Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Alber 29 päivänä kesäkuuta 2000. - Office national des pensions (ONP) vastaan Gioconda Camarotto (C-52/99) ja Giuseppina Vignone (C-53/99). - Ennakkoratkaisupyynnöt: Cour du travail de Liège - Belgia. - Neuvoston asetus N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1248/92 - Sosiaaliturva - Vakuutus vanhuuden ja kuoleman varalta - Etuuksien laskeminen - Laskentasääntöjen muuttaminen. - Yhdistjayt asiat C-52/99 ja C-53/99.



Oikeustapauskokoelma 2001 sivu I-01395



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Johdanto

1. Molemmissa (vuodesta 1987 saakka vireillä olleissa) pääasioissa on aluksi ollut kysymys riidanalaisten eläkkeiden määrästä, koska eläkkeisiin oli sovellettu päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten mukaisia vähennyslausekkeita. Tältä osin merkityksellistä säännöstä eli asetuksen N:o 1408/71 46 artiklaa on kuitenkin muutettu 1.6.1992 voimaan tulleella asetuksella N:o 1248/92, minkä jälkeen pääasioiden asianosaiset ovat ennakkoratkaisupyynnössä esitetyn selvityksen mukaan katsoneet, että pääasioiden kantajilla on oikeus vähentämättömään eläkkeeseen. Tämän jälkeen riita on koskenut pääasiallisesti sitä, mistä lähtien kantajilla on ollut oikeus eläkkeeseen, sillä eläkeoikeuden voimaantulo voi riippua hakemuksen tekopäivästä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy, voivatko tällaisen suurempaa eläkettä koskevan hakemuksen tehdä ainoastaan ne eläkkeensaajat, joiden osalta eläkkeen myöntämispäätös oli lainvoimainen vuoden 1992 muutoksen tullessa voimaan, vai voivatko hakemuksen tehdä myös sellaiset eläkkeensaajat, jotka olivat jo nostaneet kanteen ennen oikeustilan muuttumista.

2. Nyt esillä olevissa asioissa on kysymys asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1248/92, 95 a artiklassa olevan siirtymäsäännöksen tulkinnasta ja soveltamisesta.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

3. Asetuksen N:o 1408/71 95 a artiklan siirtymäsäännöksessä säädetään seuraavaa:

"1. Asetuksen (ETY) N:o 1248/92 nojalla ei saavuteta oikeuksia ajalta ennen 1 päivää kesäkuuta 1992.

2. Kaikki jäsenvaltion vakuutus- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ennen 1 päivää kesäkuuta 1992, otetaan huomioon määrättäessä asetuksen (ETY) N:o 1248/92 säännösten mukaisesti saavutettuja oikeuksia.

3. Jollei 1 kohdan säännöksistä muuta johdu, oikeus saavutetaan asetuksen (ETY) N:o 1248/92 mukaan, vaikka se liittyy tapahtumaan, joka on sattunut ennen 1 päivää kesäkuuta 1992.

4. Sellaisten henkilöiden oikeuksia, joille myönnettiin eläke ennen 1 päivää kesäkuuta 1992, voidaan asianosaisen hakemuksesta muuttaa ottaen huomioon asetuksen (ETY) N:o 1248/92 säännökset.

5. Jos 4 kohdassa tarkoitettu hakemus tehdään kahden vuoden kuluessa 1 päivästä kesäkuuta 1992, asetuksen (ETY) N:o 1248/92 mukaan saavutetut oikeudet tulevat voimaan siitä päivästä alkaen, eikä jäsenvaltion oikeuksien menettämistä tai rajoittamista koskevia säännöksiä sovelleta henkilöön, jonka etua asia koskee.

6. Jos 4 kohdassa tarkoitettu hakemus tehdään myöhemmin kuin kahden vuoden kuluttua 1 päivästä kesäkuuta 1992, oikeudet, joita ei ole lakkautettu tai jotka eivät ole aikaan sidottuja, tulevat voimaan sinä päivänä, jona hakemus tehtiin, jollei jäsenvaltion lainsäädännön asianomaiselle edullisemmista säännöksistä muuta johdu."

III Tosiseikat

1. Asia C-52/99 (Camarotto)

4. Gioconda Camarotton vuonna 1994 kuolleelle puolisolle Elso Suttolle, jonka sijaantulijana ensin mainittu on pääasian oikeudenkäynnissä, oli vuonna 1984 annettu tiedoksi päätös, jonka mukaan hänelle on myönnetty Belgiassa eläke 37/45:n pituisen vakuutusajan perusteella. Sutto nosti tästä päätöksestä kanteen vaatien Belgiassa 42/45:n suuruista vähentämätöntä eläkettä. Hänen kanteensa hyväksyttiin ensimmäisessä oikeusasteessa. Pääasian vastaaja ja valittaja Office national des pensions (jäljempänä ONP) valitti tästä tuomiosta. Päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten soveltamista alun perin koskeneen oikeudenkäynnin ratkaisua lykättiin odotettaessa muiden "pilottitapausten" ratkaisua. Oikeudenkäyntiä jatkettiin 5.1.1996.

