättämän enimmäismäärän puitteissa. Tämän enimmäismäärän ylittävät tulot on talletettava erilliselle sisäiselle tilille.

69. Parlamentti ( 36 ) väittää, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdan sanamuodon mukaisen tulkinnan perusteella rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen käytettäviä tuloja voidaan katsoa käytettävän kyseisessä alakohdassa säädettyihin tarkoituksiin. Parlamentti kuitenkin huomauttaa, että kansalliset sääntelyviranomaiset tulkitsevat asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäistä alakohtaa tavallisesti tiukemmin. Parlamentin näkemyksen mukaan rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannukset olisi katettava ensisijaisesti yhteenliitännän jakamisesta saatavien tulojen sijasta muilla tuloilla, joita pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista vastaava yritys voi saada. Tällaisia muita tuloja voidaan saada i) direktiivin 2009/72 3 artiklan 6 kohdan mukaisesta korvauksesta julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä, ii) kansallisten sääntelyviranomaisten saman direktiivin 37 artiklan mukaisesti hyväksymistä siirto- tai jakelutariffeista tai iii) muista asianmukaisista mekanismeista, sellaisina kuin niihin viitataan asetuksen 2015/1222 75 artiklassa.

70. Neuvosto katsoo, että yritys, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, voi saada muita tuloja kuin yhteenliitännän jakamisesta saatavia.

71. Komissio väittää, että rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen käytettäviä tuloja ei käytetä asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädettyyn tarkoitukseen ja ettei kyseisen säännöksen toisessa alakohdassa ole mitään viitteitä siitä, että yhteenliitännän jakamisesta saatavat tulot voidaan käyttää voiton tekemiseen. Komissio katsoo lisäksi, että yritys, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, voi saada muita tuloja kuin yhteenliitännän jakamisesta saatavia. Kansallinen sääntelyviranomainen voi nimittäin päättää, että kansallisen siirtoverkon kaikkien käyttäjien maksamilla yleistariffeilla katetaan osa rajayhdysjohtojen kustannuksista. Näin on Saksassa käytössä olevan Offshore-Umlage-maksun tapauksessa. Näitä kustannuksia voidaan myös kattaa tuilla, edellyttäen että ne ovat valtiontukisääntöjen mukaisia.

72. Rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen ja kohtuullisen voiton tekemiseen käytettäviä tuloja voidaan nähdäkseni katsoa käytettävän asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa säädettyihin tarkoituksiin. Jos yritys, joka vastaa pelkästään rajayhdysjohdon hallinnoinnista, saa kuitenkin muita tuloja, kuten jäljempänä kuvataan, rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannukset olisi katettava ensisijaisesti näillä muilla tuloilla.

73. Ensinnäkin tuloja, joita käytetään rajayhdysjohdon ylläpitokustannusten kattamiseen, käytetään mielestäni asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädettyyn tarkoitukseen, nimittäin ”yhteenliittämiskapasiteettia ylläpitäviin tai lisääviin verkkoinvestointeihin, erityisesti uusiin rajayhdysjohtoihin”. Koska b alakohta käsittää ”erityisesti” investoinnit uusiin rajayhdysjohtoihin, se käsittää näet myös investoinnit olemassa oleviin rajayhdysjohtoihin. Lisäksi b alakohta käsittää paitsi yhteenliittämiskapasiteettia ”lisäävät” myös sitä ”ylläpitävät” investoinnit, jotka siten mahdollistavat rajayhdysjohdon asianmukaisen toiminnan.

74. Tältä osin on syytä viitata asetuksen (EU) 2019/943, ( 37 ) jolla kumotaan ja korvataan 1.1.2020 alkaen asetus N:o 714/2009, 19 artiklan 2 kohtaan. Vaikka asetusta 2019/943 ei sovelleta pääasiassa, voi olla kiinnostavaa panna merkille, että sen 19 artiklan 2 kohdan b alakohdassa, joka vastaa asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohtaa, säädetään erityisesti ”rajayhdysjohtojen siirtorajoituksen vähentämisen kannalta merkityksellisistä verkkoinvestoinneista aiheutuvien kustannusten” kattamisesta. Rajayhdysjohdon ylläpitokustannukset auttavat estämään ylikuormittumista, koska ylikuormittumista esiintyy todennäköisesti heikosti ylläpidetyssä rajayhdysjohdossa.

75. Toiseksi rajayhdysjohdon käyttökustannukset eivät mielestäni aiheudu yhteenliittämiskapasiteettia ylläpitävistä tai lisäävistä investoinneista, kuten asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetään. Niiden voidaan kuitenkin katsoa aiheutuvan saman alakohdan a alakohdassa säädetystä tarkoituksesta eli ”jaetun kapasiteetin tosiasiallisen saatavuuden takaamisesta”.

