Väliaikainen versio

JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

1 päivänä joulukuuta 2022 ( )

Asia C-699/21

E. D. L,

Presidente del Consiglio dei Ministrin

osallistuessa asian käsittelyyn

(Ennakkoratkaisupyyntö – Corte costituzionale (perustuslakituomioistuin, Italia))

Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2002/584/YOS – Eurooppalainen pidätysmääräys – Rikoksesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttaminen pidätysmääräyksen antaneille oikeusviranomaisille – Vakava krooninen ja mahdollisesti parantumaton sairaus – Etsityn henkilön terveydelle aiheutuva vakava riski





1. Corte costituzionale (perustuslakituomioistuin, Italia) tiedustelee unionin tuomioistuimelta puitepäätöksen 2002/584/YOS( ) tulkintaa, koska se epäilee, että tietyt sen lain säännökset, jolla kyseinen puitepäätös saatettiin osaksi Italian oikeusjärjestystä, ovat perustuslain vastaisia ja voivat loukata Italian perustuslaissa taattua oikeutta terveyteen.

2. Käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö tarjoaa unionin tuomioistuimelle tilaisuuden lausua uudelleen perusteista, joilla eurooppalaisen pidätys- ja luovutusmääräyksen (jäljempänä eurooppalainen pidätysmääräys) täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä. Sen on erityisesti täsmennettävä, voidaanko 5.4.2016 annettuun tuomioon Aranyosi ja Căldăraru( ) perustuvaa oikeuskäytäntöä soveltaa analogisesti eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoon tilanteessa, jossa siitä voi aiheutua vakava riski etsityn henkilön terveydelle.

3. Unionin tuomioistuimen on viime kädessä ratkaistava, onko eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteisiin, joista säädetään puitepäätöksen 2002/584 3, 4 ja 4a artiklassa, lisättävä peruste, joka johtuu velvollisuudesta noudattaa Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 3, 4 ja 35 artiklaa, ja jos on, millä edellytyksillä.

I Asiaa koskevat oikeusäännöt

A Unionin oikeus

1. Perusoikeuskirja

4. Perusoikeuskirjan 3 artiklan (”Oikeus henkilökohtaiseen koskemattomuuteen”) 1 kohdassa määrätään seuraavaa:

”Jokaisella on oikeus ruumiilliseen ja henkiseen koskemattomuuteen.”

5. Perusoikeuskirjan 4 artiklassa (”Kidutuksen sekä epäinhimillisen tai halventavan rangaistuksen ja kohtelun kielto”) määrätään seuraavaa:

”Ketään ei saa kiduttaa eikä kohdella tai rangaista epäinhimillisellä tai halventavalla tavalla”.

6. Perusoikeuskirjan 35 artiklassa (”Terveyden suojelu”) määrätään seuraavaa:

”Jokaisella on oikeus saada ehkäisevää terveydenhoitoa ja lääkinnällistä hoitoa kansallisen lainsäädännön ja kansallisten käytäntöjen mukaisin edellytyksin. Ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu varmistetaan kaikkien unionin politiikkojen ja toimintojen määrittelyssä ja toteuttamisessa.”

2. Puitepäätös 2002/584

7. Puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappalessa todetaan seuraavaa:

”Eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat järjestelyt perustuvat jäsenvaltioiden väliseen vankkaan luottamukseen. Järjestelyjen soveltaminen voidaan keskeyttää vain, jos jokin jäsenvaltio rikkoo vakavasti ja jatkuvasti Euroopan unionista tehdyn sopimuksen [jäljempänä SEU] 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja periaatteita, minkä neuvosto toteaa kyseisen sopimuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja minkä seurauksista on säädetty saman artiklan 2 kohdassa.”

8. Puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan 12 perustelukappalessa todetaan seuraavaa:

”Tässä puitepäätöksessä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan [SEU] 6 artiklassa tunnustettuja ja – – perusoikeuskirjasta – –, erityisesti sen VI luvusta, kuvastuvia periaatteita – –”

9. Puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan 13 perustelukappalessa todetaan seuraavaa:

”Henkilöitä ei saa palauttaa, karkottaa tai luovuttaa sellaiseen maahan, jossa heitä vakavasti uhkaa kuolemanrangaistus, kidutus tai muu epäinhimillinen tai halventava rangaistus tai kohtelu.”

10. Puitepäätöksen 2002/584 1 artiklassa (”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen määritelmä ja velvollisuus panna se täytäntöön”) säädetään seuraavaa:

”1. Eurooppalaisella pidätysmääräyksellä tarkoitetaan oikeudellista päätöstä, jonka jäsenvaltio on antanut etsityn henkilön kiinni ottamiseksi ja luovuttamiseksi toisen jäsenvaltion toimesta syytetoimenpiteitä tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemista varten.

2. Jäsenvaltiot panevat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän puitepäätöksen määräysten mukaisesti.

3. Tämä puitepäätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita.”

11. Puitepäätöksen 2002/584 15 artiklassa (”Luovuttamispäätös”) säädetään seuraavaa:

”1. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tekee päätöksen henkilön luovuttamisesta tässä puitepäätöksessä määritetyissä määräajoissa ja siinä määritetyin edellytyksin.

2. Jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen katsoo, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimittamat tiedot eivät riitä, jotta se voisi tehdä päätöksen luovuttamisesta, se pyytää toimittamaan kiireellisesti erityisesti 3–5 ja 8 artiklan osalta tarvittavat lisätiedot ja voi asettaa tietojen saamiselle määräajan ottaen huomioon tarpeen noudattaa 17 artiklassa vahvistettua määräaikaa.

3. Pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen voi milloin tahansa toimittaa kaikki käyttökelpoiset lisätiedot täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle.”

12. Puitepäätöksen 2002/584 23 artiklassa (”Määräaika henkilön luovuttamiselle”) säädetään seuraavaa:

”1. Etsitty henkilö luovutetaan mahdollisimman pian asianomaisten viranomaisten sopimana ajankohtana.

