ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Tässä tilanteessa Landesgericht Salzburg on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko asetuksen N:o 1215/2012 21 artiklaa sovellettava työsuhteeseen, jonka yhteydessä tehtiin Itävallassa työsopimus työsuoritusten tekemisestä Saksassa, mutta työntekijä, joka on odottanut Itävallassa useita kuukausia varsinaisia työtoimeksiantoja, ei ole tehnyt työsuorituksia? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: 2) Onko asetuksen N:o 1215/2012 21 artiklaa tulkittava siten, että voidaan soveltaa [ASGG:n] 4 §:n 1 momentin a kohdan kaltaista kansallista säännöstä, jossa annetaan työntekijälle (helpotettu) mahdollisuus nostaa kanne sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa hänellä on kotipaikka työsuhteen aikana tai oli työsuhteen päättyessä? 3) Onko asetuksen N:o 1215/2012 21 artiklaa tulkittava siten, että voidaan soveltaa ASGG:n 4 §:n 1 momentin d kohdan kaltaista kansallista säännöstä, jossa annetaan työntekijälle (helpotettu) mahdollisuus nostaa kanne sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa palkka on maksettava tai oli maksettava työsuhteen päättyessä? Jos toiseen ja kolmanteen kysymykseen vastataan kieltävästi: 4) Onko asetuksen N:o 1215/2012 21 artiklaa tulkittava siten, että sellaisen työsuhteen osalta, jossa työntekijä ei ole tehnyt työsuorituksia, kanne on nostettava siinä jäsenvaltiossa, jossa työntekijä on odottanut työtoimeksiantoja? Onko asetuksen N:o 1215/2012 21 artiklaa tulkittava siten, että sellaisen työsuhteen osalta, jossa työntekijä ei ole tehnyt työsuorituksia, kanne on nostettava siinä jäsenvaltiossa, jossa työsopimusta valmisteltiin ja se tehtiin, vaikka siinä sovittiin työsuoritusten tekemisestä toisessa jäsenvaltiossa tai kaavailtiin sitä? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: 5) Onko asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohtaa sovellettava työsuhteeseen, jonka yhteydessä tehtiin Itävallassa työsopimus työsuoritusten tekemisestä Saksassa, mutta työntekijä, joka on odottanut Itävallassa useita kuukausia varsinaisia työtoimeksiantoja, ei ole tehnyt työsuorituksia, jos voidaan soveltaa ASGG:n 4 §:n 1 momentin a kohdan kaltaista kansallista säännöstä, jossa annetaan työntekijälle (helpotettu) mahdollisuus nostaa kanne sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa hänellä on kotipaikka työsuhteen aikana tai oli työsuhteen päättyessä, tai jos voidaan soveltaa ASGG:n 4 §:n 1 momentin d kohdan kaltaista kansallista säännöstä, jossa annetaan työntekijälle (helpotettu) mahdollisuus nostaa kanne sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa palkka on maksettava tai oli maksettava työsuhteen päättyessä?”
3

Asetuksen N:o 1306/2013 johdanto-osan 53 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”[Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetussa] neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 [EYVL 2003, L 270, s. 1], joka on korvattu [yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetulla neuvoston] asetuksella (EY) N:o 73/2009 [(EUVL 2009, L 30, s. 16)], vahvistetaan periaate, jonka mukaan yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa joidenkin tukien maksaminen kokonaisuudessaan tuensaajille olisi kytkettävä maan hoitoa, maataloustuotantoa ja maataloustoimintaa koskevien sääntöjen noudattamiseen. Periaate on sittemmin otettu huomioon [Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20.9.2005 annetussa] neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1698/2005 [(EUVL 2005, L 277, s. 1)] ja [maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annetussa] neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) [(EUVL 2007, L 299, s. 1)]. Täydentävien ehtojen järjestelmän mukaan jäsenvaltioiden edellytetään soveltavan seuraamuksia kaikkea yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa saatavaa tukea tai sen osaa koskevien vähennysten tai tuen ulkopuolelle sulkemisen muodossa.”
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat JCM Europe (UK) Ltd ja Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (vero- ja tulliviranomainen, Yhdistynyt kuningaskunta) ja joka koskee kyseisen yhtiön maahantuoman tavaran eli iPRO-RC:n, joka on setelintunnistimesta ja rahalippaista koostuva laite, tariffiluokittelua.
64

