ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 24.10.2019 – Porr Építési Kft.

(asia C-292/19) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä (ALV) – Veron peruste – Alentaminen – Direktiivi 2006/112/EY – 90 artikla – Verotuksen neutraalisuuden periaate – Saatava, joka on tullut perintäkelvottomaksi konkurssimenettelyn johdosta)

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veron peruste – Alentamisvelvollisuus saatavan jäätyä kokonaan tai osittain maksamatta – Ulottuvuus – Verovelvollinen osoittaa saatavansa tulleen lopullisesti perintäkelvottomaksi – Kuuluminen velvollisuuden alaan – Poikkeus – Maksulaiminlyönti, jonka osalta jäsenvaltioilla on mahdollisuus poiketa kyseisestä velvollisuudesta

(Neuvoston direktiivin 2006/112 90 artikla)

(ks. 19, 22–26, 28 ja 29 kohta sekä määräysosa)

Ratkaisu

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 90 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion on sallittava arvonlisäveron perusteen alentaminen, jos verovelvollinen kykenee osoittamaan, että saatava, joka hänellä on velalliseltaan, on tullut lopullisesti perintäkelvottomaksi, – mikä kansallisen tuomioistuimen on varmistettava, – kun kyse ei ole maksulaiminlyönnistä, joka voi kuulua arvonlisäveron perusteen alentamisvelvollisuutta koskevan sen poikkeuksen alaan, josta säädetään mainitun artiklan 2 kohdassa.

( 1 ) EUVL C 220, 1.7.2019.
Unionin tuomioistuimen määräys (yhdeksäs jaosto) 6.11.2019 – BNP Paribas Personal Finance SA Pariisi Sucursala Bucureşti ja Secapital

(asia C-75/19) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Direktiivi 93/13/ETY – Kuluttajasopimukset – Kulutusluotto – Pakkotäytäntöönpanomenettely – Määräaika, jonka kesto on 15 päivää pakkotäytäntöönpanomenettelyn tiedoksi antamisesta ja jonka kuluessa sopimusehdon kohtuuttomuuteen on vedottava)

Kuluttajansuoja – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Direktiivi 93/13 – Pakkotäytäntöönpanomenettely – Kansallinen säännöstö, jossa asetetaan hyvin lyhyt määräaika kuluttajan oikeudelle vedota sopimusehdon kohtuuttomuuteen pakkotäytäntöönpanon vastustamisen yhteydessä ja jota ei voida hyväksyä – Tehokkuusperiaatteen loukkaaminen – Kansallinen säännöstö, jossa vahvistetaan kuluttajan oikeus vedota lausekkeen kohtuuttomuuteen pakkotäytäntöönpanon vastustamismenettelystä erillisessä menettelyssä – Menettely, johon ei sovelleta määräaikaa ja joka ei vaikuta pakkotäytäntöönpanomenettelyyn – Vaikutuksettomuus

(Neuvoston direktiivi 93/13)

(ks. 28–34 kohta ja määräysosa)

Ratkaisu

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettua neuvoston direktiiviä 93/13/ETY on tulkittava siten, että siinä estetään kansallinen oikeussääntö, jonka nojalla kuluttaja, joka on tehnyt luottolaitoksen kanssa lainasopimuksen ja jota vastaan tämä elinkeinonharjoittaja on pannut vireille pakkotäytäntöönpanomenettelyn, menettää tämän menettelyn ensimmäisten asiakirjojen tiedoksi antamisesta alkavan 15 päivän määräajan päätyttyä oikeutensa vedota kohtuuttomiin ehtoihin riitauttaakseen mainitun menettelyn, vaikka kyseinen kuluttaja voi kansallisen oikeuden mukaisesti nostaa kohtuuttomien ehtojen toteamiseksi kanteen, johon ei sovelleta minkäänlaista määräaikaa mutta johon annettava ratkaisu ei vaikuta pakkotäytäntöönpanomenettelyssä annettavaan ratkaisuun, joka voi velvoittaa kuluttajaa ennen kohtuuttomien ehtojen toteamiseksi nostettavaan kanteeseen annettavaa ratkaisua.

