ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 10.12.2019 – DQ v. Ministre de la Transition écologique et solidaire ja Ministre de l'Action et des Comptes publics

(asia C-903/19)

(2020/C 61/24)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittaja: DQ

Vastapuolet: Ministre de la Transition écologique et solidaire ja Ministre de l'Action et des Comptes publics

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta annetun asetuksen, (1) sellaisena kuin se on muutettuna 22.3.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom) N:o 723/2004, (2) liitteessä VIII olevan 11 artiklan 1 kohdan säännösten soveltaminen varattu vain sellaisille virkamiehille ja sopimussuhteisille toimihenkilöille, jotka otetaan ensimmäistä kertaa kansallisen viranomaiseen palvelukseen heidän työskenneltyään virkamiehenä, sopimussuhteisena toimihenkilönä tai väliaikaisena toimihenkilönä Euroopan unionin toimielimessä, vai voidaanko sitä soveltaa myös sellaisiin virkamiehiin ja sopimussuhteisiin toimihenkilöihin, jotka palaavat kansallisen viranomaisen palvelukseen sen jälkeen, kun he ovat työskennelleet Euroopan unionin toimielimessä ja kun he ovat kyseisen ajanjakson ajan olleet vapautettuja tehtävistään tai olleet virkavapaalla henkilökohtaisista syistä?

(1) Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta sekä yhteisöjen virkamiehiin tilapäisesti sovellettavien erityisten toimenpiteiden laatimisesta 29.2.1968 annettu neuvoston asetus (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68 (henkilöstösäännöt) (EYVL 1968, L 56, s.1).

(2) Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta 22.3.2004 annettu neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 723/2004 EUVL 2004, L 124, s. 1).
1)

Onko sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2005/29/EY (1) (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) tulkittava siten, että sopimattomana kaupallisena menettelynä on pidettävä nyt kyseessä olevan kaltaista menettelyä, jossa luotonantajana toimiva elinkeinonharjoittaja edellyttää kiinteistön omistusoikeuden pysyvää siirtoa koskevaa sopimusta taloudellisista ja aikataulupaineista kärsivältä luonnolliselta henkilöltä, jonka päämääränä on vain luottorahoituksen saaminen ainoana asuinpaikkanaan pitämänsä kiinteistön omistusoikeuden säilyttämiseksi siten, että luonnollinen henkilö on alun perin halunnut siirtää kiinteistön omistusoikeuden luotonantajalle vain tilapäisesti luottosopimuksen vakuudeksi?
1)

Onko kansallisen EY-tyyppihyväksyntäasetuksen (1) (jäljempänä EG-FGV) 6 §:n 1 momenttia ja 27 §:n 1 momenttia tai direktiivin 2007/46/EY (2) 18 artiklan 1 kohtaa ja 26 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että valmistaja laiminlyö velvollisuutensa antaa voimassa oleva todistus EG-FGV:n 6 §:n 1 momentin mukaisesti (tai velvollisuutensa esittää direktiivin 2007/46/EY 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vaatimuksenmukaisuustodistus), jos se on asentanut ajoneuvoon asetuksen (EY) N:o 715/2007 (3) 5 artiklan 2 kohdassa ja 3 artiklan 10 alakohdassa tarkoitetun kielletyn estolaitteen, ja tällaisen ajoneuvon saattaminen markkinoille on ristiriidassa EG-FGV:n 27 §:n 1 momentissa tarkoitetun ajoneuvon markkinoille saattamista ilman voimassa olevaa vaatimustenmukaisuustodistusta koskevan kiellon (tai direktiivin 2007/46/EY 26 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ajoneuvon myyntiä ilman voimassa olevaa vaatimustenmukaisuustodistusta koskevan kiellon) kanssa? Jos edeltävään kysymykseen vastataan myöntävästi: 1 a. Onko EG-FGV:n 6 ja 27 §:n tai direktiivin 2007/46/EY 18 artiklan 1 kohdan, 26 artiklan 1 kohdan ja 46 artiklan tarkoituksena suojella BGB:n 823 §:n 2 momentissa tarkoitettua muuta henkilöä ja juuri tämän toimintavapauden ja omaisuutensa osalta? Kuuluuko se, että ostaja ostaa ajoneuvon, joka on saatettu markkinoille ilman voimassa olevaa vaatimustenmukaisuustodistusta, niihin vaaroihin, joiden estämiseksi nämä oikeussäännöt on annettu?
Valitus, jonka Tšekin tasavalta on tehnyt 26.11.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-629/17, Tšekki v. komissio, 12.9.2019 antamasta tuomiosta

