YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

14 päivänä heinäkuuta 1998

Asia T-192/96

Giorgio Lebedef

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstökomitea — Kokousmenettely — Perussääntöjen muuttaminen — Yleiskokous — Vaalijärjestelmä — Tutkittavaksi ottaminen”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-1047

Aihe:

Kanne, jolla vaaditaan kumottavaksi kokonaan tai osittain Luxemburgissa työskentelevän komission henkilöstön 5.12.1995 pidetty yleiskokous ja tämän yleiskokouksen hyväksymä henkilöstökomitean perussääntöjen muutos sekä kaikki tämän päätöksen nojalla myöhemmin toteutetut toimet.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Komission henkilöstökomitean Luxemburgin paikallisjaoston järjestämä ylimääräinen yleiskokous pidettiin 5.12.1995, ja yleiskokouksessa keskusteltiin jaoston perussääntöjen muutosesityksistä. Yleiskokouksen esityslista toimitettiin henkilöstölle 23.11.1995.

Paikallisjaoston käyttöön ottaman kokousmenettelyn mukaisesti perussääntöjen muutoksista käytiin keskusteluja ainoastaan edellisen yleiskokouksen eli 20.9.1994 jälkeen jaostolle saapuneiden kahden ehdotuksen pohjalta. Kyseisten ehdotusten tueksi esitettyjen puheenvuorojen kesto rajoitettiin kahteen minuuttiin. Tämän jälkeen kustakin ehdotuksesta äänestettiin yleisesti, ja eniten ääniä ja vähintään kaksi kolmasosaa kaikista äänistä saanut ehdotus hyväksyttiin. Tämän jälkeen hyväksytystä ehdotuksesta keskusteltiin artikla artiklalta.

Yleiskokous hyväksyi erään ehdotuksen ja teki siten päätöksen, jolla muutettiin henkilöstökomitean paikallisjaoston perussääntöjä.

Hyväksytyn ehdotuksen oli tehnyt yksi henkilöstön ammattijärjestöistä eli Union syndicale. Muun muassa Action & Defense - Luxembourg -ammattijärjestö (jäljempänä A & D - L), jonka johtajiin kantaja kuuluu, teki toisen ehdotuksen.

Jaoston uusien perussääntöjen 8 artiklan toisessa ja kolmannessa kohdassa määrätään seuraavaa:

”Äänestäjän on annettava mitätöimisen uhalla äänensä seuraavasti: äänestäjän on äänestettävä enintään 20 ehdokasta, jotka valitaan yhdestä tai useammasta ehdokasluettelosta taikka itsenäisten ehdokkaiden joukosta. Äänestäjän on merkittävä rasti siihen ruutuun, joka on hänen valitsemansa ehdokkaan nimen kohdalla, ja rasteja saa olla enintään 20.

Äänestäjä voi myös antaa ’luetteloäänen’ äänestämällä vähintään kahdeksaa ja enintään kahtakymmentä yhden ja saman luettelon ehdokasta.”

Uusien perussääntöjen 10 artiklan kolmannessa, neljännessä ja viidennessä kohdassa määrätään seuraavaa:

”Kaksitoista eniten ääniä saanutta ehdokasta valitaan, jos edustuksen turvaamista koskevan määräyksen tarkistamisen jälkeen ei muuta seuraa [-----].

Kahdeksan jäljellä olevaa paikkaa jaetaan (d'Hondtin menetelmän mukaisen) suhteellisen paikkajaon perusteella niille ehdokasluetteloille, jotka ovat saaneet ’luetteloääniä’ (ks. 8 artikla) vähintään viideltä prosentilta äänestäjistä.

Kunkin asianomaisen ehdokasluettelon osalta ’luetteloäänten’ perusteella saadut paikat annetaan ehdokkaille, joita ei muuten ole valittu ja jotka ovat saaneet suurimman äänimäärän, kyseiselle ehdokasluettelolle jaettavien paikkojen määrään asti [- -].”

Paikallisjaoston vaalit, joihin uusia perussääntöjä sovellettiin, pidettiin 21.11.1996. Kantaja, joka kuului A & D - L -ammattijärjestön ehdokasluetteloon, oli ainoa tästä luettelosta valittu ehdokas.