Viranomaisten, joille on esitetty sisäiseen asiakirjaan sisältyviin ympäristötietoihin tutustumista koskeva pyyntö, on lisäksi otettava huomioon aika, joka on kulunut tämän asiakirjan laatimisesta ja siihen sisältyvistä tiedoista. Direktiivin 2003/4 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan e alakohdassa tarkoitettua ympäristötiedon saatavuutta koskevaa poikkeusta voidaan nimittäin soveltaa ainoastaan niin kauan kuin suojelu on asiakirjan sisällön kannalta perusteltua (ks. analogisesti tuomio 26.1.2010, Internationaler Hilfsfonds v. komissio, C‑362/08 P, EU:C:2010:40, 56 kohta).
83

Koska Saksan liittotasavalta on hävinnyt nyt käsiteltävän asian ja komissio on vaatinut sen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut, se on velvoitettava korvaamaan nyt käsiteltäviin valituksiin ja unionin yleisessä tuomioistuimessa käytyihin oikeudenkäynteihin liittyvät komission oikeudenkäyntikulut.
3

Tiettyjen oikeudellisten ammattien uudistamisesta 31.12.1971 annetun lain nro 71-1130 (loi no 71-1130, du 31 décembre 1971, portant réforme de certaines professions judiciaires et juridiques), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan (jäljempänä laki nro 71-1130), 11 §:ssä säädetään asianajan ammattiin pääsyn osalta seuraavaa: ”Asianajajan ammattiin voi päästä vain henkilö, 1° joka on Ranskan, Euroopan unionin jäsenvaltion tai Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolen kansalainen – – 2° joka on suorittanut vähintään maîtrise en droit ‑tutkinnon tai tutkinnon, joka on oikeusministerin ja yliopistoja koskevista asioista vastaavan ministerin yhteisellä päätöksellä tunnustettu sitä vastaavaksi, ellei [ammattipätevyyden tunnustamisesta] 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY [(EUVL 2005, L 255, s. 22)], sellaisena kuin se on muutettuna, soveltamiseksi annetuista sekä tietyissä viroissa tai tehtävissä Ranskassa toimineista henkilöistä annetuista täytäntöönpanosäännöksistä muuta johdu 3° joka on suorittanut asianajajan ammatillisen pätevöitymistutkinnon, ellei edellä 2 kohdassa tarkoitetuista säännöksistä muuta johdu – – – –”
2)

Direktiivin 2008/94/EY 1 artiklan 1 kohtaa ja 3 artiklaa on tulkittava siten, että korvausta, joka työnantajan on maksettava jälkeenjääneille lähiomaisille aineettomasta vahingosta, jota on aiheutunut työtapaturmasta johtuneesta työntekijän kuolemasta, voidaan pitää mainitun direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”työntekijöiden työsopimuksista tai työsuhteista johtuvana saatavana” vain, jos se kuuluu käsitteen ”palkka” piiriin, sellaisena kuin se on määritetty kansallisessa oikeudessa, minkä ratkaiseminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.
14

