JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

PAOLO MENGOZZI

23 päivänä joulukuuta 2015 ( 1 )

Asia C‑558/14

Mimoun Khachab

vastaan

Subelegación de Gobierno en Álava

(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Baskimaan itsehallintoalueen ylin tuomioistuin, Espanja))Ennakkoratkaisupyyntö

”Oikeus perheenyhdistämiseen — Kolmannen maan kansalainen — Direktiivi 2003/86/EY — Edellytykset — 7 artiklan 1 kohdan c alakohta — Vakaat, säännölliset ja riittävät tulot ja varat — Ennakoiva arviointi — Arviointimenetelmä — Todennäköisyys, että perheenkokoajalla on edelleen tällaiset tulot ja varat perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen jälkeen — Jakso, jonka ajan perheenkokoajalla on oltava tällaiset tulot ja varat”

1. Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuinta pyydetään ottamaan kantaa edellytyksiin, joita jäsenvaltiot voivat asettaa kolmannen maan kansalaisen perheen maahantulolle ja oleskelulle alueellaan. Oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY ( 2 ) 7 artiklassa, jolla säännellään kolmansien maiden kansalaisten perheenjäsenten maahantuloa ja oleskelua maassa, säädetään, että jäsenvaltiot voivat vaatia, että perheenkokoajalla on asunto, sairausvakuutus sekä vakaat ja säännölliset tulot ja varat, jotka riittävät perheenkokoajan ja hänen perheenjäsentensä ylläpitoon, ja että hän noudattaa kotouttamistoimenpiteitä.

2. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimen kantaa tuloja ja varoja koskevaan edellytykseen, ja tarkemmin sanottuna siihen, täyttääkö perheenkokoaja tämän edellytyksen, kun hänellä on riittävät tulot ja varat perheenjäsentensä ylläpitoon päivänä, jona hän jättää perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, vai voiko jäsenvaltio vaatia, että hänellä on tällaiset tulot ja varat kyseisen päivän jälkeenkin, jotta voidaan varmistaa, että hän kykenee huolehtimaan perheensä ylläpidosta myös sen maahantulon jälkeen.

3. Vaikka unionin tuomioistuin on jo joutunut ottamaan kantaa kotouttamistoimenpiteisiin, joita asianomainen jäsenvaltio voi vaatia perheenkokoajan noudattavan, ( 3 ) tai siihen, onko perheenkokoajalla riittävästi tuloja ja varoja ollakseen turvautumatta kyseisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään, ( 4 ) siltä ei sitä vastoin ole koskaan tiedusteltu, voidaanko perheenkokoajaa vaatia osoittamaan, että hänellä on todennäköisesti edelleen käytettävinään vaaditut tulot ja varat perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen jälkeenkin, ja tarvittaessa, kuinka pitkältä ajalta tämä on osoitettava. Nyt käsiteltävä asia tarjoaa siis unionin tuomioistuimelle tilaisuuden tutkia tätä seikkaa.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

4. Direktiivin 2003/86 tavoitteena on sen 1 artiklan mukaan ”vahvistaa edellytykset, joiden täyttyessä jäsenvaltioissa laillisesti oleskelevilla kolmansien maiden kansalaisilla on oikeus perheenyhdistämiseen”.

5. Kyseistä direktiiviä sovelletaan sen 3 artiklan 1 kohdan mukaan ”kun perheenkokoajalla on jäsenvaltion vähintään yhdeksi vuodeksi myöntämä oleskelulupa ja perustellut mahdollisuudet saada pysyvä oleskeluoikeus, silloin kun perheenkokoajan perheenjäsenet ovat kolmannen maan kansalaisia, heidän oikeudellisesta asemastaan riippumatta”.

6. Direktiivin 2003/86 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jollei IV luvussa sekä 16 artiklassa säädetyistä edellytyksistä muuta johdu, jäsenvaltioiden on sallittava tämän direktiivin nojalla seuraavien perheenjäsenten maahantulo ja maassaoleskelu: a) perheenkokoajan aviopuoliso – –”.

7. Direktiivin 2003/86 IV lukuun sisältyvän 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltio voi vaatia hakemuksen tehneeltä henkilöltä perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen yhteydessä todisteita siitä, että perheenkokoajalla on: a) asunto, jota voidaan pitää vastaavanlaisen perheen tavanomaisena asuntona samalla alueella ja joka täyttää asianomaisessa jäsenvaltiossa voimassa olevat yleiset terveys- ja turvallisuusvaatimukset; b) sairausvakuutus, joka kattaa asianomaisessa jäsenvaltiossa sekä perheenkokoajan että hänen perheenjäsentensä kaikki sellaiset riskit, jotka se kattaa yleensä asianomaisen jäsenvaltion omien kansalaisten osalta; c) vakaat ja säännölliset tulot ja varat, jotka riittävät perheenkokoajan ja hänen perheenjäsentensä ylläpitoon ilman, että heidän on turvauduttava asianomaisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään. Jäsenvaltioiden on arvioitava näiden tulojen ja varojen luonne ja säännöllisyys, ja ne voivat ottaa huomioon kansallisten vähimmäispalkkojen ja eläkkeiden tason sekä perheenjäsenten lukumäärän.”

8. Direktiivin 2003/86 16 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltiot voivat hylätä perheenyhdistämistä varten tehdyn maahantuloa ja maassaoleskelua koskevan hakemuksen tai tarvittaessa peruuttaa perheenjäsenen oleskeluluvan tai olla jatkamatta sen voimassaoloa seuraavissa tapauksissa: a) jos tässä direktiivissä asetetut edellytykset eivät täyty tai eivät enää täyty. Jollei perheenkokoajalla oleskeluluvan voimassaolon jatkamista hakiessaan ole riittävästi tuloja ja varoja ilman, että hänen on 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti turvauduttava kyseisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään, jäsenvaltion on otettava huomioon perheenjäsenten osuus kotitalouden tuloista; – –”.

9. Direktiivin 2003/86 17 artiklassa säädetään, että ”päättäessään hakemuksen hylkäämisestä, oleskeluluvan peruuttamisesta tai uusimatta jättämisestä taikka perheenkokoajan tai hänen perheenjäsentensä maastapoistamisesta jäsenvaltioiden on otettava asianmukaisesti huomioon asianomaisen henkilön perhesiteiden luonne ja kiinteys ja jäsenvaltiossa oleskelun kesto sekä perheeseen liittyvät, kulttuuriset ja sosiaaliset siteet kotimaahan”.

