ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

28 päivänä maaliskuuta 2012

Asia F–36/10

Chiara Rapone

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Avoin kilpailu – Avoimeen kilpailuun esitetyt peräkkäiset hakemukset – Rekisteröinnin epääminen

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Chiara Rapone vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan päätöksen, jolla Euroopan henkilöstövalintatoimisto (EPSO) kielsi häntä toimittamasta toista hakemusta avoimeen kilpailuun EPSO/AD/177/10.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Kilpailu – Avoin kilpailu – Sähköinen rekisteröityminen – Hyväksyttyä ilmoittautumista ei voida muuttaa – Hakija, joka ei ole varannut ajoissa osallistumispäivää alkukarsintakokeisiin – Uutta ilmoittautumista ei voida tehdä

2. Virkamiehet – Kilpailu – Avoin kilpailu – Sähköinen rekisteröityminen – Hakija, joka on vahvistanut ilmoittautumisensa muttei ole varannut ajoissa osallistumispäivää alkukarsintakokeisiin – Este uuden hakemuksen tekemiselle ennen viimeistä ilmoittautumispäivää – Sääntö, joka ei ole ilmeisen soveltumaton – Velvollisuutta perustella erityisellä tavalla säännön voimaan saattamista ei ole

(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohta; henkilöstösääntöjen 25 artiklan 2 kohta)

1. Hallintovirkamiesten varallaololuettelon laatimista varten järjestettävän kilpailun yhteydessä esitettyä huomautusta, jossa täsmennetään, että sähköiseen rekisteröitymiseen, joka on hyväksytty, ei voida tämän jälkeen tehdä muutoksia, on tulkittava siten, että siinä ilmoitetaan tällaiseen avoimeen kilpailuun ilmoittautuneille hakijoille, että ilmoittautumisen yhteydessä annettuihin tietoihin ei voida tämän jälkeen tehdä muutoksia. Tämä huomautus on ymmärrettävä myös siten, että siinä estetään sellaista hakijaa, joka ei ole ajoissa varannut aikaa valintakokeisiin, ilmoittautumasta uudelleen.

(ks. 40 kohta)

2. Hallintovirkamiesten varallaololuettelon laatimista varten järjestettävän kilpailun yhteydessä sääntö, jolla estetään, että hakija, joka on vahvistanut tekemänsä sähköisen ilmoittautumisen, mutta joka ei ole varannut ajoissa aikaa valintakokeisiin, voi esittää uuden hakemuksen ennen kilpailuilmoituksessa olevan ilmoittautumisajan päättymistä, ei ole ilmeisellä tavalla sopimaton sen laillisen tavoitteen kannalta, johon Euroopan henkilöstövalintatoimiston (EPSO) vuonna 2010 käyttöön ottamalla uudella valintamenettelyllä pyritään ja jonka tavoite on tulevien virkamiesten valinta- ja palvelukseenottomenettelyn nopeuttaminen.

Koska EPSO on tuonut internetsivuillaan julkaistuissa asiakirjoissa, joihin kilpailun hakijoilla on mahdollisuus tutustua kun he vahvistavat ilmoittautumisensa, ilmi valintamenettelyn uudistuksen keskeiset tavoitteet, sillä ei ole velvollisuutta perustella erityisellä tavalla tällaisen säännön voimaan saattamista.

(ks. 51, 52 ja 54 kohta)
Ulkomaankorvauksen osalta henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tavanomainen asuinpaikka on paikka, johon asianomainen virkamies tai toimihenkilö on keskittänyt pysyvästi tai tavanomaisesti intressinsä siten, että hänen tarkoituksenaan on näiden intressien keskittämisen jatkuvuus, ja tavanomaista asuinpaikkaa määritettäessä on otettava huomioon kaikki sen perustana olevat seikat ja erityisesti asianomaisen henkilön tosiasiallinen asuinpaikka.

Ulkomaankorvauksen tavoitteena on hyvittää ne erityiset kustannukset ja haitat, jotka aiheutuvat tehtävien aloittamisesta yhdessä unionin toimielimessä niille virkamiehille, jotka joutuvat tämän vuoksi siirtämään asuinpaikkansa kotimaastaan asemapaikkansa valtioon ja sopeutumaan uuteen ympäristöön, ja ulkomaille siirtymisen käsite riippuu myös virkamiehen henkilökohtaisesta tilanteesta eli siitä, missä määrin hän on sopeutunut uuteen ympäristöön, mitä kuvastavat esimerkiksi hänen tavanomainen asuinpaikkansa tai pääasiallisen ansiotoiminnan harjoittaminen. Ulkomaankorvauksen myöntämisellä pyritään myös siten lieventämään niitä tosiasiallisia eroja, joita esiintyy asemapaikkansa valtion yhteiskuntaan sopeutuneiden virkamiesten ja virkamiesten, jotka eivät ole sopeutuneet kyseiseen yhteiskuntaan, välillä.

