FI Euroopan unionin virallinen lehti C 55/30

Kanne 15.12.2008 — RWE ja RWE Dea v. komissio

(Asia T-543/08)

(2009/C 55/56)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantajat: RWE AG (Essen, Saksa), RWE Dea AG (Hampuri, Saksa) (edustajat: asianajajat C. Stadler ja M. Röhrig)

Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— päätöksen 1 artikla on kumottava siltä osin kuin siinä todetaan, että kantajat ovat rikkoneet EY 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa

— päätöksen 2 artikla on kumottava siltä osin kuin siinä määrätään kantajille yhteisvastuullisesti 37 440 000 euron suuruinen sakko

— toissijaisesti päätöksen 2 artiklassa kantajille yhteisvastuullisesti määrättyä sakkoa on kohtuullistettava

— vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajien kanne koskee komission 1.10.2008 asiassa COMP/39.181 — kynttilävahat tekemää päätöstä K(2008) 5476 lopullinen, jossa vastaaja totesi, että tietyt yritykset, muun muassa kantajat, ovat rikkoneet EY 81 artiklan 1 kohtaa ja Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen 53 artiklaa, kun ne osallistuivat jatkuvaan sopimukseen ja/tai jatkuvaan yhdenmukaistettuun menettelytapaan parafiinivahojen alalla.

Kantajat vetoavat kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen.

Kantajat väittävät ensimmäisessä kanneperusteessaan, että vastaaja on rikkonut EY 81 artiklan 1 kohtaa ja asetuksen N:o 1/2003 (1) 23 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, kun se sovelsi oikeudenvastaisesti yrityksen määritelmää kantajiin. Vastaaja katsoi kantajien olevan vastuussa aikaisemman DEA Mineraloel AG:n tai — sen jälkeen, kun yritys muuttui yhteisyritykseksi Shellin kanssa — Shell & Dea Oil GmbH:n rikkomuksista ja määräsi kantajille tästä syystä sakon, ilman että se oli todennut kyseessä olevan taloudellinen kokonaisuus.

Toissijaisesti kantajat väittävät toisessa kanneperusteessaan, että vastaaja on soveltanut virheellisesti sakkojen lieventämisestä vuonna 2002 annettua tiedonantoa ja siksi loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se ei ulottanut kantajiin sakon lieventämistä koskevaa hakemusta, jonka Shell teki aikaisemman DEA Mineraloel AG:n, sittemmin Shell & Dea Oil GmbH:n, parafiinivahakaupan osalta. Tämä on ristiriidassa vastaajan sen käsityksen kanssa, jonka mukaan ajanjaksona 3.9.1992–30.7.2002 tämä nimenomainen parafiinivahakauppa oli osa samaa taloudellista kokonaisuutta kuin kantajat. Jos sakkojen lieventämisestä annettua tiedonantoa olisi sovellettu oikein, vastaajan olisi tullut vapauttaa kantajat täysin tällaisesta sakosta.

Toissijaisesti kantajat väittävät kolmannessa kanneperusteessaan, että vastaaja on loukannut sakon laskemista koskevia olennaisia periaatteita, etenkin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, ja rikkonut siksi asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohtaa. Vastaaja on soveltanut virheellisesti sakkojen määräämisestä vuonna 2006 annettuja suuntaviivoja, kun se vahvisti tosiasiallisen liikevaihdon ottamalla huomioon viiteajanjakson, joka ei ollut tarpeeksi edustava, ja vahvisti siten perusmäärän, joka on kantajien osalta suhteeton ottaen huomioon rikkomukset, joista niiden katsotaan olevan vastuussa, ja kantajia on kohdeltu ilman perusteltua syytä eri tavalla verrattuna muihin osallisiin, mukaan luettuna Shell.

(1) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003 L 1, s. 1).