ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
122.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Consiglio di Staton (ylin hallintotuomioistuin, Italia) ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta 23.10.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1370/2007 8 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että tämän asetuksen 5 artiklaa ei voida soveltaa pääasian kohteena olevan kaltaisessa sopimuspuolen valintamenettelyssä, joka on toteutettu ennen kyseisen asetuksen 8 artiklan 2 kohdassa vahvistetun siirtymäkauden päättymistä, paitsi siinä tilanteessa, että tämä sopimuspuolen valinta kuuluu sellaisen kansallisen järjestelyn piiriin, jolla pannaan kyseinen 5 artikla etukäteen täytäntöön, ja siltä osin kuin tässä järjestelyssä niin määritetään. 2) Toissijaisesti asetuksen N:o 1370/2007 8 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että tämän asetuksen 5 artiklaa ei voida soveltaa 3.12.2039 päättyvän 30 vuoden määräajan aikana kyseisen asetuksen 8 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettuun sopimukseen siitä huolimatta, että tämän sopimuksen voimassaolo päättyy 3.12.2039 jälkeen. 3) Vielä toissijaisemmin asetuksen N:o 1370/2007 5 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että pääasian kohteena olevan kaltaisen julkisia liikennepalveluja koskevan sopimuksen sopimuspuoleksi valitaan tarjouskilpailun perusteella liikenteenharjoittaja, joka on sellaisen toisen liikenteenharjoittajan määräysvallassa, joka on suoraan valittu sopimuspuoleksi ennen tämän asetuksen voimaantuloa. 4) Kaikkein toissijaisimmin asetuksen N:o 1370/2007 5 artiklan 2 kohtaa, luettuna tämän asetuksen 2 artiklan j alakohdan valossa, on tulkittava siten, että julkisoikeudellista oikeushenkilöä, jolla on julkista paikallisliikennepalvelua koskeva sopimus, jonka sopimuspuolen valtion viranomainen on valinnut suoraan, voidaan pitää ”sisäisenä liikenteenharjoittajana” sillä edellytyksellä, että tämä henkilö on tämän viranomaisen ”määräysvallassa vastaavalla tavalla” kuin viranomaisen omat yksiköt. Lisäksi kyseisen asetuksen 5 artiklan 2 kohtaa, luettuna saman asetuksen 2 artiklan b alakohdan valossa, on tulkittava siten, että liikennepalvelujen järjestämistä koskevan toimivallan siirto valtion viranomaiselta elimelle, jonka ”määräysvallassa” sopimuspuoleksi valittu ei ole ”vastaavalla tavalla”, ei aiheuta tehdyn sopimuksen poissulkemista tämän säännöksen soveltamisalasta sillä edellytyksellä, että yhtäältä valtion viranomainen säilyttää yksin tai yhdessä tämän elimen kanssa valtuudet toimia julkisessa henkilöliikenteessä kyseisellä maantieteellisellä alueella (jolloin sitä voidaan pitää ”toimivaltaisena viranomaisena”) ja toisaalta sopimuspuoleksi valittu on edelleen tämän viranomaisen ”määräysvallassa vastaavalla tavalla”.
47.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Landgericht München I:n (Münchenin alueellinen tuomioistuin I, Saksa) ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 8 artiklan 2 kohtaa sekä teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY 13 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että niissä ei velvoiteta jäsenvaltioita ottamaan kansallisessa lainsäädännössään käyttöön olettamaa, jonka mukaan internetyhteyden haltijat ovat vahingonkorvausvastuussa tekijänoikeuksien loukkauksista, joita on tehty tämän internetyhteyden välityksellä. Jos kansallisessa lainsäädännössä kuitenkin säädetään tällaisesta olettamasta näiden oikeuksien suojan varmistamiseksi, sitä on sovellettava johdonmukaisesti, jotta taataan tämän suojan tehokkuus. Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklassa tunnustettua oikeutta perhe-elämän kunnioittamiseen ei voida tulkita siten, että viedään immateriaalioikeuksien haltijoilta kaikki tosiasialliset mahdollisuudet perusoikeuskirjan 17 artiklan 2 kohdassa vahvistettuun immateriaalioikeuksien turvaamiseen.
80.