Sen, että asianomainen henkilö oleskelee valtiossa erityisesti suorittaakseen siellä opintoja, jotka ovat luonteeltaan väliaikaisia, perusteella ei voida lähtökohtaisesti olettaa, että kyseinen henkilö haluaa keskittää intressinsä kyseiseen valtioon, vaan sen perusteella voidaan olettaa enintään, että kyseessä on mahdollisuus, jonka toteutuminen on vielä epävarmaa. Asia voisi olla toisin, jos, kun otetaan huomioon muut merkitykselliset seikat, se, että asianomainen henkilö oleskelee valtiossa opiskelijana, osoittaisi, että asianomaisella henkilöllä on ollut kyseiseen valtioon pysyviä sosiaalisia ja ammatillisia siteitä; tässä yhteydessä tilanteessa, jossa opintojaksoa seuraa harjoittelu- tai työskentelyjakso samassa paikassa, asianomaisen henkilön jatkuva oleskelu kyseisessä valtiossa voi luoda olettamuksen, joka tosin voidaan kumota, hänellä mahdollisesti olevasta halusta keskittää pysyvästi tai tavanomaisesti intressinsä kyseiseen valtioon ja siten tavanomainen asuinpaikkansa kyseiseen valtioon.

(ks. 22, 24, 31 ja 32 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑7/06 P, Salvador García v. komissio, 29.11.2007, 43 ja 44 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑317/99, Lemaître v. komissio, 27.9.2000, 51 kohta; asia T‑60/00, Liaskou v. neuvosto, 3.5.2001, 55 kohta; asia T‑283/03, Recalde Langarica v. komissio, 13.9.2005, 114 kohta ja asia T-205/02, Salvador García v. komissio, 25.10.2005, 72 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia T‑299/02, Dedeu i Fontcuberta v. komissio, 25.10.2005, 67 kohta; asia F‑129/06, Salvador Roldán v. komissio, 26.9.2007, 48 kohta ja asia F‑33/09, Tzvetanova v. komissio, 9.3.2010, 48 kohta
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

27 päivänä lokakuuta 2009

Asia F-61/07

Gerhard Bauch

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Väliaikaiset toimihenkilöt – Eroraha – Oikeudellinen luonne

Aihe: EY 236 artiklaan ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, jossa Gerhard Bauch vaatii kumoamaan 9.10.2006 tehdyn komission päätöksen, jolla hylättiin kantajan vaatimus lähinnä siitä, että kantajalle annettua todistusta erorahasta, jonka hän sai vuonna 1994 sen jälkeen, kun hänen sopimuksensa väliaikaisena toimihenkilönä päättyi, muutettaisiin.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Väliaikaiset toimihenkilöt – Eroraha – Yhteys vanhuuseläkeoikeuksiin

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 11 artiklan 1 kohta ja 12 artikla)

2. Virkamiehet – Väliaikaiset toimihenkilöt – Eroraha – Laskelma

1. Vaikka eroraha ei sellaisenaan ole luonteeltaan vanhuuseläke, vanhojen henkilösääntöjen liitteessä VIII olevasta 12 artiklasta ilmenee, että eroraha on tarkoitettu yhteisöjen virkamiehille ja muuhun henkilöstöön kuuluville, joille on kertynyt vanhuuseläkeoikeuksia siksi, että heidän palkastaan on vähennetty kuukausittain maksuja, mutta joille ei voida tosiasiallisesti suorittaa yhteisöjen vanhuuseläkettä, koska heidän palvelussuhteensa on kestänyt alle 10 vuotta, ja joihin ei voida soveltaa henkilöstösääntöjen, sellaisena kuin ne olivat voimassa 30.4.2004 saakka, VIII liitteessä olevan 11 artiklan 1 kohdan säännöksiä. Lisäksi samojen henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 12 artiklan b alakohdan nojalla maksettu määrä, joka on yksi väliaikaisten toimihenkilöiden erorahan kahdesta osasta, lasketaan kyseisten toimihenkilöiden peruspalkasta eläkemaksuina pidätetyn määrän perusteella, johon on lisätty 3,5 prosentin vuotuinen koronkorko. Ei siis voida hyväksyä sitä, ettei erorahalla olisi mitään yhteyttä vanhuuseläkeoikeuksiin.