2. Hänet luovutetaan kymmenen päivän kuluessa lopullisesta päätöksestä panna täytäntöön eurooppalainen pidätysmääräys.

3. Jos etsittyä henkilöä ei kyetä luovuttamaan 2 kohdan mukaisessa määräajassa jossakin jäsenvaltiossa ilmenevän ylivoimaisen esteen vuoksi, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ja pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen on välittömästi otettava yhteyttä toisiinsa ja sovittava uudesta luovuttamispäivästä. Tällöin luovuttaminen tapahtuu kymmenen päivän kuluessa sovitusta uudesta määräpäivästä.

4. Poikkeuksellisesti luovuttamista voidaan tilapäisesti lykätä vakavista humanitaarisista syistä, esimerkiksi jos on olemassa perusteltu syy uskoa, että luovuttaminen selvästi vaarantaisi etsityn henkilön hengen tai terveyden. Eurooppalainen pidätysmääräys on pantava täytäntöön heti, kun tällaisten syiden olemassaolo on lakannut. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ilmoittaa tästä välittömästi pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle ja sopii uudesta luovuttamisajankohdasta. Luovuttaminen tapahtuu tällöin kymmenen päivän kuluessa näin sovitusta uudesta määräpäivästä.

5. Jos kyseinen henkilö on 2–4 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen päättyessä edelleen säilöön otettuna, hänet päästetään vapaaksi.”

B Kansallinen oikeus

13. Lain nro 69, joka annettiin 22.4.2005 (Legge 22 aprile 2005, n.º 69),( ) 23 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:

”Kun on olemassa humanitaarisia tai vakavia syitä katsoa, että luovuttaminen vaarantaisi kyseisen henkilön hengen tai terveyden, Corte d’appellon [ylioikeus, Italia] puheenjohtaja tai hänen valtuuttamansa tuomari voi perustellulla päätöksellä lykätä luovuttamispäätöksen täytäntöönpanoa, mistä ilmoitetaan välittömästi Ministro della giustiziaan [oikeusministeriö, Italia].”

II Tosiseikat, menettely ja ennakkoratkaisukysymys

14. Općinski sud u Zadru (alioikeus, Zadar, Kroatia) antoi 9.9.2019 eurooppalaisen pidätysmääräyksen E. D. L:ään kohdistuvia syytetoimenpiteitä varten. E. D. L:ää epäiltiin huumausaineiden hallussapidosta myynti- ja jakelutarkoituksessa. Epäilty rikos oli tehty Kroatiassa vuonna 2014.

15. E. D. L:n asianajajat esittivät Corte d’Appello di Milanossa (ylioikeus, Milano, Italia) lääketieteellisiä lausuntoja, joiden mukaan hänellä todettiin psykiatrisia häiriöitä, jotka liittyivät myös hänen aikaisempaan huumausaineiden väärinkäyttöönsä. Asiantuntijatutkimuksessa ilmeni, että E. D. L:llä on hoitoa vaativa psykoosisairaus ja että hänen mahdolliseen vangitsemiseensa liittyy vakava itsemurhariski.

16. Kyseisen tutkimuksen perusteella Corte d’appello di Milano totesi, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano, joka olisi merkinnyt E. D. L:n luovuttamista Kroatiaan, olisi keskeyttänyt hänen mahdollisuutensa saada hoitoa, minkä seurauksena hänen yleinen terveydentilansa olisi huonontunut ja hänen terveydelleen olisi aiheutunut todellinen riski.

17. Kyseinen tuomioistuin kuitenkin totesi, että velvollisuutta panna eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön voidaan rajoittaa ainoastaan kieltäytymisperusteilla, joista säädetään tyhjentävästi vuoden 2005 lain nro 69 18 ja 18-bis §:ssä, eikä niihin kuulu etsityn henkilön perusoikeuksien, kuten terveyttä koskevan oikeuden, loukkauksien estäminen. Näin ollen Corte d’appello di Milano lykkäsi asian käsittelyä ja saattoi kyseisten säännösten perustuslainmukaisuuden Corte costituzionalen tutkittavaksi.

18. Tässä tilanteessa Corte costituzionale on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:

”Onko – – puitepäätöksen 2002/584 – – 1 artiklan 3 kohtaa, luettuna – – perusoikeuskirjan 3, 4 ja 35 artiklan valossa, tulkittava siten, että mikäli täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen katsoo, että vakavista kroonisista ja mahdollisesti parantumattomista sairauksista kärsivän henkilön luovuttaminen uhkaisi aiheuttaa kyseisen henkilön terveydelle vakavaa haittaa, kyseisen viranomaisen on pyydettävä pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta tietoja, joiden nojalla tällainen riski voidaan sulkea pois, ja kieltäydyttävä luovutuksesta, ellei se saa asiaa koskevia varmistuksia kohtuullisessa ajassa?”

III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa

19. Ennakkoratkaisupyyntö kirjattiin saapuneeksi unionin tuomioistuimen kirjaamoon 22.11.2021. Asian käsittelylle annettiin etusija.

20. Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet E. D. L, Kroatian, Suomen, Italian, Alankomaiden, Puolan ja Romanian hallitukset sekä Euroopan komissio.

21. E. D. L, Italian, Puolan ja Romanian hallitukset sekä komissio osallistuivat 27.9.2022 pidettyyn istuntoon.

IV Asian tarkastelu

A Alustavat huomautukset

22. Corte costituzionale selostaa tapausta, joka sen on ratkaistava Italian perustuslain ylimpänä tulkitsijana ja samanaikaisesti jäsenvaltion tuomioistuimena, joka on sidottu unionin oikeudesta tehtävään tulkintaan, seuraavasti:

– Käsiteltävässä asiassa on määritettävä, ovatko tietyt sen Italian lain säännökset, jolla puitepäätös 2002/584 saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä, yhteensopivia Italian perustuslaissa taatun terveyttä koskevan oikeuden kanssa.( )

– Näin ollen on ensin selvitettävä, miten kansalliseen lakiin sisällytettyjä puitepäätöksen artikloja on tulkittava.

