ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 204/18

Valitus, jonka Siemens Transmission & Distribution Ltd on tehnyt 16.5.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) yhdistetyissä asioissa T-122/07–T-124/07, Siemens AG Österreich ym. v. komissio, 3.3.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-232/11 P)

2011/C 204/32

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Siemens Transmission & Distribution Ltd (edustajat: asianajajat H. Wollmann ja F. Urlesberger)

Muut osapuolet: Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA, Euroopan komissio

Vaatimukset

— valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 3 kohdan neljättä luetelmakohtaa on muutettava siten, että Reyrollelle siinä määrättyä sakkoa alennetaan ainakin 7 400 000 euroa

— toissijaisesti valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 3 kohta on kumottava Reyrollea koskevin osin ja asia on palautettava unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi

— joka tapauksessa vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että yksilöllisen rangaistuksen ja seuraamuksen vahvistamista koskevaa periaatetta on loukattu. Unionin yleinen tuomioistuin on rajoittamatonta tutkintatoimivaltaansa käyttäessään soveltanut väärin asetuksen 1/2003 23 artiklan 3 kohtaa, kun se ei ole määrännyt Rolls-Royce/Reyrolle –yritykselle ajanjaksolle 1988–1998 seuraamusta tämän yrityksen suhteiden mukaisesti, vaan se on sen sijaan ottanut huomioon sellaisen taloudellisen yksikön talousaseman, joka on perustettu vasta vuosia myöhemmin (myymällä Reyrolle VA Technologielle).

Lisäksi valittaja väittää, että on loukattu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vakiintuneita yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta. Asetuksen 1/2003 31 artiklan puitteissa unionin yleinen tuomioistuin on järjestelmällisesti soveltanut erilaisia laskentamenetelmiä, jotka ovat asettaneet valittajan muihin sakkomääräyksen saaneisiin nähden selvästi huonompaan asemaan. Tälle erilaiselle kohtelulle ei ole objektiivista perustetta.
3)

Onko veroviranomaisella, joka on evännyt edellisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla oikeuden veron vähentämiseen, velvollisuus esittää menettelyssä näyttö siitä, että veron vähentämiseen oikeutettu verovelvollinen on tiennyt perättäisten aliurakoitsijoiden muodostamassa ketjussa olleiden yritysten sääntöjenvastaisesta — mahdollisesti veron kiertämiseen tähtäävästä — menettelystä tai että se on ollut itse osallisena siihen?
1)

Onko asetuksen (ETY) N:o 1768/92 (1) [nykyisin asetus (EY) N:o 469/2009 (2)] (LST-asetus) 3 artiklaa tulkittava siten, että kun markkinoille saattamista koskeva lupa (A) on myönnetty tiettyä vaikuttavaa ainetta sisältävälle lääkkeelle, 3 artiklan d alakohta estää sellaiseen myöhempään markkinoille saattamista koskevaan lupaan (B) perustuvan lisäsuojatodistuksen myöntämisen, joka koskee samaa vaikuttavaa ainetta sisältävää eri lääkettä, jos peruspatentin antama suoja ei 4 artiklassa tarkoitetuin tavoin ulotu aikaisemman markkinoille saattamista koskevan luvan kohteena olevan tuotteen markkinoille saattamiseen?
1)

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 288 artiklaa, luettuna yhdessä liittymisasiakirjan 58 artiklan kanssa ja ottaen huomioon Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö (asia C-161/06, Skoma-Lux, tuomio 11.12.2007, Kok., s. I 10841; asia C-560/07, Balbiino, tuomio 4.6.2009, Kok., s. I 4447, ja asia C-140/08, Rakvere Lihakombinaat, tuomio 29.10.2009, Kok., s. I 10533), tulkittava siten, että yksityiseltä voidaan vaatia 10.11.2003 annetusta Euroopan komission asetuksesta N:o 1972/2003 (1) johtuvan velvoitteen täyttämistä, a) myös siitä huolimatta, että kyseistä asetusta ei ollut 1.5.2004 mennessä julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä viron kielellä b) ja siitä huolimatta, että kyseisen jäsenvaltion lainsäätäjä ei ole määritellyt asetuksessa vahvistettua maataloustuotteiden käsitettä valtionsisäisessä lainsäädäntötoimessa vaan on ainoastaan viitannut kyseisen asetuksen 4 artiklan 5 kohtaan, vaikka asetusta ei ole julkaistu sääntöjenmukaisesti, c) kun yksityinen on kuitenkin täyttänyt yhden tästä asetuksesta ilmenevän velvoitteen (hän on ilmoittanut varastotilanteen oikean tavarakoodin mukaan) eikä ole riitauttanut tätä velvoitetta d) ja kun jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen vahvisti tältä yksityiseltä perittävän maksun sellaisena ajankohtana, jona asetus N:o 1972/2003 oli jo julkaistu viron kielellä Euroopan unionin virallisessa lehdessä?
3)

