ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö – Luonnonvaraisten lintujen suojelu – Direktiivi 79/409 – Täytäntöönpano jäsenvaltioissa – Poikkeukset suojeltujen lajien tappamista tai pyydystämistä koskevasta kiellosta – Viljelmille koituvien vakavien vahinkojen estäminen – Edellytys – Muun tyydyttävän ratkaisun puuttuminen

(Neuvoston direktiivin 79/409 9 artiklan 1 kohdan a alakohta)

2. Ympäristö – Luonnonvaraisten lintujen suojelu – Direktiivi 79/409 – Täytäntöönpano jäsenvaltioissa – Poikkeukset suojeltujen lajien tappamista tai pyydystämistä koskevasta kiellosta – Edellytys – Pienten määrien pyydystäminen – Kriteerit

(Neuvoston direktiivin 79/409 9 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

1. Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409 8 artiklasta, jossa kielletään sellaisten välineiden, laitteiden ja menetelmien käyttö, joilla laajamittaisesti tai valikoimattomasti pyydystetään tai metsästetään lintuja, voidaan kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan myöntää poikkeus vain, jos ei ole olemassa muuta tyydyttävää ratkaisua, ja vain kyseisen 9 artiklan 1 kohdan a–c alakohdassa tyhjentävästi luetelluilla perusteilla, joihin kuuluu viljelmille koituvan vakavan vahingon estäminen.

(ks. 24 kohta)

2. Arvioitaessa, onko jäsenvaltion luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409 9 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla myöntämä poikkeus sen edellytyksen mukainen, jonka mukaan kyse on oltava asianomaisten lintujen pienien määrien pyydystämisestä, yhteisöjen tuomioistuin voi käyttää viitearvoina ORNIS-komitean, joka on kyseisen direktiivin mukauttamista tekniikan ja tieteen kehitykseen käsittelevä, direktiivin 16 artiklan mukaisesti perustettu komitea, mielipiteitä, koska ne ovat tieteellisesti arvovaltaisia ja koska ei ole esitetty mitään niiden kanssa vastakkaista tieteellistä näyttöä. Tämä koskee mielipidettä, jossa ehdotetaan pienten määrien kriteeriä, huolimatta siitä, että kyseinen mielipide ei oikeudellisesti sido jäsenvaltioita.

(ks. 41 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät – Mahdollisuudet työhön ja työsuhteen ehdot – Tasa-arvoinen kohtelu – Poikkeukset – Miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia edistävät toimenpiteet – Julkishallinnon palvelukseen ottamiselle asetettujen ikärajojen soveltamatta jättämistä ainoastaan sellaisiin leskeksi jääneisiin naisiin, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa, ei voida hyväksyä

(EY 141 artiklan 4 kohta; neuvoston direktiivin 76/207 2 artiklan 4 kohta ja 3 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa annetun direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohtaa ja 2 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että niiden vastaisena on pidettävä kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan ainoastaan sellaisten leskeksi jääneiden naisten osalta, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa ja joiden on välttämättä käytävä työssä, mutta ei kuitenkaan sellaisten samassa tilanteessa olevien leskeksi jääneiden miesten, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa, ei voida vedota virkamiesten palvelukseen ottamiseksi järjestettäviin avoimiin kilpailuihin osallistumisen osalta vahvistettuihin ikärajoihin.

Yhtäältä näet kyseinen lainsäädäntö on ristiriidassa direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohdan kanssa, sillä se merkitsee sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Toisaalta sitä ei voida hyväksyä mainitun direktiivin 2 artiklan 4 kohdan perusteella, jossa sallitaan yksinomaan sellaiset syrjiviltä näyttävät toimenpiteet, joilla pyritään tehokkaasti poistamaan tai vähentämään yhteiskunnassa mahdollisesti vallitsevaa eriarvoisuutta. Näin ollen tällainen toiminta, jolla pyritään edistämään ensisijaisesti naishakijoiden asemaa julkishallinnon alueilla, ei ole yhteisön oikeuden mukaista, jos sen perusteella tiettyihin naisryhmiin kuuluville hakijoille, mutta ei kuitenkaan samassa tilanteessa oleville miehille, annetaan täydellinen ja ehdoton etusija.

