JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MELCHIOR WATHELET

15 päivänä marraskuuta 2017 ( 1 )

Yhdistetyt asiat C‑327/16 ja C‑421/16

Marc Jacob

vastaan

Ministre des Finances et des Comptes publics (C‑327/16)

ja

Ministre des Finances et des Comptes publics

vastaan

Marc Lassus (C‑421/16)

(Ennakkoratkaisupyyntö – Conseil d’État (ylin hallintotuomioistuin, Ranska))

Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskevat sulautumiset, diffuusiot, varojensiirrot ja osakkeidenvaihdot – Direktiivi 90/434/ETY – 8 artikla – Verotusta lykkäävä mekanismi – Asuinvaltion verotusvalta – Verotuksellisen kotipaikan siirtäminen – Vaikutus – Sijoittautumisvapaus – SEUT 49 artikla – Arvonlaskujen verotus – Toisiinsa rinnastettavissa olevien verotettavien tapahtumien erilainen kohtelu sen mukaan, onko verovelvollinen käyttänyt oikeuttaan sijoittautua toiseen jäsenvaltioon – Oikeuttaminen – Jäsenvaltioiden välisen verotusvallan jaon säilyttäminen

I. Johdanto

1. Conseil d’État’n (ylin hallintotuomioistuin, Ranska) unionin tuomioistuimen kirjaamoon 10.6.2016 ( 2 ) ja 28.7.2016 ( 3 ) toimittamat ennakkoratkaisupyynnöt koskevat eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskeviin sulautumisiin, diffuusioihin, varojensiirtoihin ja osakkeidenvaihtoihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/434/ETY ( 4 ) 8 artiklan tulkintaa.

2. Nämä pyynnöt on esitetty asioissa, joista ensimmäisessä ovat asianosaisina Marc Jacob ja Ministre des Finances et des Comptes publics (valtiovarainministeri, Ranska) ja toisessa Ministre des Finances et des Comptes publics ja Marc Lassus ja jotka koskevat verohallinnon päätöstä kantaa arvopapereiden vaihdossa syntyneestä arvonnoususta vero siinä yhteydessä, kun vaihdossa saadut arvopaperit luovutetaan edelleen.

3. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sen käsiteltäviksi saatettujen oikeusriitojen ratkaisemiseksi on muun muassa selvitettävä, onko direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohta esteenä pääasioissa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jolla otetaan käyttöön mekanismi, jossa osakkeiden tai arvopapereiden vaihtopäivänä syntyneen arvonnousun verotusta lykätään siihen asti, kunnes arvopaperit tai osakkeet luovutetaan edelleen.

4. Tässä mekanismissa arvonnousun veroperuste vahvistetaan arvopapereiden tai osakkeiden vaihtopäivänä, kun taas vero kannetaan ( 5 ) vasta sitten, kun kyseiset arvopaperit tai osakkeet luovutetaan edelleen. ( 6 ) Jacob ja Lassus kuitenkin katsovat, ettei direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdassa edellytetä verotusta lykkäävää mekanismia vaan mekanismia, jossa arvonnousut jäävät toistaiseksi verottamatta, mikä heidän mukaansa tarkoittaa, että arvopapereiden tai osakkeiden vaihto on verotuksellisesti neutraali välivaihe ja vasta vaihdossa saatujen osakkeiden tai arvopapereiden luovutus muodostaa verotettavan tapahtuman. Tämän perusteella Jacob ja Lassus väittävät, ettei kyseisten arvopapereiden tai osakkeiden luovutuksessa syntyneestä arvonnoususta voitu kantaa veroa.

5. Ranskan hallitus korvasi tämän verotusta lykkäävän järjestelmän vuoden 2000 aikana järjestelmällä, jossa arvonnousut jäävät toistaiseksi verottamatta niin, että kaikki niiden verotukseen liittyvät tekijät määritetään arvopapereiden luovutushetkellä, olipa kyse sitten veroperusteen, verokannan tai maksettavaksi tulevan veron määrän määrittämisestä. Jacobin mukaan Ranskan hallitus otti tuolloin samanaikaisesti käyttöön exit tax ‑järjestelmän (järjestelmä, jossa vero kannetaan kansalliselta veroalueelta poistuttaessa).

6. Toistaiseksi verottamatta jättämisen ja verotuksen lykkäämisen käsitteet on erotettava veron maksuunpanon lykkäämisestä, jolla tarkoitetaan sitä, että kaikki verotukseen liittyvät tekijät (arvonnousun veroperusteen ja verokannan vahvistaminen) määritetään osakkeiden tai arvopapereiden vaihtopäivänä ja ainoastaan tällä tavoin määritetyn veron maksamista lykätään niiden luovutushetkeen asti. Tätä mekanismia koskevista oikeustapauksista on kehittynyt oikeuskäytäntöä, joka ilmenee 29.11.2011 annetusta tuomiosta National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785); 23.1.2014 annetusta tuomiosta DMC (C‑164/12, EU:C:2014:20); 21.5.2015 annetusta tuomiosta Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331) ja 21.12.2016 annetusta tuomiosta komissio v. Portugali (C‑503/14, EU:C:2016:979).

II. Asioita koskevat oikeussäännöt

A. Unionin oikeus

7. SEUT 49 artiklassa (aiempi EY 43 artikla) määrätään seuraavaa: ”Jäljempänä olevien määräysten mukaisesti kielletään rajoitukset, jotka koskevat jäsenvaltion kansalaisen vapautta sijoittautua toisen jäsenvaltion alueelle. – –”

8. Direktiivin 90/434 johdanto-osan ensimmäisessä, neljännessä ja kuudennessa perustelukappaleessa todetaan, että ”eri jäsenvaltioissa sijaitsevia yhtiöitä koskevat sulautumiset, diffuusiot, varojensiirrot ja osakkeidenvaihdot saattavat olla tarpeen yhteisössä sisämarkkinoita vastaavien olosuhteiden luomiseksi ja siten yhteismarkkinoiden toimivuuden varmistamiseksi; näitä liiketoimia ei saisi estää jäsenvaltioiden verosäännöksistä johtuvilla erityisillä rajoituksilla, haitoilla tai vääristymillä; tästä syystä olisi näitä uudelleenjärjestelyjä varten otettava käyttöön kilpailun suhteen neutraaleja verotussääntöjä, jotta yrityksillä olisi mahdollisuus mukautua yhteismarkkinoiden vaatimuksiin, lisätä tuottavuuttaan ja vahvistaa kansainvälistä kilpailukykyään, – – yhteisen verojärjestelmän mukaan verotusta on vältettävä sulautumisen, diffuusion, varojensiirron ja osakkeidenvaihdon yhteydessä, samalla varmistaen siirtävän tai vastaanottavan yhtiön jäsenvaltion taloudelliset edut, – – sellaisen menetelmän soveltaminen tähän kiinteään toimipaikkaan kuuluvaan omaisuuteen, jolla siirtyvän omaisuuden arvonkorotusten verotus lykätään niiden tosiasialliseen toteutumiseen saakka, sallii vastaavien arvonkorotusten verotuksen välttämisen, samalla varmistaen niiden myöhemmän verottamisen siirtävän yhtiön jäsenvaltiossa niiden toteutumishetkellä”.

9. Direktiivin 90/434 8 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Sulautumisen, diffuusion tai osakkeidenvaihdon yhteydessä tapahtuva vastaanottavan tai hankkivan yhtiön yhtiöpääomia vastaavien arvopapereiden jakaminen siirtävän tai hankitun yhtiön osakkaalle vaihdossa vastikkeeksi jälkimmäisen yhtiön yhtiöpääomaa vastaavista arvopapereista, ei saa yksinään johtaa osakkaan tulon, voiton tai arvonkorotuksen verottamiseen. 2. Jäsenvaltioiden on asetettava 1 kohdan soveltamisen edellytykseksi, että osakas ei anna vaihdossa saamilleen arvopapereille suurempaa verotusarvoa kuin mikä vaihdetuilla arvopapereilla välittömästi ennen sulautumista, diffuusiota tai osakkeiden vaihtoa oli. Edellä olevan 1 kohdan soveltaminen ei estä jäsenvaltioita verottamasta vastaanotettujen arvopapereiden myöhemmästä luovutuksesta johtuvaa voittoa samalla tavalla kuin ennen hankintaa olemassa olevien arvopapereiden luovutuksesta johtuvaa voittoa. – –”

B. Valtiosopimusoikeus

10. Ranskan ja Belgian välillä kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi ja molemminpuolista hallinnollista ja oikeudellista avunantoa koskevien sääntöjen vahvistamiseksi tuloverojen alalla 10.3.1964 tehdyn sopimuksen 18 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Jollei tämän sopimuksen edellisissä artikloissa toisin määrätä, sopimusvaltiossa asuvien henkilöiden saamia tuloja voidaan verottaa vain tässä valtiossa.”

11. Ranskan tasavallan hallituksen ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen välillä kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi ja veron kiertämisen estämiseksi tuloverojen alalla tehdyn, Lontoossa 22.5.1968 allekirjoitetun sopimuksen (jäljempänä Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan välinen verosopimus) 13 artiklan 3 ja 4 kappaleessa määrätään seuraavaa: ”3. Voittoa, joka on saatu muun kuin edellä 1 ja 2 kappaleessa tarkoitetun omaisuuden luovutuksesta, voidaan verottaa vain siinä sopimusvaltiossa, jossa luovuttaja asuu. 4. Sen estämättä, mitä 3 kappaleessa määrätään, voittoa, jonka sopimusvaltiossa asuva luonnollinen henkilö saa luovuttaessaan yli 25 prosenttia yksinään tai häneen sidossuhteessa olevan henkilön kanssa suoraan tai välillisesti toisessa sopimusvaltiossa asuvassa yhtiössä omistamistaan osuuksista, voidaan verottaa jälkimmäisessä valtiossa. Tämän kappaleen määräyksiä sovelletaan vain, jos a) kyseinen luonnollinen henkilö on jälkimmäisen sopimusvaltion kansalainen eikä hänellä ole ensiksi mainitun sopimusvaltion kansalaisuutta; ja b) kyseinen luonnollinen henkilö on asunut jälkimmäisessä sopimusvaltiossa jonkin aikaa yhtiöosuuksien luovutusta välittömästi edeltäneiden viiden vuoden aikana.”

C. Ranskan oikeus

12. Yleisen verokoodeksin (code général des impôts, jäljempänä CGI) 92 B §:n II momentin 1 kohdassa, sellaisena kuin sitä sovellettiin niihin arvonnousuihin, joiden verotusta oli lykätty ennen 1.1.2000, säädetään seuraavaa: ”1. Julkiseen tarjoukseen, sulautumiseen, diffuusioon tai sijoitusrahaston yhdistymiseen vaihtuvapääomaiseen sijoitusyhtiöön voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti taikka arvopapereiden sijoittamiseen apporttina yhteisöveron alaiselle yhtiölle perustuvassa arvopapereiden vaihdossa syntyneen arvonnousun verotusta voidaan 1.1.1992 alkaen tai apporttina yhteisöveron alaiselle yhtiölle sijoitettavien arvopapereiden osalta 1.1.1991 alkaen lykätä ajankohtaan, jolloin vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutus tai takaisinosto toteutuu – –”

13. CGI:n 160 §:n I ja I ter momentissa, sellaisina kuin niitä sovelletaan pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, säädettiin seuraavaa: ”I. – – Näin toteutuneen arvonnousun verotus edellyttää ainoastaan sitä, että luovuttajan tai tämän aviopuolison taikka suoraan alenevassa tai ylenevässä polvessa olevien sukulaisten oikeudet yhtiön voittoon ovat suoraan tai välillisesti yhteensä yli 25 prosenttia näistä voitoista minä tahansa ajankohtana viiden viimeisen vuoden kuluessa. Kuitenkin silloin, kun yhtiöoikeudet luovutetaan jollekin tässä kohdassa tarkoitetuista henkilöistä, arvonnousu vapautetaan verosta, jos näitä yhtiöoikeuksia ei kokonaan tai osittain myydä edelleen kolmannelle henkilölle viiden vuoden kuluessa. Muussa tapauksessa arvonnoususta verotetaan ensimmäistä luovuttajaa sen vuoden verotuksessa, jona oikeudet on myyty edelleen kolmannelle henkilölle. – – Vuoden kuluessa toteutuneet arvonlaskut voidaan vähentää ainoastaan samana vuonna tai viitenä seuraavana vuonna toteutuneesta samanluonteisesta arvonnoususta.” ( 7 ) ”I ter. – – 4. Niiden arvonnousujen verotusta, jotka ovat syntyneet 1.1.1991 jälkeen yhtiöoikeuksien vaihdon perusteella sulautumisessa, diffuusiossa tai arvopapereiden sijoittamisessa apporttina yhteisöveron alaiselle yhtiölle, voidaan lykätä 92 B §:n II momentissa säädetyin edellytyksin – –”

14. CGI:n 164 B §:n I momentin f kohdasta, sellaisena kuin sitä sovelletaan vuoteen 1999, ( 8 ) ilmenee, että Ranskasta saatuina tuloina pidetään ”160 §:ssä mainittuja arvonnousuja, jotka saadaan luovutettaessa yhtiöoikeuksia yhtiöistä, joiden kotipaikka on Ranskassa”.