Sallitaanko maksukyvyttömyysmenettelystä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 27 artiklassa sellaisen sekundäärimenettelyn, jonka luonteesta säädetään saman säädöksen 3 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä, aloittaminen siinä jäsenvaltiossa, jossa maksukyvyttömän velallisen koko omaisuus sijaitsee, jos ilman eri toimenpiteitä tunnustettava päämenettely on luonteeltaan turvaamismenettely (Ranskan sauvegarde-menettely), jossa on hyväksytty ja vahvistettu maksusuunnitelma, jota velallinen toteuttaa, ja jos tuomioistuin on asettanut velallisen omaisuuden luovutuskieltoon?
b)

Mainitun asetuksen 25 artiklan 1 kohdan c alakohdan, luettuna yhdessä asetuksen 6 artiklan kanssa, rikkominen: i) unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellistä kriteeriä tutkiessaan, antavatko keskenään vertailut mallit erilaisen yleisvaikutelman asiantuntevalle käyttäjälle. Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, koska se tutki, ”muistaisiko” asiantunteva käyttäjä samankaltaisuudet ja eroavaisuudet (ks. valituksenalaisen tuomion 22 ja 23 kohta). Vertailu ei kuitenkaan voi perustua käyttäjän muistiin. Kun kyse on malleista — eikä tavaramerkeistä —, oikea kriteeri on se, että selvitetään, johtavatko mallien välillä olevat samankaltaisuudet ja eroavaisuudet erilaiseen yleisvaikutelmaan, kun asiantunteva käyttäjä vertailee malleja suoraan keskenään. ii) unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli ainoastaan mielikuvaa, joka on osalla merkityksellisestä yleisöstä, eikä perustellut absoluuttisesti niillä käyttäjillä olevaa mielikuvaa, jotka käyttävät osaa tuotteista, jotka ovat kyseessä, nimittäin ”painotuotteet, mukaan lukien mainokset”.
—

20.12.2007 tehdyssä komission päätöksessä 2008/68/EY (1) myönnettyjen oliiviöljyn tuotantotukien rahoitusta koskevat korjaukset on kumottava kokonaisuudessaan tai toissijaisesti on kumottava oliiviöljyn tuotantoalalla ne rahoitusta koskevat korjaukset, jotka koskevat menoja, joiden ennakkomaksut on maksettu ennen 24.11.2002; tai edelleen toissijaisesti on kumottava oliiviöljyn tuotantoalalla ne rahoitusta koskevat korjaukset, jotka koskevat menoja, joiden ennakkomaksut on maksettu ennen 15.7.2000.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 89/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 14.12.2010 — Littlewoods Retail Ltd ym. v. Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(Asia C-591/10)

2011/C 89/12

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Chancery Division)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Littlewoods Retail Ltd ym.

Vastaaja: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Kun verovelvollinen on maksanut liikaa arvonlisäveroa, jota jäsenvaltio kantoi vastoin EU:n arvonlisäverolainsäädännön vaatimuksia, onko jäsenvaltion tarjoama oikeuskeino EU:n oikeuden mukainen, jos tämä oikeuskeino sisältää vain a) liikaa maksettujen pääomien palautuksen ja b) yksinkertaisen koron näille pääomille vuoden 1994 arvonlisäverolain (Value Added Tax Act 1994) 78 §:n kaltaisen kansallisen lainsäädännön mukaisesti?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, edellytetäänkö EU:n oikeudessa, että jäsenvaltion tarjoama oikeuskeino sisältää a) liikaa maksettujen pääomien palautuksen ja b) koronkoron maksamisen, mikä heijastaa sitä, kuinka suuri käyttöarvo liikaa maksetuilla rahamäärillä on ollut jäsenvaltiolle ja/tai kuinka suuri käyttöarvon menetys on aiheutunut verovelvolliselle?