76. Tältä osin on syytä huomauttaa, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyysi ainoastaan tulkitsemaan asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohtaa, kolmanteen ja neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen vastaamiseksi on myös tarpeen tarkastella saman alakohdan a alakohtaa. Tämä johtuu siitä, että alakohdat liittyvät toisiinsa. Syynä siihen on myös se, että neljäs ennakkoratkaisukysymys koskee asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan, jota sovelletaan vain, jos yhteenliitännän jakamisesta saatavia tuloja ei voida käyttää tehokkaasti ensimmäisen alakohdan a ja/tai b alakohdassa säädettyihin tarkoituksiin, tulkintaa.

77. Käyttökustannukset aiheutuvat nähdäkseni rajayhdysjohdon kapasiteetin jakamisesta ja sen varmistamiseksi toteutetuista toimista, että kyseistä kapasiteettia on käytettävissä. Tästä seuraa, että nämä kustannukset kuuluvat asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa säädetyn tarkoituksen piiriin. Tämän vahvistaa asetuksen 2019/943 19 artiklan 2 kohta, jossa täsmennetään, että a alakohdan mukainen tarkoitus sisältää (”mukaan lukien”) sitovuuden takaamisen muttei rajoitu siihen. ( 38 )

78. Vaikuttaa myös siltä, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa säädetyistä tarkoituksista aiheutuneisiin kustannuksiin olisi sisällyttävä kohtuullinen voitto. Tältä osin on syytä todeta, että asetusta N:o 1228/2003 koskevan komission ehdotuksen ( 39 ) 6 artiklan 6 kohtaan sisältyvä toteamus, jonka mukaan yhteenliitännän jakamisesta saatavista tuloista ”ei saa muodostua ylimääräistä tulolähdettä [siirtoverkonhaltijoille]”, ei sisälly kyseisen säännöksen lopulliseen versioon tai asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaan. On myös syytä huomauttaa, että asetuksen N:o 714/2009 liitteessä I olevan 6.4 kohdan mukaan kansallisten sääntelyviranomaisten on tarkastettava, että rajayhdysjohtojen hallinnoinnista vastaavien saamien ylikuormitukseen liittyvien tulojen käyttö vastaa kyseisen asetuksen 16 artiklan 6 kohtaa. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat siten varmistaa, että näiden toiminnanharjoittajien saamat voitot eivät ole sellaisia, että ne vaarantaisivat rajayhdysjohdon käytön ja ylläpidon tai estäisivät investoinnit uuteen yhteenliittämiskapasiteettiin. ( 40 )

79. Kolmanneksi edellä 72 kohdassa ehdotettu ratkaisu vastaa asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan päämäärää, joka, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 42 kohdassa mainittiin, on paitsi lisätä yhteenliittämiskapasiteettia myös ylläpitää olemassa olevaa kapasiteettia. Lisäksi, jos asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa tulkitaan siten, että siinä kielletään yhteenliitännän jakamisesta saatavien tulojen käyttö olemassa olevan rajayhdysjohdon käyttöön ja ylläpitoon ja kohtuullisen voiton tekemiseen, tämä voisi vaarantaa investoinnit uusiin rajayhdysjohtoihin. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 46 kohdassa mainittiin, markkinaosapuolet voivat investoida uusiin rajayhdysjohtoihin saadakseen ylikuormitukseen liittyviä tuloja. Jos asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa kuitenkin tulkitaan siten, että se estää ylikuormitukseen liittyvien tulojen käytön voittojen saamiseen, markkinaosapuolten kiinnostus investointeihin voi hiipua. On totta, että ne voivat asetuksen N:o 714/2009 17 artiklan nojalla saada vapautuksen saman asetuksen 16 artiklan 6 kohdan soveltamisesta, minkä ansiosta ne voivat käyttää vapaasti ylikuormitukseen liittyviä tuloja. Poikkeuksia myönnetään kuitenkin ainoastaan rajatuksi ajaksi. ( 41 )

80. Neljänneksi, toisin kuin BCAB ja EI väittävät, yritys, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, voi saada muita tuloja kuin yhteenliitännän jakamisesta saatavat. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 72 kohdassa mainittiin, vaikuttaa siltä, että jos näin on, rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannukset olisi katettava ensisijaisesti näillä muilla tuloilla.

81. Tältä osin olen samaa mieltä kuin BACB ja EI siitä, että yritys, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, ei voi saada rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannuksia takaisin perimällä tariffeja. Tämä johtuu siitä, ettei tällainen yritys peri tariffia pääsystä yhteen rajayhdysjohdon yhteenliittämistä siirtoverkoista, koska se ei vastaa näiden verkkojen hallinnoinnista. Syynä siihen on myös se, ettei kyseinen yritys voi periä tariffia pääsystä rajayhdysjohtoon sinänsä, koska tämä nostaisi rajat ylittävän sähkön hintaa verrattuna kotimaisen sähkön hintaan, mikä vaarantaisi sähkön sisämarkkinoiden toteutumisen. Se olisi myös ristiriidassa asetuksen N:o 714/2009 14 artiklan 5 kohdan kanssa, jonka mukaan ”sähkön ilmoitettuun kauttakulkuun liittyvistä yksittäisistä liiketoimista ei saa periä erillisiä verkkomaksuja”. Kuten kyseisen asetuksen johdanto-osan 15 perustelukappaleessa todetaan, ”ei ole aiheellista soveltaa – – erillisiä tariffeja, jotka koskisivat vain viejiä tai tuojia kansalliseen verkkoon pääsyä koskevan yleisen maksun lisäksi”.

