ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

kumoaa riidanalaisen päätöksen osittain, nimittäin siltä osin kuin valituslautakunta a) hylkäsi kantajan valituksen R 979/2017-4, b) hyväksyi osittain mitättömäksi julistamista koskevan Thalgo TCH:n valituksen R 1070/2017-4 Nizzan luokituksen luokkaan 3 kuuluvien tavaroiden osalta, c) julisti EU-tavaramerkin nro 11 649 324 myös mitättömäksi kyseisten luokkaan 3 kuuluvien tavaroiden osalta, ja d) pysytti osittain EUIPO:n 21.3.2017 tekemän päätöksen (mitättömyysmenettely nro 11 974 C), jonka mukaan kantajan tavaramerkki on julistettu mitättömäksi luokkaan 3 kuuluvien tavaroiden osalta,
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu oikeudellisiin virheisiin siltä osin kuin on kyse määrittelemisestä yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi ja jatkuvaksi rikkomiseksi ja olettamasta kantajan osallistumista koskevasta vastuusta Toinen kanneperuste koskee komission väitettyjä virheitä sekä siltä osin kuin on kyse kontaktien määrittelemisestä yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi ja jatkuvaksi rikkomiseksi että siltä osin kuin on kyse kantajan vastuusta tällaisesta rikkomisesta. Ensimmäiseksi komissio ei kantajan mukaan osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla yhtenä kokonaisuutena pidettävän ja jatkuvan rikkomisen laajuutta. Toiseksi komissio katsoi virheellisesti, että kantaja on vastuussa kontakteista, joihin se ei osallistunut. Kolmanneksi komissio katsoi virheellisesti, että rikkominen jatkui keskeytyksettä ennen 7.11.2013. Neljänneksi komissio katsoi virheellisesti, että kantaja on vastuussa jatkuvasta osallistumisesta yhtenä kokonaisuutena pidettävään ja jatkuvaan rikkomiseen 10.11.2008 jälkeen. Tämän seurauksena komissio oli menettänyt mahdollisuutensa määrätä kantajalle sakkoa. Viidenneksi komissio katsoi virheellisesti, että kantajan osallistuminen yhtenä kokonaisuutena pidettävään ja jatkuvaan rikkomiseen jatkui sen nimenomaisesta vetäytymisestä huolimatta.
—

valtiontuesta SA.38944 (2014/C) (ex 2014/NN), jonka Luxemburg on myöntänyt Amazonille, 4.10.2017 annetun Euroopan komission päätöksen, ( 1 ) jossa todetaan, että Luxemburg myönsi LuxOpCo:lle sääntöjenvastaista valtiontukea toukokuun 2006 ja kesäkuun 2014 välisenä aikana vuonna 2003 annetun veropäätöksen nojalla, 1-4 artikla on kumottava
—

Komissio ei ole ilmoittanut mitään seikkaa, joka selvästi ja yksiselitteisesti osoittaisi, miksi tutkinnan kohteena oleva toimenpide olisi SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla valikoiva. Komissio on erityisesti jättänyt selittämättä, ovatko hiilivoimalat tilanteessa, joka on tosiasiallisesti rinnastettavissa muuntyyppisten voimaloiden tilanteeseen ja, jos näin on, voiko tukipäätös 107 artiklan 1 kohdan mukaisesti suosia ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa” suhteessa muihin yrityksiin, joiden tilanne on kyseisen yrityksen asemaan nähden tosiasiallisesti rinnastettavassa kantajan tilanteeseen ottaen huomioon kyseisen toimenpiteen tarkoitus.
2.