3) Jos sekä ensimmäiseen että toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, mitä oikeuskeinon, jonka jäsenvaltio on EU:n oikeuden mukaan velvollinen tarjoamaan, on sisällettävä liikaa maksettujen pääomien palautuksen lisäksi siltä osin kuin kyse on liikamaksun ja/tai koron käyttöarvosta?
3)

Siinä tapauksessa, että vastaus edellä esitettyyn kysymykseen 2 on myöntävä, mitkä ovat ne tuotteen ominaisuudet, jotka tekevät siitä SEUT 110 artiklassa tarkoitetulla tavalla samankaltaisen sellaisen moottoriajoneuvon kanssa, jolla on kaikki seuraavat ominaisuudet: a) Se on uusi (eli sitä ei ole aiemmin myyty muussa kuin jälleenmyynti- tai toimitustarkoituksessa, eikä sitä ole myöskään koskaan rekisteröity) tai käytetty ja se on rekisteröity Euroopan unionin jäsenvaltiossa 15.12.2008–31.12.2009 välisenä ajanjaksona. b) Se on suunniteltu ja valmistettu henkilöiden kuljettamiseen, ja siinä on kuljettajan istuimen lisäksi enintään kahdeksan istuinta (Romanian lainsäädännössä tarkoitetut M1-luokan moottoriajoneuvot), tai se on suunniteltu ja valmistettu tavaroiden kuljettamiseen, ja sen enimmäismassa on 3,5 tonnia (Romanian lainsäädännössä tarkoitetut N1-luokan moottoriajoneuvot). c) Sen päästöluokitus on Euro 4. d) Sen sylinteritilavuus on enintään 2000 kuutiosenttimetriä (ominaisuus, joka on otettava huomioon ainoastaan silloin, kun kysymys on M1-luokan moottoriajoneuvoista).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 30/22

Kanne 16.11.2010 — Euroopan komissio v. Slovakian tasavalta

(Asia C-531/10)

()

2011/C 30/37

Oikeudenkäyntikieli: slovakki

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: C. Zadra ja J. Javorský.)

Vastaaja: Slovakian tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, ettei Slovakian tasavalta ole noudattanut SEUT 49 ja 56 artiklassa määrättyjä ja direktiivin 2004/18/EY (1) 2 artiklassa mainittuja syrjintäkieltoon ja avoimuusperiaatteeseen liittyviä velvoitteitaan, koska Slovakian tasavallan liikenne-, posti- ja televiestintäministeriö on tehnyt konsulttipalvelujen hankinnasta sopimuksen, jolla on rajat ylittävä luonne, hankintailmoitusta julkaisematta

— Slovakian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Slovakian tasavallan liikenne-, posti- ja televiestintäministeriö on tehnyt palveluhankintasopimuksen, jolla on sopimuksen arvon, vaadittujen erityistaitojen ja sen vuoksi, että edeltävä palvelujen tarjoaja oli toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö, rajat ylittävä luonne. Sopimus on tehty, vaikka sitä ennen ei ole julkaistu hankintailmoitusta. Tällä tavoin on selvästi loukattu avoimuusperiaatetta, sillä muille kuin niille toimijoille, joiden puoleen kyseinen ministeriö on kääntynyt, ei ole ilmoitettu tästä hankinnasta eikä niillä ole ollut mahdollisuutta esittää siinä tarjoustaan. Ministeriö on avoimuusperiaatetta loukaten rikkonut samanaikaisesti myös syrjintäkieltoa, koska se on kohdellut sitä yritysryhmää, jonka puoleen se on kääntynyt julkisessa hankinta-asiassa, eri tavoin kuin ryhmää, johon kuuluu myös Slovakian tasavallan ulkopuolelle sijoittautuneita yrityksiä, joihin ei ole otettu yhteyttä, mutta joilla olisi saattanut olla intressi tähän hankintamenettelyyn. Koska hankintamenettelyä ei ole toimitettu avoimessa menettelyssä, ministeriö ei ole saanut niitä etuja, jotka se tässä tapauksessa olisi voinut saada sisämarkkinoista, joiden ansiosta se olisi voinut saada paremman tarjouksen konsulttipalvelujen hankinnasta, jos se olisi kääntynyt useampien Euroopan unionista peräisin olevien yritysten puoleen.

