ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Entinen virkamies, joka siirrettiin eläkkeelle kanteen nostamisen ajankohtana ja joka ei näin ollen ole enää Euroopan unionin virkamies, ei nimittäin voi enää, jos virkamiestuomioistuin kumoaa nimityspäätöksen, hakea riidanalaista virkaa, koska hän ei enää täytä yhtä avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa asetettua kelpoisuusvaatimusta, joka on, että hakijan on oltava virkamies. Koska entinen virkamies ei kanteensa nostamisen ajankohtana voi enää hakea riidanalaista virkaa, hänellä ei ole minkäänlaista henkilökohtaista intressiä nimityspäätöksen kumoamiseen, koska tästä kumoamisesta ei voi aiheutua hänelle mitään etua.

Voidakseen nostaa henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan nojalla kanteen, jossa vaaditaan nimittävän viranomaisen tekemän nimityspäätöksen kumoamista, virkamiehellä tai entisellä virkamiehellä on oltava henkilökohtainen intressi riidanalaisen toimenpiteen kumoamiseen, ja tällainen intressi edellyttää, että vaatimus saattaa johtaa lopputulokseen, joka on hänen kannaltaan edullinen. Tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä kantajan oikeussuojan tarvetta on arvioitava kanteen nostamisen ajankohtana.

Kannekirjelmässä on virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 35 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisesti mainittava kanteen oikeudelliset perusteet sekä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat perustelut. Näiden vaatimusten täyttämiseksi kanteessa, jossa vaaditaan korvausta unionin toimielimen aiheuttamasta vahingosta, on mainittava seikat, joiden avulla voidaan yksilöidä toiminta, josta kantaja toimielintä arvostelee, ne syyt, joiden perusteella kantaja katsoo, että kyseisen toiminnan ja kantajan kärsimän vahingon välillä on syy-yhteys, sekä kyseisen vahingon luonne ja laajuus. Vaatimus jonkinlaisen korvauksen saamisesta ei sen sijaan ei ole riittävän täsmällinen ja on näin ollen jätettävä tutkimatta.

Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 35 artiklan 1 kohdan d ja e alakohdan vaatimuksia ei täytä kanne, jossa kantaja ei väitä, että hänelle on aiheutunut henkisen kärsimyksen ja menetettyjen tulojen kaltaista vahinkoa, jossa ei täsmennetä, pyritäänkö vaaditulla korvauksella korvaamaan henkinen kärsimys vai aineellinen vahinko vai molemmat, jossa ei esitetä kantajalle aiheutunutta vahinkoa numeroin ja jossa ei myöskään viitata riittävän täsmällisesti tosiseikkoihin, joiden avulla voidaan arvioida niiden luonnetta ja laajuutta.

(ks. 26 ja 27 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Zuckerfabrik Schöppenstedt v. neuvosto (5/71, EU:C:1971:116, 9 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: määräys Osorio v. komissio (T‑505/93, EU:T:1994:76, 33 kohta) ja määräys Moat v. komissio (T‑112/94, EU:T:1995:31, 32 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio N v. komissio (F‑95/05, EU:F:2007:226, 86 kohta)
Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaan kanne, jonka virkamies tai väliaikainen toimihenkilö on nostanut työnantajanaan olevaa toimielintä vastaan, voidaan ottaa tutkittavaksi vain sillä edellytyksellä, että oikeudenkäyntiä edeltävä hallinnollinen menettely, josta säädetään näissä artikloissa, on käyty läpi sääntöjenmukaisesti.

Nimittävän viranomaisen päätöksestä voidaan tehdä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu valitus. Tämän säännöksen mukaan valitus on tehtävä kolmen kuukauden kuluessa päivästä, jolloin päätös on ilmoitettu asianomaiselle, ja joka tapauksessa viimeistään kolmen kuukauden kuluessa päivästä, jolloin se, jota asia koskee, on saanut tiedon siitä, jos kyse on yksilöön kohdistuvasta toimenpiteestä.

Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa säädetty kolmen kuukauden määräaika valituksen tekemiseksi asianomaiselle vastaisesta päätöksestä on ehdoton, eivätkä asianosaiset tai tuomioistuin voi määrätä siitä vapaasti, koska määräaika on säädetty oikeudellisten tilanteiden selkeyden ja turvallisuuden ja oikeudellisen varmuuden takaamiseksi. Unionin tuomioistuinten on siis valvottava viran puolesta, että määräaikaa on noudatettu.

(ks. 27–29 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: määräys 4.6.1987, P v. TSK (16/86, EU:C:1987:256, 6 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: määräys 11.5.1992, Whitehead v. komissio (T‑34/91, EU:T:1992:64, 18 kohta) ja määräys 7.9.2005, Krahl v. komissio (T‑358/03, EU:T:2005:301, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Virkamiestuomioistuin: määräys 10.9.2007, Speiser v. parlamentti (F‑146/06, EU:F:2007:153, 21 kohta)
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(toinen jaosto)

29 päivänä elokuuta 2016

DD

vastaan

Euroopan unionin perusoikeusvirasto (FRA)

”Henkilöstö — Oikeudenkäyntimenettely — Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen”

Aihe:

Oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskeva vaatimus, jonka DD on esittänyt virkamiestuomioistuimen 8.10.2015 antaman tuomion, DD v. FRA (F-106/13 ja F-25/14, EU:F:2015:118, valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T-742/15 P) johdosta.

Ratkaisu:

Niiden oikeudenkäyntikulujen kokonaismääräksi, jotka Euroopan unionin perusoikeusviraston on korvattava DD:lle asioissa F-106/13 ja F-25/14, vahvistetaan yhtäältä 20643 euroa kantajan asianajajien palkkioita varten, korotettuna tästä summasta maksettavalla arvonlisäverolla ja toisaalta 79,80 euroa sellaisia juna- ja taksimatkojen kustannuksia varten, joita kantajalle on aiheutunut siitä, että hänen asianajajansa matkustivat Luxemburgiin istuntoa varten. Kohdassa 1 tarkoitettuihin määriin lisätään viivästyskorot tämän määräyksen tiedoksiantamisen päivästä tosiasialliseen maksupäivään, ja ne lasketaan Euroopan keskuspankin perusrahoitusoperaatioitaan varten vahvistaman sen korkokannan mukaisesti, joka on voimassa eräpäivän kuukauden ensimmäisenä kalenteripäivänä, korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä.

Tiivistelmä
Koska kantaja ei ole missään menettelyn vaiheessa vaatinut virkamiestuomioistuinta ratkaisemaan asiaa yksipuolisella tuomiolla, jossa se hyväksyy hänen esittämänsä vaatimukset, on toimielimen prosessinjohtotoimeen antamat vastaukset otettava huomioon vaikka kyseinen toimielin ei ole toimittanut vastinettaan asetetussa määräajassa.

Kumoamisvaatimuksia, jotka koskevat ehdotusta hyvitettäviksi palvelusvuosiksi toisessa eläkejärjestelmässä saavutettujen eläkeoikeuksien Euroopan unionin järjestelmään siirtämisen yhteydessä, on tulkittava siten, että niissä vaaditaan kumottavaksi eläkeoikeuksien hyvittämistä koskeva lopullinen päätös, jos yhtäältä asianosaiset ovat yksimielisiä siitä, että asianomainen oli antanut suostumuksensa ennen palveluksessa aloittamistaan saavuttamiensa eläkeoikeuksien siirtämismenettelylle hyväksymällä hänelle tehdyn ehdotuksen ja toisaalta jos tämä lopullinen päätös tehtiin ennen kanteen nostamista unionin tuomioistuimissa.