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että EKP on syyllistynyt harkintavallan väärinkäyttöön ja on loukannut Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklaa, koska se on käyttänyt rahapolitiikan alalla olevaa toimivaltaansa määrätessään Euroryhmälle ja Kyproksen hallitukselle pankkien uudelleenjärjestelyä koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
—

Kantajat väittävät tältä osin, että vastaaja on jättänyt kokonaan perustelematta tai esittämättä riittävät perustelut kanteen kohteena olevalle päätökselle, koska se on muun muassa jättänyt riittävästi tai lainkaan tai todennettavissa olevalla tavalla selittämättä, millä perusteella se on hyväksynyt NAMA:n tavan määrittää kehityshankkeiden elinkelpoisuus.
1)

Ensimmäinen kanneperuste perustuu ilmeisiin arviointivirheisiin riidanalaisessa päätöksessä siltä osin kuin yhtäältä nimittävä viranomainen on ottanut huomioon toimielinten integriteetille aiheutuneen vahingon, jonka kantaja on aiheuttanut, mutta joka on kantajan mukaan kuitenkin jo korvattu, ja toisaalta langetetun kurinpitoseuraamuksen kesto on mielivaltainen, koska se on kantajan mukaan vahvistettu suhteessa kantajan lakisääteiseen eläkeikään.
—

määrää vastaajat maksamaan kantajille kannekirjelmän liitteessä mainitut summat korkoineen, jotka lasketaan 26.3.2013 lukien unionin yleisen tuomioistuimen tuomion julistamiseen saakka, korvauksena vahingosta, joka on aiheutunut Eurogroupin päätöksistä, jotka koskivat Cyprus Popular Bank Public Co Ltd:n (Laiki Bank) purkamista, Bank of Cyprus Public Company Limitedin (Bank of Cyprus) velkakirjojen arvon alaskirjausta ja mainittujen pankkien varojen ja liiketoiminnan myynnistä Kreikassa, ja/tai siitä, että Laiki Bankille tarjottiin maksuvalmiusapua Euroopan keskuspankin suostumuksin ja tätä seuranneesta asianomaisen vastuun siirtymisestä Bank of Cyprusille Euroopan keskuspankin johdon alaisena
3)

Kolmas kanneperuste perustuu siihen, että pääsihteerin päätös on virheellinen todistustaakan osalta. Toisin kuin päätöksessä on todettu, 10.10.2014 asiassa T-479/13, Marciani v. parlamentti annetun tuomion 54 kohdassa esitettyjä perusteluja ei voida pitää merkityksellisinä nyt tarkasteltavassa asiassa juuri siksi, että edustaja Marcianin tapauksessa piti soveltaa Euroopan parlamentin jäsenten kuluja ja korvauksia koskevia sääntöjä, kun taas kantajan edustajankauden aikana oli jo voimassa neuvoston asetus (EY) N:o 160/2009.
—

toteamaan, että Euroopan komissio ei ole noudattanut asetuksen N:o 999/2001, asetuksen N:o 178/2002 ja asetuksen N:o 1069/2009 sekä syrjintäkieltoa ja oikeasuhteisuutta koskevien yleisten periaatteiden mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut sääntelykomitean käsiteltäväksi päätöksen 1999/648/EY 5 a artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti ehdotusta toimenpiteistä asetuksen N:o 999/2001 liitteessä IV olevan V luvun E jakson 2 kohdassa säädetyn märehtijöistä saatua käsiteltyä eläinvalkuaista sisältävien orgaanisten lannoitteiden tai maanparannusaineiden edelleen voimassa olevan vientikiellon uudelleenarvioimiseksi
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on rikottu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 142/68

Kanne 21.2.2018 – Avio SpA v. komissio

(Asia T-139/18)

(2018/C 142/87)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Avio SpA (Rooma, Italia) (edustajat: asianajajat G. Roberti, G. Bellitti ja I. Perego,)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa komission päätöksen, C(2016) 4621 lopullinen, joka on annettu 20.7.2016 sulautuma-asiassa yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 8 artiklan 1 kohdan nojalla keskittymän julistamisesta sisämarkkinoille soveltuvaksi (ASL / Arianespace, asia COMP/M.7724)

— velvoittaa asian selvittämistoimena komission toimittamaan menettelyasetuksen 88 ja 89 artiklan sekä 91 artiklan b alakohdan mukaisesti luovuttamaan kanteen III osassa tarkoitetut asiakirjat

— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteella on riitautettu komission päätös, C(2016) 4621 lopullinen, joka on annettu 20.7.2016 sulautuma-asiassa yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 8 artiklan 1 kohdan nojalla keskittymän julistamisesta sisämarkkinoille soveltuvaksi (ASL / Arianespace, asia COMP/M.7724).