( 1 ) EUVL C 164, 13.5.2019.
5

Ylimmästä tuomioistuimesta annetun uuden lain 37 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Sąd Najwyższyn tuomareiden on jäätävä eläkkeelle heidän täyttäessään 65 vuotta, jolleivät he toimita aikaisintaan 12 kuukautta ja viimeistään 6 kuukautta ennen kuin he täyttävät [65 vuotta] ilmoitusta, jossa he esittävät toiveensa jatkaa tehtäviensä hoitamista, ja todistusta, joka on laadittu tuomarin viran hakijoihin sovellettavien edellytysten mukaisesti ja joka osoittaa, että heidän terveydentilansa sallii heidän toimia tuomioistuimen jäseninä, ja jollei [tasavallan presidentti] anna heille lupaa jatkaa heidän tehtäviensä hoitamista Sąd Najwyższyssä. 1a. Ennen tällaisen luvan myöntämistä [tasavallan presidentti] pyytää lausunnon kansalliselta tuomarineuvostolta. Kansallinen tuomarineuvosto toimittaa lausuntonsa [tasavallan presidentille] 30 päivän kuluessa siitä päivästä, jona [tasavallan presidentti] on kehottanut sitä antamaan sen hänelle. Jos kansallinen tuomarineuvosto ei ole toimittanut lausuntoaan toisessa virkkeessä säädetyssä määräajassa, lausunnon katsotaan olevan puoltava. – – 3. [Tasavallan presidentti] voi antaa kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona se on saanut 1a momentissa tarkoitetun kansallisen tuomarineuvoston lausunnon tai jona määräaika, jonka kuluessa kyseinen lausunto on annettava, on päättynyt, Sąd Najwyższyn tuomarille luvan hoitaa edelleen tehtäviään. Jollei lupaa saada ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetussa määräajassa, tuomarin katsotaan olevan eläkkeellä siitä päivästä lukien, jona hän täyttää 65 vuotta. – – 4. Edellä 1 momentissa tarkoitettu lupa myönnetään kolmeksi vuodeksi, ja se voidaan uusia kerran. – –”
5

Tämän asetuksen 15 artiklassa, jonka otsikkona on ”Asian siirtäminen tuomioistuimeen, jolla on paremmat edellytykset asian käsittelyyn”, säädetään seuraavaa: ”1. Poikkeuksellisesti jäsenvaltion tuomioistuimet, jotka ovat toimivaltaisia tutkimaan pääasian, voivat katsoessaan, että tuomioistuimella toisessa jäsenvaltiossa, johon lapsella on erityisiä siteitä, on paremmat edellytykset käsitellä asiaa tai osaa siitä, ja kun se on lapsen edun mukaista: a) keskeyttää asian tai sen osan käsittelyn ja pyytää osapuolia esittämään tällaisen pyynnön kyseisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa 4 kohdan mukaisesti; tai b) pyytää toisen jäsenvaltion tuomioistuinta käyttämään toimivaltaansa 5 kohdan mukaisesti. 2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan: a) jonkin osapuolen hakemuksesta, b) tuomioistuimen aloitteesta, tai c) sellaisen muun jäsenvaltion tuomioistuimen pyynnöstä, johon lapsella on erityiset siteet 3 kohdan mukaisesti. Asia voidaan siirtää tuomioistuimen aloitteesta tai muun jäsenvaltion tuomioistuimen pyynnöstä kuitenkin ainoastaan, jos ainakin yksi osapuolista hyväksyy asian siirtämisen. 3. Lapsella katsotaan olevan 1 kohdassa tarkoitettuja erityisiä siteitä jäsenvaltioon, jos: a) kyseisestä jäsenvaltiosta on tullut lapsen asuinpaikka sen jälkeen, kun asia on 1 kohdassa tarkoitetun mukaisesti pantu vireille tuomioistuimessa; tai b) lapsen asuinpaikka oli aiemmin kyseisessä jäsenvaltiossa; tai c) lapsi on kyseisen jäsenvaltion kansalainen; tai d) lapsen vanhempainvastuunkantajan asuinpaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa; tai e) asia koskee lapsen suojelutoimenpiteitä, jotka liittyvät lapsen kyseisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan omaisuuden hallinnoimiseen, säilyttämiseen tai luovuttamiseen. 4. Pääasian tutkinnassa toimivaltaisen jäsenvaltion tuomioistuimen on asetettava määräaika, jonka kuluessa asia on pantava vireille toisen jäsenvaltion tuomioistuimissa 1 kohdan mukaisesti. Jos asiaa ei panna tänä määräaikana vireille tuomioistuimissa, tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, jatkaa toimivallan käyttöä 8–14 artiklan mukaisesti. 5. Kyseisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimet voivat, milloin tämä on asiaan liittyvien erityisten seikkojen vuoksi lapsen edun mukaista, hyväksyä toimivallan kuuden viikon kuluessa siitä, kun asia on pantu niissä vireille 1 kohdan a tai b alakohdan perusteella. Tällöin tuomioistuimen, jossa asia on ensin pantu vireille, on jätettävä asia tutkimatta. Muussa tapauksessa tuomioistuimen, jossa asia on ensin pantu vireille, on käytettävä edelleen toimivaltaansa 8–14 artiklan mukaisesti. 6. Tätä artiklaa sovellettaessa tuomioistuinten on tehtävä yhteistyötä joko suoraan keskenään tai 53 artiklassa tarkoitettujen keskusviranomaisten välityksellä.”
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon ja Noor Habib ym. ja Minister for Justice, Equality and Law Reform (oikeus-, tasa-arvo- ja lakiuudistusministeri, Irlanti, jäljempänä ministeri) ja jossa on kyse Mahmoodin, Ahsanin, Haroonin ja Habibin perheenjäsenten esittämien viisumihakemusten käsittelyajasta.
51