Kyseisen direktiivin IV luvussa, joka koskee palvelujen vapaata liikkuvuutta, on sen 16 artikla, jossa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on kunnioitettava palveluntarjoajien oikeutta tarjota palvelujaan muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, johon he ovat sijoittautuneet. Jäsenvaltion, jossa palvelu tarjotaan, on varmistettava, että palvelutoiminta voidaan aloittaa ja sitä voidaan harjoittaa jäsenvaltion alueella vapaasti. Jäsenvaltiot eivät saa asettaa palvelutoiminnan aloittamisen tai harjoittamisen ehdoksi alueellaan vaatimuksia, jotka eivät ole seuraavien periaatteiden mukaisia: a) syrjimättömyys: vaatimus ei saa olla suoraan tai välillisesti syrjivä kansalaisuuden taikka oikeushenkilöiden tapauksessa sijoittautumisjäsenvaltion suhteen; b) välttämättömyys: vaatimus on perusteltava yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen taikka kansanterveyden tai ympäristön suojeluun liittyvin syin; c) oikeasuhteisuus: vaatimuksen on oltava omiaan takaamaan tavoitellun päämäärän saavuttaminen, eikä se saa ylittää sitä, mikä on välttämätöntä tavoitteen saavuttamiseksi. 2. Jäsenvaltiot eivät voi rajoittaa sellaisen palveluntarjoajan vapautta tarjota palveluja, joka on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon, asettamalla seuraavia vaatimuksia: a) palveluntarjoajalle asetettu velvoite toimipaikasta kyseisen jäsenvaltion alueella; b) palveluntarjoajalle asetettu velvoite hankkia lupa toimivaltaisilta viranomaisilta, mukaan luettuna velvoite kirjautua kyseisen jäsenvaltion alueella voimassa olevaan rekisteriin tai liittyä ammattiala- tai ammatilliseen järjestöön, lukuun ottamatta tapauksia, joista on säädetty tässä direktiivissä tai muissa yhteisön säädöksissä; c) palveluntarjoajalle kyseisen jäsenvaltion alueella asetettu kielto, joka koskee tiettyä asianomaisten palvelujen toteuttamiseksi tarvittavaa infrastruktuurin muotoa tai lajia, työhuone tai vastaanottopaikka mukaan luettuina; d) erityisen sopimusjärjestelyn soveltaminen palveluntarjoajan ja vastaanottajan välillä siten, että kyseisellä järjestelyllä estetään tai rajoitetaan itsenäistä palvelujen tarjontaa; e) palveluntarjoajalle asetettu velvoite esittää kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten myöntämä toiminnan harjoittamiseen liittyvä erityinen henkilöllisyysasiakirja; f) palvelun tarjoamiseen erottamattomasti kuuluvien välineiden ja materiaalien käyttöön vaikuttavat vaatimukset työterveyteen ja ‑turvallisuuteen liittyviä välttämättömiä vaatimuksia lukuun ottamatta; g) jäljempänä 19 artiklassa tarkoitetut palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevat rajoitukset.”
29

Aluksi on todettava yhtäältä, että kuudes direktiivi on kumottu 1.1.2007 voimaan tulleella arvonlisäverodirektiivillä, jolla siihen ei ole tehty asiasisältöön vaikuttavia muutoksia. Koska merkityksellisillä arvonlisäverodirektiivin säännöksillä on pääosin sama ulottuvuus kuin kuudennen direktiivin säännöksillä, arvonlisäverodirektiiviä koskeva unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö on sovellettavissa myös kuudenteen direktiiviin (ks. analogisesti tuomio 3.7.2019, The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge, C-316/18, EU:C:2019:559, 17 kohta).
30

EUH toteaa ottavansa käytännössä huomioon tarpeen edistää miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia yleisessä tehtäväkiertopolitiikassaan eli kun se valitsee hakijoita unionin edustustoissa avoinna oleviin virkoihin. Näin ollen EUH:n mukaan on tarpeen erottaa toisistaan yhtäältä kilpailutilanne eri hakijoiden välillä ja toisaalta käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen yksittäistapausta koskeva hakemus, joka koskee virkaan määräämisen jatkamista ja joka on EUH:n mukaan poikkeuksellinen ja jota on ”käsiteltävä ensisijaisesti yksikön edun ja sen yleisen tavoitteen mukaan, joka on taata säännöllinen tehtäväkierto toimipaikan ja edustustojen välillä ja päinvastoin”.
18

Aluksi on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpiteen luokitteleminen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi edellyttää, että kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät. Kyseessä on ensinnäkin oltava valtion toimenpide tai valtion varoilla toteutettu toimenpide. Toiseksi kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kolmanneksi toimenpiteellä on annettava valikoivaa etua sille, joka on toimenpiteen edunsaajana. Neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (tuomio 6.3.2018, komissio v. FIH Holding ja FIH Erhvervsbank, C‑579/16 P, EU:C:2018:159, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
79

Hoitovalmiuksien ja lääketieteellisen ammattitaidon ylläpitämiseen liittyvän tavoitteen osalta on toisaalta todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, onko Latvian ennakkolupajärjestelmässä, jolla direktiivin 2011/24 8 artiklan 1 kohta on saatettu osaksi kansallista oikeutta, rajoituttu ainoastaan siihen, mikä on tarpeen ja oikeasuhteista tämän tavoitteen saavuttamisen kannalta, kun vakuutusjäsenvaltio on kieltäytynyt vastaamasta pääasian valittajan pojalle toisessa jäsenvaltiossa annetusta sairaalahoidosta aiheutuneista kustannuksista siihen määrään saakka, joka korvattaisiin samasta hoidosta tässä jäsenvaltiossa.
2)