– Täysin yhdenmukaistetuilla aloilla jäsenvaltiot eivät voi asettaa unionin oikeuden soveltamisen edellytykseksi perusoikeuksien suojan kansallisen tason noudattamista, jos tämä vaarantaa unionin oikeuden ensisijaisuuden, yhtenäisyyden ja tehokkuuden.( )

– Perusoikeuksien suojaa koskevat standardit, joita sovelletaan puitepäätöksen 2002/584 osalta ja joita kansallisten viranomaisten on noudatettava kyseistä puitepäätöstä sovellettaessa, on määritettävä unionin oikeudessa.

– Jotta niiden soveltaminen olisi yhtenäistä ja tehokasta koko unionissa, täytäntöönpanovaltion oikeusviranomaiset eivät voi kieltäytyä luovuttamasta etsittyä henkilöä muissa kuin puitepäätöksessä 2002/584 tarkoitetuissa tapauksissa sellaisten täysin kansallisten perusoikeuksien suojaa koskevien standardien perusteella, joista ei ole unionin tason yksimielisyyttä.( ) Näin on myös tilanteessa, jossa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano voisi olla ristiriidassa valtiosäännön ylimpien periaatteiden kanssa.( )

23. Välttääkseen tätä epäsuotavaa ristiriitaa kansallisen valtiosäännön ja unionin oikeuden välillä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuimelta unionin oikeuden tulkintaa, jonka perusteella se pystyisi mukautumaan Italian perustuslain vaatimuksiin ja siten käyttämään omaa toimivaltaansa.

24. Tässä yhteistyön hengessä Corte costituzionale esittää, että ennakkoratkaisukysymykseen voitaisiin vastata laajentamalla se, mitä unionin tuomioistuin on tähän mennessä todennut puitepäätöksestä 2002/584, koskemaan analogisesti tilanteita, joita siinä ei ole nimenomaisesti säädetty kieltäytymisperusteiksi mutta joissa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano johtaisi etsityn henkilön perusoikeuksien loukkaamiseen.

25. Se viittaa erityisesti tuomioon Aranyosi ja Căldăraru, jossa on kyse tilanteista, joissa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano voi altistaa etsityn henkilön i) epäinhimillisille ja halventaville vankeusolosuhteille pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa rakenteellisten tai yleisten puutteiden taikka tiettyjä henkilöryhmiä tai vankeuslaitoksia koskevien puutteiden vuoksi;( ) ii) perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitettuja takeita noudattamattoman oikeudenkäynnin riskille pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainkäyttövallan riippumattomuuteen liittyvien rakenteellisten tai yleisten puutteiden vuoksi.( )

B Muut kuin puitepäätöksessä 2002/584 nimenomaisesti mainitut eurooppalaisen pidätysmääräyksen kieltäytymisperusteet

26. Puitepäätöksellä 2002/584 pyritään helpottamaan ja nopeuttamaan oikeudellista yhteistyötä ottamalla käyttöön uusi yksinkertaistettu ja tehokas järjestelmä rikoslain rikkomisesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi. Näin sillä myötävaikutetaan sellaisen unionille asetetun tavoitteen toteutumiseen, jonka mukaan siitä tulee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, sen vankan luottamuksen perusteella, jonka on vallittava jäsenvaltioiden välillä.( )

27. Tämä vastavuoroisen tunnustamisen periaate on rikosasioiden oikeudellisen yhteistyön kulmakivi, ja se ilmaistaan puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 2 kohdassa. Jäsenvaltioiden on pantava eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän saman puitepäätöksen säännösten mukaisesti.( ) Tästä seuraa, että täytäntöönpanosta vastaavat oikeusviranomaiset voivat kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta lähtökohtaisesti vain kyseisessä puitepäätöksessä tyhjentävästi luetelluilla täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevilla perusteilla.( )

28. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano on näin ollen pääsääntö, ja siitä kieltäytyminen katsotaan poikkeukseksi, jota on tulkittava suppeasti.( )

29. Unionin tuomioistuin kuitenkin myöntää, että vastavuoroisen tunnustamisen ja keskinäisen luottamuksen periaatteita voidaan rajoittaa ”poikkeuksellisissa olosuhteissa”.( ) Se on muistuttanut, että puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan mukaan kyseinen puitepäätös ”ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa muun muassa perusoikeuskirjassa taattuja perusoikeuksia”.( )

1. Perusoikeuskirjan 4 artiklaan perustuva täytäntöönpanosta kieltäytyminen

30. Unionin tuomioistuin on vastaavasti ”myöntänyt, että täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on tietyin edellytyksin velvollisuus päättää puitepäätöksellä 2002/584 käyttöön otettu luovuttamismenettely, jos tällainen luovuttaminen saattaa johtaa siihen, että etsitty henkilö joutuu perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitetun epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi”.( )

31. Tähän on syynä se, että epäinhimillisen tai halventavan rangaistuksen ja kohtelun kiellolla on ehdoton luonne, koska se liittyy läheisesti ihmisarvon kunnioittamiseen (perusoikeuskirjan 1 artikla),( ) eikä siitä näin ollen voida poiketa oikeudellisen yhteistyön perustana olevien tavoitteiden kaltaisten tavoitteiden saavuttamiseksi.( )

32. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla etsityn henkilön luovuttamisen lykkäämistä tai siitä kieltäytymistä voidaan poikkeuksellisesti perustella perusoikeuskirjan 4 artiklan rikkomiseen liittyvällä riskillä. Täytäntöönpanosta vastaavan tuomioistuimen on kuitenkin ensin selvitettävä, onko sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa tosiasiallisesti kyseessä tällainen riski.

a) Kieltäytyminen jäsenvaltiossa olevien rakenteellisten ja yleisten puutteiden perusteella

33. Tähän mennessä kysymystä perusoikeuskirjan 4 artiklan (ja sen 47 artiklan( )) rikkomisesta on käsitelty lähinnä pidätysmääräyksen antaneissa jäsenvaltioissa olevien rakenteellisten ja yleisten puutteiden yhteydessä.