82. Toisin kuin BCAB ja EI väittävät, yritys, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, voi kuitenkin saada muita tuloja kuin yhteenliitännän jakamisesta saatavia.

83. Tältä osin asetuksen N:o 714/2009 johdanto-osan 29 perustelukappaleesta ilmenee, että kyseisellä asetuksella ei yhdenmukaisteta täysimääräisesti rajat ylittävän sähkön kaupan kehystä. Sen 18 artiklassa etenkin annetaan komissiolle valtuudet antaa suuntaviivoja, jotka voivat koskea ”sähkön kauppaa koskevien sääntöjen yksityiskohtia” ( 42 ) tai kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä, ylikuormituksen hallintaa ja siirtotariffirakenteita koskevia yksityiskohtia. ( 43 ) Lisäksi näillä suuntaviivoilla on tarkoitus varmistaa ainoastaan asetuksen N:o 714/2009 tavoitteiden saavuttamisen edellyttämä ”yhdenmukaistamisen vähimmäistaso”. ( 44 )

84. Lisäksi asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohta estää yhteenliitännän jakamisesta saatavien tulojen käyttämisen muihin kuin sen ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa määritettyihin tarkoituksiin. Se ei estä sitä, että rajayhdysjohtojen hallinnoinnista vastaavat saavat muita tuloja ja että näitä muita tuloja voidaan käyttää muihin tarkoituksiin kuin jaetun kapasiteetin tosiasiallisen saatavuuden takaamiseen tai yhteenliittämiskapasiteettia ylläpitäviin tai lisääviin verkkoinvestointeihin.

85. On syytä huomauttaa, että direktiivin 2009/72 37 artiklan 6 kohdan c alakohdassa säädetään, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla on velvollisuus vahvistaa tai hyväksyä menetelmät tai ehdot ja edellytykset pääsylle rajat ylittäviin infrastruktuureihin, mukaan lukien ylikuormituksen hallintaa koskevat menettelyt. Tämän perusteella ne voisivat, kuten komissio väittää, päättää, että kansallisen siirtoverkon kaikilta käyttäjiltä perittävää tariffia olisi käytettävä osittain kattamaan rajayhdysjohtojen käyttö- ja ylläpitokustannuksia. Tämä olisi yhdenmukaista asetuksen N:o 714/2009 johdanto-osan 15 perustelukappaleen, 14 artiklan 5 kohdan ja asetuksen päämäärän kanssa, koska kyseisen rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannukset perittäisiin kansallisen siirtoverkon kaikilta käyttäjiltä eikä yksinomaan rajayhdysjohdon käyttäjiltä. Kuten komissio väittää, yksi esimerkki tällaisesta mekanismista on Saksassa käytössä oleva ”Offshore-Umlage” (offshore-maksu), jonka verkonhaltijat perivät yleisen verkkomaksun lisäksi ja joka peritään kaikilta yleiseen sähköverkkoon liittyneiltä loppukäyttäjiltä. Offshore-Umlage-maksulla katetaan johtojen, jotka yhdistävät offshore-tuulivoimaloita kantaverkkoon, suunnittelu-, rakentamis- ja käyttökustannuksia. ( 45 )

86. Vaikuttaa siltä, että – kuten parlamentti väitti istunnossa – jos käytössä on sääntelykehys, jossa säädetään rajayhdysjohtojen käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen käytettävästä maksusta, nämä kustannukset olisi katettava ensisijaisesti tällä maksulla. Näin ollen tässä tilanteessa yrityksen, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, olisi käytettävä yhteenliitännän jakamisesta saamiaan tuloja ensisijaisesti muihin tarkoituksiin kuin rajayhdysjohdon käyttöön ja ylläpitoon, esimerkiksi olemassa olevan rajayhdysjohdon kapasiteetin lisäämiseen tai uuteen rajayhdysjohtoon investoimiseen. Tätä edellyttää nähdäkseni asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan peruste, sellaisena kuin se kuvataan edellä tämän ratkaisuehdotuksen 43 kohdassa.

