JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

EVGENI TANCHEV

11 päivänä kesäkuuta 2020 ( 1 )

Asia C-303/19

Istituto Nazionale della Previdenza Sociale

vastaan

VR

(Ennakkoratkaisupyyntö – Corte suprema di cassazione (ylin tuomioistuin, Italia)

Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi 2003/109/EY – Pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asema – 11 artikla – Oikeus yhdenvertaiseen kohteluun sosiaaliturvan, sosiaaliavun ja sosiaalisen suojelun osalta – Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan perhe-etuuden määrittämisessä ei oteta huomioon pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen perheenjäseniä, jotka eivät asu kyseisessä valtiossa

I Johdanto

1. Ennakkoratkaisupyynnöllään Corte suprema di cassazione (ylin tuomioistuin, Italia) pyytää unionin tuomioistuimelta ohjeita pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan tulkinnasta. ( 2 )

2. Direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdassa annetaan pitkään oleskelleille kolmansien maiden kansalaisille oikeus tasavertaiseen kohteluun vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisten kanssa sosiaaliturvan, sosiaaliavustuksen ja sosiaalisen suojelun osalta sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa lainsäädännössä. Käsiteltävässä asiassa esille tuleva pääasiallinen kysymys koskee sitä, onko kyseinen artikla esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka perusteella kolmansien maiden kansalaisten perheenjäseniä, jotka eivät oleskele kyseisessä jäsenvaltiossa, ei oteta huomioon määritettäessä oikeutta perhe-etuuteen, toisin kuin vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisia koskevissa säännöksissä. Unionin tuomioistuinta pyydetään myös ratkaisemaan, voidaanko käsiteltävän asian olosuhteissa soveltaa poikkeuksia tasavertaiseen kohteluun, joita jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 ja 4 kohdan nojalla.

3. Käsiteltävä asia tarjoaa näin ollen unionin tuomioistuimelle tilaisuuden kehittää oikeuskäytäntöään, joka koskee pitkään oleskelleiden direktiivin 2003/109 11 artiklan mukaista oikeutta tasavertaiseen kohteluun, kun otetaan huomioon 24.4.2012 annettu tuomio Kamberaj (C-571/10, EU:C:2012:233).

4. Samanaikaisesti käsiteltävän asian kanssa unionin tuomioistuimessa käsitellään myös toista asiaa, Istituto Nazionale della Previdenza Sociale (Yhdistelmäluvan haltijoille myönnettävät perhe-etuudet) (C-302/19), jossa esitän ratkaisuehdotukseni samana päivänä. Mainitussa asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää samankaltaisen ennakkoratkaisukysymyksen, joka koskee kolmansien maiden kansalaisille jäsenvaltion alueella oleskelua ja työskentelyä varten myönnettävää yhdistelmälupaa koskevasta yhden hakemuksen menettelystä sekä jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien kolmansista maista tulleiden työntekijöiden yhtäläisistä oikeuksista 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/98/EU ( 3 ) 12 artiklan 1 kohdan e alakohdan tulkintaa, eli sitä, onko sama poissulkeminen, jota sovelletaan kolmansien maiden kansalaisiin, joiden perheenjäsenet eivät asu vastaanottavassa jäsenvaltiossa, yhteensopiva kyseisessä direktiivissä yhdistelmäluvan haltijoille annettavan yhdenvertaista kohtelua koskevan oikeuden kanssa.

5. Näissä kahdessa asiassa tulee pohjimmiltaan esille uusia kysymyksiä, jotka liittyvät tasavertaisen kohtelun soveltamiseen kolmansien maiden kansalaisiin unionin oikeuden nojalla ja direktiivien 2003/109 ja 2011/98 keskinäiseen suhteeseen tältä osin. Näissä kahdessa asiassa esille tulevien kysymysten samankaltaisuuden vuoksi voin näin ollen tiettyjen seikkojen osalta viitata toiston välttämiseksi kyseisessä rinnakkaisessa asiassa esittämääni ratkaisuehdotukseen sisältyviin perusteisiin.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

6. Direktiivin 2003/109 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa: ”Tässä direktiivissä tarkoitetaan – – e) ’perheenjäsenillä’ kolmansien maiden kansalaisia, jotka asuvat kyseisessä jäsenvaltiossa oikeudesta perheenyhdistämiseen 22 päivänä syyskuuta 2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY( ( 4 )) mukaisesti; – –”

7. Direktiivin 2003/109 11 artiklassa, jonka otsikko on ”Tasavertainen kohtelu”, säädetään seuraavaa: ”1. Pitkään oleskellutta kolmannen maan kansalaista on kohdeltava tasavertaisesti jäsenvaltion omien kansalaisten kanssa seuraavilla aloilla: – – d) sosiaaliturva ja sosiaaliapu ja sosiaalinen suojelu sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa lainsäädännössä; – – 2. Edellä olevan 1 kohdan b, d, e, f ja g alakohdan säännöksiä sovellettaessa asianomainen jäsenvaltio voi rajoittaa tasavertaisen kohtelun koskemaan tapauksia, joissa paikkakunta, jossa pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen tai perheenjäsenet, joille henkilö vaatii etuuksia, ovat kirjoilla tai joka on mainittujen henkilöiden tavanmukainen asuinpaikka, on asianomaisen jäsenvaltion alueella. – – 4. Jäsenvaltiot voivat rajata sosiaaliavun ja sosiaaliturvan osalta annettavan tasavertaisen kohtelun perusetuuksiin.”