5. Pääasian oikeudenkäynnissä on nyt kysymys siitä, voidaanko vuonna 1992 oikeustilassa tapahtuneen muutoksen vuoksi asetuksen N:o 1248/92 aineellisia säännöksiä soveltaa 1.6.1992 jälkeiseen aikaan, edellyttääkö näiden säännösten soveltaminen hakemusta ja jos edellyttää, niin missä muodossa se on tehtävä (95 a artiklan 4 kohta), ja vaikuttaako tällainen hakemus taannehtivasti (95 a artiklan 5 kohta) vai sen tekemisestä lähtien (95 a artiklan 6 kohta).

6. Itse asiassa hakemus on tehty, mutta se on jätetty ONP:lle vasta 12.11.1997, minkä vuoksi ONP on valmis myöntämään voimaantulleen eläkkeen lisäyksen vasta 1.12.1997 lukien.

7. Lopuksi on todettava, että on olemassa 22.9.1994 päivätty ONP:n kirje, joka oli osoitettu sen omalle asianajajalle mutta joka oli kuitenkin kiertotietä päätynyt myös eläkettä vaativalle henkilölle; tässä kirjeessä eläke oli laskettu 1.6.1992 lähtien voimassa olleiden säännösten perusteella. Tällä tavalla laskettua suurempaa eläkettä ei kuitenkaan maksettu, koska ONP katsoi, että sille oli ehdottomasti tehtävä siitä hakemus. ONP ei kuitenkaan ilmoittanut tästä edellytyksestä pääasian kantajalle ja valitusvaiheen vastapuolelle. Viimeksi mainittu katsoo, että kirje on johtanut hänet harhaan.

2. Asia C-53/99 (Vignone)

8. Asian C-53/99 kohde ja menettelyn kulku poikkeavat asiasta C-52/99 vain vähäisessä määrin. Giuseppina Vignonelle, joka on Tammaron leski, annettiin vuonna 1987 tiedoksi päätös, jonka mukaan hänelle on myönnetty Belgiassa leskeneläke 27/30:n pituisen vakuutusajan perusteella. Vignone nosti tästä päätöksestä kanteen vaatien, että hänelle on Belgiassa maksettava 30/30:n mukainen vähentämätön eläke. Seurannut oikeudenkäyntimenettely on ollut samanlainen kuin asiassa C-52/99. Vignone on tehnyt 13.11.1997 ONP:lle hakemuksen suuremmasta eläkkeestä. Myös Vignonen tapauksessa on olemassa 22.9.1994 päivätty ONP:n kirje, jossa on eläkelaskelma, joka perustuu 1.6.1992 lähtien sovellettuihin säännöksiin.

IV Ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittelyn vaiheet

9. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on molemmissa asioissa esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat, samansisältöiset kysymykset:

"1. Koskeeko asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1248/92, 95 a artikla, joka sisältää asetuksen N:o 1248/92 soveltamista koskevat siirtymäsäännökset, ainoastaan eläkkeensaajia, joiden osalta eläkkeen myöntämispäätös oli lainvoimainen muutoksen tullessa voimaan, vai koskeeko se myös eläkkeensaajia, jotka ennen uudella asetuksella toteutettujen muutosten voimaantuloa olivat jo nostaneet kanteen kansallisessa tuomioistuimessa saadakseen eläkeoikeuden vastustamalla päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten soveltamista ja joiden kannetta ei uusien säännösten voimaantullessa vielä ollut ratkaistu lainvoimaisesti?

2. Jos kyseistä 95 a artiklaa sovelletaan kaikkiin eläkkeensaajiin erotuksetta, onko artiklan 4 kohdassa tarkoitettu hakemus tehtävä toimivaltaiselle sosiaaliturvalaitokselle kansallisessa lainsäädännössä muutoshakemukselta edellytetyssä muodossa vai voidaanko se esittää sovellettavia menettelysääntöjä noudattaen tuomioistuimessa, jonka ratkaistavaksi riita-asia on saatettu, ja onko myös tällaisessa tapauksessa noudatettava edellä mainitun artiklan 5 ja 6 kohdassa tarkoitettua kahden vuoden määräaikaa?"

10. ONP, pääasian kantajat ja valitusvaiheen vastapuolet sekä komissio ovat osallistuneet asian käsittelyyn. Kunkin väitteitä ja perusteluja tarkastellaan jäljempänä.

