Väliaikainen versio

JULKIASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JULIANE KOKOTT

14 päivänä heinäkuuta 2022 ( )

Asia C‑176/19 P

Euroopan komissio

vastaan

Servier SAS,

Servier Laboratories Ltd ja

Les Laboratoires Servier SAS

Muutoksenhaku – Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Määräävän markkina-aseman väärinkäyttö – Sydän- ja verisuonitautien hoitoon tarkoitetun perindopriili-lääkkeen markkinat – Patentinhaltijana olevan alkuperäislääkkeiden valmistajan ja rinnakkaisvalmisteiden tuottajien väliset patenttiriitoja koskevat sovintosopimukset – Lisenssisopimukseen liittyvä sovintosopimus – Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus – Vaikutukseen perustuva kilpailunrajoitus – Merkityksellisten markkinoiden määrittely





Sisällys





I Johdanto

II Asian tausta

A Tosiseikat

1. Tässä asiassa kyseessä olevat toimijat

2. Kyseessä olevat tuotteet ja patentit

a) Servierin perindopriili

b) Krkan perindopriili

3. Perindopriilia koskevat riita-asiat ja rinnakkaisversioiden markkinoille tuominen

a) Riita-asiat EPO:ssa

b) Riita-asiat kansallisissa tuomioistuimissa

4. Servierin ja Krkan väliset riita-asiat ja sopimukset

B Riidanalainen päätös

C Valituksenalainen tuomio

III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset

IV Asian arviointi

A Valitus

1. SEUT 101 artikla

a) Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus (ensimmäinen, toinen, kolmas, neljäs, viides ja kuudes valitusperuste)

1) Krkan sopimusten tarkoituksen tarkastelu riidanalaisessa päätöksessä ja valituksenalaisessa tuomiossa

i) Riidanalainen päätös

ii) Valituksenalainen tuomio

2) Krkan sopimusten tarkoitusta koskevat valitusperusteet

i) Krkan Servierille aiheuttama kilpailupaine (ensimmäinen valitusperuste)

– Valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen ja tehokkuus

– Aineelliset perusteet

– Välipäätelmä

ii) Lisenssi Krkalle annettuna kannustimena hyväksyä sovintosopimuksen rajoitukset (toinen valitusperuste)

– Lisenssi kilpailukieltovelvoitteen vastikkeena

– Lisenssin pitäminen kannustimena

– Krkalle lisenssin perusteella siirretyn arvon määrittäminen

– Välipäätelmä

iii) Tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsitteen soveltaminen (kolmas valitusperuste)

– Markkinoiden ”tiiviisti” jakamatta jättäminen

– Sopimuspuolten aikomukset ja käsitykset patentin 947 pätevyydestä

– Lisenssillä aikaansaatu tosiasiallinen duopoli

– Lupinin antama lausuma

– Vuoden 2004 teknologiansiirtosopimuksia koskevat suuntaviivat ja [SEUT 101 artiklan 3 kohdan] soveltamisesta teknologiansiirtosopimusten ryhmiin annettu asetus N:o 772/2004

– Välipäätelmä

iv) Osapuolten aikomukset (neljäs valitusperuste)

– Osapuolten aikomusten huomioon ottaminen

– Todistelua koskevien periaatteiden soveltaminen

– Todisteiden uskottavuus niiden laatimisajankohdan perusteella

– Myöhemmin annettujen lausumien todistusarvo

– Välipäätelmä

v) Lisenssin kilpailua edistävien vaikutusten huomioon ottaminen (viides valitusperuste)

vi) Krkan siirto- ja lisenssisopimus (kuudes valitusperuste)

3) Johtopäätös Krkan sopimusten tarkoituksesta

b) Vaikutukseen perustuva kilpailunrajoitus (seitsemäs valitusperuste)

1) Krkan sopimusten vaikutusten arviointi riidanalaisessa päätöksessä ja valituksenalaisessa tuomiossa

i) Riidanalainen päätös

ii) Valituksenalainen tuomio

2) Krkan sopimusten vaikutuksia koskeva valitusperuste

i) Vaihtoehtoisen tilanteen arviointi

ii) Ajankohta, jonka mukaan vaihtoehtoista tilannetta on arvioitava

iii) Täytäntöön pantujen sopimusten ja täytäntöön panematta jätettyjen sopimusten välisen erottelun merkityksettömyys

3) Johtopäätös Krkan sopimusten vaikutuksista

c) Johtopäätös SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomisesta Krkan sopimusten osalta

2. SEUT 102 artikla

a) SEUT 102 artiklaa koskevat toteamukset riidanalaisessa päätöksessä ja valituksenalaisessa tuomiossa

1) Riidanalainen päätös

2) Valituksenalainen tuomio

b) SEUT 102 artiklaa koskevat valitusperusteet

1) Hinnan asema merkityksellisten lopputuotemarkkinoiden määrittelyssä (kahdeksas valitusperuste)

i) Hintaan liittyvät tekijät merkityksellisten markkinoiden määrittelyssä (kahdeksannen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa)

ii) Lääkemääräyksiä antavien lääkärien hintasensitiivisyyden puute (kahdeksannen valitusperusteen kolmas ja neljäs osa)

iii) Perindopriilin rinnakkaisvalmisteilla harjoitettu kilpailu (kahdeksannen valitusperusteen viides ja kuudes osa)

iv) Välipäätelmä

2) Terapeuttisen korvattavuuden huomioon ottaminen merkityksellisten lopputuotemarkkinoiden määrittelyssä (yhdeksäs valitusperuste)

i) Terapeuttisen korvattavuuden merkitys merkityksellisten lopputuotemarkkinoiden määrittelyssä (yhdeksännen valitusperusteen ensimmäinen osa)

ii) Tiettyjen todisteiden huomioon ottaminen tai arvioiminen (yhdeksännen valitusperusteen toinen, kolmas, neljäs, viides ja kuudes osa)

iii) Välipäätelmä

3) Tiettyjen ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyjen liitteiden tutkimatta jättäminen (kymmenes valitusperuste)

4) Merkitykselliset teknologian markkinat (11. valitusperuste)

c) Johtopäätös SEUT 102 artiklaa koskevista valitusperusteista

B Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne

V Oikeudenkäyntikulut

VI Ratkaisuehdotus





I Johdanto

1. Samalla tavoin kuin rinnakkainen asia Servier v. komissio (C‑201/19 P), jossa myös esitän tänään ratkaisuehdotukseni, nyt käsiteltävä asia seuraa asioita Generics (UK) ym.( ) ja Lundbeck v. komissio,( ) joissa unionin tuomioistuin vahvisti kriteerit, joiden täyttyessä lääkepatentin haltijan ja rinnakkaislääkkeiden valmistajan välisessä riidassa tehtyä sovintosopimusta on pidettävä unionin kilpailuoikeuden vastaisena.

2. Tämän asian, asian Servier v. komissio sekä seitsemän muun valituksen, jotka muodostavat tämän unionin yleisen tuomioistuimen kahdeksasta tuomiosta( ) tehdyn yhdeksän valituksen ryhmän, taustalla on useita alkuperäislääkkeiden valmistajan Servierin ja rinnakkaisvalmisteiden tuottajien välisiä patenttiriitoja koskevia sovintosopimuksia.

3. Kuten asioissa Generics (UK) ym. ja Lundbeck v. komissio, nämä sopimukset on tehty tilanteessa, jossa kyseessä olevan lääkkeen vaikuttavaa ainetta, tässä tapauksessa perindopriilia, koskeva patentti oli jo tullut vapaasti käytettäväksi, vaikka Servierillä oli vielä tämän lääkkeen tiettyjä valmistusmenetelmiä koskevia niin sanottuja toissijaisia patentteja.

4. Riidanalaisissa sopimuksissa varmistettiin, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajat, jotka halusivat tuoda markkinoille kyseisen lääkkeen rinnakkaisversioita, sitoutuivat lykkäämään markkinoilletuloaan Servierin tekemiä varojen siirtoja vastaan.

5. Komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä,( ) että kyseessä olevat sopimukset, jotka Servier oli tehnyt Nichen/Unichemin, Matrixin, Tevan, Krkan ja Lupinin kanssa, olivat tarkoitukseen ja vaikutukseen perustuvia kilpailunrajoituksia ja merkitsivät siten SEUT 101 artiklan rikkomista.

6. Komissio katsoi myös, että näiden sopimusten tekeminen yhdessä muiden toimien, kuten perindopriilin vaikuttavan aineen teknologioiden hankkimisen, kanssa muodosti Servierin strategian, jolla se pyrki viivästyttämään perindopriilin rinnakkaisvalmisteiden tuottajien tuloa tämän lääkkeen markkinoille, joilla Servierillä oli määräävä asema. Komissio piti tätä toimintaa SEUT 102 artiklan nojalla määräävän markkina-aseman väärinkäyttönä ja määräsi siitä seuraamuksia.

7. Unionin yleinen tuomioistuin vahvisti valituksenalaisessa tuomiossa ja muissa tähän ryhmään kuuluvissa asioissa antamissaan tuomioissa komission arvioinnin siitä, että Servierin tekemät neljä sopimusta Nichen/Unichemin, Matrixin, Tevan ja Lupinin kanssa olivat tarkoitukseen perustuvia kilpailunrajoituksia. Servier on riitauttanut nämä unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset asiassa Servier v. komissio, ja nämä rinnakkaisvalmisteiden tuottajat ovat riitauttaneet ne valituksissaan, jotka ne ovat tehneet itseään koskevista unionin yleisen tuomioistuimen tuomioista.

8. Unionin yleinen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen sen sijaan siltä osin kuin Servierin Krkan kanssa tekemiä sopimuksia luonnehditaan tarkoitukseen ja vaikutukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi ja siltä osin kuin Servierin todetaan käyttäneen väärin määräävää markkina-asemaansa, sillä se katsoi komission tehneen virheitä merkityksellisiä markkinoita määritellessään.

9. Komissio on valittanut näistä kumoamisratkaisuista tässä asiassa sekä asiassa komissio v. Krka (C‑151/19 P). Näihin asioihin liittyy uusia kysymyksiä, jotka koskevat patenttiriitaa koskevan sovintosopimuksen kanssa samanaikaisesti tehdyn lisenssisopimuksen luonnehdintaa tarkoitukseen perustuvaksi kilpailurajoitukseksi, tällaisen sopimuskokonaisuuden luonnehdintaa vaikutukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi ja merkityksellisten markkinoiden määrittelyä lääkealalla.

II Asian tausta

A Tosiseikat

10. Unionin yleinen tuomioistuin viittaa asian taustaan valituksenalaisen tuomion 1–73 kohdassa, jotka voidaan tätä valitusmenettelyä varten esittää tiivistäen seuraavasti.

1. Tässä asiassa kyseessä olevat toimijat

11. Servier-konserniin, joka muodostuu muun muassa sen Ranskaan sijoittautuneesta emoyhtiöstä Servier SAS:stä, Les Laboratoires Servier SAS:stä ja Servier Laboratories Ltd:stä (jäljempänä yhdessä Servier), kuuluu lääkeyhtiöitä ympäri maailmaa. Les Laboratoires Servier on ranskalainen lääkeyhtiö, joka on erikoistunut muun muassa sydän- ja verisuonitautien hoitoon käytettävien alkuperäislääkkeiden kehittämiseen.( ) Biogaran on Les Laboratoires Servierin kokonaan omistama tytäryhtiö, joka vastaa rinnakkaisvalmisteista.( )

12. Krka-lääkekonserniin, joka on merkitty rekisteriin Sloveniassa ja joka on erikoistunut rinnakkaislääkkeiden kehittämiseen, valmistukseen ja markkinointiin, kuuluu emoyhtiö Krka Tovarna Zdravil d.d. sekä useita tytäryhtiöitä Sloveniassa ja muissa maissa (jäljempänä Krka).( )

2. Kyseessä olevat tuotteet ja patentit

a) Servierin perindopriili

13. Servier kehitti perindopriilin, joka on sydän- ja verisuonitautien hoitoon soveltuva lääke ja joka on ensisijaisesti tarkoitettu verenpainetaudin ja sydämen vajaatoiminnan torjuntaan. Perindopriilin vaikuttava aine on suolan muodossa. Alun perin käytetty suola oli erbumiini (tai tert-butyyliamiini), jonka muoto on kiteinen Servierin sen synteesiin käyttämän prosessin vuoksi.( )

14. Perindopriilin molekyyliä koskeva patenttihakemus EP0049658 jätettiin Euroopan patenttivirastolle (EPO) 29.9.1981. Tämän patentin voimassaolon oli määrä päättyä 29.9.2001, mutta sen suojaa jatkettiin useissa Euroopan unionin jäsenvaltiossa – muun muassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa – 22.6.2003 saakka.( ) Ranskassa kyseisen patentin suojaa jatkettiin 22.3.2005 saakka ja Italiassa 13.2.2009 saakka.( ) Verenpainetaudin hoitoon käytettäville perindopriilierbumiinitableteille (2 ja 4 mg) annettiin Euroopassa myyntilupa vuosina 1988 ja 1989.( )

15. Molekyyliä koskevan patenttihakemuksen jättämisen jälkeen Servier jätti EPO:lle useita patenttihakemuksia, jotka koskivat perindopriilin valmistusmenetelmiä. Tämän oikeudenkäynnin kannalta merkityksellisiä ovat erityisesti patentit EP0308339, EP0308340 ja patentti EP0308341 (jäljempänä tässä järjestyksessä patentti 339, patentti 340 ja patentti 341), joita koskevat hakemukset jätettiin vuonna 1988 ja joiden voimassaolon oli määrä päättyä vuonna 2008, sekä erityisesti patentti EP1296947 (jota kutsutaan nimellä alfa-patentti, jäljempänä patentti 947), jota koskeva hakemus jätettiin vuonna 2001. Patentti 947 koski perindopriilierbumiinin alfakristalliinimuotoa ja sen valmistusmenetelmiä, ja se myönnettiin 4.2.2004.( )

16. Servier teki myös kansallisia patenttihakemuksia useissa unionin jäsenvaltioissa, esimerkiksi Bulgariassa, Tšekissä, Virossa, Unkarissa, Puolassa ja Slovakiassa. Nämä patentit myönnettiin 16.5.2006 Bulgariassa, 17.8.2006 Unkarissa, 23.1.2007 Tšekissä, 23.4.2007 Slovakiassa ja 24.3.2010 Puolassa. Nämä patentit vastasivat olennaisesti EPO:lle jätettyjä patenttihakemuksia.( )