Komissio väittää myös perustellusti, että oikeudenkäyntikulut, jotka kuluttajan on korvattava, asettavat kuluttajan epäedulliseen asemaan. Oikeudenkäyntikuluista siviiliasioissa annetun lain 19 §:n 4 momentissa säädetään, että kuluttajan on korvattava kolme neljännestä oikeudenkäyntikuluista, jos hän vastustaa maksamismääräystä. Hakijan on sitä vastoin korvattava vain yksi neljäsosa oikeudenkäyntikuluista, jos se hakee maksamismääräyksen antamista. Kuluttajan on siten korvattava kolminkertainen määrä oikeudenkäyntikuluja, jos hän vastustaa maksamismääräystä vaatiakseen direktiivin 93/13 mukaisia oikeuksiaan. Katson, että tässä on kyse oikeudenkäyntikulujen ennakoista ja että oikeudenkäyntikulujen jakautumisesta päätetään lopullisesti vasta menettelyn päätyttyä. Jo tällaisen ennakon periminen voi kuitenkin saada kuluttajan luopumaan maksamismääräyksen vastustamisesta. Kuluttaja asetettaisiin luonnollisesti epäedulliseen asemaan etenkin, jos hänen olisi joka tapauksessa, siis menettelyn lopputuloksesta riippumatta, korvattava oikeudenkäyntikuluja kolminkertainen määrä hakijaan nähden.
20.

Asiassa tehtiin Revision-valitus Oberster Gerichtshofiin (ylin tuomioistuin, Itävalta), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”Onko asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohtaa tulkittava siten, että toimivalta käsitellä sopimussuhteen ulkopuoliset esitteeseen perustuvaa vastuuta koskevat vaatimukset silloin, kun – sijoittaja on tehnyt puutteelliseen esitteeseen perustuvan sijoituspäätöksensä kotipaikassaan – ja sijoittaja on tämän sijoituspäätöksen perusteella siirtänyt jälkimarkkinoilta hankkimansa arvopaperin ostohinnan itävaltalaisessa pankissa olevalta tililtään toisessa itävaltalaisessa pankissa olevalle selvitystilille, josta ostohinta on suoritettu myyjälle kantajan toimeksiannon mukaisesti, a) on tuomioistuimella, jonka tuomiopiirissä sijoittajalla on kotipaikka b) on tuomioistuimella, jonka tuomiopiirissä on sen pankin kotipaikka/tilinpitäjäkonttori, jossa kantajalla on pankkitili, josta tämä on siirtänyt sijoittamansa summan selvitystilille c) on tuomioistuimella, jonka tuomiopiirissä on sen pankin kotipaikka/tilinpitäjäkonttori, jossa selvitystili on d) on kantajan valinnan mukaan jollakin näistä tuomioistuimista e) ei ole millään näistä tuomioistuimista?”
15.

Sen 81 artiklassa säädetään seuraavaa: ”– – 2. Kun myönnetään asetuksen (EY) N:o 479/2008 92 artiklassa säädettyjä uudelleenistutusoikeuksia, alat on tarkastettava systemaattisesti ennen raivausta ja sen jälkeen. Tarkastettavat lohkot ovat lohkoja, joille tullaan myöntämään uudelleenistutusoikeuksia. Ennen raivausta tehtävään tarkastukseen on kuuluttava asianomaisen viinitarhan olemassaolon varmistaminen. Tämä tarkastus on tehtävä perinteisenä paikalla tehtävänä tarkastuksena. Jos jäsenvaltiolla on kuitenkin luotettava ja ajan tasalla pidetty sähköinen viinitilarekisteri, tarkastus voidaan tehdä hallinnollisesti, ja velvollisuus tehdä tarkastus paikalla ennen raivausta voidaan rajoittaa viiteen prosenttiin hakemuksista (vuodessa) hallinnollisen valvontajärjestelmän luotettavuuden osoittamiseksi. Jos paikalla tehtävissä tarkastuksissa havaitaan merkittäviä sääntöjenvastaisuuksia tai poikkeavuuksia tietyllä alueella tai alueen osassa, toimivaltaisen viranomaisen on lisättävä paikalla tehtävien tarkastusten määrää asianmukaisesti kyseisenä ja seuraavana vuonna. 3. Raivauspalkkiota saavat alat on tarkastettava systemaattisesti ennen raivausta ja sen jälkeen. Tarkastuksen kohteeksi on valittava lohkot, joista on tehty tukihakemus. Raivausta edeltävässä tarkastuksessa on varmistettava asianomaisen viinitarhan olemassaolo, 75 artiklan mukaisesti määritelty istutettu ala ja alan asianmukainen hoito. Tämä tarkastus on tehtävä perinteisenä paikalla tehtävänä tarkastuksena. Jos jäsenvaltiolla on kuitenkin graafinen väline, jolla lohkot voidaan mitata 75 artiklan mukaisesti sähköisessä viinitilarekisterissä, sekä ajantasaiset tiedot siitä, hoidetaanko lohkoa asianmukaisesti, tarkastus voidaan tehdä hallinnollisesti, ja velvollisuus tehdä tarkastus paikalla ennen raivausta voidaan rajoittaa viiteen prosenttiin hakemuksista hallinnollisen valvontajärjestelmän luotettavuuden osoittamiseksi. Jos paikalla tehtävissä tarkastuksissa havaitaan merkittäviä sääntöjenvastaisuuksia tai poikkeavuuksia tietyllä alueella tai alueen osassa, toimivaltaisen viranomaisen on lisättävä paikalla tehtävien tarkastusten määrää asianmukaisesti kyseisenä vuonna. 4. Sen todentaminen, että raivaus on tosiasiallisesti suoritettu, on tehtävä perinteisenä tarkastuksena paikalla, tai jos viinitarhan kaikki lohkot raivataan tai jos kaukokartoituksen resoluutio on vähintään 1 m2, se voidaan tehdä kaukokartoituksena. 5. Raivauspalkkiota saavien alojen osalta vähintään toinen 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainituista tarkastuksista on tehtävä perinteisenä tarkastuksena paikalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan kolmannen alakohdan ja 4 kohdan soveltamista.”
9.