B Italian oikeus

8. Satamaoperaattoreiden hallinnon parantamiseen tähtäävistä sosiaaliturvaa koskevista ja muista kiireellisistä toimenpiteistä 13.3.1988 annetulla asetuksella nro 69 (decreto legge 13 marzo 1988, n. 69 - Norme in materia previdenziale, per il miglioramento delle gestioni degli enti portuali ed altre disposizioni urgenti), joka on muutettuna saatettu laintasoiseksi 13.5.1988 annetulla lailla nro 153 (GURI nro 143, 20.6.1988, jäljempänä laki nro 153/1988) otettiin käyttöön kotitalousavustus (assegno per il nucleo familiare). Kyseisessä pykälässä säädetään seuraavaa: ”1. Työsuhteisille työntekijöille ja eläkkeen ja työn tekemiseen perustuvien taloudellisten etuuksien saajille – –, perhetuet, täydentävät perhetuet ja kaikki muut mitä tahansa kuvausta vastaavat perhe-etuudet – – korvataan tässä pykälässä säädettyjen edellytysten täyttyessä kotitalousavustuksella. 2. Tukea myönnetään eriytetysti kotitalouteen kuuluvien henkilöiden lukumäärän ja kotitalouden tulojen perusteella tämän asetuksen liitteenä olevan taulukon mukaisesti. Taulukossa ilmoitettuja tulorajoja korotetaan – – niiden kotitalouksien osalta, joihin kuuluu henkilöitä, jotka ovat fyysisen tai henkisen vamman tai toimintarajoitteen vuoksi täysin ja pysyvästi kykenemättömiä tekemään ansiotyötä, tai alaikäisiä joilla on pitkäaikaisia vaikeuksia suoriutua tehtävistään ja velvollisuuksistaan oman ikätasonsa mukaisesti. Näitä tulorajoja korotetaan – – jos 1 momentissa tarkoitettu henkilö on leski, eronnut, laillisessa asumuserossa tai naimaton. Jos 6 momentissa tarkoitettuun kotitalouteen kuuluu vähintään kaksi lasta, kuukausittaisen kotitalousavustuksen tulorajoja korotetaan 1.7.1994 alkaen – – kunkin lapsen osalta toisesta lapsesta alkaen. – – 6. Kotitalous muodostuu puolisoista, avio- tai asumuserossa asuvaa puolisoa lukuun ottamatta, ja lapsista tai näihin rinnastettavista henkilöistä – –, jotka ovat alle 18-vuotiaita tai jotka iästä riippumatta ovat fyysisen tai henkisen vamman tai toimintarajoitteen vuoksi täysin ja pysyvästi kykenemättömiä tekemään ansiotyötä. – – 6 bis. Edellä 6 momentissa tarkoitettuun kotitalouteen eivät kuulu ulkomaan kansalaisen puoliso ja lapset ja lapsiin rinnastettavat henkilöt, joilla ei ole kotipaikkaa [Italian tasavallassa], ellei valtio, jonka kansalainen kyseinen henkilö on, myönnä vastavuoroisuuden perusteella samaa kohtelua Italian kansalaisille tai ole tähän sitoutunut perhe-etuuksista tehdyllä kansainvälisellä sopimuksella. Työ- ja sosiaaliturvaministeri vahvistaa ulkoministeriä kuultuaan valtiot, joiden osalta vastavuoroisuuden periaatetta noudatetaan. – –”

9. Direktiivi 2003/109 saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä direktiivin 2003/109/EY täytäntöönpanosta 8.1.2007 annetulla asetuksella nro 3 (Decreto legislativo 8 gennaio 2007, n. 3, Attuazione della direttiva 2003/109/CE relativa allo status di cittadini di Paesi terzi soggiornanti di lungo periodo (GURI nro 24, 30.1.2007). Kyseisellä asetuksella direktiivin säännökset sisällytettiin maahanmuuttoa ja ulkomaalaisen asemaa koskevien säännösten koonnoksesta 25.7.1998 annettuun asetukseen nro 286 (decreto legislativo nro 286 – Testo unico delle disposizioni concernenti la disciplina dell’immigrazione e norme sulla condizione dello straniero; GURI nro 191, supplemento ordinario, 18.8.1998; jäljempänä asetus nro 286/1998).

10. Asetuksen nro 286/1998 9 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Ulkomaalainen, jolla on vähintään viiden vuoden ajan ollut voimassa oleva oleskelulupa ja joka osoittaa hänen tulojensa vastaavan vähintään toimeentuloturvan vuotuista määrää, ja siinä tapauksessa, että hakemus koskee hänen perheenjäseniään, riittävät tulot – – ja asianmukaisen asunnon, joka täyttää kansallisen lainsäädännön asiaa koskevissa säännöksissä säädetyt vähimmäisvaatimukset, voi hakea poliisilta pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen [EU]-oleskelulupaa itselleen ja perheenjäsenilleen – –.”

11. Asetuksen nro 286/1998 9 §:n 12 momentissa säädetään seuraavaa: ”Sen lisäksi, mitä säädetään Italian alueella laillisesti oleskelevia ulkomaalaisia koskevissa säännöksissä, pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen [EU]-oleskeluluvan haltija voi – – c) saada sosiaalihuolto- ja sosiaaliturvaetuuksia sekä terveydenhuolto-, opetus- ja sosiaalialan avustuksiin liittyviä etuuksia sekä käyttää yleisölle tarkoitettuja tavaroita ja palveluja, mukaan lukien oikeus hakea asuntoa viranomaisten hallinnoimasta julkisesta asuntokannasta, ellei toisin ole säädetty ja edellyttäen, että ulkomaalainen on osoittanut asuvansa tosiasiallisesti valtion alueella – –.”

III Tosiseikat, asian käsittelyn vaiheet ja ennakkoratkaisukysymys

12. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan VR on Italiassa työskentelevä kolmannen maan kansalainen. Hänellä on direktiivin 2003/109 täytäntöön panemiseksi annetun asetuksen nro 286/1998 mukainen pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen oleskelulupa. VR:n vaimo ja viisi lasta lähtivät Italiasta ja palasivat lähtömaahansa, joka on kolmas maa (Pakistan), syyskuun 2011 ja huhtikuun 2014 väliseksi ajanjaksoksi.

