54

Tässä tilanteessa Landesgericht Linz on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1 a) Onko kyseessä EY 28 artiklassa tarkoitettu vaikutukseltaan vastaava toimenpide, kun yritys, joka käyttää tietyssä jäsenvaltiossa kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön ja asiaa koskevien yhteisön oikeuden säännösten mukaisesti voimalaa, jossa se tuottaa eri jäsenvaltioihin toimittamaansa sähköä, velvoitetaan naapurijäsenvaltion tuomioistuimen antaman tuomion, jossa määrätään lopettamaan kyseisestä voimalasta peräisin oleva mahdollinen immissio ja joka on tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun asetuksen [EY N:o 44/2001] [(EYVL 2001, L 12, s. 1)] nojalla täytäntöönpantavissa kaikissa jäsenvaltioissa, mukaisesti muuttamaan kyseistä laitosta, jotta se on toisen jäsenvaltion teknisten standardien mukainen, tai jopa lopettamaan kyseisen laitoksen toiminta, jos kyseisiä muutoksia ei laitoskokonaisuuden monimutkaisuuden vuoksi voida tehdä, tilanteessa, jossa tämä tuomioistuin ei kyseisen jäsenvaltion korkeimman tuomioistuimen suorittaman kansallisten säännösten tulkinnan vuoksi voi ottaa huomioon laitoksen sijaintijäsenvaltion viranomaisten myöntämää olemassa olevaa toimintalupaa voimalalle, vaikka se ottaisi tällaisen kieltokanteen yhteydessä huomioon kansallisten viranomaisten myöntämän toimintaluvan laitokselle, joten kun on kyse oikeuspaikkana olevan valtion viranomaisten myöntämän luvan nojalla toimivasta laitoksesta, immission lopettamiseen ei voitaisi velvoittaa? b) Onko EY:n perustamissopimuksessa vahvistettuja oikeuttamisperusteita tulkittava siten, että jäsenvaltion oikeudessa on joka tapauksessa lainvastaista tehdä erottelu kansallisten viranomaisten ja toisen jäsenvaltion viranomaisten laitoksille myöntämien lupien välillä ainakin sikäli kuin tämä erottelu perustuu haluun suojella yksinomaan oman valtion kansantaloutta muttei toisen jäsenvaltion kansantaloutta, koska tämä on puhtaasti taloudellinen peruste, jota ei sellaisena tunnusteta suojelun arvoiseksi perusvapautena? c) Onko EY:n perustamissopimuksessa vahvistettuja oikeuttamisperusteita ja niihin liittyvää suhteellisuusperiaatetta tulkittava siten, että jäsenvaltion oikeudessa tehty yleinen erottelu kansallisten viranomaisten ja toisen jäsenvaltion viranomaisten laitoksille myöntämien lupien välillä on joka tapauksessa lainvastainen, koska sijaintijäsenvaltion laitoksen, jolle kyseisen jäsenvaltion viranomaiset ovat antaneet luvan, käyttöä on arvioitava toisen jäsenvaltion kansallisissa tuomioistuimissa kussakin yksittäistapauksessa sen perusteella, millaisen tosiasiallisen vaaran laitoksen käyttö aiheuttaa yleiselle järjestykselle, turvallisuudelle tai terveydelle tai muille tunnustetuille yleistä etua koskeville pakottaville vaatimuksille? d) Kun otetaan huomioon suhteellisuusperiaate, jota on tarkasteltava oikeuttamisperusteiden yhteydessä, onko jäsenvaltion tuomioistuinten velvollisuutena joka tapauksessa kohdella sijaintijäsenvaltiossa myönnettyä laitoksen toimintalupaa samalla tavoin kuin kansallisten viranomaisten myöntämää toimintalupaa, jos sijaintijäsenvaltiossa myönnetty toimintalupa vastaa oikeudellisesti tarkasteltuna käytännössä kansallisten viranomaisten myöntämää toimintalupaa? e) Onko edellä mainittujen kysymysten tarkastelussa merkitystä sillä, että sijaintijäsenvaltiossa luvan saanut laitos on ydinvoimala, kun taas toisessa jäsenvaltiossa, jossa on vireillä kieltokanne ydinvoimalan aiheuttaman mahdollisen immission lopettamiseksi, tämäntyyppisten laitosten käyttö ei per se ole sallittua, vaikka kyseisessä valtiossa toimii muita ydinteknisiä laitoksia? f) Jos ensimmäisen kysymyksen a kohdassa esitetty kansallisen oikeuden tulkinta on EY 28 artiklan vastainen, onko jäsenvaltion tuomioistuinten, joissa on vireillä tällainen kieltokanne, velvollisuutena tulkita kansallista oikeutta yhteisön oikeuden mukaisesti siten, että ilmaisu ’viranomaisten hyväksymä laitos’ voi kattaa sekä kansallisten viranomaisten että toisen jäsenvaltion viranomaisten myöntämät toimintaluvat? 