15. CGI:n 244 bis B §:ssä, sellaisena kuin sitä sovellettiin arvopapereiden luovutuksen aikaan vuonna 1999, ( 9 ) säädetään seuraavaa: ”Voitot, joita 4 B §:ssä tarkoitetut luonnolliset henkilöt, joiden verotuksellinen kotipaikka ei ole Ranskassa, tai oikeudellisesta muodostaan riippumatta oikeushenkilöt tai elimet, joiden sääntömääräinen kotipaikka on Ranskan ulkopuolella, ovat saaneet edellä 160 §:ssä mainituista yhtiöoikeuksien luovutuksista, määritetään ja niitä verotetaan 160 §:ssä säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.”

III. Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset

A. Asia C‑327/16

16. Marc Jacob siirsi 23.12.1996 Dubocage SAS ‑yhtiössä omistamansa arvopaperit Dubocage Développement SAS ‑yhtiöön, jotka kumpikin ovat ranskalaisia yhtiöitä, ja sai vastineeksi jälkimmäisen yhtiön liikkeeseen laskemia arvopapereita. Tämän arvopapereiden vaihdon yhteydessä syntyneen arvonnousun verotusta lykättiin hänen pyynnöstään tuolloin voimassa olleiden Ranskan oikeussääntöjen nojalla. ( 10 )

17. Jacob siirsi 1.10.2004 verotuksellisen kotipaikkansa Belgiaan.

18. Hän luovutti 21.12.2007 kaikki Dubocage Développement ‑yhtiöstä omistamansa arvopaperit. Arvonnoususta, jonka verotusta oli lykätty, kannettiin luovutuksen seurauksena veroa vuoden 2007 tilanteen mukaisesti 1342384 euroa, johon lisättiin viivästyskorko ja 10 prosentin korotus.

19. Tribunal administratif de Montreuil (Montreuil’n hallintotuomioistuin, Ranska) totesi 8.6.2012 antamassaan tuomiossa, ettei velvollisuutta näiden maksujen suorittamiseen ollut, mutta valtiovarainministerin valitettua tuomiosta cour administrative d’appel de Versailles (Versaillesin ylempi hallintotuomioistuin, Ranska) antoi 28.5.2015 tuomion, jolla se kumosi ensin mainitun tuomion ja palautti riidanalaiset maksut Jacobin maksettaviksi. Jacob teki 1.10.2015 tästä tuomiosta kassaatiovalituksen Conseil d’État’han.

20. Conseil d’État’n mukaan sovellettavat CGI:n säännökset mahdollistavat säännöstä, jonka mukaan arvonnousua koskeva verotettava tapahtuma toteutuu sinä vuonna, jona arvonnousu realisoituu, poikkeamisen siten, että vaihtoon liittyvä arvonnousu todetaan ja siitä määrätään vero vaihdon toteuttamisvuonna ja vero tulee maksettavaksi sinä vuonna, jona verotuksen lykkäyksen päättävä tapahtuma, tässä tapauksessa vaihdon yhteydessä saatujen arvopapereiden luovutus, toteutuu. Conseil d’État’n mukaan se, että verovelvollinen on tällä välin siirtänyt verotuksellisen kotipaikkansa toiseen valtioon, ei vaikuta vaihtoon liittyvän arvonnousun syntymisen aikaisen asuinvaltion valtaan periä arvonnoususta vero silloin, kun vaihdossa saadut arvopaperit lopullisesti luovutetaan.

21. Conseil d’État’n mukaan Jacob kuitenkin väittää, että nämä CGI:n säännökset, sellaisina kuin Conseil d’Etat on niitä tulkinnut, ovat edellä mainittujen direktiivin 90/434 8 artiklan säännösten tavoitteiden vastaisia, sillä ne antavat Ranskalle mahdollisuuden periä vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutuksen yhteydessä veroa arvonnoususta, joka on syntynyt alkuperäisten arvopapereiden vaihdossa ja jonka verotusta on lykätty, sillä osakkeidenvaihtoa ei Jacobin mukaan voida pitää verotettavana tapahtumana vaan sitä tulisi käsitellä verotuksellisesti neutraalina välivaiheena, koska vasta vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutus muodostaa arvonnousua koskevan verotettavan tapahtuman.

22. Tässä tilanteessa Conseil d’État on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko direktiivin [90/434] 8 artiklan säännöksiä tulkittava siten, että niissä kielletään direktiivin soveltamisalaan kuuluvassa arvopapereiden vaihdon tapauksessa verotusta lykkäävä mekanismi, jossa säännöstä, jonka mukaan arvonnousua koskeva verotettava tapahtuma toteutuu arvonnousun realisoitumisvuonna, poiketen vaihdossa syntyvä arvonnousu todetaan ja siitä määrätään vero arvopapereiden vaihdon yhteydessä ja vero tulee maksettavaksi sinä vuonna, jolloin verotuksen lykkäyksen päättävä tapahtuma, kuten vaihdon yhteydessä saatujen arvopapereiden luovutus, toteutuu? 2) Onko direktiivin [90/434] 8 artiklan säännöksiä tulkittava siten, että niissä kielletään direktiivin soveltamisalaan kuuluvassa arvopapereiden vaihdon tapauksessa se, että valtio, jossa verovelvollinen asui arvopapereiden vaihdon aikaan, kantaa veroa tähän vaihtoon liittyvästä arvonnoususta – jos se katsotaan verotettavaksi –, vaikka verovelvollinen on vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutuksen aikaan, jolloin vaihtoon liittyvästä arvonnoususta tosiasiallisesti kannetaan vero, siirtänyt verotuksellisen kotipaikkansa toiseen jäsenvaltioon?”

B. Asia C‑421/16

23. Marc Lassusin verotuksellinen kotipaikka on vuodesta 1997 alkaen ollut Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Hän siirsi 7.12.1999 ranskalaisessa Gemplus Associates ‑yhtiössä ( 11 ) omistamiaan arvopapereita luxemburgilaiseen Gemplus International ‑yhtiöön ( 12 ) ja sai vastineeksi jälkimmäisen yhtiön arvopapereita. ( 13 ) Arvopapereiden vaihdossa syntyi 17814460 euron suuruinen arvonnousu, jonka verotusta lykättiin nyt kyseessä olevan lainsäädännön nojalla. ( 14 ) Myöhemmin Lassus hankki lisää Gemplus Internationalin arvopapereita.

24. Joulukuussa 2002 Lassus luovutti ( 15 ) 45 prosenttia Gemplus Internationalissa omistamistaan arvopapereista. Ranskan verohallinto katsoi ( 16 ) Lassusin luovuttaneen 45 prosenttia 7.12.1999 tapahtuneen vaihdon yhteydessä saamistaan arvopapereista ja kantoi veron vastaavasta arvonnoususta, jonka verotusta oli lykätty, sellaisena kuin se oli todettu vaihtopäivänä. Tämän seurauksena se määräsi Lassusin maksettavaksi tuloveron lisämaksuja vuodelta 2002.

25. Lassus riitautti lisämaksut tribunal administratif de Paris’ssa (Pariisin hallintotuomioistuin, Ranska), joka hylkäsi kanteen. Lassus valitti tuomiosta cour administrative d’appel de Paris’hin (Pariisin ylempi hallintotuomioistuin, Ranska), joka kumosi ensiksi mainitun tuomioistuimen antaman ratkaisun ja sen seurauksena vapautti Lassusin kyseisistä maksuista. Verohallinto teki tuomiosta kassaatiovalituksen Conseil d’État’han.

26. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että pääasiassa kyseessä olevan lainsäädännön ja Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan verosopimuksen 13 artiklan 4 kappaleen a ja b kohdan mukaan Britanniassa verotuksellisesti asuvan Lassusin hyväksi arvopapereiden vaihdossa vuonna 1999 syntynyttä arvonnousua voitiin verottaa Ranskassa.

27. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myös toteaa, että kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö mahdollistaa säännöstä, jonka mukaan arvonnousua koskeva verotettava tapahtuma toteutuu sinä vuonna, jona arvonnousu realisoituu, poikkeamisen siten, että vaihtoon liittyvä arvonnousu todetaan ja siitä määrätään vero vaihdon toteuttamisvuonna ja vero tulee maksettavaksi sinä vuonna, jona verotuksen lykkäyksen päättävä tapahtuma eli vaihdon yhteydessä saatujen arvopapereiden luovutus toteutuu. Tässä yhteydessä se, että arvopapereiden myöhemmästä luovutuksesta syntynyttä arvonnousua verotetaan muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa arvonnousua voitiin verottaa arvopapereiden vaihdon ajankohtana, ei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan vaikuta viimeksi mainitun jäsenvaltion ( 17 ) valtaan kantaa arvonnoususta vero silloin, kun vaihdossa saadut arvopaperit lopullisesti luovutetaan.

28. Lassus kuitenkin kyseenalaistaa tämän tulkinnan.

29. Hän väittää ensisijaisesti, ettei kansallisella lainsäädännöllä käyttöön otettu verotusta lykkäävä mekanismi ensinnäkään ole yhteensopiva direktiivin 90/434 8 artiklan kanssa, koska kyseisen artiklan mukaan verotettavana tapahtumana on pidettävä vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutusta eikä osakkeidenvaihtoa, joka on verotuksellisesti neutraali välivaihe. Lisäksi Lassus väittää, että käsiteltävässä asiassa Ranskan verohallinto oli luovutuspäivänä jo menettänyt verotusvaltansa, koska luovutus kuului Yhdistyneen kuningaskunnan verotusvaltaan.

30. Siinä tapauksessa, että luovutusta voitaisiin verottaa Ranskassa, Lassus väittää toiseksi, että koska kansallisen lainsäädännön mukaan luovutuksissa toteutuneet arvonlaskut eli luovutustappio voidaan vähentää samanluonteisesta arvonnoususta, verohallinnon kieltäytyminen vähentämästä arvopapereiden luovutuksesta vuonna 2002 aiheutunutta luovutustappiota osakkeidenvaihdossa syntyneestä arvonnoususta, jonka verotusta oli lykätty, on direktiivin 90/434 8 artiklan tavoitteiden vastaista, ja sillä rajoitetaan SEUT 49 artiklassa taattua sijoittautumisvapautta.