11. Yhteisöjen tuomioistuin on etukäteen kysynyt asian käsittelyyn osallistuvilta, mikä merkitys 22.9.1994 päivätylle kirjeelle pitäisi antaa, ja pyytänyt näitä esittämään vastauksensa istunnossa.

V Asian käsittelyyn osallistuneiden väitteet ja niiden perustelut

1. ONP

12. ONP katsoo, että yhteisöjen tuomioistuin on oikeuskäytännössään vahvistanut periaatteen, jonka mukaan on aina sovellettava edullisempaa - joko kansallista tai yhteisön oikeuden mukaista - järjestelmää. Asetus N:o 1248/92 on merkinnyt huomattavaa muutosta, koska päällekkäisyyden estäviä kansallisia säännöksiä ei enää voida soveltaa. Tämä 1.6.1992 voimaan tullut asetus ei kuitenkaan anna mitään oikeuksia tätä päivämäärää edeltäneen ajan osalta. Edellä mainitun 95 a artiklan 4, 5 ja 6 kohdan mukaan eläkettä voidaan lisäksi muuttaa vain edunsaajan hakemuksesta. Lainsäädännön mukainen arviointiperuste on siis eläkkeen "myöntäminen", jolla on ymmärrettävä tarkoitettavan menettelyä, jossa eläkkeestä tehdään maksukelpoinen, eli maksettavien määrien laskemista ja niiden maksamista; tältä osin on merkityksetöntä, onko hallinnollinen päätös, jolla eläke on myönnetty, lainvoimainen vai ei.

13. ONP:n mukaan on kiistatonta, että maksukelpoisia eläkkeitä voidaan muuttaa vain hakemuksesta. Hakemus voidaan tehdä joko hallintomenettelyssä tai tuomioistuinmenettelyssä. Tuomioistuimessa muutoshakemus voidaan esittää joko kanteessa, kirjelmässä tai vaatimuksissa. Kaikissa tapauksissa oikeuksien saamisen kannalta ratkaisevaa on se, milloin hakemus on tehty. Viran puolesta tehty muutos ei ole pelkästään säännöksen sanamuodon vastainen, vaan se voi johtaa eläkkeen pienenemiseen erityisesti silloin, kun on kysymys leskeneläkkeestä. Vaatimus, että edunsaajan on tehtävä hakemus määräaikaa ehdottomasti noudattaen, on näin ollen oikeusvarmuutta turvaava sääntö. Tästä seuraa, että eläkettä voidaan muuttaa vain hakemuksesta. ONP:n mukaan 22.9.1994 päivätyllä kirjeellä ei voinut olla mitään oikeudellisesti sitovaa vaikutusta. Uusi arvio eläkkeestä oli pelkästään tiedottava, ja se oli tarkoitettu ONP:n omalle asianajajalle.

2. Pääasioiden kantajat ja valitusvaiheen vastapuolet

14. Pääasioiden kantajat ja valitusvaiheen vastapuolet toteavat, että ennakkoratkaisukysymyksiin vastattaessa huomioon on otettava sekä yhteisön lainsäädäntö että kansallinen lainsäädäntö.

15. Kun asetus N:o 1248/92 tuli voimaan, molemmissa nyt esillä olevissa asioissa oli vireillä oikeudenkäynti, joten riidanalaiset eläkepäätökset eivät olleet lainvoimaisia. Tuomioistuimen on päätöksessään, joka korvaa hallintotoimen, otettava huomioon kaikki riita-asian vireilletuloon johtaneisiin säännöksiin tehdyt muutokset. Koska 95 a artiklan 6 kohdassa säädetään, että jos hakemus tehdään myöhemmin kuin kahden vuoden kuluttua 1 päivästä kesäkuuta 1992, oikeudet tulevat voimaan hakemuksen tekopäivästä, jollei jäsenvaltion lainsäädännön asianomaiselle edullisemmista säännöksistä muuta johdu, huomioon on otettava Belgian oikeudenkäyntilain 807 ja 808 § (code judiciaire belge, joka sisältyy 10.10.1967 annettuun lakiin). Näiden säännösten mukaan asianosaiset voivat milloin tahansa oikeudenkäynnin kuluessa laajentaa tai muuttaa vaatimuksiaan. Belgian tuomioistuimen on siis sovellettava 1.6.1992 voimaan tulleita säännöksiä, jos asianosaiset sitä vaativat.