(asia C-862/19 P)

(2020/C 27/34)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Asianosaiset

Valittaja: Tšekin tasavalta (asiamiehet: N. Smolek, O. Serdula, I. Gavrilová ja J. Vláčil)

Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Puolan tasavalta

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-629/17 antaman tuomion

— kumoaa komission täytäntöönpanopäätöksen C(2017) 4682

— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja esittää valituksensa tueksi yhden perusteen, joka koskee direktiivin 2004/18 (1) 16 artiklan b alakohdan rikkomista.

Se väittää, että valituksenalainen tuomio on kumottava sillä perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohtaan sisältyvä poikkeus liittyy ohjelmia koskeviin julkisiin hankintoihin pelkästään silloin, kun hankintaviranomainen on radio- ja televisiotoiminnan harjoittaja. Se väittää, että kyseisen säännöksen sanamuodon, tarkoituksen, järjestelmän ja lainsäädäntöhistorian nojalla on kuitenkin ilmeistä, että kyseistä poikkeusta on sovellettava myös tilanteessa, jossa radio- ja televisiotoiminnan harjoittaja on hankinnan osapuolena ohjelmien tuottajan asemassa, kuten oli Tšekin tasavallassa kyseessä olevan hankinnan osalta.

Kun otetaan huomioon se seikka, että komission päätöksellä C(2017) 4682 tehty rahoitusoikaisu perustui pelkästään siihen, ettei kyseisen hankinnan hankintaviranomainen ollut radio- ja televisiotoiminnan harjoittaja, tämä päätös on kumottava sen lisäksi, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalainen tuomio on kumottava.

(1) Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2004, L 134, s. 114).
1)

a) Onko vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjä koskevien yhteisön sääntöjen soveltamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/13/ETY (1) 1 artiklan 3 kohtaa, 2 artiklan 1 kohdan a ja b alakohtaa ja 2 a artiklan 2 kohtaa tulkittava asioissa Fastweb (C-100/12 [EU:C:2013:448]), PFE (C-689/13 [EU:C:2016:199]), Archus ja Gama (C-131/16 [EU:C:2017:358]) ja Lombardi (C-333/18 [EU:C:2019:675]) annetuissa tuomioissa todetun perusteella siten, että ne ovat esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jonka mukaan on niin, että mikäli hankintayksikön päätöksellä suljetaan yksi tarjoaja pois menettelystä ja hyväksytään toinen (kilpaileva) tarjoaja siihen julkista hankintaa koskevan sopimuksen sopimuspuolen lopullista valintavaihetta edeltävässä hankintamenettelyn vaiheessa (esimerkiksi teknisten tarjousten arviointivaiheessa), poissuljetulla tarjoajalla säilyy siinä tapauksessa, että toimivaltainen tuomioistuin hylkää kyseisen tarjoajan täytäntöönpanon lykkäämistä koskevan vaatimuksen siltä osin kuin se koskee sen poissulkemista, oikeutettu intressi vedota samassa lykkäämistä koskevassa vaatimuksessa kilpailijan osalta ainoastaan siihen, että sitä menettelyyn hyväksyttäessä loukattiin yhtäläistä arviointiperustetta koskevaa periaatetta? b) Jos kysymykseen 1a vastataan myöntävästi, onko edellä mainittuja säännöksiä tulkittava siten, että menettelystä pois suljettu tarjoaja voi edellä mainitulla perusteella esittää täytäntöönpanon lykkäämistä koskevan vaatimuksen yhteydessä millaisen tahansa väitteen kilpailijan osallistumisesta hankintamenettelyyn ja toisin sanoen vedota kilpailijan tarjouksen muihin itsenäisiin virheisiin, joilla ei ole minkäänlaista yhteyttä niihin virheisiin, joiden vuoksi tarjoajan oma tarjous on suljettu pois, jotta viivytetään kilpailun etenemistä ja kilpailijan valintaa sopimuspuoleksi toimella, joka toteutetaan menettelyn seuraavassa vaiheessa, niin että seurauksena siinä tapauksessa, että pääasiallinen oikeussuojakeino (kumoamiskanne) hyväksytään, on se, että kilpailija suljetaan pois menettelystä ja sopimuspuolen valinta peruutetaan, jolloin jäljelle jää mahdollisuus aloittaa uusi sopimuspuolen valintamenettely, johon hylätty kantaja voi osallistua?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: voiko turkkilaisen työntekijän perheenjäsen tällaisessa tilanteessa vedota edelleen ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 7 artiklan mukaisiin oikeuksiin siinä tapauksessa, että hän on menettänyt vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisuuden sen vuoksi, että hän on saanut takaisin aikaisemman kansalaisuutensa?
1)

