Niinpä kaikki asetuksen N:o 2038/1999 33 artiklan soveltamisalaan kuuluvat viedyt tuotemäärät siitä riippumatta, onko vientitukea tosiasiallisesti maksettu vai ei, on kyseisen artiklan 1 kohdan mukaan otettava huomioon, kun määritetään ennakoitu keskimääräinen tappio tuotetonnilta (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2008, Zuckerfabrik Jülich ym., C‑5/06 ja C‑23/06–C‑36/06 , EU:C:2008:260 , 61 kohta). ”Tukien kokonaismäärän”, joka on asetuksen N:o 2038/1999 33 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan osa keskimääräisen tappion laskemisessa käytettävän murtoluvun osoittajaa, on oltava suorassa yhteydessä kustannuksiin, joita sokerialan tuotteiden ylijäämien kaupaksi saattamisesta aiheutuu yhteisön budjetille, ja sen on näin ollen perustuttava niiden vientitukien määrän huomioon ottamiseen, jotka on maksettu sen varmistamiseksi, että vientisitoumusten kohteena olevat tuotemäärät saatetaan kaupaksi (ks. vastaavasti tuomio 27.9.2012, Zuckerfabrik Jülich ym., C‑113/10, C‑147/10 ja C‑243/10 , EU:C:2012:591 , 48 ja 49 kohta).

Asetuksen N:o 2038/1999 33 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan keskimääräinen tappio vastaa tukien kokonaismäärän ja maksujen kokonaismäärän erotuksen suhdetta meneillään olevana markkinointivuonna toteutettavien vientisitoumusten kokonaistonnimäärään (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2008, Zuckerfabrik Jülich ym., C‑5/06 ja C‑23/06–C‑36/06 , EU:C:2008:260 , 46 kohta ja tuomio 27.9.2012, Zuckerfabrik Jülich ym., C‑113/10, C‑147/10 ja C‑234/10 , EU:C:2012:591 , 39 kohta). Käsitteen ”meneillään olevana markkinointivuonna toteutettavat vientisitoumukset”, jonka osalta tonnimäärä on asetuksen N:o 2038/1999 33 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan keskimääräisen tappion laskemisessa käytettävän murtoluvun nimittäjä, on sisällettävä kaikki kyseisen asetuksen 33 artiklan soveltamisalaan kuuluvat tuotemäärät, jotka on tarkoitus viedä Euroopan yhteisöstä, eikä sillä, onko vietäviksi tarkoitettuihin tuotemääriin kohdistunut vientitukea vai ei, ole merkitystä kyseisen käsitteen kannalta (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2008, Zuckerfabrik Jülich ym., C‑5/06 ja C‑23/06–C‑36/06 , EU:C:2008:260 , 49 – 51 kohta).

Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 13.9.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2038/1999 33 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että keskimääräisen tappion laskemiseksi kyseisen säännöksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden vientitukiin liittyvien todellisten kustannusten kokonaismäärä on jaettava kyseisten tuotteiden vietyjen määrien kokonaismäärällä riippumatta siitä, onko kyseisille määrille tosiasiallisesti maksettu vientitukea vai ei.

Tästä seuraa, että toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 2038/1999 33 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että tuotantomaksujen kokonaismäärän laskemiseksi on otettava huomioon keskimääräinen tappio, joka lasketaan jakamalla kyseisen säännöksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden vientitukiin liittyvien todellisten kustannusten kokonaismäärä kyseisten tuotteiden vietyjen määrien kokonaismäärällä riippumatta siitä, onko kyseisille määrille tosiasiallisesti maksettu vientitukea vai ei.