13. Tämän ajanjakson osalta Instituto Nazionale di Previdenza Sociale (kansallinen sosiaaliturvalaitos, Italia, jäljempänä INPS) kieltäytyi maksamasta VR:lle kotitalousavustusta sillä perusteella, että lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentin mukaan kolmansien maiden kansalaisten osalta kyseisen avustuksen laskennassa ei oteta huomioon perheenjäseniä, joiden kotipaikka ei ole Italiassa.

14. VR nosti kanteen Tribunale del lavoro di Bresciassa (Brescian työoikeudellisten asioiden alioikeus, Italia) INPS:a ja työantajaansa vastaan ja vetosi siihen, että kyseinen tuen epääminen on syrjivä. Kyseinen tuomioistuin ratkaisi asian VR:n hyväksi ja totesi, että lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentti on direktiivin 2003/109 11 artiklan vastainen siltä osin kuin kyseisessä lainsäädännössä kohdellaan pitkään oleskelleita epäsuotuisammin kuin vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisia.

15. INPS valitti kyseisestä tuomiosta Corte d’appello di Bresciaan (ylioikeus, Brescia, Italia). Viimeksi mainittu tuomioistuin pysytti ensimmäisessä oikeusasteessa annetun tuomion.

16. INPS teki kyseisestä tuomiosta kassaatiovalituksen sen kumoamiseksi.

17. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, että kotitalousavustus tuki on taloudellinen lisä, jota voivat saada erityisesti kaikki Italiassa työskentelevät henkilöt sillä edellytyksellä, että he kuuluvat kotitalouteen, jonka tulot eivät ylitä määritettyä enimmäismäärää. Tuen määrä lasketaan kotitalouden jäsenten määrän, lasten määrän ja kotitalouden tulojen perusteella. Työnantaja maksaa työntekijöiden avustuksen palkan maksun yhteydessä työntekijän bruttopalkkaan sovellettavan prosenttiosuuden perusteella, minkä jälkeen INPS suorittaa työnantajan maksamien määrien ja niiden sosiaaliturvamaksujen tasauksen, jotka työnantajan on maksettava. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kotitalousavustus kuuluu direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan soveltamisalaan sen estämättä, että kyseisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä kotitalousavustus määritellään sosiaaliturvaetuuksiin ja sosiaalihuoltoon liittyväksi.

18. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomautti muun muassa, että kotitalouden jäsenillä on keskeinen merkitys tukijärjestelmässä ja että heitä pidetään etuuden tosiasiallisina saajina. Se pohtii näin ollen, onko direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohta esteenä lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentin kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan Italian kansalaisten osalta säädetystä poiketen kolmansien maiden kansalaisten perheenjäseniä ei pidetä kotitalouden jäseninä, kun heidän kotipaikkansa ei ole Italiassa ja kun vastavuoroisuuden edellytykset heidän kansalaisuusvaltionsa osalta eivät täyty, kun otetaan huomioon, että direktiivin 2003/109 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa ja 2 artiklan e alakohdassa todetaan, että kyseisen direktiivin tavoitteena on jäsenvaltioihin pysyvästi asettautuneiden kolmansien maiden kansalaisten kotouttaminen, ja määritellään perheenjäsenet ”kolmansien maiden kansalaisiksi, jotka asuvat kyseisessä jäsenvaltiossa”.

19. Näissä olosuhteissa Corte suprema di cassazione (ylin tuomioistuin, Italia) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko [direktiivin 2003/109] 11 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ja maassa pitkään oleskelleiden ja maan kansalaisten tasavertaisen kohtelun periaatetta tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan maassa pitkään oleskelleen kolmannen valtion kansalaisen perheenjäseniä ei oteta huomioon laskettaessa kotitalouteen kuuluvien henkilöiden lukumäärää kotitalousavustuksen suuruuden määrittämiseksi, jos nämä asuvat siinä kolmannessa maassa, josta he ovat peräisin, kun taas jäsenvaltion kansalaisten osalta on säädetty tällaisten perheenjäsenten huomioon ottamisesta?”

20. Kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle esittivät INPS, VR, Italian hallitus ja Euroopan komissio. Nämä osapuolet myös osallistuivat 27.2.2020 pidettyyn istuntoon.

IV Yhteenveto asianosaisten ja muiden osapuolten lausumista

21. INPS:n mukaan ennakkoratkaisukysymykseen olisi vastattava kieltävästi. Se väittää, että kolmansien maiden osalta on vaikea tarkistaa samoille perheenjäsenille ulkomailla mahdollisesti maksettavia muita perhe-etuuksia ja perhetilanteen muutoksia, jotka voisivat vaikuttaa oikeuteen saada kotitalousavustusta. Sen näkemyksen mukaan sellaisten perheenjäsenten, jotka eivät asu Italiassa, poissulkeminen lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentissa – jota sovelletaan ainoastaan sellaisten kolmansien maiden kansalaisiin, jotka eivät ole tehneet Italian kanssa perhe-etuudet käsittävää kansainvälistä sopimusta tai jotka varaavat Italian kansalaisille vastavuoroisen kohtelun, ja jota ei sovelleta Italian tai unionin kansalaisiin – on siten oikeasuhteista ja perusteltua, koska sen tarkoituksena on estää, että kyseinen tuki ei täyttäisi tehtäväänsä tarjota kotitalouksille tehokasta tukea. Kyseisessä lainsäädännössä myös erotetaan tilanteet, jotka ovat objektiivisesti tarkasteltuina erilaisia, koska jäsenvaltion kansalaisella on pysyvä ja alkuperäinen suhde kyseiseen valtioon, kun taas kolmannen maan kansalaisella on saavutettu ja yleensä väliaikainen suhde jäsenvaltioon.

