Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Lenz 16 päivänä syyskuuta 1997. - Louisette Cordelle vastaan Office national des pensions (ONP). - Ennakkoratkaisupyyntö: Tribunal du travail de Charleroi - Belgia. - Sosiaaliturva - Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 12 artiklan 2 kohta ja 46 a artikla - Päällekkäisyyden estävät kansalliset säännökset - Samanlaiset eduudet. - Asia C-366/96.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-00583



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

A Johdanto

1 Tribunal du travail de Charleroi on saattanut esillä olevassa ennakkoratkaisumenettelyssä yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi (ennakkoratkaisu)kysymyksen päällekkäisyyden estävien kansallisten säännöksien yhteensopivuudesta yhteisön oikeuden kanssa.

2 Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja asianosaisten esittämien tietojen mukaan oikeusriita, johon liittyen ennakkoratkaisua on pyydetty, on seuraava: pääasian kantaja Madame Cordelle on Euroopan unionin kansalainen. Hän saa leskeneläkettä Belgian eläkevakuutusjärjestelmästä ja kolmea vanhuuseläkettä, joista kaksi maksetaan Belgian sosiaaliturvajärjestelmästä ja yksi Ranskan sosiaaliturvajärjestelmästä.

3 Cordelle saa leskeneläkettä pelkästään Belgiassa palkansaajana työskennelleen, sittemmin jo kuolleen puolisonsa täysimääräisen työuran perusteella. Eläke on laskettu pelkästään Belgian oikeuden perusteella ilman että sen laskemisessa olisi sovellettu yhteisön oikeutta. Belgiasta saatavien kahden vanhuuseläkkeen lisäksi kantaja saa myös Ranskasta vanhuuseläkettä, joka lasketaan seuraavasti: eläkkeen laskentaperusteena on 27 kolmen kuukauden pituista jaksoa, jotka Cordelle on työskennellyt työntekijänä, ja 48 kolmen kuukauden pituista jaksoa, jotka lasketaan Cordellen hyväksi tämän kasvattamien 6 lapsen takia. Saatavaa etuutta on lisäksi korotettu 10 prosentilla kantajan lapsien takia. Belgian sosiaalivakuutuslaitos Office national des pensions (jäljempänä ONP) laski eläkkeen vuonna 1989 ja vahvisti 21.12.1967 tehdyn kuninkaan päätöksen (jäljempänä kuninkaan päätös) perusteella Belgian leskeneläkkeen ja Ranskan vanhuuseläkkeen ylärajan. Saatuaan tiedon Ranskan vanhuuseläkkeen määrästä ONP alensi vuonna 1994 kuninkaan päätöksen perusteella vastaavasti Belgian leskeneläkettä ja vaati Cordellea maksamaan takaisin jo saadut 42 460 Belgian frangia (BEF).

4 Kantaja riitautti tämän päätöksen. Hän esitti, että kuninkaan päätöksen 52 §:n etuuksien päällekkäisyyden estävää kansallista säännöstä ei voida soveltaa Ranskan vanhuuseläkkeeseen, koska se, että hänen eläkettään korotetaan lastenkasvattamisen perusteella, on sellainen etu, jota vastaavaa etua ei ole Belgiassa, minkä vuoksi ei saa ottaa huomioon etuuksien päällekkäisyyden estävää Belgian säännöstä sovellettaessa.

5 Päätöksen 52 §:n tarkoituksena on yhteensovittaa eri ajanjaksoja koskevat kaksi erilaista riskiä eli vahvistaa edunsaajan itsensä osalta täyttyneiden vakuutuskausien perusteella se myönnettävien vanhuuseläkkeiden ja muun henkilön vakuutuskausien perusteella myönnettävän leskeneläkkeen päällekkäisyyttä koskeva yläraja. Siinä määrätään, että sellaisen työntekijän, jolle on myönnetty Belgian tai muun valtion lainsäädännön perusteella yksi tai useampi vanhuuseläke, vanhuuseläkkeet ja leskeneläke voivat kumuloitua vain tiettyyn ylärajaan saakka.(1)

6 Tribunal de travail de Charleroi katsoo, että on epäselvää, onko Ranskan eläke katsottava kokonaisuudessaan vanhuuseläkkeeksi ja voidaanko esillä olevassa asiassa yhteisön oikeuden mukaan soveltaa kuninkaan päätöksen 52 §:ää.