31. Tässä tilanteessa Conseil d’État on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko direktiivin [90/434] 8 artiklan edellä mainittuja säännöksiä tulkittava siten, että niissä kielletään direktiivin soveltamisalaan kuuluvan arvopapereiden vaihdon yhteydessä veronmaksun lykkäyksen mekanismi, jossa säännöstä, jonka mukaan arvonnoususta kannettavan veron verotettava tapahtuma toteutuu arvonnousun realisoitumisvuonna, poiketen vaihdossa syntyvä arvonnousu todetaan ja siitä määrätään vero arvopapereiden vaihdon yhteydessä ja vero tulee maksettavaksi vuonna, jonka aikana veronmaksun lykkäyksen päättävä tapahtuma, joka voi olla muun muassa vaihdon yhteydessä saatujen arvopapereiden luovutus, toteutuu? 2) Jos arvopapereiden vaihdossa syntynyt arvonnousu on veronalainen, voiko siitä kantaa veron valtio, jolla oli verotusvalta vaihtohetkellä, vaikka tämän vaihdon yhteydessä saatujen arvopapereiden luovutus kuuluu jonkin toisen jäsenvaltion verotusvaltaan? 3) Jos edellisiin kysymyksiin vastataan, että direktiivi [90/434] ei ole esteenä sille, että arvopapereiden vaihdossa syntyvästä arvonnoususta kannetaan vero siinä yhteydessä, kun vaihdon yhteydessä saadut arvopaperit luovutetaan edelleen, silloinkaan, jos nämä kaksi liiketoimea eivät kuulu saman jäsenvaltion verotusvaltaan, voiko jäsenvaltio, jossa vaihdossa syntynyttä arvonnousua koskevan veron maksamista on lykätty, kantaa syntyneen arvonnousun lykätyn veron tämän luovutuksen yhteydessä, jollei sovellettavien kahdenvälisen verosopimuksen määräysten soveltamisesta muuta johdu, ottamatta huomioon tämän luovutuksen tulosta, jos tuloksena on luovutustappio? Tämä kysymys esitetään sekä direktiivin [90/434] että [SEUT 49] artiklassa taatun sijoittautumisvapauden kannalta, koska verovelvollinen, jolla on verotuksellinen kotipaikka Ranskassa kyseisen arvopapereiden vaihdon ja luovutuksen aikana, voisi vähentää luovutustappion tämän päätöksen 4 kohdassa mainituin edellytyksin? ( 18 ) 4) Jos kolmanteen kysymykseen vastataan, että vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutuksessa syntyvä luovutustappio on otettava huomioon, onko jäsenvaltion, jossa osakkeidenvaihdossa syntynyt arvonnousu on toteutunut, vähennettävä luovutustappio arvonnoususta, vai onko sen luovuttava vaihdossa syntyneen arvonnousun verottamisesta, koska luovutus ei kuulu sen verotusvaltaan? 5) Jos neljänteen kysymykseen vastataan, että luovutustappio on vähennettävä vaihdossa syntyneestä arvonnoususta, mikä on otettava luovutettujen arvopapereiden hankintahinnaksi laskettaessa tätä luovutustappiota? Onko erityisesti otettava huomioon luovutettujen arvopapereiden yksikköhankintahintana vaihdossa saatujen yhtiön arvopapereiden kokonaisarvo, sellaisena kuin se ilmenee arvonnoususta annetusta ilmoituksesta, jaettuna vaihdossa saatujen näiden arvopapereiden lukumäärällä, vai onko otettava huomioon painotettu keskimääräinen hankintahinta, jolloin on otettava huomioon myös vaihdon jälkeen suoritetut toimenpiteet, kuten muut saman yhtiön arvopapereiden hankinnat tai ilmaisannit?”

IV. Asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa

32. Asiassa Jacob (C‑327/16) ovat kirjallisia huomautuksia esittäneet Jacob, Ranskan, Suomen ja Ruotsin hallitukset sekä Euroopan komissio. Asiassa Lassus (C‑421/16) ovat kirjallisia huomautuksia esittäneet Ranskan, Itävallan, Suomen ja Ruotsin hallitukset sekä komissio.

33. Asia Jacob (C‑327/16) ja asia Lassus (C‑421/16) yhdistettiin unionin tuomioistuimen presidentin 10.11.2016 unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 54 artiklan mukaisesti antamalla määräyksellä suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten.

34. Jacob, Ranskan ja Ruotsin hallitukset sekä komissio esittivät suulliset lausumansa istunnossa, joka pidettiin 13.9.2017.

V. Unionin tuomioistuimen toimivalta asiassa Jacob (C‑327/16)

35. Asiassa Jacob (C‑327/16) esitetystä ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että pääasian tosiseikat koskevat osakkeiden vaihtoa, johon osallistuneet yhtiöt ovat sijoittautuneet samaan jäsenvaltioon, minkä vuoksi ne jäävät lähtökohtaisesti direktiivin 90/434 ( 19 ) soveltamisalan ulkopuolelle ja kyseessä on siten täysin jäsenvaltion sisäinen tilanne.

36. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan Jacob kuitenkin väittää, että säännöksiä, joilla direktiivi 90/434 saatettiin osaksi Ranskan lainsäädäntöä, eli CGI:n 92 B §:n II momenttia ja 160 §:n I ter momentin 4 kohtaa sovelletaan myös sulautumiseen, diffuusioon tai varojensiirtoon liittyvään osakkeidenvaihtoon kahden ranskalaisen yhtiön välillä.

37. Conseil d’État’n kolmannen jaoston presidentti vahvisti 1.8.2016 päivätyllä kirjeellä, jolla vastattiin unionin tuomioistuimen 21.7.2016 Conseil d’État’lle osoittamaan tietopyyntöön, että ”CGI:n 92 B ja 160 §:n riidanalaisia säännöksiä, jotka annettiin direktiivin [90/434] täytäntöön panemiseksi, sovelletaan samoin edellytyksin riippumatta siitä, tapahtuuko osakkeiden vaihto kahden ranskalaisen yhtiön, eri jäsenvaltioissa olevien yhtiöiden vai kolmansissa maissa olevien yhtiöiden välillä, jos – – osakkeet omistavan verovelvollisen verotuksellinen kotipaikka on osakkeiden vaihtohetkellä Ranskassa”.

38. Muistutettakoon, että unionin tuomioistuimella on SEUT 267 artiklan nojalla toimivalta antaa ennakkoratkaisuja perussopimusten ja Euroopan unionin toimielinten säädösten tulkinnasta. Tuossa artiklassa perustetun unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön yhteydessä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta.

39. Näin ollen on niin, että silloin, kun kansallisten tuomioistuinten esittämät ennakkoratkaisukysymykset koskevat unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkintaa, unionin tuomioistuimen on lähtökohtaisesti ratkaistava ne. Unionin tuomioistuin on tämän oikeuskäytännön nojalla useaan otteeseen katsonut, että sillä on toimivalta ratkaista unionin oikeuden säännöksiä tai määräyksiä koskevat ennakkoratkaisupyynnöt sellaisissa tapauksissa, joissa pääasian tosiseikat jäävät unionin oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle mutta joissa unionin oikeuden säännöksiä tai määräyksiä sovelletaan kansallisen lainsäädännön nojalla, kun kansallisessa lainsäädännössä noudatetaan unionin oikeudessa annettuja ratkaisuja täysin jäsenvaltion sisäisten tilanteiden ratkaisemiseksi.

40. Tällaisissa tapauksissa unionilla on selvä intressi sen osalta, että unionin oikeudesta omaksuttuja säännöksiä ja käsitteitä tulkitaan yhdenmukaisesti, jotta vältettäisiin myöhemmät tulkintaerot, eikä tämä riipu siitä, missä olosuhteissa näitä säännöksiä ja käsitteitä sovelletaan. ( 20 )

41. Asiassa Jacob (C‑327/16) esitetystä ennakkoratkaisupyynnöstä on todettava, että – kuten Conseil d’État’n 1.8.2016 päivätystä vastauksesta ilmenee ( 21 ) – Ranskan lainsäätäjä on päättänyt soveltaa valtion sisäisiin tilanteisiin ja direktiivin 90/434 8 artiklassa tarkoitettuihin tilanteisiin samanlaista kohtelua, joten unionin tuomioistuin on toimivaltainen vastaamaan tätä artiklaa koskeviin ennakkoratkaisukysymyksiin.

VI. Direktiivin 90/434 sovellettavuus

42. Itävallan hallitus epäilee, voidaanko direktiiviä 90/434 soveltaa asiassa Lassus (C‑421/16).

43. Se katsoo direktiivin sääntöjen koskevan ainoastaan ”valtioita, joissa arvopaperit siirtävän osakkaan ja ne vastaanottavan yhtiön verotukselliset kotipaikat ovat. Jos arvopaperit siirtävän osakkaan verotuksellinen kotipaikka on jossakin toisessa (kolmannessa) jäsenvaltiossa, direktiiviä ei sovelleta siihen”.

44. Itävallan hallitus huomauttaa tämän ilmenevän direktiivin 90/434 systematiikasta. Sen mukaan direktiivissä ei säädetä mitään ”tapauksista, joissa jäsenvaltio siirron seurauksena menettää verotusoikeutensa hankitun yhtiön arvopapereihin saamatta tilalle verotusoikeutta hankkivan yhtiön uusiin verotettaviin arvopapereihin; kyseiselle jäsenvaltiolle on siten jätetty lainsäädännöllistä ja sääntelyllistä harkintavaltaa, jota ei direktiivillä rajoiteta, kuitenkin sillä täsmennyksellä, että jäsenvaltioiden verotustoimenpiteiden on sovelluttava yhteen perusvapauksien kanssa”. Itävallan hallituksen mukaan ”tilanne on käsiteltävässä asiassa juuri tällainen: Ranskalla on Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan välisen verosopimuksen nojalla oikeus verottaa arvonnousuja arvopapereiden vaihtoon asti. Vaihdossa osakas, jonka kotipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa, saa vastineeksi hankkivan luxemburgilaisen yhtiön arvopapereita. Näitä vastineeksi saatuja arvopapereita voidaan verottaa ainoastaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ei Ranskassa”.

45. Mielestäni direktiivin 90/434 sanamuoto ja systematiikka eivät millään tavalla tue tätä Itävallan hallituksen esittämää direktiivin soveltamisalan rajoitusta.

46. Direktiivin 90/434 1 artiklasta nimittäin ilmenee selvästi, että kunkin jäsenvaltion on sovellettava tätä direktiiviä ”kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa olevia yhtiöitä koskeviin sulautumisiin, diffuusioihin, varojensiirtoihin ja osakkeidenvaihtoihin”. Asiassa Lassus (C‑421/16) ei kuitenkaan ole kiistetty, että siinä on kyseessä rajat ylittävä liiketoimi, joka koskee kahdessa eri jäsenvaltiossa, tässä tapauksessa Ranskan tasavallassa ja Luxemburgin suurherttuakunnassa, olevia yhtiöitä.

47. Mielestäni direktiivin 90/434 1 artiklassa sen paremmin kuin sen 8 artiklassakaan ei rajoiteta näiden säännösten soveltamisalaa sen mukaan, missä siirtävän yhtiön tai hankkivan yhtiön verotukselliset kotipaikat ovat niiden osallistuessa rajat ylittävään liiketoimeen.

48. Toisin kuin Itävallan hallitus väittää huomautuksissaan ”tapauksista, joissa jäsenvaltio siirron seurauksena menettää verotusoikeutensa hankitun yhtiön arvopapereihin”, katson, ettei direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toinen alakohta estä jäsenvaltiota säätämästä mekanismista, jossa arvopapereiden vaihdossa todettujen arvonnousujen verotusta lykätään siihen asti, kunnes mainitut arvopaperit luovutetaan edelleen. ( 22 ) Tästä seuraa, että kyseisen jäsenvaltion, tässä tapauksessa Ranskan tasavallan, on direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti voitava säilyttää oikeutensa verottaa arvonnousua, joka on syntynyt sen verotusvallan piirissä ennen arvopapereiden vaihtoa. ( 23 )

VII. Asiakysymys

A. Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

49. Käsiteltävissä asioissa esittämällään ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellä kansallinen tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, onko direktiivin 90/434 8 artikla esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan osakkeiden tai arvopapereiden vaihdossa syntyvän arvonnousun verotusta voidaan lykätä siten, että arvonnousu todetaan ja siitä määrätään vero vaihdon yhteydessä ja vero tulee maksettavaksi vuonna, jona verotuksen lykkäyksen päättävä tapahtuma, tässä tapauksessa vaihdossa saatujen osakkeiden tai arvopapereiden luovutus, toteutuu.