Unionin tuomioistuimella on tältä osin ollut jo tilaisuus korostaa, että asetuksella N:o 2201/2003 pyritään estämään lasten poisviemisiä jäsenvaltioiden välillä ja ettei lapsen sellaisen luvattoman poisviemisen, josta on kyse pääasiassa, lähtökohtaisesti pitäisi aiheuttaa toimivallan siirtymistä sen jäsenvaltion tuomioistuimilta, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä, sen jäsenvaltion tuomioistuimille, johon lapsi on viety, silloinkaan, kun lapsi on poisviemisen johdosta saanut siellä asuinpaikan. Unionin tuomioistuin on näin ollen katsonut, että asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan a ja b alakohdassa säädettyjä edellytyksiä on tulkittava suppeasti (tuomio 1.7.2010, Povse, C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, 43–45 kohta).
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 10.4.2019 – Rolibérica

(asia C-834/18) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Tieliikenne – Asetus (EY) N:o 561/2006 – 4 artiklan i alakohta – Viikon käsite – Viikoittaiset lepoajat – Laskentamenetelmät)

Liikenne – Tieliikenne – Sosiaalilainsäädäntö – Asetus N:o 561/2006 – Viikoittaiset lepoajat – Laskentamenetelmät – Velvoitetta siihen, että viikoittaisen lepoajan on välttämättä päätyttävä viikon kuluessa, eli ajanjaksona, joka alkaa maanantaina kello 00 ja päättyy sunnuntaina kello 24, ei ole

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 561/2006 4 artiklan i alakohta ja 8 artikla)

(ks. 27–30 ja määräysosa)

Ratkaisu

Tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) on tulkittava siten, että mainitun asetuksen 8 artiklassa tarkoitetun viikoittaisen lepoajan ei ole välttämättä päätyttävä kyseisen asetuksen 4 artiklan i alakohdassa määritellyn viikon kuluessa.