B Espanjan oikeus

10. Ulkomaalaisten oikeuksista ja vapauksista Espanjassa ja heidän kotouttamisestaan 11.1.2000 annetun lain 4/2000 ( 5 ) (Ley Orgánica 4/2000, de 11 de enero, sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social; jäljempänä laki 4/2000) 16 §:n 2 momentissa säädetään, että ”Espanjassa asuvilla ulkomaalaisilla on oikeus saada luokseen 17 §:ssä tarkoitetut perheenjäsenet”. Saman lain 17 §:n 1 momentin a kohdassa säädetään, että maassa asuvilla ulkomaalaisilla on oikeus saada luokseen perheenyhdistämisen nojalla erityisesti ”aviopuoliso edellyttäen, etteivät puolisot ole eronneet tosiasiallisesti tai tuomioistuimen päätöksellä ja ettei avioliittoa ole solmittu lain kiertämiseksi”.

11. Perheenyhdistämisen edellytyksiä koskevassa lain 4/2000 18 §:n 2 momentissa säädetään, että ”perheenkokoajan on todistettava lakisääteisesti vahvistettujen edellytysten mukaisesti, että hänellä on asianmukainen asunto ja riittävät taloudelliset varat omaa ja luoksensa tulevan perheen toimeentuloa varten. Arvioitaessa perheenyhdistämisen edellyttämiä tuloja ei lasketa mukaan sosiaalihuoltojärjestelmästä peräisin olevia tuloja, mutta otetaan huomioon yhdessä perheenkokoajan kanssa Espanjassa asuvan aviopuolison muut tulot”.

12. Ulkomaalaisten oikeuksista ja vapauksista Espanjassa ja heidän kotouttamisestaan annetun lain 4/2000 täytäntöönpanosäännösten hyväksymisestä 20.4.2011 annetun kuninkaan asetuksen 557/2011 ( 6 ) (El Real Decreto 557/2011, de 20 de abril, por el que se aprueba el Reglamento de la Ley Orgánica 4/2000, sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social, tras su reforma por Ley Orgánica 2/2009; jäljempänä kuninkaan asetus 557/2011), sellaisena kuin se on muutettuna lailla 2/2009, 54 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Ulkomaalaisen, joka hakee perheenjäsenilleen oleskelulupaa perheenyhdistämistä varten, on liitettävä kyseistä lupaa koskevaan hakemukseen sen jättämishetkellä asiakirjat, jotka todistavat, että hänellä on riittävät tulot ja varat huolehtiakseen perheensä ylläpidosta, mukaan luettuna terveydenhuolto, ellei sosiaaliturvajärjestelmä kata sitä siihen lupahakemuksen tekohetkellä tarkoitettuun vähimmäismäärään asti, joka ilmoitetaan jäljempänä euroina tai vastaavana määränä ulkomaanvaluuttaa, niiden henkilöiden lukumäärän mukaan, jotka hakija haluaa saada luokseen perheenyhdistämisen nojalla, ja kun otetaan lisäksi huomioon niiden perheenjäsenten lukumäärä, jotka jo elävät hänen kanssaan ja huollettavinaan Espanjassa: a) jos kyseessä on kotitalous, johon kuuluu kaksi jäsentä, kun mukaan lasketaan perheenkokoaja ja hänen luokseen Espanjaan saapuva henkilö: vaadittava määrä vastaa kuukausittain 150:tä prosenttia Indicador Público de Renta de Efectos Múltiples ‑indikaattorista (jäljempänä IPREM) – –.”

13. IPREM on indikaattori, jota Espanjassa käytetään viitemääränä muun muassa tukien, apurahojen, avustusten tai työttömyyskorvausten myöntämisessä. Se luotiin vuonna 2004 korvaamaan vähimmäispalkka viitemääränä tukien myöntämisessä.

14. Kuninkaan asetuksen 557/2011 54 §:n 2 momentin ensimmäisessä kohdassa säädetään, että ”oleskelulupaa ei myönnetä, jos voidaan kiistatta todeta, ettei hakijalla todennäköisesti ole edelleen tällaisia taloudellisia varoja hakemuksen jättämispäivää seuraavana vuonna. Kun tätä määritetään, sitä, onko hakijalla edelleen tällainen tulolähde kyseisen vuoden ajan, arvioidaan käyttäen perusteena perheenkokoajan varojen kehitystä hakemuksen tekopäivää edeltävien kuuden kuukauden aikana”.

II Tosiseikat, pääasian käsittelyn vaiheet ja ennakkoratkaisukysymys

15. Mimoun Khachabilla on pitkäaikainen oleskelulupa Espanjassa. Hän on ollut naimisissa Ilham Aghadarin kanssa vuodesta 2009.

16. Khachab jätti 20.2.2012 Subdelegación del Gobierno en Álavalle (valtion maakuntatason hallintoyksikkö Álavassa) hakemuksen puolisonsa tilapäisestä oleskeluluvasta perheenyhdistämistä varten.

17. Subdelegación del Gobierno en Álava hylkäsi hakemuksen 26.3.2012 antamallaan päätöksellä siitä syystä, että Khachab ”ei ollut todistanut, että hänellä oli käytettävissään riittävät tulot ja varat huolehtiakseen luoksensa tulevien perheenjäsenten ylläpidosta”.

18. Khachab esitti päätöksestä hallinnollisen oikaisuvaatimuksen. Subdelegación del Gobierno en Álava hylkäsi oikaisuvaatimuksen 25.5.2012 antamallaan päätöksellä. Se korosti, että Khachabin esittämä työsopimus, jonka hän oli tehnyt 16.2.2012 Construcciones y distribuciones constru-label SL ‑yrityksen kanssa, oli päättynyt 1.3.2012, että Khachab oli työskennellyt kyseisen yrityksen palveluksessa vain 15 päivää vuonna 2012 ja 48 päivää vuonna 2011 ja ettei hänellä ollut oikaisuvaatimuksen kohteena olleen päätöksen antamispäivänä mitään työtä. Se päätteli tästä, ettei Khachabilla ollut riittäviä tuloja ja varoja huolehtiakseen luoksensa tulevien perheenjäsenten ylläpidosta. Se korosti myös, ettei mistään ilmennyt, että Khachabilla olisi edelleen tällaisia varoja hänen hakemuksensa jättämispäivää seuraavana vuonna.

19. Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Vitoria-Gasteiz (ensimmäisen oikeusasteen hallintotuomioistuin nro 1, Vitoria-Gasteiz) vahvisti 29.1.2013 antamallaan tuomiolla 25.5.2012 annetun Subdelegación del Gobierno en Álavan päätöksen. Se korosti, että Khachab oli työskennellyt hakemuksensa jättämistä edeltäneiden kuuden kuukauden aikana vain 63 päivää Construcciones y distribuciones constru-label SL ‑yritykselle ja saanut palkkaa 929 euroa. Se korosti myös, että Khachabin esittämät, kyseisen yrityksen kanssa tehtyä työsopimusta aiemmat työsopimukset olivat olleet lyhytkestoisia. Se päätteli tästä, ettei Khachabilla voida katsoa olevan hakemuksensa jättämispäivää seuraavana vuonna riittävästi tuloja ja varoja huolehtiakseen perheensä ylläpidosta.