7 Se esitti siksi yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:

"Voidaanko 21.12.1967 annetun kuninkaan päätöksen 52 §:ään sisältyvää etuuksien päällekkäisyyskieltoa(2) soveltaa yhteisön oikeuden mukaan toisaalta Caisse régionale d'assurance maladie Nord Picardien maksamiin, Ranskan oikeuden mukaisiin etuuksiin ja toisaalta Belgian oikeuden mukaiseen vanhuuseläkkeeseen?"

B Kannanotto

8 ONP:n mukaan ennakkoratkaisukysymys on jätettävä tutkimatta. Siinä muodossa kuin se on esitetty, siinä ei pyydetä tulkitsemaan yhteisön oikeutta, ja se ei siten kuulu EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan soveltamisalaan, jossa määrätään yhteisöjen tuomioistuimen toimivallasta antaa ratkaisuja ennakkoratkaisumenettelyssä.

9 Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan, johon myös komissio viittaa tässä yhteydessä, yhteisöjen tuomioistuimella ei ole perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisessa menettelyssä toimivaltaa soveltaa yhteisön oikeutta tiettyyn yksittäistapaukseen eikä siksi myöskään toimivaltaa määritellä kansallisen oikeuden säännöksiä suhteessa yhteisön oikeuden säännöksiin. Se voi kuitenkin esittää kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, jotka saattavat auttaa kansallista tuomioistuinta arvioimaan tällaisista kansallisista säännöksistä johtuvia vaikutuksia.(3) Yhteisöjen tuomioistuin voi näin ollen tulkita yhteisön oikeuden säännöksiä määritelläkseen, estävätkö ne päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten soveltamisen.

10 Esillä olevassa asiassa on otettava huomioon ennen kaikkea sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71,(4) siinä muodossa kuin se on 2.6.1983 annetussa neuvoston asetuksessa N:o 2001/83(5) tai 30.4.1992 annetussa neuvoston asetuksessa N:o 1248/92.(6) (7)

11 Komissio on asian osapuolista ainoa, joka on ottanut kantaa siihen, mitä asetuksen versiota esillä olevassa asiassa on tarkasteltava. Kysymyksellä on merkitystä sen takia, että vanhuus- ja leskeneläkkeen vahvistamista koskeva päätös tehtiin ennen asetuksen N:o 1248/92 voimaantuloa 1.6.1992 ja ONP:n esittämä takaisinmaksuvaatimus koskee voimaantulon jälkeistä aikaa. Komissio päätyi suullisessa käsittelyssä siihen, että eläkkeiden laskemiseen sovelletaan ennen vuotta 1992 voimassa ollutta, "vanhan" asetusversion mukaista järjestelmää, koska kantajan eläke myönnettiin vuonna 1989.

12 Asetuksen "uuden" version soveltamisesta säädetään asetuksella N:o 1248/92 asetukseen lisätyssä 95 a artiklassa. Tämän artiklan 1 kohdassa säädetään, että asetuksen N:o 1248/92 nojalla ei saavuteta oikeuksia ajalta ennen 1.6.1992. Artiklan 4 kohdassa säädetään, että sellaisten henkilöiden oikeuksia, joille myönnettiin eläke ennen 1.6.1992, voidaan heidän hakemuksestaan muuttaa ottaen huomioon asetuksen N:o 1248/92 säännökset. Se ajankohta, josta lähtien oikeudet lasketaan uudelleen, määräytyy hakemuksen tekemisen mukaan, ja tästä ajankohdasta säädetään 95 a artiklan 5 ja 6 kohdassa. Tästä seuraa, että kaikkia eläkkeitä ei lasketa automaattisesti uudelleen vuodesta 1992 lähtien.