16. Nyt esillä olevissa asioissa asianosaiset ovat tehneet tarvittavan hakemuksen, vaikkakaan eivät kahden vuoden määräajan kuluessa. Edellä mainittujen 807 ja 808 §:n sovellettavuus merkitsee, että tuomioistuin voi katsoa, että hakemuksella on taannehtiva vaikutus. Cour de cassation on lisäksi antanut useita tuomioita oikeudenkäyntilain 807 ja 808 §:stä. Cour de cassation on 22.5.1978 antamassaan tuomiossa todennut, että lakiin perustuvia oikeuksia koskevaa riita-asiaa käsittelevä tuomioistuin ei voi antaa ratkaisua oikeuksista pelkästään sellaisina, kuin ne olivat hakemuksen tekohetkellä, vaan sen on otettava huomioon myös riitautetun hallintopäätöksen jälkeen ilmenneet seikat, jos nämä ovat omiaan laajentamaan vakuutetun oikeuksia.

17. Nyt esillä olevissa asioissa on 95 a artiklan 4 kohta huomioon ottaen todettava, että koska vireillä on oikeudenkäynti, ei tarkkaan ottaen voida puhua "oikeuksien muuttamisesta" vaan "oikeuksien myöntämisestä". Prekluusiomääräaikaa ei näin ollen voida soveltaa.

18. Yhteisön oikeuden uusien säännösten ajallisen soveltamisen osalta on yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella katsottava, että

- kunkin jäsenvaltion on sisäisessä oikeusjärjestyksessään vahvistettava oikeussuojakeinoja koskevat menettelysäännöt, joilla turvataan yhteisön oikeuden välittömään oikeusvaikutukseen perustuvat yksityisten oikeudet; nämä säännöt eivät kuitenkaan saa olla epäedullisempia kuin ne säännöt, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia, ja niillä ei saa tehdä yhteisön oikeusjärjestyksessä tunnustettujen oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi

- yhteisön oikeus on esteenä sellaisen kansallisen säännön soveltamiselle, jolla EY:n perustamissopimuksen 119 artiklaan perustuvan vaatimuksen taannehtiva vaikutus rajoitetaan kahteen vuoteen

- henkilöt, jotka ovat nostaneet kanteen tai esittäneet vastaavan vaatimuksen, voivat joka tapauksessa vedota taannehtivasti uusiin sääntöihin tai yhteisöjen tuomioistuimen tulkintatuomion vaikutuksiin.

19. Pääasioiden kantajat ja valitusvaiheen vastapuolet ehdottavat, että ennakkoratkaisukysymyksiin vastattaisiin seuraavasti:

Asetuksen N:o 1408/71 95 a artiklaa, sellaisena kuin se on lisättynä asetuksella N:o 1248/92, on tulkittava siten, ettei sen 5 kohdassa säädettyä kahden vuoden määräaikaa sovelleta henkilöihin, jotka ovat nostaneet kanteen ja jotka voivat kansallisen oikeusjärjestyksen perusteella vaatia, että heihin on taannehtivasti 1.6.1992 alkaen sovellettava asetuksen N:o 1248/92 säännöksiä, jotka ovat heille edullisempia.

3. Komissio

20. Komission mielestä nyt esillä olevissa asioissa on kysymys 95 a artiklan 4 kohdan soveltamisalaan kuuluvasta tilanteesta. Tämän säännöksen mukaan kaikilla, joiden eläke on vahvistettu asetuksen N:o 1408/71 mukaisella päätöksellä, ennen kuin tätä asetusta on muutettu asetuksella N:o 1248/92, on oikeus vaatia eläkepäätöksen muuttamista; tähän ryhmään kuuluvat myös ne henkilöt, jotka ovat nostaneet kanteen ennen asetuksen N:o 1248/92 voimaantuloa.

21. Koska säännöksissä ei ole säädetty muutoshakemusta koskevista muotovaatimuksista, komission mukaan on kansallisen lainsäätäjän tehtävä säätää tämän oikeuden käyttämistä koskevista menettelysäännöksistä. Komissio toteaa, että kansallisilla menettelysäännöksillä ei tietenkään saa tehdä oikeuden käyttämistä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi. Kansallisissa menettelysäännöissä voidaan siten säätää, että muutoshakemus voidaan tehdä myös asiaa käsittelevälle tuomioistuimelle.

22. Asetuksen N:o 1408/71 95 a artiklan 5 ja 6 kohdassa säädetystä kahden vuoden määräajasta komissio toteaa, että kansallisessa oikeusjärjestyksessä ei voida säätää lyhyemmästä määräajasta, mutta pidemmästä määräajasta voidaan ilman muuta säätää.