20. Khachab valitti 29.1.2013 annetusta tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen. Hän väittää erityisesti, ettei Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Vitoria-Gasteiz ole ottanut huomioon uutta tosiseikkaa eli sitä, että hän on 26.11.2012 lähtien työskennellyt sitrushedelmien poimijana ja että hänellä on näin ollen riittävät tulot ja varat huolehtiakseen perheenjäsentensä ylläpidosta. Abogado del Estado on vaatinut valituksen hylkäämistä väittäen, että uusia tosiseikkoja ei voida ottaa huomioon ja että hallinnollisesta asiakirja-aineistosta ilmenee, ettei valittajalla todennäköisesti olisi hakemuksensa jättämispäivää seuraavana vuonna riittävästi tuloja ja varoja.

21. Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Baskimaan itsehallintoalueen ylin tuomioistuin) on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa tarkastellun kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan perheenyhdistäminen voidaan evätä, kun perheenkokoajalla ei ole vakaita ja säännöllisiä tuloja ja varoja, jotka riittävät perheenkokoajan ja hänen perheenjäsentensä ylläpitoon, käyttäen perusteena kansallisten viranomaisten tekemää ennakoivaa arviointia siitä, onko hakijalla todennäköisesti edelleen tällaiset varat hakemuksen jättämispäivää seuraavan vuoden aikana, ja näiden varojen kehitystä kyseistä ajankohtaa edeltäneiden kuuden kuukauden aikana?”

22. Tästä kysymyksestä ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia Espanjan, Saksan, Ranskan, Unkarin ja Alankomaiden hallitukset sekä Euroopan komissio.

III Asian arviointi

23. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta pääasiallisesti, sallitaanko direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan johdantokappaleessa ja c alakohdassa, joiden mukaan asianomainen jäsenvaltio voi edellyttää, että perheenkokoajalla on ”vakaat ja säännölliset tulot ja varat, jotka riittävät perheenkokoajan ja hänen perheenjäsentensä ylläpitoon”, se, että kyseisen valtion toimivaltaiset viranomaiset laativat perheenkokoajan tuloista ja varoista ennakoivan arvioinnin eli ottavat huomioon paitsi ne tulot ja varat, jotka tällä on perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämispäivänä ja/tai käsittelypäivänä, myös ne tulot ja varat, jotka tällä on hakemuksensa jättämispäivää seuraavana vuonna, kun tiedetään, että sen todennäköisyyttä, että perheenkokoajalla on edelleen tällaiset tulot ja varat vuoden ajan, arvioidaan niiden tulojen ja varojen perusteella, jotka hänellä oli hakemuksen jättämistä edeltäneiden kuuden kuukauden aikana.

24. Huomautan, ettei ennakkoratkaisukysymys koske tulojen ja varojen riittävyyttä, eli niiden määrää suhteessa etenkin kansallisiin vähimmäispalkkoihin ja ‑eläkkeisiin, vaan tällaisten varojen säännöllisyyttä ja vakautta, koska on päätettävä, voivatko asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset vaatia paitsi sitä, että perheenkokoajalla on ollut riittävästi tuloja ja varoja aiemmin, myös sitä, että hänellä on niitä tulevaisuudessa niin pitkän ajan ja niin usein kuin erikseen päätetään.

25. Näin ollen en käsittele tässä ratkaisuehdotuksessa kysymystä siitä, voivatko Espanjan viranomaiset direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan johdantokappaletta ja c alakohtaa rikkomatta vaatia perheenkokoajalta vähimmäistuloja, jotka ovat suuruudeltaan 150 prosenttia IPREMistä. ( 7 ) Täsmennän kuitenkin unionin tuomioistuimen katsoneen tuomiossa Chakroun, että ”jäsenvaltiot voivat ilmoittaa tietyn summan viitemääränä, mutta sitä ei voida tulkita siten, että ne voisivat edellyttää vähimmäispalkan määrää, jonka alittuessa perheenyhdistäminen evättäisiin tutkimatta konkreettisesti kunkin hakijan tilannetta”, ( 8 ) ja että tällaista tulkintaa vahvistaa direktiivin 2003/86 17 artikla, ( 9 ) jossa edellytetään tapauskohtaista selvitystä.

26. Unionin tuomioistuimelle esitetyssä kysymyksessä on tarkemmin sanottuna kaksi osaa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta yhtäältä, voivatko asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ottaa huomioon perheenkokoajan tulevia tuloja ja varoja, eli se tiedustelee itse sellaisen ennakoivan arvioinnin periaatteesta, joka kohdistuu direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädettyyn tuloja ja varoja koskevaan edellytykseen. Toisaalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, mitä seikkoja tällaisessa arvioinnissa on otettava huomioon, eli kuinka pitkä on se jakso, jonka aikana perheenkokoajalla pitäisi olla riittävästi tuloja ja varoja (Espanjan lainsäädännön mukaan yksi vuosi perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämispäivän jälkeen), ja kuinka todennäköistä on, että tällaiset tulot ja varat ovat edelleen käytettävissä kyseisen ajanjakson aikana (Espanjan lainsäädännön mukaan arvio siitä todennäköisyydestä, että perheenkokoajalla on edelleen tällaiset varat hakemuksen jättämisen jälkeen, perustuu hänen tulojensa ja varojensa kehitykseen hakemusta edeltävien kuuden kuukauden aikana).

27. Tutkin siis seuraavassa ensinnäkin, sallitaanko direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdassa, että kantajan tuloista ja varoista laaditaan ennakoiva arviointi. Totean jo nyt, että kyseinen direktiivi sallii kiistatta jäsenvaltioiden säätää tällaisesta ennakoivasta arvioinnista. Pyrin toiseksi tutkimaan menetelmän, jota asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat noudattaneet arvioidakseen, onko perheenkokoajalla edelleen tällaiset tulot ja varat todennäköisesti käytettävissään, ja kuinka pitkän ajan. Huomautan tässä yhteydessä, että koska direktiivissä 2003/86 ei säädetä mitään perheenkokoajan tulojen ja varojen arviointimenetelmästä, jäsenvaltiot voivat määritellä sen vapaasti, mutta niiden pitää tätä mahdollisuutta käyttäessään noudattaa kyseisen direktiivin tavoitetta, joka on perheenyhdistämisen edistäminen. Tutkinkin Espanjan lainsäädännössä edellisessä kohdassa esitetyllä tavalla määritellyn arviointimenetelmän suhteessa tähän tavoitteeseen.

A Asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten mahdollisuus laatia ennakoiva arviointi direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuista tuloista ja varoista

28. Direktiivin 7 artiklan 1 kohdan mukaan asianomainen jäsenvaltio ”voi vaatia hakemuksen tehneeltä henkilöltä – – todisteita siitä, että perheenkokoajalla on” muun muassa ”vakaat ja säännölliset tulot ja varat, jotka riittävät perheenkokoajan ja hänen perheenjäsentensä ylläpitoon ilman, että heidän on turvauduttava asianomaisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään”. Kyseisessä artiklassa ei kuitenkaan anneta vakaiden ja säännöllisten tulojen määritelmää. Siinä tosin täsmennetään, että jäsenvaltioiden ”on arvioitava näiden tulojen ja varojen luonne ja säännöllisyys”, ( 10 ) mutta nämä ilmaisut ovat niin epämääräisiä, ettei niistä ole suurtakaan apua määritettäessä, ovatko kyseiset tulot ja varat vakaat ja säännölliset. Sen sijaan kyseisessä artiklassa määritellään riittävät tulot ja varat ainakin negatiivisesti (tulot ja varat ovat niin suuret, että perheenkokoaja ja hänen perheensä tulevat toimeen turvautumatta sosiaalihuoltoon), ja lisäksi siinä annetaan myös viitteitä niiden arviointimenetelmästä. Kyseisen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan viimeisessä virkkeessä nimittäin täsmennetään, että jäsenvaltiot voivat ottaa tulojen ja varojen arvioimiseksi huomioon ”kansallisten vähimmäispalkkojen ja eläkkeiden tason sekä perheenjäsenten lukumäärän”.

29. Toisin sanoen kyseisen artiklan 1 kohdassa ei täsmennetä, voidaanko tulojen ja varojen vakaudesta ja säännöllisyydestä laatia ennakoiva arviointi. Vaikuttaakin siltä, ettei indikatiivin preesensin käyttämisellä samaisessa artiklassa (”Jäsenvaltio voi vaatia – –, että perheenkokoajalla on”) ( 11 ) ole erityistä merkitystä: siitä, että artiklassa on käytetty preesensiä eikä futuuria (”Jäsenvaltio voi vaatia – –, että perheenkokoajalla on vastaisuudessa”), ei mielestäni voida päätellä, että ennakoivan arvioinnin laatiminen on pois suljettua. ( 12 ) Kyseistä artiklaa ei myöskään pidä tulkita siten, että perheenkokoajalla on oltava riittävästi tuloja ja varoja ”hakemuksen jättämisen yhteydessä”. Ajan adverbiaali ei mielestäni viittaa tulojen ja varojen omistamiseen vaan asianomaisen jäsenvaltion mahdollisuuteen vaatia niiden todistamista: ”Jäsenvaltio voi vaatia” hakijaa osoittamaan juuri ”hakemuksen jättämisen yhteydessä”, että perheenkokoajalla on riittävästi tuloja ja varoja. ( 13 )

30. Vaikka direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdassa ei täsmennetä, voidaanko tulojen ja varojen vakaudesta ja säännöllisyydestä laatia ennakoiva arviointi, vastaus tähän kysymykseen löytyy mielestäni saman direktiivin 16 artiklasta.

31. Direktiivin 2003/86 16 artiklan 1 kohdan johdantokappaleessa ja a alakohdassa nimittäin säädetään, että ”jäsenvaltiot voivat hylätä perheenyhdistämistä varten tehdyn maahantuloa ja maassaoleskelua koskevan hakemuksen tai tarvittaessa peruuttaa perheenjäsenen oleskeluluvan tai olla jatkamatta sen voimassaoloa” muun muassa, ”jos tässä direktiivissä asetetut edellytykset eivät täyty tai eivät enää täyty”. ( 14 ) Asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat siis peruuttaa perheenjäsenten oleskeluluvat, jos jokin direktiivissä 2003/86 asetetuista perheenkokoamisen edellytyksistä ei ”enää täyty” perheenjäsenten saatua luvan maahantuloon ja oleskeluun maassa. Se, että perheenkokoajalla on tulot ja varat, jotka riittävät perheenkokoajan ja hänen perheenjäsentensä ylläpitoon ilman, että heidän on turvauduttava asianomaisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään, on yksi ”edellytyksistä”, jotka direktiivissä 2003/86 nimenomaisesti asetetaan perheenyhdistämisen sallimiseksi. Kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan c alakohta on nimittäin direktiivin IV luvussa, jonka otsikkona on ”Perheenyhdistämisten edellytykset”. ( 15 ) Mainitun direktiivin 16 artiklan 1 kohdasta käy siten ilmi, että asianomaiset jäsenvaltiot voivat vaatia, että perheenkokoajalla on riittävästi tuloja ja varoja hänen perheenjäsentensä ylläpitoon koko sen ajan, jolloin perhe oleskelee asianomaisen jäsenvaltion alueella, eli siihen saakka, kunnes perheenjäsenet saavat perheenkokoajasta riippumattomat oleskeluluvat. Silloin he eivät nimittäin enää kuulu oikeudesta perheenyhdistämiseen annetun direktiivin 2003/86 soveltamisalaan.

32. Direktiivin 2003/86 7 ja 16 artiklan valmistelutöiden tarkastelu vahvistaa edellisessä kohdassa esittämäni päätelmän. Niistä käy nimittäin ilmi, että 16 artiklassa, sellaisena kuin se oli komission alkuperäisessä direktiiviehdotuksessa, säädettiin, että perheenjäsenten oleskelulupien peruuttamisen tai uusimatta jättämisen perusteina voivat olla ainoastaan yhtäältä asiakirjojen väärentäminen tai petos ja toisaalta lumeavioliitto tai harhautustarkoituksessa toteutettu adoptio. ( 16 ) Mainitun 16 artiklan alkuperäisessä versiossa ei siis säädetty mahdollisuudesta peruuttaa perheenjäsenten oleskeluluvat, jos perheenkokoajalla ei ole enää riittävästi tuloja ja varoja huolehtiakseen heidän ylläpidostaan. Samaista 16 artiklaa koskeva muutos, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat peruuttaa perheenjäsenten oleskeluluvat, jos perheenkokoaja ei enää täytä direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädettyä edellytystä, tehtiin vasta sen jälkeen, kun useiden jäsenvaltioiden valtuuskunnat olivat ehdottaneet, että 7 artiklan 1 kohtaan lisätään vähimmäisjakso, jonka aikana perheenkokoajan on täytettävä muun muassa riittävien tulojen ja varojen edellytys, ( 17 ) ja kun valtuuskunnat eivät päässeet yksimielisyyteen tämän ajanjakson pituudesta. ( 18 ) Juuri siksi, että jäsenvaltiot voivat edellyttää perheenkokoajalla olevan riittävät tulot ja varat perheenjäsentensä ylläpitoon heidän tultuaan jäsenvaltioiden alueelle, kyseisen direktiivin 16 artiklan 1 kohdassa siis sallitaan jäsenvaltioiden peruuttaa hänen perheenjäsentensä oleskeluluvat, jos perheenkokoaja ei enää perheenyhdistämisen sallimisen jälkeen täytä kyseistä edellytystä.