50. Vaikka Ranskan lainsäätäjä onkin suosinut verotusta lykkäävää mekanismia, ( 24 ) jossa arvopapereiden arvonnousun verotusperuste vahvistetaan vaihdon yhteydessä ja siitä määrätään ja pannan maksuun vero vasta sitten, kun vaihdossa saadut arvopaperit luovutetaan edelleen, Jacob ja Lassus katsovat, että direktiivin 90/434 8 artiklassa edellytetään kyseisessä direktiivissä tarkoitetun verotuksen neutraalisuuden periaatteen mukaisesti pikemminkin mekanismia, jossa arvonnousut jätetään toistaiseksi verottamatta. ( 25 )

51. Unionin tuomioistuimen ei kuitenkaan kuulu käsiteltävissä asioissa tutkia, onko tällainen toistaiseksi verottamatta jättävä mekanismi direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan perusteella lainmukainen tai onko se verotusta lykkäävään mekanismiin verrattuna suotavampi. Kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisukysymys nimittäin koskee pelkästään Ranskassa voimassa ollutta verotusta lykkäävää mekanismia. Unionin tuomioistuimen tehtävänä ei siis ole tässä tapauksessa tarkastella uudelleen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen arviointia, koska tämä on rajannut käsiteltävänään olevan asian oikeudellisen ja tosiseikkoihin perustuvan kehyksen eikä ole sisällyttänyt ongelman tätä näkökohtaa kysymykseensä. ( 26 )

52. Muistutettakoon, että 5.7.2007 annetussa tuomiossa Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, 32 kohta) on todettu, että direktiivin 90/434 tavoitteena on ”yritysten rajat ylittävien toimintojen uudelleenjärjestämiseen kohdistuvien verotuksellisten esteiden poistaminen yhtäältä varmistamalla, ettei osakkeiden mahdollisia arvonnousuja verotettaisi ennen niiden tosiasiallista realisoitumista, ja toisaalta estämällä se, että liiketoimet, joista aiheutuu hyvin huomattavia, yhtiöosuuksien vaihdossa toteutuvia arvonnousuja, välttyisivät verolta yksinkertaisesti siitä syystä, että ne liittyvät toimintojen uudelleenjärjestämiseen”.

53. Toisin sanoen direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohdan tavoitteena on muun muassa estää likviditeettihaitat, joita aiheutuisi, jos osakkeiden tai arvopapereiden vaihdon yhteydessä todettuja arvonnousuja verotettaisiin ennen niiden realisoitumista. ( 27 )

54. Direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohdassa nimittäin säädetään, ettei osakkeiden tai arvopapereiden vaihto saa yksinään johtaa arvonnousun verottamiseen. ( 28 ) Tästä seuraa, että tämän osakkeiden tai arvopapereiden vaihtoa koskevan verotuksen neutraalisuuden vaatimuksen vuoksi kyseisellä direktiivillä pyritään, kuten sen johdanto-osan ensimmäisestä ja neljännestä perustelukappaleesta ilmenee, varmistamaan, ettei tällaisia eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskevia osakkeidenvaihtoja estetä jäsenvaltioiden verosäännöksistä johtuvilla erityisillä rajoituksilla, haitoilla tai vääristymillä. ( 29 )

55. Direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaan tämä 8 artiklan 1 kohdassa säädetty verotuksen neutraalisuuden periaate ei kuitenkaan estä ( 30 )”jäsenvaltioita verottamasta vastaanotettujen arvopapereiden myöhemmästä luovutuksesta johtuvaa voittoa samalla tavalla kuin ennen hankintaa olemassa olevien arvopapereiden luovutuksesta johtuvaa voittoa”.

56. Vaikka siis direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohdassa kielletään kantamasta osakkeidenvaihdosta veroa vaihtohetkellä, 8 artiklan 2 kohdan toisesta alakohdasta ilmenee, ettei näillä säännöksillä kuitenkaan lopullisesti vapauteta vaihtoon liittyvää arvonnousua verosta. ( 31 )

57. Kuten 11.12.2008 annetun tuomion A.T. (C‑285/07, EU:C:2008:705) 35 kohdassa on vahvistettu, ”direktiivin 90/434 neljännessä perustelukappaleessa todetaan, että direktiivin tarkoituksena on varmistaa hankitun yhtiön jäsenvaltion taloudelliset edut. Näin ollen direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että kyseisen artiklan 1 kohdan soveltaminen ei estä jäsenvaltioita verottamasta vastaanotettujen arvopapereiden myöhemmästä luovutuksesta johtuvaa voittoa samalla tavalla kuin ennen hankintaa olemassa olevien arvopapereiden luovutuksesta johtuvaa voittoa”. ( 32 )

58. Kuten Ruotsin hallitus ja komissio huomauttavat, ( 33 ) on tärkeää huomata, ettei direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toiseen alakohtaan sisälly säännöksiä yksityiskohtaisten sääntöjen antamisesta osakkeiden tai arvopapereiden mahdollisesta verottamisesta siinä yhteydessä, kun ne luovutetaan edelleen. Koska direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa ei säädetä tästä mitään, jäsenvaltioilla on katsottava olevan tämän unionin oikeussäännön täytäntöönpanossa ja soveltamisessa tietty harkintavalta, kunhan ne eivät sitä käyttäessään loukkaa EUT-sopimuksen määräyksiä ja etenkään SEUT 49 artiklassa taattua sijoittautumisvapautta ( 34 ) tai direktiivin 90/434 muita säännöksiä, erityisesti 8 artiklan 1 kohtaa.

59. Direktiivin 90/434 8 artikla ei estä jäsenvaltiota säätämästä mekanismista, jossa arvopapereiden vaihdon yhteydessä todettujen arvonnousujen verottamista lykätään arvopapereiden myöhempään luovutukseen asti. Verotusta lykkäävässä mekanismissa noudatetaan verotuksen neutraalisuuden periaatetta varmistamalla, ettei arvopapereiden vaihto yksinään johda arvonnousujen verottamiseen ja ettei mahdollisia arvopapereiden arvonnousuja veroteta, ennen kuin ne ovat tosiasiallisesti realisoituneet, sekä ottamalla samalla huomioon sen jäsenvaltion edut, jossa vaihdossa syntynyt arvonnousu realisoituu. Tällä mekanismilla varmistetaan, että kyseisellä jäsenvaltiolla, tässä tapauksessa Ranskan tasavallalla, on oikeus verottaa arvopapereiden vaihdossa syntynyttä piilevää arvonnousua sen realisoituessa.

60. Arvopapereiden vaihdossa syntyneen arvonnousun toteamisen ja sen verotuksen lykkäämisen siihen asti, kunnes vaihdossa saadut arvopaperit luovutetaan edelleen, ei nimittäin voida katsoa vastaavan direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohdassa kiellettyä verotusta. Tämä mekanismihan ei aiheuta likviditeettihaittoja, joita seuraisi, jos osakkeiden tai arvopapereiden vaihdon yhteydessä todetusta arvonnoususta määrätty vero tulisi maksettavaksi jo ennen sen realisoitumista.

61. Koska direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan soveltamisesta ei ole annettu unionin säännöksiä, menettelysäännöt, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat verovelvollisten oikeudet, annetaan jäsenvaltioiden menettelyllistä autonomiaa koskevan periaatteen nojalla kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä, edellyttäen kuitenkin, että nämä menettelysäännöt eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäisiä tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate). ( 35 )

62. Kansallisessa lainsäädännössä ja valtiosopimusoikeudessa annettujen direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan yksityiskohtaisten soveltamissääntöjen on oltava tältä osin läpinäkyviä ja johdonmukaisia, jotta varmistetaan verovelvollisten oikeusturva, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.

63. Näin ollen katson, että direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle mekanismille, jossa direktiivin soveltamisalaan kuuluvan arvopapereiden vaihdon yhteydessä todetun arvonnousun verottamista lykätään siihen asti, kunnes arvopaperit luovutetaan edelleen.

B. Toinen ennakkoratkaisukysymys

64. Käsiteltävissä asioissa esittämässään toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä kansallinen tuomioistuin lähinnä tiedustelee, että jos osakkeidenvaihdossa syntynyt arvonnousu on veronalainen, voiko siitä kantaa veron jäsenvaltio, jolla oli verotusvalta vaihtohetkellä, vaikka tämän vaihdon yhteydessä saatujen arvopapereiden luovutus kuuluu jonkin toisen jäsenvaltion verotusvaltaan.

65. Kun otetaan huomioon ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen esittämäni vastaus, jonka mukaan arvopapereiden vaihdon yhteydessä todettua arvonnousua voidaan verottaa siinä yhteydessä, kun arvopaperit luovutetaan edelleen, katson, että kansallisen tuomioistuimen esittämään toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on tarpeen vastata.

66. Täsmennettäköön, että toinen ennakkoratkaisukysymys koskee mahdollisuutta verottaa arvopapereiden vaihdossa syntynyttä arvonnousua niiden myöhemmän luovutuksen yhteydessä eikä mahdollisuutta verottaa arvonnousua, joka mahdollisesti syntyy näiden arvopapereiden myöhemmässä luovutuksessa. ( 36 )

67. Direktiivillä 90/434 otettiin eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskevia arvopapereiden vaihtoja varten käyttöön kilpailun suhteen neutraaleja verotussääntöjä, jotta yrityksillä olisi mahdollisuus mukautua yhteismarkkinoiden vaatimuksiin ja jottei näitä liiketoimia estettäisi jäsenvaltioiden verosäännöksistä johtuvilla erityisillä rajoituksilla, haitoilla tai vääristymillä. ( 37 )

68. Vaikka direktiivillä 90/434 ei yhdenmukaistetakaan jäsenvaltioiden välistä verotusvallan jakoa ( 38 ) ja vaikka jäsenvaltioilla on unionin yhdenmukaistamistoimien puuttuessa edelleen toimivalta sopimuksin tai yksipuolisesti päättää verotusvaltansa jakoperusteista erityisesti kaksinkertaisen verotuksen poistamiseksi, ( 39 ) direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdalla pyritään, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 59 kohdassa jo todettiin, myös suojaamaan sen valtion taloudelliset edut, jossa vaihdossa syntynyt arvonnousu on realisoitunut.

69. Kun otetaan huomioon ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen esittämäni vastaus, jonka mukaan direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan toinen alakohta eivät ole esteenä mekanismille, jossa direktiivin soveltamisalaan kuuluvassa arvopapereiden vaihdossa ( 40 ) syntynyt arvonnousu todetaan ja siitä määrätään vero vaihdon yhteydessä mutta veron kantamista lykätään siihen asti, kunnes arvopaperit luovutetaan edelleen, tässä ei mielestäni ole merkitystä sillä, ettei vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutus kuulu sen jäsenvaltion, tässä tapauksessa Ranskan tasavallan, verotusvaltaan, jolla oli toimivalta verottaa vaihdossa syntynyttä arvonnousua, vaan jonkin toisen jäsenvaltion verotusvaltaan.

70. Direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa ei nimittäin suljeta pois jäsenvaltion mahdollisuutta säätää arvopapereiden vaihdossa syntyneen arvonnousun verottamisesta niiden myöhemmän luovutuksen yhteydessä, vaikka luovutus ei kuuluisikaan tämän jäsenvaltion verotusvaltaan, koska arvopapereiden vaihdon ja niiden luovutuksen välillä on syntynyt liittymä ulkomaihin.