34. Unionin tuomioistuin on korostanut, ettei jonkin yleisen ja abstraktin riskin toteaminen riitä perusteeksi eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymiseen eikä etenkään siihen, että kaikki eurooppalaiset pidätysmääräykset, jotka ovat peräisin sellaisesta jäsenvaltiosta, jossa on tällaisia rakenteellisia ja yleisiä puutteita, jätetään pääsääntöisesti panematta täytäntöön.( )

35. Lähtien siitä, että merkityksellisiä ovat ainoastaan riskit, jotka konkreettisesti ja nimenomaisesti kohdistuvat etsittyyn henkilöön, täytäntöönpanosta vastaavan tuomioistuimen on tuomioon Aranyosi ja Căldăraru perustuvaa oikeuskäytäntöä noudattaakseen tehtävä seuraava kaksivaiheinen arviointi:

– Ensinnäkin sen on todettava, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on rakenteellisia ja yleisiä puutteita, jotka voivat vaarantaa kyseisen henkilön perusoikeuksien suojan.

– Toiseksi sen on tämän toteamuksen perusteella tarkastettava, onko olemassa painavia perusteita uskoa, että kyseinen henkilö altistuu todelliselle vaaralle siitä, että hänen perusoikeuksiaan loukataan, jos hänet luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon.

36. Rakenteellisten ja yleisten puutteiden toteaminen on sitäkin välttämättömämpää, koska tilanteessa, jossa väitetään, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa esiintyy mahdollisia oikeuksien loukkauksia, sovelletaan lähtökohtaisesti koko oikeudellisen yhteistyön järjestelmän perustana olevaa olettamaa, jonka mukaan kaikki jäsenvaltiot kunnioittavat perusoikeuksia.

37. Tämän olettaman perusteella jäsenvaltiot eivät voi vaatia toiselta jäsenvaltiolta perusoikeuksille annettavaa korkeampaa kansallisen suojan tasoa kuin mitä unionin oikeudessa annetaan, eivätkä ne myöskään voi poikkeuksellisia tapauksia lukuun ottamatta tarkastaa, onko tuo toinen jäsenvaltio tosiasiassa kunnioittanut tietyssä konkreettisessa tapauksessa unionin takaamia perusoikeuksia.( )

38. Jos kyse on loukkauksista, joiden todennäköisyyttä vastaan puhuu olettama, jonka mukaan kaikki jäsenvaltiot kunnioittavat perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia, on ensin näytettävä toteen, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on yleisiä ja rakenteellisia puutteita, joiden perusteella tämän olettaman perusta voidaan kyseenalaistaa.

39. Mielestäni niin sanotulla kaksivaiheisella arvioinnilla on oma taustansa ja se toimii hyvin siinä yhteydessä, johon se on tarkoitettu. Tämä arviointi on mielekäs silloin, kun etsityn henkilön oikeuksiin kohdistuva riski aiheutuu yleisistä olosuhteista, joiden esiintyminen jäsenvaltioissa on ihannetilanteessa mahdotonta: puutteellisista vankeusolosuhteista tai tuomioistuinten puutteellisesta riippumattomuudesta.

40. Jos kuitenkin väitetään, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa tosiasiallisesti on tällaiset olosuhteet, täytäntöönpanosta vastaavat tuomioistuimet eivät voi jäädä niiden suhteen välinpitämättömiksi mutta eivät myöskään todeta niitä, ellei tähän ole edes jonkinlaista perustetta eli jotain todellisuuspohjaa. Väitettyjen olosuhteiden luonne huomioon ottaen on lisäksi osoitettava, että kyseessä on tilanne, jossa näiden olosuhteiden taustalla olevat puutteet ovat niin yleisiä, että ne vaikuttavat erityisesti siihen yksittäistapaukseen, jota eurooppalainen pidätysmääräys koskee.

41. Käsiteltävässä asiassa etsityn henkilön terveydelle aiheutuva riski

– ei kuitenkaan johdu tilanteesta, joka on todennäköinen vain, jos kyse on yleisistä puutteista, joita jäsenvaltioissa ei lähtökohtaisesti pitäisi esiintyä lainkaan

– aiheutuu mahdollisesti siitä, että tiettyyn konkreettiseen sairauteen ei välttämättä voida antaa asianmukaista (niin ikään konkreettista) hoitoa eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa.

42. Tämän riskin suuruuden ja ulottuvuuden määrittämiseksi ei mielestäni ole välttämätöntä tutkia pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion koko terveydenhuolto- tai vankeinhoitojärjestelmää. Tärkeintä on tarkastaa, voidaanko etsitylle henkilölle taata hänen tarvitsemansa lääkärinhoito. Tämän tarkastamiseksi ei ole välttämätöntä arvioida ex ante terveydenhuolto- tai vankeinhoitojärjestelmää kokonaisuudessaan vaan niitä hoitomahdollisuuksia, joita etsitylle henkilölle voidaan kohtuullisesti odottaa.

43. Kyse ei siis ole jäsenvaltion sairaanhoitojärjestelmän arvioimisesta vaan sen määrittämisestä, mitkä konkreettiset mahdollisuudet asianomaisella henkilöllä on saada asianmukaista hoitoa, vaikka järjestelmä, jossa tätä hoitoa voidaan antaa, voi itsessään olla enemmän tai vähemmän tehokas.

44. Yleisten ja rakenteellisten puutteiden mahdollinen olemassaolo voi varmasti olla merkityksellistä: jos tällaisia puutteita on, ne todennäköisesti vaikuttavat myös etsittyyn henkilöön, ja tuomioon Aranyosi ja Căldăraru perustuvan menetelmän toisessa vaiheessa on kyse nimenomaan tästä.

45. Jos kuitenkaan tällaisia puutteita ei ole väitetty olevan, on syytä arvioida, kohdistuuko etsittyyn henkilöön jokin erityinen riski (ottaen huomioon kyseisen henkilön tilanne, vastoinkäymiset, joita aiheutuu hänen siirtämisestään pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, ja sairaanhoito-olosuhteet, joihin hän joutuu luovutuksen jälkeen).