17. Servier alkoi kehittää vuodesta 2002 lähtien toisen sukupolven perindopriilia, jota valmistettiin uudesta suolasta eli arginiinisuolasta ja jota varten se teki 17.2.2003 uuden patenttihakemuksen (EP1354873B). Tämä patentti myönnettiin 17.7.2004, ja sen voimassaolo vahvistettiin päättyväksi 17.2.2023. Perindopriiliarginiinia alettiin tuoda unionin markkinoille vuonna 2006. Tämä tuote on ensimmäisen sukupolven tuotteen biologisesti samanarvoinen rinnakkaisversio mutta sitä myydään eri annoksina uuden suolan eri molekyylipainon vuoksi.( ) Perindopriiliarginiini sai Ranskassa myyntiluvan vuonna 2004 ja on sen jälkeen hyväksytty muissa jäsenvaltioissa vastavuoroisen tunnustamisen menettelyssä.( )

b) Krkan perindopriili

18. Krka alkoi kehittää omaa perindopriiliaan vuodesta 2003. Ajanjaksona 2005–2006 se sai myyntilupia useilla unionin markkinoilla ja toi perindopriilin markkinoille useissa Keski- ja Itä-Euroopan jäsenvaltioissa, kuten Puolassa ja Unkarissa. Tämän ajanjakson kuluessa se valmisteli sen markkinoille tuomista myös muissa jäsenvaltioissa, kuten Ranskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa, joko yksin tai yhteistoiminnassa muiden yhtiöiden kanssa.( )

3. Perindopriilia koskevat riita-asiat ja rinnakkaisversioiden markkinoille tuominen

19. Vuosien 2003 ja 2009 välillä Servier oli asianosaisena useissa perindopriilia koskevissa riita-asioissa sekä EPO:ssa että kansallisissa tuomioistuimissa. Kyse oli lähinnä eri jäsenvaltioissa vireille pannuista patenttia 947 koskevista kieltomääräyshakemuksista ja menettelyistä, joissa Servierin vastapuolina oli useita perindopriilin rinnakkaisversion markkinoilletuloa valmistelevia rinnakkaisvalmisteiden tuottajia.( )

a) Riita-asiat EPO:ssa

20. Kymmenen rinnakkaisvalmisteiden tuottajaa, mukaan lukien Krka, teki patenttia 947 koskevan väitteen EPO:ssa vuonna 2004, jotta kyseinen patentti kumottaisiin kokonaisuudessaan, ja ne vetosivat perusteisiin, jotka koskivat sitä, että kyseinen patentti ei ollut uusi eikä keksinnöllinen ja että keksinnön kuvaus oli puutteellinen.( )

21. EPO:n väiteosasto vahvisti 27.7.2006 patentin 947 pätevyyden Servierin alkuperäisten vaatimusten vähäisten muutosten jälkeen (jäljempänä EPO:n 27.7.2006 tekemä päätös). Yhdeksän yhtiötä valitti kyseisestä päätöksestä mutta Krka ja Lupin ilmoittivat peruuttavansa valituksensa, Krka 11.1.2007 ja Lupin 5.2.2007, tehtyään sopimukset Servierin kanssa. EPO:n tekninen valituslautakunta kumosi 6.5.2009 tekemällään päätöksellä EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen ja kumosi patentin 947 (jäljempänä EPO:n 6.5.2009 tekemä päätös). Servierin kyseisestä päätöksestä tekemä oikaisuvaatimus hylättiin 19.3.2010.( )

b) Riita-asiat kansallisissa tuomioistuimissa

22. Rinnakkaisvalmisteiden tuottajat riitauttivat patentin 947 pätevyyden myös tiettyjen jäsenvaltioiden tuomioistuimissa, ja Servier jätti väliaikaisia kieltomääräyksiä koskevia hakemuksia, jotka toisinaan menestyivät.( ) Useimmat näistä menettelyistä kuitenkin päättyivät ennen kuin patentin 947 pätevyydestä annettiin lopullinen päätös Servierin ja rinnakkaisvalmisteiden tuottajien välisten sovintosopimusten vuoksi.

23. Servierin ja Apotexin – joka on ainoa Yhdistyneessä kuningaskunnassa Servieriä vastaan käydyn riidan asianosaisena oleva rinnakkaisvalmisteiden tuottaja, jonka kanssa Servier ei ole tehnyt sovintosopimusta – välisen kahden riita-asian käsittelyä ei kuitenkaan keskeytetty, ja ne johtivat patentin 947 mitätöintiin.

24. Servier nosti 1.8.2006 Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimessa Apotexia vastaan patenttia 947 koskevan loukkauskanteen, koska Apotex oli tuonut Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille ”riskillä” perindopriilin rinnakkaisversion, ja se sai väliaikaisen kieltomääräyksen 8.8.2006. Apotexin nostettua kyseisen patentin kumoamista koskevan vastakanteen patentti 947 mitätöitiin 6.7.2007, kieltomääräys kumottiin ja Apotex toi markkinoille geneerisen perindopriilin, mikä avasi markkinat rinnakkaisvalmisteille Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Patentin 947 mitätöintiä koskeva ratkaisu pysytettiin muutoksenhakuasteessa 9.5.2008.( )

25. Apotexin tytäryhtiö Katwijk Farma nosti 13.11.2007 alankomaalaisessa tuomioistuimessa patentin 947 Alankomaita koskevan osan kumoamista koskevan kanteen ja toi 13.12.2007 markkinoille geneerisen perindopriilinsa, kun taas Servierin väliaikaista kieltomääräystä koskeva hakemus hylättiin. Alankomaalainen tuomioistuin kumosi 11.6.2008 patentin 947 Alankomaiden osalta Tevan tytäryhtiön Pharmachemien samanaikaisesti nostaman kanteen perusteella.( )

26. Toukokuusta 2008 lähtien toinen rinnakkaisvalmisteiden tuottaja Sandoz toi geneerisen perindopriilinsa useiden jäsenvaltioiden markkinoille.( )

4. Servierin ja Krkan väliset riita-asiat ja sopimukset

27. Servier teki vuosien 2005 ja 2007 välillä sovintosopimuksia rinnakkaisvalmisteiden tuottajien Nichen/Unichemin, Matrixin, Tevan, Krkan ja Lupinin kanssa. Tässä valituksessa on kyse Servierin ja Krkan välisistä sopimuksista.

28. Servier haki 30.5.2006 Unkarissa väliaikaista kieltomääräystä, jotta Krkan markkinoille saattaman perindopriilin rinnakkaisversion myynti kiellettäisiin patentin 947 loukkauksen vuoksi. Hakemus hylättiin 13.10.2006.( )

29. Yhdistyneessä kuningaskunnassa Servier nosti 28.7.2006 patenttia 340 koskevan loukkauskanteen Krkaa vastaan. Lisäksi 2.8.2006 Servier nosti patenttia 947 koskevan loukkauskanteen Krkaa vastaan ja haki väliaikaista kieltomääräystä. Krka nosti 1.9.2006 patentin 947 kumoamista koskevan vastakanteen ja teki summaarista menettelyä koskevan vaatimuksen (motion of summary judgment). Krka nosti 8.9.2006 patentin 340 kumoamista koskevan toisen vastakanteen.

30. High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (Englannin ja Walesin alioikeus, Chancery-osasto (patenttijaosto)) hyväksyi 3.10.2006 Servierin väliaikaista kieltomääräystä koskevan hakemuksen ja hylkäsi Krkan 1.9.2006 tekemän summaarista menettelyä koskevan vaatimuksen (motion of summary judgment) patentin 947 mitätöinnistä ja määräsi pääasian käsittelyä koskevasta menettelystä. Asian käsittely lopetettiin 1.12.2006 asianosaisten tehtyä sovinnon, ja väliaikainen kieltomääräys kumottiin.( )

31. Servier ja Krka allekirjoittivat 27.10.2006 sovintosopimuksen (jäljempänä Krkan sovintosopimus) ja lisenssisopimuksen (jäljempänä Krkan lisenssisopimus), jota täydennetiin 2.11.2006 tehdyllä lisäsopimuksella. Lisäksi nämä osapuolet tekivät 5.1.2007 siirto- ja lisenssisopimuksen (jäljempänä Krkan siirto- ja lisenssisopimus) (jäljempänä yhdessä Krkan sopimukset).

32. Krkan sovintosopimuksessa määrättiin, että patentti 947 kattaa myös vastaavat kansalliset patentit. Krka sitoutui tässä sopimuksessa, joka oli voimassa patenttien 947 tai 340 päättymiseen tai kumoamiseen saakka, luopumaan kaikista olemassa olevista vaatimuksista patenttia 947 kohtaan koko maailmassa ja patenttia 340 kohtaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja olemaan riitauttamatta kumpaakaan näistä patenteista tulevaisuudessa koko maailmassa. Lisäksi Krka ja sen tytäryhtiöt eivät saaneet laskea liikkeelle tai myydä patenttia 947 loukkaavaa perindopriilin rinnakkaisversiota sen voimassaoloaikana siinä maassa, jossa se oli vielä voimassa, jollei Servier anna siihen nimenomaisesti lupaa. Krka ei liioin voinut toimittaa kolmansille patenttia 947 loukkaavaa perindopriilin rinnakkaisversiota ilman Servierin nimenomaista lupaa. Vastikkeeksi Servierin oli määrä luopua kaikkialla maailmassa Krkaa vastaan vireillä olevista oikeudenkäynneistä, jotka perustuvat patenttien 947 ja 340 loukkaukseen, väliaikaista kieltomääräystä koskevat hakemukset mukaan lukien.( )

33. Patentin 947 voimassaoloaikaa vastaavaksi ajaksi tehdyn Krkan lisenssisopimuksen nojalla Servier myönsi Krkalle ”yksinomaisen” ja peruuttamattoman lisenssin patenttiin 947, jotta tämä voisi käyttää, valmistaa, myydä, tarjota myytäväksi ja tuoda maahan erbumiinin alfakristalliinimuotoa sisältäviä omia tuotteitaan ja edistää niiden myyntiä Tšekissä, Latviassa, Liettuassa, Unkarissa, Puolassa, Sloveniassa ja Slovakiassa.

34. Lisenssin vastikkeeksi Krkan oli maksettava Servierille 3 prosentin suuruinen maksu myyntinsä nettosummasta kaikilla näillä alueilla. Servierillä oli lupa käyttää näissä samoissa valtioissa suoraan tai välillisesti (eli jollekin tytäryhtiölleen tai yhdelle kolmannelle osapuolelle kussakin maassa) patenttia 947.( )

35. Sopimusten tekoajankohtana osassa näistä seitsemästä maasta Servierille ei ollut vielä myönnetty patenttia 947 vastaavia kansallisia patentteja, kun taas Krka jo markkinoi niissä tuotettaan.( )

36. Krkan siirto- ja lisenssisopimuksen nojalla Krka siirsi Servierille kaksi patenttihakemusta, joista toinen koski perindopriilin synteesireittiä (WO 2005 113500) ja toinen perindopriilin formulaatioiden valmistusta (WO 2005 094793). Näillä patenttihakemuksilla suojattua teknologiaa käytettiin Krkan perindopriilin tuottamiseen. Krka sitoutui olemaan riitauttamatta näiden hakemusten perusteella myönnettävien patenttien pätevyyttä. Kyseisen luovutuksen vastikkeeksi Servier suoritti Krkalle 15 miljoonan euron summan kustakin kyseessä olevasta hakemuksesta. Servier myönsi lisäksi Krkalle hakemuksia tai niistä seuranneita patentteja koskevan lisenssin, joka ei ole yksinomainen, jota ei voida peruuttaa eikä luovuttaa edelleen ja johon ei liity lisenssimaksuja, ilman oikeutta myöntää alilisenssejä (muuta kuin sen tytäryhtiöille), eikä tälle lisenssille ollut asetettu aikaan, paikkaan tai käyttötarkoitukseen liittyviä rajoituksia.( )

B Riidanalainen päätös

37. Komissio katsoi 9.7.2014 annetussa riidanalaisessa päätöksessä,( ) että Servier oli rikkonut SEUT 101 artiklaa osallistumalla käänteistä maksua vastaan neljään patenttiriitoja koskevaan sovintosopimukseen Nichen/Unichemin, Matrixin, Tevan ja Lupinin kanssa ja kolmeen sopimukseen, jotka merkitsivät yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua kilpailusääntöjen rikkomista, Krkan kanssa.

38. Komissio katsoi myös, että Servier oli rikkonut SEUT 102 artiklaa, kun se oli kehittänyt ja pannut täytäntöön muun muassa teknologiaa hankkimalla ja näillä sovintosopimuksilla markkinoilta sulkevan strategian, joka kattoi perindopriilin formulaatioiden markkinat Ranskassa, Alankomaissa, Puolassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa sekä perindopriilin vaikuttavan aineen teknologian markkinat.( )

39. Komissio katsoi, että Servier ja Krka olivat rikkoneet SEUT 101 artiklaa niissä 18/20 jäsenvaltiossa,( ) joissa Krka oli sitoutunut Krkan sovintosopimuksen perusteella olemaan enää kilpailematta Servierin kanssa olemassa olevilla tuotteillaan vastikkeeksi lisenssistä seitsemässä muussa jäsenvaltiossa. Näiden sopimusten tarkoituksena on siten jakaa ja kohdentaa unionin markkinat näiden kahden toimijan välillä. Komissio totesi lisäksi, että Krkan sopimukset merkitsivät vaikutukseen perustuvaa kilpailunrajoitusta, ja tutki tältä osin kyseisten sopimusten vaikutuksia Ranskan, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoilla.( ) Komissio ei todennut kilpailusääntöjä rikotun niissä seitsemässä jäsenvaltiossa, joita varten lisenssi oli myönnetty.( )

40. Lisäksi komissio katsoi, että Servier ja Krka olivat rikkoneet SEUT 101 artiklaa, koska Krka oli lakannut kilpailemasta perindopriilin teknologian olemassa olevana lähteenä siirtämällä teknologiansa Servierille yhteensä 30 miljoonan euron maksua vastaan.( )

41. Komissio määräsi Servierille sakkoja näistä SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan rikkomisista.( )

C Valituksenalainen tuomio

42. Servier nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 21.9.2014 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen riidanalaisesta päätöksestä. Unionin yleisessä tuomioistuimessa Servierin vaatimuksia tuki European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA).