Onko 26.12.2013 annetun lain 24/2013 (Ley 24/2013) 45 §:n 4 momentissa, jota on myöhemmin täydennetty 21.11.2014 annetun kuninkaan asetuksen 968/2014 (Real Decreto 968/2014) 2 ja 3 §:llä, vahvistetun kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jossa bono social -järjestelmän rahoittaminen pannaan tiettyjen sähköalan toimijoiden — konsernien emoyhtiöt tai mahdollisesti yhtiöt, jotka harjoittavat samanaikaisesti sähköenergian tuotanto-, jakelu- ja markkinointitoimintaa — vastuulle, jolloin joillakin näistä, jotka ovat rahoituksesta vastuussa, on hyvin vähän erityistä painoarvoa suhteessa koko alaan, samalla kun toiset liikeyritykset ja konsernit, joilla on mahdollisesti paremmat edellytykset näistä kustannuksista vastaamiseen liikevaihtonsa tai toimialan jollakin sektorilla omaamansa suhteellisen merkittävyyden vuoksi tai siksi, että ne harjoittavat samanaikaisesti ja integroidusti kahta näistä toiminnoista, ovat vapautettuja kyseisestä vastuusta, unionin tuomioistuimen — muiden muassa tuomiossa 20.4.2010 (asia C-265/08, Federutility) (1) ja tuomiossa 7.9.2016 (asia C 121/15, ANODE) (2) — vahvistaman oikeuskäytännön mukaan yhdenmukainen direktiivin 2009/72/EY (3) 3 artiklan 2 kohdan kanssa?
1)

Voidaanko asetuksen N:o 1/2003 (1) valossa katsoa, että tosiseikoilla, jotka on tutkittu ja todettu toteennäytetyiksi unionin jäsenvaltion kansallisen kilpailuviranomaisen tekemässä päätöksessä – kun tämä viranomainen toimii SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan mukaisesti sille kyseisellä asetuksella ja yhteistyöstä komission ja EU:n jäsenvaltioiden tuomioistuinten välillä annetulla komission tiedonannolla sekä yhteistyöstä kilpailuviranomaisten verkostossa 27.4.2004 annetulla komission tiedonannolla (2004/C 101/03) annettujen tehtävien rajoissa – jonka ylempi tuomioistuin on myöhemmin pysyttänyt ja josta on tullut lopullinen, on täysi todistusarvo ja että niillä on sitova ja ennakkoratkaisun kaltainen vaikutus silloin, kun jokin toinen tuomioistuin antaa ratkaisun myöhemmissä asioissa, jotka liittyvät samoihin tosiseikkoihin?
1)

