YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

1 päivänä huhtikuuta 2004

Asia T-312/02

Lucio Gussetti

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Huollettavana olevaa lasta koskeva lisä – Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohta – Sääntö, jolla kielletään maksamasta päällekkäisiä vastaavia kansallisia lisiä – Henkilöstösääntöjen 85 artikla – Perusteettoman edun palautusta koskevat edellytykset

Täydellinen teksti italian kielellä II - 0000

Aihe: Kanne, jossa vaaditaan komission 15.2.2002 tekemän sen päätöksen kumoamista, jolla henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdassa olevan vastaavien lisien maksamiskiellon nojalla vähennettiin kantajan Belgian viranomaisilta saaman orvoneläkkeen johdosta 1.6.2001 lähtien määrää, jota kantaja on perusteettomasti saanut huollettavana olevaa lasta koskevana lisänä.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kukin osapuoli vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

1. Henkilöstö – Kanne – Valituksen hylkäämistä koskevasta päätöksestä nostettu kanne – Tutkittavaksi ottaminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

2. Henkilöstö – Kanne – Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus – Kanteen kohteen ja perusteen samanlaisuus – Kanneperusteet, jotka eivät sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti – Tutkittavaksi ottaminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

3. Henkilöstö – Perusteettoman edun palauttamisvaatimus – Edellytykset – Suorituksen ilmeinen aiheettomuus – Perusteet

(Henkilöstösääntöjen 85 artikla)

4. Henkilöstö – Perusteettoman edun palauttamisvaatimus – Sellaisen virkamiehen vetoamista vilpittömään mieleen ei voida hyväksyä, joka on jättänyt tekemättä ilmoituksen luonteeltaan samanlaisista lisistä kuin yhteisön perheavustukset

(Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohta ja 85 artikla)

1. Alkuperäisestä päätöksestä tehdyn valituksen hylkäämispäätöksestä nostetun kumoamiskanteen vaikutus on, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetaan virkamiehelle vastainen päätös, josta valitus tehtiin.

(ks. 41 kohta)

Viittaukset: asia 293/87, Vainker v. parlamentti, 17.1.1989 (Kok. 1989, s. 23, 8 kohta); asia T-199/01, G v. komissio, 7.11.2002 (Kok. H. 2002, s. I-A-207 ja II‑1085, 23 kohta) ja asia T-302/01, Birkhoff v. komissio, 23.10.2003 (24 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

2. Yhteisöjen tuomioistuimissa henkilöstökanteissa esitetyt vaatimukset voivat sisältää ainoastaan riitauttamisperusteita, joiden peruste on sama kuin valituksessa esitetyillä riitauttamisperusteilla ja näitä riitautettuja seikkoja voidaan kehittää yhteisöjen tuomioistuimissa oikeudellisilla perusteilla ja väitteillä, joita ei välttämättä ole mainittu valituksessa mutta jotka liittyvät siihen läheisesti.

Oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn ensisijainen tarkoitus on nimittäin antaa mahdollisuus sovinnon syntymiseen virkamiesten tai muuhun henkilöstöön kuuluvien ja hallinnon välisissä erimielisyyksissä. Jotta tällainen menettely saavuttaisi tavoitteensa, nimittävällä viranomaisella on oltava mahdollisuus saada tietoonsa riittävän tarkasti asianomaisten riidanalaisesta päätöksestä esittämät väitteet. Tältä osin hallinnon ei pidä tutkia valituksia suppeasti vaan päinvastoin avoimin mielin.

(ks. 47 ja 48 kohta)

Viittaukset: asia C-446/00 P, Cubero Vermurie v. komissio, 13.12.2001, (Kok. 2001, s. I-10315, 12 kohta); asia C-62/01 P, Campogrande v. komissio, 23.4.2002 (Kok. 2002, s. I‑3793, 33 kohta); asia T‑144/00, Tirelli v. parlamentti, 22.2.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑45 ja II‑171, 25 kohta) ja asia T‑174/02, Wieme v. komissio, 14.10.2003 (18 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

3. Henkilöstösääntöjen 85 artiklassa aiheettomasti suoritetun etuuden takaisinperimistä koskevien sääntöjen yhteydessä käytettyä ilmaisua ”niin ilmeinen” on tulkittava siten, että kyseessä ei ole sen selvittäminen, oliko virhe hallintoviranomaiselle ilmeinen vai ei, vaan asianomaiselle henkilölle. Tällä viimeksi mainitulla henkilöllä, jota ei suinkaan vapauteta kaikesta harkinnasta tai valvonnasta, on päinvastoin palauttamisvelvollisuus, kun kyseessä on virhe, joka ei jää huomaamatta huolelliselta virkamieheltä, jonka oletetaan tuntevan häntä koskevat henkilöstösäännöt.

Seikat, jotka yhteisöjen tuomioistuimet ottavat huomioon arvioidakseen asianomaisen virkamiehen kykyä suorittaa tarvittavat selvitykset, koskevat virkamiehelle kuuluvien tehtävien vastuullisuutta, tämän palkkaluokkaa ja virkaikää, niiden henkilöstösääntöjen selkeyttä, joissa kyseessä olevan etuuden saamisedellytykset on määritelty, sekä virkamiehen henkilökohtaisessa tilanteessa tai perheasemassa tapahtuneiden muutosten merkittävyyttä aina silloin, kun riidanalaisen rahamäärän suorittaminen riippuu hallintoelimen tilanteesta tekemästä arviosta.

(ks. 82 ja 83 kohta)

Viittaukset: asia T‑14/99, Kraus v. komissio, 17.1.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑7 ja II‑39, 38 kohta); asia T‑348/00, Barth v. komissio, 30.5.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑119 ja II‑557, 30 kohta) ja asia T‑205/01, Ronsse v. komissio, 5.11.2002 (Kok. H. 2002, s. I‑A‑211 ja II‑1065, 47 kohta).

4. Virkamies, joka on asianmukaisesti ilmoittanut hallintoviranomaiselle perhetilanteessaan tapahtuneesta muutoksesta, mutta on jättänyt toimittamatta viimeksi mainitulle hänellä olleita tietoja, joiden merkitys hänen oli ymmärrettävä, ei ole noudattanut henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdassa säädettyä velvollisuutta, jonka mukaan jokaisen asianomaisen virkamiehen on ilmoitettava muualta saadut yhteisön perhelisiä vastaavat lisät. Koska virkamies täten asetti itsensä lainvastaiseen tilanteeseen omalla käytöksellään, jättämällä tekemättä tämän ilmoituksen, hän ei voi viitata vilpittömään mieleensä vapautuakseen aiheettomasti maksetun edun palautuksesta.

(ks. 102 ja 106 kohta)

Viittaukset: asia 36/72, Meganck v. komissio, 30.5.1973 (Kok. 1973, s. 527); yhdistetyt asiat T‑34/89 ja T‑67/89, Costacurta v. komissio, 13.3.1990 (Kok. 1990, s. II‑93, 43–49 kohta); asia T‑117/89, Sens v. komissio, 10.5.1990 (Kok. 1990, s. II‑185, 12 kohta); asia T‑545/93, Kschwendt v. komissio, 13.7.1995 (Kok. H. 1995, s. I‑A‑185 ja II‑565, 109 kohta); em. asia Barth v. komissio, 36 kohta ja asia T‑66/00, B v. komissio, 12.6.2002 (Kok. H. 2002, s. I‑A‑75 ja II‑361, 54 kohta).