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin puolestaan toteaa, että direktiivin 2003/88 7 artiklassa viitataan palkallisen vuosiloman saamisen edellytysten määrittelemisen osalta kansalliseen lainsäädäntöön ja käytäntöön. Vaikka Romanian lainsäätäjä on tuomion Schultz-Hoff ym. ( 6 ) ja tuomion Dominguez ( 7 ) johdosta muuttanut lakia ottaakseen niin sanotut tosiasialliset työskentelykaudet huomioon laajemmin, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee kuitenkin, onko näihin kausiin mahdollista sisällyttää vanhempainvapaa, johon Dicun saama hoitovapaa on pääasian asianosaisten yksimielisen käsityksen mukaan rinnastettava. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo nimittäin, että palkallinen vuosiloma on eräs velvollisuuksista, joita työnantajalla on vastikkeeksi työntekijän tekemästä työstä, mutta jos työntekijä on vanhempainvapaalla, hän ei tee sitä suoritusta, jonka perusteella oikeus palkalliseen vuosilomaan syntyy. Direktiivissä 2010/18 säädetään lisäksi, että jäsenvaltiot voivat myöntää enintään kahdeksan vuoden pituisen vanhempainvapaan, ja vaikuttaa liialliselta, että työnantaja on velvollinen myöntämään palkallisen vuosiloman näin pitkältä ajalta, jonka työntekijä on käyttänyt lapsensa hoitoon. Työntekijälle vanhempainvapaan aikana tarjottavan suojan pitäisi kuulua perheen yhtenäisyyttä edistävänä toimenpiteenä pikemminkin valtion eikä työnantajan vastuulle. Unionin tuomioistuimen tuomiossa Schultz-Hoff ym. ( 8 ) ja tuomiossa Dominguez ( 9 ) noudattamaa päättelyä ei voida soveltaa vanhempainvapaalla olevan työntekijän tapaukseen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa myös, että direktiivin 2010/18 sanamuodon mukaan vanhempainvapaan aikaiset sopimusta koskevat järjestelyt jätetään jäsenvaltioiden harkintavaltaan. Romanian työlain 51 §:n 1 momentin a kohdassa ( 10 ) säädetään kuitenkin, että työsopimus keskeytyy pienen lapsen hoitamiseen tarkoitetun vanhempainvapaan ajaksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo myös, että palkallisella vuosilomalla pyritään eri tavoitteeseen kuin vanhempainvapaalla. Lopuksi se hylkää väitteen, jonka mukaan palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden määrittämisen osalta vanhempainvapaalla olevaa työntekijää syrjitään suhteessa työntekijään, joka ei ole ollut tällaisella vapaalla, sillä sen mukaan nämä kaksi tilannetta eivät ole rinnastettavissa toisiinsa.
29.