Onko neuvoston asetuksella (EY) N:o 925/2009 tietynlaisen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan alumiinifolion tuonnissa käyttöön otetun lopullisen polkumyyntitullin laajentamisesta koskemaan hieman muutetun tietynlaisen alumiinifolion tuontia 16.2.2017 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/271 (1) (jäljempänä täytäntöönpanoasetus 2017/271) 1 artiklan 1 kohta pätemätön, koska se on polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 8.6.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1036 (2) (jäljempänä asetus 2016/1036) 13 artiklan 1 kohdan vastainen, sillä säännöksessä säädetään, että polkumyyntitulli, joka otettiin käyttöön tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien alumiinifolioiden tuontia koskevan lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta ja tiettyjen Brasiliasta peräisin olevien alumiinifolioiden tuontia koskevan menettelyn päättämisestä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 11 artiklan 2 kohdan mukaisen toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun jälkeen 17.12.2015 annetussa komission täytäntöönpanoasetuksessa (EU) 2015/2384 (3) (jäljempänä täytäntöönpanoasetus 2015/2384) kotitalousfolion yhteydessä, laajennetaan myös jatkojalostusfolioon ja että jatkojalostusfolio voidaan vapauttaa polkumyyntitullista ainoastaan täytäntöönpanoasetuksen 2017/271 1 artiklan 4 kohdassa säädetyillä edellytyksillä?
1)

Onko direktiivin 2003/88/EY (1) 2 artiklaa tulkittava siten, että päivystysajat, joiden aikana työntekijän velvollisuutena on työvaatetukseen pukeutuneena siirtyä hälytysajoneuvolla kahdenkymmenen minuutin kuluessa sen kaupungin rajalle, jossa hänen työpaikkansa sijaitsee, on katsottava työajaksi, vaikka työnantaja ei ole määrittänyt tiettyä paikkaa, jossa työntekijän on oleskeltava, mutta työntekijän mahdollisuuksia valita oleskelupaikkansa sekä hoitaa omia henkilökohtaisia ja sosiaalisia asioitaan rajoitetaan erittäin huomattavasti?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Espanja) on esittänyt 11.7.2019 – PO v. Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

(asia C-531/19)

(2019/C 372/10)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Pääasian asianosaiset

Valittaja: PO

Vastapuoli: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

Ennakkoratkaisukysymys

Euroopan unionin tuomioistuimelta tiedustellaan, onko Espanjan Tribunal Supremon 19.2.2019 antamaan tuomioon nro 191/2019, kassaatiovalitus 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), ja 27.2.2019 antamaan tuomioon nro 257/2019, kassaatiovalitus 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663) sisältyneen kaltainen tulkinta, jonka mukaan direktiivin 2001/40/EY (1) tulkinnan avulla voidaan päätyä toteamaan, että kuka tahansa kolmannen maan kansalainen, jolla on pitkäaikainen oleskelulupa, joka on syyllistynyt rikokseen, josta on säädetty rangaistukseksi vuoden tai sitä pidemmän ajan vapausrangaistus, voidaan ja pitää poistaa maasta ”automaattisesti” ilman että on tarpeen arvioida mitenkään hänen henkilökohtaisia, perhekohtaisia, sosiaalisia tai työhön liittyviä olosuhteitaan, yhdenmukainen pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY (2) 12 artiklan, ja — muun muassa — Euroopan unionin tuomioistuimen tuomion 7.12.2017 (asia C-636/16) (3) ja tuomion 8.12.2011 (asia C-371/08), (4) kanssa.

(1) Kolmansien maiden kansalaisia koskevien maastapoistamispäätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta 28.5.2001 annettu neuvoston direktiivi 2001/40/EY (EYVL 2001, L 149, s. 34).

(2) EUVL 2004, L 16, s. 44.