Kun lopulliset päätökset, jotka koskevat kantajan kahdessa kansallisessa eläkejärjestelmässä saavuttamien eläkeoikeuksien hyvittämisen tunnustamista, on tehty kanteen nostamisen jälkeen, ei tätä kannetta voida määritellä uudelleen kanteeksi, joka koskee näitä kahta lopullista päätöstä, ja se on jätettävä tutkimatta, koska se on nostettu toimista, jotka eivät ole virkamiehelle vastaisia.

(ks. 22–24 kohta)

Viittaukset:

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 13.10.2015, komissio v. Verile ja Gjergji (T-104/14 P, EU:T:2015:776, 62, 110 ja 120 kohta) ja tuomio Teughels v. komissio (T-131/14 P, EU:T:2015:778, 58 kohta)
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(toinen jaosto)

24 päivänä kesäkuuta 2016

Erik Simpson

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Henkilöstö — Asia palauttaminen virkamiestuomioistuimeen kumoamistuomion jälkeen — Virkamiehet — Palkkaluokkaan ylentäminen — Päätös olla ylentämättä kantajaa palkkaluokkaan AD9 hänen läpäistyään palkkaluokan AD9 avoimen kilpailun — Perusteluvelvollisuus — Yhdenvertainen kohtelu — Ilmeinen arviointivirhe — Työjärjestyksen 81 artikla — Selvästi perusteeton kanne”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Erik Simpson vaatii virkamiestuomioistuinta yhtäältä kumoamaan Euroopan unionin neuvoston 9.12.2010 tekemän päätöksen hylätä kantajan vaatimus palkkaluokkaan AD9 ylentämisestä sen seurauksena, kun hän läpäisi avoimen kilpailun EPSO/AD/113/07 muun muassa viron kielisten palkkaluokan AD9 käännöstoiminnan alan yksikönpäälliköiden palvelukseen ottamista varten, ja 7.10.2011 tehdyn päätöksen, jolla hänen valituksensa hylättiin, ja toisaalta velvoittamaan neuvoston korvaamaan aiheutuneen vahingon ja oikeudenkäyntikulut.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. Erik Simpson vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan vastaavasti asioissa F-142/11, T-130/14 P ja F-142/11 RENV, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut asiassa F-142/11. Euroopan unionin neuvosto vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan asioissa T-130/14 P ja F-142/11 RENV.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Yhdenvertainen kohtelu – Käsite – Rajat

Erilainen kohtelu, joka on oikeutettu objektiivisella ja kohtuullisella perusteella ja joka on oikeassa suhteessa kyseessä olevan erilaisen kohtelun tavoitteeseen nähden, ei merkitse yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista. Yksikön etu on yksi niistä objektiivisista ja kohtuullisista perusteista, joilla virkamiesten erilaista kohtelua voidaan perustella. Hallinnolla on laaja harkintavalta kun se päättää yksikön edun mukaisesti toteutettavista toimenpiteistä siten, että unionin tuomioistuinten on syrjintäkiellon periaatteen noudattamisen valvonnan yhteydessä rajoituttava varmistamaan, ettei kyseessä oleva toimielin ole ryhtynyt mielivaltaiseen tai ilmeisellä tavalla yksikön edun vastaiseen erotteluun.

(ks. 46 ja 47 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 16.3.2004, Afari v. EKP (T-11/03, EU:T:2004:77, 65 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 19.10.2006, De Smedt v. komissio (F-59/05, EU:F:2006:105, 76 kohta); tuomio 23.1.2007, Chassagne v. komissio (F-43/05, EU:F:2007:14, 91 kohta) ja tuomio 25.2.2010, Pleijte v. komissio (F-91/08, EU:F:2010:13, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(ensimmäinen jaosto)

28 päivänä syyskuuta 2011

Asia F-6/11

M

vastaan

Euroopan lääkevirasto (EMA)

Henkilöstö – Vahingonkorvauskanne – Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat

Aihe: Kanne, joka on nostettu SEUT 270 artiklan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perusteella ja jossa M vaatii Euroopan lääkeviraston (EMA) velvoittamista korvaamaan vahingon, jonka hän väittää kärsineensä työtapaturman seurauksena.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Kantaja velvoitetaan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Oikeudenkäyntimenettely – Kanteiden tutkittavaksi ottaminen – Oikeudenkäyntiväitteen esittäminen – Tuomioistuimen vapaus antaa määräys virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan perusteella