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen:

1) Komissio on syyllistynyt ilmeiseen arviointivirheeseen, laiminlyönyt asian selvittämistä ja perusteluja koskevat velvoitteensa, koska se ei ole asianmukaisesti arvioinut markkinoita sulkevan vaikutuksen vaaraa Arianespacen kantorakettien markkinoilla etenkään suorituskyvyn, kannustimien ja kilpailunvastaisten vaikutusten osalta.
—

Asetuksen N:o 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa ja 7 artiklan 2 kohtaa on rikottu.
2)

Toinen kanneperuste perustuu yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (EUVL 2005, L 209, s. 1) 31 artiklan 1 ja 2 kohdan ja yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549) 53 artiklan 2 ja 3 kohdan, luettuna yhdessä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä maksajavirastojen ja muiden elinten, varainhoidon, tilien tarkastamisen, vakuuksien sekä euron käytön osalta 11.3.2014 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 907/2014 (EUVL 2014, L 25, s. 18) 12 artiklan 1–6 ja 8 kohdan kanssa, säännösten sekä 8.6.2015 annettuihin komission asiakirjoihin VI533097 ja C(2015) 3675 final sisältyvien suuntaviivojen rikkomiseen. Helleenien tasavalta vetoaa lisäksi siihen, että kahden samanaikaisen ja samaan syyhyn perustuvan oikaisun soveltaminen on kiellettyä, ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen.
—

Asetuksen N:o 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on rikottu.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee sitä, että oikeutta tulla kuulluksi on loukattu, koska riidanalaisessa päätöksessä on käytetty täysin uusia seikkoja, joita komissio ei maininnut kirjeessä, jossa se kehotti asianosaisia esittämään huomautuksensa, sekä perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvää hallintoa koskevan perusoikeuden loukkaamista, kontradiktorista menettelyä koskevan periaatteen loukkaamista ja asetuksen 2015/1589 24 artiklan 2 kohdan rikkomista — Uutuutena asetuksen N:o 659/1999 20 artiklan 2 kohdan alkuperäiseen sanamuotoon verrattuna asetuksen N:o 2015/1589 24 artiklan 2 kohdassa tunnustetaan asianomaisille (jotka ovat tehneet kantelun) oikeus esittää huomautuksia jo alustavassa tutkintamenettelyssä. Mainittu 24 artiklan 2 kohta on perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvää hallintoa koskevan perusoikeuden ja kontradiktorista menettelyä koskevan periaatteen erityinen sovellutus. — Nyt käsiteltävässä asiassa Marinvestin ja Portingin oikeuksia, jotka on taattu 24 artiklan 2 kohdassa, on loukattu vakavalla tavalla. On totta, että komissio on kehottanut 14.2.2017 päivätyllä kirjeellä kantajia esittämään huomautuksensa ja että Marinvest ja Porting ovat ilmaisseet kantansa kyseiseen kirjeeseen sisältyvästä arvioinnista. Komissio on tämän jälkeen kuitenkin perustanut riitautetun lopullisen päätöksen täysin seikkoihin, joita ei edes mainita 14.2.2017 päivätyssä kirjeessä ja joihin kantajat eivät ole voineet ottaa kantaa.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa on rikottu.
—

vaihtoehtoisesti muuttaa riidanalaista päätöstä niin, että siinä todetaan, että haettu merkki on riittävän erottamiskykyinen, jonka vuoksi sen rekisteröimistä ei voida vastustaa asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b tai c alakohdan perusteella;
1.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu tosiseikkoja koskevaan ilmeiseen arviointivirheeseen siltä osin kuin neuvosto ei ole esittänyt pienintäkään näyttöä siitä, että kantaja olisi kansainvälisellä tasolla tunnustettu syyrialainen monialayritys. Kantajan mukaan tämä kokonaisuudessaan virheellinen väite sisältää lukuisia aineellisia paikkansa pitämättömyyksiä neuvoston lähestymistavassa. Lisäksi kantaja katsoo osoittaneensa, ettei se ole suuryhtiö, vaan vastaa eurooppalaisen lainsäädännön mukaista pienen tai keskisuuren yrityksen määritelmää eikä sillä ole mitään mainetta kansainvälisessä mittakaavassa. Se katsoo myös, ettei neuvosto ole ottanut huomioon 6.4.2017 annettua tuomiota Alkarim for Trade and Industry v. neuvosto (T-35/15, ei julkaistu, EU:T:2017:262) eikä 11.5.2017 annettua tuomiota Abdulkarim v. neuvosto (T-304/15, ei julkaistu, EU:T:2017:327), joissa unionin yleinen tuomioistuin on kumonnut kantajaan ja Wael Abdulkarimiin kohdistetut seuraamukset neuvoston tekemien ilmeisten arviointivirheiden vuoksi.
—