71. Toisin sanoen jäsenvaltioiden valta verottaa vaihdossa saatuja arvopapereita niiden luovutuksen yhteydessä ei vaikuta toisen jäsenvaltion oikeuteen verottaa arvonnousua, joka on syntynyt sen verotusvallan piirissä arvopapereiden vaihtohetkellä, ( 41 ) vaikka arvopaperit luovutettaisiin vasta myöhemmin. Tällaisella mahdollisuudella ei heikennetä mitenkään verotuksen neutraalisuutta arvopapereiden vaihdossa, ja sillä otetaan huomioon sen jäsenvaltion edut, jossa vaihdossa syntynyt arvonnousu on realisoitunut. ( 42 )

72. Tämän perusteella katson, että direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan toista alakohtaa ( 43 ) on tulkittava siten, että arvopapereiden vaihdossa syntyneestä arvonnoususta voidaan niiden myöhemmän luovutuksen yhteydessä kantaa vero siinä jäsenvaltiossa, jolla oli valta verottaa arvonnousua vaihtohetkellä, vaikka vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhempi luovutus voisi kuulua jonkin toisen jäsenvaltion verotusvaltaan.

C. Kolmas ennakkoratkaisukysymys

73. Asiassa Lassus (C‑421/16) esitettyyn kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava vain siinä tapauksessa, että ensimmäiseen kahteen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan siten, ettei direktiivi 90/434 ole esteenä mekanismille, jossa lykätään nyt kyseessä olevan kaltaisen arvopapereiden vaihdon yhteydessä syntyneen arvonnousun verotusta.

74. Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, ovatko direktiivi 90/434 ja/tai SEUT 49 artikla esteenä sille, että jäsenvaltio, jossa vaihdossa syntyneen arvonnousun verotusta on lykätty, kantaa lykätyn veron ottamatta huomioon vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhemmässä luovutuksessa syntynyttä luovutustappiota, koska arvopapereiden luovutus ei kuulu tämän jäsenvaltion verotusvaltaan.

75. Lassus väittää ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että koska CGI:n 160 §:n I momentin 4 kohdan mukaan vuoden kuluessa toteutunut luovutustappio voidaan vähentää samana vuonna tai viitenä seuraavana vuonna realisoituneesta samanluonteisesta arvonnoususta, verovelvollisella, jonka verotuksellinen kotipaikka oli arvopapereiden vaihdon ja luovutuksen aikaan Ranskassa, on oikeus vähentää tällainen luovutustappio.

76. Huomautan, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin unionin tuomioistuimen esittämään selvityspyyntöön antamassaan vastauksessa vahvisti, että CGI:n 92 B §:ää ja 160 §:ää ”sovelletaan samoin edellytyksin riippumatta siitä, tapahtuuko osakkeiden vaihto kahden ranskalaisen yhtiön, eri jäsenvaltioissa olevien yhtiöiden vai kolmansissa maissa olevien yhtiöiden välillä”, ( 44 ) kyseinen tuomioistuin mainitsee ennakkoratkaisupyynnössään, että Lassusin mukaan Ranskan verohallinto on kieltäytynyt vähentämästä hänelle vuonna 2002 aiheutunutta luovutustappiota arvonnoususta, jonka verotusta oli lykätty vuonna 1999, eli viiden vuoden määräajassa CGI:n 160 §:n I momentin 4 kohdassa säädetyllä tavalla, koska Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välinen verotusvallan jako estää sen.

77. Ranskan hallitus nimittäin katsoo, että unionin tuomioistuin on jo 29.11.2011 antamassaan tuomiossa National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785, 56 kohta) myöntänyt, että sitä, ettei lähtöjäsenvaltiossa oteta huomioon yhtiön tosiasiallisen johdon siirron jälkeen realisoituneita arvonalentumisia, ei voida pitää suhteettoman pitkälle menevänä kyseessä olevalla lainsäädännöllä tavoiteltuun päämäärään eli jäsenvaltioiden välisen verotusvallan tasapainoiseen jakamiseen nähden. ( 45 )

78. Direktiivistä 90/434 on todettava, ettei sillä yhdenmukaisteta perusteita, joiden mukaan verotusvalta jäsenvaltioiden välillä on jaettava, ja ettei sen 8 artiklan 2 kohdan toiseen alakohtaan sisälly säännöksiä yksityiskohtaisten sääntöjen antamisesta vaihdossa saatujen arvopapereiden mahdollisesta verottamisesta niiden myöhemmän luovuttamisen yhteydessä, minkä lisäksi tässä direktiivissä ei myöskään säädetä mitään vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhemmässä luovutuksessa syntyvien luovutustappioiden vähennysoikeudesta.

79. Tällaisten yhdenmukaistavien säännösten puuttuessa tätä kysymystä on tarkasteltava SEUT 49 artiklan kannalta.

80. Unionin tuomioistuimelle esitetystä asiakirja-aineistosta ilmenee, että komission esittämien huomautusten ( 46 ) mukaan Ranskan lainsäädännön ( 47 ) ja Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan verosopimuksen soveltamisesta seuraa, että toisiinsa rinnastettavia verotettavia tapahtumia kohdellaan eri tavalla sen mukaan, onko verovelvollinen käyttänyt oikeuttaan sijoittautua toiseen jäsenvaltioon, ( 48 ) mikä merkitsee SEUT 49 artiklassa tarkoitettua sijoittautumisvapauden rajoitusta. ( 49 )

81. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että sijoittautumisvapauden rajoitus voidaan hyväksyä ainoastaan, jos sitä voidaan pitää oikeutettuna yleistä etua koskevista pakottavista syistä. Lisäksi kyseisellä rajoituksella on tällöin voitava taata kyseessä olevan tavoitteen toteutuminen, eikä sillä saada ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. ( 50 )

82. Tältä osin Ranskan hallitus katsoo, että arvopapereiden vaihdossa syntyneen arvonousun verotusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt, joissa ei oteta huomioon vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhemmästä luovutuksesta mahdollisesti aiheutunutta luovutustappiota silloin, kun tämä luovutus ei kuulu Ranskan verotusvaltaan, voidaan oikeuttaa tavoitteella säilyttää verotusvallan tasapainoinen jako jäsenvaltioiden välillä. ( 51 )

83. Komission mielestä Ranskan tasavallan ”on otettava huomioon vuonna 1999 vaihdettujen arvopapereiden luovutuksessa syntynyt luovutustappio, koska verotusvalta oli kyseisenä ajankohtana sillä – –. Jos siis [Ranskan tasavalta] on direktiivin [90/434], jossa säädetään mahdollisuudesta lykätä vaihdossa syntyneen arvonnousun verotusta, täytäntöön panemiseksi antamiensa säännösten perusteella päättänyt kohdella Ranskassa asuvia osakkaita samalla tavalla kuin ulkomailla asuvia osakkaita, se ei voi vedota sopimusperusteisiin jäsenvaltioiden välistä verotusvallan jakoa koskeviin sääntöihin kieltääkseen verovelvollista, joka on käyttänyt oikeuttaan sijoittautua toiseen jäsenvaltioon, vähentämästä luovutuksessa syntynyttä vastaavaa luovutustappiota, kun kyseinen etu kuitenkin myönnetään Ranskassa asuvalle verovelvolliselle. Sekä verotuksen lykkäämisessä että osakkeista, joiden verotusta on lykätty, aiheutuvan vastaavan luovutustappion huomioon ottamisessa on kyse ainoastaan yhden jäsenvaltion, tässä tapauksessa [Ranskan tasavallan], verotusvallasta”. ( 52 )

84. Jäsenvaltioiden välisen verotusvallan jaon säilyttäminen on unionin tuomioistuimen tunnustama oikeutettu tavoite. ( 53 )

85. Unionin tuomioistuin on nimittäin todennut 29.11.2011 antamansa tuomion National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785) 46 kohdassa, että verotuksen alueperiaatteen mukaisesti jäsenvaltiolla on tilanteessa, jossa hyödykkeitä siirretään toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaan kiinteään toimipaikkaan, oikeus siirtohetkellä verottaa sen alueella ennen mainittua siirtoa syntyneitä arvonnousuja. Tällaisella toimenpiteellä pyritään estämään tilanteita, jotka ovat omiaan vaarantamaan lähtöjäsenvaltion oikeuden käyttää verotusvaltaansa sen alueella toteutettujen toimintojen osalta.

86. Tämä tarkoittaa, ettei hyödykkeiden siirtäminen toiseen jäsenvaltioon merkitse, että jäsenvaltion on luovuttava oikeudestaan verottaa arvonnousuja, jotka ovat syntyneet sen verotusvallan piirissä ennen niiden siirtämistä sen alueen ulkopuolelle. ( 54 )

87. Unionin tuomioistuin muistutti 21.12.2016 antamansa tuomion komissio v. Portugali (C‑503/14, EU:C:2016:979) 58 kohdassa 29.11.2011 antamansa tuomion National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785) 52 kohtaan viitaten, että jäsenvaltion säännöstö, jossa säädetään tosiasiallisen johtonsa toiseen jäsenvaltioon siirtävän yhtiön omaisuuserien piileviin arvonnousuihin kohdistuvan veron välittömästä maksuunpanosta kyseisen siirron hetkellä, on suhteellisuusperiaatteen vastainen, koska on olemassa toimenpiteitä, joilla rajoitetaan sijoittautumisvapautta vähemmän kuin tämän veron välittömällä maksuunpanolla. Kyseinen oikeusriita ei kuitenkaan koskenut verotuksen vaan veron maksuunpanon lykkäämistä. ( 55 )

88. Unionin tuomioistuin totesi 21.5.2015 antamassaan tuomiossa Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331, 48 kohta), että on oikeasuhteista, että jäsenvaltio verotusvaltansa käytön turvaamiseksi määrittää alueensa ulkopuolelle siirretyistä hyödykkeistä alueellaan syntyneistä piilevistä arvonnousuista maksettavan veron määrän sen ajankohdan mukaisesti, jolloin sen verotusvalta kyseisiin hyödykkeisiin nähden lakkaa, tässä tapauksessa sen ajankohdan mukaisesti, jolloin kyseessä olevat hyödykkeet siirrettiin kyseisen jäsenvaltion alueen ulkopuolelle. Tällaisen veron maksuunpanosta unionin tuomioistuin totesi tuomionsa 49 kohdassa, että verovelvolliselle on jätettävä mahdollisuus valita, maksaako se kyseisen veron välittömästi vai maksaako se mainitun veron määrän ja sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan mahdollisesti kertyvät korot myöhempänä ajankohtana. ( 56 )

89. Lisäksi unionin tuomioistuin on todennut, että se, ettei vastaanottava jäsenvaltio mahdollisesti ota huomioon arvonalentumisia, ei kuitenkaan velvoita lähtöjäsenvaltiota arvostamaan uudelleen kyseisten varojen realisoitumishetkellä sellaista verovelkaa, joka on määritetty lopullisesti silloin, kun kyseinen yhtiö on lakannut tosiasiallisen johtonsa siirron vuoksi olemasta verovelvollinen viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa. ( 57 )

90. Katson, että toisin kuin 29.11.2011 annetussa tuomiossa National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785) kyseessä olleessa tilanteessa, jossa lähtöjäsenvaltio oli käyttänyt täysimääräisesti (jollei mahdollisesta veron maksuunpanon lykkäämisestä muuta johtunut) oikeuttaan verottaa alueensa ulkopuolelle siirrettyjen omaisuuserien piileviä arvonnousuja siirtohetkellä, ( 58 ) asiassa Lassus (C‑421/16) kyseessä oleva lähtöjäsenvaltio eli Ranskan tasavalta, jolla direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohdan perusteella ei ollut oikeutta verottaa vuonna 1999 toteutetussa arvopapereiden vaihdossa syntyneitä arvonnousuja vaihtohetkellä, otti direktiivin 8 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla käyttöön mekanismin, jossa arvopapereiden vaihdossa syntyneen arvonnousun verotusta lykättiin siihen asti, kunnes arvopaperit luovutettiin edelleen. Lisäksi on muistutettava unionin tuomioistuimen kirjaamoon toimitetusta kansallisesta asiakirja-aineistosta ilmenevän, että vaihdossa syntyneen arvonnousun verotusta koskevat yksityiskohtaiset järjestelyt, esimerkiksi verokanta, määritetään vasta hetkellä, jolloin vaihdossa saadut arvopaperit luovutetaan edelleen, ja että maksettavaksi tuleva verokin vahvistetaan vasta silloin.