(ks. 20, 22, 23, 27 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-425/02

Johanna Maria Delahaye (puolison nimi Boor)

vastaan

Ministre de la Fonction publique et de la Réforme administrative

(Cour administrativen esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen yrityksen valtiolle luovutuksen yhteydessä – Valtion mahdollisuus soveltaa julkisoikeudellisia oikeussääntöjä – Palkan alentaminen

Tuomion tiivistelmä

Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yrityksen luovutus – Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen – Direktiivi 77/187 – Toiminnan, jota on aikaisemmin harjoittanut yksityisoikeudellinen oikeushenkilö, siirtyminen valtiolle – Valtion mahdollisuus noudattaa valtion toimihenkilöiden asemaan sovellettavia kansallisia säännöksiä – Palkan olennainen alentaminen – Työsuhteen ehtojen muuttuminen olennaisesti – Työsopimuksen päättyminen, josta työnantajan katsotaan olevan vastuussa

(Neuvoston direktiivin 77/187 1 artiklan 1 kohta ja 4 artiklan 2 kohta)

Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua neuvoston direktiiviä 77/187 on tulkittava siten, että kun yksityisoikeudellinen oikeushenkilö luovuttaa valtiolle taloudellisen toimintansa, se, että valtio uutena työnantajana alentaa asianomaisten työntekijöiden palkkaa noudattaakseen voimassa olevia valtion toimihenkilöiden asemaan sovellettavia kansallisia säännöksiä, ei lähtökohtaisesti ole kyseisen direktiivin vastaista. Toimivaltaisten viranomaisten, joiden on sovellettava ja tulkittava mainittuja säännöksiä, on kuitenkin sovellettava ja tulkittava niitä niin pitkälti kuin mahdollista mainitun direktiivin tarkoituksen valossa, ja viranomaisten on etenkin otettava huomioon työntekijän virkaikä sikäli kuin kansallisissa säännöksissä, jotka koskevat valtion toimihenkilöiden asemaa, otetaan palkanlaskennassa huomioon valtion toimihenkilön virkaikä. Siinä tapauksessa, että tällainen palkanlaskenta johtaa asianomaisen palkan olennaiseen alentamiseen, kyseessä oleva palkanalennus on olennainen työsuhteen ehtojen muutos niiden työntekijöiden vahingoksi, joita luovutus koskee, joten työnantajan katsotaan tällaisessa tilanteessa olevan direktiivin 77/187 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti vastuussa kyseisten työntekijöiden työsopimusten päättymisestä tällä perusteella.

(ks. 35 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö – Jätteet – Pakkaukset ja pakkausjätteet – Direktiivi 94/62 – Jäsenvaltioille annettu mahdollisuus edistää pakkausten uudelleenkäyttöön liittyviä järjestelmiä – Kansallisten toimien hyväksyttävyys – Edellytykset

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/62 1 artiklan 2 kohta ja 5 artikla)

2. Ympäristö – Jätteet – Pakkaukset ja pakkausjätteet – Direktiivi 94/62 – Valmistajilla ja jälleenmyyjillä ei ole oikeutta osallistua edelleen tiettyyn pakkausjätteistä huolehtimista koskevaan järjestelmään – Käytössä olevan pakkausjätteistä huolehtimista koskevan järjestelmän korvaaminen toisella järjestelmällä – Hyväksyttävyys – Edellytykset

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/62 7 artikla)

3. Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Kansallinen lainsäädäntö, jossa pakkausjätteiden kattava keräysjärjestelmä korvataan pantti- ja takaisinottojärjestelmällä – Perustelut – Ympäristönsuojelu – Edellytys – Suhteellisuusperiaatteen noudattaminen

(EY 28 ja EY 30 artikla)

Tiivistelmä

1. Pakkauksista ja pakkausjätteistä annetun direktiivin 94/62 1 artiklan 2 kohta ei ole esteenä sille, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön toimia, joilla pyritään edistämään pakkausten uudelleenkäyttöön liittyviä järjestelmiä.

