YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

19 päivänä helmikuuta 1998

Asia T-196/97

Donato Continolo

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Kylpylähoito — Henkilöstösääntöjen 59 artikla — Sairausloma — Erityisloma”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-261

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan kumoamaan 24.6.1996 tehty komission päätös, sellaisena kuin se on vahvistettu kantajan 30.1.1997 päivätystä valituksesta tehdyssä hylkäävässä päätöksessä, jossa todettiin, ettei kantajalle myönnetä ylimääräistä lomaa kylpylälioitoa varten.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Euroopan yhteisöjen hallintojohtajien kollegio teki 8.12.1994 pidetyssä 205:nnessä kokouksessaan päätöksen nro 207/94 muuta kuin leikkauksen jälkeen tai leikkauksesta toipumiseen tarkoitettua kylpylähoitoa varten myönnettävästä erityislomasta (jäljempänä 8.12.1994 tehty päätös).

Komissio toisti 28.12.1994 päivätyssä sisäisessä ohjeessaan nro 8927, joka julkaistiin 9.1.1995 päivätyssä hallinnollisessa tiedotteessa, (jäljempänä 28.12.1994 päivätty sisäinen ohje) edellä mainitussa päätöksessä ilmoitetut erityisloman myöntämisen edellytykset. Tätä ohjetta sovelletaan 1.1.1995 lukien muihin kuin leikkauksen jälkeen tai leikkauksesta toipumiseen tarkoitettuihin kylpylähoitoihin, ja siinä todetaan seuraavaa: ”nimittävä viranomainen voi myöntää sellaista kylpylähoitoa varten, jonka katsotaan olevan lääkinnällisistä syistä ehdottoman välttämätöntä ja johon yhteisen sairausvakuutusjärjestelmän asiantuntijalääkäri on myöntänyt luvan, erityislomaa, jonka pituus on puolet tähän hoitoon tarvittavasta ajasta — mutta joka ei saa ylittää seitsemää ja puolta arkipäivää — sillä edellytyksellä, että hoito tapahtuu toimivaltaisten kansallisten viranomaisten hyväksymässä laitoksessa. Hoidon päättymisen jälkeen laaditun kertomuksen ja toimielimen asiantuntijalääkärin ehdotuksen perusteella nimittävä viranomainen voi myöntää lisäksi enintään seitsemän ja puoli päivää ylimääräistä lomaa.”

Komissio julkaisi 23.5.1995 hallinnollisen tiedotteen nro 894, jonka otsikkona oli ” kylpylähoidosta aiheutuneiden kulujen korvaamiseksi ja erityisloman myöntämiseksi noudatettava menettely”.

Kaikkien toimielinten hallintojohtajat vahvistivat 1.2.1996 toimielinten välisen lääketieteellisen kollegion ehdottamat edellytykset kylpylähoitoa varten myönnettävän erityisloman toisen osan myöntämisestä. Tämä voidaan myöntää vain, mikäli kylpylähoito liittyy vakavaan, 100-prosenttisesti korvattavaan sairauteen (jäljempänä 1.2.1996 tehty päätös).

Kantaja jätti 10.3.1995 Ispran yhteisen sairausvakuutusjärjestelmän kassalle (jäljempänä sairaskassa) hakemuksen, jossa hän pyysi ennakkosuostumusta 20 päivää kestävää kylpylähoitoa varten; hän pyysi saada osallistua hoitoon kahdessa osassa, saman vuoden touko- ja syyskuussa. Hän liitti hakemukseen 9.3.1995 päivätyn lääkärintodistuksen, jossa todettiin, että kantajalla on lonkkaiskias ja välilevyn luiskahdus.

Ispran sairaskassan asiantuntijalääkäri myönsi kantajalle 21.3.1995 tämän pyytämän luvan.

Kantaja oli kylpylähoidossa 8.-20.5.1995 ja 25.9.-6.10.1995, yhteensä 19 arkipäivää. Kantajalle myönnettiin 28.12.1994 päivätyn sisäisen ohjeen nojalla seitsemän ja puoli päivää erityislomaa.

Kantaja jätti 20.12.1995 asiantuntijalääkärille 28.12.1994 päivätyn sisäisen ohjeen nojalla hakemuksen, jossa hän pyysi, että hänelle myönnettäisiin kaikki ne lomapäivät, jotka hän oli ollut kylpylähoidossa.

Ispran työterveysyksikön päällikkö tohtori Orth ilmoitti kantajalle 2.4.1996 päivätyllä kirjeellä, että ”toimielimen asiantuntijalääkäri ei voi 8.12.1994 tehdyn päätöksen nojalla ehdottaa, että nimittävä viranomainen myöntäisi ylimääräistä lomaa.”