22. INPS katsoo, että lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentti on direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 2 kohdan, luettuina yhdessä 2 artiklan e alakohdan kanssa, mukainen. INPS:n mukaan se, että pitkään oleskellut asuu Italiassa, ei riitä, koska perheenjäsenet kotitalousavustuksen saajia ja heidän on siten asuttava maassa. Kuten INPS korosti istunnossa, perheenjäsenet, jotka eivät asu vastaanottavassa jäsenvaltiossa, eivät kuulu direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan soveltamisalaan, koska heidät on jätetty kyseisen direktiivin 2 artiklan e alakohtaan sisältyvän perheenjäsenten määritelmän ulkopuolelle, ja saman direktiivin 11 artiklan 2 kohdan nojalla on mahdollista rajoittaa etuudet koskemaan perheenjäseniä, jotka asuvat vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

23. INPS väittää, että lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentin yhteensopivuuteen direktiivin 2003/109 11 artiklan kanssa ei vaikuta se, että kotitalousavustus kuuluu sosiaaliapuun. Sen näkemyksen mukaan kyseistä tukea ei voida luokitella direktiivin 2003/109 11 artiklan 4 kohdassa, luettuna yhdessä direktiivin johdanto-osan 13 perustelukappaleen kanssa, tarkoitetuksi perusetuudeksi, koska kyseinen tuki rahoitetaan työnantajien ja työntekijöiden maksamilla maksuilla eikä sen tarkoituksena ole helpottaa sellaista avuntarvetta, jota perusetuuksilla korjataan. ( 5 ) INPS myös väittää, ettei lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentti ole poikkeus tasavertaiseen kohteluun, koska siinä ei kyseenalaisteta oikeutta tukeen vaan ainoastaan sen määrä, ja se on yhdenmukainen kolmansien maiden kansalaisten jäsenvaltioihin kotouttamisen edistämistä koskevan direktiivin 2003/109 tavoitteen kanssa.

24. VR väittää, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohta ja 2 kohta ovat esteenä kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle. VR:n mukaan lain nro 153/1988 2 §:n nojalla Italiassa työskenteleviä henkilöitä, joihin sovelletaan Italian lainsäädännön mukaista palkkaus- ja korvausjärjestelmää, kohdellaan kotitalousavustuksen osalta eri tavalla kansalaisuuden perusteella: kolmansista maista tulleet työntekijät eivät voi italialaisista työntekijöistä poiketen sisällyttää kotitalouteensa ulkomailla oleskelevia perheenjäseniä, kun kyse on oikeudesta tähän etuuteen ja sen määrän laskemisesta. Koska Italia ottaa kansalaistensa tapauksessa huomioon heidän ulkomailla oleskelevat perheenjäsenensä, sen on tehtävä direktiivin 2003/109 11 artiklan nojalla samoin kolmansien maiden kansalaisten tapauksessa. Muu ratkaisu on kyseisen direktiivin johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa ilmaistujen tasavertaisuuden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tavoitteiden vastainen.

25. VR katsoo, että direktiivin 2003/109 2 artiklan e alakohtaan sisältyvä perheenjäsenten määritelmä ei ole merkityksellinen käsiteltävän asian kannalta ja ettei sitä voida käyttää saman direktiivin 11 artiklan 2 kohdan tulkitsemiseksi, koska sen seurauksena kyseinen artikla menettäisi merkityksensä. VR väittää, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön ( 6 ) perusteella asetuksen nro 286/1998 9 §:n 12 momentin kaltaista säännöstä, jossa yleisluonteisesti (”ellei toisin ole säädetty”) pysytetään direktiiviä 2003/109 edeltävä lainsäädäntö, ei voida pitää kyseisen direktiivin 11 artiklan 2 kohdan mukaisena poikkeuksena, koska siinä ei nimenomaisesti mainita säännöksiä, joista sillä poiketaan. Kuten VR korosti istunnossa, direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta kotitalousavustukseen, koska oikeus kyseiseen tukeen ei kohdistu nimenomaisesti perheenjäseneen, jolle etuuksia voidaan vaatia kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla. VR lisää, lisää, että etuuksia koskevat ulkomailla asuviin perheenjäseniin liittyvät tarkastukset eivät ole yhteydessä tasavertaiseen kohteluun eivätkä ne joka tapauksessa muutu sen mukaan, onko kyse Italian kansalaisten ulkomailla asuvista perheenjäsenistä vai kolmansien maiden kansalaisten Italiassa asuvista perheenjäsenistä.

26. Italian hallitus väittää, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohta, luettuna yhdessä 11 artiklan 2 kohdan kanssa, ja tasavertaisen kohtelun periaate eivät ole esteenä kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle. Se katsoo, että tuomion Martinez Silva ( 7 ) valossa kotitalousavustus kuuluu direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla sosiaaliturvan eikä sosiaaliavun tai sosiaalisen suojelun alaan. Italian hallitus väittää, että direktiivin 2003/109 2 artiklan e alakohtaan sisältyvän perheenjäsenten määritelmän perusteella määritettäessä oikeutta sosiaaliturvaetuuksiin pitkään oleskelleen perheenjäsenet on otettava huomioon vain, jos he asuvat hänen kanssaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Sen mukaan lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentissa säädetty sellaisten perheenjäsenten huomiotta jättäminen, jotka eivät oleskele Italiassa, on perusteltua estää oikeuspaikkakeinottelun kaltaisten väärinkäytösten estämiseksi sosiaaliturvan alalla. Kyseinen lainsäädäntö on Italian hallituksen näkemyksen mukaan myös oikeasuhteinen, koska se vaikuttaa tuen määrään eikä sitä koskevaan oikeuteen ja on yhdenmukainen kolmansien maiden kansalaisten jäsenvaltioihin kotouttamisen edistämistä koskevan direktiivin 2003/109 tavoitteen kanssa, sellaisena kun se ilmaistaan kyseisen direktiivin johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa.