Tällaisten saman direktiivin 5 artiklan nojalla toteutettujen toimien on oltava paitsi niiden vaatimusten mukaisia, jotka seuraavat muista direktiivin säännöksistä, erityisesti 7 artiklasta, myös niiden velvoitteiden mukaisia, jotka seuraavat perustamissopimuksen määräyksistä, erityisesti EY 28 artiklasta.

(ks. 36 ja 37 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Pakkauksista ja pakkausjätteistä annetun direktiivin 94/62 7 artiklassa ei myönnetä asianomaisille valmistajille ja jälleenmyyjille mitään oikeutta osallistua edelleen tiettyyn pakkausjätteistä huolehtimista koskevaan järjestelmään, mutta kyseinen säännös estää sen, että tällaisten jätteiden kattava keräysjärjestelmä korvataan pantti- ja takaisinottojärjestelmällä, kun uuden järjestelmän avulla ei voida yhtä hyvin saavuttaa kyseisen direktiivin tavoitteita tai kun tähän uuteen järjestelmään ei siirrytä siten, että jatkuvuus säilyy, ja vaarantamatta asianomaisten alojen taloudellisten toimijoiden mahdollisuutta todella osallistua uuteen järjestelmään heti sen voimaan tultua.

(ks. 43, 46, 48 ja 50 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3. EY 28 artikla on esteenä kansalliselle lainsäädännölle silloin, kun tällaisen lainsäädännön mukaan pakkausjätteiden kattava keräysjärjestelmä korvataan pantti- ja takaisinottojärjestelmällä niin, ettei asianomaisilla valmistajilla ja jälleenmyyjillä ole käytössään kohtuullista siirtymäaikaa mukautua kyseiseen järjestelmään eikä varmuutta siitä, että pakkausjätteistä huolehtimista koskevaa järjestelmää vaihdettaessa he todella voivat osallistua soveltamiskelpoiseen järjestelmään. Tällainen lainsäädäntö nimittäin voidaan perustella ympäristönsuojelusyillä vain, jos toteutetuilla keinoilla ei ylitetä sitä, mikä on asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen.

(ks. 79 ja 83 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksut – Asetus N:o 3950/92 – Jäsenvaltion myöntämät tuet, jotka eivät asetuksen mukaan ole sallittuja – Kielto – Sillä, että näillä tuilla ei vaikuteta markkinoiden toimintaan, ei ole merkitystä

(Neuvoston asetuksen N:o 3950/92 5 ja 8 artikla)

Tiivistelmä

Kun yhteisö on tietyllä alalla ottanut käyttöön yhteisen markkinajärjestelyn, sen tehtäviin kuuluu etsiä ratkaisut yhteisessä maatalouspolitiikassa ilmeneviin ongelmiin. Jäsenvaltioiden on siis pidättäydyttävä kaikista yksipuolisista toimista tällä alalla, vaikka näillä toimilla voitaisiinkin tukea yhteisön yhteistä politiikkaa.

Maitotuotealan yhteisessä markkinajärjestelyssä luvallisia ovat ainoastaan maito- ja maitotuotealan lisämaksusta annetulla asetuksella N:o 3950/92 ja erityisesti sen 5 ja 8 artiklalla nimenomaisesti sallitut valtiontuet. Tästä seuraa, että koska jäsenvaltion myöntämää tukea, joka muodostuu sellaisten lainojen korkotuesta, jotka on otettu viitemäärien hankkimiseksi muilta tuottajilta, ei ole nimenomaisesti sallittu kyseisen asetuksen 5 ja 8 artiklassa, sitä on pidettävä yhteismarkkinoille soveltumattomana. Tällainen tuki pysyy luvattomana, vaikka sillä ei vääristettäisikään maito- ja maitotuotemarkkinoiden toimintaa, sillä tämä luvallisuus ei riipu niistä mahdollisista vaikutuksista, joita tällä tuella saattaa olla noiden markkinoiden toimintaan.