Kantaja jätti 10.6.1996 päivätyllä kirjeellä pääosaston IX (henkilöstö ja hallinto) osaston B (oikeudet ja velvollisuudet) yksikön 3 (henkilökohtaisten oikeuksien hallinto) päällikölle, joka oli nimittävä viranomainen, työterveysyksikön kielteisen lausunnon ja pyysi, että, hänelle myönnettäisiin seitsemän ja puoli päivää ylimääräistä lomaa kylpylähoitoja varten.

Kantajan hakemus hylättiin 24.6.1996 päivätyllä kirjeellä sillä perusteella, että ylimääräisen loman myöntämisen edellytyksenä on asiantuntijalääkärin puoltava lausunto, mitä ei ollut saatu esillä olevassa asiassa.

Kantaja teki 16.9.1996 Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan nojalla valituksen tästä päätöksestä. Asiasta tehtiin 30.1.1997 nimenomainen hylkäävä päätös. Tämä päätös annettiin kantajalle tiedoksi 19.3.1997.

Pääasia

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 59 artiklan rikkomista ja 8.12.1994 tehdyn päätöksen, 28.12.1994 päivätyn sisäisen ohjeen ja 1.2.1996 tehdyn päätöksen lainvastaisuutta

Koska henkilöstösääntöjen 59 artiklan 1 kohdan mukaisesti virkamiehelle voidaan myöntää sairaslomaa vain, jos hän on ”kykenemätön hoitamaan tehtäviään sairauden tai tapaturman vuoksi”, tämän määräyksen soveltamisen edellytyksenä on virkamiehen työkyyttömyys sinä aikana, kun hän on poissa sairauden tai tapaturman vuoksi. Tästä syystä lääkärintodistuksesta, joka virkamiehen on esitettävä poissaolostaan henkilöstösääntöjen 59 artiklan 1 kohdan nojalla, on käytävä ilmi ”riittävän täsmällisesti ja ratkaisevasti työkyvyttömyys” (34 kohta).

Viittaukset: Asia T-135/95, Z v. komissio, 20.11.1996 (Kok. 1996, s II-1413, 34 kohta)

Henkilöstösääntöjen 59 artiklaa on siis tulkittava siten, että virkamiehellä, joka osallistuu kylpylähoitoon, on oikeus sairaslomaan vain, jos hän voi osoittaa, että hän on hoidon aikana työkyvytön sairauden tai tapaturman vuoksi (35 kohta).

Lääkärintodistuksella, jonka virkamiesesittää saadakseen sairausvakuutusjärjestelmää koskevien määräysten liitteessä I olevassa XI kohdassa tarkoitetun ennakkosuostumuksen, osoitetaan ainoastaan tarve saada näissä määräyksissä tarkoitettua kylpylähoitoa. Tarve saada hoitoa, jonka vuoksi ennakkosuostumuksen myöntäminen on perusteltua, ei kuitenkaan sellaisenaan osoita virkamiehen työkyvyttömyyttä hoidon aikana (36 kohta).

Kylpylähoito eroaa sellaisesta lääkärinhoidosta, joka vaikuttaa potilaan koko fysiikkaan ja jonka vuoksi tästä tulee työkyvytön; esimerkkinä voidaan mainita leikkaus, dialyysi tai kemoterápia. Viimeksi mainitussa tapauksessa virkamies, joka saa tällaista hoitoa, on estynyt hoitamasta tehtäviään tämän hoidon aikana sairauden vuoksi henkilöstösääntöjen 59 artiklassa tarkoitetulla tavalla, vaikka tästä hoidosta on voitu sopia etukäteen, aivan kuten kylpylähoidostakin (37 kohta).

Lääkärintodistus, joka oikeuttaa saamaan sairausvakuutusjärjestelmää koskevissa määräyksissä tarkoitetun ennakkosuostumuksen kylpylähoitoa varten, ei oikeuta automaattisesti henkilöstösääntöjen 59 artiklan nojalla myönnettävään sairaslomaan. Kuitenkaan myöskään se, että virkamies on kylpylähoidossa, ei sellaisenaan sulje pois hänen mahdollisuuttaan saada sairaslomaa henkilöstösääntöjen 59 artiklan nojalla. Kun henkilöstösääntöjen 59 artildassa määrätyt edellytykset täyttyvät, virkamiehellä on oikeus sairaslomaan, vaikka hän olisikin hoidossa (38 ja 39 kohta).

Näin ollen henkilöstösääntöjen 59 artiklassa määrätyt edellytykset täyttyvät silloin, lain virkamies osoittaa lääkärintodistuksen avulla, että hänellä oli hoidon aikana sellainen sairaus, joka olisi estänyt häntä hoitamasta tehtäviään myös, jos hän ei olisi ollut hoidossa. Aivan samoin kuin virkamiehellä, joka sairastuu vuosilomansa aikana, on oikeus saada takaisin ne lomapäivät, jotka hän on ollut sairaana, kylpylähoidossa olleella virkamiehellä on oikeus sairaslomaan niiden hoitopäivien osalta, jolloin hän olisi ollut työkyvytön sairauden vuoksi myös, vaikka hän ei olisi ollut hoidossa (40 kohta).