46. Tämä arviointi tehdään siis niin sanotun kaksivaiheisen arvioinnin toisessa vaiheessa eikä ennakoivasti ja itsenäisesti sen ensimmäisessä vaiheessa, jota tässä on mielestäni tarpeetonta tarkastella.

47. Abstraktisti mikään ei estä katsomasta, että rakenteelliset ja yleiset vankeus- ja vankilaolosuhteet, joihin etsitty henkilö voi joutua, ovat omiaan johtamaan perusoikeuskirjan 4 artiklan rikkomiseen.( ) Näitä olosuhteita ei sitä vastoin ole tarpeen arvioida, jos – kuten komissio huomauttaa –( ) etsityn henkilön terveyteen kohdistuva riski ei aiheudu välittömästi näistä olosuhteista.

48. Tässä yhteydessä on täsmennettävä, että

– sen perusteella, miten ennakkoratkaisupyynnössä kuvataan psykiatrista lausuntoa, johon E.D.L:n vaatimus perustuu, kyseinen terveysriski on olemassa riippumatta siitä, missä valtiossa kyseinen henkilö pannaan vankilaan: kyseessä on ”mahdolliseen vankeuteen liittyvä huomattava itsemurhariski”;( )

– italialaiset tuomioistuimet (erityisesti ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin) eivät missään vaiheessa ole esittäneet, että Kroatiassa on rakenteellisia ja yleisiä puutteita siltä osin kuin on kyse terveyttä koskevan oikeuden suojasta.( ) Lisäksi ennakkoratkaisupyynnössä korostetaan, että se, että etsitylle henkilölle aiheutuu riski kyseisessä valtiossa, voidaan ”sulkea pois” pyytämällä tietoja, ja tämä suotuisa oletus (riskin poissulkeminen) on koko ennakkoratkaisukysymyksen taustalla.

49. Näin ollen tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru tarkoitetuista kahdesta arviointivaiheesta ensimmäisen tutkiminen käsiteltävässä asiassa on sekä tarpeetonta että epätarkoituksenmukaista.

b) Kieltäytyminen muiden poikkeuksellisten olosuhteiden kuin rakenteellisten ja yleisten puutteiden perusteella: perusoikeuskirjan 4 artikla

50. Perusoikeuskirjan 4 artiklaan vetoaminen voitaisiin teoriassa hyväksyä, jos etsityllä henkilöllä olisi erityisen akuutteja sairauksia, joiden vuoksi eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano johtaisi välittömästi siihen, että hänen terveydentilansa heikkenisi vakavasti, merkittävästi ja korjaantumattomasti( ) niin, että hänen henkensä vaarantuisi.

51. Tässä poikkeuksellisessa tilanteessa luovuttamista voitaisiin pitää epäinhimillisenä kohteluna sairaan henkilön erityisolosuhteiden mukaan,( ) vaikka pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa ei olisikaan rakenteellisia tai yleisiä puutteita.( )

52. Tilanteen poikkeuksellisuus ei siten johdu niinkään yleisistä vankila- tai sairaanhoito-olosuhteista pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, vaan se johtuu itse luovuttamisesta, koska tämä on jo sinänsä omiaan vaarantamaan välittömästi etsityn henkilön hengen tai terveyden.

53. Todellisuudessa ongelmat, joita käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva terveysriski (vapaudenmenetyksestä johtuva itsemurhan mahdollisuus) aiheuttaa, eivät siis riipu siitä, missä jäsenvaltiossa pidätys ja mahdollinen myöhempi vangitseminen tapahtuvat eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhteydessä. Mielestäni ei vaikuta myöskään siltä, että käsiteltävän asian olosuhteissa luovutusta voitaisiin pitää epäinhimillisenä kohteluna, kun otetaan huomioon, että tähän mennessä mikään ei ole viitannut siihen, että etsitty henkilö ei saa tarvittavaa lääkärinhoitoa eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa.

54. Joka tapauksessa on syytä olla erittäin varovainen tarjottaessa ratkaisuja vangitsemiseen liittyviä psykiatrisia riskejä (jotka ovat samat kaikissa jäsenvaltioissa) koskevaan ongelmaan, jossa on kyse aivan muusta kuin vain vetoamisesta perusoikeuskirjan 4 artiklaan.( )

55. Muuten unionin tuomioistuimen vastaus voitaisiin tulkita siten, että itsemurhariskin alaisten henkilöiden vangitseminen tai pitäminen suljetussa laitoksessa on jo sinänsä epäinhimillistä kohtelua eli loukkaa lähtökohtaisesti perusoikeuskirjan 4 artiklassa määrättyä kieltoa sen ehdottoman luonteen vuoksi. Unionin oikeuden nykytilassa en pidä tätä näkemystä vakuuttavana.

2. Kieltäytyminen perusoikeuskirjan 3 ja 35 artiklan perusteella

56. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vetoaa perusoikeuskirjan 4 artiklan lisäksi henkilökohtaista koskemattomuutta koskevaan oikeuteen (perusoikeuskirjan 3 artikla) ja terveyden suojelua koskevaan oikeuteen (perusoikeuskirjan 35 artikla). Tietyt osapuolet, kuten E. D. L. ja Suomen, Puolan, Romanian ja Italian hallitukset, esittivät istunnossa väitteitä näistä kolmesta perusoikeudesta. Alankomaiden hallitus sitä vastoin viittaa yksinomaan perusoikeuskirjan 4 artiklaan.

57. Nähdäkseni perusoikeuskirjan 35 artiklaa ei sovelleta käsiteltävään asiaan, koska siinä ei ole kyse oikeudesta ehkäisevään terveydenhuoltoon ja sairaanhoitoon kansallisessa lainsäädännössä ja käytännössä, joissa taataan ihmisten terveyden suojelun korkea taso, säädettyjen edellytysten mukaisesti.

