FI Euroopan unionin virallinen lehti C 419/28

Valitus, jonka mobile.de GmbH, aiemmin mobile.international GmbH, on tehnyt 28.7.2016 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) yhdistetyissä asioissa T-322/14 ja T-325/14, mobile.international v. EUIPO, 12.5.2016 antamasta tuomiosta

(Asia C-418/16 P)

(2016/C 419/37)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: mobile.de GmbH, aiemmin mobile.international GmbH (edustaja: T. Lührig, Rechtsanwalt)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Rezon OOD

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen kahdeksannen jaoston yhdistetyissä asioissa T-322/14 ja T-325/14 12.5.2016 antama tuomio on kumottava

— Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksenalainen tuomio rikkoo tavaramerkkiasetuksen (1) 57 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen (2) 22 säännön 2 kohdan ja 40 säännön 6 kohdan kanssa, koska siinä vastoin yleisesti tunnustettuja oikeudellisia tulkintaperiaatteita tulkitaan tavaramerkkiasetuksen 57 artiklan 2 kohdassa olevaa käsitettä ”käytön todistaminen” toisin kuin täytäntöönpanoasetuksen 22 säännön 2 kohdassa ja 40 säännön 6 kohdassa. Tavaramerkkiasetuksen ja täytäntöönpanoasetuksen yhden ja saman terminologian erilainen tulkinta ei ole yhteensoveltuvaa oikeusvarmuuden ja oikeudellisen selvyyden periaatteiden kanssa. Tämän lisäksi unionin yleinen tuomioistuin jättää ottamatta huomioon sen, että täytäntöönpanoasetuksen 40 säännön 6 kohdassa ja 22 säännön 2 kohdassa suljetaan pois viivästynyt käytön todistamisen rekisteristä poistamismenettelyissä ja että EUIPO:lla ei ole harkintavaltaa tältä osin. Tavaramerkkiasetuksen 57 artiklan 1 kohta ei ole sovellettavissa eikä EUIPO ole käyttänyt sitä, joten valituslautakunnan päätös eikä unionin yleisen tuomioistuimen tuomio ei voi perustua siihen.

Valituksenalainen tuomio rikkoo myös tavaramerkkiasetuksen 76 artiklan 2 kohtaa, koska unionin yleinen tuomioistuin lähtee oikeudellisesti virheellisesti tavaramerkkiasetuksen 76 artiklan 2 kohdan sovellettavuudesta, vaikka täytäntöönpanoasetuksen 40 säännön 6 kohta ja 22 säännön 2 kohta estävät sen mitättömyysmenettelyissä täytäntöönpanoasetuksen 50 säännön 1 kohdan kolmannen alakohdan systemaattisen tulkinnan vuoksi. Tämän lisäksi tavaramerkkiasetuksen 76 artiklan 2 kohdan mukaiset edellytykset eivät täyty, koska väliintulija ei koko menettelyssä ole esittänyt mitään legitiimiä perustetta alusta asti sen hallussa olleiden laskujen myöhästyneelle esittämiselle. Unionin yleinen tuomioistuin on siten soveltanut tavaramerkkiasetuksen 76 artiklan 2 kohtaa väärin, koska menettelyn vaiheen ja asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella myöhässä esitetyn todisteen huomioon ottaminen on pois suljettu. Muilta osin unioni yleinen tuomioistuin on ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, kun se on esittänyt tosiseikaston virheellisesti siten, ettei valitusvaiheessa esitettyjen laskujen osalta kyseessä ollut ”täydentävä” tai ”selventävä” näyttö.

Unionin yleinen tuomioistuin ei tutkinut tosiasiallisesti käytetyn merkin foneettisia eikä käsitteellisiä eroja eikä yleisesti ottanut huomioon kokonaisvaikutelmaa vaan vain yksittäiset osat ja siten soveltanut oikeudellisesti virheellisesti tavaramerkkiasetuksen 15 artiklan 1 kohdan a alakohtaa.

Unionin yleinen tuomioistuin on ilmeisesti ottanut huomioon epäolennaiset todisteet, vaikka nämä todisteet ovat olleet päiväämättömiä tai ne ovat relevantin ajanjakson ulkopuolelta. Siten se on soveltanut oikeudellisesti virheellisesti tavaramerkkiasetuksen 57 artiklan 2 kohtaa luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen 22 säännön 3 ja 4 kohdan kanssa.

Unionin yleinen tuomioistuin on olettanut oikeudellisesti virheellisesti, ettei sen tarvitse tutkia oikeuden väärinkäyttöä koskevaa väitettä. Rajoituksia koskevaa väitettä unionin yleinen tuomioistuin ei ole tutkinut lainkaan.

Valituksenalainen tuomio rikkoo lopuksi tavaramerkkiasetuksen 64 artiklan 1 kohtaa, koska unionin yleinen tuomioistuin toteaa virheellisesti, että valituslautakunta olisi johdonmukaisesti saanut kumota mitättömyysosaston päätökset vain palvelujen ”ajoneuvoihin liittyvä mainonta” osalta ja palauttaa ne mitättömyysosaston käsiteltäväksi, ja sen olisi pitänyt ratkaista lopullisesti asia muiden sellaisten palvelujen, joiden käyttöä ei ole todistettu, osalta ja sen olisi pitänyt ilmaista oikeudellisesti sitovasti mitättömyysvaatimusten osittainen hylkääminen käytön todistamisen puuttuessa.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1).

(2) Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annettu komission asetus (EY) N:o 2868/95 (EYVL 1995, L 303, s. 1).