(ks. 19, 20, 22 ja 31 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöstö – Virkamiehellä vahinkotapahtumasta vastuussa olevaa kolmatta henkilöä kohtaan olevien oikeuksien siirtyminen yhteisöille – Rajat – Kansallisen lainsäädännön soveltaminen korvausvelvollisuuden laajuuden määrittämiseksi – Kansallinen lainsäädäntö, jossa perhe-eläke suljetaan pois korvausvelvollisuuden piiristä

(Virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 85 a artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Henkilöstösääntöjen 85 a artiklassa säädetty sijaantulo on suoraan tapahtuvaa sijaantuloa. Se tapahtuu kyseisten henkilöstösääntöjen säännöksistä yhteisöille johtuvien velvoitteiden rajoissa sellaisen vahingon tapahtumahetkenä, josta kolmas henkilö on vastuussa.

Kyseisen säännöksen 1 kohdasta seuraa kuitenkin selvästi, että yhteisöillä ei ole vastuussa olevaa kolmatta henkilöä kohtaan enempää oikeuksia kuin uhrilla tai hänen oikeudenomistajillaan.

Henkilöstösääntöjen 85 a artiklan tarkoituksena ei ole muuttaa kansallisia sääntöjä, joita sovelletaan sen määrittämiseksi, syntyykö vahingon aiheuttaneen kolmannen vastuu ja missä määrin. Viimeksi mainitun vastuu on edelleen niiden aineellisten sääntöjen alaista, joita kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi vahingon kärsinyt on saattanut asian, on tavallisesti sovellettava, eli lähtökohtaisesti sen jäsenvaltion lainsäädännön, jonka alueella vahinko on tapahtunut.

Tästä seuraa, että jos käsiteltävänä olevassa asiassa sovellettavassa kansallisessa vahingonkorvauslainsäädännössä suljetaan pois henkilöstösääntöjen 79 ja 79 a artiklassa säädetyn kaltainen perhe-eläke lainvastaisen teon tekijän korvausvelvollisuuden piiristä, yhteisöt eivät voi periä takaisin tätä perhe-eläkettä vastaavia summia kyseisten henkilöstösääntöjen 85 a artiklassa säädetyn sijaantulon kautta.

(ks. 15–18 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Yhteisön säännöstö – Entisille sotavangeille maksettavat korvaukset eivät kuulu yhteisön säännöstön aineelliseen soveltamisalaan

(EY 39 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 4 kohta)

Tiivistelmä

EY 39 artiklan 2 kohtaa, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, 4 artiklan 4 kohtaa ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, ettei niiden kanssa ole ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jolla henkilöltä evätään oikeus entisille sotavangeille myönnettävään etuuteen sillä perusteella, ettei hän hakemusta tehdessään ole asianomaisen jäsenvaltion vaan toisen jäsenvaltion kansalainen.

Kun otetaan huomioon tällaisen etuuden päämäärä ja myöntämisedellytykset, tällaista etuutta tarkoitetaan asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 4 kohdassa, jossa täsmennetään, ettei asetusta sovelleta ”sodan tai sen seurauksien uhrien etuusjärjestelmiin”, joten kyseinen etuus jää mainitun asetuksen aineellisen soveltamisalan ulkopuolelle.

Tällainen etuus ei lisäksi myöskään kuulu sellaisten etujen joukkoon, jotka kotimaisille työntekijöille myönnetään ensisijaisesti siksi, että hän on työntekijä tai että hän asuu kotimaassa, ja näin ollen kyseinen etuus ei myöskään täytä asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen ”sosiaalisten etujen” olennaisia ominaispiirteitä.

Sama päätelmä on tehtävä myös suhteessa EY 39 artiklan 2 kohtaan, joka koskee työsopimusten tekemistä ja palkkausta koskevia ehtoja ja muita työehtoja, joihin kuuluvina ei voida pitää sellaisia korvausluonteisia etuuksia, jotka liittyvät tietyn maan kansalaisten sodan aikana maansa hyväksi tekemiin palveluksiin ja joiden ensisijaisena päämääränä on antaa kyseisille henkilöille tietty etu maan hyväksi kärsittyjen koettelemusten perusteella.