33. Direktiivissä 2003/86 on myös toinen säännös, joka puoltaa jäsenvaltioiden mahdollisuutta antaa toimivaltaisten viranomaistensa laatia perheenkokoajan tuloista ja varoista ennakoiva arviointi. Sen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kyseistä direktiiviä ”sovelletaan, kun perheenkokoajalla on jäsenvaltion vähintään yhdeksi vuodeksi myöntämä oleskelulupa ja perustellut mahdollisuudet saada pysyvä oleskeluoikeus, silloin kun perheenkokoajan perheenjäsenet ovat kolmannen maan kansalaisia, heidän oikeudellisesta asemastaan riippumatta”. ( 19 ) Kyseisessä artiklassa ei täsmennetä, mitä ”perustellut mahdollisuudet saada pysyvä oleskeluoikeus” ovat. Sen sijaan komission 3.4.2014 antamassa tiedonannossa neuvostolle ja Euroopan parlamentille oikeudesta perheenyhdistämiseen annetun neuvoston direktiivin 2003/86 soveltamista koskevista ohjeista ( 20 ) (jäljempänä komission tiedonanto) todetaan, että perheenkokoajalla, jonka oleskelulupa on ”myönnetty tiettyyn tarkoitukseen rajalliseksi ajaksi [eikä] ole uusittavissa” ei ole tällaisia mahdollisuuksia. ( 21 ) Koska direktiivin 2003/86 3 artiklan 1 kohdassa annetaan kuitenkin asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuus laatia ennakoiva arviointi pysyvän oleskeluoikeuden saamisesta, olisi epäjohdonmukaista evätä niiltä mahdollisuus laatia tällainen ennakoiva arviointi tuloista ja varoista, jotka perheenkokoajalla on perheenyhdistämisen sallimisen jälkeen.

34. Korostan, että myös komissio on tulkinnut direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohtaa tällä tavoin. Komission tiedonannossa nimittäin täsmennetään, että ”tulojen ja varojen vakauden ja säännöllisyyden arvioinnin on perustuttava ennusteeseen, jonka mukaan varojen voidaan kohtuudella olettaa olevan saatavilla lähitulevaisuudessa, jotta hakijan ei tarvitse hakeutua sosiaalihuoltojärjestelmän piiriin”. ( 22 )

35. Nyt käsiteltävässä asiassa kuninkaan asetuksen 557/2011 54 §:n 2 momentin 1 kohdassa edellytetään, että toimivaltaiset viranomaiset laativat ennakoivan arvioinnin perheenkokoajan tuloista ja varoista, sillä sen mukaan viranomaisten on arvioitava sitä, onko tulolähde edelleen olemassa perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämispäivää seuraavan vuoden ajan. Kuten edellä totesin, direktiivi 2003/86 mahdollistaa tällaisen arvioinnin.

36. Ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle onkin vastattava, että direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohta, luettuna yhdessä saman direktiivin 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan kanssa, ei ole esteenä sille, että jäsenvaltiot sallivat toimivaltaisten viranomaisten laatia ennakoivan arvioinnin perheenkokoajan tuloista ja varoista eli ottaa huomioon paitsi ne tulot ja varat, jotka perheenkokoajalla on perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen yhteydessä, myös ne tulot ja varat, jotka hänellä on vastaisuudessa kyseisen hakemuksen jättämisen jälkeen.

B Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten laatima arviointi siitä todennäköisyydestä, onko perheenkokoajalla edelleen vaaditut tulot ja varat perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen jälkeen

37. Vaikka direktiivistä 2003/86 käy selvästi ilmi, että jäsenvaltiot voivat sallia toimivaltaisten viranomaistensa laatia ennakoivan arvioinnin perheenkokoajan tuloista ja varoista, siinä ei sitä vastoin täsmennetä, millaista menetelmää on noudatettava arvioitaessa, onko perheenkokoajalla edelleen vaaditut tulot ja varat myös vastaisuudessa, eikä siinä myöskään ilmoiteta, kuinka kauan hänellä on niitä oltava, jotta niitä voidaan pitää kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla vakaina ja säännöllisinä. ( 23 ) Näin ollen jäsenvaltioiden tehtävänä on määritellä tämä arviointimenetelmä ja päättää, kuinka pitkään perheenkokoajalla on edelleen oltava sellaiset tulot ja varat, jotka hänellä oli perheenyhdistämisen sallimishetkellä. ( 24 )

38. Unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että ”koska perheenyhdistämisen salliminen on pääsääntö, direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan johdantokappaleessa ja c alakohdassa säädettyä mahdollisuutta on tulkittava suppeasti” ja että ”jäsenvaltiot eivät myöskään saa käyttää niille tunnustettua harkintavaltaa tavalla, joka olisi vastoin direktiivin tavoitetta, eli perheenyhdistämisen edistämistä”. ( 25 ) Huomautan tässä yhteydessä, että jos perheenyhdistämisen salliminen on ”sääntö”, se on sitä siksi, että perheenyhdistäminen on oikeus. Unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut, että direktiivin 2003/86 4 artiklan 1 kohdassa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on ”sallittava” joidenkin perheenjäsenten maahantulo ja maassaoleskelu, ”asetetaan jäsenvaltioille täsmällisiä toimimisvelvollisuuksia, jotka vastaavat selvästi määriteltyjä subjektiivisia oikeuksia, koska kyseisessä säännöksessä jäsenvaltiot velvoitetaan mainitussa direktiivissä määritetyissä tapauksissa sallimaan perheenkokoajan tiettyjen perheenjäsenten perheenyhdistäminen ilman, että ne voisivat käyttää harkintavaltaansa”. ( 26 )

39. Oikeuskäytännöstä käy lisäksi ilmi, että direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan johdantokappaleessa ja c alakohdassa jäsenvaltioille annettua mahdollisuutta vaatia perheenkokoajalta, että hänellä on vakaat, säännölliset ja riittävät tulot ja varat, on tulkittava perhe-elämän kunnioittamista koskevan oikeuden valossa. ( 27 ) Tätä mahdollisuutta käytettäessä on myös noudatettava suhteellisuusperiaatetta. ( 28 ) Vielä on otettava huomioon direktiivin 2003/86 17 artikla, joka edellyttää kunkin hakijan tilanteesta laadittavaa konkreettista selvitystä. ( 29 )

40. Koska jäsenvaltioiden mahdollisuutta vaatia näyttöä vakaista, säännöllisistä ja riittävistä tuloista ja varoista on tulkittava suppeasti, on itsestään selvää, että suppeasti on tulkittava myös tästä johtuvaa jäsenvaltioiden mahdollisuutta säätää, että niiden toimivaltaiset viranomaiset laativat ennakoivan arvioinnin tällaisista tuloista ja varoista. Tätä mahdollisuutta käytettäessä on myös noudatettava suhteellisuusperiaatetta ja direktiivin 2003/86 17 artiklaa.