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 76 artikla)

2. Virkamiehet – Sosiaaliturva – Työtapaturma – Henkilöstösääntöihin perustuvan järjestelmän mukainen kiinteämääräinen korvaus – Yleiseen järjestelmään perustuva lisäkorvausvaatimus – Sallittavuus – Edellytykset

(Henkilöstösääntöjen 73 artikla ja 90 artiklan 1 kohta)

1. Myös tilanteessa, jossa vastaaja on esittänyt oikeudenkäyntiväitteen erillisellä asiakirjalla virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 78 artiklan nojalla ja kantaja on esittänyt huomautuksia mainitusta väitteestä, virkamiestuomioistuin voi vapaasti antaa määräyksen mainitun työjärjestyksen 76 artiklan nojalla, jos kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset sen mielestä selvästi puuttuvat.

(ks. 12 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F-5/09, Soerensen Ferraresi v. komissio, 14 kohta

2. Toimihenkilöllä, jolle on sattunut työtapaturma, on oikeus hakea hallinnolta lisäkorvausta silloin, kun hän katsoo hallinnon olevan yleisen järjestelmän perusteella vastuussa tapaturmasta ja kun henkilöstösääntöjen 73 artiklassa perustettu järjestelmä ei salli asianmukaista korvaamista. Tällaisessa tapauksessa hallinnollinen menettely, jota toimihenkilön on noudatettava lisäkorvauksen saamiseksi, on kuitenkin pantava vireille lisäkorvausta koskevan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hakemuksen tekemisellä, minkä jälkeen hakemuksen hylkäävästä päätöksestä on tarvittaessa tehtävä valitus.

(ks. 14 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: yhdistetyt asiat 169/83 ja 136/84, Leussink v. komissio, tuomio 8.10.1986, 13 kohta
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kolmas jaosto)

12 päivänä syyskuuta 2011

Asia F-98/10

Francesca Cervelli

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Ulkomaankorvaus – Uudelleenkäsittelyä koskeva vaatimus – Uudet ja olennaiset seikat – Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Francesca Cervelli vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan komission päätöksen, jolla hylätään hänen vaatimuksensa sen päätöksen uudelleentarkastelusta, jolla häneltä evättiin ulkomaankorvaus.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen perusteet selvästi puuttuvat. Kantaja vastaa kaikista oikeudenkäyntikuluista.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kanne – Kanne, joka on nostettu lopullisen päätöksen uudelleentarkastelun epäävästä päätöksestä – Tutkittavaksi ottamisen edellytys

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

Päätöksestä, jota se, jolle se on osoitettu, ei ole riitauttanut säädetyissä määräajoissa, tulee hänen osaltaan lopullinen. Uudet ja olennaiset seikat voivat kuitenkin olla perusteena sellaisen vaatimuksen esittämiselle, joka koskee lopulliseksi tulleen aiemman päätöksen uudelleentarkastelua.

Sellaisesta päätöksestä nostettu kanne, jolla kieltäydytään tarkastelemasta uudelleen lopulliseksi tullutta päätöstä, on otettava tutkittavaksi, jos vaatimus todella perustui uusiin ja olennaisiin seikkoihin. Jos vaatimus ei sitä vastoin perustunut tällaisiin seikkoihin, sellaisesta päätöksestä nostettu kanne, jolla kieltäydytään vaaditusta uudelleentarkastelusta, on jätettävä tutkimatta.

Toimenpiteen kumoamistuomion oikeudelliset vaikutukset ulottuvat asianosaisten lisäksi vain henkilöihin, joita kumottu toimenpide koskee suoraan, ja tällainen tuomio voi olla uusi tosiseikka vain näille henkilöille.

