ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7.

Euroopan unionin toimielimet — Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus N:o 1049/2001 — Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin — Yleisen edun turvaaminen — Kansainväliset suhteet — Ulottuvuus — Neuvotteluohjeet unionin Euroopan ihmisoikeussopimukseen liittymistä varten — Soveltamisalaan kuuluminen — Poikkeus — Neuvotteluohjeet, jotka on annettu tiedoksi neuvottelukumppaneille (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan kolmas luetelmakohta) (ks. 56, 58, 70–72 ja 78 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky — Sanamerkki INNOVATION FOR THE REAL WORLD (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 20–24, 32, 33, 37, 38 ja 43 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sekaannusvaaran arvioiminen – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21–23 ja 43 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kuviomerkki Giuseppe GIUSEPPE ZANOTTI DESIGN – Kuvio- ja sanamerkit ZANOTTI (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 26, 29, 44, 45, 59, 60, 62 ja 64 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Asianomaisten tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuus – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 27 kohta)

4. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Asianomaisten tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet – Moniosainen tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 30, 31 ja 53 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kanne SMHV:n toisen valituslautakunnan 8.4.2011 tekemästä päätöksestä (asia R 634/2010-2), joka koskee Società Italiana Calzature SpA:n ja Vicini SpA:n välistä väitemenettelyä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Società Italiana Calzature SpA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sekaannusvaaran arvioiminen – Perusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 18–21, 28 ja 40 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kuviomerkit ONESTO ja ENSTO (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23, 25 ja 41 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuus – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24 kohta)

4. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Aikaisemman tavaramerkin heikko erottamiskyky – Vaikutus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 44 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kanne SMHV:n toisen valituslautakunnan 20.9.2011 tekemästä päätöksestä (asia R 2535/2010-2), joka koskee Ensto Oy:n ja Yueqing Onesto Electric Co. Ltd:n välistä väitemenettelyä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Yueqing Onesto Electric Co. Ltd velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arviointi (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 20 ja 25 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on laajalti tunnettu — Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin suojan laajentaminen tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia — Edellytykset — Tavaramerkkien välinen yhteys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 29 ja 30 kohta)
Ei voida katsoa, että komissio olisi lähettänyt kirjeen, jossa on tutkimuksen toimeenpanoviraston (REA) ylätunniste, jonka on allekirjoittanut REA:n yksikönpäällikkö ja jonka REA on lähettänyt toimivaltansa puitteissa, tai että komissio olisi vastuussa siitä.

Tiettyjä yhteisön ohjelmien hallinnointitehtäviä hoitavien toimeenpanovirastojen asemasta annetulla asetuksella N:o 58/2003 myönnetään komissiolle toimivalta perustaa toimeenpanovirastoja ja antaa niille tiettyjä yhteisön ohjelman tai ohjelmien hallinnointiin liittyviä tehtäviä. Vaikka komissio hoitaa edelleen tehtävät, joihin liittyy poliittisia valintoja ilmentävää harkintavallan käyttöä, viraston tehtäväksi voidaan antaa hankkeen eri vaiheiden hallinnointi, talousarvion toteuttamistoimien vahvistaminen sekä yhteisön ohjelman toteuttamiseksi tarvittavien toimien, etenkin sopimusten tekemiseen ja avustuksiin liittyvien toimien, toteuttaminen komission valtuutuksen perusteella. Lisäksi tämän asetuksen 4 artiklan 2 kohdassa säädetään, että toimeenpanovirasto on oikeushenkilö. Kyseisen asetuksen 21 artiklasta ilmenee, että viraston sopimukseen perustuva vastuu määräytyy asianomaiseen sopimukseen sovellettavan lain mukaisesti ja että sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevissa asioissa toimeenpanoviraston on korvattava viraston tai sen henkilöstön tehtäviä hoitaessaan aiheuttamat vahingot jäsenvaltioiden oikeudelle yhteisten yleisten periaatteiden mukaisesti.