43. Valituksenalaisella tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin, joka ratkaisi asian laajennetussa jaostossa, ensinnäkin kumosi 1) riidanalaisen päätöksen 4 artiklan (jossa todetaan Servierin rikkoneen SEUT 101 artiklaa Krkan kanssa tehtyjen sopimusten perusteella); 2) riidanalaisen päätöksen 6 artiklan (jossa todetaan Servierin rikkoneen SEUT 102 artiklaa) ja 3) riidanalaisen päätöksen 7 artiklan 4 kohdan b alakohdan ja 6 kohdan (jossa määrätään Servierille sakot näistä kahdesta rikkomisesta).

44. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin 4) alensi Servierille riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa tarkoitetun, Matrixin kanssa tehdyn sopimuksen perusteella määrätyn sakon määrää, joka ilmenee kyseisen päätöksen 7 artiklan 2 kohdan b alakohdasta. Kolmanneksi se 5) hylkäsi kanteen muilta osin ja neljänneksi 6) ja 7) määräsi, että Servierin, komission ja EFPIAn on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.

III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset

45. Komissio valitti 22.2.2019 valituksenalaisesta tuomiosta.

46. Samanaikaisesti komissio valitti myös unionin yleisen tuomioistuimen asiassa Krka v. komissio antamasta tuomiosta, kun taas Servier ja muut riidanalaisen päätöksen adressaatit, jotka olivat hävinneet asian unionin yleisessä tuomioistuimessa, valittivat tästä päätöksestä nostamiensa kanteiden hylkäämisestä.( )

47. Yhdistynyt kuningaskunta pyysi 22.5.2019 toimittamallaan hakemuksella saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen komission vaatimuksia. Väliintulohakemus hyväksyttiin unionin tuomioistuimen presidentin 16.6.2019 tekemällä päätöksellä.

48. Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin

– kumoaa valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 1, 2 ja 3 kohdan, joilla kumotaan i) riidanalaisen päätöksen 4 artikla siltä osin kuin siinä todetaan Servierin osallistuneen Servierin ja Krkan välillä tehtyihin sopimuksiin, ii) riidanalaisen päätöksen 7 artiklan 4 kohdan b alakohta, jossa vahvistetaan Servierille näiden sopimusten tekemisen perusteella määrätty sakko, iii) riidanalaisen päätöksen 6 artikla, jossa todetaan Servierin rikkoneen SEUT 102 artiklaa, ja iv) riidanalaisen päätöksen 7 artiklan 6 kohta, jossa vahvistetaan Servierille tämän kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella määrätyn sakon määrä

– kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä otetaan tutkittavaksi kannekirjelmän liitteet A 286 ja A 287 sekä vastauksen liite C 29 (tämän tuomion 1461, 1462 ja 1463 kohta)

– ratkaisee lopullisesti Servierin esittämän, riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevan kumoamiskanteen ja hylkää Servierin esittämän vaatimuksen, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen 4 artikla, 7 artiklan 4 kohdan b alakohta, 6 artikla ja 7 artiklan 6 kohta on kumottava, ja hyväksyy komission vaatimuksen, jonka mukaan unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyn kannekirjelmän liitteet A 286 ja A 287 sekä siinä esitetyn vastauksen liite C 29 on jätettävä tutkimatta (valituksenalaisen tuomion 1461–1463 kohta)

– velvoittaa Servierin korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

49. Yhdistynyt kuningaskunta vaatii, että unionin tuomioistuin

– hyväksyy komission vaatimukset.

50. Servier vaatii, että unionin tuomioistuin

– hylkää valituksen kokonaisuudessaan ja

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

51. EFPIA vaatii, että unionin tuomioistuin

– hylkää valituksen ja

– velvoittaa komission korvaamaan muutoksenhakumenettelystä ja menettelystä ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

52. Unionin tuomioistuin kehotti 13.9.2021 asianosaisia esittämään huomautuksensa tuomiosta Generics (UK) ym. sekä ryhmään Lundbeck v. komissio kuuluvista tuomioista.( )

53. Unionin yleisen tuomioistuimen riidanalaisesta päätöksestä antamista kahdeksasta tuomiosta tehtyjen yhdeksän valituksen asianosaisten huomautukset ja niiden vastaukset unionin tuomioistuimen kysymyksiin kuultiin 20.10. ja 21.10.2021 pidetyssä yhteisessä istunnossa.

IV Asian arviointi

A Valitus

54. Komissio esittää valituksensa tueksi 11 perustetta, joista ensimmäiset seitsemän koskevat unionin yleisen tuomioistuimen perusteluja, jotka liittyvät Krkan sopimusten arviointiin SEUT 101 artiklan kannalta (1), kun taas neljä viimeistä koskevat unionin yleisen tuomioistuimen perusteluja merkityksellisten markkinoiden määrittelystä SEUT 102 artiklan soveltamisen kannalta (2).( )

1. SEUT 101 artikla

55. Ensimmäisellä, toisella, kolmannella, neljännellä, viidennellä ja kuudennella valitusperusteellaan komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä katsoessaan, että Krkan sopimukset eivät merkinneet tarkoitukseen perustuvaa kilpailunrajoitusta (a). Seitsemännellä valitusperusteellaan komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen myös katsoessaan, että komissio ei olisi myöskään näyttänyt, että nämä sopimukset merkitsivät vaikutukseen perustuvaa kilpailunrajoitusta (b).

a) Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus (ensimmäinen, toinen, kolmas, neljäs, viides ja kuudes valitusperuste)

56. Ennen kuin tarkastellaan komission valitusperusteita, jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen arviointia Krkan sopimusten kilpailunvastaisesta tarkoituksesta (2), on paikallaan esittää lyhyt yhteenveto siitä, miten komissio on arvioinut tätä tarkoitusta riidanalaisessa päätöksessä ja miten unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut sitä valituksenalaisessa tuomiossa (1).

1) Krkan sopimusten tarkoituksen tarkastelu riidanalaisessa päätöksessä ja valituksenalaisessa tuomiossa

i) Riidanalainen päätös

57. Komissio tarkastelee 5.5 osassa (riidanalaisen päätöksen 1670–1812 perustelukappale) kolmea Servierin ja Krkan välistä sopimusta ja katsoo, että ne olivat yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua toimintaa, jonka tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua jakamalla unionin perindopriilimarkkinat näiden kahden toimijan välillä.( )

58. Komission mukaan Krkan sovintosopimuksen ja Krkan lisenssisopimuksen tarkoituksena oli jakaa ja kohdentaa unionin markkinat Servierin ja Krkan välillä seuraavasti: Krkan lisenssisopimuksen perusteella Krka sai jatkaa geneerisen perindopriilin markkinointia tai markkinoille tuomista Servierin kanssa muodostamansa tosiasiallisen duopolin puitteissa Krkan pääasialliset markkinat muodostavissa seitsemässä jäsenvaltiossa. Tämä lupa oli korvaus siitä, että Krka sitoutui Krkan sovintosopimuksen perusteella pidättymään kilpailusta Servierin kanssa jäljellä olevilla 18/20 jäsenvaltion markkinoilla.( ) Komissio katsoo siis, että lisenssisopimus oli Servierin tarjoama kannustin Krkalle, jotta tämä hyväksyisi sovintosopimuksessa määrätyt rajoitukset.( )

59. Komission mukaan Krkan siirto- ja lisenssisopimuksella, joka tehtiin kaksi kuukautta Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten jälkeen, vahvistettiin Servierin ja Krkan kilpailuasemaa, joka oli seurausta kaikilla näillä sopimuksilla käyttöön otetusta markkinoiden jakamisesta, estämällä Krkaa luovuttamasta perindopriilin valmistusta koskevaa kilpailevaa teknologiaansa muille rinnakkaisvalmisteiden tuottajille. Koska 30 miljoonan euron maksamisella tämän sopimuksen perusteella ei ollut yhteyttä tuloihin, joita Servier odotti saavansa tai sai Krkan luovuttaman teknologian kaupallisesta hyödyntämisestä, komissio tarkastelee tätä maksua markkinoiden jakamisesta Servierin ja Krkan välillä syntyneen voiton jakona.( )

ii) Valituksenalainen tuomio

60. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 255–274 kohdassa edellytykset, joiden vuoksi se katsoo, että patenttien riitauttamatta jättämistä ja tuotteiden kaupan pitämisestä luopumista koskevien ehtojen sisällyttäminen patenttiriitoja koskeviin sovintosopimuksiin on kilpailunvastaista. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan näin on silloin, jos tällaisten ehtojen sisällyttäminen tällaiseen sopimukseen ei perustu siihen, että sopimuspuolet myöntävät patentin olevan pätevä ja asianomaisten rinnakkaisvalmisteiden loukkaavan patenttia, vaan merkittävään ja perusteettomaan käänteiseen maksuun, jonka patentinhaltija suorittaa rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle ja jolla tätä kannustetaan noudattamaan kyseisiä ehtoja. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa (valituksenalaisen tuomion 271 kohta), että jos tällainen kannustin on olemassa, asianomaisia sopimuksia on pidettävä markkinoilta sulkemista koskevina sopimuksina, joissa markkinoille jäävät maksavat korvauksia niiltä lähtijöille.

61. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin selittää valituksenalaisen tuomion 797–810 kohdassa, että kun tavanomainen kauppasopimus liittyy patenttiriitaa koskevaan sovintosopimukseen, joka sisältää riitauttamatta jättämistä ja kaupan pitämisestä luopumista koskevia ehtoja, tällaista sopimusrakennetta on pidettävä kilpailunvastaisena, jos patentinhaltijan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle kauppasopimuksen nojalla siirtämä arvo ylittää tämän kyseisen sopimuksen perusteella luovuttaman omaisuuden arvon. Tällaista sopimusrakennetta on toisin sanoen pidettävä kilpailunvastaisena, jos sovintosopimukseen liittyvää tavanomaista kauppasopimusta käytetään todellisuudessa kätkemään patentinhaltijan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle tekemä varojen siirto, jolle ei ole muuta vastiketta kuin tämän sitoutuminen kilpailukieltovelvoitteeseen.

62. Kolmanneksi tarkastellessaan Servierin ensimmäisessä oikeusasteessa esittämää yhdeksättä kanneperustetta, jonka mukaan Krkan sopimuksiin ei liity tarkoitukseen perustuvaa kilpailunrajoitusta, unionin yleinen tuomioistuin arvioi valituksenalaisen tuomion 943–1032 kohdassa sovintosopimuksen ja lisenssisopimuksen liittämistä koskevaa tilannetta, josta on kyse tässä tapauksessa, jossa Krkan sovinto- ja lisenssisopimukset on liitetty toisiinsa.

63. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tällaisessa tilanteessa edellä 61 kohdassa tiivistäen esitetyt perustelut, jotka koskevat sovintosopimuksen ja tavanomaisen kauppasopimuksen liittämistä, eivät päde. Tämä johtuu siitä, että sovintosopimuksen liittäminen lisenssisopimukseen on sovelias keino lopettaa riita-asia sallimalla rinnakkaisvalmisteiden tuottajan tulo markkinoille ja hyväksymällä kummankin osapuolen vaatimukset. Lisäksi kaupan pitämisestä luopumista ja riitauttamatta jättämistä koskevien ehtojen sisällyttäminen sovintosopimukseen on hyväksyttävää, jos tämä sopimus perustuu siihen, että sopimuspuolet myöntävät, että patentti on pätevä. Lisenssisopimus, jonka olemassaolo on perusteltua ainoastaan, jos lisenssiä tosiasiallisesti käytetään, perustuu juuri siihen, että sopimuspuolet myöntävät, että patentti on pätevä (valituksenalaisen tuomion 943–947 kohta).

64. Näyttääkseen, että sovintosopimukseen liittyvä lisenssisopimus todellisuudessa kätkee patentinhaltijan varojen siirron rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle, komission pitäisi siis osoittaa, että kyseisen yhtiön tälle patentinhaltijalle lisenssisopimuksen perusteella maksama lisenssimaksu on epätavallisen alhainen (valituksenalaisen tuomion 948 ja 952 kohta).

65. Lisäksi sovintosopimukseen sisältyvien kaupan pitämisestä luopumista ja riitauttamatta jättämistä koskevien ehtojen kilpailunvastaista tarkoitusta lieventää se, että lisenssisopimuksella, joka saa rinnakkaisvalmisteiden tuottajan tulemaan markkinoille, on kilpailua edistävä vaikutus (valituksenalaisen tuomion 953–956 kohta).

66. Kun siis kyse on todellisesta riita-asiasta, jossa kyseiset osapuolet ovat vastakkain tuomioistuimessa, ja lisenssisopimuksesta, joka näyttää liittyvän suoraan tämän riita-asian sovintoon, tämän sopimuksen liittäminen sovintosopimukseen ei ole vakava osoitus käänteisen maksun olemassaolosta. Tällaisessa tilanteessa komissio voi siis osoittaa muiden seikkojen perusteella, että lisenssisopimus ei ole tavanomaisissa markkinaolosuhteissa tehty liiketoimi ja kätkee siten käänteisen maksun, minkä vuoksi sopimuskokonaisuutta pitäisi pitää tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena (valituksenalaisen tuomion 963 kohta).

67. Unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee näiden kriteerien valossa valituksenalaisen tuomion 964–1032 kohdassa Krkan sovinto- ja lisenssisopimuksia ja päätyy lopulta toteamaan, että komissio ei ollut osoittanut, että näillä sopimuksilla oli kilpailunvastainen tarkoitus. Unionin yleinen tuomioistuin perustaa tämän toteamuksen olennaisesti seuraaviin seikkoihin:

– Vireillä olleet patenttiriidat olivat todellisia eivätkä fiktiivisiä, ja sekä Krkan sovintosopimus että Krkan lisenssisopimus liittyivät näihin riitoihin (valituksenalaisen tuomion 965–969 kohta).

– Kyseisten sopimusten tekoajankohtana sopimuspuolet olivat vakuuttuneita patentin 947 pätevyydestä erityisesti EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen vuoksi.( ) Se, että Krka jatkoi tämän patentin riitauttamista ja tuotteidensa markkinointia kyseisen päätöksen jälkeen, ei osoita päinvastaista. Näin toimiessaan Krka, joka oli vakuuttunut patentin pätevyydestä, halusi ainoastaan vahvistaa asemaansa sovintosopimusta koskevissa neuvotteluissa Servierin kanssa. Krkan myöhempi vastaus komission tietopyyntöön vahvistaa tämän tulkinnan (valituksenalaisen tuomion 970, 971, 999, 1000, 1010, 1011 ja 1026–1028 kohta).