Tutkittavaksi ottaminen

Kaikilla äänestäjillä on intressi siihen, että hänen järjestönsä edustajat valitaan sellaisissa olosuhteissa ja sellaisen vaalijärjestelmän perusteella, joka on yhteensoveltuva kyseiseen vaalimenettelyyn sovellettavien säännösten kanssa. Näitä toimielimiä koskevissa oikeusriidoissa virkamiehellä on yksinomaan äänestäjän asemansa perusteella intressi, jonka johdosta hänen kanteensa tutkittavaksi ottaminen on perusteltua.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tältä osin, että kantaja voi sekä äänestäjän että valituksi tulleen ehdokkaan asemansa vuoksi vedota vaalijärjestelmää vastaan henkilökohtaiseen ja konkreettiseen väitteeseen silloin kun hän väittää, että jos tähän järjestelmään ei olisi liittynyt väitettyjä virheellisyyksiä, ehdokasluettelo, johon hän kuului, olisi voinut saada enemmän paikkoja. Lisäksi on todettava, että sillä, että kantaja on tullut valituksi, ei ole vaikutusta hänellä äänestäjän asemansa vuoksi olevaan intressiin voida käyttää äänioikeuttaan säännösten kanssa yhteensoveltuvia määräyksiä noudattaen (27-29 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat 146/85 ja 431/85, Diezler ym. v. talous- ja sosiaalikomitea, 27.10.1987 (Kok. 1987, s. 4283, 9 kohta) ja asia T-368/94, Blanchard v. komissio, 9.1.1996 (Kok. H. 1996, s. IM, 35 ja 37 kohta).

Edellä esitetystä ilmenee, että kantajan nostama kanne 5.12.1995 pidetyn henkilöstön yleiskokouksen päätöksestä, jolla otettiin käyttöön uusi vaalijärjestelmä, on otettava tutkittavaksi (30 kohta).

Niiden vaatimusten osalta, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan julistamaan yleiskokous mitättömäksi, on todettava, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella ole toimivaltaa määrittää yleiskokouksen kulkuun liittyvää tosiseikkaa siltä osin kuin kyseiseen tosiseikkaan ei vedota yleiskokouksen tekemiin päätöksiin liittyvien virheellisyyksien tueksi. Nämä vaatimukset on siten jätettävä tutkimatta (32 kohta).

Viittaukser: asia T-146/95, Bemardi v. parlamentti, 11.7.1996 (Kok. 1996, s. II-769, 23 kohta).

Niiden vaatimusten osalta, joissa vaaditaan henkilöstökomitean perussääntöjen muuttamisesta tehdyn päätöksen nojalla toteutettujen toimien kumoamista, on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kantajan on mainittava kanteessaan oikeudenkäynnin kohde. Tämä tarkoittaa sitä, että oikeudenkäynnin kohde on ilmoitettava riittävän tarkasti, jotta vastaaja voi käyttää tarkoituksenmukaisiksi katsomiaan puolustautumiskeinoja ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ymmärtää kantajan vaatimusten tavoitteen. Vaatimus, jolla pyritään kaikkien kanteen kohteena olevan päätöksen nojalla toteutettujen toimien kumoamiseen yksilöimättä näitä toimia, ei ole riittävän tarkka, ja se on jätettävä tutkimatta (33 ja 34 kohta).

Viittaukset: em. asia Bernardi v. parlamentti, 25 ja 26 kohta.

Pääasia

5.12.1995 pidetyn yleiskokouksen kulkua koskevat väitteet

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää viisi yleiskokouksen kulkua koskevaa väitettä.

Kolmannen väitteen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että koska henkilöstösääntöjen liitteessä II ei ole virkamiesten yleiskokouksen kulkua koskevia sääntöjä, kunkin yleiskokouksen asiana on vahvistaa säännöt alan yleisiä periaatteita noudattaen. Aikarajoituksen vahvistaminen ehdotusten esittämiselle ja niistä keskustelemiselle on tältä osin vain työskentelyn asianmukaisen etenemisen edellyttämä vaatimus, eikä sillä rajoiteta osanottajien oikeuksia.

