ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 30.4.2009 – Japan Tobacco vastaan SMHV

(asia C‑136/08 P)

Muutoksenhaku – Yhteisön tavaramerkki – Asetus (EY) N:o 40/94 – 8 artiklan 5 kohta – Aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvylle aiheutunut haitta – Aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeudenmukainen hyväksikäyttö – Vaara – Hakemus kuviomerkin CAMELO rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisempien kansallisina tavaramerkkeinä rekisteröityjen sana- ja kuviomerkkien CAMEL haltijan tekemä väite

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen laajalti tunnetun aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 5 kohta) (ks. 28, 39, 43 ja 44 kohta)

Aihe

Valitus yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-128/06, Japan Tobacco vastaan SMHV ja Torrefacção Camelo, 30.1.2008 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valittajan kanteen, jossa vaadittiin kumottavaksi sisämarkkinoiden harmonisointiviraston toisen valituslautakunnan 22.2.2006 tekemä päätös, joka liittyi Japan Tobaccon ja Torrefacção Camelon väliseen väitemenettelyyn – Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1) 8 artiklan 5 kohdan rikkominen – Tavaramerkin rekisteröinnin suhteelliset hylkäysperusteet – Tavaramerkin erottamiskyvyn epäoikeudenmukainen hyväksikäyttö tai tavaramerkin erottamiskyvylle aiheutettu haitta

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (viides jaosto) 30.1.2009 – Dorel Juvenile Group vastaan SMHV

(asia C-131/08 P)

”Muutoksenhaku — Yhteisön tavaramerkki — Asetus (EY) N:o 40/94 — 7 artiklan 1 kohdan b alakohta — Sanamerkkiä SAFETY 1st koskeva hakemus — Erottamiskyvyn puuttuminen — Rekisteröinnin esteet”

Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Tosiseikkojen virheellinen arviointi — Tutkimatta jättäminen — Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittama ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjen tosiseikkojen arviointi — Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta (EY 225 artiklan 1 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 36 kohta)

Aihe

Valitus yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-88/06, Dorel Juvenile Group vastaan SMHV, 24.1.2008 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt kanteen, jolla on vaadittu kumottavaksi sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) toisen valituslautakunnan 11.1.2006 tekemä päätös R 616/2004-2, jolla on hylätty valitus tutkijan päätöksestä, jolla on hylätty sanamerkin ”SAFETY 1st” rekisteröiminen luokkiin 12, 20, 21 ja 28 kuuluvia tavaroita varten – Tavaramerkin erottamiskyky – Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 11) 7 artiklan 1 kohdan b alakohta

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.

2) Dorel Juvenile Group Inc. velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (viides jaosto) 30.1.2009 – Dorel Juvenile Group vastaan SMHV

(asia C-131/08 P)

”Muutoksenhaku — Yhteisön tavaramerkki — Asetus (EY) N:o 40/94 — 7 artiklan 1 kohdan b alakohta — Sanamerkkiä SAFETY 1st koskeva hakemus — Erottamiskyvyn puuttuminen — Rekisteröinnin esteet”

Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Tosiseikkojen virheellinen arviointi — Tutkimatta jättäminen — Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittama ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjen tosiseikkojen arviointi — Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta (EY 225 artiklan 1 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 36 kohta)

Aihe

Valitus yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-88/06, Dorel Juvenile Group vastaan SMHV, 24.1.2008 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt kanteen, jolla on vaadittu kumottavaksi sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) toisen valituslautakunnan 11.1.2006 tekemä päätös R 616/2004-2, jolla on hylätty valitus tutkijan päätöksestä, jolla on hylätty sanamerkin ”SAFETY 1st” rekisteröiminen luokkiin 12, 20, 21 ja 28 kuuluvia tavaroita varten – Tavaramerkin erottamiskyky – Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 11) 7 artiklan 1 kohdan b alakohta