( 1 ) EUVL C 112, 25.3.2019.
Unionin tuomioistuimen määräys (kymmenes jaosto) 20.6.2019 – Schiaffini Travel

(asia C-322/18) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Asetus (EY) N:o 1370/2007 – Rautateiden ja maanteiden julkiset henkilöliikennepalvelut – 5 artikla – Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten sopimuspuolten valinta – 5 artiklan 2 kohta – Suorahankinta – Käsite ”sisäinen liikenteenharjoittaja” – 8 artiklan 2 kohta – Siirtymäkauden järjestely)

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Asiaan vaikuttavien unionin oikeutta koskevien näkökohtien määrittäminen – Kysymysten muotoileminen uudelleen (SEUT 267 artikla) (ks. 29 kohta)

2. Liikenne – Rautateiden ja maanteiden julkiset henkilöliikennepalvelut – Asetus N:o 1370/2007 – 5 artiklan 2 kohta – Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten sopimuspuolten valinta – Sopimuspuolen valintamenettely, joka on tapahtunut ennen 3.12.2019 – Soveltamisalan ulkopuolelle jääminen (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1370/2007 5 artikla ja 8 artiklan 2 kohta) (ks. 37 kohta ja tuomiolauselma)

Ratkaisu

Rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta 23.10.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1370/2007 5 artiklaa ja 8 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisen asetuksen 5 artiklan 2 kohtaa ei ole sovellettava paikallisliikenteen julkista palvelua koskevan konsessiosopimuksen sopimuspuolen valitsemiseksi aloitettuun menettelyyn, joka on tapahtunut ennen 3.12.2019.

( 1 ) EUVL C 285, 13.8.2018.
Asia C-640/17

Luís Manuel dos Santos

vastaan

Fazenda Pública

(Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbran esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Sisäinen verotus – Syrjivän verotuksen kielto – SEUT 110 artikla – Moottoriajoneuvosta kannettava liikennevero – Veron määrän vahvistaminen ajoneuvon verotusjäsenvaltiossa tehdyn ensimmäisen rekisteröinnin mukaan – Muista jäsenvaltioista maahantuodut käytetyt moottoriajoneuvot – Toisessa jäsenvaltiossa tehdyn ensimmäisen rekisteröinnin päivämäärän huomiotta jättäminen

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 17.4.2018

Verotukseen liittyvät säädökset – Sisäinen verotus – Moottoriajoneuvojen liikennevero – Veroprosentin vahvistaminen ajoneuvon verotusvaltiossa tapahtuneen ensimmäisen rekisteröinnin päivämäärän perusteella – Soveltaminen muista jäsenvaltioista maahantuotuihin käytettyihin ajoneuvoihin – Toisessa jäsenvaltiossa tapahtuneen ensimmäisen rekisteröinnin päivämäärän huomioon ottamatta jättäminen, jota ei voida hyväksyä

(SEUT 110 artikla)

SEUT 110 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka nojalla siinä käyttöön otettu liikennevero kannetaan henkilökuljetukseen käytettävistä kevyistä moottoriajoneuvoista, jotka on rekisteröity tässä jäsenvaltiossa, ilman että otetaan huomioon ajoneuvon ensimmäisen rekisteröinnin päivämäärää, kun rekisteröinti on tehty toisessa jäsenvaltiossa, minkä seurauksena toisesta jäsenvaltiosta maahantuoduista ajoneuvoista kannetaan suurempi vero kuin samankaltaisista ajoneuvoista, joita ei ole maahantuotu.

(ks. 22 kohta ja tuomiolauselma)
3.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 5 ja 6 kohta)
3