Asetuksen N:o 1107/2009 71 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 muuttamisesta tehoaineen imidaklopridi hyväksymisedellytysten osalta 29.5.2018 annettua komission täytäntöönpanoasetusta (EU) 2018/783, täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 muuttamisesta tehoaineen klotianidiini hyväksymisedellytysten osalta 29.5.2018 annettua komission täytäntöönpanoasetusta (EU) 2018/784 ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 muuttamisesta tehoaineen tiametoksaami hyväksymisedellytysten osalta 29.5.2018 annettua komission täytäntöönpanoasetusta (EU) 2018/785 ei voida pitää toimenpiteinä, jotka Euroopan komissio on toteuttanut vastauksena Ranskan tasavallan 2.2.2017 antamaan tiedonantoon.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä United Biscuits (Pension Trustees) Ltd (jäljempänä United Biscuits Pension) ja United Biscuits Pension Investments Ltd (jäljempänä UB) ja toisaalta Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (Yhdistyneen kuningaskunnan vero- ja tullihallinto) ja jossa on kyse eläkerahastojen hallinnointipalvelujen arvonlisäverollisuudesta.
20

Tässä tilanteessa cour du travail de Liège on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko sosiaalikeskuksista 8.7.1976 annetun Belgian lain 57 §:n 2 momentin 1 kohdan 1 alakohta ristiriidassa direktiivin 2008/115/EY 5 ja 13 artiklan kanssa, kun näitä luetaan yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan ja 47 artiklan, kyseisen direktiivin 14 artiklan 1 kohdan b alakohdan sekä – – perusoikeuskirjan 7 ja 12 artiklan kanssa, sellaisina kuin niitä on tulkittu [18.12.2014 annetussa tuomiossa Abdida (C-562/13, EU:C:2014:2453)]: – ensinnäkin koska se johtaa siihen, että jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen perustarpeista ei enää huolehdita mahdollisuuksien mukaan sinä aikana, kun vireillä on muutoksenhakumenettely, jonka hän on saattanut vireille omissa nimissään ja tuolloin vielä alaikäisen lapsensa edustajana sellaisen päätöksen kumoamiseksi ja täytäntöönpanon lykkäämiseksi, jolla heidät on määrätty poistumaan jäsenvaltion alueelta – toiseksi koska yhtäältä kyseisellä, nyt täysi-ikäisellä lapsella on vakava sairaus, jonka vuoksi kyseisen päätöksen täytäntöönpano on omiaan aiheuttamaan vakavan vaaran, että hänen terveydentilansa heikkenee vakavasti ja peruuttamattomasti, ja koska toisaalta kyseisen vanhemman läsnäolo täysi-ikäisen lapsensa luona on lääkärien mielestä välttämätöntä, koska tämä lapsi on terveydentilansa (toistuvat sirppisolukriisit sekä leikkaus, joka on välttämätön halvaantumisen estämiseksi) vuoksi haavoittuvassa asemassa?”
13

Aluksi on palautettava mieleen, että sekä tullikoodeksin 70 artiklan 1 kohdan ja 71 artiklan 1 kohdan sanamuodosta että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että tullausarvon määrittämisen tavoitteena on saada aikaan oikeudenmukainen, yhtenäinen ja neutraali järjestelmä, jossa ei käytetä mielivaltaisia eikä kuvitteellisia tullausarvoja. Tullausarvon on täten ilmennettävä maahantuodun tavaran todellista taloudellista arvoa, ja siinä on näin ollen otettava huomioon tavaran kaikki ne osat, joilla on taloudellista arvoa. Täten, vaikka tavaroista tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta muodostaa pääsääntöisesti tullausarvon laskentaperustan, mainittu hinta on tekijä, jota saatetaan joutua tarkistamaan silloin, kun tämä on tarpeen mielivaltaisen ja kuvitteellisen tullausarvon määrittämisen estämiseksi (tuomio 20.6.2019, Oribalt Rīga, C-1/18, EU:C:2019:519, 22 ja 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle toimenpiteelle, jolla asetetaan finanssisijoitusyhtiöiden pääomasta omistetun osuuden enimmäissuuruudeksi 5 prosenttia, mikäli tätä toimenpidettä ei voida oikeuttaa yleistä etua koskevalla pakottavalla syyllä, mistä varmistuminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.
3