Ensinnäkin on syytä tähdentää, että arvonlisäverojärjestelmässä perusperiaatteena on, että verorasitus kohdistuu pelkästään lopulliseen kuluttajaan. Niinpä sen arvonlisäveron peruste, jonka veroviranomaiset kantavat, ei voi ylittää sitä vastiketta, jonka lopullinen kuluttaja on tosiasiallisesti maksanut ja jonka perusteella on laskettu se arvonlisävero, jonka viime kädessä tämä kuluttaja maksaa. Itse asiassa arvonlisävero ei kohdistu verovelvollisiin, vaan niiden tehtävänä on lopullista verotusvaihetta edeltävän tuotanto- ja jakelutoiminnan kussakin eri vaiheessa ja osallistuessaan tähän toimintaan ainoastaan kantaa arvonlisävero veroviranomaisten puolesta ja tilittää se näille. ( 7 )
28.

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma asetuksen N:o 139/2004 7 artiklan 1 kohdan oikeasta tulkinnasta, jonka mukaisesti sen on tulkittava kilpailulain 12 c §:n 5 momenttia, joten se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Millä perusteilla on arvioitava, sovelletaanko [asetuksen N:o 139/2004] 7 artiklan 1 kohdan mukaista kieltoa ([standstill-velvoite]) yrityksen menettelyihin tai toimiin, ja edellyttääkö kyseisessä säännöksessä tarkoitettu toteuttamistoimenpide, että kyseinen toimenpide tosiasiallisesti tai oikeudellisesti on kokonaan tai osittain osa määräysvallan siirtymistä tai keskittymään osallistuvien yritysten jatkuvien toimintojen sulautumista, mikä laukaisee kynnysarvojen ylittyessä ilmoitusvelvollisuuden? 2) Voidaanko käsiteltävän asian kohteena olevan kaltaisen yhteistyösopimuksen irtisanomista ennakkoratkaisupyynnössä kuvattuja vastaavissa olosuhteissa pitää toteuttamistoimenpiteenä, johon sovelletaan neuvoston asetuksen N:o 139/2004 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kieltoa, ja jos voidaan, millä perusteilla asia ratkaistaan? 3) Onko toiseen kysymykseen vastaamisen kannalta merkitystä sillä, onko irtisanomisella todellisuudessa ollut kilpailuoikeudellisessa mielessä olennaista vaikutusta markkinoihin? 4) Jos kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, pyydetään selvennystä siihen, millä perusteilla ja minkä todennäköisyysasteen mukaan käsiteltävän asian kaltaisessa tapauksessa on arvioitava sitä, onko irtisanomisesta aiheutunut tällaisia markkinavaikutuksia, sen merkitys mukaan lukien, että tällaiset vaikutukset voidaan yhdistää muihin syihin?”
9.

Kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on direktiivin 91/414/ETY mukaisesti tarvittaessa muutettava tai peruutettava metalaksyylia tehoaineenaan sisältäviä kasvinsuojeluaineita koskevat voimassa olevat luvat 31 päivään joulukuuta 2010 mennessä. Jäsenvaltioiden on tähän päivämäärään mennessä erityisesti tarkistettava, että metalaksyylia koskevat mainitun direktiivin liitteen I edellytykset täyttyvät, kyseistä tehoainetta koskevan tekstin B osassa mainittuja edellytyksiä lukuun ottamatta, ja että luvanhaltijalla on mainitun direktiivin liitteen II vaatimukset täyttävä asiakirja-aineisto tai pääsy sellaiseen mainitun direktiivin 13 artiklan edellytysten mukaisesti. 2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltioiden on arvioitava tuote uudelleen kaikkien sellaisten sallittujen kasvinsuojeluaineiden osalta, jotka sisältävät metalaksyylia joko ainoana tehoaineena tai yhtenä monista tehoaineista, jotka kaikki on 30 päivään kesäkuuta 2010 mennessä sisällytetty direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I; arviointi on suoritettava direktiivin 91/414/ETY liitteessä VI säädettyjen yhtenäisten periaatteiden mukaisesti, mainitun direktiivin liitteessä III vahvistetut vaatimukset täyttävän asiakirja-aineiston perusteella ja ottaen huomioon metalaksyylia koskevan, mainitun direktiivin liitteessä I olevan tekstin B osa. Jäsenvaltioiden on kyseisen arvioinnin perusteella määritettävä, täyttääkö tuote direktiivin 91/414/ETY 4 artiklan 1 kohdan b, c, d ja e alakohdassa vahvistetut edellytykset. – –”
16.

