Siltä osin kuin näet aluksi on kyse mainitun etuuden tarkoituksesta ja päämäärästä, on todettava, että etuudella pyritään järjestämään työkyvyttömyyseläkkeen hakijalle, jolla ei ole työtä tai mitään tuloja, silloin, kun olosuhteiden perusteella on oletettava, että kyseinen eläke myönnetään, taloudelliset varat, joiden avulla hänen on mahdollista huolehtia tarpeistaan hänen hakemuksestaan tehtävää lopullista päätöstä odotettaessa eli sellaisen ajanjakson ajan, jonka kuluessa on olemassa epävarmuus siitä, onko kyseinen hakija mahdollista siirtää takaisin työelämään. Kyseisellä etuudella, jonka maksavat samoin työttömyyden osalta toimivaltaiset viranomaiset, pyritään olennaisesti korvaamaan työttömyyden vuoksi menetetty palkka työttömänä olevan työntekijän toimeentulon tukemiseksi. Tämän jälkeen mainitun etuuden laskentaperusteiden osalta on huomautettava, että etuuden määrä vahvistetaan samalla tavalla kuin työttömyyspäivärahan määrä. Kyseisen etuuden myöntämisedellytysten osalta on lopuksi todettava, että sen lisäksi, että etuuteen sovellettavat säännökset on annettu työttömyysvakuutusta koskevassa lainsäädännössä ja että kyseisen etuuden myöntävät työttömyyden osalta toimivaltaiset viranomaiset, työkyvyttömyyseläkkeen hakijan on täytettävä ne työttömyyspäivärahan saamisen edellytykset, jotka koskevat odotusaikaa ja sitä, ettei etuutta koskeva oikeus ole päättynyt. Näin ollen huolimatta siitä, että tällainen etuus liittyy työkyvyttömyyseläkettä koskevaan hakemukseen, se liittyy suoraan asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettuun työttömyyteen.

Sellaisen ennakon kaltaista etuutta, jota maksetaan työttömille, jotka ovat hakeneet lakisääteisen eläke- tai tapaturmavakuutuksen mukaista vakuutusetuutta vähentyneen työkyvyn tai ansiokyvyttömyyden perusteella, on pidettävä asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettuna ”työttömyysetuutena”.

EY 39 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio asettaa sellaisen ennakon kaltaisen etuuden, jota maksetaan työttömille, jotka ovat hakeneet lakisääteisen eläke- tai tapaturmavakuutuksen mukaista vakuutusetuutta vähentyneen työkyvyn tai ansiokyvyttömyyden perusteella, ja jota on pidettävä asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettuna ”työttömyysetuutena”, myöntämisen edellytykseksi sen, että etuuden saajien asuinpaikka on kyseisen valtion alueella, siltä osin kuin se ei ole esittänyt mitään sellaista seikkaa, jolla voitaisiin osoittaa, että tällainen edellytys on objektiivisesti perusteltu ja oikeasuhteinen.

Kansallisen oikeuden säännöstä, jollei se ole objektiivisesti perusteltu ja oikeassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään, on näet pidettävä välillisesti syrjivänä, jos sen vaikutukset kohdistuvat sen ominaislaadun vuoksi enemmän siirtotyöläisiin kuin kotimaisiin työntekijöihin ja jos säännöksellä saatetaan sen vuoksi kohdella ensiksi mainittuja huonommin. Näin on mainitun etuuden myöntämisen ehtona olevan kaltaisen asumisedellytyksen osalta, jonka täyttäminen on helpompaa kotimaisille kuin muiden jäsenvaltioiden työntekijöille, koska juuri viimeksi mainituilla työtekijöillä on etenkin työttömyys- tai työkyvyttömyystapauksessa taipumus lähteä maasta, jossa he ovat aikaisemmin työskennelleet, palatakseen kotimaahansa.

(ks. 54, 55 ja 64 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)