Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Komission velvollisuus näyttää toteen kilpailusääntöjen rikkominen ja rikkomisen kesto – Todistustaakan laajuus

(EY 81 artiklan 1 kohta)

2. Kilpailu – Sakot − Sakkojen määrä − Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen kuluessa useaan otteeseen luovutettu yritys – Useat peräjälkeiset emoyhtiöt

(Neuvoston asetus N:o 1/2003; komission tiedonanto 98/C 9/03)

3. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Arviointi – Rikkomisajankohdan taloudellisen tilanteen huomioiminen

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat – Yrityksen passiivisuus tai seurailijan asema – Arviointiperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 3 kohdan ensimmäinen luetelmakohta)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet − Komission harkintavalta – Velvollisuutta varmistaa, että sakkojen määrä on tietyssä suhteessa asianomaisen tuotteen markkinoiden kokonaisvolyymiin, ei ole

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Enimmäismäärä − Laskelma – Huomioon otettava liikevaihto – Kyseessä olevasta tuotteesta kerättyä vuosittaista liikevaihtoa suurempi sakko – Suhteellisuusperiaatetta ei ole loukattu

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

7. Kilpailu – Sakot – Yhteisvastuu sakon maksamisesta – Yhteisvastuussa olevan yrityksen maksettavaksi tulevan sakon määrän määrittäminen – Rikkomisen kuluessa useaan otteeseen luovutettu yritys – Useat peräjälkeiset emoyhtiöt

(Neuvoston asetus N:o 1/2003; komission tiedonanto 98/C 9/03)

Tiivistelmä

1. Komission tehtävänä on osoittaa kartellin olemassaolon lisäksi myös sen kesto. Tältä osin on tärkeää, että jos ei ole olemassa näyttöä, jolla voidaan osoittaa suoraan rikkomisen kesto, komissio esittää ainakin näyttöä, joka liittyy ajallisesti riittävän lähellä toisiaan oleviin tosiseikkoihin, joiden perusteella voidaan kohtuudella päätellä, että rikkominen on jatkunut yhtäjaksoisesti kahden ajankohdan välisenä aikana.

Tilanteessa, jossa osoitetaan, että yritys on osallistunut rikkomiseen sekä ennen tiettyä ajanjaksoa että sen jälkeen osallistumalla tiettyihin kilpailunvastaisiin kokouksiin sanoutumatta julkisesti irti niiden sisällöstä, voidaan katsoa, että rikkominen on jatkunut yhtäjaksoisesti, jos yritys on kutsuttu osallistumaan kilpailunvastaisiin kokouksiin, jotka pidettiin kyseisenä ajanjaksona, ja jos se on useaan otteeseen ilmoittanut jäävänsä niistä pois.

(ks. 41, 42 ja 46−48 kohta)

2. Kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi määrättävien sakkojen suuruutta laskettaessa komission lähestymistapaa, jossa emoyhtiölle osoitetaan sama laskentapohja kuin suoraan kartelliin osallistuneelle tytäryhtiölle eikä tätä määrää jaeta useamman sellaisen emoyhtiön kesken, joiden omistuksessa tytäryhtiö on peräjälkeen ollut, ei sellaisenaan voida pitää epäasianmukaisena. Komission tavoitteena on nimittäin tämän laskentamenetelmän avulla varmistaa, että emoyhtiölle, jonka katsotaan olevan vastuussa rikkomisesta sen vuoksi, että rikkominen luetaan sen syyksi, voidaan osoittaa sama laskentapohja kuin siinä tapauksessa, että se olisi itse suoraan osallistunut kartelliin. Tämä on nimittäin kilpailupolitiikan ja etenkin kilpailupolitiikan välineen muodostavien sakkojen tavoitteen mukaista, sillä tavoitteena on ohjailla yritysten toimintaa siten, että ne noudattaisivat kilpailusääntöjä.

Siitä seikasta, että peräjälkeisille emoyhtiöille osoitetut määrät ovat yhteenlaskettuna suuremmat kuin niiden tytäryhtiölle osoitettu määrä, ei sinänsä voida päätellä, että tämä laskentamenetelmä olisi ilmeisen virheellinen. Kun sovelletaan asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa annetuissa suuntaviivoissa esitettyä menetelmää ja periaatetta, jonka mukaan rangaistukset ja seuraamukset on määrättävä yksilökohtaisesti, on nimittäin niin, että kun rikkomiseen osallistuneen taloudellisen yksikön olemassaolo osoitetaan, komissio voi pitää yhtä tähän yksikköön kuuluvaa tai siihen kuulunutta oikeushenkilöä, olipa kyse emoyhtiöstä tai tytäryhtiöstä, vastuussa suuremman määrän maksamisesta kuin minkä jokin toinen oikeushenkilö tai muut oikeushenkilöt, jotka kuuluvat tai ovat kuuluneet kyseessä olevaan taloudelliseen yksikköön, ovat velvollisia maksamaan. Tästä seuraa, että tytäryhtiön, joka on rikkomisen aikana kuulunut peräkkäin useampaan taloudelliseen yksikköön, tekemän rikkomisen tapauksessa ei voida lähtökohtaisesti pitää epäasianmukaisena, että emoyhtiöille osoitetut määrät ovat yhteenlaskettuna suuremmat kuin kyseessä olevalle tytäryhtiölle osoitettu määrä tai määrät yhteensä.