Työntekijöiden asemasta annetun lain 49 §:ssä (”Sopimuksen päättyminen”) on lueteltu kaikki ne tilanteet, jotka voivat johtaa työsuhteen päättymiseen. Työsuhde voi päättyä, kun sovittu aika on päättynyt tai sopimuksen kohteena ollut työ tai palvelu on suoritettu (49 §:n 1 momentin c kohta), ja se voi päättyä objektiivisista syistä (49 §:n 1 momentin 1 kohta), ja kyseiset objektiiviset syyt on lueteltu työntekijöiden asemasta annetun lain 52 §:ssä.
37.

Kuten sekä komissio että Unkarin hallitus huomauttivat, arvonlisäverodirektiivin 290 artiklasta seuraa, että jos jäsenvaltio ottaa käyttöön pienten yritysten vapautusjärjestelmän, kyseisen järjestelmän soveltaminen verovelvollisiin, joilla on oikeus osallistua järjestelmään, on valinnaista eikä pakollista. Verovelvolliset voivat nimittäin myös valita, kuuluvatko he tavanomaisen arvonlisäverojärjestelmän vai 281 artiklassa säädetyn erityisjärjestelmän piiriin (jos asianomaisessa jäsenvaltiossa on käytössä tällainen järjestelmä). Jos verovelvollinen valitsee jälkimmäisen järjestelmän ja asiaa koskevat edellytykset täyttyvät, hän voi myös hyötyä asteittaisista verohelpotuksista (tässäkin tapauksessa silloin, jos tällaisia helpotuksia on käytössä kyseisessä jäsenvaltiossa). Näin ollen arvonlisäverodirektiivin 290 artiklan nojalla pienillä yrityksillä voi olla – aina asianomaisen kansallisen lainsäädännön mukaan – jopa kolme erilaista arvonlisäverojärjestelmää, joista ne voivat valita.
6.

Saman asetuksen 22 artiklan 4 alakohdan ensimmäisessä alakohdassa, joka sijaitsee asetuksen II luvun 6 jaksossa, jonka otsikko on ”Yksinomainen toimivalta”, säädetään, että ”asiassa, joka koskee patentin, tavaramerkin, mallin tai muiden senkaltaisten tallettamista tai rekisteröintiä edellyttävien oikeuksien merkitsemistä rekisteriin tai oikeuksien pätevyyttä” sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, missä tallettamista tai rekisteröintiä on pyydetty tai tallettaminen tai rekisteröinti on tapahtunut tai missä se yhteisön säädöksen tai kansainvälisen sopimuksen määräysten mukaan katsotaan tapahtuneeksi, on yksinomainen toimivalta.
15.