(3) Tuomio 7.12.2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

(4) Tuomio 8.12.2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Espanja) on esittänyt 11.7.2019 – RQ v. Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

(asia C-533/19)

(2019/C 372/11)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Pääasian asianosaiset

Valittaja: RQ

Vastapuoli: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

Ennakkoratkaisukysymys

Euroopan unionin tuomioistuimelta tiedustellaan, onko Espanjan Tribunal Supremon 19.2.2019 antamaan tuomioon nro 191/2019, kassaatiovalitus 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), ja 27.2.2019 antamaan tuomioon nro 257/2019, kassaatiovalitus 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663) sisältyneen kaltainen tulkinta, jonka mukaan direktiivin 2001/40/EY (1) tulkinnan avulla voidaan päätyä toteamaan, että kuka tahansa kolmannen maan kansalainen, jolla on pitkäaikainen oleskelulupa, joka on syyllistynyt rikokseen, josta on säädetty rangaistukseksi vuoden tai sitä pidemmän ajan vapausrangaistus, voidaan ja pitää poistaa maasta ”automaattisesti” ilman että on tarpeen arvioida mitenkään hänen henkilökohtaisia, perhekohtaisia, sosiaalisia tai työhön liittyviä olosuhteitaan, yhdenmukainen pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY (2) 12 artiklan, ja — muun muassa — Euroopan unionin tuomioistuimen tuomion 7.12.2017 (asia C-636/16) (3) ja tuomion 8.12.2011 (asia C-371/08), (4) kanssa.

(1) Kolmansien maiden kansalaisia koskevien maastapoistamispäätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta 28.5.2001 annettu neuvoston direktiivi 2001/40/EY (EYVL 2001, L 149, s. 34).

(2) EUVL 2004, L 16, s. 44.

(3) Tuomio 7.12.2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

(4) Tuomio 8.12.2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).
C 357/3

Valitus, jonka Iceland Foods Ltd on tehnyt 22.2.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-267/18, Iceland Foods v. EUIPO – Íslandsstofa (INSPIRED BY ICELAND), 14.12.2018 antamasta määräyksestä

(asia C-162/19 P)

(2019/C 357/03)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Iceland Foods Ltd (edustajat: S. Malynicz, QC, S. Baran, barrister, J. Hertzog, C. Hill ja J. Warner, solicitors)

Muu osapuoli: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on 5.9.2019 antamallaan määräyksellä hylännyt valituksen selvästi perusteettomana ja velvoittanut valittajan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
1)

Tarkoitetaanko direktiivin 2005/85 (1) 25 artiklan 2 kohdan d ja e alakohdassa tehdyllä viittauksella ”asianomaiseen jäsenvaltioon” a) ensimmäistä jäsenvaltiota, joka on myöntänyt kansainvälisen suojelun hakijalle turvapaikkaa vastaavaa suojelua, vai b) toista jäsenvaltiota, jossa myöhempi kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on tehty, vai c) kumpaa tahansa näistä jäsenvaltioista?
—

Kolmanneksi komissio katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 91–105 kohdassa ilmaisema näkemys, jonka mukaan komissio teki virheen, kun se totesi, ettei uudelleenjakotavoite oikeuta liikevaihtoon perustuvaa veron progressiivisuutta, on virheellinen. Unionin yleisen tuomioistuimen toteamus, jonka mukaan Unkarin mainosvero ei ole syrjivä ja että sillä on uudelleenjakotavoite, perustuu komission mukaan virheelliseen oletukseen siitä, että liikevaihdoltaan suurempien yritysten voitotkin ovat väistämättä suurempia kuin yrityksillä, joiden liikevaihto on pienempi. Tämän virheellisen oletuksen seurauksena unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se hyväksyi veron aiheuttaman erilaisen kohtelun oikeuttamisperusteeksi tavoitteen, joka ei kuulu kyseisen veron luonteeseen. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin käänsi kyseisen virheellisen oletuksen hyväksymisen vuoksi todistustaakan perusteettomasti ja velvoitti komission osoittamaan, ettei Unkarin mainosveron verokantoja voida oikeuttaa väitetyllä uudelleenjakotavoitteella.
C 337/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Okręgowy w Warszawie (Puola) on esittänyt 9.7.2019 – Ryanair DAC v. Passenger Rights SA

(Asia C-519/19)

(2019/C 337/08)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Okręgowy w Warszawie

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Ryanair DAC

Vastapuoli: Passenger Rights SA

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) 2 artiklan b alakohtaa, 3 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohtaa sekä 6 artiklan l kohtaa ja tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (2) 25 artiklaa, siltä osin kuin on kyse tuomioistuimen toimivaltaa koskevan sopimuksen pätevyydestä, tulkittava siten, että myös lopullinen siirronsaaja, jolle kuluttaja on siirtänyt saatavan mutta joka ei itse ole kuluttaja, voi vedota siihen, että sopimusehdoista ei ole erikseen neuvoteltu, ja tuomioistuimen toimivaltaa koskevan sopimuksen kohtuuttomiin sopimusehtoihin?