Lisäksi päätöstä, jota ei ole tehnyt toimielin, joka on asianomaisen henkilön työnantaja, vaan muu toimielin, ei myöskään voida pitää uutena ja olennaisena tosiseikkana. Tältä osin, vaikka sen periaatteen mukaisesti, jonka mukaan henkilöstö muodostaa yhden kokonaisuuden, sellaisena kuin tämä periaate on vahvistettu Amsterdamin sopimuksen 9 artiklan 3 kohdassa, kaikkien unionin toimielinten kaikkiin virkamiehiin sovelletaan samoja säännöksiä ja määräyksiä, tämä periaate ei merkitse sitä, että toimielinten on käytettävä niille henkilöstösäännöissä tunnustettua harkintavaltaa samalla tavoin, koska niitä päinvastoin koskee henkilöstönsä hallinnoinnissa itsenäisyysperiaate.

(ks. 19, 20 ja 23–25 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 231/84, Valentini v. komissio, 26.9.1985, 14 kohta ja asia 125/87, Brown v. yhteisöjen tuomioistuin, 8.3.1988, 13 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-220/95, Gimenez v. alueiden komitea, 16.9.1997, 72 kohta; asia T-232/97, Becret-Danieau ym. v. parlamentti, 24.3.1998, 43 kohta; asia T-186/98, Inpesca v. komissio, 7.2.2001, 40, 47 ja 48 kohta ja asia T-271/08 P, Boudova ym. v. komissio, 16.9.2009, 48 kohta
FI
Oikeustapauskokoelma
ECLI:EU:F:2010 :106 1VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN ENSIMM ÄISEN JAOSTON PU HEENJOHTAJAN M ÄÄRÄYS
16 päivänä sy yskuuta 2010
Asia F-90/09
F rédéric E r notte
vastaan
Euroopan komissio
Virkamiestuomioistuimen aloitteesta tehty sovintoratkaisu — Asian poistaminen rekisteristä
Aihe: EY 236 j a EA 152 artiklan pe rusteella no stettu ka nne, jolla Ernotte vaatii ensisijaisesti, että 
komissio ve lvoitetaan ko rvaamaan ai neeton v ahinko j a henkinen kär simys, jotka o vat 
aiheutuneet ka ntajalle siitä, että ko missio on kä yttänyt ko htuuttomasti aikaa ka ntajan 
28.8.2002 kär simän infarktin tapaturmaisuuden ja ammatillisen alkuperän tunnustamista 
koskevaan me nettely yn.
Ratkaisu:Asia F-90/09, Ernotte vastaan ko missio poistetaan virkamiestuomioistuimen rekisteristä. 
Komissio ko rvaa ka ntajalle kii nteämääräi sen 10 000 e uron s umman, joka s isältää 
kantajalle aiheutuneet asianajokulut.
Tiivistelmä
Henkilöstö — Kanne — Virkamiestuomioistuimen a loitteesta t ehty s ovintoratkaisu — 
Asian poistaminen rekisteristä
(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 69 artikla)
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

25 päivänä lokakuuta 2012

Asia F‑50/09 DEP

Livio Missir Mamachi di Lusignano

vastaan

Euroopan komissio

Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen – Arvonlisävero

Aihe: Työjärjestyksen 92 artiklaan perustuva korvattavien oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskeva vaatimus, jossa Livio Missir Mamachi di Lusignano on esittänyt virkamiestuomioistuimelle asiassa F-50/09, Missir Mamachi di Lusignano vastaan komissio, työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdan mukaisen vaatimuksen.

Ratkaisu: Niiden oikeudenkäyntikulujen määräksi, jotka komission on korvattava kantajalle asiassa F‑50/09, vahvistetaan 44 259,25 euroa.