(ks. 51–56 kohta)

2. Pelkästään se seikka, että eroraha maksetaan korvauksena toimihenkilöille, joille on kertynyt vanhuuseläkeoikeuksia, mutta joille ei voida tosiasiallisesti suorittaa vanhuuseläkettä, ei välttämättä merkitse sitä, että tällaisen erorahan määrän on vastattava toimihenkilöiden vanhuuseläkeoikeuksien vakuutusmatemaattista arvoa.

(ks. 60 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Kulukorvaus – Asettautumiskorvaus – Väliaikaiset toimihenkilöt

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 5 artiklan 1 kohta; muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 24 artikla)

2. Virkamiehet – Kulukorvaus – Päiväraha – Myöntämisedellytykset – Koeajalla oleva virkamies, joka on saanut asettautumiskorvausta väliaikaisena toimihenkilönä – Soveltamisalan ulkopuolelle jääminen

(Henkilöstösääntöjen 71 artikla; henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevat 5 ja 10 artikla; muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 24 artiklan 1 kohta)

1. Yhteisöjen lainsäätäjä säätää muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 24 artiklassa asettautumiskorvauksen maksamisesta väliaikaisille toimihenkilöille pitäen lähtökohtana, että vaikka heillä ei ole vakinaisen virkamiehen työsuhdeturvaa, väliaikaiset toimihenkilöt, joiden todennäköinen palvelusaika on vähintään vuosi, ehkä haluavat asettautua asemapaikkaansa pysyvällä ja jatkuvalla tavalla. Väliaikaisille toimihenkilöille maksetaan asettautumiskorvausta niiden kulujen kattamiseksi, joita tällaiseen asettautumiseen käytetystä vaivannäöstä aiheutuu, vaikka korvaus maksetaankin vain osittaisena, kun todennäköinen palvelusaika on alle kolme vuotta.

(ks. 20 kohta)

2. Jo henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevien 5 ja 10 artiklan vertailu osoittaa, ettei henkilö, joka on saanut muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 24 artiklan 1 kohdan perusteella asettautumiskorvausta väliaikaisena toimihenkilönä, voi myöhemmin vaatia päivärahaa, kun hänet nimitetään koeajalla olevaksi virkamieheksi, ja näin on siitä riippumatta, että palvelussuhteeseen sovellettava säännöstö vaihtuu. On nimittäin todettava, että koska asettautumiskorvauksen myöntäminen edellyttää, että asianomaisen henkilön asuinpaikka siirtyy lähelle hänen asemapaikkaansa, hän ei voi toisen taloudellisen edun, kuten päivärahan, saadakseen myöhemmin väittää pätevästi, että hänen asettautumisensa asemapaikkaan on tilapäistä verrattuna siihen ”todelliseen” asuinpaikkaan, joka hänellä on kotimaassaan.

Koska asianomainen henkilö on asettautumiskorvauksen saadakseen antanut valaehtoisen vakuutuksen sen osoittamiseksi, että hänen asuinpaikkansa on asemapaikassa, liittämällä tähän vakuutukseen asianmukaiset selvitykset, hallintoviranomaisella on syistä, jotka liittyvät niihin luottamussuhteisiin, joiden on vallittava toimielinten ja sen virkamiesten välillä, sekä hyvään hallintoon liittyvistä syistä oikeus olla tutkimatta uudelleen kysymystä asianomaisen henkilön asuinpaikasta, kun tämä hakee päivärahaa.

(ks. 27 ja 30 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kilpailu – Valintalautakunta – Hakemuksen hylkääminen – Perusteluvelvollisuus – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toinen kohta; liitteessä III oleva 6 artikla)

