ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 148/61

Kanne 2.3.2019 — Solar Ileias Bompaina v. komissio

(asia T-143/19)

(2019/C 148/61)

Oikeudenkäyntikieli:englanti

Asianosaiset

Kantaja: Solar Ileias Bompaina AE (Ateena, Kreikka) (edustajat: asianajajat A. Metaxas ja A. Bartosch)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan riidanalaiset komission toimet, eli 10.10.2018 tehdyn päätöksen C(2018) 6777 final siltä osin kuin siinä hylätään komissiolle asiassa SA.41794 tehdyt kantelut ja täsmällisemmin vain tuon päätöksen 111–121 kohdat ja 8.2.2019 päivätyn kirjeen (B.2 VI/MJ/mkl D*2019/019026)

— velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja vetoaa kanteensa tueksi yhteen ainoaan kanneperusteeseen, jossa se väittää, että sen menettelyllisiä oikeuksia on loukattu siitä syystä, että koska merkityksellistä viitejärjestelmää ei ollut määritelty perustana riidanalaisen toimenpiteen aineellisen valikoitavuuden arvioimiselle komissiolle esitetyt tosiseikat arvioitiin hallinnollisen menettelyn kuluessa virheellisesti uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan energian tuottajien ja toimittajien yhteensoveltuvuuden osalta, riidanalaisen toimenpiteen aineellisen valikoitavuuden arvioimisen osalta sovellettava rinnastettavuutta koskeva kriteeri on arvioitu oikeudellisesti virheellisesti, perustelut ovat riittämättömiä huolellisen arvioinnin toteuttamisen ilmeisen puuttumisen takia ja kysymys on arvioitu virheellisesti esitetyn oikeuskäytännön virheellisen soveltamisen takia.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin rikkoi Euroopan unionin perusoikeuskirjan 8 artiklaa on rikottu ja jossa väitetään erityisesti, että — menettelyasiakirjojen julkaisemisen tavoitteena on unionin tuomioistuimen mukaan ”taata kansalaisten tietojen saanti ja tuomioistuinmenettelyjen avoimuus” — tämän tavoitteen saavuttamiseksi on tarpeetonta julkaista menettelyasiakirjojen versioita, joissa kantaja mainitaan nimeltä tai toissijaisesti julkaista ne siten, että Googlen kaltaiset internetin hakukoneet löytävät ne — se, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole lopettanut tällaista käytäntöä, merkitsee Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (1) 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 5 artiklan a alakohdan ja toissijaisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1725 (2) 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 5 artiklan a alakohdan rikkomista.
C 139/78

Kanne 13.2.2019 — Cinkciarz.pl v. EUIPO — MasterCard International (CNTX Trading)

(asia T-96/19)

(2019/C 139/80)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Cinkciarz.pl sp. z o.o. (Zielona Góra, Puola) (edustajat: asianajajat E. Skrzydło-Tefelska ja K. Gajek)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: MasterCard International, Inc. (New York, New York, Yhdysvallat)

Menettely EUIPO:ssa

Hakija: Kantaja

Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröitävä kuviomerkki CNTX Trading — Rekisteröintihakemus nro 15 368 939

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 7.12.2018 asiassa R 986/2018-2 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n ja MasterCard International Incorporatedin vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien EUIPO:ssa käydyssä menettelyssä aiheutuneet kulut.

Kanneperusteet

— Euroopan unionin tavaramerkistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 täydentämisestä ja delegoidun asetuksen (EU) 2017/1430 kumoamisesta 5.3.2018 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2018/625 71 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan kanssa, rikkominen

— Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan kanssa, rikkominen

— yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaaminen
5)