– Lisenssimaksu, joka Krkan oli maksettava Servierille Krkan lisenssisopimuksen nojalla, ei ollut epätavallisen alhainen, eikä komissio ole osoittanut, että tämä sopimus ei olisi tavanomaisissa markkinaolosuhteissa tehty liiketoimi. Komissio ei siis ole näyttänyt toteen käänteistä maksua, joka merkitsisi kannustinta (valituksenalaisen tuomion 975–984 kohta).

– Servierin ja Krkan välisen duopolin muodostaminen Krkan lisenssisopimuksen kattamilla seitsemän valtion markkinoilla ei ollut seurausta tästä sopimuksesta vaan Servierin ja Krkan myöhemmistä valinnoista, jotka eivät olleet ennakoitavissa kyseisen sopimuksen tekoajankohtana (valituksenalaisen tuomion 987–991 kohta).

– Servier ja Krka eivät olleet jakaneet tiiviisti markkinoita, sillä Servier saattoi edelleen toimia lisenssin kattamilla seitsemän valtion markkinoilla (valituksenalaisen tuomion 1003–1006 kohta).

– Krkan lisenssisopimuksella oli kilpailua edistävä vaikutus näillä seitsemän valtion markkinoilla, vaikka patenttia 947 vastaavia kansallisia patentteja ei ollut vielä myönnetty joillakin näistä markkinoista, minkä vuoksi Krka ei tarvinnut lisenssiä tullakseen tai jäädäkseen markkinoille. Lisenssistä oli kuitenkin se hyöty, että Krka vältti riskin myöhemmistä oikeudenkäynneistä siinä tapauksessa, että Servierille myönnettäisiin tulevaisuudessa patentteja näillä markkinoilla (valituksenalaisen tuomion 1007–1009 ja 1027 kohta).

– Komission kyseiseltä ajalta esittämät asiakirjatodisteet, joilla se pyrki näyttämään, että Krka ei uskonut patentin 947 pätevyyteen ja että Servier noudatti rinnakkaisvalmisteet markkinoilta sulkevaa strategiaa, ovat hajanaisia, moniselitteisiä, epäuskottavia tai ristiriidassa Krkan komission tietopyyntöön antaman myöhemmän vastauksen kanssa (valituksenalaisen tuomion 1010–1025 kohta).

68. Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin katsoo valituksenalaisen tuomion 1041–1060 kohdassa, että Krkan siirto- ja lisenssisopimuksen luonnehdinta tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi oli niin ikään virheellinen, koska se perustui virheelliseen ennakko-olettamaan markkinoiden jakamisesta Krkan sovinto- ja lisenssisopimuksilla.

2) Krkan sopimusten tarkoitusta koskevat valitusperusteet

69. Komission mukaan edellä 62–68 kohdassa tiivistäen esitetyt unionin yleisen tuomioistuimen perustelut sisältävät useita oikeudellisia virheitä.

70. Komission ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä tukeutuessaan Krkan sopimusten tarkoitusta arvioidessaan siihen, että Krka oli väitetysti myöntänyt patentin 947 pätevyyden, ja jättänyt samalla tutkimatta ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyn kanneperusteen, joka koskee Krkan ja Servierin välistä potentiaalista kilpailua (i).

71. Komission toisen valitusperusteen mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tarkasteluun liittyy virheitä siltä osin kuin se on katsonut, että lisenssi ei ollut kannustin sille, että Krka hyväksyy Krkan sovintosopimuksen rajoitukset (ii).

72. Kolmannella valitusperusteellaan komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsitettä erityisesti katsoessaan, etteivät Servier ja Krka olleet jakaneet markkinoita, koska tämä jakaminen ei ollut ”tiivistä”, ja että se on ottanut vääristyneellä tavalla huomioon todisteet sopimuspuolten käsityksistä ja katsonut, että aikaansaatu duopoli oli seurausta näiden sopimuspuolten myöhemmistä valinnoista eikä sopimuksista (iii).

73. Komission neljännen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä arvioidessaan sopimuspuolten aikomusta koskevia asiakirjatodisteita (iv).

74. Viidennessä valitusperusteessaan komissio katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä ottaessaan huomioon lisenssisopimuksen kilpailua edistävät vaikutukset (v).

75. Kuudennella valitusperusteellaan komissio väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen tuomioon liittyy oikeudellinen virhe siltä osin kuin Krkan siirto- ja lisenssisopimusta ei ole pidetty kilpailunvastaisena (vi).

i) Krkan Servierille aiheuttama kilpailupaine (ensimmäinen valitusperuste)

76. Komissio väittää ensimmäisellä valitusperusteellaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt useita oikeudellisia virheitä ja ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla katsoessaan riittämättömät perustelut esitettyään, että Krka ei enää tosiasiallisesti aiheuttanut kilpailupainetta Servierille Krkan sopimusten tekoajankohtana.

– Valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen ja tehokkuus

77. Aluksi on hylättävä Servierin väitteet, joiden mukaan tämä valitusperuste olisi sekä jätettävä tutkimatta että hylättävä tehottomana.

78. Toisin kuin Servier väittää, komissio ilmoittaa täsmällisesti ne valituksenalaisen tuomion kohdat, joihin sen kritiikki kohdistuu.

79. Komissio ei myöskään pyri – kuten Servier väittää – siihen, että unionin tuomioistuin arvioisi tosiseikat uudelleen. Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole noudattanut todistustaakkaa ja todistelua koskevia unionin oikeuden sääntöjä ja että se on ottanut todisteet huomioon vääristyneellä tavalla ja esittänyt tältä osin selityksissään puutteelliset perustelut. Tällaisiin virheisiin voidaan vedota unionin tuomioistuimessa muutoksenhaun yhteydessä. Komission kritiikki kohdistuu lisäksi unionin yleisen tuomioistuimen tutkimien tosiseikkojen oikeudelliseen luonnehdintaan ja sen niiden pohjalta tekemiin oikeudellisiin päätelmiin, mikä kuuluu niin ikään unionin tuomioistuimen muutoksenhakuasiassa harjoittaman valvonnan piiriin.( )

80. Myöskään Servierin väitettä, jonka mukaan tämä valitusperuste olisi tehoton, ei voida hyväksyä.

81. Servierin mukaan se, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tutkinut Servierin ja Krkan välistä potentiaalista kilpailua, ei voi kyseenalaistaa valituksenalaisen tuomion johtopäätöksiä, joiden mukaan kyseessä ole tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus ja jotka on tehty muilla perusteilla kuin sillä, että Krka olisi luonnehdittu Servierin potentiaaliseksi kilpailijaksi.

82. Tämä Servierin väite liittyy valituksenalaisen tuomion 1234 kohdassa esitettyyn perusteluun, jonka mukaan sen vuoksi, että unionin yleisen tuomioistuimen tarkastelun mukaan Krkan sopimukset eivät olleet tarkoitukseen perustuvia kilpailunrajoituksia eivätkä myöskään vaikutukseen perustuvia kilpailunrajoituksia, sen ei ollut tarpeen tutkia Servierin ja Krkan välistä potentiaalista kilpailua koskevaa kanneperustetta.

83. Toisin kuin kyseisessä kohdassa annetaan ymmärtää ja toisin kuin Servier väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei ole hylännyt Krkan sopimusten luonnehdintaa tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi (eikä myöskään kyseisten sopimusten luonnehdintaa vaikutukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi( )) perusteilla, jotka eivät liity Krkan luonnehdintaan Servierin potentiaaliseksi kilpailijaksi.

84. Kuten edellä 60, 63 ja 67 kohdassa esitetystä unionin yleisen tuomioistuimen päättelyä koskevasta yhteenvedosta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin on hylätäkseen Krkan sopimusten luonnehdinnan tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi tukeutunut siihen, että Krka oli väitetysti myöntänyt patentin 947 pätevyyden. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että toisin kuin komissio oli todennut (edellä 58 kohta), Krka oli suostunut olemaan kilpailematta Servierin kanssa sovintosopimuksen kattamilla 18/20 jäsenvaltion markkinoilla sen vuoksi, että se uskoi patentin 947 olevan pätevä, eikä sen vuoksi, että Servier oli tarjonnut sille lisenssiä seitsemän muun valtion markkinoilla.

85. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan patenttiriitaa koskeva sovintosopimus, joka sisältää riitauttamatta jättämistä ja kaupan pitämisestä luopumista koskevia ehtoja, on luonnehdittava tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi vain, jos se perustuu patentinhaltijan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle maksamaan kannustimeen eikä siihen, että sopimuspuolet myöntävät patentin olevan pätevä (valituksenalaisen tuomion 262–265 kohta).

86. Se, että Krka on väitetysti myöntänyt patentin 947 olevan pätevä – yhdessä sen kanssa, että Krkan lisenssisopimuksen sisältämä varojen siirto Krkalle ei väitetysti merkitse kannustinta( ) – on unionin yleisen tuomioistuimen päättelyn johtoajatus sen arvioidessa Krkan sopimusten kilpailunvastaista tarkoitusta (valituksenalaisen tuomion 970, 971, 999, 1000, 1010–1012 ja 1026–1028 kohta).

87. Ensimmäisen valitusperusteensa yhteydessä komissio väittää nimenomaan, että unionin yleinen tuomioistuin ei voinut lausua siitä, että Krka myönsi patentin 947 pätevyyden, tutkimatta sitä ennen kysymystä Krkan ja Servierin välisestä potentiaalisesta kilpailusta. Tukeakseen väitettään, jonka mukaan Krka oli Servierin potentiaalinen kilpailija, komissio on esittänyt unionin yleisen tuomioistuimen sivuuttamia todisteita, jotka osoittavat sen mukaan, että Krka nimenomaan ei ollut vakuuttunut tämän patentin pätevyydestä. Lisäksi komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut vääristyneellä tavalla huomioon komission esittämät todisteet, jotka unionin yleinen tuomioistuin on ottanut huomioon valikoivasti ja joihin se on perustanut kantansa, jonka mukaan Krka olisi myöntänyt kyseisen patentin olevan pätevä, ja esittänyt ilmeisen virheellisiä vaihtoehtoisia selityksiä näitä todisteita tulkitessaan.

88. Näistä perusteluista seuraa, että komissio vetoaa paitsi siihen, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt tutkia, olivatko Servier ja Krka potentiaalisia kilpailijoita Krkan sopimusten tekoajankohtana, myös ennen kaikkea siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on perustanut näiden sopimusten kilpailunvastaisuutta koskevan tarkastelunsa osittaiseen ja jopa valikoivaan arviointiin ja ottanut asiakirja-aineistoon sisältyvät seikat vääristyneellä tavalla huomioon.

89. Tällaisella kritiikillä on kiistatta merkitystä tutkittaessa, onko unionin yleisen tuomioistuimen toteamus siitä, että Krkan sopimukset eivät olleet kilpailunvastaisia, perusteltu, sillä jos tämä kritiikki osoittautuu aiheelliseksi, se voisi osoittaa tämän toteamuksen virheelliseksi ja johtaa valituksenalaisen tuomion kumoamiseen.( )

90. Tästä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen tehottomuutta koskeva oikeudenkäyntiväite on hylättävä.

– Aineelliset perusteet

91. Komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä katsoessaan erityisesti valituksenalaisen tuomion 970, 1026, 1028, 1154 ja 1162 kohdassa, että Krka myönsi patentin 947 olevan pätevä ja että sen toimenpiteet EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen( ) jälkeen eivät osoittaneet, että se oli päättänyt jatkaa markkinoilletuloa koskevia ponnistelujaan tästä päätöksestä huolimatta.

92. Aluksi on paikallaan palauttaa mieleen, että sitä, onko kysymyksessä kilpailusääntöjen rikkominen, voidaan arvioida oikein ainoastaan, jos riidanalaisessa päätöksessä esitettyjä seikkoja tarkastellaan kokonaisuutena eikä erikseen ottaen huomioon kyseisten tuotemarkkinoiden erityispiirteet.( ) SEUT 263 artiklassa määrätty laillisuusvalvonta ulottuu kaikkiin niihin seikkoihin, jotka sisältyvät SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan mukaiseen menettelyyn liittyviin komission päätöksiin, joiden osalta unionin yleinen tuomioistuin suorittaa oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja koskevan perinpohjaisen valvonnan asianosaisten esittämien kanneperusteiden valossa.( )

93. On myös huomattava, että unionin oikeudessa vallitsee vapaan todistusharkinnan periaate, ja ainoa peruste arvioitaessa esitettyjä todisteita on niiden luotettavuus.( ) Komission tehtävänä on sille kuuluvan todistustaakan mukaisesti hankkia riittävän täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä, että väitetty rikkominen on tapahtunut.( )

94. Kaikkien komission esittämien todisteiden ei kuitenkaan tarvitse välttämättä täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että seikat, joihin komissio vetoaa, kokonaisvaltaisesti tarkasteltuna vastaavat tätä vaatimusta.( ) Komission käytettävissä olevia todisteita on voitava täydentää päättelyllä, ja kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo voidaan päätellä tietyistä yhteensattumista ja indisioista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta.( )

95. Jos komissio tukeutuu olettamaan siitä, ettei todettuja tosiseikkoja voida selittää muuten kuin kilpailua rajoittavalla käyttäytymisellä, rikkomista koskevaa toteamusta ei voida hyväksyä, jos kyseessä olevat yritykset esittävät perustelut, jotka valaisevat komission toteamia tosiseikkoja eri tavalla ja joiden perusteella komission esittämä tosiseikkojen selitys voidaan korvata toisella uskottavalla selityksellä.( )

96. Todisteet on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos ilman uusia todisteita on selvää, että olemassa olevien todisteiden arviointi on ilmeisen virheellistä,( ) sillä unionin yleinen tuomioistuin on selvästi ylittänyt näiden todisteiden kohtuullisen arvioinnin rajat.( )

97. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoo valituksenalaisen tuomion 1016 kohdassa, kaikkia näitä periaatteita ja erityisesti edellä 94 kohdassa tiivistäen esitettyjä periaatteita ei sovelleta ainoastaan silloin, kun komission on pääteltävä kartelli tai kilpailunvastainen yhteydenpito hajanaisten ja vähäisten todisteiden perusteella. Näillä periaatteilla on merkitystä myös nyt esillä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa komissio on voinut saada kyseessä olevien sopimusten sisällön käyttöönsä.( )

98. Tällaisessa tilanteessa päättelyn avulla ei toki ole rekonstruoitava näiden sopimusten sisältöä sinänsä. Vastaus kysymykseen siitä, oliko tämän sisällön tarkoituksena markkinoiden lainvastainen jakaminen, on kuitenkin pääteltävä paitsi kyseisestä sisällöstä, myös sopimusten asiayhteydestä ja tarvittaessa osapuolten aikomuksista.( ) Edellä mainitut periaatteet ovat edelleen merkityksellisiä näitä asiayhteyteen liittyviä seikkoja tulkittaessa.