Tullikoodeksi on kumottu ja korvattu yhteisön tullikoodeksista 23.4.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 450/2008 (uudistettu tullikoodeksi) (EUVL 2008, L 145, s. 1), joka tuli voimaan 24.6.2008. Tätä asetusta on muutettu 12.6.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 528/2013 (EUVL 2013, L 165, s. 62) (jäljempänä uudistettu tullikoodeksi). Uudistetun tullikoodeksin 188 artiklan mukaan sen tiettyjä säännöksiä sovellettiin 24.6.2008 alkaen ja muita viimeistään 1.11.2013 alkaen. Unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 952/2013 (EUVL 2013, L 269, s. 1), joka tuli voimaan 30.10.2013, kumottiin kuitenkin uudistetun tullikoodeksin lisäksi myös tullikoodeksi, joten tiettyjä tullikoodeksin säännöksiä sovellettiin enintään 1.11.2013 asti. Asetuksen N:o 952/2013 286 artiklan 2 kohdasta ja 288 artiklan 2 kohdasta, kun ne luetaan yhdessä, ilmenee näin ollen, että tullikoodeksi kumottiin 1.5.2016 alkaen. Käsiteltävässä asiassa on pääasian tosiseikkojen tapahtumisajan takia sovellettava näin ollen edelleen tullikoodeksia. Yksikään 24.6.2008 alkaen sovellettaviksi tulevista uudistetun tullikoodeksin säännöksistä ei myöskään ole merkityksellinen tämän asian kannalta.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on näin ollen määritettävä olosuhteet, joissa pääasiassa kyseessä olevan suojellun eläinlajin yksilölle on annettu rauhoittavia aineita ja sitä on kuljetettu kohti Zărneștissa sijaitsevaa Libeartyn karhureservaattia, ja määritettävä, missä määrin tämä toimi on luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua ”tahallista pyydystämistä”, joka on toteutettu sellaisen poikkeuksen perusteella, joka on tehty kyseisen direktiivin 16 artiklassa asetettuja vaatimuksia noudattaen. Kyseisen tuomioistuimen on myös varmistuttava siitä, että tällaisen toimen vaikutukset susikannan suojelun tilaan otetaan huomioon.
51

Edellä esitettyjen seikkojen perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava seuraavasti: – Asetusta N:o 4/2009 on tulkittava siten, että täytäntöönpanon vastustamista koskeva hakemus, jonka elatusvelallinen on esittänyt alkuperäjäsenvaltion tuomioistuimen kyseisen oikeuden toteamisesta tekemän päätöksen täytäntöönpanoa vastaan ja joka liittyy läheisesti täytäntöönpanomenettelyyn, kuuluu kyseisen asetuksen soveltamisalaan sekä täytäntöönpanevan jäsenvaltion tuomioistuinten kansainväliseen toimivaltaan. – Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on täytäntöönpanevan jäsenvaltion tuomioistuimena asetuksen N:o 4/2009 41 artiklan 1 kohdan ja asiassa sovellettavien kansallisten säännösten mukaisesti lausuttava sen näytön tutkittavaksi ottamisesta ja paikkansa pitävyydestä, jonka elatusvelallinen on esittänyt tukeakseen väitettään siitä, että hän on maksanut suurimman osan velastaan.
77

Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella kysymyksiin on vastattava, että unionin oikeutta ja erityisesti ETA-sopimuksen 36 artiklaa ja perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltio, johon ETA-sopimuksen sopimuspuolena olevan EFTA-valtion, jonka kanssa unioni on tehnyt luovuttamista koskevan sopimuksen, kansalainen on siirtynyt, saa eurooppalaisen luovutussopimuksen nojalla luovutuspyynnön kolmannelta valtiolta ja kun kyseinen EFTA-valtio on myöntänyt mainitulle kansalaiselle, ennen kuin tämä on saanut tämän EFTA-valtion kansalaisuuden, turvapaikan nimenomaan niiden syytetoimien johdosta, jotka häneen on kohdistettu siinä valtiossa, joka on esittänyt luovutuspyynnön, pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on tarkastettava, ettei luovuttamisella loukata perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja oikeuksia, ja turvapaikan myöntäminen on erityisen varteenotettava seikka tämän tarkastuksen yhteydessä. Ennen kuin pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio suunnittelee panevansa luovutuspyynnön täytäntöön, sen on joka tapauksessa annettava tieto tälle samalle EFTA-valtiolle ja mahdollisesti tämän pyynnöstä luovutettava sille mainittu kansalainen luovuttamista koskevan sopimuksen määräysten mukaisesti edellyttäen, että mainittu EFTA-valtio on oman oikeutensa nojalla toimivaltainen asettamaan kyseisen kansalaisen syytteeseen alueensa ulkopuolella tehdyistä teoista.
16