(ks. 16, 18–21 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Alkoholijuomien mainontakielto urheilutapahtumia televisioitaessa – Perusteleminen kansanterveyden suojeluun liittyvillä syillä

(EY:n perustamissopimuksen 56 artiklan 1 kohta ja 59 artikla (joista on muutettuina tullut EY 46 artiklan 1 kohta ja EY 49 artikla))

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka asettaa muiden jäsenvaltioiden alueella järjestettäviä urheilutapahtumia koskeville kyseisen jäsenvaltion televisiokanavien televisiolähetyksille tässä jäsenvaltiossa edellytyksen, jonka mukaan näistä lähetyksistä on ennalta poistettava alkoholijuomien mainokset, ei jätä noudattamatta EY:n perustamissopimuksen 59 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) mukaisia velvoitteitaan.

On totta, että tällainen televisiomainontaa koskeva säännöstö muodostaa perustamissopimuksen 59 artiklassa tarkoitetun rajoituksen palvelujen tarjoamisen vapaudelle. Tällä säännöstöllä nimittäin rajoitetaan mainospalvelujen tarjoamisen vapautta, sillä mainostaulujen omistajien on ennalta kieltäydyttävä kaikista alkoholijuomia koskevista mainoksista silloin kun urheilutapahtuma voidaan edelleenlähettää kyseisessä jäsenvaltiossa. Toisaalta tällä säännöstöllä estetään televisio-ohjelmien lähettämistä koskevien palvelujen tarjoaminen, koska kyseisessä jäsenvaltiossa lähetystoimintaa harjoittavien on kieltäydyttävä kaikkien sellaisten urheilutapahtumien edelleenlähettämisestä, joiden aikana on näkyvissä kyseisessä jäsenvaltiossa kaupan pidettävien alkoholijuomien mainoksia, ja koska ulkomailla järjestettävien urheilutapahtumien järjestäjät eivät voi myydä edelleenlähettämisoikeuksia näille lähetystoiminnan harjoittajille silloin kun tällaisiin tapahtumiin keskittyneiden televisio-ohjelmien lähettäminen voi sisältää kyseisten alkoholijuomien epäsuoraa televisiomainontaa.

Tällaisella televisiomainontaa koskevalla säännöstöllä tavoitellaan kuitenkin perustamissopimuksen 56 artiklan 1 kohdassa (josta on muutettuna tullut EY 46 artiklan 1 kohta) tarkoitettuun kansanterveyden suojeluun liittyvää tavoitetta, sillä toimilla, joilla rajoitetaan mahdollisuuksia mainostaa alkoholijuomia ja pyritään siis estämään alkoholin väärinkäyttöä, suojellaan nimittäin kansanterveyttä.

Lisäksi tällainen säännöstö on omiaan takaamaan kyseisen päämäärän saavuttamisen, eikä sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi. Kyseisellä säännöstöllä nimittäin rajoitetaan tilanteita, joissa alkoholijuomia koskevia mainostauluja voidaan nähdä televisiossa, ja sillä voidaan tämän takia vähentää tällaisten viestien lähettämistä, mikä siten vähentää tilanteita, joissa televisionkatsojat voivat tulla houkutelluiksi kuluttamaan alkoholijuomia.

(ks. 26, 30 ja 31 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta tehty yleissopimus — Sopimusvaltion tuomioistuimen antama määräys, jolla se kieltää tässä tuomioistuimessa vireillä olevan oikeudenkäynnin asianosaista nostamasta kannetta tai jatkamasta kanteen ajamista toisen sopimusvaltion tuomioistuimessa — Ei voida hyväksyä — Yhteensoveltumattomuus yleissopimuksen perustana olevan keskinäisen luottamuksen periaatteen kanssa — (27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitettu Brysselin yleissopimus)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevaa 27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitettua yleissopimusta, sellaisena kuin yleissopimus on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella, Helleenien tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella sekä Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 26 päivänä toukokuuta 1989 tehdyllä yleissopimuksella, on tulkittava siten, että sen vastaista on, että sopimusvaltion tuomioistuin antaa määräyksen, jolla se kieltää tässä tuomioistuimessa vireillä olevan oikeudenkäynnin asianosaista nostamasta kannetta tai jatkamasta kanteen ajamista toisen sopimusvaltion tuomioistuimessa, vaikka kyseinen asianosainen toimisi vilpillisessä mielessä tarkoituksenaan häiritä jo vireillä olevaa oikeudenkäyntiä.