13 Yhteisöjen tuomioistuimen tiedossa ei ole, onko kantaja tehnyt tällaista uudelleen laskemista koskevaa hakemusta. Tiedetään ainoastaan, että eläkkeet sovitettiin yhteen kuninkaan päätöksen 52 §:n perusteella vuonna 1989 ja että siten yhteensovittamisen on täytynyt tapahtua asetuksen vanhan version perusteella. Se, onko eläkkeen oikaisu tai uudelleen vahvistaminen toteutettu vuonna 1994 uuden version perusteella, riippuu muun muassa siitä, onko kantaja tehnyt asetuksen N:o 1408/71 95 a artiklassa tarkoitetun hakemuksen eläkkeen uudelleen laskemiseksi. Koska siten ei voida varmuudella tietää, mitä asetuksen versiota on käytetty riidanalaisen päätöksen perusteena, mielestäni on tarkoituksenmukaista tutkia asia sekä vanhan että uuden asetuksen perusteella.

I Asetuksen N:o 1408/71 vanha versio

14 Kuten jo mainitsin, ONP ja Belgian hallitus eivät käsittele asetuksen N:o 1408/71 eri versioita koskevaa ongelmaa. Molemmat korostavat, että leskeneläke perustuu hänen puolisonsa yksinomaan Belgiassa täyttämiin täysimääräisiin vakuutuskausiin ja että se on myönnetty siten pelkästään Belgian oikeuden perusteella. Tästä eläkkeen myöntämisestä on erotettava sen määrän laskeminen, joka 52 §:n päällekkäisyyden estävän säännöksen perusteella lopulta maksetaan edunsaajalle eläkkeenä. Tällä erolla ei ole kuitenkaan esillä olevassa asiassa merkitystä. Tässä on kysymys siitä, saatiinko leskeneläkettä Ranskasta saatavan vanhuuseläkkeen takia ylipäätään alentaa.

15 Päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten soveltamisen kannalta tärkein säännös on asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 2 kohta. Siinä säädetään, että kansallisia säännöksiä, joissa säädetään etuuksien vähentämisestä tai peruuttamisesta niissä tapauksissa, joissa etuudet menevät päällekkäin muiden sosiaaliturvaetuuksien kanssa, voidaan soveltaa myös silloin, kun kysymyksessä ovat etuudet, jotka on saavutettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Tämän perusteella riidanalaista päällekkäisyyden estävää sääntöä voitaisiin soveltaa myös Ranskan lainsäädännön mukaisesti saatuun vanhuuseläkkeeseen. Asetuksen 12 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä säädetään kuitenkin poikkeuksesta sellaisten tapausten osalta, joissa edunsaaja saa samanlaisia etuuksia, esimerkiksi useita vanhuusetuuksia. Tämä tarkoittaa, että poikkeusta voidaan soveltaa eläkeoikeuksiin vain silloin, kun kysymys on tapauksesta, jossa etuudet menevät päällekkäin samanlaisten etuuksien kanssa. Tästä seuraa, että päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten soveltamisen kannalta on 12 artiklan 2 kohdan mukaan ratkaisevaa, ovatko kysymyksessä samanlaiset etuudet.

16 Yhteisöjen tuomioistuin on lausunut vakiintuneessa oikeuskäytännössään päällekkäisyyden estävien säännösten soveltamisesta eläkkeiden alalla, että "kun siirtotyöläinen saa eläkettä ainoastaan yhden jäsenvaltion lainsäädännön perusteella, asetuksen N:o 1408/71 säännösten vastaista ei ole se, että häneen sovelletaan täysimääräisesti näitä kansallisia oikeussäännöksiä, mukaan lukien päällekkäisyyden estävät säännökset".(8) Tästä oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että "jos yksinomaan kyseisen kansallisen lainsäännön soveltaminen osoittautuu työntekijälle asetuksen N:o 1408/71 46 artiklassa tarkoitettua yhteisön sääntelyä epäedullisemmaksi, tämän artiklan säännöksiä on sovellettava kokonaisuudessaan".(9)

