Se, että kumoamiskanteen yhteydessä riitautettu toimi kumotaan lainsäädäntömenettelyssä kanteen nostamisen jälkeen, ei sellaisenaan merkitse tuomioistuimelle velvollisuutta todeta, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa, koska kanteen kohde tai oikeussuojan tarve puuttuu tuomion julistamispäivänä. Kantajan oikeussuojan tarpeen kuitenkin on, kun otetaan huomioon kanteen kohde, oltava olemassa kannetta nostettaessa, tai muuten kanne jätetään tutkimatta. Tämän oikeudenkäynnin kohteen on oikeussuojan tarpeen tavoin oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa, mikä edellyttää sitä, että kanteen lopputulos voi tuottaa kantajalle etua.

Niinpä tiettyjen psykoaktiivisten aineiden saattamisesta valvontatoimenpiteiden piiriin annettuun päätökseen 2014/688 kohdistettu kanne on otettava tutkittavaksi, koska tämän päätöksen korvaaminen tiettyjen psykoaktiivisten aineiden saattamisesta valvontatoimenpiteiden piiriin annetulla päätöksellä 2015/1875 on jättänyt riidanalaisen päätöksen aikaisemmat vaikutukset ennalleen, eivätkä kyseisen korvaamisen vaikutukset siis vastaa niitä vaikutuksia, joita olisi lähtökohtaisesti ollut riidanalaisen päätöksen kumoamisella tuomioistuimessa. Tässä yhteydessä päätöksen 2015/1875 johdanto-osan 35 perustelukappaleesta ja 2 artiklasta ilmenee, että tämän päätöksen soveltamisella ei ole vaikutusta päätöksestä 2014/688 johtuviin velvollisuuksiin noudattaa määräaikaa, jonka kuluessa asianomaiset psykoaktiiviset aineet on saatettava valvontatoimenpiteiden ja rikosoikeudellisten seuraamusten piiriin ja joka siis päättyy 2.10.2015. Tästä seuraa, ettei neuvosto ole aikonut kyseenalaistaa mainittujen velvollisuuksien pätevyyttä, sellaisina kuin ne ilmenevät päätöksestä 2014/688, eikä myöskään vahvistanut taannehtivasti kyseisten velvollisuuksien pätevyyttä päätöksen 2015/1875 perusteella.

Uusia psykoaktiivisia aineita koskevasta tietojenvaihdosta, riskienarvioinnista ja valvonnasta tehdystä päätöksestä 2005/387, jonka 8 artiklan 3 kohdassa säädetään neuvoston mahdollisuudesta saattaa uusi psykoaktiivinen aine valvontatoimenpiteiden piiriin, on todettava, että niin kauan kuin mainittua 8 artiklan 3 kohtaa ei kumota lainsäädäntömenettelyssä tai tuomioistuimessa taikka muuteta, sen oikeusvaikutukset säilyvät siirtymämääräyksistä tehdyn pöytäkirjan (N:o 36) 9 artiklan nojalla Lissabonin sopimuksen voimaantulon jälkeen, joten se mahdollistaa täytäntöönpanotoimien antamisen siinä määritetyn menettelyn mukaisesti. Tässä yhteydessä päätöksen 2005/387 8 artiklan 3 kohtaa on tulkittava EU 39 artiklan 1 kohdan mukaan siten, että siinä sallitaan neuvoston antavan toimen, jolla uusi psykoaktiivinen aine saatetaan valvontatoimenpiteiden piiriin, vasta sen kuultua parlamenttia.

Se, että EU 39 artiklan 1 kohta on kumottu Lissabonin sopimuksella, ei voi asettaa kyseenalaiseksi mainittua Euroopan parlamentin kuulemista koskevaa velvollisuutta, koska yhtäältä velvollisuus tulkita johdetun oikeuden tointa primaarioikeuden mukaisesti on seurausta yleisestä tulkintaperiaatteesta, jonka mukaan säännöstä on tulkittava niin pitkälle kuin mahdollista tavalla, joka ei aseta sen laillisuutta kyseenalaiseksi, ja toisaalta unionin toimen laillisuutta on arvioitava toimen antamisajankohtana olemassa olleiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella. Parlamentin kuuleminen sääntöjenmukaisesti unionin oikeuden sovellettavissa säännöissä edellytetyissä tapauksissa on olennainen menettelymääräys, jonka noudattamatta jättäminen aiheuttaa kysymyksessä olevan toimen pätemättömyyden. Niinpä päätöksen 2005/387 8 artiklan 3 kohtaan perustuva päätös, jonka neuvosto antoi kuulematta ensin parlamenttia, on kumottava.

(ks. 35 ja 39–42 kohta)