Kyseisen asetuksen mukaisesti komissio perusti REA :n päätöksellä 2008/46. Tämän päätöksen 1 artiklassa todetaan, että REA:n perussäännöstä säädetään asetuksessa N:o 58/2003. Tästä seuraa, että REA on oikeushenkilö. Samoin päätöksestä 2008/46 ja asetuksen N:o 58/2003 21 artiklasta, kun niitä tarkastellaan yhdessä, seuraa, että sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun osalta REA:n on korvattava sen tai sen henkilöstön tehtäviä hoitaessaan aiheuttamat vahingot.

(ks. 292–296, 299 ja 300 kohta)
Mahdollisuutta viitata kansallisiin tuomioihin ensimmäisen kerran vasta unionin yleisessä tuomioistuimessa ei tosin ole suljettu pois, kun tarkoituksena ei ole moittia valituslautakuntaa siitä, että se ei ole ottanut huomioon tietyn kansallisen tuomion tosiseikkoja, vaan siitä, että se on rikkonut jotakin asetuksen N:o 6/2002 säännöstä, ja oikeuskäytäntöön vedotaan tämän kanneperusteen tueksi.

Yhteisömallista annetun asetuksen N:o 6/2002 61 artiklan sanamuodon perusteella unionin yleisen tuomioistuimen on valvottava valituslautakunnan päätöstä sen käsiteltäväksi saatettujen oikeudellisten kysymysten kannalta. Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei ole tutkia sille esitettyjä uusia perusteita eikä tutkia uudelleen tosiseikkoja sellaisten todisteiden perusteella, jotka esitetään ensimmäistä kertaa vasta tässä tuomioistuimessa. Näiden uusien perusteiden tutkiminen ja hyväksyminen olisi nimittäin vastoin työjärjestyksen 135 artiklan 4 kohtaa, jonka mukaan asianosaisten kirjelmät eivät voi muuttaa riidan kohdetta siitä, mikä se on ollut valituslautakunnassa.

Yhteisömallista annetun asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 3 kohdassa ja asetuksen N:o 6/2002 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan iii alakohdassa edellytetään, että yhteisömallin mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen esittäjän on oltava hakemuksen perusteena olevan, jäsenvaltion lainsäädännössä suojatun tekijänoikeuden haltija ja että vaatimuksen tekijä esittää sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) tiedot, joista tämä käy ilmi.

Tarkasteltaessa sitä, onko mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen esittäjä tekijänoikeuden haltija tässä säännöksessä tarkoitetulla tavalla, ja sitä, onko tekijänoikeudesta esitetty näyttöä virastolle, ei voida sivuuttaa sen jäsenvaltion eli Ranskan lainsäädäntöä, johon mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen tueksi on vedottu. Sovellettava jäsenvaltion oikeus nimittäin tulee erityisesti kysymykseen tässä yhteydessä, kun määritellään sitä, millä tavoin sellaisen teoksen tekijänoikeuksien saaminen ja toteennäyttäminen toteutuu, johon on vedottu mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen tueksi.

(ks. 51 ja 52 kohta)
Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohdasta ja asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 22 säännön 3 kohdasta ilmenee, että asetuksen N:o 207/2009 asiaa koskevat säännökset sääntelevät yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemusta vastaan tehtyjen väitteiden tueksi esitettäviin todisteisiin ja tavaramerkkien käyttöä koskeviin alueellisiin näkökohtiin liittyvät kysymykset niin, ettei ole tarpeen viitata mihinkään jäsenvaltioiden kansallisen oikeuden säännökseen.

Se, että yhteisön tavaramerkin rekisteröintiä vastaan tehtyjen väitteiden tueksi voidaan vedota aikaisempiin kansallisiin tai kansainvälisiin tavaramerkkeihin, ei merkitse, että väitteen tueksi vedottuun aikaisempaan tavaramerkkiin sovellettava kansallinen oikeus olisi yhteisön väitemenettelyssä merkityksellinen oikeus.