On mainittava, että asetuksen N:o 2038/1999 ja erityisesti sen 33 artiklan mukaan tuotantomaksut lasketaan kokonaistappion perusteella (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2008, Zuckerfabrik Jülich ym., C‑5/06 ja C‑23/06–C‑36/06 , EU:C:2008:260 , 41 kohta). Mainitun asetuksen 33 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan kokonaistappio saadaan kertomalla vietävä ylijäämä keskimääräisellä tappiolla. Keskimääräisen tappion yliarviointi johtaa tästä syystä vääjäämättä kokonaistappion yliarviointiin ja näin ollen liian suurien tuotantomaksujen asettamiseen (ks. analogisesti tuomio 27.9.2012, Zuckerfabrik Jülich ym., C‑113/10, C‑147/10 ja C‑243/10 , EU:C:2012:591 , 47 kohta). Asetuksen N:o 2038/1999 33 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu kokonaistappio määritetään kuitenkin kyseisen asetuksen 33 artiklan 1 kohdan d alakohdan toiseen alakohtaan sisältyvän laskentasäännön mukaisesti.

Tuotantomaksujen ja lisämaksun kertoimen laskemisen vahvistamisesta sokerialalla markkinointivuodeksi 1999/2000 12.10.2000 annettu komission asetus (EY) N:o 2267/2000 ja sokerialan tuotantomaksumäärien vahvistamisesta markkinointivuodeksi 2000/2001 11.10.2001 annettu komission asetus (EY) N:o 1993/2001 ovat pätemättömiä.

On muistutettava unionin tuomioistuimen todenneen, ettei komission käyttämä laskentamenetelmä asetusten (EY) N:o 1762/2003, (EY) N:o 1775/2004, (EY) N:o 1686/2005 ja (EY) N:o 164/2007 oikaisemisesta ja sokerialan tuotantomaksujen vahvistamisesta markkinointivuosiksi 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 ja 2005/2006 3.11.2009 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1193/2009 (EUVL 2009, L 321, s. 1) säädettyjen kaltaisten sokerialan tuotantomaksujen määrien määrittämiseksi perustunut niiden vientitukien määrän huomioon ottamiseen, jotka on maksettu sen varmistamiseksi, että vientisitoumusten kohteena olevat, jalostettuihin tuotteisiin sisältyvät sokerimäärät saatetaan kaupaksi. Unionin tuomioistuin on nimittäin todennut, että kyseisessä laskentamenetelmässä kaikille näille määrille annetaan teoreettinen tukimäärä, joka perustuu komission mahdollisen tuen tosiasiallisesta maksamisesta ja sen todellisesta määrästä riippumatta säännöllisin väliajoin vahvistamien määrien keskiarvoon (tuomio 27.9.2012, Zuckerfabrik Jülich ym., C‑113/10, C‑147/10 ja C‑243/10, EU:C:2012:591, 48 kohta). Koska tällaista teoreettista tukimäärää käytetään sen murtoluvun, jonka avulla keskimääräinen tappio lasketaan, osoittajan osana, kyseinen osoittajan suurentaminen johtaa vääjäämättä keskimääräisen tappion ja siis kokonaistappion yliarviointiin, mikä on asetuksen N:o 1260/2001 15 artiklan 1 kohdan vastaista (ks. vastaavasti tuomio 27.9.2012, Zuckerfabrik Jülich ym., C‑113/10, C‑147/10 ja C‑243/10, EU:C:2012:591, 50 kohta).

On kuitenkin riidatonta, ettei laskentamenetelmä, jota komissio käytti asetuksissa N:o 2267/2000 ja N:o 1993/2001 säädettyjen kaltaisten sokerialan tuotantomaksujen määrien määrittämisessä, perustunut myöskään niiden vientitukien todellisen määrän huomioon ottamiseen, jotka on maksettu sen varmistamiseksi, että vientisitoumusten kohteena olevat, jalostettuihin tuotteisiin sisältyvät sokerimäärät saatetaan kaupaksi. Koska tällainen laskentamenetelmä merkitsi tämän tuomion 28 kohdassa mainituista syistä keskimääräisen tappion ja siten myös kokonaistappion yliarvioimista, sitä on pidettävä myös asetuksen N:o 2038/1999 33 artiklan 1 kohdan vastaisena.

(ks. 27, 28 ja 30–32 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)