(1) EYVL 1993, L 95, s. 29.

(2) EUVL 2012, L 351, s. 1.
1)

Ovatko jäsenvaltioiden viranomaiset ja välityslautakunnat, jotka ovat toimivaltaisia tutkimaan sääntöjenvastaisuuden ensimmäisessä tai toisessa asteessa, toimivaltaisia tutkimaan menettelyissään välittömästi Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 (1) nojalla – erityisesti sen 60, 70 ja 98 artiklassa säädetyn valvontamekanismin yhteydessä – tukisopimuksella syntyneessä oikeussuhteessa minkä tahansa sopimusrikkomuksen, jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko Euroopan unionin talousarvioon liittyville taloudellisille eduille, ja ovatko ne tarvittaessa velvollisia soveltamaan rahoitusoikaisua?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Espanja) on esittänyt 12.6.2019 — WT v. Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

(Asia C-448/19)

(2019/C 328/13)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Pääasian asianosaiset

Kantaja: WT

Vastaaja: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

Ennakkoratkaisukysymys

Euroopan unionin tuomioistuimelta tiedustellaan, onko Espanjan Tribunal Supremon 19.2.2019 antamaan tuomioon nro 191/2019, kassaatiovalitus 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), ja 27.2.2019 antamaan tuomioon nro 257/2019, kassaatiovalitus 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663) sisältyneen kaltainen tulkinta, jonka mukaan direktiivin 2001/40/EY (1) tulkinnan avulla voidaan päätyä toteamaan, että kuka tahansa kolmannen maan kansalainen, jolla on pitkäaikainen oleskelulupa, joka on syyllistynyt rikokseen, josta on säädetty rangaistukseksi vuoden tai sitä pidemmän ajan vapausrangaistus, voidaan ja pitää poistaa maasta ”automaattisesti” ilman että on tarpeen arvioida mitenkään hänen henkilökohtaisia, perhekohtaisia, sosiaalisia tai työhön liittyviä olosuhteitaan, yhdenmukainen pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY (2) 12 artiklan, ja — muun muassa — Euroopan unionin tuomioistuimen tuomion 7.12.2017 (asia C-636/16) ja tuomion 8.12.2011 (asia C-371/08), kanssa.

(1) Kolmansien maiden kansalaisia koskevien maastapoistamispäätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta 28.5.2001 annettu neuvoston direktiivi 2001/40/EY (EYVL 2001, L 149, s. 34).

(2) EUVL 2004, L 16, s. 44.
1)

Onko direktiivin N:o 77/388/ETY (1) 17 artiklaa tulkittava siten, että jos kustannus koituu myös kolmannen osapuolen hyväksi — kuten rakennuttajan maksaessa asuntojen myynnin yhteydessä mainontakuluja, hallintokuluja ja kiinteistönvälittäjän palkkioita, jotka koituvat myös maapohjan omistajien hyväksi — tämä ei ole esteenä sille, että kyseisiin kuluihin sisältyvä arvonlisävero voidaan vähentää kokonaisuudessaan, jos todetaan, että kyseisen kustannuksen ja verovelvollisen taloudellisen toiminnan välillä on suora ja välitön yhteys ja että kolmannelle osapuolelle koituva hyöty on verovelvollisen yrityksen tarpeisiin nähden toissijainen?
3)

Onko unionin oikeuden ensisijaisuutta tulkittava siten, että sen mukaan on sallittua, että kansallinen tuomioistuin jättää soveltamatta perustuslakituomioistuimen tuomiota, joka on annettu perustuslaillista ristiriitaa koskevassa asiassa ja joka on kansallisen lainsäädännön nojalla sitova?