Silloin kun asetuksessa N:o 207/2009 tai tapauksen mukaan direktiivissä 2008/95 ei ole asiassa merkityksellisiä säännöksiä, kansallista oikeutta voidaan toki käyttää vertailukohtana.

Näin on silloin, kun kyse on sen aikaisemman tavaramerkin rekisteröintiajankohdasta, johon yhteisön väitemenettelyssä vedotaan.

Näin ei kuitenkaan ole sen alueen määrittämisen osalta, jolla aikaisemman tavaramerkin käyttö on osoitettava. Mainittu kysymys on tyhjentävästi säännelty asetuksessa N:o 207/2009 eikä kansalliseen oikeuteen ole tarpeen viitata.

Edellä mainittujen säännösten sanamuodon perusteella on todistettava, että aikaisempaa tavaramerkkiä, onpa kyseessä yhteisön tavaramerkki, kansallinen tavaramerkki tai kansainvälinen tavaramerkki, on tosiasiallisesti käytetty Euroopan unionissa tai kyseisessä jäsenvaltiossa.

(ks. 26–31 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 7.2.2012 – Run2Day Franchise vastaan SMHV – Runners Point (Run2)

(asia T-64/11)

”Yhteisön tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin Run2 rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Aikaisemmat yhteisön sana- ja kuviomerkit RUN2DAY — Benelux-tavaramerkiksi rekisteröity aikaisempi kuviomerkki RUN2DATE — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Merkkien samankaltaisuus — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta”

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23 ja 45–51 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 11.11.2010 tekemästä päätöksestä (asia R 349/2010-1), joka koskee Run2Day Franchise BV:n ja Runners Point Warenhandels GmbH:n välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan 11.11.2010 tekemä päätös (asia R 349/2010-1) kumotaan.

2) SMHV ja Runners Point Warenhandels GmbH vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Run2Day Franchise BV:n oikeudenkäyntikulut.

Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 7.2.2012 – Run2Day Franchise vastaan SMHV – Runners Point (Run2)

(asia T-64/11)

”Yhteisön tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin Run2 rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Aikaisemmat yhteisön sana- ja kuviomerkit RUN2DAY — Benelux-tavaramerkiksi rekisteröity aikaisempi kuviomerkki RUN2DATE — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Merkkien samankaltaisuus — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta”

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23 ja 45–51 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 11.11.2010 tekemästä päätöksestä (asia R 349/2010-1), joka koskee Run2Day Franchise BV:n ja Runners Point Warenhandels GmbH:n välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan 11.11.2010 tekemä päätös (asia R 349/2010-1) kumotaan.
Avainsanat



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki

–

Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen

–

Suhteelliset hylkäysperusteet

–

Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten

–

Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 31, 68 ja 73

–

76 kohta)
216

Jos tuomioistuimella on epäilyjä, niiden on hyödytettävä yritystä, jolle päätös, jossa rikkominen on todettu, on osoitettu. Erityisesti käsitellessään kannetta sellaisen päätöksen kumoamiseksi tai muuttamiseksi, jossa määrätään sakko, tuomioistuin ei siis saa katsoa, että komissio on näyttänyt kyseisen rikkomisen toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, jos sillä on tämän seikan osalta vielä epäilyjä. Viimeksi mainitussa tilanteessa on nimittäin otettava huomioon syyttömyysolettaman periaate, joka on yksi perusoikeuksista, joita unionin oikeusjärjestyksessä suojataan, ja joka on vahvistettu perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdassa. Kun otetaan huomioon kyseisten rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaatetta sovelletaan erityisesti yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen. Komission on esitettävä täsmällisiä ja yhtäpitäviä todisteita, joiden perusteella voidaan vakuuttua siitä, että kilpailusääntöjä on väitetyllä tavalla rikottu (ks. edellä 215 kohdassa mainittu tuomio Trelleborg Industrie ja Trelleborg v. komissio, EU:T:2013:259, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
67