27. Kuten Italian hallitus korosti istunnossa, direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta kotitalousavustukseen, koska kyseisen tuen saa tukeen oikeutettu pitkään oleskellut toisin kuin sellaiset etuudet, jotka perheenjäsenet saavat heidän ja kyseisen pitkään oleskelleen välisen yhteyden kautta, kuten vammais- tai äitiysetuudet. Näin ollen on merkityksetöntä, onko Italia ilmaissut selkeästi tarkoittaneensa nojautua direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohtaan sisältyvään poikkeukseen. Italian hallitus myös katsoo, että tuomio Kamberaj ( 8 ) ei ole merkityksellinen käsiteltävän asian kannalta, koska unionin tuomioistuin totesi siinä, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 4 kohdan osalta poikkeukseen nojautumisesta on ilmoitettava nimenomaisesti, kun taas saman direktiivin 11 artiklan 2 kohdan osalta tällaista ilmoitusta ei tarvita. Ei myöskään ole mielekästä puhua poikkeuksesta lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentin yhteydessä, koska kyseinen lainsäädäntö oli olemassa jo 15 vuotta ennen direktiivin 2003/109 antamista, joten Italialla ei ole velvoitetta ilmoittaa nimenomaisesti poikkeukseen nojautumisesta, eikä Italia lisännyt kyseisen direktiivin täytäntöön panemiseksi annettuun asetukseen nro 286/1998 mitään poikkeusta.

28. Komissio ehdottaa, että ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että ellei jäsenvaltio ole ilmaissut selkeästi tarkoittaneensa nojautua direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohtaan sisältyvään poikkeukseen, kyseisen direktiivin 11 artiklan 1 kohdan d alakohtaa olisi tulkittava siten, että se on esteenä kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle. Se väittää, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön ( 9 ) perusteella Italia ei ole ilmaissut selkeästi tarkoittaneensa nojautua direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohtaan sisältyvään poikkeukseen. Se huomauttaa, että asetuksen nro 286/1998 9 §:n 12 momentissa ei mainita pitkään oleskelleen perheenjäsenten asuinpaikkaa ja että kyseiseen säännökseen sisältyvää sanamuotoa ”ellei toisin ole säädetty” ei voida pitää tällaisena selkeänä poikkeamista koskevana ilmaisuna.

29. Komissio korosti istunnossa sen tärkeyttä, että jäsenvaltio ilmaisee selkeästi tarkoittaneensa nojautua poikkeukseen, etenkin niitä aiheita, joihin tällaista poikkeusta sovelletaan, koskevan avoimuuden ja komission tehtävän perussopimusten vartijana takia. Lisäksi komission näkemyksen mukaan direktiivin 2003/109 2 artiklan e alakohdan tarkoituksena on ainoastaan määritellä, mitä pitkään oleskelleen perheenjäsenillä tarkoitetaan, jos kyseisen direktiivin säännöksissä käytetään tätä käsitettä, eikä siinä jätetä saman direktiivin 11 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle perheenjäseniä, jotka eivät asu pitkään oleskelleen kanssa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, koska muuten direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohdan poikkeus olisi tarpeeton.

V Asian tarkastelu

30. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää kysymyksessään unionin tuomioistuinta lähinnä lausumaan siitä, onko direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohtaan kirjattua periaatetta pitkään oleskelleiden tasavertaisesta kohtelusta sosiaaliturvan ja sosiaaliavun sekä sosiaalisen suojelun sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa lainsäädännössä osalta tulkittava siten, että se on esteenä lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentin kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka perusteella pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen ulkomailla asuvia perheenjäseniä ei oteta huomioon määritettäessä kyseisen kolmannen maan kansalaisen oikeutta perhe-etuuteen mutta vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisen ulkomailla asuvat perheenjäsenet otetaan kyseisessä määrityksessä huomioon.

31. Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, käsiteltävässä asiassa esitetty ennakkoratkaisukysymys perustuu siihen, että kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 8 kohdassa nähtiin, lain nro 153/1988 2 §:n nojalla kotitalous, jonka perusteella tuki määräytyy, koostuu kaikista henkilöistä, jotka ovat erityisessä perhesuhteessa Italiassa asuvaan työntekijään, riippumatta siitä, asuvatko perheenjäsenet Italiassa vai muualla. Kyseisen lain 2 §:n 6 bis momentin mukaan sellaisten henkilöiden tapauksessa, jotka työskentelevät Italiassa ja ovat kolmansien maiden kansalaisia, kotitalous koostuu kuitenkin ainoastaan Italiassa eikä ulkomailla oleskelevista perheenjäsenistä (ellei kyse ole vastavuoroisen kohtelun periaatteesta tai erityisestä sopimuksesta). ( 10 )

32. Huomautan, ettei unionin tuomioistuin ole tähän mennessä tarkastellut käsiteltävässä asiassa esille tulevaa kysymystä. Tähän kysymykseen vastaamiseksi on ensin tarpeen esittää joitain alustavia huomautuksia direktiivistä 2003/109 ja laillista muuttoliikettä koskevasta EU:n kehyksestä sekä 24.4.2012 annetusta tuomiosta Kamberaj ( 11 ) (A jakso). Tarkastelen sen jälkeen direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan tulkintaa (B jakso). Käsittelen lopuksi direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 ja 4 kohtaan sisältyvien tasavertaista kohtelua koskevien poikkeusten mahdollista soveltamista (C jakso).

33. Tämän tarkastelun perusteella olen tullut siihen tulokseen, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohta on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle.