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
8

Direktiivin 2004/48 8 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset oikeusviranomaiset voivat teollis- tai tekijänoikeuden loukkausta koskevan oikeudenkäynnin yhteydessä kantajan perustellusta ja oikeasuhteisesta pyynnöstä määrätä, että sellaisten tavaroiden ja palvelujen alkuperästä ja jakeluverkosta, jotka loukkaavat teollis- tai tekijänoikeutta, annetaan tietoja. Tiedonantovelvollinen on teollis- tai tekijänoikeuksia loukannut ja/tai kuka tahansa muu henkilö: a) jonka on todettu pitävän hallussaan riidanalaisia tavaroita kaupallisessa laajuudessa; b) joka on tavattu käyttämästä riidanalaisia palveluja kaupallisessa laajuudessa; c) jonka on todettu tarjoavan loukkaavassa toiminnassa käytettäviä palveluja kaupallisessa laajuudessa; tai d) jonka a, b tai c alakohdassa tarkoitettu henkilö on osoittanut osallistuneen kyseisten tavaroiden tuottamiseen, valmistukseen tai jakeluun tai näiden palvelujen tarjoamiseen. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin tietoihin sisältyvät tapauksen mukaan: a) tuotteen tai palvelujen tuottajien, valmistajien, jakelijoiden, toimittajien ja muiden aikaisempien haltijoiden sekä aiottujen tukku- ja vähittäiskauppiaiden nimet ja osoitteet; b) tiedot tuotettujen, valmistettujen, toimitettujen, vastaanotettujen tai tilattujen tavaroiden taikka palveluiden määrästä sekä kyseisistä tavaroista tai palveluista saaduista hinnoista. 3. Edellä 1 ja 2 kohdan säännökset eivät rajoita muita laissa annettuja säännöksiä, jotka a) antavat oikeuden haltijalle oikeuden saada laajempia tietoja; b) koskevat tämän artiklan nojalla ilmoitettujen tietojen käyttöä rikos- tai siviilioikeudellisessa menettelyssä; c) koskevat vastuuta tiedonsaantioikeuden väärinkäytöstä; d) antavat mahdollisuuden kieltäytyä sellaisten tietojen antamisesta, jotka pakottaisivat 1 kohdassa tarkoitetun henkilön myöntämään oman tai lähisukulaisensa osallistumisen teollis- tai tekijänoikeuden loukkaukseen, tai e) koskevat tietolähteiden luottamuksellisuuden suojaa tai henkilötietojen käsittelyä.”
Lisäksi normihierarkiaa koskevan periaatteen mukaisesti Euroopan parlamentin työjärjestyksen määräyksen, kuten esimerkiksi sen 3 artiklan 5 kohdan ja 4 artiklan 3 ja 9 kohdan perusteella ei voida poiketa vuoden 1976 säädöksen säännöksistä. Työjärjestys on nimittäin parlamentin sisäistä organisointia koskeva toimi, jossa ei voida antaa parlamentille toimivaltaa, josta ei nimenomaisesti säädetä lainsäädäntötoimessa, eli tässä tapauksessa vuoden 1976 säädöksessä. Tästä seuraa ainakin fumus boni jurisin tarkastelun osalta, että Euroopan parlamentin työjärjestystä on pikemminkin tulkittava vuoden 1976 säädöksen sanamuodon ja tarkoituksen valossa eikä toisinpäin.

Tulkinta, jonka mukaan edustajien valitsemisesta parlamenttiin yleisillä välittömillä vaaleilla annetun vuoden 1976 säädöksen, sellaisena kuin se on muutettuna ja uudelleen numeroituna päätöksellä 2002/772, 12 artiklassa ei säädetä kansallisten toimielinten ja parlamentin välisestä toimivallan jaosta tai tämän toimivallan käyttöä koskevista erillisistä menettelyistä, vaan yhdestä ainoasta päätöksentekomenettelystä, johon osallistuvat sekä parlamentti että kansalliset viranomaiset, ei ensi arviolta vaikuta mainitun määräyksen mukaiselta. Jos kansallinen toimi nimittäin toteutetaan osana yhteisön päätöksentekomenettelyä ja jos kyseistä alaa koskevan toimivallan jaon perusteella kyseinen toimi on yhteisön päättävää elintä sitova ja siten vaikuttaa ratkaisevasti tehtävän yhteisön päätöksen ehtoihin, kyseiseen kansalliseen säädökseen mahdollisesti vaikuttaneet sääntöjenvastaisuudet eivät voi missään tapauksessa vaikuttaa yhteisön toimielimen päätöksen pätevyyteen. Tämä päätelmä on pätevä tulkittaessa toimivallan jakoa, sellaisena kuin se ilmenee vuoden 1976 säädöksen 12 artiklasta.

