Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 20 päivänä maaliskuuta 2003. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Saksan liittotasavalta. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivi 98/56/EY- Koristekasvien lisäysaineiston pitäminen kaupan - Direktiivin määräajassa tapahtuvan täytäntöönpanon laiminlyönti - Tulkintavaikeudet. - Asia C-135/01.



Oikeustapauskokoelma 2003 sivu I-02837



Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Asianosaiset

Asiassa C-135/01,

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään G. Braun, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajana,

vastaan

Saksan liittotasavalta, asiamiehinään W.-D. Plessing ja B. Muttelsee-Schön,

vastaajana,

"jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen ja koristekasvien lisäysaineiston pitämisestä kaupan 20 päivänä heinäkuuta 1998 annetun neuvoston direktiivin 98/56/EY (EYVL L 226, s. 16) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kaikkia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä kyseisen direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(kuudes jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J.-P. Puissochet sekä tuomarit C. Gulmann, V. Skouris (esittelevä tuomari), F. Macken ja J. N. Cunha Rodrigues,

julkisasiamies: L. A. Geelhoed,

kirjaaja: R. Grass,

ottaen huomioon esittelevän tuomarin kertomuksen,

kuultuaan julkisasiamiehen 14.11.2002 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY 226 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 22.3.2001 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen ja koristekasvien lisäysaineiston pitämisestä kaupan 20 päivänä heinäkuuta 1998 annetun neuvoston direktiivin 98/56/EY (EYVL L 226, s. 16; jäljempänä direktiivi) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kaikkia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä kyseisen direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

2 Direktiivin tavoitteena on yhdenmukaistaa vaatimukset, jotka koskevat koristekasvien lisäykseen käytettävän aineiston laatua ja terveyttä.

3 Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Tässä direktiivissä tarkoitetaan

1. 'lisäysaineistolla' kasviaineistoa, joka on tarkoitettu

- koristekasvien lisäykseen

tai

- koristekasvien tuotantoon; kun kyseessä on kokonaisista kasveista tapahtuva tuotanto, tätä määritelmää sovelletaan kuitenkin ainoastaan sikäli kuin tuloksena saatu koristekasvi on tarkoitettu pidettäväksi edelleen kaupan;

'lisäyksellä' vegetatiivisin tai muilla keinoin tapahtuvaa lisääntymistä."

4 Direktiivin 19 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on saatettava direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivänä heinäkuuta 1999 ja että niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely

5 Koska komissio ei ollut saanut mitään ilmoitusta tämän direktiivin saattamisesta osaksi Saksan oikeusjärjestystä, komissio aloitti EY 226 artiklassa tarkoitetun menettelyn Saksan liittotasavaltaa vastaan 16.11.1999 päivätyllä virallisella huomautuksella, jossa komissio kehotti kyseistä jäsenvaltiota esittämään sille huomautuksensa kahden kuukauden määräajassa.

6 Saksan liittotasavalta vastasi viralliseen huomautukseen kirjeellä, jonka se lähetti komissiolle 18.1.2000. Saksan hallitus ilmoitti, että direktiivin täytäntöönpanoa koskevia toimenpiteitä oltiin valmistelemassa, ja perustellakseen täytäntöönpanoon liittynyttä viivettä Saksan hallitus vetosi vaikeuksiin, joita oli kohdattu käsitteen lisäysaineisto tulkinnassa.

7 Komissio lähetti 19.7.2000 perustellun lausunnon, jossa se ilmoitti, että Saksan liittotasavalta ei ollut toteuttanut toimenpiteitä, jotka sen olisi direktiivin täytäntöönpanemiseksi pitänyt saattaa loppuun 1.7.1999 mennessä. Komissio kehotti kyseistä jäsenvaltiota noudattamaan tätä lausuntoa kahden kuukauden kuluessa lausunnon tiedoksiantamisesta.