Vaikka sovitettaessa yhteen perusteluvelvollisuutta ja valintalautakunnan työskentelyn salassapitoa ja erityisesti ratkaistaessa, täytetäänkö tämä velvollisuus ilmoittamalla suullisessa vaiheessa hylätylle hakijalle yksi ainoa yksittäinen hylkäävä arvosana, suuremman painoarvon saa useimmiten valintalautakunnan työskentelyn salassapito, asia voi olla toisin erityisten olosuhteiden vuoksi, kuten silloin jos kantajan hyväksyminen on jäänyt vähästä kiinni, mutta myös tapauksessa, jossa on annettu väliarvosanoja, joiden avulla hylkäävä arvosana on laskettu, ja silloin jos ei näytä siltä, että yksittäistä hylkäävää arvosanaa yksityiskohtaisempien tietojen ilmoittaminen – kuitenkin niin, ettei valintalautakunnan jäsenten yksittäisiä arviointeja tai kunkin jäsenen antamia numeroarvosanoja jätetä näkyviin – voisi merkitä joko huomattavaa lisätyötä toimielimelle nykyisin käytettävissä olevien teknisten keinojen vuoksi tai osoittautua arkaluonteiseksi.

Tällaista ilmoittamista on sitä vastoin pidettävä enempänä kuin pelkkänä perustelujen alkuna, jonka osalta voidaan esittää täsmennyksiä oikeudenkäyntimenettelyn kuluessa.

Vaikka yhteisöjen tuomioistuimet eivät voi todellisuudessa korvata valintalautakunnan jäsenten arviointia omalla arvioinnillaan, sen on voitava tarkistaa perusteluvelvollisuuden kannalta, että nämä jäsenet ovat arvostelleet kantajan kilpailuilmoituksessa todettujen arviointikriteerien perusteella ja ettei tämän arvosanan laskennassa ole tapahtunut virhettä. Lisäksi niiden on voitava tutkia rajoitetusti valintalautakunnan jäsenten arviointien ja numeroarvosanojen välistä yhteyttä. Tätä varten niiden on toteutettava asian erityispiirteiden kannalta tarkoituksenmukaisiksi arvioimiaan prosessinjohtotoimia ja tarvittaessa täsmennettävä vastaajana olevalle toimielimelle, että vastaukset toimitetaan asianomaiselle henkilölle vain sikäli kuin se on yhteensopivaa valintalautakunnan työskentelyn salassapitoa koskevan periaatteen kanssa. Kun vastaajana oleva toimielin kieltäytyy toimittamasta yhteisöjen tuomioistuinten prosessinjohtotoimina pyytämiä tietoja, perusteluvelvollisuutta laiminlyödään eivätkä yhteisöjen tuomioistuimet voi täysin tutkia asiaa.

(ks. 40, 42–44, 46 ja 49–54 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 40/86, Kolivas v. komissio, 16.6.1987 (Kok. 1987, s. 2643, 11 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑73/06, Van Neyghem v. komissio, 13.12.2007 (72, 79 ja 80 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), valitus vireillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, asia T‑105/08 P, ja asia F‑127/07, Coto Moreno v. komissio, 11.9.2008 (34 ja 36 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

11 päivänä joulukuuta 2008

Asia F-148/06

Laurent Collée

vastaan

Euroopan parlamentti

Henkilöstö – Virkamiehet – Ylennys – Ansiopisteiden jakomenettely Euroopan parlamentissa – Ansioiden vertailu

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Collée vaatii kumoamaan parlamentin 9.1.2006 tekemän päätöksen, jossa hänelle myönnetään 2 ansiopistettä vuoden 2004 ylennyskierroksella.

Ratkaisu: Parlamentin päätös myöntää Colléelle 2 ansiopistettä vuoden 2004 ylennyskierroksella kumotaan. Kanne hylätään muilta osin. Parlamentti velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu – Yksityiskohtaiset menettelysäännöt – Ansioiden ilmaiseminen numeerisesti myöntämällä pisteitä

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

Kun hallintoviranomaisella on ansiopisteiden myöntämismenettelyssä käytettävissään rajoitettu määrä näitä pisteitä, joita se myöntää virkamiehille heidän ansioidensa vertailun perusteella, vertailu on suoritettava yhdenvertaisesti ja pisteet on myönnettävä ansioituneimmille virkamiehille alenevassa ansiojärjestyksessä, kunnes pistekiintiö on käytetty loppuun. Jos näin suoritetussa ansioiden vertailussa todetaan, että tiettyjen virkamiesten ansiot vastaavat toisiaan, näille virkamiehille on myönnettävä sama määrä ansiopisteitä. Jos pisteet eivät riitä, valinta useiden samalla sijalla olevien välillä on tehtävä täydentävien seikkojen perusteella. Vaikka vastuullisten tehtävien taso voi henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukaan olla ratkaiseva tekijä ylennyksen osalta, tältä osin edellytetään, että tätä tasoa arvioidaan vertailtaessa virkamiehiä, joiden ansiot ovat samat, eikä vertailtaessa virkamiehen vastuullisia tehtäviä eri vuosina.