87. Kolmanteen ja neljänteen kysymykseen olisi näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohtaa on tulkittava siten, että yhteenliitännän jakamisesta saatavia tuloja voidaan käyttää rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen ja kohtuullisen voiton tekemiseen, edellyttäen että kyseisten jäsenvaltioiden sääntelyviranomaiset, joiden on tarkastettava, ettei tämän voiton määrä ole sellainen, että se vaarantaa rajayhdysjohdon käytön ja ylläpidon tai investoinnit uuteen yhteenliittämiskapasiteettiin, antavat sille hyväksyntänsä. Jos käytössä on sääntelykehys, jossa säädetään rajayhdysjohtojen käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen käytettävästä maksusta, asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohtaa on kuitenkin tulkittava siten, että yrityksen, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, olisi käytettävä yhteenliitännän jakamisesta saamiaan tuloja ensisijaisesti muihin tarkoituksiin kuin rajayhdysjohdon käyttöön ja ylläpitoon, esimerkiksi olemassa olevan rajayhdysjohdon kapasiteetin lisäämiseen tai uuteen rajayhdysjohtoon investoimiseen.

D Viides ennakkoratkaisukysymys

88. Viidennellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, että jos asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa tulkitaan siten, että sitä sovelletaan yritykseen, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, ja että se estää yhteenliitännän jakamisesta saatujen tulojen käytön rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen ja voiton tekemiseen, onko kyseinen säännös suhteellisuusperiaatteen tai minkä tahansa muun sovellettavan periaatteen mukainen. Ennakkoratkaisupyynnössä viitataan tältä osin omistusoikeuteen.

89. BCAB väittää, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohta, jos sen tulkitaan estävän yritystä, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, käyttämästä yhteenliitännän jakamisesta saamiaan tuloja rajayhdysjohdon käyttöön ja ylläpitoon ja voiton tekemiseen, on ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa, koska kyseinen yritys ei voi toimia tällaisissa olosuhteissa eikä jäädä markkinoille. EI on samaa mieltä kuin BCAB. Espanjan ja Suomen hallitukset sekä parlamentti, neuvosto ja komissio väittävät, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohta on suhteellisuusperiaatteen mukainen.

90. BCAB väittää lisäksi, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohta on ristiriidassa BCAB:n omistusoikeuden kanssa, koska se estää ylikuormitukseen liittyvien tulojen vapaan käytön. ( 46 ) Parlamentin ja neuvoston mukaan kyseinen säännös on sopusoinnussa omistusoikeuden kanssa. EI, Espanjan ja Suomen hallitukset sekä komissio eivät ota kantaa tähän.

91. Ensinnäkin katson, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohta on suhteellisuusperiaatteen mukainen.

92. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden yleisiin oikeusperiaatteisiin kuuluvan suhteellisuusperiaatteen mukaan unionin toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimilla ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava, eivätkä toimenpiteistä aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden. ( 47 )

93. Asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdalla voidaan saavuttaa kyseisellä asetuksella tavoiteltu päämäärä, nimittäin kehittää rajat ylittävää sähkön kauppaa ja saavuttaa näin parempi tehokkuus, kilpailuun perustuvat hinnat ja parempi palvelutaso, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 41 kohdassa kuvattiin. Varmistamalla, että tiettyjä tuloja eli yhteenliitännän jakamisesta saatavia tuloja käytetään olemassa olevan yhteenliittämiskapasiteetin ylläpitämiseen tai uuteen kapasiteettiin investoimiseen, kyseisellä säännöksellä pyritään kehittämään rajat ylittävää kauppaa.

94. Kun tarkastellaan asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ehdotonta tarpeellisuutta, on syytä huomauttaa, että – kuten edellä selitettiin – kyseinen säännös ei estä yritystä, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, käyttämästä yhteenliitännän jakamisesta saatavia tuloja rajayhdysjohdon käyttöön ja ylläpitoon (ellei tähän tarkoitukseen ole käytettävissä säänneltyjä tuloja, missä tapauksessa niitä olisi käytettävä ensisijaisesti). Se ei estä kyseistä yritystä tekemästä kohtuullista voittoa. Kun otetaan huomioon unionin lainsäätäjän laaja harkintavalta aloilla, joilla sen toiminnalta edellytetään poliittisten, taloudellisten tai sosiaalisten valintojen tekemistä ja joilla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja, ( 48 ) asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdalla ei nähdäkseni ylitetä sitä, mikä on tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.

95. Toiseksi katson, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohta on sopusoinnussa omistusoikeuden kanssa, sellaisena kuin se on kirjattu Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 17 artiklan 1 kohtaan.