8 Perusteltuun lausuntoon antamassaan vastauksessa, jonka Saksan liittotasavalta lähetti komissiolle 10.10.2000 päivätyllä kirjeellä, Saksan liittotasavalta korosti edelleen täytäntöönpanovaikeuksia, jotka sen mukaan liittyivät käsitteen lisäysaineisto tulkintaan, minkä lisäksi Saksan liittotasavalta vetosi samalla siihen, että kansallisen lainsäädännön muuttamismenettely on käynnissä.

9 Saksan liittotasavalta ilmoitti komissiolle 15.12.2000 päivätyllä kirjeellään, että direktiivin täytäntöönpano tulee tapahtumaan lähitulevaisuudessa.

10 Komissio ei ole sittemmin saanut Saksan hallitukselta mitään sellaista tietoa, jonka perusteella komissio voisi todeta, että Saksan liittotasavalta on täysin noudattanut direktiivin täytäntöönpanoa koskevaa velvoitettaan.

11 Tämän perusteella komissio on nostanut kyseessä olevan kanteen.

Kanteen tutkittavaksi ottaminen

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

12 Saksan liittotasavalta vetoaa vastineessaan siihen, että kannetta ei voida ottaa tutkittavaksi oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä tapahtuneen virheen takia.

13 Saksan viranomaiset olivat nimittäin viralliseen huomautukseen antamassaan vastauksessa ilmoittaneet, että nimenomaan direktiivin soveltamisalan kannalta ratkaiseva lisäysaineiston käsite aiheutti täytäntöönpanovaikeuksia, sillä kaikki jäsenvaltiot eivät olleet määritelleet sitä samalla tavalla. Saksan liittotasavalta esittää, että on vaikea tietää, liittyykö direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa oleva määritelmä kokonaisten kasvien tuotantoon vai kokonaisista kasveista tapahtuvaan tuotantoon. Kyseisen säännöksen saksankielinen kieliversio tuntuu tukevan ensimmäistä vaihtoehtoa käyttämällä sanaa "von", ja englanninkielinen kieliversio tuntuu puolestaan tukevan jälkimmäistä vaihtoehtoa käyttämällä sanaa "from". Toisaalta direktiivissä ei täsmennetä, mitä kokonaisilla kasveilla tarkoitetaan, eikä liioin sitä, missä määrin käyttöön otettu järjestelmä kattaa eri tuoteryhmien kaupan pitämisen eri vaiheet (esimerkiksi kukkasipulit, ruohokasvit, puut ja koristepensaat), kun otetaan huomioon lisäysaineistolle direktiivissä annettu määritelmä. Käsitteeltä lisäysaineisto puuttuu edelleen yhdenmukainen yhteisöoikeudellinen tulkinta jopa sen kokouksen jälkeen, jonka direktiivin 17 artiklan nojalla perustettu koristekasvien lisäysaineistoa käsittelevä pysyvä komitea piti 25.11.1999 (jäljempänä 25.11.1999 pidetty kokous).

14 Komissio ei ollut oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn missään vaiheessa kuitenkaan maininnut näitä vaikeuksia, vaikka sen olisi pitänyt vastata Saksan liittotasavallan esittämiin vastaväitteisiin. Tämä laiminlyönti sekä se seikka, että komissio ei ole määritellyt yhteisön oikeuteen kuuluvaa käsitettä lisäysaineisto, merkitsee perustelujen puuttumista, joka tekee oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn pätemättömäksi, sillä jättäessään täytäntöönpanoa koskevien velvoitteiden sisällön riittävällä tavalla selventämättä komissio ei ole antanut Saksan liittotasavallalle mahdollisuutta noudattaa yhteisön oikeuteen perustuvia velvoitteitaan. Näin ollen kanne on jätettävä tutkimatta.

15 Komissio toteaa vastauksessaan, että toisin kuin Saksan liittotasavalta on väittänyt, lisäysaineiston käsite ei ole synnyttänyt muissa jäsenvaltioissa sellaisia epäilyksiä, jotka olisivat estäneet direktiivin täytäntöönpanon, ei ainakaan 25.11.1999 pidetyn kokouksen jälkeen, jossa päästiin yhteisymmärrykseen kokonaisen kasvin käsitteen sekä lisäysaineiston määritelmän osalta.