A Alustavat huomautukset

1. Direktiivi 2003/109 ja laillista muuttoliikettä koskeva EU:n kehys

34. On syytä muistaa, että direktiivi 2003/109 on keskeinen oikeudellinen väline niin kutsutussa laillista muuttoliikettä koskevassa EU:n kehyksessä, joka on osa unionin yhteistä maahanmuuttopolitiikkaa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella. ( 12 ) Laillista muuttoliikettä koskeva EU:n kehys koostuu useista direktiiveistä, joilla säännellään yleisesti kolmansien maiden kansalaisten eri ryhmien maahantulon ja oleskelun edellytyksiä ja heidän oikeuksiaan jäsenvaltioissa maahan pääsyn jälkeen. ( 13 ) Tasa-arvoista kohtelua koskevat säännökset ovat tärkeä osa kyseisiä direktiivejä, ja niillä edistetään yhtä unionin maahanmuuttopolitiikan päätavoitteista, joka on jäsenvaltioiden alueella laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten oikeudenmukaisen kohtelun varmistaminen, kuten direktiivin 2003/109 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa todetaan. ( 14 )

35. Tässä yhteydessä direktiivillä 2003/109 määritetään edellytykset, joilla jäsenvaltio voi myöntää pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman tai peruuttaa tällaisen aseman ja tähän asemaan liittyvät oikeudet, sekä tällaisen aseman omaavan pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen muissa jäsenvaltioissa oleskelun edellytykset. ( 15 ) Direktiivillä 2003/109 itse asiassa vahvistetaan vähintään viisi vuotta laillisesti unionissa oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten unionin oikeuteen perustuva erityinen oikeusasema eli pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema, ( 16 ) joka on korkein taso, jolle kolmannen maan kansalainen voi päästä, lukuun ottamatta vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisuutta. ( 17 )

36. Unionin tuomioistuin on katsonut, että kuten direktiivin 2003/109 johdanto-osan 4, 6 ja 12 perustelukappaleesta ilmenee, kyseisen direktiivin päätavoitteena on jäsenvaltioihin pysyvästi asettautuneiden kolmansien maiden kansalaisten kotouttaminen. ( 18 ) Kuten direktiivin 2003/109 johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta ilmenee, antamalla mainituille kolmansien maiden kansalaisille pitkään oleskelleen henkilön asema tällä direktiivillä pyritään samaten lähentämään näiden kansalaisten oikeusasemaa vastaamaan jäsenvaltioiden kansalaisten oikeusasemaa. ( 19 ) Tässä tarkoituksessa direktiivillä 2003/109 pyritään lähentämään kyseisten kolmansien maiden kansalaisten oikeuksia unionin kansalaisille kuuluvien oikeuksien kanssa monilla talous- ja yhteiskuntaelämän aloilla. ( 20 )

37. Tätä tarkoitusta varten direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdassa säädetään, että pitkään oleskellutta kolmannen maan kansalaista on kohdeltava tasavertaisesti vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisten kanssa tietyillä aloilla, joihin kuuluvat d alakohdan mukaiset sosiaaliturva ja sosiaaliapu sekä sosiaalinen suojelu sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa lainsäädännössä, jollei muuta johdu poikkeuksista, joista jäsenvaltiot voivat säätää kyseisen direktiivin 11 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan nojalla. Tämä tarkoittaa, että direktiivin direktiivin 2003/109 11 artiklan nojalla jäsenvaltioiden on varmistettava, että pitkään oleskelleita kolmansien maiden kansalaisia kohdellaan tällaisten etuuksien myöntämisessä lähtökohtaisesti samalla tavalla kuin vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisia, jotka ovat heihin rinnastettavassa tilanteessa.

2. 24.4.2012 annettu tuomio Kamberaj

38. On myös syytä huomauttaa, että 24.4.2012 annettu tuomio Kamberaj ( 21 ) on merkityksellinen käsiteltävän asian kannalta, vaikka unionin tuomioistuin tarkastelikin kyseisessä tuomiossa eri kysymyksiä. Se perustui italialaisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisupyyntöön ja tarjosi unionin tuomioistuimelle ensimmäisen tilaisuuden tulkita direktiivin 2003/109 11 artiklaa.

39. Kyseisessä tuomiossa ( 22 ) unionin tuomioistuin katsoi, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohta on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan pitkään oleskelleita kolmansien maiden kansalaisia kohdellaan asumisen tukien myöntämisen osalta eri tavalla kuin vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisia edellyttäen, että kyseinen tuki kuuluu mainitun säännöksen soveltamisalaan eikä kyseisen direktiivin 11 artiklan 4 kohtaan sisältyvää poikkeusta sovelleta. Se totesi erityisesti, että vaikka direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdassa on viittaus kansalliseen oikeuteen, jäsenvaltiot eivät voi vaarantaa kyseisen direktiivin tehokasta vaikutusta ja että jäsenvaltioiden on otettava huomioon direktiivillä tavoiteltu kotouttamista koskeva tavoite samoin kuin Euroopan unionin perusoikeuskirja (jäljempänä perusoikeuskirja) ja erityisesti sen sosiaaliturvaa ja toimeentuloturvaa koskeva 34 artikla, kun ne määrittävät kyseisen säännöksen mukaisen tasavertaisen kohtelun piiriin kuuluvia toimenpiteitä. ( 23 )

40. Unionin tuomioistuin katsoi myös, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdassa oleva pitkään oleskelleiden oikeus tasavertaiseen kohteluun on pääsääntö, minkä vuoksi saman artiklan 4 kohdassa säädettyä sosiaaliapua ja sosiaaliturvaa koskevaa poikkeusta on tulkittava suppeasti ja sovellettava vain, jos jäsenvaltiot ovat selvästi ilmaisseet tarkoittaneensa nojautua tähän poikkeukseen. ( 24 ) Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin painotti, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 4 kohdan nojalla ei voida poiketa tasavertaisesta kohtelusta sosiaaliturvan osalta sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa lainsäädännössä. Se myös selvensi, että perusetuuksien käsite koskee kyseisen säännöksen nojalla viranomaisten myöntämää sosiaaliapua tai sosiaalisen suojelun piiriin kuuluvia etuuksia, joiden avulla yksilö kykenee huolehtimaan perustarpeistaan, ja että jos kyseessä oleva tuki on perusoikeuskirjan 34 artiklassa ilmaistun päämäärän mukainen, unionin oikeuden nojalla ei voida katsoa, etteikö se kuuluisi perusetuuksiin. ( 25 )