96. On syytä huomauttaa, ettei perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 kohdassa taattu omistusoikeus ole ehdoton. Kuten perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdasta ilmenee, perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien käyttämistä voidaan rajoittaa, kunhan kyseisistä rajoituksista säädetään lailla ja kyseisten oikeuksien keskeistä sisältöä kunnioitetaan ja rajoitukset ovat suhteellisuusperiaatteen mukaisesti välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia. ( 49 )

97. Yhteenliitännän jakamisesta saatavien tulojen käytön rajoittamisesta on katsottava säädetyn perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla lailla, koska rajoitus pohjautuu asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaan. ( 50 ) Lisäksi, kuten neuvosto väittää, kyseinen säännös ei estä rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten takaisin saamista. Se ei estä kohtuullisen voiton tekemistä. Siinä kunnioitetaan näin ollen omistusoikeuden keskeistä sisältöä. Lisäksi edellä tämän ratkaisuehdotuksen 93 ja 94 kohdasta seuraa, että asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdalla on yleisen edun mukainen tavoite, nimittäin rajat ylittävän sähkön kaupan kehittäminen, ja että se on tarpeen.

98. Viidenteen ennakkoratkaisukysymykseen olisi näin ollen vastattava, ettei tämän kysymyksen tarkastelussa ole tullut esille mitään sellaista tekijää, joka vaikuttaisi asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan pätevyyteen.

IV Ratkaisuehdotus

99. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Förvaltningsrätten i Linköpingin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa ja asetuksen (EY) N:o 1228/2003 kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohtaa sovelletaan kaikissa tapauksissa, joissa henkilö saa yhteenliitännän jakamisesta tuloja, riippumatta siitä, onko kyseinen henkilö sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/72/EY 2 artiklan 4 alakohdassa tarkoitettu siirtoverkonhaltija. 2) Asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohtaa on tulkittava siten, että yhteenliitännän jakamisesta saatavia tuloja voidaan käyttää rajayhdysjohdon käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen ja kohtuullisen voiton tekemiseen, edellyttäen että kyseisten jäsenvaltioiden sääntelyviranomaiset, joiden on tarkastettava, ettei tämän voiton määrä ole sellainen, että se vaarantaa rajayhdysjohdon käytön ja ylläpidon tai investoinnit uuteen yhteenliittämiskapasiteettiin, antavat sille hyväksyntänsä. Jos käytössä on sääntelykehys, jossa säädetään rajayhdysjohtojen käyttö- ja ylläpitokustannusten kattamiseen käytettävästä maksusta, asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohtaa on kuitenkin tulkittava siten, että yrityksen, joka pelkästään vastaa rajayhdysjohdon hallinnoinnista, olisi käytettävä yhteenliitännän jakamisesta saamiaan tuloja ensisijaisesti muihin tarkoituksiin kuin rajayhdysjohdon käyttöön ja ylläpitoon, esimerkiksi olemassa olevan rajayhdysjohdon kapasiteetin lisäämiseen tai uuteen rajayhdysjohtoon investoimiseen. 3) Viidennen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelussa ei ole tullut esille mitään sellaista tekijää, joka vaikuttaisi asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 6 kohdan pätevyyteen.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: englanti.

( 2 ) Verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa ja asetuksen (EY) N:o 1228/2003 kumoamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2009, L 211, s. 15). Asetus N:o 714/2009 on osa niin kutsuttua kolmatta lainsäädäntöpakettia, johon kuuluvat myös sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55) ja energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston perustamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 713/2009 (EUVL 2009, L 211, s. 1).

( 3 ) Direktiivin 2009/72 35 artiklan 1 kohdassa, johon asetuksen N:o 714/2009 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa viitataan, edellytetään, että kunkin jäsenvaltion on nimettävä yksi kansallinen sääntelyviranomainen kansallisella tasolla. Sääntelyviranomaisen tehtävät ja toimivaltuudet määritellään direktiivin 2009/72 37 artiklassa.

( 4 ) Ks. komission 13.3.2001 esittämä ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi sähkön ja maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annettujen direktiivien 96/92/EY ja 98/30/EY muuttamisesta (jäljempänä komission ehdotus) (KOM(2001) 125 lopullinen), III jakson 4 kohta. Kyseisen ehdotuksen seurauksena annettiin 26.6.2003 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa (EUVL 2003, L 176, s. 1). Asetus N:o 1228/2003 kumottiin ja korvattiin asetuksella N:o 714/2009.

( 5 ) Ks. Study supporting the Impact Assessment concerning Transmission Tariffs and Congestion Income Policies – Final report, toukokuu 2017 (jäljempänä vuoden 2017 tutkimus), 5.2.1 kohta. Tutkimus on saatavilla komission energian pääosaston verkkosivustolla.

( 6 ) Ks. asetuksen N:o 714/2009 16 artiklan 1 kohta.

( 7 ) Ks. asetuksen N:o 714/2009 liitteessä I oleva 2.1 kohta.

( 8 ) Ks. Schoser, C., ”Chapter 8. The regulation on cross-border electricity exchanges: substantive rules”, teoksessa Jones, C. (toim.), EU Energy Law. Volume I: The Internal Energy Market, Claeys & Casteels, 2016, 8.45 ja 8.63 kohta. Ks. myös Bernaerts, I., ”Chapter 1. The third internal market package and its implications for electricity and gas infrastructure in the EU and beyond”, teoksessa Vinois, J.-A. (toim.), EU Energy Law. Volume VIII: The Energy Infrastructure Policy of the European Union, Claeys & Casteels, 2014, 3.2.1 kohta.