58. Perusoikeuskirjan 3 artiklasta on puolestaan todettava, että oikeus henkiseen koskemattomuuteen saattaa tulla kyseeseen, mutta ei edelleenkään pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion terveydenhuolto- tai vankilajärjestelmän puutteiden vuoksi, joihin osapuolet eivät ole vedonneet, vaan siksi, että siihen psyykkiseen sairauteen, josta etsitty henkilö italialaisessa ylioikeudessa esitetyn psykiatrisen lausunnon mukaan kärsii, ei väitetysti saada asianmukaista hoitoa.

59. Päätelmät, joita edellä esitin tässä yhteydessä perusoikeuskirjan 4 artiklasta, pätevät myös perusoikeuskirjan 3 artiklaan.

C Etsityn henkilön terveyteen liittyvät syyt: uusi eurooppalaisen pidätysmääräyksen kieltäytymisperuste?

60. Se, mitä yksinkertaisuuden vuoksi nimitetään tuomioon Aranyosi ja Căldăraru perustuvaksi oikeuskäytännöksi, on esimerkki tilanteesta, jossa unionin tuomioistuin on luonut oikeuskäytännöllä oikeutta, jota perustellaan tarpeella antaa oikeussuojakeino perusoikeuksien suojaamiseksi tilanteissa, joista unionin lainsäätäjä ei ole nimenomaisesti säätänyt eurooppalaisen pidätysmääräyksen osalta.

61. Puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdassa säädetään ehdottomasti, että tämä puitepäätös ”ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa [SEU] 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita”. Näin siinä vahvistetaan kyseistä järjestelmää täydentävä lauseke, joka on päällekkäinen tiettyjä sellaisia perusoikeuksia, jotka heijastuvat kyseisestä puitepäätöksestä, koskevien erityisten takeiden kanssa.( )

62. Koska olettamana on, että kaikki jäsenvaltiot kunnioittavat perusoikeuksia, unionin lainsäätäjän oli vaikea ennakoida sellaisten yleisten ja rakenteellisten puutteiden mahdollisuutta, jotka voisivat johtaa etsityn henkilön perusoikeuksien loukkaamiseen.

63. Sen vuoksi puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan perusteella oli väistämättä poikkeuksellisesti otettava käyttöön kieltäytymisperusteita, jotka liittyvät sellaisiin perusoikeuksien loukkauksiin, jotka voivat aiheutua yleisistä ja rakenteellisista puutteista.

64. ”Uuden” eurooppalaisen pidätysmääräyksen kieltäytymisperusteen hyväksyminen terveyteen liittyvistä syistä voisi kuitenkin, kuten istunnossa huomautettiin, murtaa aukon eurooppalaista pidätysmääräystä koskevaan järjestelmään, mikä johtaisi suureen määrään asianomaisten henkilöiden puolesta esitettyjä väitteitä ja sitä kautta luovuttamisjärjestelmän lamautumiseen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa.

65. Kieltäytymisperusteiden luettelon laajentaminen oikeuskäytännöllä, jossa tähän luetteloon lisätään terveysriskeihin liittyvä kieltäytymisperuste, on mielestäni tarpeetonta: eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen ei nimittäin ole tarpeen, jos on riittävää lykätä etsityn henkilön luovuttamista. Viimeksi mainitusta järjestelystä säädetään puitepäätöksessä 2002/584 nimenomaan käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisten tapausten varalta.

D Luovuttamisen lykkääminen puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan nojalla

66. Puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohdan mukaan luovuttamista voidaan poikkeuksellisesti lykätä ”vakavista humanitaarisista syistä, esimerkiksi jos on olemassa perusteltu syy uskoa, että luovuttaminen selvästi vaarantaisi etsityn henkilön hengen tai terveyden”.

67. Tästä sanamuodosta aiheutuu ongelmia, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa ja kuten käytännössä kaikki menettelyn osapuolet ovat korostaneet. Mielestäni nämä ongelmat eivät kuitenkaan ole sellaisia, etteikö niitä voitaisi ylittää kyseisen säännöksen asianmukaisella – eikä niinkään luovalla – tulkinnalla.

68. Corte costituzionalen mukaan puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohtaa ei, koska siinä säädetään luovuttamisen lykkäämisestä ainoastaan ”poikkeuksellisesti” ja vain väliaikaisissa tilanteissa, voida soveltaa tapauksiin, joissa on kyse kroonisista ja kestoltaan määrittämättömistä vakavista sairauksista.( )

69. Se täsmentää, että muussa tapauksessa lykkäystä voitaisiin jatkaa loputtomiin ja siten viedä luovuttamismenettelyltä sen tehokas vaikutus: kroonisiin terveyssyihin perustuvat peräkkäiset lykkäykset pitäisivät etsityn henkilön jatkuvassa epävarmuudessa omasta kohtalostaan eivätkä täyttäisi vaatimusta menettelyn kohtuullisen keston takaamisesta kaikissa menettelyissä, jotka vaikuttavat henkilökohtaiseen vapauteen.( )

70. Kroatian ja Alankomaiden hallitukset sekä komissio vastaavasti korostavat, että puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohdassa tarkoitetusta lykkäyksestä voidaan määrätä vasta sen jälkeen, kun päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on tehty, mutta ei sen täytäntöönpanosta päätettäessä.

71. Myönnän, että nämä ovat painavia perusteita. Mielestäni kyseistä säännöstä on kuitenkin mahdollista tulkita laajemmin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja istuntoon osallistuneet osapuolet ovat esittäneet.

72. Lähden siitä, että se, ettei kansallisessa lainsäädännössä (tai puitepäätöksen 2002/584 3 ja 4 artiklassa) säädetä nimenomaisesti tietystä eurooppalaisen pidätysmääräyksen kieltäytymisperusteesta, ei estä soveltamasta sen 1 artiklan 3 kohdassa säädettyä pakollista velvoitetta. Noudattaakseen tätä velvoitetta laintulkitsijan (tuomioistuimen) on annettava mahdollisuuksien mukaan tätä velvoitetta aineellisesti vastaava ratkaisu tukeutumalla lainsäätäjän itsensä vahvistamiin normatiivisiin elementteihin.