41. Muistutettakoon, että nyt käsiteltävässä asiassa kuninkaan asetuksen 557/2011 54 §:n 2 momentin 1 kohdassa säädetään, että perheenkokoajalla on oltava riittävät tulot ja varat huolehtiakseen perheensä ylläpidosta perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämispäivää seuraavan vuoden ajan ja että sen todennäköisyyttä, että hänellä on edelleen tällaiset tulot ja varat kyseisen ajan, arvioidaan sen perusteella, miten hänen tulonsa ja varansa ovat kehittyneet hakemusta edeltävien kuuden kuukauden aikana.

42. Espanjan lainsäädännön mukainen vaatimus siitä, että perheenkokoajalla on oltava edelleen riittävät varat yhden vuoden ajan, ei ole mielestäni suhteeton. Muistutan tältä osin, että direktiivin 2003/86 valmistelutöiden yhteydessä eräät valtuuskunnat olivat ehdottaneet pitempiä, 2–5 vuoden ajanjaksoja. Muistutan myös eräiden jäsenvaltioiden ehdottaneen, että jakson, jonka ajan perheenkokoajan on täytettävä direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan johdantokappaleessa ja c alakohdassa säädetty tuloja ja varoja koskeva edellytys, asetettaisiin kestoltaan samaksi kuin oleskelujakso, jonka jälkeen perheenjäsenet voivat saada erillisen, perheenkokoajasta riippumattoman oleskeluluvan ja joka on kyseisen direktiivin 15 artiklan 1 kohdan mukaan enintään viisi vuotta. ( 30 )

43. Direktiivin 2003/86 tavoitteen tai tehokkaan vaikutuksen vastaisena ei voida mielestäni pitää sitä, että menetelmässä, jota on noudatettava arvioitaessa sitä, onko perheenkokoajalla edelleen vaaditut tulot ja varat siis vuoden ajan hakemuksen jättämisestä lähtien, otetaan huomioon perheenkokoajan tulojen ja varojen kehitys edeltävien kuuden kuukauden aikana. Pidemmän, esimerkiksi vuoden pituisen ajanjakson huomioon ottaminen ei olisi välttämättä perheenkokoajan ja hänen perheensä kannalta edullisempi. Se olisi edullisempi, jos perheenkokoaja olisi esimerkiksi työskennellyt seitsemän kuukauden ajan ennen työpaikkansa menettämistä ja löytänyt uuden työpaikan neljä kuukautta myöhemmin. ( 31 ) Se ei olisi edullisempi, jos hän olisi työskennellyt kuluneena vuonna vain hakemuksen jättämistä edeltävät viisi kuukautta. ( 32 )

44. Nyt käsiteltävässä asiassa Khachab on tehnyt perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen 20.2.2012. Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että hakemusta edeltävien kuuden kuukauden aikana hän on työskennellyt vain 63 päivää (Construcciones y distribuciones constru-label SL ‑yritykselle). ( 33 ) Jos tilanne on todella tällainen, hänellä ei pidä mielestäni katsoa olevan riittävästi tuloja ja varoja puolisonsa ylläpitoon tämän saavuttua Espanjan alueelle. Tuon kuitenkin esiin sen, että Khachabilla on ilmeisesti pitkäaikainen oleskelulupa ja että hän väittää maksaneensa sosiaaliturvamaksuja Espanjassa yli viiden vuoden ajan, mikä viittaa siihen, että hänellä on säännöllisiä tuloja tai että hänellä oli niitä ainakin oleskeluluvan myöntämisajankohtana. Korostan myös, että hän on löytänyt uuden työpaikan 26.11.2012, mitä tosin kansalliset menettelysäännöt eivät ilmeisesti salli ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ottaa huomioon.

45. Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on nämä seikat huomioon ottaen ja suhteellisuusperiaatetta noudattaen arvioitava direktiivin 2003/86 17 artiklan mukaisessa Khachabin henkilökohtaisen tilanteen selvityksessä, onko todennäköistä se, että hänellä on riittävät tulot ja varat puolisonsa ylläpitoon, ja jos näin on, se, että hänellä on edelleen tällaiset tulot ja varat perheenyhdistämisen sallimisen jälkeen.

IV Ratkaisuehdotus

46. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vascon (Baskimaan itsehallintoalueen ylin tuomioistuin) kysymykseen seuraavasti: 1) Oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun direktiivin 2003/86/EY 7 artiklan 1 kohta, luettuna yhdessä saman direktiivin 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan kanssa, ei ole esteenä sille, että jäsenvaltiot sallivat toimivaltaisten viranomaistensa laatia ennakoivan arvioinnin perheenkokoajan tuloista ja varoista eli ottaa huomioon, paitsi ne tulot ja varat, jotka perheenkokoajalla on perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen yhteydessä, myös ne tulot ja varat, jotka hänellä on vastaisuudessa kyseisen hakemuksen jättämisen jälkeen. 2) Asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten mahdollisuus laatia ennakoiva arviointi perheenkokoajan tuloista ja varoista ei saa haitata direktiivin 2003/86 tavoitetta, joka on perheenyhdistämisen edistäminen, ja mahdollisuutta käytettäessä on noudatettava suhteellisuusperiaatetta ja direktiivin 2003/86 17 artiklaa erityisesti, kun on kyse jaksosta, jonka ajan perheenkokoajalla on oltava edelleen vaaditut tulot ja varat.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) EUVL L 251, s. 12.

( 3 ) Ks. ratkaisuehdotukseni Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:287, 44–61 kohta) sekä tuomio K ja A (C‑153/14, EU:C:2015:453). Tarkemmin sanottuna unionin tuomioistuin otti kantaa kotouttamistoimenpiteisiin pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY yhteydessä (EUVL L 16, s. 44). Ks. tuomio P ja S (C‑579/13, EU:C:2015:369).