91. Näin toimiessaan Ranskan hallitus on siis käyttänyt verotusvaltaansa hetkellä, jolloin vaihdossa saadut arvopaperit ( 59 ) luovutettiin edelleen, ( 60 ) vaikka vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutuksessa mahdollisesti syntyvän arvonnousun verottaminen ei kuulunut sen verotusvaltaan.

92. Tästä seuraa, että toisin kuin 29.11.2011 annetussa tuomiossa National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785), 21.5.2015 annetussa tuomiossa Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331) ja 21.12.2016 annetussa tuomiossa komissio v. Portugali (C‑503/14, EU:C:2016:979) kyseessä olleissa tilanteissa, asiassa Lassus (C‑421/16) lähtöjäsenvaltio eli Ranskan tasavalta on käyttänyt verotusvaltaa luovutustappioiden realisoitumishetkellä ( 61 ) vuonna 2002.

93. Katson, ettei Ranskassa asuvien verovelvollisten ja ulkomailla asuvien verovelvollisten erilaista kohtelua voida tällaisessa tilanteessa oikeuttaa verotusvallan jaon säilyttämisellä, koska kyseessä on ollut pelkästään Ranskan hallituksen verotusvalta.

94. Näin ollen lähtöjäsenvaltio ei voi kieltää verovelvollista, joka on käyttänyt oikeuttaan sijoittautua toiseen jäsenvaltioon, vähentämästä kansallisen lainsäädännön voimassaoloaikana realisoituneita arvonlaskuja, ( 62 ) kun tämä etu kuitenkin myönnetään kyseisessä jäsenvaltiossa asuvalle verovelvolliselle.

95. Kansallisen tuomioistuimen asiassa Lassus (C‑421/16) esittämään kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava siten, että SEUT 49 artikla on esteenä sille, että jäsenvaltio, jossa vaihdossa syntyneen arvonnousun verotusta on lykätty direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti, verottaa tätä arvonnousua hetkellä, jolloin vaihdossa saadut arvopaperit luovutetaan edelleen, ottamatta huomioon vaihdon jälkeen toteutuneita arvonlaskuja, kun tämä etu kuitenkin myönnetään kyseisessä jäsenvaltiossa asuvalle verovelvolliselle. Syrjivää kohtelua ei voida oikeuttaa sillä, ettei vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhempi luovutus kuulu tämän jäsenvaltion verotusvaltaan.

D. Neljäs ennakkoratkaisukysymys

96. Asiassa Lassus (C‑421/16) esittämällään neljännellä ennakkoratkaisukysymyksellä, joka esitetään ainoastaan siinä tapauksessa, että kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutuksessa syntyvä luovutustappio on otettava huomioon, kansallinen tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, onko lähtöjäsenvaltion vähennettävä luovutustappio arvopapereiden vaihdon yhteydessä todetusta arvonnoususta vai onko sen luovuttava kyseisen arvonnousun verottamisesta, koska itse luovutus ei kuulu sen verotusvaltaan.

97. Ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen esittämistäni vastauksista seuraa, että koska direktiivin 90/434 8 artiklassa ei säädetä direktiivissä tarkoitetun arvopapereiden vaihdon yhteydessä todetun arvonnousun vapauttamisesta lopullisesti verosta, lähtöjäsenvaltiolla on mahdollisuus säätää mekanismista, jossa arvopapereiden vaihdossa syntyneen arvonnousun verottamista lykätään arvopapereiden myöhempään luovuttamiseen asti, siitä huolimatta, ettei luovutus kuulu sen verotusvaltaan. Kuten Ranskan hallitus huomautuksissaan toteaa, katson, ettei lähtöjäsenvaltion verotusvaltaa kyseenalaista se, että arvopapereiden luovutuksesta on aiheutunut luovutustappio.

98. Jos kansallisessa lainsäädännössä kuitenkin säädetään mekanismista, jossa direktiivin 90/434 soveltamisalaan kuuluvan arvopapereiden vaihdon yhteydessä todetun arvonnousun verotusta lykätään arvopapereiden myöhempään luovutukseen asti, ja jos siinä velvoitetaan ottamaan huomioon arvopapereiden vaihdon jälkeen kyseisessä jäsenvaltiossa asuville verovelvollisille aiheutuneet arvonlaskut, lähtöjäsenvaltion on SEUT 49 artiklan mukaisesti myönnettävä ulkomailla asuville verovelvollisille sama etu. Tämä velvoite ei kuitenkaan tarkoita sitä, että lähtöjäsenvaltion olisi luovuttava vaihdossa syntyneen arvonnousun verottamisesta, kun vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhempi luovutus ei kuulu sen verotusvaltaan.

E. Viides ennakkoratkaisukysymys

99. Asiassa Lassus (C‑421/16) esittämällään viidennellä ennakkoratkaisukysymyksellä, joka esitetään ainoastaan siinä tapauksessa, että kolmanteen ja neljänteen kysymykseen vastataan siten, että luovutuksesta aiheutunut luovutustappio on vähennettävä vaihdossa syntyneestä arvonnoususta, kansallinen tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, miten tällainen vähennys käytännössä toteutetaan.

100. Katson Ranskan hallituksen ( 63 ) ja komission ( 64 ) esittämien huomautusten mukaisesti, ettei direktiivissä 90/434 sen paremmin kuin muissakaan unionin oikeussäännöissä täsmennetä nyt kyseessä olevaa verotusta koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä.

101. Arvopapereiden myöhemmän luovutuksen yhteydessä aiheutuvan luovutustappion mahdollista verotusta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä voidaan siis säätää lähtöjäsenvaltion kansallisessa oikeudessa unionin oikeutta ja erityisesti sijoittautumisvapautta koskevaa SEUT 49 artiklaa noudattaen.

VIII. Ratkaisuehdotus

102. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Conseil d’État’n esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: — Eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskeviin sulautumisiin, diffuusioihin, varojensiirtoihin ja osakkeidenvaihtoihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/434/ETY 8 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä mekanismille, jossa mainitun direktiivin soveltamisalaan kuuluvan arvopapereiden vaihdon yhteydessä todetun arvonnousun verottamista lykätään arvopapereiden myöhempään luovutukseen asti. — Direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että arvopapereiden vaihdossa syntyneestä arvonnoususta voidaan niiden myöhemmän luovutuksen yhteydessä kantaa vero siinä jäsenvaltiossa, jolla oli valta verottaa arvonnousua vaihtohetkellä, vaikka vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhempi luovutus voisi kuulua jonkin toisen jäsenvaltion verotusvaltaan. — SEUT 49 artikla on esteenä sille, että jäsenvaltio, jossa vaihdossa syntyneen arvonnousun verotusta on lykätty direktiivin 90/434 8 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhempään luovutukseen asti, verottaa tätä arvonnousua luovutusajankohtana ottamatta huomioon vaihdon jälkeen toteutuneita arvonlaskuja, kun tämä etu kuitenkin myönnetään kyseisessä jäsenvaltiossa asuvalle verovelvolliselle. Tätä syrjivää kohtelua ei voida oikeuttaa sillä, ettei vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhempi luovutus kuulu tämän jäsenvaltion verotusvaltaan. — Jos kansallisessa lainsäädännössä säädetään mekanismista, jossa direktiivin 90/434 soveltamisalaan kuuluvan arvopapereiden vaihdon yhteydessä todetun arvonnousun verotusta lykätään arvopapereiden myöhempään luovutukseen asti, ja jos siinä velvoitetaan ottamaan huomioon arvopapereiden vaihdon jälkeen kyseisessä jäsenvaltiossa asuville verovelvollisille aiheutuneet arvonlaskut, lähtöjäsenvaltion on SEUT 49 artiklan mukaisesti myönnettävä ulkomailla asuville verovelvollisille sama etu. Tämä velvoite ei kuitenkaan tarkoita sitä, että lähtöjäsenvaltion olisi luovuttava vaihdossa syntyneen arvonnousun verottamisesta, kun vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhempi luovutus ei kuulu sen verotusvaltaan. — Arvopapereiden myöhemmän luovutuksen yhteydessä aiheutuvan luovutustappion mahdollista verotusta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä voidaan säätää lähtöjäsenvaltion kansallisessa oikeudessa unionin oikeutta ja erityisesti sijoittautumisvapautta koskevaa SEUT 49 artiklaa noudattaen.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) Asia Jacob (C‑327/16).

( 3 ) Asia Lassus (C‑421/16).

( 4 ) EYVL 1990, L 225, s. 1. Direktiivin 8 artiklaa on muutettu 17.2.2005 annetulla neuvoston direktiivillä 2005/19/EY (EUVL 2005, L 58, s. 19). Direktiivi 90/434 kumottiin myöhemmin eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskeviin sulautumisiin, jakautumisiin, osittaisjakautumisiin, varojensiirtoihin ja osakkeiden vaihtoihin sekä eurooppayhtiön (SE) tai eurooppaosuuskunnan (SCE) sääntömääräisen kotipaikan siirtoon jäsenvaltioiden välillä sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 19.10.2009 annetulla neuvoston direktiivillä 2009/133/EY (EUVL 2009, L 310, s. 34). Direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan toinen alakohta ovat kuitenkin sanamuodoltaan lähes samat kuin tämän saman direktiivin direktiivillä 2005/19 muutetun version 8 artiklan 1 ja 6 kohta ja direktiivin 2009/133 8 artiklan 1 ja 6 kohta.

( 5 ) Vaihtopäivänä vahvistetun veroperusteen mukaan.

( 6 ) Unionin tuomioistuimen kirjaamoon toimitetusta kansallisesta asiakirja-aineistosta ilmenee, että muut arvonnousujen verotukseen liittyvät tekijät, erityisesti verokanta, määritetään ajankohtana, jona arvopaperit luovutetaan edelleen. Nyt käsiteltävissä yhdistetyissä asioissa esittämässään ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä Conseil d’État mainitsee, että ”vaihtoon liittyvä arvonnousu todetaan ja siitä määrätään vero arvopapereiden vaihdon yhteydessä ja vero tulee maksettavaksi sinä vuonna, jolloin verotuksen lykkäyksen päättävä tapahtuma toteutuu”. Kursivointi tässä.

( 7 ) Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tästä oikeussäännöstä ”seurasi, että luovutustappio voitiin vähentää arvonnoususta, jonka verotusta oli lykätty, siinä yhteydessä, kun arvonnoususta määrätty vero tuli maksettavaksi, eli sinä vuonna, jolloin verotuksen lykkäyksen päättävä tapahtuma toteutui”.

( 8 ) Tämä ajankohta on ratkaiseva asiassa Lassus (C‑421/16). Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 24 kohta.

( 9 ) Tämä ajankohta on ratkaiseva asiassa Lassus (C‑421/16). Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 24 kohta.

( 10 ) Ks. CGI:n 92 B §:n II momentti ja 160 §:n I ter momentin 4 kohta.

( 11 ) Entinen Mars Sun ‑yhtiö.

( 12 ) Tässä tapauksessa 11924 osaketta.

( 13 ) Hän sai vastineeksi 599874 Gemplus International ‑yhtiön osaketta.

( 14 ) CGI:n 160 §:n I ter momentti ja 92 B §.

( 15 ) Sagem-yhtiölle.

( 16 ) Arvopapereiden vaihdossa 7.12.1999 syntynyttä arvonnousua voitiin Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan verosopimuksen 13 artiklan 4 kappaleen nojalla verottaa Ranskassa, vaikka Lassus oli vuodesta 1997 lähtien asunut Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

( 17 ) Tässä tapauksessa Ranskan tasavalta.

( 18 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 13 kohta.