2 a) Onko se, että yritys, joka käyttää jäsenvaltiossa voimalaa kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön ja asiaa koskevien yhteisön oikeuden säännösten mukaisesti, velvoitetaan naapurijäsenvaltion tuomioistuimen antaman tuomion, jossa määrätään lopettamaan kyseisestä voimalasta peräisin oleva mahdollinen immissio ja joka on [asetuksen N:o 44/2001] nojalla täytäntöönpantavissa kaikissa jäsenvaltioissa, mukaisesti muuttamaan kyseistä laitosta, jotta se on toisen jäsenvaltion teknisten standardien mukainen, tai jopa lopettamaan kyseisen laitoksen toiminta, jos kyseisiä muutoksia ei laitoskokonaisuuden monimutkaisuuden vuoksi voida tehdä, tilanteessa, jossa tämä tuomioistuin ei kyseisen jäsenvaltion korkeimman tuomioistuimen suorittaman kansallisten säännösten tulkinnan vuoksi voi ottaa huomioon laitoksen sijaintijäsenvaltion viranomaisten myöntämää olemassa olevaa toimintalupaa voimalalle, vaikka se ottaisi tällaisen kieltokanteen yhteydessä huomioon kansallisten viranomaisten myöntämän toimintaluvan laitokselle, joten kun on kyse oikeuspaikkana olevan valtion viranomaisten myöntämän luvan nojalla toimivasta laitoksesta, immission lopettamiseen ei voitaisi velvoittaa, yhdenmukaista EY 43 artiklassa asetetun kiellon rajoittaa toisen jäsenvaltion kansalaisten sijoittautumisvapautta toisen jäsenvaltion alueelle kanssa? b) Onko sijoittautumisvapauden rajoittamista koskevia oikeuttamisperusteita tulkittava siten, että jäsenvaltion oikeudessa on joka tapauksessa lainvastaista tehdä erottelu kansallisten viranomaisten ja toisen jäsenvaltion viranomaisten laitoksille myöntämien lupien välillä ainakin sikäli kuin tämä erottelu perustuu haluun suojella yksinomaan oman valtion kansantaloutta muttei toisen jäsenvaltion kansantaloutta, koska tämä on puhtaasti taloudellinen peruste, jota ei sellaisena tunnusteta suojelun arvoiseksi perusvapautena? c) Onko EY:n perustamissopimuksessa vahvistettuja sijoittautumisvapauden rajoittamista koskevia oikeuttamisperusteita ja erityisesti suhteellisuusperiaatetta tulkittava siten, että jäsenvaltion oikeudessa tehty yleinen erottelu kansallisten viranomaisten ja toisen jäsenvaltion viranomaisten laitoksille myöntämien lupien välillä on joka tapauksessa lainvastainen, koska sijaintijäsenvaltion laitoksen, jolle kyseisen jäsenvaltion viranomaiset ovat antaneet luvan, käyttöä on arvioitava toisen jäsenvaltion kansallisissa tuomioistuimissa kussakin yksittäistapauksessa sen perusteella, millaisen tosiasiallisen vaaran laitoksen käyttö aiheuttaa yleiselle järjestykselle, turvallisuudelle tai terveydelle tai muille tunnustetuille yleistä etua koskeville pakottaville vaatimuksille? d) Kun otetaan huomioon suhteellisuusperiaate, jota on tarkasteltava sijoittautumisvapauteen puuttumiseen liittyvien oikeuttamisperusteiden yhteydessä, onko jäsenvaltion tuomioistuinten velvollisuutena joka tapauksessa kohdella sijaintijäsenvaltiossa myönnettyä laitoksen toimintalupaa samalla tavoin kuin kansallisten viranomaisten myöntämää toimintalupaa, jos sijaintijäsenvaltiossa myönnetty toimintalupa vastaa oikeudellisesti tarkasteltuna käytännössä kansallisten viranomaisten myöntämää toimintalupaa? e) Onko edellä mainitun kysymyksen tarkastelussa myös sijoittautumisvapauden yhteydessä merkitystä sillä, että