Välitoimimenettelyn tarkoituksena on taata pääasiassa annettavan tuomion täysi tehokkuus. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi pyydettyjen toimenpiteiden on oltava kiireellisiä siinä mielessä, että on tarpeen, että näistä toimista määrätään ja niiden vaikutukset alkavat jo ennen kuin pääasiassa annetaan ratkaisu hakijan etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi ja että ne vaikuttavat jo ennen pääasiassa annettavaa ratkaisua. Tämän johdosta, kun välitoimista päättävä tuomari arvioi Euroopan parlamentin päätöksen, jolla jäseneksi julistetun ehdokkaan valtuutus todettiin pätemättömäksi valtakirjan puutteellisuuden johdosta, täytäntöönpanon lykkäämisen kiireellisyyttä, hänen on otettava huomioon ainoastaan hakijan edut ja erityisesti näitä etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon vaaran olemassaolo ottamatta huomioon muita luonteeltaan yleisiä seikkoja, kuten tässä tapauksessa poliittisen edustuksen jatkuvuuden turvaamista, koska tällaisia seikkoja voidaan ottaa huomioon vain tarvittaessa esillä olevien intressien vertailussa.

(ks. 57 ja 58 kohta)
Yhteisöjen tuomioistuin voi jättää valituksen tutkimatta, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion jälkeisen tapahtuman vuoksi tuomio ei enää ole valittajan kannalta epäedullinen. Valittajalla on nimittäin oikeussuojan tarve vain, jos valituksen lopputulos voi tuottaa valittajalle etua.

Se, että on mahdollista määritellä jollakin tarkkuudella niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin toimenpidettä sovelletaan, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, ei mitenkään merkitse sitä, että toimenpide koskisi näitä oikeussubjekteja erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, jos on selvää, että toimenpidettä sovelletaan asianomaisessa toimessa objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tai tosiasiallisen tilanteen perusteella.

Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja direktiivin 96/61 muuttamisesta annetun direktiivin 2003/87 soveltamisen osalta yhtäältä komission päätös, joka on osoitettu jäsenvaltiolle ja jossa hylätään osittain tällaisten oikeuksien kansallinen jakosuunnitelma toiselle jakokaudelle, on yleisesti sovellettava toimi, koska sitä sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin ja sen oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin. Toisaalta se, että kyseisen päätöksen seurauksena oli sen jakotakuun pysyttämistä koskeva kielto, jota tietyt toiminnanharjoittajat olisivat voineet tavoitella ensimmäisen jakokauden oikeuksien jakamista koskevan kansallisen lain nojalla, ei aiheuta sitä, että tämä päätös olisi luonteeltaan joukko yksittäispäätöksiä. Tämän osalta se, että jäsenvaltion komissiolle esittämässä kansallisessa jakosuunnitelmassa on oltava luettelo laitoksista, jotka päästöoikeuksien kaupan järjestelmä kattaa, sekä maininta oikeuksista, jotka tämä jäsenvaltio suunnittelee myöntävänsä kyseisille laitoksille, ei mahdollista sitä, että voitaisiin katsoa, että komissio lausui kyseisellä päätöksellä yksittäisistä hakemuksista.

Vaikka joka tapauksessa asianomaiset toiminnanharjoittajat eivät voikaan vaatia riidanalaisen päätöksen kumoamista, niillä on mahdollisuus riitauttaa kyseisen päätöksen nojalla toteutetut kansalliset toimenpiteet ja tässä yhteydessä vedota sen lainvastaisuuteen kansallisissa tuomioistuimissa, jotka antavat ratkaisun EY 234 artiklaa noudattaen.

(ks. 70–73 ja 78 kohta)
Päätöksen päätösosa



Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kuudes jaosto) on määrännyt seuraavaa:

1) Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY, 2 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei siinä edellytetä, että kaikki sellaiset hankkeet, joilla todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, olisi alistettava tässä direktiivissä säädettyyn arviointimenettelyyn, vaan että siinä edellytetään ainoastaan, että kyseisen direktiivin liitteissä I ja II mainittujen hankkeiden ympäristövaikutukset on arvioitava direktiivin 4 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttyessä ja jollei sen 1 artiklan 4 ja 5 kohdassa sekä sen 2 artiklan 3 kohdassa säädetystä muuta johdu.

2) Jäsenvaltioilla on velvollisuus soveltaa direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11, liitteessä III mainittuja olennaisia arviointiperusteita, kun ne tämän direktiivin liitteen II soveltamisalaan kuuluvien hankkeiden osalta joko tapauskohtaisesti tai asettamiensa raja-arvojen taikka valintaperusteiden avulla päättävät, onko kyseinen hanke alistettava ympäristövaikutusten arviointimenettelyyn.