( 19 ) Direktiivin 90/434 1 artiklassa säädetään nimittäin seuraavaa:

”Kunkin jäsenvaltion on sovellettava tätä direktiiviä kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa olevia yhtiöitä koskeviin sulautumisiin, diffuusioihin, varojensiirtoihin ja osakkeidenvaihtoihin.”

( 20 ) Tuomio 14.3.2013, Allianz Hungária Biztosító ym. (C‑32/11, EU:C:2013:160, 19 ja 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tuomio 18.10.1990, Dzodzi (C‑297/88 ja C‑197/89, EU:C:1990:360, 33–37 kohta).

( 21 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 37 kohta.

( 22 ) Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 59 kohta.

( 23 ) Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 59 kohta.

( 24 ) Ks. CGI:n 92 B §:n II momentti.

( 25 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 4 kohta, jossa tarkastellaan verotuksen lykkäämisen ja toistaiseksi verottamatta jättämisen käsitteiden välistä eroa. Ks. myös edellä tämän ratkaisuehdotuksen 6 kohta, jossa tarkastellaan veron maksuunpanon lykkäämisen käsitettä. Jacobin mukaan Ranskan hallituksen säätämällä verotusta lykkäävällä mekanismilla kyseenalaistetaan verotuksen neutraalisuuden periaate tekemällä arvopapereiden vaihdosta jo itsessään ”verotettava tapahtuma”, ”koska tällöin arvopapereille on todettava arvonnousu samaan tapaan kuin arvostettaessa arvopapereita, jotka hankkimisensa jälkeen luovutetaan edelleen, ja tämän arvonnousun toteaminen on perusteena sen jäsenvaltion verotusoikeudelle, jossa kyseinen henkilö on vaihtohetkellä asunut”.

( 26 ) ”Ennakkoratkaisukysymysten aineellinen muuttaminen tai vastaaminen pääasian kantajien huomautuksissa mainittuihin lisäkysymyksiin olisi lisäksi yhteensopimatonta unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklassa annetun tehtävän samoin kuin sen velvollisuuden kanssa, joka unionin tuomioistuimella on sen varmistamiseksi, että jäsenvaltioiden hallituksille ja muille, joita asia koskee, annetaan mahdollisuus esittää huomautuksensa unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti, kun otetaan huomioon se seikka, että tämän määräyksen mukaan ainoastaan ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevat päätökset annetaan tiedoksi asianomaisille tahoille.” Ks. ratkaisuehdotukseni Ehrmann (C‑609/12, EU:C:2013:746, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 27 ) Ks. vastaavasti tuomio 11.12.2008, A.T. (C‑285/07, EU:C:2008:705, 36 kohta). Ks. myös julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:86, 36 kohta): ”[direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohdalla] on tarkoitus turvata tällaisen uudelleenjärjestelyn verotuksellinen neutraliteetti ja estää se, että piilovarauksia tai yrityksistä omistettujen osakkuuksien muita arvonkorotuksia voitaisiin verottaa, ennen kuin ne varsinaisesti toteutuvat”. Ks. myös tuomio 20.5.2010, Modehuis A. Zwijnenburg (C‑352/08, EU:C:2010:282, 39 ja 40 kohta). Unionin tuomioistuin muistutti 8.3.2017 antamassaan tuomiossa Euro Park Service (C‑14/16, EU:C:2017:177, 28 ja 29 kohta), että ”rajat ylittävässä sulautumisessa on kyse erityisestä sijoittautumisvapauden käyttömuodosta, joka on sisämarkkinoiden häiriöttömän toiminnan kannalta tärkeä, ja kyseinen toimi on siis osa taloudellista toimintaa, jonka osalta jäsenvaltioiden on kunnioitettava sijoittautumisvapautta. – – Jottei tätä erityistä sijoittautumisvapauden käyttömuotoa estettäisi jäsenvaltioiden verosäännöksistä johtuvilla erityisillä rajoituksilla, haitoilla tai vääristymillä, direktiivillä 90/434 perustetaan sen johdanto-osan viidestä ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenevin tavoin yhteinen verojärjestelmä säätämällä verotuksellisista eduista, kuten tällaisen liiketoimen yhteydessä siirrettyihin varoihin liittyvien arvonnousujen verottamisen lykkäämisestä.” Kursivointi tässä.

( 28 ) ”Kyseisen säännöksen sanamuoto on yksiselitteinen ja pakottava”. Ks. julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotus A.T. (C‑285/07, EU:C:2008:608, 24 kohta).

( 29 ) Ks. vastaavasti tuomio 11.12.2008, A.T. (C‑285/07, EU:C:2008:705, 21 kohta).

( 30 ) Vaikka nimittäin direktiivin 90/434 8 artiklan 1 kohdan sanamuoto on pakottava, sen 2 kohdan toisessa alakohdassa, jossa säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta verottaa vastaanotettujen arvopapereiden myöhemmästä luovutuksesta johtuvaa voittoa, käytetään selvästi väljempää sanamuotoa.

( 31 ) Ks. vastaavasti tuomio 19.12.2012, 3D I (C‑207/11, EU:C:2012:818, 28 kohta), joka koskee direktiivin 90/434 4 ja 9 artiklaa. Julkisasiamies Jääskisen mukaan mainitun direktiivin ”tavoitteena on pikemminkin taata verotuksen neutraalisuus luomalla rajat ylittävien – – osakkeidenvaihtojen yhteydessä syntyviin arvonnousuihin sovellettava verotuksen lykkäystä koskeva yhteinen järjestelmä. Veroa kannetaan vasta, kun osakkeiden tai varojen tosiasiallinen luovutus tapahtuu”. Hän katsoo, että ”verotuksen neutraalisuuden periaate” liittyy ainoastaan verokohteluun rajat ylittävän osakkeidenvaihdon yhteydessä eikä minkään muun toimen yhteydessä. Ks. julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotus 3D I (C‑207/11, EU:C:2012:433, 37 ja 39 kohta). Julkisasiamies Sharpstonin mukaan direktiivissä 90/434 ”säädetään eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskeviin – – osakkeidenvaihtoihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä. Sillä pyritään ehkäisemään veron kantaminen tällaisten operaatioiden yhteydessä, samalla kun varmistetaan sen jäsenvaltion taloudelliset edut, jossa verovastuu syntyy. Osakkeidenvaihtojen osalta tämä tehdään siten, että säädetään, että hankkivan yhtiön arvopapereiden jakaminen hankitun yhtiön osakkaalle ’ei saa yksinään johtaa osakkaan tulon, voiton tai arvonkorotuksen verottamiseen’, samalla kun sallitaan se, että jäsenvaltiot verottavat ’vastaanotettujen arvopapereiden myöhemmästä luovutuksesta johtuvaa voittoa samalla tavalla kuin ennen hankintaa olemassa olevien arvopapereiden luovutuksesta johtuvaa voittoa’”. Ks. julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotus A.T. (C‑285/07, EU:C:2008:608, 3 kohta).

( 32 ) Itävallan hallituksen mukaan direktiivin 90/434 8 artikla perustuu ”siihen, että koska siirtävän tai hankkivan yhtiön osakkaat saavat vaihdossa vastineeksi arvopapereita, sillä valtiolla, jossa osakkaiden kotipaikka on, on säilyttävä mahdollisuus kantaa myöhemmin vero vaihdossa saaduista arvopapereista”. Suomen hallitus katsoo, ettei direktiivin 90/434 tarkoituksena ”ole myöntää alkuperäisten arvopapereiden osakevaihdossa tapahtuvan luovutuksen lopullista verovapautta vaan taata verotuksen lykkäävä etu rajat ylittävien osakevaihtojen helpottamiseksi. Tämä direktiivin tarkoituksen ja sanamuodon mukainen kanta on vahvistettu unionin tuomioistuimen ratkaisukäytännössä esimerkiksi [5.7.2007 annetussa tuomiossa Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408)]”.

( 33 ) Komission mukaan direktiivi 90/434 ei estä jakamasta arvopapereiden vaihtoa ja niiden myöhempää luovutusta kahteen peräkkäiseen vaiheeseen, joista ensimmäinen muodostuu arvopapereiden vaihdossa syntyvän arvonnousun, jonka verotusta on lykätty, toteamisesta ja veron määräämisestä ja toinen saadun voiton tosiasiallisesta verottamisesta siinä yhteydessä, kun kyseiset arvopaperit luovutetaan edelleen.

( 34 ) Yhteisöjen tuomioistuimella oli tilaisuus täsmentää 5.7.2007 antamansa tuomion Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408) 41 kohdassa, että ”jokaisella jäsenvaltiolla, jolle direktiivi on osoitettu, on velvollisuus toteuttaa kansallisessa oikeusjärjestyksessään direktiivissä asetettujen tavoitteiden mukaisesti kaikki direktiivin täyden vaikutuksen varmistamiseksi tarvittavat toimenpiteet”, ja saman tuomion 43 kohdassa, että jäsenvaltioiden ”valittavaksi jätetään direktiivien täytäntöön panemisen muoto ja keinot, joilla parhaiten taataan direktiiveillä tavoiteltu tulos”.

( 35 ) Ks. vastaavasti tuomio 8.3.2017, Euro Park Service (C‑14/16, EU:C:2017:177, 36 kohta).

( 36 ) Asiassa Jacob (C‑327/16) kyseessä olevan, CGI:n 92 B §:n II momentin ja 160 §:n I ter momentin 4 kohdan mukaisesti toteuttamansa arvopapereiden vaihdon aikaan Jacob asui ja oli verovelvollinen Ranskassa. Vaihdon jälkeen ja ennen kyseisten arvopapereiden myöhempää luovutusta hän siirsi verotuksellisen kotipaikkansa toiseen valtioon. Asiassa Lassus (C‑421/16) kyseessä olevassa, vuonna 1999 toteutetussa osakkeidenvaihdossa syntynyttä arvonnousua verotettiin Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välisen verosopimuksen 13 artiklan 4 kappaleen a ja b kohdan mukaisesti Ranskassa, vaikka Lassusin kotipaikka oli vuodesta 1997 alkaen ollut Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ranskan hallituksen mukaan ”7.12.1999 toteutetun arvopapereiden vaihdon aikaan voimassa olleiden CGI:n 164 B §:ssä ja 244 bis B §:ssä säännösten mukaan yhtiöille, joiden sääntömääräinen kotipaikka on Ranskassa, kuuluvien yhtiöoikeuksien luovutuksessa toteutuneet arvonnousut ovat Ranskasta saatua tuloa, jota verotetaan Ranskassa CGI:n 160 §:ssä annettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti, vaikka luovutusvoittojen saajana olleen luonnollisen henkilön verotuksellinen kotipaikka ei ollut Ranskassa. – – tämä Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välinen verotusvallan jako vahvistetaan Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan verosopimuksen 13 artiklan 4 kappaleessa”. Ranskan hallituksen mukaan itse vaihdossa saatujen arvopapereiden eli luxemburgilaisen Gemplus International ‑yhtiön osakkeiden luovutus ei sitä vastoin kuulunut CGI:n 164 B §:ssä ja 244 bis B §:ssä eikä Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välisen verosopimuksen 13 artiklan 4 kappaleessa tarkoitettuihin tapauksiin, sillä luovutus koski luxemburgilaisen yhtiön arvopapereita, jotka omistaneen luonnollisen henkilön verotuksellinen kotipaikka oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Huomattakoon Lassusin väittäneen Conseil d’État’ssa, että vaihdettujen arvopapereiden myöhempi luovutus kuului Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen verotusvaltaan, mikä ei vaikuta mitenkään Ranskan hallituksen oikeuteen verottaa kyseisiä arvonnousuja.

( 37 ) Ks. direktiivin 90/434 johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale.

( 38 ) Katson Jacobin sekä Ranskan ja Suomen hallitusten tapaan, ettei direktiivin 90/434 tavoitteena ole säätää verotuksen alueellisuudesta tai jakaa verotusoikeutta jäsenvaltioiden kesken.