Tiivistelmä

1. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Turvautuminen useampaan kuin yhteen asianajajaan, jolla ei ole merkitystä – Arviointi ensisijaisesti menettelyä varten objektiivisesti välttämättömien työtuntien kokonaismäärän kannalta

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b kohta)

2. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Käsite – Arvonlisävero, joka kuuluu korvattaviin oikeudenkäyntikuluihin kun kyseessä ei ole arvonlisäverovelvollinen

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b kohta)

1. Kun arvioidaan korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrän arvioinnissa huomioon otettavaa työmäärää, joka virkamiestuomioistuimessa käydystä oikeudenkäyntikulumenettelystä on voinut aiheutua, tuomioistuinten on otettava pääasiallisesti huomioon se työtuntien kokonaismäärä, jota voidaan pitää objektiivisesti tarkasteltuna tätä menettelyä varten välttämättömänä, riippumatta niiden asianajajien lukumäärästä, joiden kesken suoritettu työ on saatettu jakaa.

(ks. 21 ja 26 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑7/08 DEP, Schönberger v. parlamentti, 26.4.2010, 29 kohta

2. Kantajalla, joka ei ole arvonlisäverovelvollinen, ei ole mahdollisuutta saada takaisin arvonlisäveroa, jonka hän on maksanut asianajajiensa häneltä laskuttamista palveluista. Näin ollen välttämättöminä pidetyistä asianajajan palkkioista maksettu arvonlisävero merkitsee kantajalle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja virkamiestuomioistuimen 91 artiklan b kohdassa tarkoitetulla tavalla.

(ks. 31 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑7/98 DEP, T‑208/98 DEP et T‑109/99 DEP, De Nicola v. EIP, 8.7.2004, 37 kohta
Kun kyseessä on virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu riita korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrästä ja laadusta, yhdessäkään kyseisen työjärjestyksen määräyksessä ei aseteta asianosaiselle velvollisuutta esittää todisteita väitteistään sen yhteydenoton yhteydessä, joka edeltää oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan vaatimuksen esittämistä.

Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohdan mukaan korvattavat oikeudenkäyntikulut on rajattu yhtäältä kustannuksiin, jotka ovat aiheutuneet asian käsittelystä virkamiestuomioistuimessa, ja toisaalta kustannuksiin, jotka ovat olleet asian käsittelyn kannalta välttämättömiä.

Unionin tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa vahvistaa palkkioita, jotka asianosaiset ovat velvollisia maksamaan omille asianajajilleen, vaan määrittää määrä, johon saakka oikeudenkäyntikulut korvaamaan velvoitettu asianosainen on velvollinen korvaamaan kyseiset palkkiot. Ratkaistessaan oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan vaatimuksen unionin tuomioistuinten ei tarvitse ottaa huomioon asianajajien kansallisia palkkiosääntöjä eikä asianosaisen ja tämän asiamiesten tai avustajien mahdollista sopimusta asiasta.

Koska asianajajien palkkioista ei ole annettu unionin oikeussääntöjä, tuomioistuimen on vapaasti arvioitava asiassa esille tulleita seikkoja ja otettava tältä osin huomioon oikeudenkäynnin kohde ja luonne, sen merkitys unionin oikeuden kannalta ja asian vaikeusaste, oikeudenkäynnin asiamiehiltä tai avustajilta edellyttämän työn määrä ja oikeudenkäynnissä kyseessä olleet asianosaisten taloudelliset intressit.

Asianomaiselle toimielimelle korvattavien asianajopalkkioiden määrää ei pidä arvioida ottamatta huomioon työtä, jota toimielimen yksiköissä on tehty ennen asian saattamista virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi. Koska kanne voidaan ottaa tutkittavaksi vasta, kun on tehty valitus, jonka nimittävä viranomainen on hylännyt, toimielimen yksiköt ovat mukana riita-asioiden käsittelyssä lähtökohtaisesti jo ennen kuin ne siirretään virkamiestuomioistuimen ratkaistavaksi.

(ks. 28–30 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑14/08 DEP, X v. parlamentti, 10.11.2009, 22 kohta; em. asia Schönberger v. parlamentti, 24 kohta ja asia F‑55/08 DEP, De Nicola v. EIP, 27.9.2011, 41 kohta