kumoamaan osittain 29.7.2016 tehdyn komission päätöksen valtiontuesta SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/NN), jonka Italia on toteuttanut Sardinian lentokenttien hyväksi julkisen palvelun velvoitteiden perusteella;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 318/14

Kanne 10.7.2017 – Fruit of the Loom v. EUIPO – Takko (FRUIT)

(Asia T-424/17)

(2017/C 318/19)

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Fruit of the Loom, Inc. (Bowling Green, Kentucky, Yhdysvallat) (edustajat: S. Malynicz, QC, ja V. Marsland, solicitor)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Takko Holding GmbH (Telgte, Saksa)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Kantaja

Riidanalainen tavaramerkki: EU-sanamerkki FRUIT – EU-tavaramerkki nro 5 077 508

EUIPO:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 25.4.2017 asiassa R 2119/2016-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n ja muun osapuolen vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet

— Asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohtaa on rikottu.
2.

Toisen kanneperusteen peruste on se, että vastaaja rikkoi kantajan oikeuksia ja loukkasi hänen luottamuksensuojaansa kun se poisti hänet kilpailusta liettuan kielen juristi-lingvistin virkoihin. — Kantaja väittää, että vastaaja 4.4.2017 tekemällään päätöksellä ottamalla huomioon hakemuksessa tarkennetun puolan kielen taitotason poisti hänet epäoikeutetusti kilpailusta, koska vastaaja on tietoinen hänen todellisesta puolan kielen taitosostaan toiseen kilpailuun (EPSO/AD/328/16) toimitetun hakemuksen perusteella ja kyseisen kilpailun tulosten perusteella. Kantaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan valintalautakunta on velvollinen arvioimaan asianmukaisesti toimitetut todistukset tai tutkinnot tai jokaisen hakijan esittämän ammatillisen kokemuksen, ja sen päätöksen poistaa hakija kilpailusta todetaan olevan henkilöön epäedullisesti vaikuttava toimi henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
—

määrää vastaajan korvaamaan kantajalle aiheutuneen aineettoman vahingon, joka on arvioitu ex aequo et bono kymmeneksi tuhanneksi (10 000) euroksi ja toissijaisesti yhdeksi symboliseksi euroksi
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 277/53

Kanne 3.7.2017 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v. EUIPO – Papouis Dairies (fino)

(Asia T-416/17)

(2017/C 277/77)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikosia, Kypros) (edustaja: S. Malynicz, QC, ja V. Marsland, Solicitor)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Papouis Dairies LTD (Nikosia, Kypros)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: EU- tavaramerkiksi rekisteröity värillinen kuviomerkki, joka sisältää sanaosan ”fino” – Rekisteröintihakemus nro 11 180 791

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 20.4.2017 asiassa R 2759/2014-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet
3)

Kolmas kanneperuste, joka perustuu yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen, koska muiden kantajan kanssa samanlaisessa tilanteessa olevien virkamiesten toimikautta on pidennetty samanlaisin perustein kuin joita kantaja on esittänyt yhden vuoden pidennystä koskevassa pyynnössään. Tässä yhteydessä kantaja väittää myös, että henkilöstösäännöissä tasa-arvon saavuttamiseksi määrättyjä positiivisen syrjinnän toimenpiteitä ei ole toteutettu, ja tätä väitettä tukee se, että kantajan tilalle uudeksi edustuston päälliköksi nimitetty henkilö on mies.
—

On rikottu asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 2 kohtaa.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan 2 kohtaa on rikottu ja sovellettu virheellisesti.
3)