16 Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan englantilainen kieliversio (production from complete plants) ja ranskalainen kieliversio (productions effectuées à partir de plantes complètes) eivät sitä paitsi jätä minkäänlaista epäilystä siitä, mikä merkitys sinänsä kaksiselitteiselle saksalaisen kieliversion sanamuodolle (bei Erzeugung von vollständigen (fertigen) Pflanzen) on annettava.

17 Niiden vaikeuksien osalta, jotka väitetysti edelleen haittaavat direktiivin saattamista osaksi Saksan oikeusjärjestystä, ei ilmeisesti niinkään ole kysymys nykyisin selvälle määritelmälle annettavasta merkityksestä, vaan siitä, että tulkitaan saksalaisten säännösten soveltamisalaa, joka pohjimmiltaan ei sovi yhteen kyseisen määritelmän kanssa ja sen yhteisymmärryksen kanssa, johon jäsenvaltiot ovat päässeet. Komissio ei ole tehnyt oikeudenkäyntiä edeltävään menettelyyn vaikuttavaa virhettä, kun se ei ole puuttunut tähän kansalliseen keskusteluun enempää kuin on ollut tarpeen.

18 Komission vastauksen johdosta antamassaan vastauksessa Saksan liittotasavalta toistaa vastineessaan esittämänsä oikeudenkäyntiväitteen ja kiistää komission väitteet 25.11.1999 pidetyn kokouksen lopputuloksen osalta.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

19 On todettava, että EY 226 artiklassa määrätyn oikeudenkäyntiä edeltävän vaiheen tarkoituksena on antaa jäsenvaltiolle tilaisuus täyttää yhteisön oikeuden mukaiset velvoitteensa tai puolustautua asianmukaisesti komission esittämiä väitteitä vastaan (asia 293/85, komissio v. Belgia, tuomio 2.2.1988, Kok. 1988, s. 305, 13 kohta; asia C-266/94, komissio v. Espanja, määräys 11.7.1995, Kok. 1995, s. I-1975, 16 kohta ja asia C-1/00, komissio v. Ranska, tuomio 13.12.2001, Kok. 2001, s. I-9989, 53 kohta).

20 Oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn virheettömyys on perustamissopimuksessa tavoiteltu olennainen tae, jotta yhtäältä kyseisen jäsenvaltion oikeuksia voidaan suojata ja jotta toisaalta oikeusriita, joka mahdollisesti tulee käsiteltäväksi oikeudenkäyntimenettelyssä, on selkeästi määritelty (edellä mainittu asia komissio v. Ranska, tuomion 53 kohta).

21 Oikeudenkäyntiä edeltävällä menettelyllä on siten seuraavat kolme tavoitetta: sen mahdollistaminen, että jäsenvaltio voi lopettaa mahdollisen rikkomisen ja että se voi käyttää puolustautumisoikeuksiaan, sekä riidan kohteen rajaaminen, jos asia mahdollisesti saatetaan vireille yhteisöjen tuomioistuimessa (asia C-362/01, komissio v. Irlanti, tuomio 10.12.2002, 18 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

22 Edellä esitetyn mukaisesti komission on perustellussa lausunnossaan periaatteessa arvioitava huomautuksia, jotka jäsenvaltio on esittänyt viralliseen huomautukseen antamassaan vastauksessa (ks. edellä mainittu asia komissio v. Irlanti, tuomion 19 kohta).

23 Jättäessään käsiteltävänä olevassa asiassa ottamatta kantaa lisäysaineiston käsitteeseen liittyviin väitettyihin tulkintavaikeuksiin ja jättäessään joka tapauksessa tämän käsitteen määrittelemättä oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn yhteydessä, komissio ei kuitenkaan ole - toisin kuin Saksan liittotasavalta väittää - jättänyt kyseistä jäsenvaltiota epätietoisuuteen sen velvoitteiden ulottuvuuden osalta, eikä komissio ole siis estänyt kyseistä jäsenvaltiota lopettamasta jäsenyysvelvoitteiden väitettyä laiminlyöntiä.