Neuvoston prosessinjohtotoimen johdosta esittämän vuoden 2009 OPLANin sellaisen version, jonka turvallisuusluokitus on osittain poistettu, 5.3 kohdan toisen alakohdan mukaan ”operaation johtajalla on viime kädessä toimivalta nimittää henkilöstö ja yleinen vastuu henkilöstön asemapaikan määräämisestä”. Vuoden 2009 OPLAnin 5.3 kohdan kolmannessa alakohdassa määritellään kriteerit tehtävien täyttämiseksi EUPM:ssä, ja niiden joukossa ovat sen tarpeet. Samoin EUPM:n johtajan toimivalta sen henkilöstön asemapaikan määräämisessä ilmenee myös OPLAnin liitteestä M, jonka otsikko on ”Henkilöstön hallinnointi” ja jossa esitetään yksityiskohtaisesti palvelukseen ottamisen edellytykset ja operaation johtajan tätä koskeva toimivalta mainitsemalla, että ”operaation johtajalla on viime kädessä toimivalta nimittää henkilöstö ja yleinen vastuu sen asemapaikan määräämisestä sekä kansainvälisellä että kansallisella tasolla”. OPLANin liitteen D, jonka otsikko on ”Toimintaa koskevat vakiomenettelyt”, 2 kohdan kolmannessa alakohdassa, joka koskee asemapaikan määräämistä, täsmennetään, että ”asemapaikan määräämistä/tai siirtämistä koskevat päätökset kuuluvat operaation johtajan vastuualueeseen”.
88

Aluksi on huomautettava oikeuskäytännöstä seuraavan, että komission on kartellin olemassaolon lisäksi näytettävä toteen myös sen kesto. Erityisesti SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomisen todistelusta on todettava, että komission on esitettävä selvitys niistä kilpailusääntöjen rikkomisista, jotka se on katsonut tapahtuneeksi, ja oikeudellisesti riittävä näyttö kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavista seikoista. Jos tuomioistuimella on epäilyjä, niiden on hyödytettävä yritystä, jolle päätös, jossa rikkominen on todettu, on osoitettu. Erityisesti käsitellessään kannetta sellaisen päätöksen kumoamiseksi tai muuttamiseksi, jossa määrätään sakko, tuomioistuin ei siis saa katsoa, että komissio on näyttänyt kyseisen rikkomisen toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, jos sillä on tämän seikan osalta vielä epäilyjä. Viimeksi mainitussa tilanteessa on nimittäin otettava huomioon syyttömyysolettaman periaate, joka on yksi perusoikeuksista, joita unionin oikeusjärjestyksessä suojataan, ja joka on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdassa. Kun otetaan huomioon kyseisten rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaatetta sovelletaan erityisesti yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen. Komission on esitettävä täsmällisiä ja yhtäpitäviä todisteita, joiden perusteella voidaan vakuuttua siitä, että kilpailusääntöjä on väitetyllä tavalla rikottu (ks. tuomio 17.5.2013, Trelleborg Industrie ja Trelleborg v. komissio, T-147/09 ja T-148/09, Kok., EU:T:2013:259, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61

Kyseisen periaatteen soveltamisesta erityisesti valtiontukien alalla on täsmennettävä, että kun otetaan huomioon ilmoitusvelvollisuuden perustavanlaatuinen rooli, jotta komissio voi valvoa tehokkaasti valtiontukia, mikä on ehdottoman tärkeää, tuensaajayrityksillä voi lähtökohtaisesti olla perusteltu luottamus kyseisen tuen säännönmukaisuuteen vain siinä tapauksessa, että se on myönnetty EY 88 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen, ja huolellisen talouden toimijan on tavallisesti kyettävä varmistumaan siitä, että kyseistä menettelyä on noudatettu. On erityisesti niin, että kun tuki on pantu täytäntöön ilman, että tästä on ilmoitettu ennalta komissiolle, minkä vuoksi se on EY 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti sääntöjenvastainen, tuensaajalla ei voi olla perusteltua luottamusta sen myöntämisen säännönmukaisuuteen (ks. vastaavasti em. asia Producteurs de légumes de France v. komissio, tuomion 20 ja 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) paitsi poikkeuksellisissa olosuhteissa (yhdistetyt asiat T-427/04 ja T-17/05, France ja France Télécom v. komissio, tuomio 30.11.2009, Kok., s. II-4315, 263 kohta).
145