73. Mielestäni puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohta tarjoaa tarvittavat kriteerit tämän aineellisesti vastaavan ratkaisun määrittämiseksi. Kyseisen säännöksen sisältö taipuu tulkintaan, joka laajuudestaan ja suurisuuntaisuudestaan huolimatta vastaa joka tapauksessa paremmin unionin lainsäätäjän tarkoitusta kuin uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen kieltäytymisperusteen luominen oikeuskäytäntöteitse. Kannattaa tosiaan mieluummin mukauttaa kyseisen positiivisen säännöksen merkitystä ja ulottuvuutta kuin luoda sen rinnalle kokonaan uusi normi oikeuskäytäntöteitse.

74. Puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohdasta voidaan kyseisen päätöksen asiayhteydessä tulkittuna johtaa ratkaisu, jota sen 1 artiklan 3 kohta edellyttää käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisissa tapauksissa.

E Vakaviin humanitaarisiin syihin perustuva eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon ehdollinen lykkääminen, johon voidaan hakea muutosta

75. Sitä, että puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohta soveltuu parhaiten puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdassa säädetyn vaatimuksen täyttämiseen, puoltaa muun muassa se, että ensin mainitussa säännöksessä viitataan nimenomaisesti tilanteeseen, jossa luovuttaminen ”selvästi vaarantaisi etsityn henkilön hengen tai terveyden”.

76. Tällä viittauksella luodaan merkityksellinen ero puitepäätöksen 2002/584 3, 4 ja 4 a artiklan välille. Kyseisissä artikloissa säädetyt ehdottomat ja harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet liittyvät kaikki objektiivisiin seikkoihin eli eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen perusteena oleviin rikoksiin tai niihin rikosoikeudellisen menettelyn vaiheisiin, joihin nämä rikokset ovat johtaneet tai voivat johtaa.( )

77. Se, että puitepäätöksen 2002/584 3 artiklassa mainittujen perusteiden joukkoon lisättäisiin uusi kieltäytymisperuste (jonka pitäisi väistämättä olla pakottava, kun otetaan huomioon perusoikeuksien luonne), joka perustuu riskiin perusoikeuskirjan 3 tai 4 artiklan rikkomisesta, aiheuttaisi ilmeisiä vaikeuksia täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevassa järjestelmässä, joka on luotu jäsenvaltioiden rikosoikeudellisten järjestelmien oikeudellisen rakenteen pohjalta.

78. Jos käytettävissä ei olisi mitään muuta keinoa, nämä vaikeudet eivät todennäköisesti riittäisi estämään uuden kieltäytymisperusteen lisäämistä oikeuskäytäntöteitse, kuten kävi asiassa Aranyosi ja Căldăraru ja kuten edellä jo selitin. Käsiteltävässä asiassa kyseessä olevassa tapauksessa sitä vastoin voidaan turvautua puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohdassa tarjottuun keinoon. Kyseinen keino on tehokas erityisesti siksi, että

– sillä ei kyseenalaisteta tämän säännöksen, jonka tavoitteena on suojata etsityn henkilön henkeä ja koskemattomuutta, taustalla olevaa perustelua eikä sillä tavoiteltua päämäärää

– sitä sovelletaan riippumatta siitä, mistä rikoksesta kyseistä henkilöä syytetään tai minkälainen rangaistus halutaan panna täytäntöön, eli riippumatta kaikista niistä jäsenvaltioiden rikosoikeudellisiin järjestelmiin liittyvistä seikoista, jotka ovat puitepäätöksen 2002/584 3, 4 ja 4 a artiklan taustalla.

79. Mielestäni puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohta soveltuu vastauksen antamiseen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ilmaisemiin huoliin.

80. Ensinnäkin siinä vahvistetaan vähimmäiskriteeri riskin vakavuuden määrittämiseksi (”hengen tai terveyden vaarantaminen”) perusoikeuskirjan 3 ja 4 artiklan yhteydessä.( )

81. Toiseksi siinä säädetään pidätysmääräyksen antaneiden ja sen täytäntöönpanosta vastaavien oikeusviranomaisten välisestä tietojenvaihtokanavasta, jonka soveltamisesta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee.

82. Vaikka kyseisen säännöksen mukaan oikeusviranomaisten välinen tietojenvaihto ei koske kieltäytymisperusteiden olemassaoloa vaan ajankohtaa, jona etsitty henkilö luovutetaan, mielestäni mikään ei estä aikaistamasta tätä tietojenvaihtoa ajankohtaan, jona täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen on päätettävä, lykkääkö se luovuttamista.

83. Tämän tietojenvaihdon avulla täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi saada pidätysmääräyksen antaneelta viranomaiselta tietoja kyseisen jäsenvaltion säilöönottokeskuksissa tai vankiloissa saatavana olevasta sairaanhoidosta, joka soveltuu etsityn henkilön lääketieteellisiin tarpeisiin.

84. Pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen voi tämän vuoropuhelun perusteella ja ottaen huomioon ne etsityn henkilön terveydentilaan liittyvät seikat, joista se ei siihen asti ole ollut tietoinen, omasta aloitteestaan tai täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen pyynnöstä arvioida uudelleen eurooppalaisen pidätysmääräyksen asianmukaisuuden, jos se katsoo tämän tarpeelliseksi, tutkiakseen sellaiset (uudet) seikat, jotka voivat vaikuttaa määräyksen oikeasuhteisuuden arviointiin.( )

85. Punnittaessa olosuhteita, joihin nähden oikeasuhteisuutta arvioidaan (onko eurooppalainen pidätysmääräys annettu syytetoimenpiteitä vai rangaistuksen täytäntöönpanemista varten ja miten vakavista rikoksista on kyse jne.), olisi siten otettava huomioon myös etsityn henkilön terveyttä koskevat seikat. Tämän punninnan perusteella eurooppalainen pidätysmääräys voitaisiin peruuttaa (väliaikaisesti tai lopullisesti) mutta myös pitää voimassa, jos pidätysmääräyksen antanut viranomainen katsoo, että luovuttamismenettelyä on kaikesta huolimatta jatkettava.