Kolmas kanneperuste, jonka mukaan asetuksen (EU) N:o 2016/316 (1) 1 artiklan 1 kohtaa ja 10 artiklan 1 kohtaa on rikottu ja oikeusvarmuuden periaatetta on loukattu, kun on otettu käyttöön polkumyyntitulli jalkineiden tuonnissa sellaisen tuonnin osalta, joka on tapahtunut asetusten N:o 1472/2006 (2) ja N:o 1294/2009 (3) soveltamisaikana.
2)

Toisen kanneperusteen mukaan vastaaja teki oikeudellisen virheen ja tosiseikkoja koskevan virheen ja/tai perusteli puutteellisesti johtopäätöstään siitä, että riidanalaisen päätöksen kohteena olevan toiminnan ainoana taloudellisena tavoitteena oli kilpailun vääristäminen. Täten vastaajan näkemys siitä, että kyseessä on yksi jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen on, on perustavalla tavalla virheellinen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 121/37

Kanne 7.2.2017 – PepsiCo v. EUIPO – Intersnack Group (Exxtra Deep)

(Asia T-82/17)

(2017/C 121/54)

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset ja muu osapuoli

Kantaja: PepsiCo, Inc. (New York, New York, Yhdysvallat) (edustajat: asianajajat V. von Bomhard ja J. Fuhrmann)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Intersnack Group GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Saksa)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki ”Exxtra Deep” – EU-tavaramerkki nro 12 161 981

EUIPO:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 24.11.2016 asiassa R 482/2016-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n ja muun osapuolen korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperuste
3)

Kolmas kanneperuste, joka koskee sitä, että ETSK:lta on puuttunut toimivalta tehdä uusi päätös ilman eläkeoikeuksien vähentämistä maksettavasta varhaiseläkkeestä sen vuoksi, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 9 artiklan 2 kohta on kumottu Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta 22.10.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella N:o 1023/2013 (EUVL 2013, L 287, s. 15). Tämän seurauksena virkamiestuomioistuimen tuomiossa todetun lainvastaisuuden seurauksena kantajalta on lopullisesti evätty oikeus kyseessä olevaan järjestelyyn. Näin ollen tämä on korvattava kantajalle täysimääräisesti.
9)

Yhdeksäs kanneperuste, joka perustuu väitteelle, jonka mukaan häntä vastaan nostetut syytteet, joiden vuoksi parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämistä vaadittiin, ovat täysin perusteettomia siltä osin kuin — ensinnäkin kantaja ei ole Front nationalin (jäljempänä FN) ja sen jäsenjärjestöiden paperijulkaisujen johtaja eikä FN:n jäsenjärjestöiden internetsivujen julkaisujohtaja eikä näin ollen hän ole myöskään FN:n 66:n departementin (Pyrénées Orientales) jäsenjärjestöiden julkaisujohtaja; parlamentin vahvistama kertomus on näin ollen kahdelta osin valheellinen, — seuraavaksi kantaja väittää, ettei hän ole kirjoittanut riidanalaista esitettä, jonka laatijat ovat tiedossa, mutta joita vastaan ei ryhdytty toimenpiteisiin, kun tämän viimeksi mainitun henkilön parlamentaarinen koskemattomuus pidätettiin, — lisäksi se seikka, että vaaleilla valittuja henkilöitä vastaan ryhdytään toimenpiteisiin sillä verukkeella, että he vaativat ohjelmassaan muutosta olemassa olevaan lainsäädäntöön, on kantajan mukaan hyvin vaarallinen demokratian vastainen toimenpide, koska sillä loukataan erittäin vakavalla tavalla ilmaisunvapautta.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan mainosveroa on virheellisesti pidetty valtiontukena Riidanalainen päätös on lainvastainen, koska komissio on virheellisesti pitänyt kyseistä Unkarin lakia valtiontukena; valtiontukea ei ole sellainen progressiivinen verojärjestelmä, jonka mukaiset verot määräytyvät objektiivisten perusteiden mukaisesti, ei se, että tappiollisten yritysten veron perustetta alennetaan eikä se, että uutta verojärjestelmää sovelletaan jo päättyneisiin verokausiin.
1.