99. Tässä tapauksessa komissio on tarkastellut näitä asiayhteyteen liittyviä seikkoja ratkaistakseen, oliko Krka Servierin potentiaalinen kilpailija ennen Krkan sopimusten tekemistä. Tältä osin komissio esittää riidanalaisen päätöksen 1680–1700 perustelukappaleessa, että Krka oli ehdottomasti tärkein Servierin kilpailuaseman perindopriilin toimituksissa haastanut rinnakkaisvalmisteita tuottava kilpailija, että Servier ja Krka olivat jo todellisia kilpailijoita perindopriilin toimituksissa Tšekkiin, Unkariin, Liettuaan, Puolaan ja Sloveniaan ja että Krka oli potentiaalinen kilpailija unionin muilla markkinoilla, koska sen tuote oli valmis tuotavaksi näille markkinoille, koska patentteja koskevat esteet eivät olleet ylitsepääsemättömiä, koska sillä oli useita yhteistyökumppaneita useilla eri markkinoilla ja koska se pyrki pääsemään näille markkinoille.

100. Erityisesti siltä osin kuin kyse on Servierin patenttien pätevyyttä koskevasta Krkan arviosta, komissio toteaa, että lukuisat todisteet, jotka ovat EPO:n 27.7.2006 tekemää päätöstä aikaisemmalta ajalta, osoittavat, että Krka uskoi voittavansa nostamansa mitätöintikanteen (riidanalaisen päätöksen 1685 perustelukappale).

101. Komissio toteaa myös, että Krkan väitettä, jonka mukaan se lakkasi EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen seurauksena ponnistelemasta perindopriilierbumiinin alfamuodon markkinoille saattamiseksi, ei voida hyväksyä ja että Krkan tältä osin esittämät seikat eivät ole vakuuttavia, kun otetaan huomioon useat todisteet, jotka osoittavat, että Krka ei hyväksynyt kyseistä päätöstä ja oli edelleen päättänyt tuoda tuotteensa markkinoille (riidanalaisen päätöksen 1686–1691 perustelukappale).

102. Komissio väittää, että jos unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut huomioon edellä 99–101 tiivistäen esitetyt riidanalaisen päätöksen perustelukappaleisiin sisältyvät todisteet ja päättelyn, se ei olisi voinut katsoa valituksenalaisen tuomion 971, 1010, 1011 ja 1017 kohdassa, että Krka myönsi patentin 947 olevan pätevä ja ettei sen ollut houkuttelevaa jatkaa markkinoilletuloa koskevia ponnistelujaan EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen ja 3.10.2006 annetun väliaikaisen kieltomääräyksen( ) seurauksena.

103. Unionin yleinen tuomioistuin tyytyy toteamaan valituksenalaisen tuomion 970 ja 1154 kohdassa, että ”sovinto- ja lisenssisopimusten tekemisen ajankohtana oli yhtäpitäviä seikkoja, joiden perusteella osapuolet saattoivat katsoa, että patentti 947 oli pätevä”, ja viittaamaan tältä osin kyseisen tuomion 967 ja 968 kohtaan. Näissä kohdissa se esittää yhteenvedon tietyistä tosiseikoista, jotka koskevat patentin 947 väitemenettelyä EPO:ssa ja Krkan ja Servierin välisiä oikeudenkäyntejä Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimissa.( )

104. Näiden tosiseikkojen osalta unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin ottanut huomioon vain EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen ja High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionin (patents court) 3.10.2005 Krkaa vastaan antaman väliaikaisen kieltomääräyksen. Tällä tavoin unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt ottamatta huomioon seuraavat komission tässä muutoksenhakuasiassa esille tuomat seikat, joilla on merkitystä siltä osin kuin Krka on arvioinut patentin 947 pätevyyttä Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten allekirjoittamista 27.10.2006 edeltäneenä päivänä:

– Asiakirjatodisteet siitä, miten Krka on arvioinut EPO:n 27.7.2006 tekemää päätöstä, osoittavat, että Krka piti tätä päätöstä ”järkyttävänä”, ”kauhistuttavana” ja vinoutuneena, että se ei hyväksynyt sen perusteluja ja että se oli päättänyt olla tyytymättä siihen (riidanalaisen päätöksen 1688 perustelukappale).

– Krka ei pelkästään jatkanut patentin 947 pätevyyden riitauttamista EPO:ssa EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen( ) jälkeen vaan nosti syyskuussa 2006 patenttien 947 ja 340 mitättömyyttä koskevat vastakanteet ja esitti High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionissa (patents court) summaarista menettelyä koskevan vaatimuksen (motion of summary judgment)( ) (riidanalaisen päätöksen 1687 ja 1688 perustelukappale).

– High Court of Justicen 3.10.2006 tässä asiassa antamassa määräyksessä, jolla Servierille myönnettiin väliaikainen kieltomääräys Krkaa vastaan ja määrättiin pääasian käsittelyä koskevasta menettelystä,( ) todettiin, että Krkalla oli vankat perusteet patentin 947 pätevyyden riitauttamiseen (riidanalaisen päätöksen 904 ja 1689 perustelukappale).

– Unkarissa Krka voitti 13.10.2006 Servierin hakemaa väliaikaista kieltomääräystä koskevan asian, jossa tämä hakemus hylättiin( ) (riidanalaisen päätöksen 1687 perustelukappale).

– Useat todisteet osoittavat, että Servier ei pitänyt patentin 947 mahdollista mitätöintiä marginaalisena riskinä vaan todellisena ja konkreettisena mahdollisuutena (riidanalaisen päätöksen 1691 perustelukappale).

– Krka ilmoitti komissiolle Servierin katsoneen, että sillä oli yksi parhaista ja kaikkein tyhjentävimmistä todisteista EPO:n väitemenettelyssä ja kumoamismenettelyssä Yhdistyneessä kuningaskunnassa (riidanalaisen päätöksen 912, 1688 ja 1690 perustelukappale).

105. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole selittänyt, miksi se ei ole ottanut näitä seikkoja huomioon, eikä varsinkaan sitä, miten sen mielestä kyseiset seikat sopisivat yhteen sen toteamuksen kanssa, että Krka väitetysti myönsi patentin pätevyyden EPO:n 27.7.2006 antaman päätöksen ja Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimen 3.10.2006 antaman väliaikaisen kieltomääräyksen jälkeen.

106. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole esittänyt mitään sellaista, mikä osoittaisi virheelliseksi komission väitteen, jonka mukaan sopimusten ajalta ei ollut yhtään asiakirjaa, joka osoittaisi, että kyseinen päätös ja kyseinen väliaikainen kieltomääräys olisivat muuttaneet Krkan käsityksen patentista 947.

107. Komissio myöntää riidanalaisen päätöksen 1688 ja 1690 perustelukappaleessa, että Krka ei ollut enää täysin vakuuttunut asemastaan oikeudenkäynneissä EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen jälkeen ja että tämä päätös ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa annetut kieltomääräykset Krkaa ja Apotexia vastaan( ) olivat varmasti vaikuttaneet siihen, miten Krka arvioi patentteihin liittyvää tilannetta. Komission arvioinnin mukaan Krka ei kuitenkaan ollut luopunut vaatimasta patentin 947 mitätöintiä, mihin se sai kumppaneiltaan tukea. Mikään ei estänyt Krkan todellista ja konkreettista mahdollisuutta saada patentti 947 mitätöidyksi pääasian käsittelyä koskevassa menettelyssä.

108. Kuten komissio väittää, edellä 104 kohdassa mainitut seikat vahvistavat tämän arvioinnin, kun taas unionin yleisen tuomioistuimen päinvastainen näkemys ei saa tukea asiakirja-aineistosta.

109. Unionin yleinen tuomioistuin tukeutuu valituksenalaisen tuomion 1010 ja 1011 kohdassa komission tietopyyntöön annettuun Krkan vastaukseen, joka ilmenee riidanalaisen päätöksen 913 perustelukappaleesta ja jossa Krka toteaa muun muassa, että ”lisenssin saamista ja väitteiden peruuttamista pidettiin Krkan kannalta parhaina vaihtoehtoina kyseisenä ajankohtana” ja että ”kaikissa muissa skenaarioissa markkinoille tuominen saattoi tapahtua vasta aikaisintaan kahden vuoden kuluttua heinäkuusta 2006 laskettuna, eikä tämän ajanjakson jälkeenkään markkinoille tuominen ollut varmaa (riski siitä, että patentti 947 säilyy voimassa, riskit ei-alfamuodon kehittämisestä)”. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että tämä ote ”vahvistaa toteamuksen, jonka mukaan Krka piti markkinoilla pysymistä tai välitöntä markkinoille tuloa lisenssisopimuksen kattamissa seitsemässä jäsenvaltiossa mahdottomana ilman tätä sopimusta patentin 947 vuoksi”.

110. Antaessaan Krkan komission menettelyssä esittämälle lausumalle suuremman painoarvon kuin todisteille Krkan vakaista käsityksistä ennen Krkan sopimusten allekirjoittamista unionin yleinen tuomioistuin on sivuuttanut periaatteet, jotka koskevat todistelua unionin tuomioistuimissa. Näiden periaatteiden mukaan myöhemmillä lausumilla, jotka on annettu komission menettelyä varten, on pienempi todistusarvo kuin kyseessä olevan kilpailunvastaisen käyttäytymisen ajalta olevilla todisteilla ja asiakirjoilla, jotka on laadittu in tempore non suspecto ja välittömässä yhteydessä kyseessä oleviin tosiseikkoihin.( )

111. Yhtä lailla on vaikeaa ymmärtää, miten komission tutkinnan kuluessa esitetty ja riidanalaisen päätöksen 1738 perustelukappaleessa mainittu Krkan väite, jonka mukaan ”Krkan sovintosopimuksen tekemättä jättämistä koskevan mahdollisuuden hinta oli ’kolmessa vuodessa selvästi yli 10 miljoonaa euroa’ menetettyinä voittoina”, voisi olla, kuten unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 1000 kohdassa, ”lisäosoitus siitä, että se piti patenttia 947 pätevänä”. Nämä voitot vastasivat voittoja, joita odotettiin Krkan tulosta lisenssisopimuksen kattamille seitsemän valtion markkinoille tai niillä pysymisestä, ja siis arviota lisenssin kaupallisesta arvosta.

112. Komissio väittää kuitenkin perustellusti, ettei siitä, että Krka arvioi lisenssin arvon tällä tavoin komission menettelyssä, ole mahdollista päätellä, kuten unionin yleinen tuomioistuin tekee, että se katsoi Krkan sopimusten tekoajankohtana patentin 947 olleen pätevä. Unionin yleinen tuomioistuin näyttää johtavan tämän tulkinnan ajatuksesta, että tämä Krkan lausuma merkitsi sen olleen vakuuttunut sopimusten tekoajankohtana siitä, että se menettäisi tämän summan, jos se ei saisi Servieriltä lisenssiä, koska se ei voisi päästä kyseisille markkinoille tai pysyä siellä ilman tällaista lisenssiä.

113. Kuten komissio toteaa, mikään ei vahvista tällaista tulkintaa, vaan päinvastoin on painavia indisioita siitä, että Krka olisi pysynyt lisenssin kattamilla markkinoilla ilman Servierin kanssa tehtyjä sopimuksia, erityisesti se, että Krka jatkoi tuotteidensa myyntiä Unkarissa EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen jälkeen ja että se puolustautui menestyksellisesti Servierin Unkarissa tekemää väliaikaista kieltomääräystä koskevaa hakemusta vastaan (riidanalaisen päätöksen 1675 perustelukappale).

114. Ei myöskään ole ymmärrettävissä, mistä syystä unionin yleinen tuomioistuin on antanut ratkaisevan tärkeän merkityksen Servierin Krkaa vastaan Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimelta 3.10.2006 saamalle kieltomääräykselle mutta valituksenalaisen tuomion kyseisessä osassa, jossa käsitellään Krkan sopimusten tarkoitusta, se ei ole edes maininnut sitä, että Servierin Krkaa vastaan tekemä samankaltainen hakemus hylättiin Unkarissa 13.10.2006.( )

115. Valituksenalaisen tuomion 1155 kohdassa, Krkan sopimusten vaikutuksia koskevassa osassa, unionin yleinen tuomioistuin jättää tämän seikan huomiotta sillä perusteella, että kyse oli menettelystä, joka ei koskenut yhtä niistä maista, joissa komissio totesi vaikutukseen perustuvan kilpailunrajoituksen (Ranska, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta (ks. edellä 39 kohta)). Tällä perustelulla ei kuitenkaan voida selittää sitä, miksi tällainen Krkan menestys oikeudenkäynneissä ei olisi vaikuttanut sen käsitykseen patentin 947 pätevyydestä ja sen asemaan tätä patenttia koskevissa oikeudenkäynneissä, vaikka unionin yleisen tuomioistuimen mukaan Servierin Yhdistyneessä kuningaskunnassa saamalla kieltomääräyksellä oli näin ratkaiseva vaikutus Krkan käsitykseen. Kuten komissio selittää riidanalaisen päätöksen 1690 ja 1697 perustelukappaleessa esimerkkien avulla, yhdellä oikeudenkäyttöalueella menestynyt riitauttaminen voi johtaa useisiin riitauttamisiin muilla oikeudenkäyttöalueilla. Tämän vahvistavat edellä 23–25 kohdassa kuvatut Apotexin ja sen alankomaalaisen tytäryhtiön vireille panemat oikeudenkäynnit.

116. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 968 kohdassa esittämä toteamus, jonka mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuin ”hyväksyi” 3.10.2006 antamallaan määräyksellä ”Servierin väliaikaista kieltomääräystä koskevan hakemuksen ja hylkäsi Krkan 1.9.2006 tekemän vaatimuksen”, on harhaanjohtava. Unionin yleinen tuomioistuin mainitsee tässä kohdassa ainoastaan sen, että Krka nosti 1.9.2006 patentin 947 kumoamista koskevan vastakanteen, mikä viittaa siihen, että juuri tämä vaatimus olisi hylätty 3.10.2006. Tämä ei kuitenkaan vastaa todellisuutta. Unionin yleinen tuomioistuin jättää täsmentämättä kyseisessä kohdassa, että Krka teki myös 1.9.2006 summaarista menettelyä koskevan vaatimuksen. Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimen 3.10.2006 antamalla määräyksellä hylättiin kuitenkin ainoastaan tämä summaarista menettelyä koskeva vaatimus, sillä patentin tutkimisen katsottiin edellyttävän pääasian käsittelyä koskevaa menettelyä. Tuomioistuin ei sitä vastoin hylännyt tässä vaiheessa patentin 947 kumoamista koskevaa Krkan vastakannetta, joka oli vireillä siihen saakka, kunnes asian käsittely lopetettiin Krkan sovintosopimuksen seurauksena (valituksenalaisen tuomion 23 kohta ja riidanalaisen päätöksen 904 ja 1689 perustelukappale). Kuten komissio totesi kirjelmissään ja tässä muutoksenhakuasiassa pidetyssä istunnossa, tuomioistuin oli suositellut patentin aineellista tutkimista pikaisesti, ja se määräsi nopeutetusta menettelystä siten, että asian käsittelyn oli määrä alkaa 21.2.2007.

117. Kuten komissio täsmentää, unionin yleisen tuomioistuimen esittämä tulkinta, jonka mukaan EPO:n 27.7.2006 tekemä päätös ja Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimen 3.10.2006 Servierille antama kieltomääräys Krkaa vastaan olivat ratkaisevia seikkoja, joiden perusteella Krka vakuuttui patentin 947 pätevyydestä ja luopui ponnisteluistaan, jotta se voisi tulla itsenäisesti markkinoille, on ristiriidassa muiden unionin yleisen tuomioistuimen esittämien toteamusten kanssa.

118. Unionin yleinen tuomioistuin selittää valituksenalaisen tuomion 366–370 kohdassa, että tällaiset kieltomääräykset eivät väliaikaisuutensa vuoksi estäneet potentiaalisen kilpailun ilmenemistä, että myös aineellisesta kysymyksestä annetut tuomiot ovat väliaikaisia niin kauan kuin oikeussuojakeinoja ei ole käytetty loppuun ja että päätökset, joissa vahvistetaan patentin pätevyys, kuten EPO:n 27.7.2006 tekemä päätös (sen lisäksi, että siihen voitiin vielä hakea muutosta ja että se myös myöhemmin kumottiin( )), eivät vaikuta mitenkään siihen, merkitsevätkö rinnakkaisvalmisteet, joiden patentinhaltija väittää loukkaavan patenttia, patentinloukkausta vai eivät.

119. Unionin yleisen tuomioistuimen esittämät vaihtoehtoiset selitykset, joilla se perustelee sitä, että sen tarkastelussaan huomioon ottamat seikat eivät horjuta toteamusta siitä, että Krka on myöntänyt patentin 947 pätevyyden, eivät ole vakuuttavia.

120. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 1026 ja 1162 kohdassa, että ”se, että Krka on jatkanut Servierin patenttien riitauttamista ja tuotteidensa markkinointia, vaikka EPO:n väiteosasto oli vahvistanut patentin 947 pätevyyden, ei ole ratkaiseva seikka arvioitaessa tarkoitukseen perustuvaa kilpailunrajoitusta, sillä se, että Krka on ylläpitänyt tällaista kilpailupainetta Servieriin nähden, voi selittyä Krkan pyrkimyksellä vahvistaa ennakoimistaan oikeudenkäyntiä koskevista riskeistä huolimatta asemaansa neuvotteluissa, jotka se saattoi aloittaa Servierin kanssa saadakseen aikaan sovintosopimuksen”.

121. Komissio väittää perustellusti, että näin päätellessään unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut ilmeisen virheellisesti sitä tosiseikkaa, että Krka on jatkanut patentin 947 riitauttamista EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen jälkeen komission päätökseen saakka, ottamatta huomioon kaikkia edellä mainittuja komission esittämiä seikkoja ja tarkastelematta niiden pohjalta vaihtoehtoisen selityksensä uskottavuutta.

122. Kun otetaan huomioon edellä 104 kohdassa tiivistäen esitetyt komission todisteet, unionin yleisen tuomioistuimen näkemykselle, jonka mukaan Krka olisi ollut vakuuttunut patentin 947 pätevyydestä ja jatkanut tämän patentin pätevyyden riitauttamista tuomioistuimissa vain parantaakseen asemaansa neuvotteluissa Servierin kanssa, ei ole mitään perustetta, eikä unionin yleinen tuomioistuin ole esittänyt mitään seikkaa, josta se olisi voinut johtaa tämän tulkinnan.

123. Kuten komissio tuo perustellusti esille, lisäksi unionin yleinen tuomioistuin selittää ristiriitaisesti valituksenalaisen tuomion 963 ja 965–968 kohdassa, että Servierin ja Krkan väliset riita-asiat olivat todellisia, samalla kun se katsoo valituksenalaisen tuomion 1026 kohdassa, että Krka jatkoi näitä oikeudenkäyntejä ainoastaan strategisena toimena vahvistaakseen asemaansa Servierin kanssa sovintosopimuksen aikaansaamiseksi käymissään neuvotteluissa.

124. Unionin yleisen tuomioistuimen selitykset, joiden päätteeksi se on hylännyt riidanalaisen päätöksen 1747–1756 perustelukappaleesta ilmenevän komission väitteen, jonka komissio on toistanut tässä muutoksenhakuasiassa ja jonka mukaan Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten sisällöt eivät vastanneet patentteihin liittyviä asemia ja riskejä näiden sopimusten kattamissa maissa, eivät liioin vakuuta. Patenttia 947 vastaavaa kansallista patenttia ei ollut myönnetty Puolassa, Tšekissä ja Slovakiassa,( ) mutta Servier halusi myöntää lisenssin näitä maita varten. Komission mukaan tämä osoittaa, että näiden sopimusten tavoitteena ei ollut saavuttaa tämän patentin ominaisuuksiin perustuvaa kompromissia vaan jakaa markkinat sopimuspuolten pelkästään taloudellisten intressien perusteella. Sopimukset eivät näin ollen perustuneet ”patentteihin liittyviin erilaisiin riskeihin Krkalle vaan taloudellisesti merkittäviin alueisiin, ja Latvia ja Slovakia kuuluivat Krkan avainmarkkinoihin”.

125. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut tätä väitettä huomioon ja on käsitellyt tätä aihetta ainoastaan valituksenalaisen tuomion 1007–1009 ja 1027 kohdassa todetessaan, että Krkan lisenssisopimuksella oli kilpailua edistävä vaikutus näillä seitsemän valtion markkinoilla, vaikka patenttia 947 vastaavia kansallisia patentteja ei ollut vielä myönnetty joillakin näistä markkinoista, minkä vuoksi Krka ei tarvinnut lisenssiä tullakseen markkinoille. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan lisenssistä oli kuitenkin se hyöty, että Krka vältti riskin myöhemmistä oikeudenkäynneistä siinä tapauksessa, että Servierille myönnettäisiin tulevaisuudessa patentteja näillä markkinoilla. Nämä perustelut eivät kuitenkaan riitä osoittamaan lisenssin väitettyjä kilpailua edistäviä vaikutuksia( ) eivätkä myöskään osoittamaan virheelliseksi komission tulkintaa, jonka mukaan Krkan sopimukset eivät perustuneet sopimuspuolten käsitykseen patentteihin liittyvistä riskeistä kyseessä olevilla eri markkinoilla.

126. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 943–947, 963, 965–972, 1030 ja 1157 kohdasta ilmenevää perustelua, jonka mukaan Krkan lisenssisopimuksen tekeminen sinänsä vahvisti sen, että Krka myönsi patentin 947 pätevyyden, ei voida hyväksyä.

127. Unionin yleinen tuomioistuin perustelee tätä johtopäätöstä valituksenalaisen tuomion 947, 1030 ja 1157 kohdassa toteamalla, että lisenssisopimuksen, jonka olemassaolo on lisenssinsaajan kannalta perusteltua ainoastaan sillä edellytyksellä, että lisenssiä tosiasiallisesti käytetään, tekeminen perustuu siihen, että sopimuspuolet myöntävät, että patentti on pätevä. Päätelmä, jossa siitä, että lisenssisopimus perustuu lähtökohtaisesti tai pääsääntöisesti taustalla olevan patentin hyväksymiseen, päätellään, että konkreettisessa yksittäistapauksessa tällaisen sopimuksen osapuolet väkisinkin myöntävät kyseessä olevan patentin olevan pätevä, muistuttaa kehäpäätelmää. Lisäksi unionin kilpailuoikeuden täytäntöönpano vaarantuisi vakavasti, jos kilpailunvastaisten sopimusten osapuolet voisivat vapautua SEUT 101 artiklan soveltamisesta pelkästään tekemällä nämä sopimukset tietyssä muodossa.( )

128. Koska sopimuksen muoto ei voi olla ratkaiseva, komission ja unionin tuomioistuinten on siis edellä 92–96 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenevällä tavalla tukeuduttava asiaa koskevien todistelusääntöjen mukaisesti joukkoon merkityksellisiä, yhtäpitäviä ja vakuuttavia todisteita osoittaakseen, että konkreettisessa tapauksessa kyseessä olevaa sopimusta on pidettävä tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena.

129. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 1018, 1019 ja 1025 kohdassa, edellä esitetystä tarkastelusta ilmenee, että komissio oli tosiasiallisesti kerännyt tällaisen joukon todisteita osoittaakseen, että Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten tekoajankohtana Krka ei ollut vakuuttunut patentin 947 pätevyydestä ja oli sen sijaan päättänyt jatkaa sen riitauttamista ja pyrkiä tulemaan markkinoille tai pysymään markkinoilla tästä patentista huolimatta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo virheellisesti näissä kohdissa, että komission keräämät todisteet olisivat hajanaisia ja moniselitteisiä, tutkimatta kaikkia kyseisiä todisteita ja arvioimalla ilmeisen virheellisesti tutkimiaan todisteita, jotka on otettu huomioon valikoivasti.

– Välipäätelmä

130. Tässä tilanteessa komissio voi perustellusti väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on sivuuttanut unionin oikeuden periaatteet, jotka koskevat todistelua ja sitä koskevaa tuomioistuinvalvontaa. Kuten edellä on todettu, näiden periaatteiden mukaan näytön arvioinnin on oltava kokonaisvaltaista ja johdonmukaista, ja sitä koskevan valvonnan on ulotuttava kaikkiin niihin seikkoihin, jotka sisältyvät SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan mukaiseen menettelyyn liittyviin komission päätöksiin.( )

131. Tässä tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut asiakirja-aineistoon sisältyviä seikkoja ilmeisen valikoivasti, kun se on jättänyt huomiotta useita merkityksellisiä todisteita ja esittänyt huomioon ottamistaan todisteista tulkintoja, jotka eivät perustu asiakirja-aineistoon eivätkä ole vakuuttavia. Sillä perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin on pyrkinyt esittämään komission vahvistamat tosiseikat toisenlaisessa valossa, ei siis voida korvata komission vahvistamaa selitystä toisella uskottavalla selityksellä näistä tosiseikoista.

132. Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen valitusperuste on hyväksyttävä.

133. Kun otetaan huomioon unionin yleisen tuomioistuimen Krkan sopimusten kilpailunvastaisen tarkoituksen tarkastelun yhteydessä antama merkitys sille – perusteettomaksi osoittautuneelle – toteamukselle, jonka mukaan Krka olisi myöntänyt patentin 947 olevan pätevä, pelkästään ensimmäisen valitusperusteen perusteltavuus johtaa valituksenalaisen tuomion kumoamiseen siltä osin kuin siinä todetaan, ettei kyseisten sopimusten ollut näytetty merkitsevän tarkoitukseen perustuvaa kilpailunrajoitusta.

134. On kuitenkin hyödyllistä tutkia myös muut komission esittämät valitusperusteet, jotka koskevat Krkan sopimusten kilpailunvastaisen tarkoituksen arviointia unionin yleisessä tuomioistuimessa, erityisesti sitä silmällä pitäen, että unionin tuomioistuin ottaa asian ratkaistavakseen valituksenalaisen tuomion kumoamisen jälkeen.

ii) Lisenssi Krkalle annettuna kannustimena hyväksyä sovintosopimuksen rajoitukset (toinen valitusperuste)

135. Toisen valitusperusteensa yhteydessä komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt useita oikeudellisia virheitä, ottanut todisteita vääristyneellä tavalla huomioon ja esittänyt riittämättömiä ja ristiriitaisia perusteluja ryhtyessään tarkastelemaan Krkan lisenssisopimuksen sisältöä ja tavoitteita Krkalle annettuna kannustimena hyväksyä Krkan sovintosopimukseen sisältyvät rajoitukset.

136. Komissio katsoo riidanalaisen päätöksen 1738 perustelukappaleessa ja sitä seuraavissa perustelukappaleissa, että Servierin Krkalle antama lisenssi seitsemän Keski- ja Itä-Euroopan valtion markkinoilla oli merkittävä kannustin sille, että Krka suostuisi sovintosopimuksen perusteella olemaan kilpailematta Servierin kanssa jäljellä olevilla 18/20 jäsenvaltion markkinoilla.

137. Komission mukaan lisenssi oli merkittävä kannustin sille, että Krka hyväksyisi rajoitukset, koska se koski Krkan perinteisiä unionin markkinoita, joilla se toteutti suurimmat voittonsa, koska se tarjosi sille vakuutuksen siitä, että Servier ei enää uhkaisi sitä patentin 947 täytäntöönpanolla ja koska kyse oli rinnakkaisesta yksinoikeuslisenssistä, jolla muodostettiin Servierin ja Krkan välinen tosiasiallinen duopoli kyseisillä seitsemän valtion markkinoilla. Krka oli siten vakuuttunut siitä, että se varmistaa myyntinsä lisenssin avulla ja että se tuottaa huomattavia voittoja kyseisten markkinoiden rajallisen kilpailupaineen vuoksi. Krka arvioi myönnettyjen etujen rahallisen arvon ylittävän 10 miljoonaa euroa (riidanalaisen päätöksen 1738–1742 perustelukappale).