17 Asetuksen 46 artiklan soveltamisen osalta on huomattava, että päällekkäisyyden estäviä kansallisia säännöksiä ei sovelleta, jos edunsaaja saa samanlaisia etuuksia, esimerkiksi vanhuusetuuksia, kuten 12 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä säädetään.(10) Tämä ei kuitenkaan päde silloin, kun edunsaaja saa erilaisia etuuksia. Tällaisissa tapauksissa asetuksen N:o 1408/71 säännösten vastaista ei ole soveltaa etuuksien päällekkäisyyden estäviä kansallisia säännöksiä.(11)

18 Tämä tarkoittaa, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tehdään ero samanlaisten ja erilaisten etuuksien välillä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sosiaaliturvaetuuksia on pidettävä samanlaisina silloin, kun niiden päämäärä ja tarkoitus sekä laskentaperusteet ja myöntämisedellytykset ovat samanlaisia.(12) Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että tämä edellytys jää täyttymättä silloin, kun kysymyksessä on henkilökohtainen työkyvyttömyyseläke, joka perustuu edunsaajan itsensä työskentelyyn jossakin jäsenvaltiossa, ja toisaalta jälkeenjääneen eläke, joka perustuu kuolleen puolison työskentelyyn jossain toisessa jäsenvaltiossa.(13)$

19 Myös esillä olevassa asiassa on kysymys etuuksista, jotka liittyvät erilaisiin työuriin: toisaalta kantajan työuran perusteella saatava oma vanhuuseläke ja toisaalta kuolleen aviomiehen työuran perusteella saatava leskeneläke. Näiden syiden perusteella esillä olevassa asiassa kysymyksessä olevia etuuksia ei myöskään voida pitää samanlaisina etuuksina.

20 Asetukseen N:o 1408/71 asetuksella N:o 1248/92 lisätty 46 a artikla tukee tätä päätelmää.(14) Kuten asetuksen N:o 1248/92 21. perustelukappaleesta käy ilmi, tämä säännös vastaa yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Tämän mukaan 46 a artiklan lisäämisessä asetukseen oli kysymys ainoastaan asetuksen sopeuttamisesta aikaisempaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön. Tämän vuoksi 46 a artiklan säännökset voidaan ottaa huomioon myös tässä tapauksessa. Näiden säännösten mukaan etuudet ovat samanlaisia, kun työkyvyttömyys-, vanhuus- ja jälkeenjääneiden etuudet on laskettu saman henkilön osalta täyttyneiden vakuutuskausien perusteella. Koska tässä asiassa päällekkäisiä ovat kuitenkin etuudet, jotka lasketaan eri henkilöiden osalta täyttyneiden vakuutuskausien perusteella, kysymyksessä eivät ole samanlaiset etuudet. Täten on katsottava, että asetuksen N:o 1408/71 vastaista ei ole esillä olevassa tapauksessa soveltaa kuninkaan päätöksen 52 §:n kaltaista etuuksien päällekkäisyyden estävää kansallista säännöstä.

II Asetuksen N:o 1408/71 uusi versio

21 Komissio on esittänyt suullisessa käsittelyssä, että asetuksella N:o 1248/92 tehdyillä muutoksilla ei ole muutettu asetuksen N:o 1408/71 varsinaista sisältöä vaan ainoastaan täsmennetty ne rajat, joiden mukaisesti etuuksien päällekkäisyyden estäviä kansallisia säännöksiä sovelletaan eläkkeen laskemisessa. Tutkin seuraavaksi, pitääkö tämä paikkansa.

22 Asetuksen 12 artiklaa muutettiin siten, että 12 artiklan 2 kohdan toinen virke poistettiin, ja muutoksen jälkeen 2 kohdan ensimmäisen virkkeen säännöstä sovelletaan rajoituksin, "jollei tässä asetuksessa toisin säädetä". Täten 3 luvun, jonka otsikkona on "Vanhuus ja kuolema (eläkkeet)", mukaisesti on tutkittava, onko asetuksen N:o 1408/71 mukaan olemassa jälkeenjääneiden eläkkeiden ja vanhuuseläkkeiden osalta poikkeusta etuuksien päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten soveltamisen suhteen. Kyseiseen lukuun on otettu uudet 46 a, 46 b ja 46 c artikla.