Verokoodeksista 22.12.2003 annetun lain nro 571/2003 (Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal; Monitorul Oficial al României, 23.12.2003, osa I, nro 927), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä verokoodeksi), viinejä koskevassa 206 undecies §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Tässä luvussa viineillä tarkoitetaan a) kuohumattomia viinejä, joina on pidettävä kaikkia sellaisia CN-koodeihin 2204 ja 2205 kuuluvia tuotteita, b kohdassa määriteltyä kuohuviiniä lukuun ottamatta, 1. joiden todellinen alkoholipitoisuus on suurempi kuin 1,2 tilavuusprosenttia mutta enintään 15 tilavuusprosenttia, jos lopputuotteessa oleva alkoholi on kokonaan käymisestä peräisin, tai 2. joiden todellinen alkoholipitoisuus on suurempi kuin 15 tilavuusprosenttia mutta enintään 18 tilavuusprosenttia, jos se on saatu aikaan ilman väkevöintiä ja jos lopputuotteessa oleva alkoholi on kokonaan käymisestä peräisin; b) kuohuviinejä, joina on pidettävä kaikkia CN-koodeihin 220410, 22042110, 22042910 ja 2205 kuuluvia tuotteita, 1. jotka on pakattu kiinnikkein tai sitein tuetulla ’samppanjakorkilla’ suljettuihin pulloihin tai joiden hiilidioksidin aikaansaama ylipaine liuoksessa on 3 baaria tai enemmän, 2. joiden todellinen alkoholipitoisuus on suurempi kuin 1,2 tilavuusprosenttia mutta enintään 15 tilavuusprosenttia, jos lopputuotteessa oleva alkoholi on kokonaan käymisestä peräisin. – –”
92

Ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle on vastattava edellä esitetyn perusteella, että unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 9 artiklan toisessa kohdassa määrätyn koskemattomuuden olemassaolo edellyttää henkilölle, jolla on tällainen koskemattomuus, määrätyn tutkintavankeuden lopettamista, jotta hän voi matkustaa Euroopan parlamenttiin ja täyttää siellä vaaditut muodollisuudet. On kuitenkin niin, että jos kansallisen toimivaltaisen tuomioistuimen mielestä tutkintavankeus on pysytettävä asianomaisen henkilön saatua Euroopan parlamentin jäsenen aseman, sen on mahdollisimman pian pyydettävä Euroopan parlamentilta kyseisen koskemattomuuden pidättämistä saman pöytäkirjan 9 artiklan kolmannen kohdan nojalla.
34

Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että puhelimitse tarjotut palvelut, joissa annetaan terveyttä ja sairauksia koskevaa neuvontaa, voivat kuulua tässä säännöksessä tarkoitetun arvonlisäverovapautuksen piiriin edellyttäen, että niillä on terapeuttinen tarkoitus, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
122

Direktiiveissä 2009/72 ja 2009/73 säädettyjä kriteereitä on täsmennetty muilla sääntelytoimilla, kuten verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa ja asetuksen (EY) N:o 1228/2003 kumoamisesta 13.7.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 714/2009 (EUVL 2009, L 211, s. 15) ja maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä ja asetuksen (EY) N:o 1775/2005 kumoamisesta 13.7.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 715/2009 (EUVL 2009, L 211, s. 36), joita sovelletaan rajat ylittävään kauppaan (ks. vastaavasti tuomio 3.12.2020, komissio v. Belgia (Sähkön ja maakaasun markkinat), C‑767/19, EU:C:2020:984, 112 kohta). Näitä asetuksia on täydennetty erilaisilla verkkosäännöillä, jotka on otettu käyttöön komission asetuksilla.