41. Näin ollen tuomiosta Kamberaj seuraa, että tilanteessa, jossa kansallisella lainsäädännöllä otetaan käyttöön pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten ja vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisten erilainen kohtelu direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan soveltamisalaan kuuluvien etuuksien myöntämisessä ja jossa ei voida soveltaa poikkeuksia, näille kolmansien maiden kansalaisille kyseisessä säännöksessä annettua oikeutta tasavertaiseen kohteluun on kunnioitettava. Kyseinen tuomio tukee siten näkemystä, jonka mukaan pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö on direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan vastainen. Tarkastelen kyseistä tuomiota vielä myöhemmin (ks. jäljempänä 45, 64, 67 ja 68 kohta).

B Direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan tulkinta

1. Yleisiä näkökohtia

42. Aluksi on syytä huomata, että kuten ratkaisuehdotukseni C-302/19 39 ja 40 kohdassa huomautin direktiivin 2011/98 yhteydessä, direktiivillä 2003/109 ei yhdenmukaisteta jäsenvaltioiden lainsäädäntöä sosiaaliturvan ja sosoaaliavun sekä sosiaalisen suojelun aloilla ja että on lähtökohtaisesti kunkin jäsenvaltion asia määrittää edellytykset, jotka koskevat muun muassa oikeutta näillä aloilla myönnettäviin etuuksiin.

43. Tästä seuraa, ettei direktiivi 2003/109 estä jäsenvaltiota esimerkiksi sulkemasta perhe-etuuksien myöntämisen ulkopuolelle työntekijöitä, joiden perheenjäsenet oleskelevat kolmansissa maissa, tai jättämästä näitä perheenjäseniä tällaisten etuuksien määrän laskentaperusteen ulkopuolelle. Direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdassa kuitenkin edellytetään jäsenvaltioiden varmistavan, että pitkään oleskelleita kolmansien maiden kansalaisia kohdellaan tasavertaisesti vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisten kanssa sosiaaliturvan ja sosiaaliavun sekä sosiaalisen suojelun osalta sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa lainsäädännössä. Siten siltä osin kuin vastaanottavan jäsenvaltion (tässä tapauksessa Italian) lainsäädännössä myönnetään perhe-etuus sen kansalaisille heidän perheenjäsentensä asuinpaikasta riippumatta, kyseisen säännöksen nojalla on kohdeltava lähtökohtaisesti samalla tavalla heihin rinnastettavassa tilanteessa olevia pitkään oleskelleita kolmansien maiden kansalaisia. Näin ollen vaikuttaa siltä, että se, että tällaisten kolmansien maiden kansalaisten muualla kuin Italiassa asuvia perheenjäseniä ei oteta huomioon kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä, on kyseisen säännöksen vastaista seuraavista syistä.

44. Ensinnäkin on riidatonta, että VR:n kaltainen pitkään oleskellut kuuluu direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan henkilölliseen soveltamisalaan ja on siten oikeutettu kyseisen säännöksen nojalla tasavertaiseen kohteluun. Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, VR on Italiassa työskentelevä kolmannen maan kansalainen, jolla on Italian lainsäädännön, jolla direktiivi 2003/109 saatettiin osaksi kansallista oikeutta, mukainen pitkään oleskelleen henkilön oleskelulupa.

45. Toiseksi ei ole juurikaan epäilystä siitä, että kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi, kotitalousavustus kuuluu direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan, jossa viitataan sosiaaliturvaan ja sosiaaliapuun sekä sosiaaliseen suojeluun sellaisena kuin se määritellään kansallisessa lainsäädännössä, soveltamisalaan. INPS:n ja Italian hallituksen huomautusten mukaan kotitalousavustus kuuluu kyseisessä säännöksessä sosiaaliturvan eikä sosiaaliavun tai sosiaalisen suojelun alaan. Tuomion Kamberaj ( 26 ) perusteella tämä on asia, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava. Huomautan kuitenkin, että kuten ratkaisuehdotukseni C-302/19 42 kohdassa yksityiskohtaisesti esitetään, kotitalousavustus on sosiaaliturvaetuus, joka kuuluu direktiivin 2011/98 12 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettuihin sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 883/2004 ( 27 ) 3 artiklassa määriteltyihin perhe-etuuksiin.

46. Kolmanneksi on täysin selvää, että kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä pitkään oleskelleita kolmansien maiden kansalaisia kohdellaan epäsuotuisammin kuin vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisia kotitalousavusta koskevan oikeuden osalta, mikä on kiellettyä direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla. On ilmeistä, että lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentissa säädetään kolmansien maiden kansalaisten osalta järjestelmästä (ellei kyse ole vastavuoroisen kohtelun periaatteesta tai erityisestä sopimuksesta), joka poikkeaa siitä yleisestä järjestelmästä, jota sovelletaan Italian kansalaisiin, joille tukea maksetaan perheenjäsenten asuinpaikasta riippumatta. Kyseisen lainsäädännön nojalla kolmansien maiden kansalaisten perheenjäseniä, jotka eivät asu Italiassa, ei oteta huomioon kotitalouden jäseninä määritettäessä oikeutta kyseiseen tukeen, mutta Italian kansalaisten osalta on toisin. Tämän seurauksena se tuen määrä, jonka kolmannen maan kansalainen voi saada, pienenee tai kyseistä tukea ei makseta lainkaan riippuen siitä, montako perheenjäsentä asuu Italiassa, verrattuna tukeen, jota maksetaan vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisille, joiden perheenjäsenet otetaan huomioon, vaikka he eivät asuisi Italiassa.

