Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Asian saattaminen unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi – Ennakkoratkaisun tarpeellisuus ja esitettyjen kysymysten merkityksellisyys – Asian arvioimisen kuuluminen kansalliselle tuomioistuimelle

(SEUT 267 artikla)

2. Kilpailu – Unionin säännöt – Soveltaminen – Jäsenvaltioiden toimivalta – Kansallisten kilpailuviranomaisten nimeäminen – Kansallista säännöstöä, jonka mukaan tällaiset viranomaiset eivät voi osallistua vastapuolina niiden päätöksistä vireille pantuihin oikeudenkäyntimenettelyihin muutoksenhakutuomioistuimessa, ei voida hyväksyä

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 35 artikla)

Tiivistelmä

1. SEUT 267 artiklan mukaisessa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on sen käsiteltävänä olevan asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos kansallisten tuomioistuinten esittämät kysymykset koskevat unionin oikeuden säännöksen tulkintaa, unionin tuomioistuimen on siis lähtökohtaisesti vastattava kysymyksiin, ellei ole ilmeistä, että ennakkoratkaisupyynnöllä pyritään todellisuudessa saamaan unionin tuomioistuimelta ratkaisu keinotekoisen riidan avulla taikka neuvoa-antava lausunto yleisluonteisista tai hypoteettisista kysymyksistä tai että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevan asian tosiseikkoihin tai kohteeseen taikka että unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.

Unionin kilpailuoikeuden säännösten tulkintaa koskevan ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä se, ettei kansallinen tuomioistuin vielä ole lausunut lopullisesti siitä, onko sovellettava vain kansallista kilpailuoikeutta vai onko päinvastoin sovellettava myös unionin oikeutta, ei ole mitenkään esteenä kyseisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamiselle. Olisi nimittäin epäjohdonmukaista, että jotta ennakkoratkaisupyyntö voitaisiin ottaa tutkittavaksi, kansallisen tuomioistuimen olisi lausuttava lopullisesti aiheesta, joka suoraan tai välillisesti on sen esittämän pyynnön kohteena.

Lisäksi on niin, että kun otetaan huomioon kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtävien jako, ei voida edellyttää, että ennen kuin kansallinen tuomioistuin esittää ennakkoratkaisupyynnön unionin tuomioistuimelle, se tekee kaikki sille sen tuomioistuintehtävän perusteella kuuluvat tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat arvioinnit. On nimittäin riittävää, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee pääasian kohde ja unionin oikeusjärjestyksen kannalta merkityksellisimmät seikat, jotta jäsenvaltiot voivat esittää huomautuksensa unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti ja osallistua tehokkaasti menettelyyn unionin tuomioistuimessa.

(ks. 41, 42 ja 45–47 kohta)

2. Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 35 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ei anneta kansalliselle kilpailuviranomaiselle mahdollisuutta osallistua vastapuolena oikeudenkäyntimenettelyyn, joka on pantu vireille kyseisen viranomaisen tekemästä päätöksestä. Siihen, ettei kansalliselle kilpailuviranomaiselle anneta oikeudenkäynnin asianosaisen asemaan liittyviä oikeuksia, jolloin sitä estetään puolustamasta yleisen edun mukaisesti tekemäänsä päätöstä, sisältyy nimittäin vaara siitä, että asian käsiteltäväkseen saanut tuomioistuin jää täysin niiden perusteiden ja perustelujen ”vangiksi”, joita muutoksenhakijana oleva yritys tai yritykset esittävät. On kuitenkin niin, että kilpailusääntöjen rikkomisen toteamisen ja sakkojen määräämisen kaltaisella alalla, jolla on tehtävä monitahoisia oikeudellisia ja taloudellisia arviointeja, jo se, että kyse voi olla tällaisesta riskistä, on omiaan vaarantamaan sen erityisen velvollisuuden täyttämisen, joka kansallisilla kilpailuviranomaisilla asetuksen N:o 1/2003 nojalla on varmistaa, että SEUT 101 ja SEUT 102 artiklaa, joilla edellä mainitut 81 ja 82 artikla on korvattu, sovelletaan tehokkaasti.

Kansallisten kilpailuviranomaisten asiana on punnita tällaisen osallistumisensa tarpeellisuutta ja hyödyllisyyttä unionin kilpailuoikeuden tehokkaan soveltamisen kannalta. On kuitenkin niin, että jos kansallinen kilpailuviranomainen jättää järjestelmällisesti osallistumatta tällaisiin oikeudenkäyntimenettelyihin, tämä vaarantaa SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan tehokkaan vaikutuksen.

Unionin säännöstön puuttuessa jäsenvaltiot pysyvät menettelyllistä autonomiaa koskevan periaatteen mukaisesti toimivaltaisina nimeämään elimen tai elimet, jotka kuuluvat kansalliseen kilpailuviranomaiseen ja joilla on mahdollisuus osallistua vastapuolena kansallisessa tuomioistuimessa pidettävään menettelyyn, joka on pantu vireille kyseisen viranomaisen tekemästä päätöksestä, mutta jäsenvaltioiden on samalla varmistettava perusoikeuksien kunnioittaminen ja unionin kilpailuoikeuden täysi tehokkuus.

(ks. 58 ja 64 kohta sekä tuomiolauselma)