Päätöksellä loukataan näin ollen yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja rikotaan henkilöstösääntöjen 45 artiklaa, kun siinä myönnetään virkamiehelle vain tietty määrä ansiopisteitä pelkästään siitä syystä, että hänen ansionsa eivät ylitä enemmän pisteitä saaneiden virkamiesten ansioita, koska hallintoviranomainen vaatii, että tämän virkamiehen suoritusten tason on oltava korkeampi – eikä vain sama – kuin hänen työtovereidensa suoritusten taso.

(ks. 38–40 ja 45–47 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑311/04, Buendía Sierra v. komissio, 19.10.2006 (Kok., s. II‑4137, 93 kohdan loppu)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Henkilöstö – Palvelukseen ottaminen – Henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan soveltaminen

(Henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohta sekä liitteessä XIII olevan 5 artiklan 5 kohta; neuvoston asetus N:o 723/2004)

Koska henkilöstösääntöjen ja yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta 22.3.2004 annetusta neuvoston asetuksesta N:o 723/2004 puuttuvat siirtymäsäännökset sellaisen virkamiehen palkkaluokan ja tason määrittämisestä, joka on nimitetty ylempään virkaan sen jälkeen kun tämä asetus tuli voimaan 1.5.2004, ennen tätä päivää henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan nojalla aloitetun palvelukseenottamismenettelyn perusteella, nimitettäessä johtajaa ylennyksenä on sovellettava ratkaisua, jonka yhteisön lainsäätäjä on itse ottanut huomioon henkilöstösääntöjen liitteessä XIII olevassa 5 artiklan 5 kohdassa ja määrättävä siten luokittelemisesta ”seuraavaksi ylempään palkkaluokkaan”.

Henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan nojalla aloitettu palvelukseenottamismenettely voidaan näet rinnastaa ylennykseen silloin, kun sitä sovelletaan palveluksessa olevaan virkamieheen tai toimihenkilöön. Tällaisessa tapauksessa virkamiehen nimittämistä ylempään virkaan ei voida pitää sellaisena toisena palvelukseen ottamisena toimielimen sisällä, joka keskeyttäisi hänen uransa, vaan etenemisenä uralla, eikä siitä voi seurata, että hänen palkkaluokkansa tai palkkatasonsa alenee ja hänen palkkansa vastaavasti alenee, koska muutoin loukattaisiin periaatetta, jonka mukaan kaikilla virkamiehillä on mahdollisuus urakehitykseen toimielimessään, sellaisena kuin tämä periaate on otettu henkilöstösääntöihin. Tällainen ratkaisu on erityisen välttämätön sen vuoksi, että se on hallinnolle kuuluvan huolenpitovelvollisuuden mukainen, ja se merkitsee muun muassa sitä, että kun toimivaltainen viranomainen antaa ratkaisun virkamiehen tilanteesta, sen on tarkasteltava kaikkia seikkoja, jotka saattavat vaikuttaa sen päätökseen, ja otettava siinä yhteydessä huomioon yksikön edun lisäksi myös asianomaisen virkamiehen etu, koska virkamiehellä, joka on nimitetty ylempään virkaan hänen henkilökohtaisten ansioidensa perusteella, on laillinen intressi siihen, että hänen palkkaansa ei alenneta, ilman että tämä olisi voimassa olevien henkilöstösääntöjen vastaista.

(ks. 63, 75, 76, 79 ja 80 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: yhdistetyt asiat 20/83 ja 21/83, Vlachos v. yhteisöjen tuomioistuin, 13.12.1984 (Kok. 1984, s. 4149, 23 kohta) ja asia C‑298/93 P, Klinke v. yhteisöjen tuomioistuin, 29.6.1994 (Kok. 1994, s. I‑3009, 38 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑133/89, Burban v. parlamentti, 20.6.1990 (Kok. 1990 s. II‑245, 27 kohta) ja yhdistetyt asiat T‑114/98 ja T‑115/98, Rodríguez Pérez ym. v. komissio, 1.6.1999 (Kok. H. 1999, s. I‑A‑97 ja II‑529, 32 kohta).
Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 20.10.2022 – Callaway v. komissio

(Asia T-653/21) (1)