Tällainen kielto merkitsee sitä, että ulkomaisen tuomioistuimen toimivaltaan puututaan tavalla, joka itsessään on ristiriidassa yleissopimuksen järjestelmän kanssa. Tämä puuttuminen ei ole oikeutettua sillä perusteella, että se on vain välillistä ja että sillä pyritään estämään se, että kyseinen asianosainen käyttäisi väärin oikeudenkäyntiä, koska siitä päättäminen, onko tämä menettely väärinkäyttöä, merkitsee sen arvioimista, onko asianmukaista nostaa kanne toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa, mikä on vastoin keskinäisen luottamuksen periaatetta, joka on yleissopimuksen perustana ja joka kieltää tuomioistuinta tutkimasta toisen sopimusvaltion tuomioistuimen toimivaltaisuutta lukuun ottamatta eräitä erityistapauksia, jotka koskevat vain ulkomaisten ratkaisujen tunnustamis- tai täytäntöönpanovaihetta.

(ks. 26–28 ja 31 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta tehty yleissopimus – Erityinen toimivalta – Toimivalta ”sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa” – Paikkakunta, missä vahingon aiheuttanut teko sattui – Käsite – Sellaisen kantajan kotipaikka, joka on kärsinyt varallisuusvahingon sijoitettaessa pääomia toisessa sopimusvaltiossa – Toimivallan ulkopuolelle jääminen

(27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohtaa, sellaisena kuin yleissopimus on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella, Helleenien tasavallan liittymisestä 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella, Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä 26 päivänä toukokuuta 1989 tehdyllä yleissopimuksella ja Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä yleissopimuksella, on tulkittava siten, että ilmaisulla ”paikkakunnan – – , missä vahingon aiheuttanut teko sattui” ei tarkoiteta kantajan kotipaikkaa, missä on hänen omaisuutensa ”keskuspaikka”, vain siitä syystä, että hän väittää kärsineensä siellä taloudellisen vahingon seurauksena omaisuuserien menettämisestä toisessa sopimusvaltiossa.

Käsitettä ”paikkakunnan – – , missä vahingon aiheuttanut teko sattui”, ei nimittäin pidä tulkita laajentavasti niin, että siihen sisältyisivät kaikki paikkakunnat, joissa voi ilmetä sellaisen seikan aiheuttamia vahingollisia seurauksia, joka on aiheuttanut toisella paikkakunnalla tosiasiassa ilmenneen vahingon. Yhtäältä kyseinen tulkinta merkitsisi sitä, että toimivaltaisen tuomioistuimen määrittäminen riippuisi epävarmoista seikoista, ja niinpä se olisi yleissopimuksen sen tavoitteen vastainen, joka on yhteisöön sijoittautuneiden henkilöiden oikeussuojan vahvistaminen siten, että kantaja kykenee vaivattomasti yksilöimään sen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi hän voi saattaa asiansa, ja siten, että vastaaja kykenee kohtuullisesti ennakoimaan, missä tuomioistuimessa häntä vastaan voidaan nostaa kanne. Toisaalta kyseinen tulkinta olisi omiaan tunnustamaan useimmiten kantajan kotipaikan tuomioistuinten toimivallan, joka näyttäisi olevan yleissopimuksen mukainen vaihtoehto ainoastaan yleissopimuksessa nimenomaisesti tarkoitetuissa tilanteissa.

(ks. 19–21 kohta ja tuomiolauselma)