Vuoden 1985 Verwaltungsgerichtshofgesetzin (ylimmästä hallintotuomioistuimesta annettu laki) (BGBl. 10/1985), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasioissa (jäljempänä VwGG), 38a §:ssä säädetään seuraavaa: ”(1) Jos Verwaltungsgerichtshofin [(ylin hallintotuomioistuin, Itävalta)] ratkaistavana on suuri määrä Revision-valituksia, joissa on kyse samankaltaisista oikeuskysymyksistä, tai jos on syytä olettaa, että sen ratkaistavaksi tullaan saattamaan suuri määrä tällaisia valituksia, Verwaltungsgerichtshof voi ratkaista asiat määräyksellä. Määräyksen on sisällettävä 1. menettelyissä sovellettavat oikeussäännöt 2. näiden sääntöjen perusteella ratkaistavat oikeuskysymykset 3. maininta ratkaisusta, jonka Verwaltungsgerichtshof Revision-valituksesta antaa. Määräykset antaa se jaosto, joka on toimivaltainen asioiden jakamisesta jaostoihin annettujen sääntöjen mukaisesti. (2) Jos edellä 1 momentissa tarkoitetussa määräyksessä mainitut oikeussäännöt sisältävät myös lakeja, poliittisluontoisia tai lakeja muuttavia tai täydentäviä kansainvälisiä sopimuksia tai kansainvälisiä sopimuksia, joilla muutetaan Euroopan unionin perussopimuksia, liittokanslerin tai toimivaltaisen osavaltion päämiehen tai tarvittaessa liittovaltion tai osavaltion toimivaltaisen keskusviranomaisen on julkaistava määräykset viipymättä. (3) Edellä 1 momentissa tarkoitetun määräyksen julkaisemispäivänä tulevat voimaan seuraavat vaikutukset: 1. asioissa, joissa hallintotuomioistuimen on sovellettava määräyksessä mainittuja oikeussääntöjä ja arvioitava siinä esitettyä oikeuskysymystä, a) voidaan ainoastaan toteuttaa sellaisia toimia ja antaa sellaisia toimintamääräyksiä tai päätöksiä, joihin Verwaltungsgerichtshofin tuomiolla ei voida vaikuttaa tai joilla ei ratkaista kysymystä lopullisesti eikä hyväksytä lykkäämistä b) määräaika Revision-valituksen tekemiseksi ei ala kulua ja meneillään oleva määräaika Revision-valituksen tekemiseksi keskeytyy c) liittovaltion tai osavaltion lainsäädännössä säädetty määräaika pyynnön esittämiseksi määräajan asettamiseksi sekä määräajat ratkaisun antamiseksi keskeytyvät 2. kaikissa 1 momentissa tarkoitetuissa Verwaltungsgerichtshofissa vireillä olevissa menettelyissä, joita ei mainita 1 momentissa tarkoitetussa määräyksessä, voidaan ainoastaan toteuttaa sellaisia toimia ja antaa sellaisia toimintamääräyksiä tai päätöksiä, joihin Verwaltungsgerichtshofin tuomiolla ei voida vaikuttaa tai joilla ei ratkaista kysymystä lopullisesti eikä hyväksytä lykkäämistä. (4) Verwaltungsgerichtshof esittää tuomiossaan tiivistelmän oikeudellisesta arvioinnistaan yhdellä tai useammalla oikeussäännöllä, jotka on 2 momentin mukaisesti julkaistava viipymättä. Julkaisemispäivänä Revision-valituksen tekemisen keskeytynyt määräaika alkaa kulua uudestaan ja 3 momentin muut vaikutukset päättyvät.”
Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 11.1.2018 – Amber Capital Italia ym.

(yhdistetyt asiat C-654/16, C-657/16 ja C-658/16) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteisöoikeus – Direktiivi 2004/25/EY – Julkiset ostotarjoukset – 5 artiklan 4 kohdan toinen alakohta – Mahdollisuus tarjouksen hinnan muuttamiseen selkeästi määriteltyjen olosuhteiden vallitessa ja selkeästi määriteltyjen arviointiperusteiden mukaisesti – Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan tilanteissa, joissa tarjouksen tekijä tai sen kanssa yhdessä toimineet henkilöt ovat olleet salaisessa yhteistyössä yhden tai useamman myyjän kanssa, tarjouksen hinta vahvistetaan todetun hinnan mukaiseksi – Käsite ”selkeästi määritelty arviointiperuste”)

Sijoittautumisvapaus–Yhtiöt–Direktiivi 2004/25–Julkiset ostotarjoukset–Vähemmistöosakkaiden suoja, pakollinen tarjous ja käypä hinta–Jäsenvaltioiden mahdollisuus oikeuttaa valvontaviranomaisensa muuttamaan tarjottua hintaa selkeästi määriteltyjen olosuhteiden vallitessa ja selkeästi määriteltyjen perusteiden mukaisesti–Kansallinen säännöstö, jonka mukaan julkisen ostotarjouksen hintaa voidaan korottaa, jos tarjouksen tekijä tai sen kanssa yhdessä toimivat henkilöt ovat harjoittaneet salaista yhteistyötä yhden tai useamman myyjän kanssa–Valvontaviranomaisen toteaman hinnan käyttäminen voidaan hyväksyä–Edellytys–Hinta, joka on johdettavissa ja ennakoitavissa riittävän selvästi ja yksityiskohtaisesti mainitusta kansallisesta säännöstöstä