(Kumoamiskanne - Yhteinen maatalouspolitiikka - Viljelykasvilajien yleinen lajikeluettelo - Uudet kasvilakikkeet - Finola-hamppulajikkeen tuottaja - Viljelyalat Puolassa - Hamppulajikkeet, joille voidaan myöntää yhteisen maatalouspolitiikan rahoitustukea - Tetrahydrokannabinolipitoisuus (THC) - Puolalle myönnetty lupa kieltää Finola-lajikkeen kaupan pitäminen alueellaan - Päätös ei koske valittajia suoraan - Tutkimatta jättäminen)

(2022/C 463/67)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: James C. Callaway (Kuopio, Suomi) (edustaja: asianajaja P. Hoffman)

Vastaaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Becker ja F. Castilla Contreras)

Oikeudenkäynnin kohde

SEUT 263 artiklaan perustuvassa kanteessaan kantaja vaatii kumoamaan luvan antamisesta Puolalle kieltää hamppulajikkeen Finola kaupan pitäminen alueellaan neuvoston direktiivin 2002/53/EY mukaisesti 22.7.2021 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2021/1214 (EUVL 2021, L 265, s. 1). Hän esittää myös SEUT 277 artiklan nojalla yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1307/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 608) 32 artiklan 6 kohtaa ja asetuksen N:o 1307/2013 täydentämisestä ja mainitun asetuksen liitteen X muuttamisesta 11.3.2014 annetun komission delegoidun asetuksen nro 639/2014 (JO 2014, L 181, p. 1) 9 artiklan 5 kohtaa koskevia lainvastaisuusväitteitä.

Määräysosa

1) Kanne jätetään tutkimatta.

2) Lausunnon antaminen Euroopan unionin neuvoston, Euroopan parlamentin ja Puolan tasavallan väliintulohakemuksista raukeaa.

3) James C. Callaway vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

4) Neuvosto, parlamentti ja Puolan tasavalta vastaavat omista väliintulohakemuksiin liittyvistä oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 24, 17.1.2022.
C 348/16

Unionin yleisen tuomioistuimen määräys 14.7.2020 – Sasol Germany ym. v. ECHA

(Asia T-640/19) (1)

(Kumoamiskanne - REACH - Erityistä huolta aiheuttavat aineet - Sellaisten aineiden luettelon laatiminen, jotka on tunnistettu niiden sisällyttämiseksi mahdollisesti asetuksen (EY) N:o 1907/2006 liitteeseen XIV - Päätös, jossa yksilöidään 4-tert-butyylifenoli luetteloon sisällyttämisen edellytykset täyttäväksi aineeksi - Oikeudenkäyntiväite - Toimi, joka ei voi olla kanteen kohteena - Puhdas täytäntöönpanotoimi - Oikeussuojan tarpeen puuttuminen - Tutkimatta jättäminen)

(2020/C 348/23)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Sasol Germany GmbH (Hampuri, Saksa), SI Group – Béthune (Béthune, Ranska) ja BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Saksa) (edustajat: asianajajat C. Mereu, P. Sellar ja S. Saez Moreno)

Vastaaja: Euroopan kemikaalivirasto (ECHA) (asiamiehet: M. Heikkilä ja W. Broere, avustajanaan asianajaja S. Raes)

Oikeudenkäynnin kohde

SEUT 263 artiklaan perustuva kanne, jolla vaaditaan kumoamaan osittain ECHA:n päätös ED/71/2019 siltä osin kuin siinä sisällytettiin 4-tert-butyylifenoli erityistä huolta aiheuttavana aineena luetteloon aineista, jotka voidaan myöhemmin sisällyttää kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (EUVL 2006, L 396, s. 1) liitteessä XIV olevaan luetteloon.

Määräysosa

1) Kanne jätetään tutkimatta.

2) Lausunnon antaminen Saksan liittotasavallan, Ruotsin kuningaskunnan ja Euroopan komission väliintulohakemuksista raukeaa.

3) Sasol Germany GmbH, SI Group – Béthune ja BASF SE vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan kemikaaliviraston (ECHA) oikeudenkäyntikulut, lukuun ottamatta väliintulohakemuksista aiheutuneita kuluja.

4) Sasol Germany GmbH, SI Group – Béthune, BASF SE, Euroopan kemikaalivirasto (ECHA), Saksan liittotasavalta, Ruotsin kuningaskunta ja Euroopan komissio vastaavat kukin omista väliintulohakemuksista aiheutuneista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 406, 2.12.2019.