24 Komissiolla ei ole valtaa määritellä lopullisesti EY 226 artiklan nojalla annettujen lausuntojen tai muiden tämän menettelyn yhteydessä annettujen kannanottojen avulla jäsenvaltion oikeuksia ja velvollisuuksia tai antaa jäsenvaltiolle takeita tietyn toiminnan yhteensoveltuvuudesta yhteisön oikeuden kanssa (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 142/80 ja 143/80, Essevi ja Salengo, tuomio 27.5.1981, Kok. 1981, s. 1413, Kok. Ep. VI, s. 117, 16 kohta).

25 Toisaalta jäsenvaltio ei voi vedota direktiiviin liittyviin tulkintavaikeuksiin perustellakseen direktiivin täytäntöönpanolle asetetun määräajan ylittämistä (asia C-316/99, komissio v. Saksa, tuomio 8.3.2001, Kok. 2001, s. I-2037, 9 kohta).

26 Komissio ei ole suhtautumisellaan oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana liioin loukannut Saksan liittotasavallan puolustautumisoikeuksia, eikä se ole estänyt sitä, että tämän menettelyn päätyttyä yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun riita-asian kohde on selkeästi määritetty.

27 Edellä esitetystä seuraa, että Saksan liittotasavallan esittämä oikeudenkäyntiväite on hylättävä.

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen

Asianosaisten lausumat

28 Komissio väittää, että Saksan liittotasavalta on jättänyt noudattamatta yhteisön oikeuteen perustuvat velvoitteensa, sillä se ei ole toteuttanut tarpeellisia toimenpiteitä direktiivin säännösten noudattamiseksi säädetyssä määräajassa. Komissio huomauttaa, että kyseinen jäsenvaltio ei kiistä sitä, että kansallisiin toimenpiteisiin ryhtyminen on tarpeellista kyseisen direktiivin täytäntöönpanemiseksi kokonaisuudessaan.

29 Saksan liittotasavalta myöntää, että se ei ole pannut direktiiviä täytäntöön säädetyssä määräajassa. Se väittää kuitenkin, että täytäntöönpanossa kohdatut hankaluudet ja viiveet johtuvat osittain komissiosta, sillä komissio ei ole antanut lisäysaineiston käsitteelle määritelmää, joka mahdollistaa yhteisön oikeuden yhdenmukaisen soveltamisen. Tämä merkitsee EY 10 artiklasta ilmenevän lojaalin yhteistyön periaatteen loukkaamista. Tämän periaatteen loukkaamisen takia kanne ei ole perusteltu.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi

30 Kuten tämän tuomion 23-26 kohdasta ilmenee, komissio ei ole laiminlyönyt yhteisön oikeuteen perustuvia velvoitteitaan, kun se on oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn yhteydessä jättänyt määrittelemättä direktiivin 2 artiklan 1 kohtaan sisältyvän lisäysaineiston käsitteen. Komission menettelyä ei siis voida pitää lojaalin yhteistyön periaatteen vastaisena.

31 Kun otetaan huomioon, että direktiiviä ei ole pantu täytäntöön asetetussa määräajassa, komission nostamaa kannetta on pidettävä perusteltuna.

32 Näin ollen on todettava, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut kyseisen direktiivin mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kaikkia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

33 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Saksan liittotasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Saksan liittotasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(kuudes jaosto)

on antanut seuraavan tuomiolauselman:

1) Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut koristekasvien lisäysaineiston pitämisestä kaupan 20 päivänä heinäkuuta 1998 annetun neuvoston direktiivin 98/56/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kaikkia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä kyseisen direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä.

2) Saksan liittotasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.