138. Unionin yleinen tuomioistuin puolestaan katsoo valituksenalaisen tuomion 948–952 kohdassa, että koska sovintosopimukseen, joka sisältää kaupan pitämisestä luopumista ja riitauttamatta jättämistä koskevia ehtoja, on lähtökohtaisesti perusteltua liittää patentin pätevyyden myöntämiseen perustuva lisenssisopimus, tällainen liittäminen ei ole ”vakava osoitus” käänteisestä maksusta. Komission on siis osoittaakseen, että sovintosopimukseen liitetty lisenssisopimus todellisuudessa kätkee käänteisen maksun patentinhaltijalta rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle, näytettävä, että kyseisen tuottajan patentinhaltijalle tämän lisenssisopimuksen perusteella maksama lisenssimaksu on epätavallisen alhainen ja että tätä sopimusta ei siten ole tehty tavanomaisissa markkinaolosuhteissa.

139. Valituksenalaisen tuomion 975–984 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että tässä tapauksessa lisenssimaksu, joka Krkan oli suoritettava Servierille Krkan lisenssisopimuksen perusteella, ei ollut epätavallisen alhainen ja että komissio ei ollut näyttänyt, että tämä sopimus ei olisi tavanomaisissa markkinaolosuhteissa tehty liiketoimi. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan komissio ei siis ollut osoittanut Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten yhteydessä käänteistä maksua, joka merkitsisi kannustinta.

140. Aluksi on paikallaan täsmentää, että toisin kuin Servier antaa ymmärtää, kysymys siitä, onko unionin yleinen tuomioistuin katsonut perustellusti, että Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten muodostama sopimuskokonaisuus ei käsittänyt varojen siirtoa Servieriltä Krkalle ja että ainoana vastikkeena siitä oli Krkan kilpailukieltovelvoite, ei koske tosiseikkojen arviointia, joka kuuluu yksin unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan lukuun ottamatta tilannetta, jossa tosiseikat on otettu huomioon vääristyneellä tavalla. Tämä kysymys koskee sitä vastoin unionin yleisen tuomioistuimen esittämää asian kannalta merkityksellisen tosiseikaston oikeudellista luonnehdintaa ja sen pohjalta tekemiä oikeudellisia päätelmiä, mikä kuuluu unionin tuomioistuimen muutoksenhakuasiassa harjoittaman valvonnan piiriin.( )

141. Kuten unionin tuomioistuin on todennut,( ) nyt esillä olevan kaltaiset sovintosopimukset ovat tarkoitukseen perustuvia kilpailunrajoituksia, jos kaikista käytettävissä olevista seikoista ilmenee, että alkuperäislääkkeiden valmistajan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle suorittamien rahavarojen tai muiden varojen kuin rahavarojen siirtojen positiivinen saldo selittyy yksinomaan näiden sopimuspuolten kaupallisella intressillä olla ryhtymättä kilpailuun hyödykkeiden laadulla. Tutkittaessa, onko asia näin, on arvioitava, voidaanko alkuperäislääkkeiden valmistajan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle suorittamien varojen siirtojen positiivinen saldo oikeuttaa mahdollisilla muilla vastikkeilla kuin kilpailusta pidättymisellä. Jos vastaus on kieltävä, on määritettävä, onko tämä positiivinen saldo riittävän suuri kannustaakseen tosiasiallisesti asianomaista rinnakkaisvalmisteiden tuottajaa luopumaan kyseisille markkinoille tulosta tai pyrkimyksestä tulla kyseisille markkinoille.

142. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoo valituksenalaisessa tuomiossa, komissio on osoittanut riidanalaisessa päätöksessä, että juuri näin oli Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten muodostaman sopimuskokonaisuuden tapauksessa.

143. Kuten komissio toteaa, unionin yleisen tuomioistuimen arviointiin liittyy tältä osin kolme virhettä. Unionin yleinen tuomioistuin ei ensinnäkään ole tehnyt johtopäätöstä, joka olisi pitänyt tehdä, kun otetaan huomioon, että Servierin Krkalle tarjoama lisenssi seitsemän Keski- ja Itä-Euroopan valtion markkinoilla oli vastike siitä, että Krka sitoutui olemaan kilpailematta Servierin kanssa jäljellä olevilla 18/20 jäsenvaltion markkinoilla. Unionin yleinen tuomioistuin on lisäksi keskittynyt lisenssimaksun suuruuteen ja siihen, että lisenssistä sovittiin sen mukaan tavanomaisissa markkinaolosuhteissa, eikä se ole ottanut huomioon Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten muodostamaa sopimusrakennetta kokonaisuudessaan, sen tavoitteita ja sen asiayhteyttä. Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin ei ole katsonut, että lisenssi merkitsi huomattavaa varojen siirtoa Servieriltä Krkalle.

144. Kuten komissio toteaa, nämä virheet johtuvat erityisesti siitä, että unionin yleisen tuomioistuimen arviointi perustuu olettamaan patentin ominaisuuksiin perustuvasta sovintosopimuksesta ja markkinaehdoin tehdystä erillisestä lisenssisopimuksesta. Tukeutuessaan implisiittisesti tällaiseen olettamaan unionin yleinen tuomioistuin on sivuuttanut periaatteet, jotka kuitenkin on todettu valituksenalaisessa tuomiossa ja joiden mukaan sen arvioimiseksi, onko sopimuksella kilpailunvastainen tarkoitus, on tarkasteltava sen lausekkeiden sisältöä, sen tavoitteita sekä sen taloudellista ja oikeudellista asiayhteyttä.( )

– Lisenssi kilpailukieltovelvoitteen vastikkeena

145. Unionin yleisen tuomioistuimen arviointiin valituksenalaisen tuomion 1029 kohdassa sisältyy ristiriita. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo siinä, että se riidaton seikka, että lisenssi oli ehtona sille, että Krka hyväksyy sovintosopimuksen kaupan pitämisestä luopumista ja riitauttamatta jättämistä koskevat ehdot (Krka oli ilmoittanut luopuneensa Länsi-Euroopan markkinoista saadakseen Keski- ja Itä-Euroopan markkinat (riidanalaisen päätöksen 1748 perustelukappale)), ei voinut ”osoittaa, että lisenssisopimus ei ollut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa tehty liiketoimi”.

146. Sopimusta, jonka mukaan patentinhaltija luovuttaa rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle lisenssin tietyille markkinoille siten, että lisenssin vastikkeena ei ole (tai ei ole pelkästään) tämän rinnakkaisvalmisteiden tuottajan maksama lisenssimaksu tästä lisensoinnista vaan tämän tuottajan sitoumus olla kilpailematta patentinhaltijan kanssa muilla markkinoilla, ei voida pitää tavanomaisissa markkinaolosuhteissa tehtynä liiketoimena. Se, että lisenssin vastike muodostuu joillakin markkinoilla kilpailukieltovelvoitteesta muilla markkinoilla, erityisesti jos tällaista järjestelyä ei ole perusteltu taustalla olevilla erilaisilla patentteihin liittyvillä tilanteilla, ei vastaa tavanomaisia markkinaolosuhteita.

147. Tällaista sopimusjärjestelyä, joka käsittää varojen siirron patentinhaltijalta rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle ja joka muodostuu lisenssin myöntämisestä tietyille markkinoille ja kyseisen tuottajan sitoumuksesta olla kilpailematta tämän patentinhaltijan kanssa muilla markkinoilla, on arvioitava edellä 141 kohdassa mainitun unionin tuomioistuimen vahvistaman arviointimallin perusteella sen määrittämiseksi, onko patentinhaltijan varojen siirrolla rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle jokin muu tämän tuottajan antama vastike kuin sen kilpailukieltovelvoite.

148. Kuten komissio väittää perustellusti, toisin kuin valituksenalaisen tuomion 943, 956, 963 ja 974 kohdassa annetaan ymmärtää, tästä arviointimallista ei ole mitään syytä poiketa tässä tapauksessa sillä perusteella, että sopimus on tehty lisenssin muodossa ja varojen siirto toteutettu muussa kuin rahamääräisessä muodossa eli siten, että Servier on luovuttanut Krkalle osan osuuksistaan lisenssin kattamilla markkinoilla. Kuten edellä 127 ja 128 kohdassa on jo todettu, unionin kilpailuoikeuden täytäntöönpano vaarantuisi vakavasti, jos kilpailunvastaisen sopimuksen osapuolet voisivat vapautua SEUT 101 artiklan soveltamisesta pelkästään tekemällä nämä sopimukset tietyssä muodossa. Ratkaisevaa ei ole sopimuksen muoto vaan se, osoittavatko sopimuksen sisältö, tavoitteet ja asiayhteys, että sillä on kilpailunvastainen tarkoitus.

149. Näin ollen valituksenalaisen tuomion 94–948, 953 ja 963–969 kohdassa mainitut olosuhteet, joiden mukaan Servierin ja Krkan välillä oli vireillä todellisia patenttiriitoja ja että lisenssillä oli yhteys näihin riitoihin, ei ollut esteenä sille, että tällaista sopimusta pidetään kilpailunvastaisena, kuten komissio aivan oikein selittää riidanalaisen päätöksen 1709 perustelukappaleessa. Tämä pitää paikkansa erityisesti sen vuoksi, että edellä 124 ja 125 kohdassa on jo osoitettu, että Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten sisällöt eivät vastanneet patentteihin liittyviä asemia ja riskejä näiden sopimusten kattamissa maissa. Nämä sovinto- ja lisenssisopimukset eivät siis näytä perustuneen taustalla olleessa patentteihin liittyvässä tilanteessa aikaan saatuun kompromissiin.( )

– Lisenssin pitäminen kannustimena

150. Kun unionin yleisen tuomioistuimen esittämää arviointia Krkan sovinto- ja lisenssisopimuksista verrataan edellä 141 ja 144 kohdassa mainittuihin periaatteisiin ja arviointimalliin, komissio toteaa perustellusti unionin yleisen tuomioistuimen antaneen valituksenalaisen tuomion 963, 973–984 ja 1029 kohdassa liian suuren painoarvon sille, oliko lisenssi itsessään, tarkasteltuna sovintosopimuksesta riippumatta, tavanomaisten markkinaolosuhteiden mukainen ja oliko lisenssimaksu epätavallisen alhainen.

151. Kuten komissio väittää perustellusti, tätä kysymystä ei ole asianmukaista tarkastella irrallisena. Tämä johtuu siitä, että arvioitaessa sovinto- ja lisenssisopimuksia kokonaisuutena on selvää, että lisensointi itsessään (riippumatta lisenssimaksusta ja siitä, oliko se tavanomaisten markkinaolosuhteiden mukainen) muodosti Servierin Krkalle tarjoaman vastikkeen siitä, että Krka sitoutui olemaan kilpailematta sovintosopimuksen kattamilla 18/20 Länsi-Euroopan valtion markkinoilla. Krkan sovintosopimuksessa ei mainita sellaisia muita Krkan kustannuksia tai suorituksia Servierille, joilla voitaisiin selittää, miksi Servier myönsi Krkalle lisenssin (riidanalaisen päätöksen 1706 ja 1735 perustelukappale ja alaviite 2354).

152. Toisiinsa läheisesti liittyneiden Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten asiayhteys (riidanalaisen päätöksen 1701–1704, 1710, 1745 ja 1746 perustelukappale), näiden sopimusten tavoitteet ja osapuolten aikomukset, jotka komissio on tuonut esille riidanalaisen päätöksen 1670–1763 perustelukappaleessa, osoittavat todelliset syyt Servierin ja Krkan välillä toteutetulle unionin markkinoiden jakamiselle ja näiden kahden toimijan välillä muodostetulle duopolille lisenssin kattamilla seitsemän valtion markkinoilla ja sen, miten ne ovat toimineet. Nämä seikat, jotka unionin yleinen tuomioistuin on ottanut riittämättömällä tavalla huomioon, osoittavat, että Krkalle myönnetty lisenssi oli vastike sovintosopimukseen sisältyvästä kilpailukieltovelvoitteesta.

153. Krka oli Servierin edistynein potentiaalinen kilpailija perindopriilin toimituksissa unioniin, muun muassa Servierin maailmanlaajuisesti suurimmille markkinoille, kuten Ranskaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Lisäksi Krka oli jo todellinen kilpailija lisenssin kattamilla seitsemän valtion markkinoilla, jotka muodostivat sen perinteiset markkinat ja joilla sen kaupallinen toiminta oli merkittävää (riidanalaisen päätöksen 1673, 1674, 1676, 1681, 1716, 1721, 1738 ja 1740 perustelukappale). Ei siis ole uskottavaa, että Krka olisi luopunut näillä markkinoilla toimimisesta ja vakaasta pyrkimyksestään päästä unionin muille markkinoille rahallista korvausta vastaan samalla tavoin kuin muut rinnakkaisvalmisteiden tuottajat, joiden kanssa Servier oli tehnyt sovintosopimuksia.

154. Kuten minulla on jo ollut tilaisuus osoittaa, varojen siirto siinä muodossa, että patentinhaltija antaa luvan markkinoilla toimimiseen, tuo lisäarvoa rinnakkaisvalmisteiden tuottajille pelkkään rahamääräiseen siirtoon verrattuna. Tämä lisäarvo koostuu mahdollisuudesta jälleenmyydä omaa tuotettaan ja hankkia tai säilyttää asiakaskuntansa, jakeluverkostonsa ja tuotekuvansa.( ) Tämä on erityisen tärkeää tavaramerkillä suojattujen geneeristen lääkkeiden markkinoilla, joilla lääkärien antamissa lääkemääräyksissä ei viitata lääkkeen kansainvälisen nimistön mukaiseen nimeen, toisin sanoen sen molekyyliin tai vaikuttavaan aineeseen, vaan lääkkeiden tavaramerkkiin, jolloin rinnakkaisvalmisteiden tuottajien on edistettävä omien tavaramerkkiensä myyntiä. Tämä oli tilanne Krkan lisenssisopimuksen kattamilla markkinoilla (riidanalaisen päätöksen 1726 perustelukappale).