23. Komissio toteaa, että kuten asiassa Petroni annetusta tuomiosta ja sitä myöhemmästä oikeuskäytännöstä ilmenee, asetuksen 95 a artiklaa on tulkittava siten, että työntekijään sovelletaan edullisinta järjestelmää. Koska aloiteoikeus on annettu ainoastaan edunsaajalle, nyt esillä olevien asioiden olosuhteissa on ehdottomasti pohdittava, onko säännöksillä tehokas oikeusvaikutus. Komission mukaan kansallisella tuomioistuimella on joka tapauksessa vapaus soveltaa kulloinkin edullisimpia säännöksiä.

24. Komissio ehdottaa, että ennakkoratkaisukysymyksiin vastattaisiin seuraavasti:

1. Asetuksen N:o 1408/71 95 a artiklaa on tulkittava siten, ettei se koske ainoastaan niitä eläkkeensaajia, joiden osalta eläkkeen myöntämispäätös oli asetuksen N:o 1248/92 voimaantullessa lainvoimainen, vaan myös niitä eläkkeensaajia, jotka olivat ennen asetuksen N:o 1248/92 voimaantuloa nostaneet päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten soveltamista vastustavan kanteen, jota ei uusien säännösten voimaantullessa vielä ollut ratkaistu lainvoimaisella päätöksellä.

2. On kansallisen lainsäätäjän tehtävä antaa muutoshakemuksen tekemistä koskevat menettelysäännöt ja säätää erityisesti siitä, onko hakemus tehtävä toimivaltaiselle sosiaaliturvalaitokselle vai asiaa käsittelevälle tuomioistuimelle, kunhan oikeuden käyttämistä ei tehdä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.

Jälkimmäisessä tapauksessa se, noudatetaanko 95 a artiklan 5 ja 6 kohdassa säädettyä kahden vuoden määräaikaa vai laiminlyödäänkö sen noudattaminen, vaikuttaa muutoksen voimaantuloon siten, kuin näissä kohdissa on säädetty.

VI Asian arviointi

25. Asetuksella N:o 1248/92 asetukseen N:o 1408/71 tehdyt muutokset koskivat "eläkkeiden myöntämistä ja laskemista koskevia säännöksiä". Muutosasetuksen ensimmäisen perustelukappaleen mukaan "eräät näistä muutoksista liittyvät Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tämän alan oikeuskäytäntöön". Asetuksen N:o 1248/92 16. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:

"siirtotyöläisten ja heidän jälkeenjääneidensä suojelemiseksi etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä ja peruuttamista koskevien kansallisten lainsäädäntöjen säännösten liian ankaralta soveltamiselta on tarpeellista liittää asetukseen (ETY) N:o 1408/71 säännös, jossa säädetään tarkasti näiden säännösten soveltamisesta".

26. On lähdettävä siitä, että uusien säännösten soveltaminen voi olla eläkkeensaajalle edullisempaa. Näin ei kuitenkaan ole ehdottomasti. Voi hyvinkin olla tapauksia, joissa uusien säännösten soveltaminen johtaa asianomaiselle henkilölle epäedullisempaan tulokseen. Tällaisesta tapauksesta oli kysymys asiassa Baldone. ONP:n edustaja on suullisessa käsittelyssä lisäksi todennut nimenomaisesti, että tämä etuutta pienentävä vaikutus on otettava huomioon ennen kaikkea silloin, kun on kysymys perhe-eläkkeistä.

27. Yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Baldone antamassaan tuomiossa tulkinnut nyt esillä olevissa asioissa kyseessä olevaa siirtymäsäännöstä eli 95 a artiklaa seuraavasti:

" - - kun työkyvyttömyysetuus on myönnetty ennen muutosasetuksen voimaantuloa, muutetun asetuksen N:o 1408/71 95 a artiklan 1-3 kohtaa ei sovelleta.

Sitä vastoin tällaisiin tilanteisiin sovelletaan muutetun asetuksen N:o 1408/71 95 a artiklan 4-6 kohtaa."

28. Tämän jälkeen yhteisöjen tuomioistuin on todennut seuraavaa:

" - - Kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset muutosasetuksen voimaantultua laskevat etuuden uudelleen ja oikaisevat maksettavaa määrää, koska se on laskettu virheellisesti, se ei luo uutta oikeutta, vaan sen vaikutuksena on ainoastaan sellaisen etuuden määrän oikea määrittäminen, jota koskeva oikeus on saavutettu aikaisemmin."

29. Kyseisen 95 a artiklan 4 kohdassa edellytetystä hakemuksesta yhteisöjen tuomioistuin on todennut seuraavaa:

"Mainitun 95 a artiklan 4 kohdalla pyritään antamaan sille, jota asia koskee[,] mahdollisuus hakea muutosta ennen asetuksen muuttamista myönnettyihin etuuksiin, jos käy ilmi, että muutosasetuksen säännökset ovat hänelle edullisempia, ja mahdollisuus edelleen saada muuttamattoman asetuksen säännösten mukaisia etuuksia, jos ne ovat hänelle edullisempia kuin muutetun asetuksen mukaiset etuudet.