Edellä esitetyn perusteella Københavns Byret on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”Onko seuraavien seikkojen perusteella kyseessä määräys, josta on teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22.6.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY, sellaisena kuin se on muutettuna teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä annetun direktiivin 98/34/EY muuttamisesta 20.7.1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä, 8 artiklan 1 kohdan mukaan, luettuna yhdessä saman direktiivin 1 artiklan 2, 5 ja 11 alakohdan kanssa, ilmoitettava komissiolle: a) kun tarkoituksena on säätää eräistä peleistä, arpajaisista ja vedonlyönneistä annetun lain muuttamista koskeva laki, jolla otetaan käyttöön rangaistussäännös, jonka mukaan rangaistaan muun muassa sitä, joka tahallaan tai törkeästä huolimattomuudesta ’tarjoaa Tanskassa pelejä, arpajaisia tai vedonlyöntejä, vaikka hänellä ei ole siihen 1 §:ssä säädettyä lupaa’, ja sitä, joka tahallaan tai törkeästä tuottamuksesta ’mainostaa pelejä, arpajaisia tai vedonlyöntejä, joihin ei ole 1 §:ssä säädettyä lupaa’, ja b) lain muuttamista koskevan ehdotuksen perusteluista ilmenee, että edellä mainittujen rangaistussäännösten tarkoituksena on ollut yhtäältä täsmentää kieltoa (tai saattaa se voimaan), joka koskee ulkomaisten peliyhtiöiden internetin välityksellä tarjoamia suoraan Tanskan markkinoille suunnattuja pelejä, ja toisaalta kieltää muun muassa ulkomaisten peliyhtiöiden internetin välityksellä tarjoamien pelien mainostaminen, sillä samoista lakiehdotuksen perusteluista ilmenee, että ennen muutoksia voimassa olleiden säännösten perusteella on ollut epäilyksetöntä, että pelien järjestäminen on lainvastaista silloin, kun ulkomainen peliyhtiö käyttää myyntikanavia, joilla pelin myyminen tapahtuu fyysisesti Tanskan alueella, mutta sen sijaan on ollut epävarmempaa, koskeeko säännös myös tanskalaisille pelaajille suunnattuja pelejä, jotka fyysisesti sijaitsevat Tanskan ulkopuolella, ja että tästä syystä on tarpeen täsmentää, että nämä pelit kuuluvat säännöksen soveltamisalaan? Perusteluista ilmenee lisäksi, että tarkoituksena on lisätä lakiin mainostamiskielto, joka koskee pelejä, arpajaisia ja vedonlyöntejä, joihin ei ole kyseisen lain mukaista lupaa, ja että muutos vastaa ravivedonlyönneistä annetun lain (hestevæddeløbslov) 12 §:n 3 momentin nojalla voimassa olevaa kieltoa mutta merkitsee veikkaus- ja lottotoiminnasta annetun lain (tips- og lottolov) 10 §:n 4 momentin voimassa olevan säännöksen täsmentämistä. Perusteluista ilmenee myös, että kiellolla suojataan pelien tarjoajia, joilla on Tanskan viranomaisten myöntämä lupa, sellaisten yhtiöiden taholta tulevalta kilpailulta, joilla ei ole kyseistä lupaa ja jotka eivät siten voi laillisesti tarjota tai välittää pelejä Tanskassa.”
63.

Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Finanzgericht Münchenin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: ”Lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien keraamisten pöytä- ja keittiöesineiden tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 13.5.2013 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 412/2013 1 artiklan 3 kohta ei ole esteenä sille, että tilanteessa, jossa ei ole toimenpiteiden kiertämisen riskiä eikä vaaranneta polkumyyntitullien asianmukaista soveltamista, tuoja voi lopullisen polkumyyntitullin vahvistamiseksi esittää vielä jälkikäteen yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000, 78 artiklan nojalla vireille pannun menettelyn yhteydessä saman täytäntöönpanoasetuksen liitteessä II säädettyjen vaatimusten mukaisen pätevän kauppalaskun. Jos yksilöllisen polkumyyntitullin soveltamisen kaikki muut edellytykset täyttyvät, tulliviranomaisten on tällöin asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2700/2000, 78 artiklan 3 kohdan nojalla ja asiasta mahdollisesti annettujen säännösten mukaisesti toteutettava tilanteen korjaamiseksi tarvittavat toimenpiteet ottamalla huomioon kauppalaskun esittäminen.
65.

Päinvastoin kuin Ranskan hallitus väittää, 29.3.2007 annetusta tuomiosta Aktiebolaget NN (C‑111/05, EU:C:2007:195) ei siis voida päätellä, että tavaran luovutus ja sen myöhempi asennus saman verovelvollisen toimesta muodostavat arvonlisäveroon nähden yhden monitahoisen liiketoimen pelkästään siitä syystä, että asennus on tarpeellinen kyseisen tavaran toiminnan varmistamiseksi. Vaikka asennustyö on aina tarpeellinen, yhteisöjen tuomioistuin on päätynyt siihen, että kyseessä on yksi monitahoinen liiketoimi, pelkästään sen vuoksi, että kaapelin luovutus, toisin sanoen kyseisen omaisuuden omistusoikeuden siirto, tapahtui vasta asennustyön jälkeen.
9.

KSH:n 288 §:n 1 momentissa säädetään, että sen jälkeen, kun yhtiökokous on hyväksynyt lopputilinpäätöksen ja kun selvitysmenettely on päättynyt, selvitysmiesten on julkistettava lopputilinpäätös yhtiön kotipaikassa ja esitettävä se rekisterin pitämisestä vastaavalle tuomioistuimelle sekä tehtävä samalla yhtiön rekisteristä poistamista koskeva hakemus. Tilinpäätöspäivänä on se päivä, joka edeltää velkojien tyydyttämisen tai saatavien turvaamisen jälkeen jäljellejääneen omaisuuden jakamista osakkaiden kesken.