3) Kun jäsenvaltio päättää määrittää tapauskohtaisesti, mitkä ovat ne direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11, liitteen II soveltamisalaan kuuluvat hankkeet, joiden ympäristövaikutukset on arvioitava, sen on joko viitattava kansallisissa säännöissään tämän direktiivin liitteeseen III tai sisällytettävä siinä mainitut arviointiperusteet kansallisiin sääntöihinsä siten, että ne kaikki voidaan tosiasiallisesti ottaa huomioon silloin, kun jokin tai jotkin niistä ovat olennaisia kyseisen hankkeen kannalta, eikä se saa sulkea niitä pois nimenomaisesti tai hiljaisesti.
3

Rechtbank van koophandel te Hasselt, jolla oli epäilyksiä siitä, oliko sen sovellettavana oleva Belgian uhkapelilainsäädäntö ja erityisesti Nationale Loterij’n toiminnan ja hallinnon rationalisoinnista annettu laki (19.4.2002 annettu Wet tot rationalisering van de werking en het beheer van de Nationale Loterij; Belgisch Staatsblad , s. 18828) yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa, ja joka nosti esille kysymyksen muun muassa Nationale Loterij’n lakisääteisen arpajaismonopolin yhteensopivuudesta EY 49 artiklan kanssa, päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko EY 49 artiklaa tulkittava siten, että sellaiset rajoittavat kansalliset säännökset, kuten 19.4.2002 annetun lain 37 §, jolla estetään sellaisen yrityksen pääsy markkinoille, jonka pyrkimyksenä on myydä voitolla kuponkeja, jotka mahdollistavat Euro Millions -lottopelin pelaamisen ryhmänä, ovat kuitenkin sallittuja yleisen edun perusteella (sen ehkäisy, että ihmiset tuhlaavat liiallisesti uhkapeleihin), kun tiedossa on, että a) Nationale Loterij, joka on saanut Belgian valtiolta lakisääteisen monopoliaseman ja joka maksaa kyseisestä monopoliasemasta maksua ja jonka tavoitteena on kanavoida ihmiselle luontaista pelihimoa, säännöllisesti mainostaa mahdollisuutta osallistua Euro Millionsiin, mikä tosiasiassa lisää pelihimoa, b) Nationale Loterij’n harjoittama säännöllinen mainonta ja myyntimenetelmät laajentavat markkinoita, jolloin Nationale Loterij päätyy maksimoimaan liikevaihtonsa (taloudellisista syistä) sen sijaan, että se kanavoisi kansalaisten luontaista pelihimoa, c) vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, kuten panoksia ja voittoja koskevien mahdollisuuksien rajoittamisella, olisi paremmin saavutettavissa tavoiteltu päämäärä eli luontaisen pelihimon kanavointi? 2) Onko sellainen rajoittava kansallinen säännös, kuten 19.4.2002 annetun lain 37 §, jolla estetään sellaisen yrityksen pääsy markkinoille, jonka aikomuksena on myydä voitolla kuponkeja, jotka mahdollistavat Euro Millionsin pelaamisen ryhmänä, ristiriidassa palvelujen tarjoamisen vapauden (EY 49 artikla) kanssa, kun tiedossa on, ettei vastaaja itse järjestä arpajaisia vaan pyrkii ainoastaan voitontekotarkoituksessa järjestämään Euro Millionsin pelaamisen ryhmänä Nationale Loterij’n omia pelikuponkeja käyttäen?”
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 32 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (EY 225 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 34 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-247/03, Torres vastaan SMHV ja Bodegas Muga, 11.7.2006 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt kanteen, joka on nostettu sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) ensimmäisen valituslautakunnan 7.4.2003 (asia R 998/2001-1) tekemästä päätöksestä, joka koskee Miguel Torres SA:n ja Bodegas Muga SA:n välistä väitemenettelyä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.

2) Miguel Torres SA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Tulliliitto

–

Tullivelan syntyminen tilanteessa, jossa on saatu tullietuuskohtelu kolmannessa maassa (Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 115 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 216 artikla) (ks. 26 kohta ja määräysosa)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Commissione tributaria regionale di Genova – Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1) 114 artiklan, 115 artiklan 1 ja 3 kohdan ja 216 artiklan tulkinta – Sisäisen jalostusmenettelyn järjestelmässä sellaiseen kolmanteen maahan viety riisi, jota sitoo tullietuuskohtelusta tehty sopimus

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000, 216 artiklaa sovelletaan kyseisen asetuksen 115 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin sisäisen jalostuksen toimiin, joissa jalostetut tuotteet on viety Euroopan yhteisöstä ennen tuontitavaroiden tuontia.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kansainväliset sopimukset – Yhteisön tekemät sopimukset – EY:n ja Marokon välinen Euro–Välimeri-assosiaatiosopimus – Siirtotyöläisten sosiaaliturva