( 4 ) Tuomio Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117) sekä tuomio O ym. (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, 70–81 kohta). Unionin tuomioistuin on ottanut kantaa myös perheenkokoajalta vaadittavien tulojen ja varojen riittävyyteen silloin, kun perheenkokoaja ei ole, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, kolmannen maan kansalainen vaan unionin kansalainen, jonka tilanteeseen sovelletaan Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2004/38/EY (EUVL L 158, s. 77). Ks. muun muassa tuomio Brey (C‑140/12, EU:C:2013:565, 61 kohta) ja tuomio Dano (C‑333/13, EU:C:2014:2358, 63 kohta).

( 5 ) BOE nro 10, 12.1.2000.

( 6 ) BOE nro 103, 30.4.2011.

( 7 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 12 ja 13 kohta.

( 8 ) C‑578/08, EU:C:2010:117, 48 kohta.

( 9 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 9 kohta.

( 10 ) Huomautan tässä yhteydessä, että komission 2.5.2002 esittämässä muutetussa ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi oikeudesta perheenyhdistämiseen (KOM(2002) 225 lopullinen) tehtiin tulojen ja varojen vakauden ja säännöllisyyden välillä selkeä ero, jota ei otettu direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan lopulliseen versioon. Kyseisessä ehdotuksessa nimittäin todettiin, että ”vakaiden tulojen ja varojen perustetta on arvioitava tulojen ja varojen luonteen ja säännöllisyyden mukaisesti”.

( 11 ) Kursivointi tässä.

( 12 ) Täsmennän tässä yhteydessä, ettei indikatiivin preesensin käyttämisestä direktiivin 2003/86 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa voida mielestäni päätellä myöskään, että perheenkokoajaa, joka esittää allekirjoittamansa toistaiseksi voimassa olevan tai määräaikaisen mutta vielä voimaan tulemattoman työsopimuksen, tulisi automaattisesti pitää henkilönä, joka ei täytä tuloja ja varoja koskevaa edellytystä: tällaisessa tapauksessa on tutkittava hänen henkilökohtainen tilanteensa. Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 25 ja 39 kohta sekä direktiivin 2004/38 osalta ratkaisuehdotukseni asiassa Alokpa ja Moudoulou (C‑86/12, EU:C:2013:197, 23–30 kohta).

( 13 ) Tietenkin sillä edellytyksellä, että kansalliset menettelysäännöt sallivat tällaisen näytön esittämisen asian käsittelyn aikana. Ks. tästä ratkaisuehdotukseni asiassa Alokpa ja Moudoulou (C‑86/12, EU:C:2013:197, 31 ja 32 kohta).

( 14 ) Kursivointi tässä.

( 15 ) Huomautan tässä yhteydessä, että direktiivin 2003/86 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa alakohdassa viitataan nimenomaisesti kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuihin tuloihin ja varoihin. Siinä nimittäin säädetään, että ”jollei perheenkokoajalla oleskeluluvan voimassaolon jatkamista hakiessaan ole riittävästi tuloja ja varoja ilman, että hänen on 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti turvauduttava kyseisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään, jäsenvaltion on otettava huomioon perheenjäsenten osuus kotitalouden tuloista”.

( 16 ) Ks. komission 1.12.1999 esittämä ehdotus neuvoston direktiiviksi oikeudesta perheen yhdistämiseen (KOM(1999) 638 lopullinen), 14 artiklan 1 kohta.

( 17 ) Useat valtuuskunnat nimittäin miettivät, ”onko todettava ehdottomasti hakemuksen jättämisen yhteydessä, että perheenyhdistämistä hakeva henkilö täyttää esitetyt edellytykset, vai voidaanko tämä todeta myös myöhemmässä vaiheessa”. Ne miettivät erityisesti, millainen käsittely perheenyhdistämistä koskevalle hakemukselle on järjestettävä silloin, kun perheenkokoaja täyttää tuloja ja varoja koskevan edellytyksen hakemuksen jättämisajankohtana mutta ei myöhemmin enää täytä sitä esimerkiksi siksi, että hän menettää työpaikkansa. Ks. tästä 4.1.2001 päivätty neuvoston asiakirja nro 11524/00, joka on saatavilla neuvoston julkisen asiakirjahakemiston internetsivustolla (alaviitteessä, joka koskee ehdotetun direktiivin 9 artiklaa, josta on direktiivin lopullisessa versiossa tullut 7 artikla, esitetään Saksan ja Itävallan valtuuskuntien ehdotukset ajankohdasta, jolloin on arvioitava, täyttääkö perheenkokoaja tuloja ja varoja koskevan edellytyksen).

( 18 ) Useiden kansallisten valtuuskuntien esitettyä edellisessä alaviitteessä mainittuja kysymyksiä neuvoston puheenjohtajavaltio ehdotti, että ehdotetun direktiivin 9 artiklan 1 kohtaan lisätään seuraava alakohta: ”Jäsenvaltio voi vaatia [perheenkokoajalta] 1 kohdassa tarkoitettujen edellytysten täyttämistä korkeintaan kahden vuoden ajan yhden tai useamman perheenjäsenen maahantulon jälkeen – –” (neuvoston asiakirja nro 7145/01, 23.3.2001). Useat valtuuskunnat (Saksa, Kreikka, Alankomaat, Itävalta) totesivat kuitenkin pitävänsä parempana pitempää, 3–5 vuoden aikaa (neuvoston asiakirja nro 7144/01, 23.3.2001; neuvoston asiakirja nro 7612/01, 11.4.2001, ja neuvoston asiakirja nro 9019/01, 21.5.2001). Eräät valtuuskunnat (Saksa, Kreikka, Itävalta) ehdottivat, että jakso, jonka aikana perheenkokoajalla on oltava riittävät tulot ja varat perheenjäsentensä ylläpitoon, asetettaisiin kestoltaan samaksi kuin oleskelujakso, jonka jälkeen perheenjäsenet voivat saada erillisen, perheenkokoajasta riippumattoman oleskeluluvan ja joka on neljä vuotta tällaisen hakemuksen tekemisestä (viisi vuotta direktiivin 2003/86 lopullisessa versiossa, kuten sen 15 artiklan 1 kohdassa säädetään) (neuvoston asiakirja nro 7144/01, 23.3.2001; neuvoston asiakirja nro 8491/01, 10.5.2001, ja neuvoston asiakirja nro 9019/01, 21.5.2001). Toiset valtuuskunnat (Belgia, Espanja, Ranska) toivoivat sen sijaan, että aika, jonka kuluessa perheenkokoajalla on oltava riittävät tulot ja varat perheenjäsentensä ylläpitoon, lyhennettäisiin yhteen vuoteen (neuvoston asiakirja nro 7144/01, 23.3.2001; neuvoston asiakirja nro 7612/01, 11.4.2001; neuvoston asiakirja nro 8491/01, 10.5.2001; neuvoston asiakirja nro 9019/01, 21.5.2001, ja neuvoston asiakirja nro 11330/01, 2.8.2001). Todeten, etteivät jäsenvaltioiden valtuuskunnat ole asiassa yksimielisiä, neuvoston puheenjohtajavaltio ehdotti erillisten enimmäisaikojen säätämistä aviopuolisolle ja alaikäiselle lapselle (yksi vuosi), suoraan ylenevää polvea olevalle sukulaiselle ja täysi-ikäiselle lapselle (kaksi vuotta) sekä avopuolisolle (kolme vuotta, sittemmin kaksi vuotta). Tätä ehdotusta ei kuitenkaan noudatettu (neuvoston asiakirja nro 10922/01, 20.7.2001, ja neuvoston asiakirja nro 11542/01, 11.9.2001).