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/25 5 artiklan 4 kohdan toinen alakohta)

(ks. 34–39 kohta sekä määräysosa)

Ratkaisu

Julkisista ostotarjouksista 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/25/EY 5 artiklan 4 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka perusteella kansallinen valvontaviranomainen voi korottaa julkisen ostotarjouksen hintaa tilanteessa, jossa tarjouksen tekijä tai sen kanssa yhdessä toimineet henkilöt ja yksi tai useampi myyjä ovat olleet salaisessa yhteistyössä, ja jossa säädetään, kun kyse on siitä, mihin hintaan tarjouksen hinta voidaan näin korottaa, vain että korotetun hinnan on vastattava kyseisen viranomaisen toteamaa hintaa, kunhan tämä hinta on johdettavissa ja ennakoitavissa riittävän selvästi ja yksityiskohtaisesti kansallisesta säännöstöstä kansallisessa oikeudessa tunnustettujen tulkintamenetelmien avulla.

( 1 ) EUVL C 121, 18.4.2017.
1.

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen–Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt–Direktiivi 2004/18–Soveltamisala–Direktiivissä vahvistetun kynnysarvon alittava hankinta ei kuulu direktiivin soveltamisalaan–EUT-sopimuksen perustavanlaatuisten sääntöjen ja yleisten periaatteiden soveltaminen–Edellytys–Hankintasopimus, johon liittyy varma rajat ylittävä intressi (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1336/2013, 7 artiklan c alakohta) (ks. 24 kohta)
Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä annetun asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan l alakohtaa on tulkittava siten, että lentoa, jonka lähtöpaikka ja kohde ovat lentosuunnitelman mukaiset mutta joka tekee suunnittelemattoman välilaskun, ei voida pitää peruutettuna.

Tässä yhteydessä on todettava yhtäältä olevan riidatonta, että asetuksella N:o 261/2004 tavoiteltu päämäärä on – kuten asetuksen johdanto-osan ensimmäisestä, toisesta ja neljännestä perustelukappaleesta käy ilmi – varmistaa matkustajien ja kuluttajien suojelun korkea taso parantamalla heidän oikeuksiaan tietyissä tilanteissa, joissa aiheutuu vakavia vaikeuksia ja haittoja, sekä korjaamalla viimeksi mainitut vakiomuotoisesti ja välittömästi.

Lennon suunnittelematon välilasku ei kuitenkaan merkitse tilannetta, josta sellaisenaan aiheutuisi matkustajille samankaltaisia vakavia vaikeuksia ja haittoja kuin lennolle pääsyn epäämisestä, lennon peruuttamisesta tai sen pitkäaikaisesta viivästymisestä, joiden varalta asetuksessa N:o 261/2004, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, säädetään korvauksesta.

Tällaisia vakavia vaikeuksia ja haittoja aiheutuu ainoastaan, jos kyseinen välilasku johtaa siihen, että lentokone, jolla lento suoritetaan, saapuu lopulliseen kohteeseensa vähintään kolme tuntia alkuperäisen saapumisajan jälkeen, jolloin matkustajalla on lähtökohtaisesti oikeus asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 7 artiklassa, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on niitä tulkinnut, säädettyyn korvaukseen.

Toisaalta lennon, joka saapuu suunnitelman mukaiseen lopulliseen kohteeseensa suunnittelemattoman välilaskun jälkeen, rinnastaminen peruutettuun lentoon johtaisi siihen, että oikeus korvaukseen tunnustettaisiin matkustajalle, joka myöhästyy välilaskun seurauksena alle kolme tuntia, kun taas muusta syystä saman verran myöhästyneellä matkustajalla ei olisi oikeutta asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 7 artiklassa säädettyyn korvaukseen, mikä olisi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaista.

(ks. 22–25 ja 27 kohta sekä tuomiolauselma)