86. Nähdäkseni näitä tilanteita varten otetaan puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohdassa käyttöön tuomioistuinten välinen tietojenvaihtojärjestelmä, jota puitepäätöksen 2002/584 15 artiklan mukaan voidaan käyttää ennen päätöksen tekemistä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon aloittamisesta.

87. Pitää paikkansa, että puitepäätöksen 2002/584 15 artiklan sanamuodon mukaan sitä sovellettaessa pidetään merkityksellisinä tietoja, jotka ovat välttämättömiä, jotta voitaisiin ”tehdä päätös luovuttamisesta” eli siitä, onko luovuttaminen asianmukaista erityisesti puitepäätöksen 2002/584 3–5 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttymisen kannalta.( )

88. Mielestäni mikään ei kuitenkaan estä turvautumasta tietojenvahtoon silloin, kun tämä on tarkoituksenmukaista luovuttamisen lykkäämisen kannalta olennaisen riskin arvioimiseksi, ja myös sen jälkeen, kun päätös lykkäämisestä on tehty, jos tähän on vakavia humanitaarisia syitä.( )

89. Täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen on paitsi etsityn henkilön oikeuksien suojaamiseksi myös sen unionin oikeutetun intressin toteuttamiseksi, joka on varmistaa, että rikokset eivät jää rankaisematta – mikä on myös eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien järjestelyjen erityinen tavoite –,( ) päätettävä luovuttamisen mahdollisesta lykkäämisestä ottaen huomioon kaikki tiedot, jotka ovat välttämättömiä, jotta se voi tehdä päätöksensä tietoisena kaikista asiaan vaikuttavista seikoista.

90. Jos tämä tietoisuus edellyttää välitöntä ja sujuvaa tietojenvaihtoa pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen kanssa, puitepäätöksen 2002/584 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua järjestelmää on aiheellista käyttää silloinkin, kun täytäntöönpano on jo päätetty aloittaa.

91. Täytäntöönpanoa voidaan siis lykätä, vaikka siitä olisi jo tehty päätös, jos lykkääminen läpäisee puitepäätöksen 2002/584 3, 4 ja 4 a artiklassa tarkoitettujen kieltäytymisperusteiden ”seulan”. Terveyteen kohdistuva vakava riski muuttuu näin perusteeksi, jonka soveltaminen edellyttää sitä, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoon on saatu lupa, ja joka oikeuttaa päätöksen tekemisen täytäntöönpanon lykkäämisestä.

F Täytäntöönpanon lykkääminen vai siitä kieltäytyminen, kun kyseessä on krooninen ja parantumaton sairaus?

92. Toimenpiteen keston osalta puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohdassa viitataan lykkäämisen ”tilapäiseen luonteeseen” ja säädetään, että eurooppalainen pidätysmääräys on pantava täytäntöön ”heti, kun [lykkäämisen oikeuttaneiden vakavien humanitaaristen syiden] olemassaolo on lakannut”.

93. Lykkäyksen tilapäisyyden on siten oltava oikeassa suhteessa niiden humanitaaristen syiden olemassaolon jatkumiseen, joilla lykkäystä on perusteltu. Nämä syyt voivat lakata olemasta tai korjaantua itsestään useista eri syistä (erityisesti etsityn henkilön tilanteen muuttumisen vuoksi).

94. Joka tapauksessa ja kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa,( ) tilanteessa, jossa lykkäystä on jatkettava, mikään ei estä menettelyyn osallistuvia oikeusviranomaisia jatkamasta vuoropuhelua löytääkseen muita erityisiä ratkaisuja.( )

95. Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen tekemä luovuttamispäätös voidaan jättää panematta täytäntöön vain, jos lykkäystä on kaikki asiaan vaikuttavat seikat huomioon ottaen jatkettava yli määräajan, minkä kohtuullisuus täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on arvioitava yhdessä pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen kanssa.( )

96. Ehdotan seuraavaa ratkaisua:

– Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on lähtökohtaisesti noudatettava (tyhjentäviä) kieltäytymisperusteita, joista säädetään nimenomaisesti puitepäätöksessä 2002/584 (3, 4 ja 4 a artikla), eli perusteita, jotka liittyvät yksinomaan rikoksiin, joita koskevasta syytteeseenpanosta on kyse, ja niihin rikosoikeudellisen menettelyn eri vaiheisiin, joissa näitä rikoksia käsitellään.

– Poikkeuksellisesti ja siinä tapauksessa, että on riittäviä syitä olettaa, että on olemassa vakava riski siitä, että perusoikeuskirjan 3 tai 4 artiklaa rikotaan etsityn henkilön terveydentilaan liittyvistä syistä, jotka voivat vaarantaa hänen henkensä, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi arvioituaan pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen sille toimittamat tiedot lykätä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa, vaikka sen täytäntöönpanosta olisi jo tehty päätös, niin kauaksi aikaa kuin tämä vakava riski on olemassa.

V Ratkaisuehdotus

97. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Corte costituzionalen esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 annetulla neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 1 artiklan 3 kohtaa ja 23 artiklan 4 kohtaa on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 3, 4 ja 35 artiklan valossa

tulkittava seuraavasti:

Jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen katsoo, että vakavista kroonisista ja mahdollisesti parantumattomista sairauksista kärsivän henkilön luovuttaminen uhkaisi aiheuttaa kyseisen henkilön terveydelle vakavaa haittaa, kyseisen viranomaisen on pyydettävä pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta tietoja, joiden nojalla tällainen riski voidaan sulkea pois, ja tapauksen mukaan poikkeuksellisesti ja tilapäisesti lykättävä kyseisen henkilön luovuttamista niin kauaksi aikaa kuin tämä vakava riski on olemassa.