( 9 ) On syytä täsmentää, ettei unionin tuomioistuimella ole ollut tilaisuutta lausua asetuksen N:o 1228/2003 vastaavan säännöksen, toisin sanoen 6 artiklan 6 kohdan, tulkinnasta.

( 10 ) Näin EI:n 11.7.2014 päivätyssä raportissa, jonka otsikko on ”[Asetuksen N:o 714/2009 mukaiset] ylikuormitukseen liittyvät tulot” (jäljempänä ylikuormitukseen liittyviä tuloja koskeva EI:n vuoden 2014 raportti).

( 11 ) Näin EI:n 10.7.2015 päivätyssä raportissa, jonka otsikko on ”[Asetuksen N:o 714/2009 mukaiset] ylikuormitukseen liittyvät tulot” (jäljempänä ylikuormitukseen liittyviä tuloja koskeva EI:n vuoden 2015 raportti).

( 12 ) Kapasiteetin jakamista ja ylikuormituksen hallintaa koskevien suuntaviivojen vahvistamisesta 24.7.2015 annetun komission asetuksen (EU) 1222/2015 (EUVL 2015, L 197, s. 24) 2 artiklan 44 alakohdan määritelmän mukaan ”sitovuudella” tarkoitetaan ”taetta siitä, että tarjousalueiden väliset kapasiteettioikeudet säilyvät muuttumattomina ja että jos ne kuitenkin muuttuvat, siitä maksetaan korvaus”. ”Fyysisellä” sitovuudella viitataan ensimmäiseen vaihtoehtoon, nimittäin oikeuteen fyysisesti siirtää sähköä rajayhdysjohdon kautta (vastakohtana oikeudelle saada – kahden alueen välistä hintaeroa vastaava – taloudellinen korvaus, jos sähköä ei siirretä fyysisesti).

( 13 ) Tuomio 22.5.2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, 46 kohta).

( 14 ) Ks. direktiivin 2009/72 10 artikla.

( 15 ) BCAB:n kirjallisten huomautusten mukaan.

( 16 ) Bundesgerichtshofin 7.5.2017 antama tuomio (EnVR 21/16) (DE:2017:070317BENVR21.16.0).

( 17 ) On syytä mainita, että kansallisten sääntelyviranomaisten on ilmoitettava komissiolle siirtoverkonhaltijoiden sertifiointia koskevista päätöksistään ja että komissio antaa lausunnon näiden päätösten yhteensopivuudesta etenkin direktiivin 2009/72 9 artiklan kanssa, jossa säädetään eriyttämisvelvoitteista. Kyseisen kansallisen sääntelyviranomaisen on otettava komission lausunto mahdollisimman tarkasti huomioon (ks. direktiivin 2009/72 10 artiklan 6 kohta ja asetuksen N:o 714/2009 3 artikla). Käsiteltävässä asiassa BNetzA ilmoitti komissiolle BCAB:n sertifioinnista siirtoverkonhaltijaksi tekemästään kielteisestä päätösehdotuksesta. Komissio antoi 23.1.2014 lausunnon, jossa se totesi yhtyvänsä BNetzA:n näkemykseen siitä, että ensinnäkin ”riippumattoman siirtoverkonhaltijan on vastattava Baltic Cablen, joka on Ruotsin ja Saksan siirtoverkot yhdistävä suurjännitteinen voimansiirtojohto, toiminnasta jonkin [direktiivissä 2009/72] säädetyn eriyttämismallin mukaisesti” ja että toiseksi ”[BCAB:tä] ei tällä hetkellä voida sertifioida Baltic Cablen toiminnanharjoittajaksi, koska se ei ole osoittanut noudattavansa yhtä eriyttämismalleista” (Opinion pursuant to Article 3(1) of [Regulation No 714/2009] and Article 10 of [Directive 2009/72] – Baltic Cable AB, C(2014) 424) (jäljempänä BCAB:n sertifiointia koskeva komission lausunto). On syytä huomauttaa, että lausunnon mukaan ”Baltic Cablen omistaa ja sen hallinnoinnista vastaa Statkraft Energie AS, vertikaalisesti integroitunut energiayritys, joka toimii sähkön tuotannon, siirron ja toimituksen alalla”. Lausunto on saatavilla komission energian pääosaston verkkosivustolla.

( 18 ) Selvyyden vuoksi tiivistän tämän ratkaisuehdotuksen 29–35 kohdassa osapuolten ensimmäisestä ja toisesta ennakkoratkaisukysymyksestä esittämät huomautukset, koska nämä kysymykset liittyvät toisiinsa.