Näin 95 a artiklan 4 kohdan sanamuodosta ja rakenteesta ilmenee selvästi, että muutosasetuksen säännösten soveltaminen ennen 1.6.1992 saatuihin eläkeoikeuksiin riippuu asianomaisen etuuden saajan nimenomaisesta hakemuksesta. Toimivaltainen laitos ei siis voi toimia asianomaisen etuuden saajan sijasta varsinkaan silloin, kun viran puolesta tehty muutos on asianomaiselle etuuden saajalle epäedullinen - - ".

30. Nämä toteamukset eivät välttämättä tarkoita, että 95 a artiklan 4 kohdassa vaadittaisiin ehdottomasti hakemusta, vaan niissä vain nimenomaisesti kielletään hakemusta koskevan vaatimuksen sivuuttaminen asianomaisen henkilön vahingoksi.

31. Tässä yhteydessä voitaisiin kysyä, onko hakemus 95 a artiklan 4 kohdan sanamuodon ja tarkoituksen mukaan välttämätön, kun otetaan huomioon, että tämän artiklan 5 ja 6 kohtaan sisältyvät määräajat ja menettelylliset seuraukset liittyvät hakemusta koskevaan vaatimukseen sellaisenaan.

32. Säännöksen saksankielisessä sanamuodossa puhutaan oikeuksien toteamisesta (feststellen). Tämän voitaisiin hyvinkin ymmärtää tarkoittavan lopullista toteamista, joka voi tapahtua yhtä hyvin hallintomenettelyssä kuin tuomioistuinmenettelyssä. Säännöstä ei näin ollen ehkä voitaisikaan lainkaan soveltaa, jos menettely on vireillä. Säännöksen ranskankielisessä sanamuodossa käytetään sitä vastoin ilmaisua "liquidation d'une pension", mihin erityisesti ONP on painokkaasti vedonnut. Tämän sanamuodon mukaan keskeinen merkitys on eläkkeen maksuajankohdalla. Asetuksen englanninkielisessä sanamuodossa käytetään ilmaisua "a pension was awarded". Siinä painopiste on asetettu eläkkeen myöntämiselle.

33. Koska yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin on asiassa Baldone antamassaan tuomiossa antanut ratkaisevan merkityksen oikeuksien syntymisajankohdalle, 95 a artiklan 4 kohdan soveltamisalaan voidaan sisällyttää myös tapaukset, joissa oikeuksia ei vielä ole myönnetty lainvoimaisesti. Tätä käsitystä on pidettävä parempana myös sen vuoksi, ettei eläkkeensaaja menettäisi aloiteoikeuttaan, mitä on valvottava tarkasti erityisesti silloin, kun vaikutukset voivat olla epäedullisia.

34. Ei saa kuitenkaan jättää huomiotta sitä, että 95 a artiklan 4-6 kohta on muotoiltu niin, että niitä sovelletaan tyyppitapaukseen, jossa eläke on myönnetty ennen 1.6.1992. Näitä säännöksiä tulkittaessa on otettava huomioon vireillä olevien menettelyjen luonne eli niiden eläkkeiden luonne, joiden myöntäminen ei saanut lainvoimaa.

35. Tältä osin on ensinnäkin todettava, että asiaan sovellettavat aineelliset säännökset ovat välittömästi sovellettavia, kuten komission asiamies on nimenomaisesti todennut suullisessa käsittelyssä. Siksi on täysin johdonmukaista, ettei 95 a artiklan 5 kohdan mukaista prekluusiomääräaikaa saa soveltaa vireillä olevissa menettelyissä. Oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä käyttöön otettu kahden vuoden prekluusiomääräaika on asianmukainen silloin, kun on kysymys loppuunkäsitellyistä eläkeasioista. Kyseisen määräajan kuluessa voidaan tutkia, onko 1.6.1992 lähtien voimassa oleviin säännöksiin perustuva laskelma mahdollisesti edullisempi, ja jos se on, eläkkeensaaja voi tehdä muutoshakemuksen.

36. Kyseisen 95 a artiklan 6 kohta osoittaa, ettei yhteisön lainsäätäjä ole tarkoittanut sitä kahden vuoden määräaikaa, jonka kuluessa muutoshakemus voidaan tehdä takautuvin vaikutuksin, ehdottomaksi määräajaksi. Tässä kohdassa nimittäin säädetään, että jos hakemus tehdään myöhemmin kuin kahden vuoden kuluttua 1 päivästä kesäkuuta 1992, oikeudet tulevat voimaan sinä päivänä, jona hakemus tehtiin. Tämä säännös on ilmaus oikeusvarmuuden periaatteesta. Toisaalta se on omiaan turvaamaan kyseisten sosiaaliturvajärjestelmien taloudellisen tasapainon. Lisäksi säännöstä sovelletaan vain, "jollei jäsenvaltion lainsäädännön asianomaiselle edullisemmista säännöksistä muuta johdu".