Ensimmäinen kanneperuste: Perussopimusten sekä niiden täytäntöönpanossa sovellettavien oikeusnormien rikkominen — Kantaja väittää, että asetuksen (EU, EURATOM) N:o 966/2012 (1) 134 artiklan 2 kohdan ja delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 (2) 206 artiklan 1 kohdan mukaan vakuutta ei voida vaatia, kun on kyse vähäisistä avustuksista. — Lisäksi vastaajalla ei ole tarvetta vakuuteen, koska ”Alliance for Peace and Freedomia” (jäljempänä APF) vastaan suunnattu tarkastelua koskeva pyyntö on täysin aiheeton ja ilmeisen perusteeton. — Lisäksi vastaaja on viivyttänyt tahallisesti APF:ää vastaan aloitettua tarkastelumenettelyä yli puoli vuotta ja tällä tavoin itse aiheuttanut väitetyn vakuustarpeensa. — Lisäksi toimenpiteet osoittautuivat suhteettomiksi, koska kantaja ei voi asettaa vakuuksia, ja sitä uhkaa taloudellisen tuen poistamisen johdosta taloudellisen olemassaolon edellytysten tuhoutuminen, mikä johtaa poliittisen kilpailun vääristymiseen. Tämä tarkoittaa vakavaa puuttumista kantajan perusoikeuksiin eli sananvapauteen ja kokoontumisvapauteen (Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 ja 12 artikla).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 70/21

Kanne 22.12.2016 – MS v. komissio

(Asia T-435/16)

(2017/C 070/30)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: MS (Castries, Ranska) (edustajat: asianajajat L. Levi ja M. Vandenbussche)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— ottamaan kanteen tutkittavaksi ja hyväksymään sen

ja tämän johdosta

— kumoamaan komission 16.6.2016 tekemän päätöksen evätä kantajalta oikeuden tutustua häntä koskeviin henkilötietoihin

— määräämään korvattavaksi komission virheellisestä toiminnasta aiheutuneen aineettoman vahingon, jonka kohtuulliseksi määräksi arvioidaan 20 000 euroa

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen, joka perustuu yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18.12.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (EYVL 2001, L 8, s. 1) ja erityisesti sen 8, 13 ja 20 artiklan rikkomiseen. Kantaja väittää myös, että asiassa on loukattu henkilötietoihin tutustumista koskevaa perusoikeutta, oikeutta yksityiselämään, puolustautumisoikeuksien periaatetta, menettelyllistä yhdenvertaisuutta ja oikeutta hyvään hallintoon. Riidanalaisen päätöksen perustelut ovat lisäksi sääntöjenvastaiset ja riittämättömät. Kaikki nämä sääntöjenvastaisuudet ovat entistä merkittävämpiä virheitä, koska niistä on aiheutunut kantajalle todellista ja varmaa vahinkoa.
—

Kantaja arvostelee ensinnäkin sitä, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua taloudellisten etujen käsitettä on sovellettu virheellisesti. Loppuraportista, jonka ICIM on tarkoin jäsennellyn hallinnollisen menettelyn päätteeksi hyväksynyt ilmoitettuihin laitoksiin sovellettavaa täytäntöönpanoasetusta (EU) N:o 920/2013 (2) noudattaen, ilmenevään arviointiin ei sisälly mitään sellaisia tietoja, joita on perinteisesti pidetty taloudellisina. Joka tapauksessa sitä maineeseen kohdistuvaa vahinkoa, jota loppuraportin ilmaisemisesta väitetään aiheutuvan, ei voida pitää itsessään riittävänä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun poikkeuksen soveltamiseksi. Toiseksi riidanalaisesta päätöksestä ei ilmene selvästi, eritellysti ja yksiselitteisesti niitä seikkoja, joiden vuoksi komissio on päätynyt katsomaan, että FTI:n oikeudesta tutustua loppuraporttiin aiheutuisi vahinkoa ICIM:lle, eikä siinä myöskään selvitetä, mihin tulokseen on päädytty punnittaessa vastakkain yhtäältä ICIM:n väitettyjä taloudellisia etuja ja toisaalta sen liikekumppanien – kantaja mukaan lukien – intressiä tietää, kuinka luotettavana ja uskottavana ilmoitettua laitosta on pidettävä.