(1) Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18/EY (EUVL L 134, s. 114).
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) (jäljempänä Bryssel I -asetus) 5 artiklan 3 kohdan ilmausta ”paikkakunta, missä vahinko sattui tai saattaa sattua” tulkittava siinä tapauksessa, että toisessa jäsenvaltiossa asuva henkilö on väitetysti loukannut tuomioistuinvaltiossa rekisteröityä tavaramerkkiä käyttämällä tämän tavaramerkin kanssa identtistä AdWord-avainsanaa Internet-hakukoneessa, jonka palveluja tarjotaan maakohtaista aluetunnusta käyttäen erilaisilla verkkosivuilla, siten, että 1.1. tuomioistuin on toimivaltainen vain siinä tapauksessa, että avainsanaa käytetään sillä hakukoneen verkkosivulla, jonka aluetunnus on sama kuin tuomioistuinvaltion tunnus; 1.2 tuomioistuin on toimivaltainen jo sen vuoksi, että hakukoneen verkkosivua, jolla avainsanaa käytetään, voidaan katsella tuomioistuinvaltiosta käsin; 1.3 tuomioistuimen toimivalta riippuu siitä, täyttyvätkö verkkosivun katselua koskevan mahdollisuuden lisäksi myös jotkut muut edellytykset?
a)

Onko kohtuullinen korvaus, joka viljelijän on asetuksen 2100/94 94 artiklan 1 kohdan mukaan maksettava yhteisön kasvinjalostajanoikeuden haltijalle, kun viljelijä on käyttänyt viljelemällä saatua suojatun lajikkeen lisäysaineistoa eikä ole täyttänyt asetuksen 2100/94 14 artiklan 3 kohdassa ja asetuksen 1768/95 8 artiklassa vahvistettuja velvoitteita, laskettava samalla alueella kyseisten kasvilajien suojattujen lajikkeiden lisäysaineiston vastaavan määrän luvanvaraisesta tuotannosta perittävän summan keskiarvon perusteella, vai onko laskelman perustaksi otettava sen sijaan (alempi) palkkio, joka on suoritettava silloin kun kyseessä on asetuksen 2100/94 14 artiklan 3 kohdan neljännessä luetelmakohdassa ja asetuksen 1768/95 5 artiklassa tarkoitettu sallittu viljeleminen?
1)

Mikä on asianmukainen arviointitapa lapsen vakituisen asuinpaikan määrittämiseksi a) asetuksen N:o 2201/2003 (1) 8 artiklan soveltamista varten ja b) asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan soveltamista varten?
1.

Onko Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (1) 27 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava pääasian olosuhteissa siten, että direktiiviä voidaan soveltaa, jos jäsenvaltion kansalaista kielletään poistumasta oman maansa alueelta, koska hän on syyllistynyt kolmannessa valtiossa huumausaineisiin liittyvään rikokseen, mikäli on kyse seuraavanlaisista olosuhteista: 1.1 Edellä mainittuja direktiivin säännöksiä ei ole nimenomaisesti pantu täytäntöön oman jäsenvaltion kansalaisten osalta 1.2 kansallisen lainsäätäjän esittämät syyt Bulgarian kansalaisten vapaata liikkuvuutta koskevan rajoituksen sallitulle tavoitteelle perustuvat henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 15.3.2006 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EY) N:o 562/2006 (2) ja 1.3 hallinnollisten toimenpiteiden soveltaminen tapahtuu Schengenin sopimuksen soveltamisesta 14.6.1985 tehdyn yleissopimuksen 71 artiklan mukaisesti sekä ottamalla huomioon henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006 johdanto-osan 5 ja 20 perustelukappale?
1.

Onko sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista 11.7.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 864/2007 (1) (Rooma II) 31 ja 32 artiklaa, kun niitä luetaan yhdessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 297 artiklan kanssa, tulkittava niin, että kansallisen tuomioistuimen on sovellettava Rooma II -asetusta ja erityisesti sen 15 artiklan c alakohtaa silloin, kun vahingon aiheuttanut tapahtuma on sattunut 29.8.2007?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 274/2

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesgericht Innsbruck (Itävalta) on esittänyt 14.6.2010 — Gebhard Stark v. D.A.S. Österreichische Allgemeine Rechtsschutzversicherung AG

(Asia C-293/10)

()