Viides toissijainen kanneperuste, joka koskee sitä, että perusteluissa on tehty oikeudellisesti virheellinen luonnehdinta. Viidennellä kanneperusteellaan, joka on muihin kanneperusteisiin nähden toissijainen, kantajat väittävät, että vaikka unionin tuomioistuin katsoisi vastaajan tavoin, että riidanalaiset asiakirjat on luovutettava muille yrityksille, riidanalainen päätös on kaikesta huolimatta kumottava sen perusteluissa olevien virheiden vuoksi. Vastaaja on soveltanut sovintomenettelyä koskevan tiedonannon 35 kohtaa riidanalaisten asiakirjojen luovuttamiseksi. Tässä 35 kohdassa viitataan vain sovintoehdotukseen mutta ei sovintomenettelyä koskeviin asiakirjoihin; kyseistä termiä on käytetty riidanalaisessa päätöksessä. Jotta perustelut voitaisiin saattaa sisäisesti johdonmukaisiksi, riidanalainen päätös pitäisi laatia uudelleen sen täsmentämiseksi, että nämä asiakirjat ovat osa sovintoehdotusta.
1)

Euroopan unionin ja Andorran ruhtinaskunnan välistä valuuttasopimusta ei ole noudatettu ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/59/EU (1) on saatettu virheellisesti osaksi kansallista oikeutta, eikä komissio ole puuttunut tähän. Komissio on: — laiminlyönyt velvollisuutensa puuttua siihen, että Andorran ruhtinaskunta on saattanut direktiivin 2014/59/EU osaksi kansallista oikeuttaan ”osittain”, ennenaikaisesti, omia etujaan ajaen ja puutteellisesti jättämällä tarkoituksellisesti huolehtimatta osakkaiden ja tallettajien oikeuksien suojasta, mihin unionin oikeussäännöt velvoittavat välttämättömänä vastapainona kyseessä olevan kaltaisten interventiomenettelyjen osalta, minkä lisäksi se on sisällyttänyt kansallisiin säännöksiin muihin osakkaisiin nähden syrjiviä lisäkeinoja — laiminlyönyt velvollisuutensa ilmoittaa kriisinratkaisukomitealle ja tilanteen niin vaatiessa Euroopan unionin tuomioistuimelle siitä, että Andorran ruhtinaskunta ei ole toiminut sopimuksen mukaisesti, koska direktiivin 2014/59/EU täytäntöönpano on tapahtunut sääntöjenvastaisesti, mikä on johtanut siihen, että kantajat ovat menettäneet osakkeidensa hallinnan ilman, että tätä olisi voitu millään tavoin perustella yleisen edun turvaamisella, suhteellisuusperiaatteen kaltaisia keskeisiä periaatteita loukaten ja ilman minkäänlaista korvausta tai hyvitystä, jota laillinen menettely olisi edellyttänyt. Kyse on merkittävästä oikeusvaltion johtavien periaatteiden ja perusoikeuksien loukkaamisesta. Komissio ei ole myöskään (vielä tähänkään päivään mennessä) puuttunut noudattamatta jättämiseen, johon Andorran ruhtinaskunta on syyllistynyt.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu ilmeiseen arviointivirheeseen ja oikeudelliseen virheeseen, jonka komissio on tehnyt katsoessaan, että se, että kantaja on käyttänyt tiettyjä 16.7.1984 tehdyn sopimuksen piiriin kuuluvia mainostelineitä niiden käytöstäpoistoajankohdan jälkeen, merkitsee etua. — Komissio on päätellyt virheellisesti, että kyse on taloudellisesta edusta siitä Brysselin kaupungin käyttämästä korvausmekanismista huolimatta, joka perustuu tämän velvollisuuteen säilyttää sopimuksen taloudellinen tasapaino. — Komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen ja oikeudellisen virheen katsoessaan, että kantaja on saanut etua merkitseviä säästöjä vuokrista ja maksuista. — Sopimukset, jotka on tehty 16.7.1984 ja 14.10.1999, eivät ole ”pelkästään kaupallisia”, ja Altmark-oikeuskäytännössä vahvistetut kriteerit täyttyivät esillä olevassa asiassa.
—

kumoamaan toimenpiteistä, jotka Kreikka on toteuttanut eräiden Kreikan kasinoiden hyväksi SA.28973 – C 16/2010 (ex NN 22/2010, ex CP 318/2009), 9.8.2018 annetun riidanalaisen komission päätöksen
2)

