25

Tässä tilanteessa Rechtbank Midden-Nederland päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) a) Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 7 artiklan 2 alakohtaan sisältyvää käsitettä ’paikkakunta, missä vahinko sattui’ tulkittava siten, että ’paikka, jossa vahingon aiheuttanut kausaaliyhteydessä oleva tapahtuma sattui’ (Handlungsort) on paikkakunta, jonne on sijoittautunut yhtiö, jonka velkoja ei saada perittyä, jos tämä johtuu siitä, että kyseisen yhtiön emoyhtiön emoyhtiö on laiminlyönyt huolenpitovelvollisuutensa kyseisiä velkojia kohtaan? b) Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 7 artiklan 2 alakohtaan sisältyvää käsitettä ’paikkakunta, missä vahinko sattui’ tulkittava siten, että ’paikkakunta, jossa vahinko on ilmennyt’ (Erfolgsort) on paikkakunta, jonne on sijoittautunut yhtiö, jonka velkoja ei saada perittyä, jos tämä johtuu siitä, että kyseisen yhtiön emoyhtiön emoyhtiö on laiminlyönyt huolenpitovelvollisuutensa kyseisiä velkojia kohtaan? c) Edellyttääkö paikkakunnan, jonne on sijoittautunut yhtiö, jonka velkoja ei saada perittyä, tuomioistuimen toimivaltaisuus erityisiä olosuhteita, ja jos näin on, mitä nämä olosuhteet ovat? d) Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 7 artiklan 2 alakohdan mukaisen toimivaltaisen tuomioistuimen määrittämisen kannalta merkitystä sillä, että yhtiön, jonka velkoja ei saada perittyä, alankomaalainen selvittäjä on lakisääteisen pesänhoitotehtävänsä yhteydessä nostanut sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevan vahingonkorvauskanteen kaikkien velkojien hyväksi (mutta ei niiden nimissä)? Tällainen kanne merkitsee sitä, että kunkin velkojan yksittäistä asemaa ei ole aihetta tutkia ja että kolmas taho, jota vastaan kanne on nostettu, ei voi esittää puolustuksekseen selvittäjää vastaan kaikkia väitteitä, joita se voisi mahdollisesti esittää tiettyjä yksittäisiä velkojia vastaan. e) Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 7 artiklan 2 alakohdan mukaisen toimivaltaisen tuomioistuimen määrittämisen kannalta merkitystä sillä, että osalla velkojista, joiden hyväksi selvittäjä nostaa kanteen, on kotipaikka Euroopan unionin alueen ulkopuolella? 2) Onko ensimmäiseen kysymykseen vastattava toisin, jos kanteen on nostanut säätiö, jonka tarkoituksena on valvoa ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettua vahinkoa kärsineiden velkojien yhteisiä etuja? Tällaisen ryhmäkanteen tapauksessa menettelyssä ei vahvisteta a) edellä tarkoitettujen velkojien kotipaikkoja, b) yksittäisten velkojien yhtiöltä olevien saatavien muodostumiseen liittyviä erityisiä olosuhteita eikä c) edellä tarkoitetun huolenpitovelvollisuuden olemassaoloa ja laiminlyöntiä yksittäisten velkojien osalta. 3) Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 8 artiklan 2 alakohtaa tulkittava siten, että jos tuomioistuin, jossa alkuperäinen kanne on vireillä, peruuttaa päätöksensä, jonka mukaan se on toimivaltainen käsittelemään kanteen, se jää automaattisesti vaille toimivaltaa myös väliintulijan esittämien vaatimusten osalta? 4) a) Onko [Rooma II ‑asetuksen] 4 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että paikka, ’jossa vahinko aiheutuu’, on sen yhtiön kotipaikka, jolta ei ole mahdollista saada korvausta vahingosta, joka yhtiön velkojille on edellä mainitun huolenpitovelvollisuuden laiminlyönnin johdosta aiheutunut? b) Onko tätä paikkaa määritettäessä merkitystä sillä, että kanteen on nostanut selvittäjä suorittaessaan lakisääteistä pesänhoitotehtäväänsä ja kaikkien velkojien edustaja niiden yhteisen edun valvojana (mutta ei niiden nimissä)? c) Onko tätä paikkaa määritettäessä merkitystä sillä, että osalla velkojista on kotipaikka Euroopan unionin alueen ulkopuolella? d) Onko se, että konkurssissa olevan alankomaalaisen yhtiön ja sen emoyhtiön emoyhtiön välillä oli rahoitussopimuksia, joissa oikeuspaikaksi määrättiin saksalaiset tuomioistuimet ja sovellettavaksi oikeudeksi Saksan oikeus, sellainen seikka, jonka johdosta BMA AG:n väitetyn vahingonkorvausvastuun perustava tapahtuma liittyy Rooma II ‑asetuksen 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla selvästi läheisemmin johonkin muuhun maahan kuin Alankomaihin?”