2010/C 274/03

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landesgericht Innsbruck

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Gebhard Stark

Vastaaja: D.A.S. Österreichische Allgemeine Rechtsschutzversicherung AG

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko direktiivin 87/344/ETY (1) 4 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä Itävallan vakuutussopimuslain (Versicherungsvertragsgesetz; VersVG) 158k §:n 2 momentille ja siihen perustuvalle erään oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantajan yleisiin sopimusehtoihin kuuluvalle ehdolle, jonka mukaan vakuutussopimuksessa voidaan sopia, että vakuutettu voi valita edustajakseen oikeudenkäynti- tai hallintomenettelyssä ainoastaan sellaisia ammattimaisesti asianosaisten edustamiseen oikeutettuja henkilöitä, joiden prosessiosoite on sen oikeudenkäynti- tai hallintoviranomaisen paikkakunnalla, joka on alimpana asteena toimivaltainen asianomaisessa menettelyssä?

(1) Oikeusturvavakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 22.6.1987 annettu neuvoston direktiivi 87/344/ETY (EYVL L 185, s. 77).
2)

Minkä kriteerien mukaan on arvioitava, täyttyvätkö asetuksen (EY) N:o 852/2004 liitteessä II olevan 1 luvun 4 kohdassa hygienialle säädetyt edellytykset, kuten se, että tiloissa on oltava ”sekä käsienpesuun ja hygieeniseen kuivaamiseen tarvittavat aineet”? Onko tätä liitteessä olevaa säännöstä tulkittava niin, että käsienkuivauslaite tai vesihana vastaa vain silloin asetuksen (EY) N:o 852/2004 liitteessä II olevan 4 kohdan mukaisia hygieniavaatimuksia, kun tätä käsienkuivauslaitetta tai tätä vesihanaa voidaan käyttää niitä käsin koskematta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 234/28

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Vestre Landsret (Tanska) on esittänyt 1.7.2010 — Danske Svineproducenter v. Justitsministeriet

(Asia C-316/10)

()

2010/C 234/45

Oikeudenkäyntikieli: tanska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Vestre Landsret

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Danske Svineproducenter

Vastaaja: Justitsministeriet

Ennakkoratkaisukysymys

Onko EY:n perustamissopimuksen 249 artiklan toista kohtaa ja eläinten suojelusta kuljetuksen ja siihen liittyvien toimenpiteiden aikana sekä direktiivien 64/432/ETY ja 93/119/EY ja asetuksen (EY) N:o 1255/97 muuttamisesta annetun neuvoston asetuksen N:o 1/2005 (1) 37 artiklaa sekä 3 artiklan f ja g alakohdan, luettuna yhdessä [asetuksen N:o 1/2005] liitteessä I olevan II luvun 1.1 kohdan f alakohdan ja 1.2 kohdan kanssa, sekä 3 artiklan g alakohdan, luettuna yhdessä [asetuksen N:o 1/2005] liitteessä I olevan VII luvun D kohdan kanssa, säännöksiä tulkittava siten, että jäsenvaltio ei voi antaa kansallisia sääntöjä yksityiskohtaisista vaatimuksista, jotka koskevat kuljetuksia koskevaa sisäkorkeutta, tarkastuskorkeutta ja lastaustiheyttä?

(1) EUVL L 3, s. 1
1)

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisön säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittajalla on, jotta sen voitaisiin katsoa toteuttaneen kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet poikkeuksellisten olosuhteiden välttämiseksi, velvollisuus suunnitella resurssinsa siten, että aiottu lento pystytään toteuttamaan sen jälkeen, kun odottamattomasti syntyneet poikkeukselliset olosuhteet ovat poistuneet, toisin sanoen jonakin tiettynä ajankohtana aikataulun mukaisen lähtöajan jälkeen?
3)

Jos toiseen kysymykseen on vastattava myöntävästi, onko sellaisen asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (1) 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun pitemmän kansallisen vanhentumisajan soveltaminen, joka on vahvistettu tuomioistuinkäytännössä tapauskohtaisesti poikkeuksellisen toimivallan perusteella, ristiriidassa yhteisön oikeuden oikeusvarmuuden periaatteen kanssa?
1)

Onko seuraamusjärjestelmä, jossa valvontalaitteen ajopiirturilevyn käytön osalta minkä tahansa neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3821/85 (1) 13–16 artiklassa vahvistetun säännön rikkomisen johdosta on aina määrättävä sama, 100 000 HUF:n suuruinen sakko, tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 561/2006 (2) 19 artiklan 1 ja 4 kohdassa vahvistetun oikeasuhteisuusvaatimuksen mukainen?
2)

