Yhdistetyt asiat C‑10/14, C‑14/14 ja C‑17/14

J. B. G. T. Miljoen ym.

vastaan

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämät ennakkoratkaisupyynnöt)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Välitön verotus — SEUT 63 ja SEUT 65 artikla — Pääomien vapaa liikkuvuus — Portfolio-osinkojen verotus — Lähdeverotus — Rajoitus — Lopullinen verorasitus — Maassa asuviin verovelvollisiin ja ulkomailla asuviin verovelvollisiin kohdistuvien verorasitusten vertailussa huomioon otettavat seikat — Rinnastettavuus — Tuloveron tai yhteisöveron huomioon ottaminen — Kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyt sopimukset — Rajoituksen vaikutusten poistaminen sopimusteitse”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 17.9.2015

Pääomien ja maksujen vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Osinkojen verotus – Kansallinen säännöstö, jonka mukaan niin maassa asuville verovelvollisille kuin ulkomailla asuville verovelvollisille jaetuista osingoista on pidätettävä osinkovero lähdeverona ja jossa säädetään vähennyksestä ainoastaan maassa asuville – Verorasituksen arviointiperusteet – Asian arvioimisen kuuluminen kansalliselle tuomioistuimelle – Ulkomailla asuviin kohdistuva verorasitus, joka on suurempi kuin maassa asuviin verovelvollisiin kohdistuva verorasitus – Ei voida hyväksyä – Oikeuttaminen – Edellytykset

Sen ratkaisemiseksi, onko maassa asuvien ja ulkomailla asuvien verovelvollisten lopullisen verorasituksen vertailemiseksi pääomien vapaaseen liikkuvuuteen mahdollisesti kohdistuvan rajoituksen toteamista varten otettava huomioon tuloverosta vapautettujen varojen määrä, on todettava, ettei kaikille maassa asuville verovelvollisille heidän henkilökohtaisesta tilanteestaan riippumatta myönnettävä vapauttaminen verosta ole verovelvollisen henkilökohtaiseen tilanteeseen liittyvä yksilöllinen etu. Koska tällainen vapauttaminen verosta muuttaa maassa asuvien saamista tuloista muodostuvaa veron perustetta, se on otettava huomioon verrattaessa maassa asuviin verovelvollisiin ja ulkomailla asuviin verovelvollisiin kohdistuvaa lopullista verorasitusta. (ks. 53 kohta)

SEUT 63 ja SEUT 65 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan maassa asuvan yhtiön niin maassa asuville verovelvollisille kuin ulkomailla asuville verovelvollisille jakamista osingoista on pidätettävä osinkovero lähdeverona ja jossa säädetään järjestelmästä pidätetyn veron hyvittämiseksi tai palauttamiseksi ainoastaan maassa asuville verovelvollisille, jolloin pidätetty vero merkitsee ulkomailla asuville verovelvollisille luonnollisille henkilöille ja yhtiöille lopullista veroa, mikäli ulkomailla asuviin verovelvollisiin kohdistuu tässä valtiossa näiden osinkojen osalta suurempi lopullinen verorasitus kuin maassa asuviin verovelvollisiin samojen osinkojen perusteella kohdistuva lopullinen verorasitus, ja ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava tämä kysymys. Verorasitusten selvittämiseksi on otettava huomioon luonnollisten henkilöiden osalta maassa asuvien verovelvollisten verotus kaikista heidän omistamistaan lähdeverotusta soveltavaan jäsenvaltioon sijoittautuneiden yhtiöiden osuuksista kalenterivuoden aikana ja kansallisen lainsäädännön mukaan verosta vapautettujen varojen määrä sekä yhtiöiden osalta menot, joilla on välitön yhteys osinkojen saamiseen sellaisenaan. Jos pääomien vapaan liikkuvuuden rajoituksen olemassaolo todetaan, rajoitus voi olla oikeutettavissa asuinjäsenvaltion ja sen jäsenvaltion, josta osingot ovat peräisin, välillä kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen vaikutuksilla, edellyttäen että näiden osinkojen verotukseen liittyvä erilainen kohtelu viimeksi mainitussa valtiossa asuvien verovelvollisten ja muissa jäsenvaltioissa asuvien verovelvollisten välillä katoaa. (ks. 54, 59 ja 90 kohta sekä tuomiolauselma)

Sen arvioimiseksi, onko jäsenvaltioon sijoittautuneiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin yhtiöihin tekemien sijoitusten verotus pääomien vapaan liikkuvuuden periaatteen mukaista, on katsottava, että jäsenvaltiossa asuvat ja ulkomailla asuvat ovat sellaisten tulonhankkimismenojen kaltaisten menojen osalta, jotka liittyvät suoraan sellaiseen toimintaan, josta on syntynyt yhtiön jäsenvaltiossa veronalaista tuloa, toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa, joten kyseisen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jossa ulkomailla asuvilta evätään oikeus vähentää verotuksessa tulonhankkimismenot mutta jossa sitä vastoin tämä oikeus annetaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuville, saatetaan soveltaa pääasiallisesti toisten jäsenvaltioiden kansalaisten vahingoksi ja se on täten kansalaisuuteen perustuvaa välillistä syrjintää. Erityisesti osinkoina saatujen tulojen yhteydessä tällainen liittymä on olemassa vain, jos tällaisilla menoilla, jotka tilanteen mukaan voivat liittyä välittömästi arvopaperien luovutustoimen yhteydessä maksettuun rahamäärään, on välitön yhteys kyseisten tulojen saamiseen sellaisenaan. Tästä seuraa, että yhtiöihin kohdistuvaa verorasitusta verrattaessa on otettava huomioon vain menot, joilla on välitön yhteys osinkojen saamiseen sellaisenaan. Tällaista yhteyttä ei sen sijaan ole silloin, kun yhtäältä osuuksien hankintahintaan sisältyvän osingon vähentämisellä pyritään selvittämään kyseisten osuuksien todellinen hankintahinta, jolloin vähennys ei liity menoihin, joilla on välitön yhteys näiden osuuksien tuottamien osinkotulojen vastaanottamiseen sellaisenaan, ja kun toisaalta rahoituskulut liittyvät näiden osuuksien omistamiseen sellaisenaan eikä niilläkään ole siten välitöntä yhteyttä näiden osuuksien tuottamien osinkojen saamiseen. (ks. 57–61 kohta)