Yleiskokouksen 5.12.1995 käyttöön ottamaa vaalijärjestelmää vastaan esitetyt väitteet

Henkilöstökomitean vaalitavasta ei säädetä henkilöstösääntöjen 9 artiklassa eikä niiden liitteessä II. Komission henkilöstökomitean kokoonpanosta ja toiminnasta 27.4.1988 annetuissa säännöissä määrätään tältä osin vain yhtäaikaisesta mahdollisuudesta antaa sekä luetteloääniä että henkilökohtaisia ääniä. Näin ollen virkamiesten yleiskokouksilla on henkilöstökomiteoiden vaalitavan vahvistamisen osalta huomattava itsemääräämisoikeus sillä edellytyksellä, että valitulla vaalitavalla ei loukata demokratianja oikeudenmukaisuuden periaatteita (70 kohta).

Viittaukset: em. asia Diezlerym. v. talous- ja sosiaalikomitea sekä julkisasiamies Sir Gordon Slynnin ratkaisuehdotus, Kok. 1987, s. 4298 ja 4307.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää kantajan esittämät viisi väitettä.

D'Hondtin menetelmä on ensinnäkin käytössä useiden jäsenvaltioiden vaalijärjestelmissä. Kyse ei siis ole järjestelmästä, joka ei olisi läpinäkyvä. Lisäksi 27.4.1988 annettujen sääntöjen 8 artiklassa ei edellytetä, että paikkojen jakoa koskevat säännöt olisivat samat sekä luetteloäänien että henkilökohtaisten äänien osalta (71 ja 72 kohta).

Toiseksi edustavuuteen liittyviä äänikynnyksiä sovelletaan useiden jäsenvaltioiden vaalijärjestelmissä. Se, että 5.12.1995 pidetyssä yleiskokouksessa käyttöön otetuissa säännöissä asetettiin viiden prosentin äänikynnys, ei siten ollut lainvastaista. Tämän kynnyksen laskentaperusteen osalta on todettava, että uusien sääntöjen 10 artiklasta ilmenee selvästi, että viiden prosentin kynnys koskee vain luetteloääniä (73 kohta).

Kolmanneksi paikkojen jakoon liittyvät luetteloäänien ja henkilökohtaisten äänien väliset erot seuraavat jo sinällään kahdentyyppisten äänien olemassaolosta, josta määrätään 27.4.1988 annetuissa säännöissä. Koska tällaisen järjestelmän tavoitteena on edistää valittujen toimielinten vakautta luetteloja suosimalla, kunkin äänestäjän asiana on perussääntöjen 8 ja 10 artiklan määräysten perusteella tehdä päätös ääntensä jakamisesta näiden kahdentyyppisten äänten kesken (74 kohta).

Neljänneksi henkilöstösääntöjen liitteessä II olevassa 1 artiklan toisessa kohdassa määrätään, että kussakin asemapaikassa palveluksessa olevien toimielimen virkamiesten yleiskokous vahvistaa henkilöstökomitean paikallisjaoston vaalia koskevat edellytykset. Se seikka, että paikallisissa yleiskokouksissa valitaan erilaisia vaalijärjestelmiä, on siten seurausta tämän henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan määräyksen soveltamisesta, eikä tällä loukata henkilöstön edustuksen yhtäläisyyden periaatetta (76 kohta).

Lopuksi, kuten henkilöstösääntöjen liitteessä II olevassa 1 artiklassa määrätään, kaikilla toimielimen virkamiehillä on äänioikeus, ja he ovat vaalikelpoisia. Tämä määräys on ilmaus yhdenvertaisuusperiaatteesta, joka on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta sitova yleinen oikeusperiaate. Sillä seikalla, että kansainvälisen työjärjestön yleissopimuksen mukaan tätä periaatetta ei sovelleta edustuksellisiin toimielimiin julkissektorilla, ei ole vaikutusta sen soveltamiseen, koska yhteisö ei ole liittynyt tähän yleissopimukseen (77 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.