Toinen kanneperuste perustuu täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 725/2011 12 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/158 1 artiklan 3 kohdan ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 725/2011 6 artiklan 1 kohdan kanssa, rikkomiseen. — Toisella kanneperusteellaan kantaja moittii vastaajaa siitä, että se on rikkonut täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 725/2011 12 artiklan 1 kohdan 2 alakohtaa, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/158 1 artiklan 3 kohdan ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 725/2011 6 artiklan 1 kohdan kanssa, sikäli kuin se ei ole ad hoc -tarkastuksissa soveltamansa testausmenetelmän yhteydessä suorittanut vaadittuja esivakautuksia.
—

toissijaisesti kumoamaan valtiontuesta SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) 28.5.2018 annetun vastaajan päätöksen C(2018) 3166 siltä osin kuin sen mukaan vuosien 2012 ja 2013 osalta suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia, on maksettava takaisin 20 prosentin, suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 7 5000 käyttötuntia, on maksettava takaisin 15 prosentin, ja suurten sähkönkuluttajien, joiden vuosittainen energiankulutus on vähintään 8 000 käyttötuntia, 10 prosentin ylittävä osuus julkaistuista verkkomaksuista
C 25/61

Kanne 26.11.2018 – Aldi v. EUIPO – Titlbach (ALTISPORT)

(Asia T-697/18)

(2019/C 25/80)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Saksa) (edustaja: asianajajat N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen ja M. Minkner)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Aleš Titlbach (Meziboří, Tšekki)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: Tavaramerkin ALTISPORT Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti – Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti nro 1 226 617

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 19.9.2018 asiassa R 2683/2017-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet
—

toissijaisesti, toteamaan, että vastaajan esittämä oikeudellinen tulkinta on virheellinen, kun huomioon otetaan unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 113 artiklan 3 kohta, ja ettei tarjoajien tarjoamien hintojen julkaiseminen julkisessa hankintamenettelyssä ole vastoin kyseistä asetusta;
2)

Toinen, toissijainen kanneperuste, joka esitetään siinä tapauksessa että tätä ajanjaksoa ei voitaisi tehdä tyhjäksi, ja jonka mukaan Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on rikottu, sillä on joka tapauksessa katsottava, että kyseisenä ajanjaksona kantajalla ei ollut tarkoitusta liittää Belgiassa oleskeluunsa, joka oli kiinteästi sidoksissa hänen aviomiehensä diplomaattisiin tehtäviin, sellaista pysyvyyttä, joka on oleellinen vakituista asuinpaikkaa arvioitaessa.
—

Neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 63 artiklaa, luettuna yhdessä komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 20 säännön 7 kohdan c alakohdan kanssa, on rikottu
—

kumoamaan asiassa AT.40037 – Carpenter/Subaru 26.6.2018 annetun Euroopan komission päätöksen C(2018) 4138 lopullinen, jolla hylätään perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (asetus N:o 1/2003) 13 artiklan ja EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 (asetus N:o 773/2004) 7 artiklan 2 kohdan nojalla kantajan 6.9.2012 päivätty kantelu, joka perustui asetuksen N:o 1/2003 7 artiklaan ja jossa väitettiin, että SEUT 101 artiklaa oli rikottu, ja
—

Neljänneksi kantaja väittää, että vaikka markkinataloustoimijatestiä voitaisiin soveltaa, komissio on soveltanut sitä virheellisesti. Markkinataloustoimijatestin on perustuttava lukuihin yksittäisen käyttäjän toiminnasta. Tämän testin vastaista on käyttää laskennassa toisista kunnista saatuja keskiarvoja ja lisäksi jättää huomiotta jätevedenpuhdistamoiden tekemiä merkittäviä investointeja puhdistamoihin jätevesi-infrastruktuurista johtuvina menoina ja jätevedenpuhdistamoiden laajennuksina tukia vastaanottavien suurten yritysten liittämiseksi kunnalliseen puhdistamoon.
2)