( 19 ) On syytä täsmentää, että vaikka parlamentti ja neuvosto esittivät huomautuksia ainoastaan viidennestä ennakkoratkaisukysymyksestä, niiden kanta ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen voidaan päätellä näistä huomautuksista.

( 20 ) Tuomio 10.12.2018, Wightman ym. (C‑621/18, EU:C:2018:999, 47 kohta).

( 21 ) Ks. asetuksen N:o 714/2009 2 artiklan 2 kohdan g alakohta. On syytä täsmentää, että asetus N:o 1228/2003 tuli voimaan 4.8.2003 (ks. viimeksi mainitun asetuksen 2 artiklan 2 kohdan g alakohta ja 15 artikla).

( 22 ) Ks. asetuksen N:o 714/2009 johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale.

( 23 ) Ks. asetuksen N:o 714/2009 johdanto-osan 23 perustelukappale.

( 24 ) Kilpailun pääosaston 10.1.2007 julkaistussa raportissa energia-alan tutkinnasta todetaan, että ”mikäli nykyinen kapasiteetti ei riitä, on ryhdyttävä toimenpiteisiin rajayhdysjohtokapasiteetin parantamiseksi, sillä se on kilpailun kehittymisen ja markkinoiden yhdentymisen olennainen edellytys” (ks. komission kilpailun pääosaston verkkosivuilla saatavilla olevan raportin 1049 kohta). Vuonna 2014 Eurooppa-neuvosto kehotti jäsenvaltioita saavuttamaan sähköverkkojen nykyisten yhteenliitäntöjen 10 prosentin vähimmäistavoitteen viimeistään vuonna 2020 (Eurooppa-neuvosto (23. ja 24.10.2014) – Päätelmät, ”Ilmasto- ja energiapolitiikan puitteet 2030”, 4 kohta). Edistystä on tapahtunut, koska 17 jäsenvaltiota on saavuttanut tämän tavoitteen, ja uudeksi tavoitteeksi asetettiin 15 prosenttia vuoteen 2030 mennessä (Komission tiedonanto Euroopan energiaverkkojen vahvistamisesta, 23.11.2017, COM(2017) 718 final, 4 kohta). Toisin sanoen, yhteenliittämiskapasiteetin lisäämiselle on edelleen kiireellinen tarve, kuten edellä 3 kohdassa todettiin.

( 25 ) Tältä osin on syytä viitata (edellä alaviitteessä 5 mainittuun) vuoden 2017 tutkimukseen, jossa todetaan seuraavaa: ”ylikuormitukseen liittyvät tulot ovat niukkuudesta perittäviä tuloja. Nämä vuokrat eivät ole seurausta ’tavanomaisesta’ liiketoiminnasta, toisin sanoen seurausta siirtoverkon hyödyntämisestä, vaan ne aiheutuvat siirtokapasiteetin puutteen vuoksi. Näillä tuloilla on siten erityisasema, ja niiden korvamerkitseminen tai erityiskohtelu on suotavaa (kuten unionin lainsäätäjä on jo todennut)” (s. 96).

( 26 ) Joka, kuten edellä alaviitteessä 4 mainittiin, kumottiin ja korvattiin asetuksella N:o 714/2009.

( 27 ) Ks. Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu ensimmäisessä käsittelyssä 13.3.2002, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi (EY) N:o…/2002 verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa (jäljempänä parlamentin tarkistus) (EUVL 2003, C 47 E, s. 380), 6 artiklan 7 kohta. Vapautusta ei sisältynyt (edellä alaviitteessä 4 mainittuun) komission ehdotukseen.

( 28 ) Ks. Euroopan parlamentin mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa, 28.2.2002, tarkistuksen 18 perustelu. Mietintö on saatavilla parlamentin verkkosivustolla.

( 29 ) Ks. Knops, H. ja De Jong, H., ”Merchant Interconnectors in the European Electricity System”, Journal of Network Industries, 2005, nro 4, s. 261–291 (s. 262 ja 263).

( 30 ) Ks. myös komission 7.6.2006 esittämä muutettu ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa (KOM(2002) 304 lopullinen), perustelujen s. 54.

( 31 ) Ks. edellä 40 kohta. Neuvosto otti käyttöön tämän vapautuksen soveltamisalan rajoituksen (ks. 18.9.2002 päivätty neuvoston asiakirja nro 11915/02).

( 32 ) Tältä osin viitataan edellä 29, 31, 32 ja 35 kohtaan.

( 33 ) Tuomio 22.5.2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, 46 kohta).

( 34 ) Kursivointi tässä.

( 35 ) Ks. komission valmisteluasiakirja ”Commission staff working document – Accompanying the legislative package on the internal market for electricity and gas – Impact Assessment”, 19.9.2009 (SEC(2007) 1179), 2.2 kohta.

( 36 ) Vaikka parlamentti esitti huomautuksia ainoastaan viidennestä ennakkoratkaisukysymyksestä, sen kanta kolmanteen ja neljänteen kysymykseen voidaan päätellä näistä huomautuksista.