23 Asetuksen 46 b artiklaa ei voida soveltaa esillä olevaan tapaukseen, koska se sisältää "erityissäännöksiä, joita sovelletaan [sellaisten] samanlaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä [, jotka saadaan] kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan".(15)(16) Koska esillä olevassa asiassa on kysymys erilaisten etuuksien päällekkäisyydestä, 46 b artikla ei ole siten asian kannalta merkityksellinen.

24 Näin on myös 46 c artiklan osalta, joka sisältää säännöksiä, joita sovelletaan yhden tai useamman 46 a artiklan 1 kohdassa tarkoitetun etuuden - eli samanlaisten etuuksien - ollessa päällekkäinen yhden tai useamman erilaisen etuuden kanssa.

25 Kuitenkin 46 a artiklan otsikon "työkyvyttömyyden, vanhuuden tai jälkeenjääneisyyden perusteella jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti myönnettyjen etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia yleisiä säännöksiä" alle kuuluu säännöksiä, joita voidaan kenties soveltaa tässä asiassa. Ensinnäkin on mainittava kyseisen artiklan 3 kohdan a alakohta, jonka mukaan etuuksien päällekkäisyyden estäviä kansallisia säännöksiä saadaan soveltaa ainoastaan, kun niissä säädetään ulkomailla ansaittujen etuuksien tai tulon huomioonottamisesta. Koska kuninkaan päätöksen 52 §:n mukaan ulkomaiset eläkkeet saadaan ottaa huomioon kotimaan eläkkeiden ohella, 3 kohdan a alakohta ei estä tämän säännöksen soveltamista.

26 Kuitenkin 46 a artiklan 3 kohdan d alakohdassa säädetään, että siinä tapauksessa, että sovelletaan vain yhden jäsenvaltion lainsäädäntöön sisältyviä etuuksien päällekkäisyyden estäviä kansallisia säännöksiä siksi, että se, jonka etua asia koskee, saa erilaisina pidettäviä etuuksia toisten jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan, ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan maksettavaa etuutta voidaan alentaa vain muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan maksettavien etuuksien määrällä. Tämä tarkoittaa esillä olevassa tapauksessa, että Belgian lainsäädännön mukaan myönnettyä leskeneläkettä saadaan alentaa korkeintaan Ranskan lainsäädännön mukaan myönnetyn vanhuuseläkkeen suuruiseksi. Tällä säännöksellä ei siten estetä etuuksien päällekkäisyyden estävien kansallisten säännösten soveltamista, vaan ainoastaan rajoitetaan sitä.

27 Tämän vuoksi on katsottava, että myös asetuksen N:o 1408/71 uuden version mukaan 52 §:n kaltaisia etuuksien päällekkäisyyden estäviä säännöksiä voidaan edelleen soveltaa silloin, kun erilaiset etuudet ovat päällekkäisiä. Niitä vähennyksiä, joita näissä säännöksissä säädetään tehtäväksi etuuksiin, kuitenkin rajoitetaan.

28 Lopuksi haluan vielä lyhyesti todeta kantajan sen perustelun osalta, jonka hän on esittänyt pääasian oikeudenkäynnissä ja jonka mukaan se, että kantajan Ranskan eläkettä korotetaan lasten kasvattamisen perusteella, on sellainen etu, jota vastaavaa etua ei ole olemassa Belgiassa, minkä vuoksi siihen ei voida soveltaa 52 §:ää. Kuten ONP ja Belgian hallitus ovat perustellusti esittäneet, kansallisen tuomioistuimen on etuuksien päällekkäisyyden estäviä sääntöjä soveltaessaan kansainvälisen yksityisoikeuden säännöt huomioon ottaen määriteltävä, minkälaisina etuuksina mainittuja etuuksia on pidettävä sovellettavan kansallisen oikeuden mukaan, koska yhteisön oikeuden säännökset eivät ole merkityksellisiä sen osalta.(17) Sitä paitsi tämä kysymys on mielestäni ennakkoratkaisukysymyksen vastaamisen kannalta merkityksetön.