Toinen kanneperuste perustuu niiden artiklojen rikkomiseen, joilla luodaan poikkeus luottamuksellisuuden ja asioiden salassapidon rajoille silloin, kun asiakirjoihin tutustumista pyydetään sellaisten puolustautumisoikeuksien ja tehokkaan oikeussuojan käyttämiseksi, joita tarkoitetaan yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (EUVL 2014, L 225, s. 1) 88 artiklassa, luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (EUVL 2014, L 173, s. 10) 84 artiklassa ja oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY kumoamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (EUVL 2013, L 176, s. 338) 53 artiklassa. — Kantaja väittää, että riidanalaisessa päätöksessä, jolla muutoksenhakukomitea kieltäytyi myöntämästä oikeutta tutustua täysimääräisesti yhteisen kriisinratkaisuneuvoston hallussa oleviin asiakirjoihin, sovelletaan virheellisesti poikkeuksia asiakirjoihin tutustumista koskevaan yleiseen oikeuteen, josta säädetään edellä mainituissa säädöksissä, koska tutustumisoikeutta pyydettiin puolustautumisoikeuksien ja tehokkaan oikeussuojan käyttämiseksi.
1)

Ensimmäinen kanneperuste perustuu oikeuden työtaistelutoimiin ja oikeuden saada tietoja ja tulla kuulluksi, jotka on taattu perusoikeuskirjan 28 ja 27 artiklassa ja työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevista yleisistä puitteista Euroopan yhteisössä – Luonnos työntekijöiden edustusta koskevaksi Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission yhteiseksi julistukseksi 11.3.2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/14/EY (EYVL 2002, L 80, s. 29) ja joita on täsmennetty ja pantu täytäntöön Euroopan parlamentin ja toimielimen henkilöstön ammattiliittojen tai ammattijärjestöjen 12.7.1990 tekemällä puitesopimuksella, sekä hyvää hallintoa koskevan oikeuden, sellaisena kuin se on taattu perusoikeuskirjan 41 artiklassa, loukkaamiseen.
2.

Toinen kanneperuste perustuu Viraston ennakoinnin puuttumiseen. Tältä osin kantaja katsoo seuraavaa: — ensimmäiseksi Viraston tilanne on Viraston perussäännön 148 artiklan ja käännöskeskuksen perussäännön 2 artiklan vastainen, sillä se saattaa johtaa voimassaolevan järjestelyn puuttumiseen 1.1.2019 alkaen — toiseksi käännöskeskuksen perussäännön 2 artiklassa esitetään käännöskeskuksen eri asiakastyypit ja sen 1 kohdassa nimetään nimenomaisesti seitsemän virastoa ja elintä, joista yksi on Virasto ja joille käännöskeskus tarjoaa niiden toiminnan kannalta välttämättömiä käännöspalveluja. Tämän artiklan 3 kohdassa mainitaan myös toimielimet ja elimet, joilla on omat käännösosastot, jotka voivat tarvitessaan ja vapaaehtoisuuteen perustuen käyttää käännöskeskuksen palveluja — kolmanneksi näitä kahta kohtaa yhdessä tulkitsemalla voidaan todeta, että 1 kohdassa luetelluilla virastoilla ei ole valtuuksia päättää vapaaehtoisuuteen perustuen, käyttävätkö ne käännöskeskuksen palveluja vai eivät, ja tämän vuoksi ne voivat päättää irtisanoa niitä käännöskeskukseen sitovan järjestelyn ainoastaan, jos toinen järjestely tulisi sen jälkeen voimaan.
—

neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 63 artiklan, luettuna yhdessä komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 20 säännön 7 kohdan c alakohdan kanssa, rikkominen.
Asia T-322/18: Kanne 23.5.2018 – García Ruiz v. parlamentti

Kanne 23.5.2018 – García Ruiz v. parlamentti

(Asia T-322/18)

Asianosaiset

Kantaja: Faustino-Francisco García Ruiz (Alcorcón, Espanja) (edustaja: asianajaja C. Manzano Ledesma)

Vastaaja: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— toteamaan, että tällä kanteella riitautetaan vetoomusvaliokunnan toiminta, ja kun kanne on otettu tutkittavaksi, toteamaan oikeuksien loukkaaminen ja näin varmistamaan kantajan edut tässä tuomioistuimessa,

— tarvittaessa velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja vetoaa kanteensa tueksi seuraaviin kanneperusteisiin.