Esillä olevassa asiassa kantajaa hoitaneen lääkärin 9.3.1995 päiväämä todistus ei ole sellainen lääkärintodistus, jolla osoitetaan hänen työkyvyttömyytensä sairauden tai tapaturman vuoksi. Kantaja ei ole näyttänyt, että hän oli hoitonsa aikana estynyt hoitamasta tehtäviään sairauden tai tapaturman vuoksi henkilöstösääntöjen 59 artildassa tarkoitetulla tavalla. Hän ei siis täytä vaadittuja edellytyksiä voidakseen saada sairaslomaa kylpylähoitonsa ajalta (41 ja 42 kohta).

Henkilöstösääntöjen 57 artiklan toisen kohdan mukaisesti vuosiloman lisäksi virkamiehelle ”voidaan pyynnöstä myöntää poikkeuksellisesti erityislomaa. Erityislomia koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan liitteessä V. ” Henkilöstösääntöjen liitteessä V olevasta 6 artiklasta käy ilmi, että tässä artildassa mainitut tapaukset eivät muodosta tyhjentävää luetteloa niistä tapauksista, joissa voi olla oikeus saada erityislomaa. Liite V, jossa viitataan henkilöstösääntöjen 57 artildan toiseen kohtaan, muodostaa siis asianmukaisen oikeudellisen perustan erityisloman myöntämistä varten myös sellaisten poissaolojen, kuten kylpylähoidon, osalta, joita ei ole mainittu henkilöstösääntöjen liitteessä V olevassa 6 artildassa. Näin ollen 28.12.1994 päivätyn sisäisen ohjeen oikeudellisena perustana on perustellusti ollut henkilöstösääntöjen liite V (43 kohta).

Tästä seuraa, että ne määräykset, joiden lainmukaisuuden kantaja on riitauttanut toissijaisesti, koskevat ”erityislomaa”, jota voidaan myöntää kylpylähoitoa varten. Ne eivät millään tavalla perustu henkilöstösääntöjen 59 artiklaan eikä niiden tavoitteena ole säännellä tietynlaisia sairaslomia tai rajoittaa henkilöstösääntöjen 59 artiklan soveltamisalaa. Virkamiehellä, jónica on osallistuttava kylpylähoitoon, on täysi oikeus sairaslomaan, jos hän näyttää, että 59 artiklassa vaaditut edellytykset täyttyvät (44 kohta).

Väite, joka koskee 8.12.1994 ja 1.2.1996 tehtyjen hallintojohtajien päätösten ja 28.12.1994 päivätyn sisäisen ohjeen lainvastaisuutta, on siis hylättävä (45 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden rikkomista ja oikeusvarmuuden, luottamuksensuojan, saavutettujen oikeuksien kunnioittamisen sekä taannehtivuuskiellon periaatteiden loukkaamista

Päätösten perusteluvelvollisuudella tavoitellaan yhtäältä sitä, että se, jolle päätös on osoitettu, saa tietoonsa tarvittavat seikat voidakseen tutkia, onko päätös perusteltu vaiko ei, ja toisaalta sitä, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta. Arvioitaessa, onko jokin toimi riittävästi perustelut, on otettava huomioon asiayhteys sitä toteutettaessa (52 kohta).

Viittaukset:asia C-350/88, Delacreym. v. komissio, 14.2.1990(Kok. 1990, s. I-395,16 kohta); asia T-26/90, Finsider v. komissio, 5.6.1992 (Kok. 1992, s. II-1789, 72 kohta); asia T-16/94, Benecos v. komissio, 17.5.1995 (Kok. H. 1995, s. II-335, 33 kohta); asia T-158/94, Brunagel v. parlamentti, 19.9.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1131,106 kohta) ja yhdistetyt asiat T-178/95 ja T-179/95, Picciolo ja Caló v. alueiden komitea, 18.3.1997 (Kok. 1997, s. II-155, 33 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että hakemuksen hylkäävä päätös ja valituksen hylkäävä päätös ovat riittävästi perusteltuja. Väite, joka koskee henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan rikkomista, on tästä syystä hylättävä (53-58 kohta).

Väitteestä, jonka mukaan oikeusvarmuuden ja taannehtivuuskiellon periaatteita on loukattu, on todettava, että asiakirja-aineistosta ei käy ilmi, että nimittävä viranomainen olisi soveltanut hallintojohtajien 1.2.1996 tekemässä päätöksessä ilmaisemia edellytyksiä, kun se käsitteli erityisloman toista osaa koskevaa kantajan hakemusta (59 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.