37. Tällä sanamuodolla on aivan selvästi vahvistettu edullisemman kohtelun periaate. Koska edullisemman säännöksen soveltamista edellyttävä sääntö on ilmaistu 95 a artiklan 6 kohdassa nimenomaisesti, tältä osin ei ole tarpeen viitata yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jossa kyseinen periaate on vakiinnutettu siltä osin, kuin on kysymys yhteisön oikeudessa tunnustettujen oikeuksien prosessuaalisesta toteuttamisesta.

38. Kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jonka mukaan edullisemman säännöksen soveltamista edellyttävää periaatetta on sovellettava sekä aineellisoikeudellisesti että prosessioikeudellisesti oikeussuhteisiin, joissa on erimielisyyttä yhteisön oikeuteen perustuvasta oikeudellisesta asemasta, on jopa ajateltavissa, että vireillä olevissa menettelyissä muutos tehdään viran puolesta, jos ja niin kauan kuin muutos on eläkkeensaajalle edullinen.

39. Tällä seikalla ei kuitenkaan ole suurtakaan merkitystä nyt esillä olevien asioiden kannalta, koska asianosaisten mukaan niissä joka tapauksessa sovelletaan 95 a artiklan 6 kohdassa tarkoitettuja "jäsenvaltion lainsäädännön asianomaiselle edullisempia säännöksiä". Belgian oikeudenkäyntilain 807 ja 808 §:n mukaan asianosainen voi oikeudenkäynnin kuluessa laajentaa tai muuttaa vaatimuksiaan oikeudenkäynnin kohteeseen nähden. Tällaisilla menettelyllisillä vaatimuksilla on vireillä olevassa menettelyssä taannehtiva vaikutus. Kummassakin pääasiassa on esitetty nimenomainen vaatimus. On katsottava, että niillä on 807 ja 808 §:n perusteella taannehtiva vaikutus. Tässä yhteydessä on viitattava Cour de cassationin 22.5.1978 antamaan tuomioon, jota eläkkeenhakijoiden edustaja on suullisessa käsittelyssä lainannut. Tämän tuomion mukaan tuomioistuimen on vaatimuksesta otettava huomioon myös hallintopäätöksen jälkeen ilmenneet seikat, jos nämä ovat omiaan laajentamaan edunsaajan oikeuksia.

40. Kun otetaan huomioon nyt esillä olevien asioiden konkreettiset olosuhteet, on lisäksi kysyttävä, syyllistyykö ONP oikeuden väärinkäyttöön, kun se pitää kiinni 95 a artiklan 6 kohdassa tarkoitetusta hakemuksen tekopäivästä siitä aiheutuvine seurauksineen, joita on tarkasteltu edellä.

41. Tiedetään, että ONP on molemmissa tapauksissa arvioinut eläkkeen määrän uudelleen 1.6.1992 lähtien sovellettavien säännösten mukaisesti. Viimeistään tästä uudelleenarvioinnista lähtien on ollut ilmeistä, että riidanalaisten leskeneläkkeiden määrää voitiin vaatia korotettavaksi. ONP:n asianajajalleen 22.9.1994 lähettämä kirje koski tätä uudelleenarviointia. Kirje päätyi kiertotietä pääasioiden kantajille ja valitusvaiheen vastapuolille. On huomionarvoista, että kirje oli laadittu 95 a artiklan 5 kohdan mukaisen kahden vuoden määräajan päätyttyä. On lisäksi todettava, että edunsaajille ei missään vaiheessa ilmoitettu, että uudelleen arvioidut suuremmat eläkkeet voitiin maksaa vain hakemuksesta.

42. Jos ONP näki sen vaivan, että se arvioi eläkkeen uudelleen, ja antoi tämän laskelman tulla edunsaajan tietoon, on kysyttävä, eikö sen olisi huolellisuusvelvoitteen tai hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti pitänyt ilmoittaa eläkkeensaajille ennen kahden vuoden määräajan päättymistä ja määräaikaan viitaten siitä mahdollisuudesta, että he voivat hakea muutosta. Tätä on erityisesti kysyttävä Camarotton tapauksessa, sillä on erittäin todennäköistä, että eläke on arvioitu uudelleen Camarotton puolison kuoltua 28.1.1994, koska eläke on muuttunut vanhuuseläkkeestä leskeneläkkeeksi. Edellä mainittu päivämäärä 28.1.1994 sitä paitsi oli 95 a artiklan 5 kohdan mukaisen kahden vuoden määräajan sisällä. Voitaisiin ajatella, että tämäntyyppisten tapahtumien johdosta eläke arvioitaisiin uudelleen ja että tarvittaessa edunsaajalle ilmoitettaisiin hänen mahdollisuuksistaan, kuten myöhemmin on osittain tapahtunutkin.