Kanne nostetaan, koska Euroopan parlamentin vetoomuslautakunta ei toteuttanut muuta toimenpidettä kuin suosituksen tai lausunnon antamisen vetoomuksen tekijälle, ja näin ollen se ei suojellut kantajan oikeuksia ja rikkoi EY-sopimuksen 232 artiklan 3 kohtaa ja EUT-sopimuksen 265 artiklan 3 kohtaa.

Comunidad de Madridin julkisen hallinnon ja tuomioistuinten päätöksillä vahingoitettiin kantajan oikeuksia ja hänen taloudellisia etujaan rikkomalla oikeutta saada tuloa Comunidad de Madridin myöntämän valtion maksaman eläkkeen lisäksi.

Comunidad de Madridin hallinnollinen päätös ja annetut tuomioistuinratkaisut johtavat korvauksen osalta eriarvoiseen kohteluun ja syrjintään vapaaehtoisesti eläkkeelle jääneiden ja eläkkeelle siirrettyjen eläkkeensaajien välillä.

Euroopan unionin on toimivaltainen eläkkeiden alalla, minkä vuoksi on unionin yleisen tuomioistuimen velvollisuutena on suojella kantajan oikeutta, koska julkinen hallinto ja kansalliset tuomioistuimet eivät ole noudattaneet unionin tuomioistuinten vakiintuneessa oikeuskäytännössä ja direktiiveissä, jotka koskevat samapalkkaisuutta, tunnustettua oikeutta, vaikka mainitun kahden eläkkeensaajaryhmän välillä ei ole objektiivista oikeudellista ja tosiasiallista eroa edun saamisen osalta.
—

kumoamaan yhteisen kriisinratkaisuneuvoston 12.4.2018 tekemän päätöksen yhteiseen kriisinratkaisurahastoon vuonna 2018 suoritettavista ennakollisista vakausmaksuista (SRB/ES/SRF/2018/03) (Decision of the Single Resolution Board of 12 April 2018 on the calculation of the 2018 ex ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2018/03)) sen liite mukaan lukien, ainakin siinä laajuudessa, kuin tämä päätös, sen liite mukaan lukien, koske maksua, joka kantajan on suoritettava, sekä
Asia T-320/18: Kanne 22.5.2018 – WD v. EFSA

Kanne 22.5.2018 – WD v. EFSA

(Asia T-320/18)

Asianosaiset

Kantaja: WD (edustajat: asianajajat L. Levi ja A. Blot)

Vastaaja: Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— toteamaan, että kanne on otettava tutkittavaksi ja että se on perusteltu

ja tämän seurauksena

— kumoamaan EFSA:n pääjohtajan 14.7.2017 työsopimusten tekemiseen valtuutetun viranomaisen ominaisuudessa tekemän päätöksen, josta ilmenee, että kantaja ei kuulu vuoden 2017 uudelleenluokittelukierroksen yhteydessä ylennettyihin toimihenkilöihin

— kumoamaan työsopimusten tekemiseen valtuutetun viranomaisen 9.2.2018 tekemän päätöksen, jolla hylättiin kantajan 10.10.2017 mainitusta 14.7.2017 tehdystä päätöksestä tekemä valitus

— kumoamaan EFSA:n pääjohtajan 9.8.2017 työsopimusten tekemiseen valtuutetun viranomaisen ominaisuudessa tekemän päätöksen (joka on annettu tiedoksi 10.8.2017), joka koskee kantajan työsopimuksen jatkamatta jättämistä

— kumoamaan työsopimusten tekemiseen valtuutetun viranomaisen 12.3.2018 tekemän päätöksen, jolla hylättiin kantajan 10.11.2017 mainitusta 9.8.2017 tehdystä päätöksestä tekemä valitus

— velvoittamaan korvaamaan vahinko korkoineen

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja vetoaa kanteensa tueksi seitsemään kanneperusteeseen työsopimuksensa jatkamatta jättämistä koskevan päätöksen osalta.