C Ratkaisuehdotus

29 Edellä olevan perusteella esitän, että ennakkoratkaisukysymykseen vastataan seuraavasti:

Asetuksen N:o 1408/71 säännöksiä on tulkittava siten, että niiden vastaista ei ole soveltaa 21.12.1967 tehdyn kuninkaan päätöksen 52 §:n kaltaista etuuksien päällekkäisyyden estävää kansallista säännöstä, jonka mukaan otetaan huomioon myös ulkomailla ansaitut etuudet, kun kysymys on tilanteesta, jossa Belgian oikeuden mukaan myönnetty leskeneläke ja Ranskan oikeuden mukaan myönnetty vanhuuseläke ovat päällekkäisiä. Säännöksien vaikutuksia voidaan kuitenkin rajoittaa asetuksen N:o 1408/71 perusteella, siinä muodossa kuin se on asetuksessa N:o 1248/92.

Liite

A Asetuksen N:o 1408/71, siinä muodossa kuin se on asetuksessa N:o 2001/83 (vastaa ratkaisuehdotuksen "vanhaa versiota"), asian kannalta merkitykselliset säännökset

12 artiklan 2 kohta on seuraava:

"Jäsenvaltion säännöksiä etuuden vähentämiseksi, keskeyttämiseksi tai peruuttamiseksi tapauksissa, joissa ne menevät päällekkäin muiden sosiaaliturvaetuuksien tai muun tulon kanssa, voidaan soveltaa, vaikka oikeus sellaisiin etuuksiin on saavutettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti tai tällainen tulo syntyi toisen jäsenvaltion alueella. Kuitenkaan tätä säännöstä ei sovelleta, kun se, jonka etua asia koskee, saa samanlaisia etuuksia työkyvyttömyyden, vanhuuden, kuoleman (eläkkeet) tai ammattitaudin perusteella, jotka on myönnetty 46, 50 ja 51 artiklan tai 60 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännösten mukaisesti kahden tai useamman jäsenvaltion laitoksesta."

B Asetuksen N:o 1408/71, siinä muodossa kuin se on asetuksessa N:o 1248/92(18) (vastaa ratkaisuehdotuksen "uutta versiota"), asian kannalta merkitykselliset säännökset

12 artiklan 2 kohta on seuraava:

"Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä voidaan soveltaa muiden sosiaaliturvaetuuksien ollessa päällekkäisiä tai muun tulon vuoksi, vaikka tällaiset etuudet saavutettaisiin toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tai tällainen tulo ansaittiin toisen jäsenvaltion alueella."

Asetukseen otettu 46 a artikla sisältää työkyvyttömyyden, vanhuuden tai jälkeenjääneisyyden perusteella jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti myönnettyjen etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia yleisiä säännöksiä. Sen 1 ja 2 kohta kuuluvat seuraavasti:

"1. Tässä luvussa samanlaisten etuuksien päällekkäisyydellä tarkoitetaan: kaikkien sellaisten työkyvyttömyys-, vanhuus- ja jälkeenjääneiden etuuksien päällekkäisyyksiä, jotka on laskettu tai myönnetty saman henkilön osalta täyttyneiden vakuutus- tai(19) asumiskausien perusteella.

2. Tässä luvussa erilaisten etuuksien päällekkäisyydellä tarkoitetaan kaikkien sellaisten etuuksien päällekkäisyyttä, joiden ei voida katsoa olevan 1 kohdan mukaan samanlaisia."

Asetukseen samoin otettu uusi 46 b artikla sisältää erityissäännöksiä, joita sovelletaan kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan saatavien samanlaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä.