155. Koska Servier ei kyennyt syrjäyttämään Krkaa kokonaan markkinoilta niiden muiden rinnakkaisvalmisteiden tuottajien tavoin, joiden kanssa se teki sopimuksia, Servier tarjosi siis sille osaa monopolin tuotoista, jotka saatiin juuri syrjäyttämällä muut rinnakkaisvalmisteita tuottavat potentiaaliset kilpailijat ja poistamalla riski markkinoiden avautumisesta rinnakkaisvalmisteille, mikä olisi johtanut hintojen jyrkkään laskuun. Sen ansiosta, että tämä riski poistettiin ja Krka saattoi tulla hallitusti vain yhdelle osalle markkinoita, Servier ja Krka saattoivat säilyttää korkeammat hinnat ja paljon suuremmat marginaalit kuin siinä tapauksessa, että markkinat olisivat avautuneet rinnakkaisvalmisteille (riidanalaisen päätöksen 1721, 1724, 1728–1730 ja 1819 perustelukappale). Kuten komissio väittää, ilman vastikkeena annettua sitoutumista kilpailukieltoon markkinoilla, joita lisenssi ei kattanut, Servierillä ei ollut mitään syytä myöntää Krkalle lisenssiä, jonka se oli aiemmin evännyt.

156. Krkan kannalta se, että se saattoi tulla ainoastaan osalle markkinoista Servierin kanssa yhteensovitetusti, yhdistettynä varmuuteen siitä, että Krka ja Servier pysyisivät ainoina toimijoina markkinoilla ja ettei markkinoille tulisi muita rinnakkaisvalmisteiden tuottajia,( ) oli lopulta parempi vaihtoehto kuin jatkaa Servierin aseman riitauttamista koko unionissa. Tämä johtui erityisesti siitä, että patenttiriidan voittaminen ja itsenäinen tulo markkinoille olisi avannut markkinat kaikille rinnakkaisvalmisteiden tuottajille, mikä olisi johtanut hintojen jyrkkään laskuun ja kilpailuun näiden eri yhtiöiden välillä. Tästä syystä elo/syyskuussa 2005 ja huhtikuussa 2006 päivätyissä Krkan sisäisissä muistioissa, joihin komissio viittaa tässä muutoksenhakumenettelyssä ja joita unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon, todetaan, että patentin 947 kumoaminen ”valitettavasti [avaisi] markkinat kaikille” ja että ”menestyksellinen riitauttaminen itse asiassa avaa markkinat kaikille” (riidanalaisen päätöksen 844, 874, 914, 1759 ja 1763 perustelukappale).

157. Lopulta Servierin Krkalle tarjoama mahdollisuus olla tärkein ja ainoa rinnakkaisvalmisteiden tuottaja, joka pysyy tietyllä markkinoiden osalla tai tulee näiden markkinoiden osalle, oli siis Krkan kannalta parempi vaihtoehto, varsinkin kun tämä markkinoilletulo oli Servierin kanssa tehtyjen sopimusten vuoksi varmaa, kun taas oikeudenkäynnin jatkaminen ja suunnitelman tulla itsenäisesti markkinoille, joilla se ei vielä toiminut, toteuttaminen merkitsi riskejä ja edellytti investointeja ja resursseja.( ) Tämän tulkinnan vahvistaa se, että edut, jotka Krka saattoi saada lisenssin perusteella, vastasivat etuja, joita se olisi voinut odottaa saavansa Länsi-Euroopan kolmen suurimman valtion markkinoilla, joista se luopui (riidanalaisen päätöksen 1733, 1739–1744, 1748, 1753–1756 ja 1760 perustelukappale sekä alaviitteet 2348 ja 2368).

158. Kokonaisarviointi Krkan sovinto- ja lisenssisopimuksista sekä niiden asiayhteydestä, joka muodostuu muun muassa Servierin muiden rinnakkaisvalmisteiden tuottajien kanssa tekemistä sopimuksista ja rinnakkaisvalmisteiden vastaisesta Servierin kokonaisstrategiasta (ks. mm. riidanalaisen päätöksen 4–9, 1819, 2774, 2919, 2929 ja 2932 perustelukappale), vahvistaa siis sen, että Krkan sopimukset olivat Servierin ja Krkan ”yhteistä toimintaa markkinoiden hallitsemiseksi” 29.9.2005 päivätyn Krkan sähköpostiviestin sanamuodon mukaisesti. Krka suunnitteli tekevänsä Servierin kanssa sopimuksen patentista 947 huhtikuussa 2006 päivätyissä sisäisissä muistioissaan, joihin komissio viittaa tässä muutoksenhakumenettelyssä (riidanalaisen päätöksen 849, 853, 873, 874, 1759, 1760 ja 1763 perustelukappale). Unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut myöskään näitä seikkoja huomioon.

159. Tästä seuraa, että komissio on voinut perustellusti päätellä riidanalaisen päätöksen 1745 perustelukappaleessa, että vaikka lisenssi saattoi olla patentinhaltijalle perusteltu tapa antaa muille markkinoiden toimijoille oikeus hyödyntää patentilla suojattua tietotaitoa, Krkan lisenssisopimus oli ongelmallinen, koska se toimi kannustimena kilpailunrajoitusten aikaan saamiseksi niillä 18/20 valtion markkinoilla, joita lisenssi ei kattanut, osana markkinoiden jakamista koskevaa järjestelyä. Komission esittämien seikkojen tarkastelu edellä 145–158 kohdassa osoittaa komission todenneen, että Krkan lisenssisopimuksen yhteydessä toteutettiin Servieriltä Krkalle varojen siirto, joka muodostui Servierin Krkalle luovuttamista markkinaosuuksista, ja että tämän varojen siirron vastikkeeksi Krka sitoutui olemaan kilpailematta Servierin kanssa jäljellä olevilla unionin markkinoilla, joita tämä lisenssisopimus ei kattanut.

– Krkalle lisenssin perusteella siirretyn arvon määrittäminen

160. Komissio voi tältä osin perustellusti myös väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on keskittyessään valituksenalaisen tuomion 963, 973–984 ja 1029 kohdassa siihen, oliko Krkan lisenssisopimuksen perusteella maksettava lisenssimaksu epätavallisen alhainen vai ei, jättänyt arvioimatta, oliko Servierin kyseisen sopimuksen perusteella Krkan hyväksi tekemän varojen siirron nettomäärä riittävän merkittävä kannustaakseen tosiasiallisesti Krkaa luopumaan tulostaan tai pyrkimyksestään tulla markkinoille, joita lisenssi ei kattanut.

161. On syytä muistaa, että Krka arvioi lisenssin kaupalliseksi arvoksi eli toimintansa arvoksi lisenssin kattamilla duopolistisilla markkinoilla yli 10 miljoonaa euroa kolmessa vuodessa (riidanalaisen päätöksen 1738 ja 3162 perustelukappale ja alaviite 4112). Komissio arvioi, että Servierin käyttökate, josta se luopui Krkan hyväksi lisenssin perusteella, oli vielä paljon suurempi (riidanalaisen päätöksen 1739 perustelukappale).

162. Krkan Servierille lisenssin käytöstä maksaman lisenssimaksun suuruudeksi oli vahvistettu 3 prosenttia Krkan myynnin nettomäärästä lisenssin kattamilla markkinoilla (riidanalaisen päätöksen 910 perustelukappale). Lisenssimaksut olivat noin 1,1 miljoonaa euroa neljän vuoden ajanjaksona noin 30 miljoonan euron liikevaihdosta (riidanalaisen päätöksen 1739 perustelukappale ja alaviite 2350).

163. Näistä luvuista seuraa, että Servierin Krkalle lisenssisopimuksen yhteydessä siirtämän arvon nettomäärä oli vähintään noin 9 miljoonaa euroa lisenssistä Krkalle koituneen arvon perusteella, jos oletetaan, että Krkan arvioimassa 10 miljoonan euron suuruisessa voitossa ei otettu vielä lisenssimaksujen kustannusta huomioon. Servierin luopuman katteen, joka oli Krkan voittoja suurempi Servierin korkeampien hintojen vuoksi (riidanalaisen päätöksen 1739 perustelukappale), perusteella Servierin Krkalle lisenssin yhteydessä siirtämän arvon nettomäärä oli vielä suurempi.

164. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 977–981 kohdassa, ettei ole välttämättä epänormaalia, että liiketoiminnan ylijäämän määrä ylittää selvästi lisenssisopimuksen lisenssimaksun määrän, että lisenssimaksu vastaa vain pientä osaa lisenssinhaltijan voittomarginaalista ja että tämä määrä lasketaan lisenssinhaltijan tuotteen myyntihinnan perusteella. Lisenssi ei myöskään ollut yksinomainen, mikä rajoitti sen edullisuutta Krkan kannalta.

165. Näiden yleisten perustelujen perusteella ei voida sivuuttaa toteamusta siitä, että käytännössä tässä tapauksessa lähes yhdeksää miljoonaa euroa (lisenssistä Krkalle koituneen arvon perusteella (ks. edellä 163 kohta)), jotka Servier siirsi Krkalle, ei voida selittää millään muulla Krkan vastikkeella kuin sen sitoumuksella olla ryhtymättä kilpailemaan Servierin kanssa unionin 18/20 valtion markkinoilla, joita Krkan lisenssisopimus ei kattanut. Unionin yleinen tuomioistuin mainitsee valituksenalaisen tuomion eri kohdissa 3 prosentin suuruisen lisenssimaksun (valituksenalaisen tuomion 975, 977, 983 ja 1029 kohta) ja Krkan arvion 10 miljoonan euron voitoista lisenssin perusteella (valituksenalaisen tuomion 1000 kohta), mutta samalla se on selvästi jättänyt tarkastelematta näitä lukuja yhdessä määrittääkseen Servierin Krkalle siirtämän arvon nettomäärän ja arvioidakseen, saattoiko tämä määrä selittyä muutoin kuin Krkan sovintosopimukseen perustuvalla Krkan kilpailukieltovelvoitteella.

166. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 983 kohdassa, toteamusta, jonka mukaan Servierin Krkalle lisenssisopimuksen perusteella siirtämä arvo ei selittynyt yksinomaan lisenssin kohteena olevan patentin taloudelliseen arvoon liittyvillä syillä, ei siis ole kyseenalaistettu. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole todennut vääräksi komission riidanalaisen päätöksen 1739 perustelukappaleessa esittämää toteamusta siitä, että jos Krkan lisenssisopimus olisi neuvoteltu ilman lisäperusteita, jotka liittyvät markkinoihin, joita lisenssi ei kattanut, markkinoilla toimiva patentinhaltija olisi myöntäessään lisenssin järkevästi yhdistänyt siihen ainakin lisenssimaksun, joka on lähellä lisenssinsaajan itselleen saaman myynnin seurauksena menetettyjä voittomarginaaleja.

167. Kuten komissio tuo perustellusti esille, unionin yleisen tuomioistuimen perusteluissa ei oteta huomioon sitä, että Servierin menettämä marginaali merkitsi nettoarvon siirtoa Servieriltä Krkalle, että se, että lisenssimaksu vastasi pientä osuutta Krkan voitoista lisenssin kattamissa maissa, osoittaa, että lisenssillä oli riittävän suuri arvo vakuuttaakseen Krkan siitä, että sen on luovuttava muista unionin 18/20 valtion markkinoista, ja että se, että lisenssi ei oikeudellisesti ollut yksinoikeuslisenssi, ei estänyt sitä, että Krkalle tarjottiin tosiasiallista duopolia Servierin kanssa, millä varmistettiin merkittävä kilpailuetu ja voitonjako( ) (riidanalaisen päätöksen 913 ja 1738–1742 perustelukappale).

168. Jättäessään ottamatta asianmukaisesti huomioon kaikkia Krkan sovinto- ja lisenssisopimusten tavoitteita, jotka ilmenevät edellä 145–158 kohdassa esitetystä näiden sopimusten asiayhteydestä, unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt katsomatta, että Servierin Krkalle lisenssin perusteella siirtämä arvo muodostui marginaaleista, joista Servier luopui Krkan hyväksi lisenssin kattamilla markkinoilla. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt katsomatta, että tämä arvo perustui myös siihen, että Servier takasi Krkalle, että se saattoi säilyttää korkeat hinnat näiden kahden toimijan välillä muodostetun duopolin vuoksi ja sen vuoksi, että markkinat oli suljettu muilta rinnakkaisvalmisteita tuottavilta kilpailijoilta. Servierin Krkalle siirtämä arvo muodostui siis myös tämän tilanteen säilyttämisestä. Servierin ja Krkan välisen sopimusjärjestelyn mukaisesti Krka antoi Servierin säilyttää monopoliasemansa markkinoilla, joita lisenssi ei kattanut, ja vastikkeeksi Servier jakoi monopolin tuotot Krkan kanssa tämän lisenssin kattamilla markkinoilla.

169. Tästä seuraa, että väitteet, jotka komissio esittää valituksenalaisen tuomion 992–997 kohdassa esitettyjä unionin yleisen tuomioistuimen perusteluja vastaan, on niin ikään hyväksyttävä.

170. Kyseisissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin selittää, että komission arviointia, jonka mukaan Krkalle annettu lisenssi seitsemän Keski- ja Itä-Euroopan valtion markkinoille oli kannustin sille, että Krka sitoutui olemaan kilpailematta Servierin kanssa jäljellä olevilla unionin 18/20 valtion markkinoilla, ei voida hyväksyä. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tämän kannan hyväksyminen merkitsisi sitä, että mitä laajempi soveltamisala lisenssisopimuksella olisi, sitä merkittävämpi kannustin olisi ja sitä helpompaa olisi siis todeta tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus. Tämä olisi ristiriidassa sen kanssa, että lisenssi on lähtökohtaisesti kilpailua edistävä. Lisäksi komission arvioinnin hyväksyminen merkitsisi unionin yleisen tuomioistuimen mukaan sitä, että kun sovintosopimus yhdistetään lisenssisopimukseen, patentinhaltijalla olisi velvollisuus myöntää lisenssi koko sovintosopimuksen kattamalle alueelle. Tällöin ei kunnioitettaisi sen patenttioikeuksia.

171. Nämä yleiset perustelut eivät ole omiaan osoittamaan, että komissio olisi tehnyt virheen Krkan sopimuksia arvioidessaan. Tämä arviointi keskittyy kyseisten sopimusten tavoitteisiin ja erityisiin ja konkreettisiin ehtoihin, jotka osoittavat, että tämän asian olosuhteissa Krkan lisenssisopimus oli vastike Krkan sovintosopimuksen mukaisesta kilpailukieltovelvoitteesta. Tämän toteamuksen ainoa tuleviin sopimuksiin kohdistuva vaikutus on se, että ne ovat kilpailunvastaisia, jos niiden tarkastelu osoittaa patentinhaltijan toteuttaneen rinnakkaisvalm