(ks. 74 ja 76 kohta)

3. Kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi määrättävien sakkojen suuruutta laskettaessa rikkomisen vakavuuden arvioinnin on perustuttava todelliseen taloudelliseen tilanteeseen, sellaisena kuin se ilmeni silloin, kun kilpailusääntöjen rikkominen tapahtui. Tässä yhteydessä huomioon otettavat merkitykselliset seikat ovat muun muassa kunkin yrityksen koko ja taloudellinen vahvuus sekä kunkin yrityksen kilpailusääntöjen rikkomisen laajuus. Näiden seikkojen arvioimiseksi on väistämättä tukeuduttava kyseisen ajankohdan liikevaihtoon.

Viitevuoden ei tarvitse välttämättä olla rikkomisajankohdan viimeinen täysi vuosi.

Komission soveltaessa sakkojen laskennassa yksilöllistä lähestymistapaa, jonka tarkoituksena on kohdella niitä päätöksen adressaatteja, jotka ovat vastuussa rikkomisesta ainoastaan emoyhtiön ominaisuudessa, samalla tavoin kuin rikkomiseen suoraan osallistuneita yrityksiä, viitevuosi ei voi ilman muita merkityksellisiä seikkoja olla vuosi, jona emo- ja tytäryhtiön muodostamaa taloudellista yksikköä ei vielä ollut olemassa.

(ks. 91, 93 ja 95 kohta)

4. Yrityksen ”passiivisuus tai seurailijan asema” kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamisessa on asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa annettujen suuntaviivojen 3 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti lieventävä olosuhde, mikäli se näytetään toteen. Passiivisuus tarkoittaa sitä, että kyseinen yritys on omaksunut ”matalan profiilin” eli se ei ole osallistunut aktiivisesti kilpailunvastaisen sopimuksen tai sopimusten laatimiseen.

Seikkoina, jotka saattavat ilmentää yrityksen passiivisuutta kartellissa, voidaan ottaa huomioon muun muassa se, että yritys on osallistunut huomattavasti satunnaisemmin kokouksiin kuin kartellin varsinaiset jäsenet, samoin kuin se, että se on tullut myöhemmin kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olleille markkinoille, riippumatta siitä, miten pitkään se on rikkomiseen osallistunut, ja myös kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden kolmansien yritysten edustajien antamat tämänsuuntaiset nimenomaiset lausumat.

Lisäksi se, että samaan kartelliin osallistuneet muut yritykset ovat voineet olla jotakin muuta kartelliin osallistunutta yritystä aktiivisempia, ei kuitenkaan merkitse, että viimeksi mainitulla yrityksellä olisi ollut passiivinen tai seurailijan asema. Vain totaalinen passiivisuus voitaisiin nimittäin ottaa huomioon, mutta totaaliseen passiivisuuteen vetoavan osapuolen on näytettävä se toteen.

(ks. 106−108 kohta)

5. Kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi määrättävien sakkojen suuruutta laskettaessa komissiolla on harkintavaltaa, eikä se ole tätä tehdessään velvollinen soveltamaan tarkkaa matemaattista kaavaa. Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdan nojalla sakon määrä määritetään kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella. Lisäksi sakon määrä on lopputulos useista laskelmista, jotka komissio tekee asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa annettujen suuntaviivojen mukaisesti. Sakon määrä määritetään muun muassa kyseessä olevan yrityksen omaan käyttäytymiseen liittyvien seikkojen, kuten raskauttavien tai lieventävien olosuhteiden olemassaolon perusteella.

Tästä oikeudellisesta kehyksestä ei voida päätellä, että komission pitäisi taata näin laskettujen ja kartelliin osallistuneille yrityksille määrättyjen sakkojen kokonaismäärän olevan tietyssä suhteessa kyseessä olevan tuotteen markkinavolyymiin tiettynä rikkomisvuonna, kun kilpailusääntöjen rikkominen on kestänyt yli 20 vuotta ja kun sakkojen määrät riippuvat myös muista asianomaisten yritysten omaan käyttäytymiseen liittyvistä seikoista.