Direktiivin 92/65 18 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä ja neljännessä luetelmakohdassa säädetään niin ikään, että ”jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että tässä direktiivissä tarkoitettuja eläimiä – – tuodaan [unioniin] vain”, jos niistä esitetään eläinlajeittain virkaeläinlääkärin antama todistus ja, jos kyseessä ovat 5–10 artiklassa tarkoitetut eläimet, niitä – eli lintuja – on ennen tuontia pidetty karanteenissa, jota koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan saman direktiivin 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Tästä on täsmennettävä, että direktiivin 92/65 7 artiklan A kohdan mukaan ”jäsenvaltioiden on huolehdittava, että muilla kuin direktiivissä 90/539/ETY tarkoitetuilla linnuilla [eli siipikarjalla ja siitosmunilla] käydään kauppaa vain, jos ne täyttävät” tietyt vaihtoehtoiset vaatimukset eli jos ne ovat esimerkiksi lähtöisin tilalta, jossa ei ole lähettämistä edeltävien 30 päivän aikana esiintynyt lintuinfluenssaa, tai vyöhykkeeltä, joka ei ole rajoitusten alainen Newcastlen taudin torjuntatoimenpiteiden takia, tai jos niitä on pidetty karanteenissa tilalla, jolle ne on viety unionin alueelle tuonnin jälkeen.
102

Aluksi on huomattava, että unionin yleisen tuomioistuimen tutkinta koskee vain seikkaa, jonka mukaan Bank Mellatin omistuksessa on 60 prosenttia kantajasta. On kyllä totta, että myös Bank Tejarat, joka on kantajan toinen osakas, on ollut 24.1.2012 lähtien päätöksen 2010/413, asetuksen N:o 961/2010 ja asetuksen N:o 267/2012 nojalla toteutettujen rajoittavien toimenpiteiden kohteena. Neuvosto kuitenkin vetosi tähän seikkaan ensimmäisen kerran vasta istunnossa eikä se varsinkaan sisälly riidanalaisten toimien perusteluihin. Niinpä sitä ei voida ottaa huomioon niiden laillisuuden valvonnassa.
225

Kolmanneksi väitetystä yhdenvertaisuusperiaatteen loukkaamisesta on todettava yhtäältä, että – kuten muun muassa edellä 217 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee – se, että asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädetyn 10 prosentin enimmäismäärän soveltamisen vuoksi tietyt tekijät, kuten rikkomisen vakavuus ja kesto, eivät vaikuta tosiasiallisesti sen sakon määrään, joka määrätään rikkomiseen osallistuneelle yritykselle, toisin kuin on sellaisten muiden osallistujien osalta, joille määrättävää sakkoa ei alenneta kyseisen enimmäismäärän nojalla, on vain seuraus tämän enimmäismäärän soveltamisesta sakon lopulliseen määrään. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin on jo todennut, että pelkästään se, että lopulta määrätty sakko on 10 prosenttia kantajan liikevaihdosta, vaikka tämä prosenttiosuus on pienempi kartellin muiden osallistujien osalta, ei voi merkitä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista. Tämä seuraus liittyy erottamattomasti 10 prosentin enimmäismäärän tulkintaan pelkkänä sallittuna enimmäistasona, jota sovelletaan sen jälkeen, kun sakkoa on mahdollisesti alennettu lieventävien seikkojen perusteella tai suhteellisuusperiaatteen vuoksi (asia T-211/08, Putters International v. komissio, tuomio 16.6.2011, Kok., s. II-3729, 74 kohta). Tämä väite on näin ollen hylättävä perusteettomana.