( 19 ) Kursivointi tässä.

( 20 ) COM(2014) 210 final.

( 21 ) Komission tiedonanto, 2.1 kohta. Komissio täsmentää tässä yhteydessä, että ”koska oleskelulupatyypit ja tarkoitukset, joihin niitä myönnetään, ovat eri jäsenvaltioissa hyvin erilaisia, on jäsenvaltioiden tehtävä määrittää, minkälaisen oleskeluluvan ne hyväksyvät riittäväksi osoitukseksi siitä, että mahdollisuudet ovat perustellut” (komission tiedonanto, 2.1 kohta). Itse täsmennän vielä, että edellytystä siitä, että hakijalla on ”perustellut mahdollisuudet saada pysyvä oleskeluoikeus”, voidaan mielestäni tulkita viittauksena direktiivissä 2003/109 säädetyn pitkään oleskelleen henkilön aseman saamiseen. Kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa nimittäin säädetään, että ”pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema on pysyvä, jollei 9 artiklasta muuta johdu” (kursivointi tässä). Ks. Beck, C. H., EU Immigration and Asylum Law. Commentary on EU Regulations and Directives, Hailbronner, K. (ed.), Hart, Nomos, 2010 (ks. luku III, 3 artiklan 5 ja 6 kohtaa koskevat kommentit), ja Schaffrin, D., ”Which standard for family reunification of third-country nationals in the European Union?”, julkaisussa Immigration and Asylum Law of the EU: current debates, dir. Carlier, J.-Y., Bruylant, Bryssel, 2005, s. 90 s. (ks. s. 102).

( 22 ) Ks. komission tiedonannon 4.4 kohdan toinen alakohta.

( 23 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohta.

( 24 ) Muistutan, että tämän ratkaisuehdotuksen 31 kohdassa mainittujen direktiivin 2003/86 16 artiklan 1 kohdan johdantokappaleen ja a alakohdan mukaan jäsenvaltiot ”voivat” peruuttaa perheenjäsenen oleskeluluvan silloin, kun perheenkokoajalla ei ole enää riittävästi tuloja ja varoja hänen ylläpitoonsa. Kyseessä on jäsenvaltioiden mahdollisuus eikä velvoite. Näin ollen direktiiviä 2003/86 ei pidä tulkita siten, että jäsenvaltioiden on vaadittava perheenkokoajaa osoittamaan, että hänellä on riittävät tulot ja varat perheensä ylläpitoon koko sen ajan, jona perhe oleskelee vastaanottavan jäsenvaltion alueella, eli siihen saakka, kunnes hänen perheenjäsenensä täyttävät edellytyksen viiden vuoden oleskelusta, jonka jälkeen he voivat hakea erillistä oleskelulupaa. Mikään ei estä jäsenvaltioita vaatimasta perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen käsittelyn yhteydessä yksinkertaista näyttöä siitä, että perheenkokoajalla on riittävät tulot ja varat perheensä ylläpitoon esimerkiksi kahden vuoden ajan hakemuksen jättämisen jälkeen. Tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 18 mainitut direktiivin 2003/86 valmistelutyöt viittaavat tähän suuntaan.

( 25 ) Tuomio Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117, 43 kohta) sekä tuomio O ym. (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, 74 kohta) ja ratkaisuehdotukseni asiassa Noorzia (C‑338/13, EU:C:2014:288, 44 kohta). Ks. myös direktiivin 2003/86 7 artiklan 2 kohdan osalta tuomio K ja A (C‑153/14, EU:C:2015:453, 50 kohta) ja direktiivin 2003/109 osalta tuomio Kamberaj (C‑571/10, EU:C:2012:233, 86 kohta).

( 26 ) Tuomio parlamentti v. neuvosto (C‑540/03, EU:C:2006:429, 60 kohta) (kursivointi tässä). Ks. myös tuomio Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117, 41 kohta), tuomio O ym. (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, 70 kohta) ja tuomio K ja A (C‑153/14, EU:C:2015:453, 46 kohta). Ks. vielä Beck, C. H., EU Immigration and Asylum Law. Commentary on EU Regulations and Directives, Hailbronner, K. (ed.), Hart, Nomos, 2010, s. 171–172.

( 27 ) Tuomio Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117, 44 kohta) ja tuomio O ym. (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, 77 kohta).

( 28 ) Ks. direktiivin 2003/86 7 artiklan 2 kohdan osalta tuomio K ja A (C‑153/14, EU:C:2015:453, 51 kohta). Ks. myös direktiivin 2003/109 osalta tuomio komissio v. Alankomaat (C‑508/10, EU:C:2012:243, 75 kohta).

( 29 ) Tuomio Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117, 48 kohta). Ks. direktiivin 2003/86 7 artiklan 2 kohdan osalta tuomio K ja A (C‑153/14, EU:C:2015:453, 58–60 kohta).

( 30 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 24.

( 31 ) Jos viiteajanjaksona on hakemuksen jättämistä edeltävä vuosi, perheenkokoajalla on kahdeksan työskentelykuukautta vuodessa. Jos viiteajanjaksona on sen sijaan hakemuksen jättämistä edeltävät kuusi kuukautta, hänellä on kaksi työskentelykuukautta puolessa vuodessa.

( 32 ) Jos viiteajanjaksona on hakemuksen jättämistä edeltävä vuosi, perheenkokoajalla on kahdeksan työskentelykuukautta vuodessa. Jos viiteajanjaksona on sen sijaan hakemuksen jättämistä edeltävät kuusi kuukautta, hänellä on kaksi työskentelykuukautta puolessa vuodessa.

( 33 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 18 kohta.