(1) - Belgian hallituksen antamien tietojen mukaan säännös kuuluu kokoisuudessaan seuraavasti:

" - - une pension de survie (de travailleur salarié) ne peut être cumulée avec une ou plusieurs pensions de retraite ou tout autre avantage en tenant lieu, octroyés en vertu d'une législation belge ou étrangère ou en vertu d'un régime de pension du personnel d'une institution de droit international public, qu'à concurrence d'une somme égale à 110 % du montant de la pension de survie accordée au conjoint survivant, multipliée par la fraction inverse de celle, limitée le cas échéant à l'unité, qui a été utilisée pour le calcul

de la pension de retraite servant de base au calcul de la pension de survie."

(2) - Alkuperäisessä ranskankielisessä tekstissä : "la norme prohibitive de cumul".

(3) - Asia 37/86, Coenen, tuomio 24.9.1987 (Kok. 1987, s. 3589, 8 kohta).

(4) - EYVL L 149, s. 2.

(5) - Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun neuvoston asetuksen N:o 1408/71 sekä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 574/72 muuttamisesta ja ajan tasalle saattamisesta 2 päivänä kesäkuuta 1983 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2001/83 (EYVL L 230, s. 6).

(6) - Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 sekä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 574/72 muuttamisesta 30 päivänä huhtikuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1248/92 (EYVL L 136, s. 7).

(7) - Asetuksen kahden version kyseiset säännökset on otettu ratkaisuehdotuksen liitteeseen.

(8) - Asia C-31/92, Larsy, tuomio 2.8.1993 (Kok. 1993, s. I-4543, 11 kohta); ks. myös yhdistetyt asiat C-90/91 ja C-91/91, Di Crescenzo ja Casagrande, tuomio 11.6.1992 (Kok. 1992, s. I-3851, 15 kohta); asia C-5/91, Di Prinzio, tuomio 18.2.1992 (Kok. 1992, s. I-897, 16 kohta); asia 238/81, Van der Bunt-Craig, tuomio 5.5.1983 (Kok. 1983, s. 1385, 15 kohta); yhdistetyt asiat 116/80, 117/80, 119/80, 120/80 ja 121/80, Celestre ym., tuomio 2.7.1981 (Kok. 1981, s. 1737, 9 kohta) ja asia 26/78, Viola, tuomio 5.10.1978 (Kok. 1978, s. 1771, 16-19 kohta).

(9) - Edellä alaviitteessä 8 mainittu asia Larsy, tuomion 12 kohta; ks. myös edellä alaviitteessä 8 mainitut yhdistetyt asiat Di Crescenzo ja Casagrande, tuomion 16 kohta; asia Di Prinzio, tuomion 17 kohta; asia Van der Bunt-Craig, tuomion 15 kohta; yhdistetyt asiat Celestre ym., tuomion 9 kohta ja asia Viola, tuomion 20 ja 21 kohta.

(10) - Asia 197/85, Stefanutti, tuomio 6.10.1987 (Kok. 1987, s. 3855, 12 kohta).

(11) - Ks. myös asiassa C-98/94, Schmidt, tuomio 11.8.1995 (Kok. 1995, s. I-2559 ja I-2561), 4.5.1995 esittämäni ratkaisuehdotus, 22 ja 25 kohta.

(12) - Edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Stefanutti, tuomion 12 kohta ja edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Schmidt, tuomion 24 kohta.

(13) - Edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Stefanutti, tuomion 13 kohta.

(14) - Katso tämän ratkaisuehdotuksen liitteen B kohta.

(15) - Lainausta on korjattu hakasuluissa olevin osin yhteisöjen tuomioistuimessa, koska asetuksen suomenkielinen käännös on virheellinen.

(16) - Kursivointi tässä.

(17) - Edellä alaviitteessä 8 mainittu asia Viola, tuomion 16-19 kohta.

(18) - Asetus tuli voimaan 4 artiklan mukaisesti 1.6.1992.

(19) - EYVL:n erityispainoksessa virhe. Kohdan loppuosan tulisi kuulua: "Vakuutus- ja/tai asumiskausien perusteella".