( 37 ) Sähkön sisämarkkinoista 5.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2019, L 158, s. 54).

( 38 ) Ks. edellä alaviite 12.

( 39 ) Mainittu edellä alaviitteessä 4.

( 40 ) Esimerkinomaisesti voidaan viitata Ison-Britannian ”cap and floor” ‑sääntelyyn, jonka BCAB mainitsi istunnossa. Kyseisessä sääntelyssä rajayhdysjohdon toteuttaja ei voi saada tuloja enemmän kuin tulojen enimmäismäärän (”cap”) eikä vähemmän kuin tulojen vähimmäismäärän (”floor”). Ison-Britannian sääntelyviranomainen, Office of Gas and Electricity Markets, määrittää molemmat. Rajayhdysjohdon hallinnoinnista vastaava siirtää enimmäismäärän ylittävät tulot kansalliselle siirtoverkonhaltijalle, National Grid Electricity Transmission plc:lle, joka puolestaan alentaa kyseisen verkon käytöstä perittäviä maksuja (siirtomaksuja). Käänteisesti, jos rajayhdysjohdon hallinnoinnista vastaavan tulot jäävät vähimmäismäärän alle, siirtoverkon haltija, joka saa nämä kustannukset takaisin korottamalla siirtoverkon käyttäjien maksamia maksuja, siirtää erotuksen rajayhdysjohdon hallinnoinnista vastaavalle. Tulojen enimmäis- ja vähimmäismäärän välissä rajayhdysjohdon hallinnoinnista vastaava voi saada ylikuormitukseen liittyviä tuloja ja tehdä voittoa (ks. Niedospial, L., ”Cap and Floor Regime: The New Approach to Electricity Interconnector Regulation in Great Britain”, teoksessa Roggenkamp, M. ja Banet, C., (toim.), European Energy Law Report XI, Intersentia, 2017, s. 165–190). Vastaavan lähestymistavan omaksui Belgian sääntelyviranomainen, nimittäin Commission de Régulation de l’Électricité et du Gaz (jäljempänä CREG) (ks. tariffien laskentamenetelmän vahvistamisesta sähkön siirtoverkkoa ja sähköjärjestelmää, johon liittyy siirtotoiminto, varten sääntelykaudella 2020–2030 annettu määräys (Arrêté fixant la méthodologie tarifaire pour le réseau de transport d’électricité et pour les réseaux d’électricité ayant une fonction de transport pour la période régulatoire 2020–2030), 28.6.2018, (Z)1109/10, joka on saatavilla CREG:n verkkosivuilla, s. 32–37 ja 80–84).

( 41 ) Ks. asetuksen N:o 714/2009 17 artiklan 1 kohta.

( 42 ) Ks. asetuksen N:o 714/2009 18 artiklan 3 kohdan b alakohta.

( 43 ) Ks. asetuksen N:o 714/2009 18 artiklan 3 kohdan d alakohta, jossa viitataan saman asetuksen 8 artiklan 6 kohdan c, g ja k alakohtaan.

( 44 ) Ks. asetuksen N:o 714/2009 johdanto-osan 29 perustelukappale ja 18 artiklan 3 kohta.

( 45 ) Offshore-Umlage-maksu kuvataan komission 27.3.2018 antamassa valtiontukipäätöksessä ”Commission decision on State Aid SA.49416 – Germany – Reductions of the offshore surcharge for electro-intensive undertakings and reductions on the CHP surcharge for electricity produced from waste gases”.

( 46 ) Huomautan, että unionin toimet, jotka ovat ristiriidassa perusoikeuskirjalla suojeltujen perusoikeuksien kanssa, eivät ole päteviä. Ks. tuomio 8.4.2014, Digital Rights Ireland ym. (C‑293/12 ja C‑594/12, EU:C:2014:238) ja tuomio 6.10.2015, Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650). Ks. myös Lenaerts, K. ja Gutiérrez‑Fons, J. A., ”The Place of the Charter in the European Legal Space”, teoksessa Peers, S., Hervey, T., Kenner, J. ja Ward, A. (toim.), The EU Charter of Fundamental Rights. A Commentary, Hart Publishing, toinen painos, 2020.

( 47 ) Tuomio 11.1.2017, Espanja v. neuvosto (C‑128/15, EU:C:2017:3, 71 kohta).

( 48 ) Tuomio 8.6.2010, Vodafone ym. (C‑58/08, EU:C:2010:321, 52 kohta).

( 49 ) Tuomio 21.5.2019, komissio v. Unkari (Maatalousmaiden käyttö- ja tuotto-oikeudet) (C‑235/17, EU:C:2019:432, 88 kohta).

( 50 ) Ks. analogisesti tuomio 5.7.2017, Fries (C‑190/16, EU:C:2017:513, 37 kohta).