(EY:n ja Marokon välinen Euro–Välimeri-assosiaatiosopimuksen 65 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta)

Tiivistelmä

EY:n ja Marokon välisestä assosioinnista tehdyn Euro–Välimeri-sopimuksen 65 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa, jossa määrätään sosiaaliturvan alaa koskevasta kansalaisuuteen (Marokon kansalaisten) perustuvan syrjinnän kiellosta suhteessa vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisiin, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy myöntämästä ikääntyneiden henkilöiden toimeentuloturvaa Marokon kansalaiselle, joka on täyttänyt 65 vuotta ja oleskelee laillisesti tässä jäsenvaltiossa, jos tämä henkilö kuuluu kyseisen määräyksen soveltamisalaan

– sillä perusteella, että hän on itse tehnyt palkkatyötä kyseisessä jäsenvaltiossa

– tai sillä perusteella, että hän on sellaisen Marokon kansalaisuuden omaavan työntekijän perheenjäsen, joka työskentelee tai on työskennellyt tässä jäsenvaltiossa.

(ks. 73 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset

–

Tutkittavaksi ottaminen

–

Kysymykset, jotka on esitetty antamatta riittäviä tietoja asiaa koskevista tosiseikoista ja lainsäädännöstä

–

Kysymykset, joihin ei voida antaa hyödyllistä vastausta (EY 234 artikla) (ks. 7

–

11 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Hof van beroep te Antwerpen – Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella N:o 118/97 (EYVL L 28, s. 1), tulkinta – Aineellinen soveltamisala – Sisällytetäänkö siihen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmänsä rahoittamiseksi perimä täydentävä kriisimaksu – Velvollisuus maksaa maksu siinäkin tapauksessa, että henkilö on muun kuin asuinvaltionsa sosiaaliturvajärjestelmän alainen – Yhteensoveltuvuus EY 39 artiklan kanssa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

Hof van beroep te Antwerpenin 29.11.2005 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö jätetään tutkimatta.
Avainsanat



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset — Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta — Perustamissopimuksen kolmannen osan IV osaston nojalla toteutetut toimet — Luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, annettu asetus N:o 539/2001 — Kansalliset tuomioistuimet, joilla on oikeus pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta tulkintaa koskevaa ennakkoratkaisua — Tuomioistuimet, joiden päätöksiin ei kansallisen lainsäädännön mukaan voi hakea muutosta — (EY 62 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohta ja EY 68 artiklan 1 kohta; neuvoston asetus N:o 539/2001)

—
Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan mukaan väliintulokirjelmässä saadaan esittää vain jonkun asianosaisen vaatimuksia tukevia vaatimuksia.

Väliintulointressillä tarkoitetaan välitöntä ja tosiasiallista intressiä sen suhteen, että ne asianosaisen vaatimukset, joita väliintulijalla on tarkoitus tukea, hyväksytään.

Alueellinen yksikkö, jonka tehtävänä on puolustaa tietyn alueen etenkin taloudellisia etuja ja joka on tehnyt komissiolle kantelun sellaisesta tukiohjelmasta, josta eräs yritys on hyötynyt siirtyessään viereiselle alueelle, on osoittanut, että komission vaatimusten hyväksyminen vaikuttaa suoraan ja tosiasiallisesti sen etuihin; komissio nimittäin vaatii yhteisöjen tuomioistuinta vahvistamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion, jossa se hylkäsi kumoamiskanteen, joka kohdistui päätökseen, jossa julistettiin osa riidanalaisista tuista yhteismarkkinoille soveltumattomiksi. Tämän maantieteellisen läheisyyden vuoksi tukiohjelma on omiaan vaikuttamaan välittömästi ja tosiasiallisesti alueellisen yksikön taloudelliseen tilanteeseen joko aiheuttamalla tiettyjen yritysten siirtymisen muille alueille tai vaikuttamalla haitallisesti muiden yritysten kilpailuasemaan.

Sen sijaan sellaisen alueellisen yksikön, joka väliintulijana tukee niiden asianosaisten vaatimuksia, jotka hakevat muutosta kyseiseen tuomioon, maantieteellinen läheisyys sellaiseen alueeseen, jonka tukijärjestelmä on omiaan houkuttelemaan yrityksiä, voi vaikuttaa välittömästi ja tosiasiallisesti tähän yksikköön vain silloin, jos se voi vedota siihen, että kyseisillä tuilla on edullisia vaikutuksia sen oman talouden kannalta.

(ks. 6, 7, 9, 10 ja 17 kohta)