( 39 ) Tuomio 29.11.2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 40 ) Direktiivin 90/434 1 artiklassa tarkoitettu rajat ylittävä liiketoimi tai jäsenvaltion sisäinen liiketoimi, johon kansallisen lainsäädännön nojalla on sovellettava tätä direktiiviä.

( 41 ) Ks. vastaavasti tuomio 29.11.2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tuomio 23.1.2014, DMC (C‑164/12, EU:C:2014:20, 47 kohta).

( 42 ) Ks. direktiivin 90/434 johdanto-osan neljäs perustelukappale. Koska tällaisesta mahdollisuudesta säätämällä otetaan huomioon myös sen jäsenvaltion edut, jossa vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhempi luovutus on toteutunut, eikä vaikuteta kyseisen jäsenvaltion oikeuteen verottaa luovutuksessa mahdollisesti syntyneitä arvonnousuja, sillä mielestäni säilytetään myös jäsenvaltioiden välinen verotusvallan tasapainoinen jako, mikä on unionin tuomioistuimen tunnustama hyväksyttävä tavoite.

( 43 ) Ranskan, Suomen ja Ruotsin hallitukset sekä komissio katsovat, ettei direktiivin 90/434 8 artikla estä verovelvollisen asuinjäsenvaltiota verottamasta arvopapereiden vaihdossa syntynyttä arvonnousua vaihdon yhteydessä, vaikka verovelvollinen olisikin arvopapereiden myöhemmän luovutuksen ajankohtana jo siirtänyt verotuksellisen kotipaikkansa toiseen valtioon. Jacobin mukaan direktiivin 90/434 8 artiklaa on tulkittava siten, että direktiivin soveltamisalaan kuuluvan arvopapereiden vaihdon yhteydessä ainoa verotettava tapahtuma on se, joka toteutuu vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutuspäivänä. Sen vuoksi hän katsoo, että verotuksen alueperiaatetta koskevia sääntöjä on arvioitava kyseisenä päivänä asianomaisten jäsenvaltioiden sisäisen oikeuden säännösten ja niiden välisten mahdollisten verosopimusten kannalta.

( 44 ) Kursivointi tässä.

( 45 ) Itävallan hallitus katsoo, että ”arvonlaskujen huomiotta jättäminen ei ole sijoittautumisvapauden vastaista, koska jäsenvaltioiden kuuluu vahvistaa lopullisesti realisoitumattomista arvonnousuista maksettavan veron määrä – myöhemmin syntyviä mahdollisia arvonnousuja tai arvonlaskuja huomioon ottamatta – sillä hetkellä, kun niiden verotusvalta kyseisiin omaisuuseriin päättyy”. Ruotsin hallitus toteaa, ettei ”jäsenvaltiota voida kohtuudella velvoittaa ottamaan huomioon arvonlaskuja, jotka syntyvät tappioiden muodossa arvopapereiden lopullisessa myyntivaiheessa eli sen jälkeen, kun sillä ei enää ole verotusvaltaa. Näin ollen sijoittautumisvapauden esteenä ei voida pitää sitä, ettei tappiota oteta huomioon tällaisen lopullisen luovutuksen yhteydessä. Vaikka unionin tuomioistuin päätyisikin vastakkaiselle kannalle, tällainen rajoitus voidaan joka tapauksessa perustella verotusvallan tasapainoisen jaon säilyttämisellä jäsenvaltioiden kesken, jolloin sitä voidaan pitää perusteltuna yleisen edun mukaisista pakottavista syistä ja siten suhteellisuusperiaatteen mukaisena”. Suomen hallitus katsoo, ”että jäsenvaltiolla ei ole velvollisuutta ottaa huomioon tällaista tappiota osakevaihdossa realisoituneen arvonnousun verotuksessa. Ensinnäkin [direktiivin 90/434] osalta on riittävää toistaa, ettei direktiivillä säännellä miltään osin kysymystä osakevaihtoa koskevan verotusvallan jakautumisesta jäsenvaltioiden välillä. Tappioiden vähentämisoikeutta, joka on osa verotustoimivallan jakautumista koskevaa kysymystä, ei siten myöskään säännellä [direktiivissä 90/434]. Siten [direktiivistä 90/434] ei seuraa tältä osin mitään rajoituksia jäsenvaltioiden verolainsäädännölle. Toiseksi myöskään SEUT 49 artikla ei edellytä vastikeosakkeiden luovutuksessa syntyneen tappion huomioon ottamista”.

( 46 ) Komission mukaan ”vaikuttaa siltä, että luovuttaja, joka ei ole käyttänyt sijoittautumisoikeuttaan, voi täysin kompensoida vaihdossa syntyneen arvonnousun, jonka verotusta on alun perin lykätty, vähentämällä siitä vastaavan luovutustappion. Jos sitä vastoin luovuttaja on käyttänyt oikeuttaan sijoittautua Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, kuten verovelvollinen asiassa [Lassus (C‑421/16)] on tehnyt, luovutustappion huomioon ottamista rajoittaa huomattavasti se, että laskelmat perustuvat sääntöihin, joita ei ole sovellettu täysin jäsenvaltion sisäisessä tilanteessa”.

( 47 ) CGI:n 160 §:n I momentin 4 kohta. Tämä toisiinsa rinnastettavien verollisten liiketoimien erilainen kohtelu ei ilmene kyseisten säännösten sanamuodosta.

( 48 ) Tuomio 21.12.2016, komissio v. Portugali (C‑503/14, EU:C:2016:979, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 49 ) Ranskan hallitus ”ei kiistä, että tällaisilla arvopapereiden vaihdossa syntyneen arvonnousun verottamista koskevilla yksityiskohtaisilla säännöillä kohdellaan ulkomailla asuvien tai Ranskassa asuvien, joista on vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutusajankohtana tullut ulkomailla asuvia, toteuttamia arvopapereiden vaihtoja eri tavalla kuin Ranskassa asuvien toteuttamia vaihtoja, joiden tapauksessa vaihdossa saatujen arvopapereiden myöhemmässä luovutuksessa mahdollisesti syntynyt luovutustappio vähennetään vaihdossa syntyneestä arvonnoususta veron määrän laskemiseksi”. Kursivointi tässä.

( 50 ) Tuomio 29.11.2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 51 ) Ranskan hallituksen mukaan arvopapereiden vaihdossa syntyneen arvonnousun verottamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt on määritetty Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan verosopimuksen 13 artiklan 4 kappaleen mukaisesti. Vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutuksesta aiheutuva mahdollinen luovutustappio sitä vastoin ei kuulu Ranskan hallituksen vaan Yhdistyneen kuningaskunnan verotusvaltaan. Lisäksi Ranskan hallitus katsoo, ettei arvopapereiden vaihdossa syntyneen arvonnousun verotusta koskevilla yksityiskohtaisilla säännöillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen niillä tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.

( 52 ) Kursivointi tässä.

( 53 ) Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 68 kohdassa lisäksi totesin, vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että jäsenvaltioilla on unionin yhtenäistämis- tai yhdenmukaistamistoimien puuttuessa edelleen toimivalta sopimuksin tai yksipuolisesti päättää verotusvaltansa jakoperusteista erityisesti kaksinkertaisen verotuksen poistamiseksi (tuomio 29.11.2011, National Grid Indus,C‑371/10, EU:C:2011:785, 46 kohta).

( 54 ) Tuomio 21.5.2015, Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331, 44 kohta).

( 55 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 6 kohta.

( 56 ) Tuomio 21.5.2015, Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331, 48 ja 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tämä tarkoittaa, ettei arvonnousun verotusta lykätty myöhempään ajankohtaan. Asiassa, jossa tämä tuomio annettiin, oli määrätty piilevistä arvonnousuista vero hyödykkeiden siirtohetkellä ja lykätty veron maksuunpanoa eli jaksotettu maksaminen kymmenelle vuodelle.

( 57 ) Tuomio 29.11.2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785, 61 kohta). Ks. myös tuomio 21.12.2016, komissio v. Portugali (C‑503/14, EU:C:2016:979, 55 kohta). Trustin hallinnollisen kotipaikan siirtämisestä ks. vastaavasti tuomio 14.9.2017, Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (C‑646/15, EU:C:2017:682, 58 kohta) ja julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (C‑646/15, EU:C:2016:1000, 61–65 kohta). Unionin tuomioistuin totesi 29.11.2011 antamansa tuomion National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785) 58 kohdassa, että ”koska [käsiteltävässä asiassa] kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa tosiasiallisen johtonsa siirtäneen yhtiön voittoja verotetaan kyseisen siirron jälkeen vain vastaanottavassa jäsenvaltiossa verotuksen alueperiaatteen ja siihen liittyvän ajallisen osatekijän mukaisesti, vastaanottavan jäsenvaltion asiana on – kun otetaan huomioon edellä mainittu yhteys yhtiön varojen ja sen veronalaisten voittojen välillä, sekä voittojen verotusoikeuden ja tappioiden vähennysmahdollisuuden välistä symmetriaa koskevista syistä – myös päättää ottaa verojärjestelmässään huomioon kyseisen yhtiön siitä ajankohdasta lähtien ilmenneet varojen arvonmuutokset, jolloin lähtöjäsenvaltio menetti kokonaan verotuksellisen liitynnän kyseiseen yhtiöön”.

( 58 ) Ks. vastaavasti tuomio 21.5.2015, Verder LabTec (C‑657/13, EU:C:2015:331) ja tuomio 21.12.2016, komissio v. Portugali (C‑503/14, EU:C:2016:979).

( 59 ) Tästä on muistutettava, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 36 todetaan, että Lassusin toteuttamassa vaihdossa vuonna 1999 syntynyttä arvonnousua verotettiin Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan verosopimuksen 13 artiklan 4 kappaleen a ja b kohdan mukaan Ranskassa, vaikka hänen kotipaikkansa on vuodesta 1997 alkaen ollut Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

( 60 ) Muistutettakoon unionin tuomioistuimen kirjaamoon jätetystä kansallisesta asiakirja-aineistosta ilmenevän, että vaihdossa syntyneen arvonnousun verotusta koskevat yksityiskohtaiset järjestelyt, kuten verokanta, määritetään vasta hetkellä, jolloin vaihdossa saadut arvopaperit luovutetaan edelleen.

( 61 ) Muistutan, että luovutustappiot syntyivät kyseisten arvopapereiden vaihtoa seuranneiden viiden vuoden aikana.

( 62 ) Tässä tapauksessa CGI:n 160 §:n I momentin 4 kohta. Huomautan, että tässä säännöksessä vahvistetaan viiden vuoden enimmäismääräaika. Jos vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutus tapahtuu yli viiden vuoden kuluttua vaihdosta, kyseisessä luovutuksessa syntyvää luovutustappiota ei mielestäni tarvitse ottaa huomioon. SEUT 49 artiklaa sovellettaessahan ainoastaan edellytetään, että toisiinsa rinnastettavia liiketoimia kohdellaan samalla tavalla.

( 63 ) Ranskan hallituksen mukaan unionin tuomioistuin ei ole toimivaltainen vastaamaan tähän kysymykseen, koska unionin primaarioikeudessa ja johdetussa oikeudessa ei täsmennetä näitä yksityiskohtaisia sääntöjä. Se katsoo, että jos jäsenvaltio on velvollinen ottamaan vaihdossa syntyneen arvonnousun verotuksessa huomioon vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutuksesta mahdollisesti aiheutuvan luovutustappion, se voi ottaa huomioon ainoastaan näihin samoihin arvopapereihin liittyvän luovutustappion. Lisäksi Ranskan hallitus katsoo, että luovutustappion määrää laskettaessa on pidettävä hankintahintana arvopapereiden arvoa sellaisena kuin se oli vaihtohetkellä.

( 64 ) Komissio huomauttaa, ettei direktiivissä 90/434 säädetä vaihdossa syntyneen arvonnousun yksityiskohtaisista laskentasäännöistä eikä mahdollisesti aiheutuneeseen luovutustappioon sovellettavasta järjestelmästä.