sijaintijäsenvaltiossa luvan saanut laitos on ydinvoimala, kun taas toisessa jäsenvaltiossa, jossa on vireillä kieltokanne ydinvoimalan aiheuttaman mahdollisen immission lopettamiseksi, tämäntyyppisten laitosten käyttö ei per se ole sallittua, vaikka kyseisessä valtiossa toimii muita ydinteknisiä laitoksia? f) Jos toisen kysymyksen a kohdassa esitetty kansallisen oikeuden tulkinta on EY 43 artiklan vastainen, onko jäsenvaltion tuomioistuinten, joissa on vireillä tällainen kieltokanne, velvollisuutena tulkita kansallista oikeutta yhteisön oikeuden mukaisesti siten, että ilmaisu ’viranomaisten hyväksymä laitos’ voi kattaa sekä kansallisten viranomaisten että toisen jäsenvaltion viranomaisten myöntämät toimintaluvat? 3 a) Onko kyseessä EY 12 artiklassa kielletty kansalaisuuteen perustuva välillinen syrjintä, kun jäsenvaltion tuomioistuimet ottavat huomioon kansallisten viranomaisten myöntämän laitoksen toimintaluvan sellaisen kieltokanteen yhteydessä, jonka yksityishenkilöt ovat nostaneet tällaista laitosta vastaan, sillä seurauksella, että vaatimukset laitoksen toiminnan lopettamisesta tai muuttamisesta [kyseisen valtion teknisiä standardeja vastaavaksi] ovat poissuljettuja, kun nämä tuomioistuimet eivät ota tällaisen kanteen yhteydessä huomioon muissa jäsenvaltioissa sijaitsevien laitosten toimintalupia, jotka kyseisten jäsenvaltioiden viranomaiset ovat myöntäneet? b) Kuuluuko tällainen syrjintä EY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan, koska se vaikuttaa oikeudellisiin olosuhteisiin, joissa yritykset, jotka käyttävät tällaisia laitoksia, voivat sijoittautua jäsenvaltioon, sekä oikeudellisiin olosuhteisiin, joissa tällaiset yritykset tuottavat tavaraksi katsottavaa sähköä ja toimittavat sen muihin jäsenvaltioihin, joten se liittyy ainakin välillisesti perusvapauksien toteuttamiseen? c) Onko tällainen syrjintä oikeutettavissa objektiivisin perustein, vaikka jäsenvaltion asianomaiset tuomioistuimet eivät suorita sen tosiseikaston tapauskohtaista tutkimusta, johon sijaintijäsenvaltion laitoksen saama lupa perustuu? Eikö se, että toisen jäsenvaltion tuomioistuimet ottaisivat huomioon sijaintijäsenvaltion viranomaisten myöntämän luvan ainakin sen edellytyksen täyttyessä, että tämä lupa vastaa oikeudellisesti tarkasteltuna käytännössä kansallisten viranomaisten myöntämää toimintalupaa, olisi suhteellisuusperiaatteen mukaista? d) Jos kolmannen kysymyksen a kohdassa esitetty kansallisen oikeuden tulkinta on EY 12 artiklan vastainen, onko jäsenvaltion tuomioistuinten, joissa on vireillä tällainen kieltokanne, velvollisuutena tulkita kansallista oikeutta yhteisön oikeuden mukaisesti siten, että ilmaisu ’viranomaisten hyväksymä laitos’ voi kattaa sekä kansallisten viranomaisten että toisen jäsenvaltion viranomaisten myöntämät toimintaluvat? 4. a) Sovelletaanko EY 10 artiklassa yhteisön oikeuden soveltamisalalla määrättyä lojaalin yhteistyön periaatetta myös jäsenvaltioiden välisiin suhteisiin? b) Onko tästä lojaalin yhteistyön periaatteesta pääteltävä, että jäsenvaltiot eivät saa vaikeuttaa toisen jäsenvaltion suvereniteetin käyttöä tai tehdä sitä mahdottomaksi, ja päteekö tämä erityisesti niiden päätöksiin, jotka koskevat ydinlaitosten suunnittelua, rakentamista ja käyttöä niiden alueella? c) Jos neljännen kysymyksen a kohdassa esitetty kansallisen oikeuden tulkinta on EY 10 artiklan vastainen, onko jäsenvaltion tuomioistuinten, joissa on vireillä tällainen kieltokanne, velvollisuutena tulkita kansallista oikeutta yhteisön oikeuden mukaisesti siten, että ilmaisu ’viranomaisten hyväksymä laitos’ voi kattaa sekä kansallisten viranomaisten että toisen jäsenvaltion viranomaisten myöntämät toimintaluvat?”