SEUT 65 artiklan 1 kohtaa on pääomien vapaan liikkuvuuden perusperiaatetta koskevana poikkeuksena tulkittava suppeasti. Näin ollen kyseistä määräystä ei voida tulkita niin, että kaikki verolainsäädäntö, jossa verovelvollisia kohdellaan eri tavoin sen mukaan, missä he asuvat tai mihin jäsenvaltioon he sijoittavat pääomansa, olisi automaattisesti sopusoinnussa EUT-sopimuksen kanssa. SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohdassa määrättyä poikkeusta itseään nimittäin rajoittaa saman artiklan 3 kohta, jossa määrätään, että mainitussa 1 kohdassa tarkoitetut kansalliset säännökset eivät saa olla keino mielivaltaiseen syrjintään taikka SEUT 63 artiklassa tarkoitetun pääomien ja maksujen vapaan liikkuvuuden peiteltyä rajoittamista. On näin ollen erotettava SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohdassa sallittu erilainen kohtelu SEUT 65 artiklan 3 kohdassa kielletystä syrjinnästä. Jotta kansallisten verosäännösten voitaisiin katsoa soveltuvan yhteen pääomien vapaata liikkuvuutta koskevien EUT-sopimuksen määräysten kanssa, niissä säädetyn erilaisen kohtelun on koskettava tilanteita, jotka eivät ole objektiivisesti arvioituina toisiinsa rinnastettavissa, tai erilaisen kohtelun on oltava oikeutettua yleistä etua koskevista pakottavista syistä. (ks. 62–64 kohta)

Jos jäsenvaltio yksipuolisesti tai verosopimusten välityksellä säätää, että tuloverovelvollisia ovat maassa asuvien lisäksi ulkomailla asuvat osingoista, joita ne saavat maassa asuvalta yhtiöltä, näiden ulkomailla asuvien verovelvollisten tilanne muistuttaa maassa asuvien verovelvollisten tilannetta. Pelkästään siitä, että kyseinen valtio käyttää verotusvaltaansa, aiheutuu näet toisessa jäsenvaltiossa toimitettavasta verottamisesta riippumatta ketjuverotuksen tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen vaara. Tällaisessa tapauksessa osinkoa jakavan yhtiön asuinjäsenvaltion on varmistettava, että ulkomailla asuvia verovelvollisia kohdellaan vastaavasti kuin maassa asuvia verovelvollisia suhteessa kyseisen valtion kansallisessa oikeudessa säädettyyn järjestelyyn ketjuverotuksen tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tai vähentämiseksi, jotta ulkomailla asuviin verovelvollisiin ei kohdistu pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitusta, joka on SEUT 63 artiklan mukaan lähtökohtaisesti kielletty. Silloin, kun jäsenvaltio on päättänyt käyttää verotusvaltaansa osinkoihin, joita maassa asuvat yhtiöt jakavat muissa jäsenvaltioissa asuville verovelvollisille, näitä osinkoja saavat ulkomailla asuvat verovelvolliset ovat maassa asuviin verovelvollisiin rinnastettavassa tilanteessa maassa asuvien yhtiöiden jakamien osinkojen ketjuverotusvaaran suhteen. Kun yhtäältä väitetty rajoitus ei johdu maassa asuviin verovelvollisiin ja ulkomailla asuviin verovelvollisiin sovellettavien verotusmenetelmien erilaisuudesta vaan maassa asuville verovelvollisille myönnetystä edusta, joka ei koske ulkomailla asuvia verovelvollisia, ja kun toisaalta sovellettavan lainsäädännön mukaan osinkovero kannetaan sekä maassa asuvilta verovelvollisilta että ulkomailla asuvilta verovelvollisilta samalla tavalla eli pidättämällä se lähdeverona, sitä, että maassa asuvia tuloverovelvollisia tai yhteisöverovelvollisia kohdellaan eri tavalla kuin ulkomailla asuvia verovelvollisia, joilta osinkovero pidätetään lähdeverona, ei voida perustella huomioon otettavien tilanteiden erilaisuudella, jonka vuoksi SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohtaa voitaisiin soveltaa. Tästä seuraa, että kun jäsenvaltio pidättää kyseiseen valtioon sijoittautuneiden yhtiöiden jakamista osingoista osinkoveron lähdeverona, ulkomailla asuvan verovelvollisen ja maassa asuvan verovelvollisen verotuskohtelujen vertailussa on otettava huomioon yhtäältä osinkovero, joka ulkomailla asuvan verovelvollisen on maksettava, ja toisaalta tulovero tai yhteisövero, joka maassa asuvan verovelvollisen on maksettava ja jonka perusteeseen osinkoa tuottavista osuuksista saadut tulot sisältyvät. (ks. 67–69 ja 71–74 kohta)