(ks. 141 ja 142 kohta)

6. Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdalla on tarkoituksena välttää kohtuuttomat sakot. Tilanteessa, jossa lopullisen sakon määrä ei ylitä kymmentä prosenttia liikevaihdosta, sitä ei voida pitää suhteettomana sillä perusteella, että sakkojen kokonaismäärä ylittää merkityksellisten markkinoiden kokonaisvolyymin tai että sakot ovat suuremmat kuin yrityksen kyseessä olevasta tuotteesta keräämä vuosittainen liikevaihto. Liikevaihdon kymmenen prosentin ylärajaa on sovellettava ilman, että yrityksen erityistä asemaa kartellissa olisi otettava huomioon.

Siltä osin kuin on kyse niiden yritysten vertailusta, jotka ovat sellaisen päätöksen adressaatteja, jolla niille määrätään sakkoja, on todettava, että erilainen kohtelu voi olla välitön seuraus asetuksella N:o 1/2003 säädetystä sakkojen enimmäismäärästä, jota sovelletaan ilmiselvästi ainoastaan silloin, kun suunnitellun sakon määrä olisi ollut enemmän kuin kymmenen prosenttia asianomaisen yrityksen liikevaihdosta. Tällainen erilainen kohtelu ei voi merkitä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista.

(ks. 144 ja 147 kohta)

7. Oikeusvarmuuden periaate on unionin oikeuden yleinen periaate, jonka mukaan muun muassa unionin toimielinten kaikkien toimien on oltava selkeitä ja täsmällisiä erityisesti silloin, kun niissä asetetaan tai niiden perusteella voidaan asettaa seuraamuksia, jotta ne, joita asia koskee, voivat tuntea ilman epäselvyyttä niihin perustuvat oikeudet ja velvollisuudet ja ryhtyä tilanteen edellyttämiin toimenpiteisiin.

Kun emoyhtiö ja tytäryhtiö muodostavat tai ovat muodostaneet taloudellisen yksikön, joka on osallistunut kartelliin, komissio voi katsoa niiden olevan yhteisvastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta.

8. Kun tytäryhtiö on ollut peräjälkeen usean emoyhtiön omistuksessa, mikään ei estä komissiota katsomasta, että eri emoyhtiöt ovat yhteisvastuussa niiden tytäryhtiölle määrätyn sakon maksamisesta. Sen sijaan sellaisen päätöksen mukaan, jossa annetaan komissiolle täysi vapaus päättää siitä, miten sakko peritään jommaltakummalta kyseessä olevalta oikeushenkilöltä, jolloin komissio voi siis päättää periä koko sakon tai osan siitä tytäryhtiöltä tai yhdeltä tai kaikilta emoyhtiöiltä, joiden määräysvallassa tytäryhtiö on peräjälkeen ollut, kunnes sakko on maksettu kokonaisuudessaan, yhdeltä emoyhtiöltä tosiasiallisesti perittävä määrä riippuu muilta perittävistä määristä ilman, että voidaan vedota sakkojen ehkäisevään vaikutukseen perustuvaan perusteluun. Siltä osin kuin kyseiset peräkkäiset emoyhtiöt eivät koskaan ole yhdessä muodostaneet taloudellista yksikköä, niiden välillä ei voi olla yhteisvastuuta. Periaate, jonka mukaan rangaistukset ja seuraamukset on määrättävä yksilökohtaisesti, edellyttää, että yhden emoyhtiön tosiasiallisesti maksama määrä ei ole suurempi kuin sen yhteisvastuuosuus. Jos päätöksessä ei täsmennetä emoyhtiöiden osuutta mutta annetaan komissiolle täysi vapaus peräkkäisten emoyhtiöiden, jotka eivät ole koskaan muodostaneet keskenään taloudellista yksikköä, yhteisvastuiden täytäntöönpanossa, se on ristiriidassa komissiolle oikeusvarmuuden mukaisesti kuuluvan sen velvoitteen kanssa, jonka mukaan sen on ilmoitettava kyseisille yhtiöille yksiselitteisesti sen sakon täsmällinen määrä, joka niiden on maksettava siltä ajanjaksolta, jolta niiden katsotaan olevan yhteisvastuussa rikkomisesta tytäryhtiön kanssa. Tällaisella päätöksellä loukataan sekä oikeusvarmuuden periaatetta että periaatetta, jonka mukaan rangaistukset ja seuraamukset on määrättävä yksilökohtaisesti.

(ks. 161, 163−167, 169 ja 170 kohta)