Kun tällaisesta ajoneuvosta on kannettu vastaava vero eli päästövero (jolla on sama käsitteellinen sisältö ja sama tarkoitus eli ympäristön suojelu EY 174 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen periaatteiden ja tavoitteiden mukaisesti) jossain jäsenvaltiossa, voidaanko siinä yhteydessä, kun se rekisteröidään ensi kertaa jossain toisessa jäsenvaltiossa, kantaa tällainen päästövero, jolla on samat EY 174 ja sitä seuraavien artiklojen mukaiset tavoitteet, vaikka siitä on jo aiemmin kannettu päästövero jossain toisessa jäsenvaltiossa?
2)

Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on, että postidirektiivi ei sinänsä estä jäsenvaltioita säätämästä ulkoista valitusmenettelyä, josta on postin yleispalvelujen tarjoajien osalta säädetty 19 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, yleispalveluun kuulumattomien postipalvelujen tarjoajille pakolliseksi, onko palvelujen vapaan liikkuvuuden periaatteita (EY:n perustamissopimuksen 49 artikla ja sitä seuraavat artiklat; uusi SEUT 56 artikla ja sitä seuraavat artiklat) tulkittava siten, että palvelujen vapaan liikkuvuuden rajoitukset, joita jäsenvaltio ottaa käyttöön kuluttajansuojaa koskevaan yleiseen etuun liittyvistä pakottavista syistä ja joissa säädetään yleispalveluun kuulumattomien postipalvelujen tarjoajille pakolliseksi ulkoinen valitusmenettely sellaisena kuin siitä on säädetty postin yleispalvelun tarjoajien osalta 19 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, ovat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaisia silloinkin, jos kyseisen valitusmenettelyn soveltamisessa ei erotella, ovatko valitukset kuluttajien vai muiden loppukäyttäjien tekemiä, ja jos valtaosa näiden palvelujen (käsillä olevassa tapauksessa pikalähetys- ja kuriiripalvelujen) käyttäjistä on elinkeinotoiminnan harjoittajia?
3)

Jos kysymykseen 2 vastataan myöntävästi, onko tuomioistuimen siinä jäsenvaltiossa, missä asiaa koskeva kanne on viimeksi nostettu, Bryssel I -asetuksen 27 artiklan nojalla keskeytettävä asian käsittely myös silloin, kun tuomioistuimen toimivaltaa koskeva sopimus kiistetään väittämällä, että myös se on pätemätön, koska asianosaisena olevan yhtiön toimielimen päätös on yhtiöjärjestyksen vastaisena pätemätön?
1)

sellaisen lainmuutoksen perusteella, jonka tavoitteena on veropetosten estäminen, arvonlisäveron palauttamista koskevaa määräaikaa jatketaan verotarkastuspäätöksen tekemispäivään asti, koska kyseessä olevan verovelvollisen verotarkastus on aloitettu 45 päivän kuluessa veroilmoituksen jättämisestä, ja ettei kyseiseltä ajanjaksolta tarvitse maksaa korkoja palautettavasta määrästä, ja kyseessä ovat seuraavat olosuhteet: a) veron palauttamista koskeva lakisääteinen 45 päivän määräaika oli päättynyt ennen mainittua lainmuutosta, ja palautettavasta määrästä oli alkanut kertyä korkoja verotarkastuksen aloittamisesta riippumatta, b) veroilmoituksen mukainen palautettavan veron määrä todettiin oikeaksi verotarkastuksessa, c) ainoa oikeudellinen keino, jolla verovelvollinen voi lyhentää tätä määräaikaa, on tietyn ajan voimassa olevan, palautettavan määrän suuruisen vakuuden toimittaminen rahan, valtion arvopaperien tai ehdottoman ja peruuttamattoman pankkitakauksen muodossa;
2)

Onko neuvoston asetuksen N:o 3508/92 (1) 1 artiklan 4 kohdassa ja neuvoston asetuksen N:o 1259/1999 (2) 10 artiklan a kohdassa määriteltyjä tuen subjektiivisia saantiedellytyksiä tulkittava siten, että tuen saamisen subjektiiviselle puolelle on asetettu vain seuraavat kaksi edellytystä: a) tukeen on oikeutettu sellainen maataloustuottajien ryhmä (henkilö), jonka b) tila sijaitsee yhteisön alueella?