1) Ensimmäinen kanneperuste perustuu EFSA:n 8.12.2012 tekemän”Employment contract management” -päätöksen rikkomiseen.

2) Toinen kanneperuste perustuu perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin.

3) Kolmas kanneperuste perustuu puolustautumisoikeuksien ja erityisesti oikeuden tulla kuulluksi loukkaamiseen.

4) Neljäs kanneperuste perustuu huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiin ja EFSA:n hyväksymän, ”Contract of Employment renewal processia” koskevien ”Work instructions” -ohjeiden rikkomiseen.

5) Viides kanneperuste perustuu ilmeisiin arviointivirheisiin ja harkintavallan väärinkäyttöön.

6) Kuudes kanneperuste perustuu luottamuksensuojaperiaatteen loukkaamiseen.

7) Seitsemäs kanneperuste perustuu ”Work instructions” -ohjeiden rikkomiseen ja huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiin.

Kantaja vetoaa ylentämättä jättämistä koskevan päätöksen osalta yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka perustuu 22.4.2008 tehdyn ”Career of temporary staff and assignment to a post carrying a higher grade than that at which they were engaged” -päätöksen rikkomiseen, ilmeiseen arviointivirheeseen ja syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen.
3)

Kolmas kanneperuste, joka perustuu väitteelle, jonka mukaan YMV-asetuksen 18 artiklan 6 kohta on lainvastainen ja ristiriidassa SEUT 263 artiklan neljännen kohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa siltä osin kuin siinä asetetaan velvollisuus julkaista hallinnollinen rahoituksellinen seuraamus siitä seikasta riippumatta, että hakija aikoo valittaa siitä unionin yleiseen tuomioistuimeen SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa asetettujen määräaikojen puitteissa. — Saattaessaan voimaan YMV-asetuksen 18 artiklan 6 kohdassa vahvistetun kaltaisen säännön, neuvosto epäsi SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa määrätyn kahden kuukauden määräajan hakijalta, joka aikoo valittaa päätöksestä julkistaa hallinnollinen rahoituksellinen seuraamus ilman nimiä. — Riidanalaisella päätöksellä poiketaan kahden kuukauden määräajasta, jonka kuluessa kumoamiskanne on nostettava, ja siinä myönnetään EKP:lle yksipuolinen valta määritellä, missä vaiheessa luottolaitoksen on nostettava kanne. — Kun EKP:lla on toimivalta julkistaa hallinnollinen rahoituksellinen seuraamus, asianomaisen luottolaitoksen on tehtävä hakemus ennen seuraamuksen julkistamista koskevaa EKP:n päätöstä. Tämä tilanne synnyttää luottolaitokselle kohtuutonta epävarmuutta, joka voi jopa rajoittaa sen mahdollisuutta kanteen nostamiseen ja loukkaa näin ollen sen perusoikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin. — Näin ollen YMV-asetuksen 18 artiklan 6 kohta on ristiriidassa SEUT 263 artiklan kuudennen kohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa. — Riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin EKP epäsi kantajalta oikeuden tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin.
—

määrää vastaajat maksamaan kannekirjelmän liitteessä mainitut summat korkoineen, jotka lasketaan 26.3.2013 lukien unionin yleisen tuomioistuimen tuomion julistamiseen saakka, korvauksena vahingosta, joka on aiheutunut Eurogroupin päätöksistä, jotka koskivat Cyprus Popular Bank Public Co Ltd:n (Laiki Bank) purkamista, Bank of Cyprus Public Company Limitedin (Bank of Cyprus) velkakirjojen arvon alaskirjausta ja mainittujen pankkien varojen ja liiketoiminnan myynnistä Kreikassa, ja/tai siitä, että Laiki Bankille tarjottiin maksuvalmiusapua Euroopan keskuspankin suostumuksin ja tätä seuranneesta asianomaisen vastuun siirtymisestä Bank of Cyprusille Euroopan keskuspankin johdon alaisena