43. Näillä pohdinnoilla ei lopulta kuitenkaan ole merkitystä nyt esillä olevissa asioissa, koska edellä esitetyn käsityksen mukaan tuomioistuinmenettelyssä esitetylle eläkkeen muutoshakemukselle voidaan kansallisten menettelysääntöjen mukaan myöntää taannehtiva vaikutus, joten suurempaa leskeneläkettä voidaan vaatia jo 1.6.1992 alkaen.

44. Ennakkoratkaisukysymyksiin vastattaessa on ensimmäisen kysymyksen osalta katsottava, että asiassa Baldone annetun tuomion mukaan asetuksen N:o 1408/71 95 a artiklassa olevaa siirtymäsäännöstä voidaan soveltaa pääsääntöisesti kaikkiin ennen 1.6.1992 syntyneisiin oikeuksiin. Kyseinen 95 a artikla ei näin ollen koske ainoastaan niitä eläkkeensaajia, joiden osalta eläkkeen myöntämispäätös oli muutoksen voimaantullessa lainvoimainen, vaan myös niitä eläkkeensaajia, jotka olivat jo ennen uudella asetuksella toteutettujen muutosten voimaantuloa nostaneet kanteen kansallisessa tuomioistuimessa. Tämä pitää paikkansa, jos päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten soveltamista vastustavalla kanteella on nimenomaisesti pyritty saamaan eläkeoikeus ja jos kannetta ei uusien säännösten voimaantuloon mennessä vielä ole ratkaistu lainvoimaisesti.

45. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toiseen kysymykseen on siis vastattava siten, että yhteisön oikeudessa ei ole säädetty, missä muodossa 95 a artiklan 4 kohdan mukainen hakemus on tehtävä. Sen vuoksi on kansallisten oikeusjärjestysten tehtävä säätää, millä edellytyksillä ja minkä menettelyn mukaisesti muutos voidaan tehdä. Tämän vuoksi on täysin mahdollista, että hakemus voidaan - sovellettavien menettelysääntöjen mukaisesti - tehdä paitsi toimivaltaiselle sosiaaliturvalaitokselle myös riita-asiaa käsittelevälle tuomioistuimelle. Jos oikeudenkäynti on vireillä, tämä erityistilanne on otettava huomioon 95 a artiklan 5 ja 6 kohtaa tulkittaessa. Kahden vuoden määräaikaa ei ole tältä osin pidettävä ehdottomana, joten tämän määräajan jälkeen tehdyllä hakemuksella voi ilman muuta olla taannehtiva vaikutus.

VII Ratkaisuehdotus

46. Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

1) Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna 30.4.1992 annetulla neuvoston asetuksella N:o 1248/92, 95 a artiklaa sovelletaan pääsääntöisesti kaikkiin ennen 1.6.1992 syntyneisiin oikeuksiin. Kyseinen 95 a artikla ei näin ollen koske ainoastaan niitä eläkkeensaajia, joiden osalta eläkkeen myöntämispäätös oli muutoksen voimaantullessa lainvoimainen, vaan myös niitä eläkkeensaajia, jotka olivat jo ennen uudella asetuksella toteutettujen muutosten voimaantuloa nostaneet kansallisessa tuomioistuimessa kanteen, jolla nimenomaisesti pyrittiin saamaan eläkeoikeus vastustamalla päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten soveltamista ja jota ei uuden säännöksen voimaantuloon mennessä vielä ollut ratkaistu lainvoimaisesti.

2) On kansallisten oikeusjärjestysten tehtävä säätää, millä edellytyksillä ja minkä menettelyn mukaisesti 95 a artiklan 4 kohdassa tarkoitettu muutoshakemus voidaan tehdä. Tämän vuoksi on täysin mahdollista, että hakemus voidaan tehdä paitsi toimivaltaiselle sosiaaliturvalaitokselle myös riita-asiaa käsittelevälle tuomioistuimelle. Jos oikeudenkäynti on vireillä, tämä erityistilanne on otettava huomioon 95 a artiklan 5 ja 6 kohtaa tulkittaessa. Kahden vuoden määräaikaa ei ole tältä osin pidettävä ehdottomana, joten tämän määräajan jälkeen tehdyllä hakemuksella voi ilman muuta olla taannehtiva vaikutus.