47. Näin ollen olisi katsottava, vastoin INPS:n ja Italian hallituksen huomautuksia ja kuten VR on todennut, että tällainen kansallinen lainsäädäntö vaikuttaa kolmannen maan kansalaisen kotitalousavustusta koskevaan oikeuteen eikä pelkästään sen määrään, koska kyseisellä lainsäädännöllä evätään tosiasiallisesti kyseisiltä kansalaisilta oikeus kotitalousavustukseen niiden ajanjaksojen osalta, joina kaikki heidän perheenjäsenensä eivät asu Italiassa, kuten käsiteltävän asian olosuhteet osoittavat.

48. On syytä lisätä, että siltä osin kuin INPS kiistää syrjinnän sillä perusteella, että pitkään oleskelleet kolmansien maiden kansalaiset ja vastaanottavan jäsenvaltion kansalaiset olisivat erilaisessa tilanteessa siksi, että heidän siteensä kyseiseen valtioon ovat erilaiset, tällaista väitettä ei voida hyväksyä, koska unionin lainsäätäjä on antanut tällaisille kolmansien maiden kansalaisille oikeuden tasavertaiseen kohteluun direktiivin 2003/109 11 artiklassa. Sama koskee väitteitä, joita INPS ja Italian hallitus ovat esittäneet tukien valvontaan liittyvistä hankaluuksista, sosiaaliturvaan liittyvien väärinkäytösten estämisestä ja kotitalousavustuksen tehtävän suojelemisesta, koska kuten VR on todennut, ulkomailla asuvien Italian kansalaisten perheenjäsenien osalta ongelmat voivat olla samoja, ja direktiivissä 2003/109 säädetään tasavertaisesta kohtelusta.

49. Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella on näin ollen vahvoja viitteitä siitä, että ennakkoratkaisukysymykseen olisi vastattava myöntävästi (siltä osin kuin direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 ja 4 kohtaan sisältyviä poikkeuksia ei sovelleta, kuten edellä 63–68 kohdassa todettiin). Kun otetaan huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemat tietyt tekijät ja INPS:n ja Italian hallituksen esittämät tietyt väitteet, käsiteltävässä asiassa tulee kuitenkin esille monimutkaisia kysymyksiä siitä, miten direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava suhteessa kansalliseen lainsäädäntöön tässä tilanteessa. Käsiteltävän asian mutkikkuus johtuu erityisesti kyseessä olevan etuuden luonteesta ja siitä, että direktiivin 2003/109 tiettyjä säännöksiä voitaisiin tulkita siten, että niissä jätetään kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle sellaiset kolmansien maiden kansalaisten perheenjäsenet, jotka eivät asu vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

2. Muita näkökohtia pääasiassa kyseessä olevan tilanteen valossa

50. Aluksi on todettava, että olen samaa mieltä VR:n ja komission kanssa siitä, että direktiivin 2003/109 11 artiklan tasavertaista kohtelua koskevia säännöksiä sovelletaan kyseessä olevan kaltaiseen kansalliseen lainsäädäntöön.

51. En ole ensinnäkään vakuuttunut INPS:n väitteistä, joiden mukaan direktiivin 2003/109 yhteydessä ei riitä, että pitkään oleskellut asuu vastaanottavassa jäsenvaltiossa, koska perheenjäsenet ovat kotitalousavustuksen saajia ja heidän on siten asuttava kyseisen valtion alueella.

52. Ratkaisuehdotukseni C-302/19 50 ja 51 kohdassa esittämäni näkemyksen mukaisesti on syytä muistaa, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sekä INPS, VR ja Italian hallitus ovat esittäneet, että kotitalousavustusta voivat saada kaikki Italiassa työskentelevät henkilöt edellyttäen, että he kuuluvat kotitalouteen, jonka tulot eivät ylitä määritettyä raja-arvoa. Tuen maksaa lisäksi työnantaja, ja se rahoitetaan maksuperusteisella järjestelmällä. Näin ollen on katsottava, että oikeus kyseiseen tukeen liittyy pitkään oleskelleen kolmannen maan työntekijän asemaan ja kuuluu direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan soveltamisalaan.

53. Myönnän, että pitkään oleskelleen perheenjäsenet ovat kotitalousavustuksen edunsaajia, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, INPS ja Italian hallitus ovat todenneet. Yleisesti ottaen perhe-etuuden luonteeseen nimittäin kuuluu, että se hyödyttää perhettä. ( 28 ) Unionin tuomioistuimelle esitettyjen tietojen mukaan on kuitenkin niin, että vaikka perheenjäsenet ovat kyseisen tuen edellytys ja hyötyvät siitä, oikeus tähän tukeen myönnetään kuitenkin lähtökohtaisesti pitkään oleskelleelle kolmannesta maasta tulleelle työntekijälle eikä hänen perheenjäsenilleen. Tämän perusteella tällainen työntekijä on direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla oikeutettu yhdenvertaiseen kohteluun niiden edellytysten osalta, jotka asetetaan vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisille kyseisen tuen saamiseksi.

54. Toiseksi vaikuttaa siltä, että direktiivin 2003/109 2 artiklan e alakohtaan sisältyvässä perheenjäsenten määritelmässä ei jätetä saman direktiivin 11 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle perheenjäseniä, jotka eivät asu pitkään oleskelleen kanssa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Kuten edellä 6 kohdassa ilmenee, kyseisessä säännöksessä määritellään direktiivissä 2003/109 tarkoitetut perheenjäsenet ”kolmansien maiden kansalaisiksi, jotka asuvat kyseisessä jäsenvaltiossa oikeudesta perheenyhdistämiseen [annetun direktiivin 2003/86] mukaisesti”. Direktiivin 2003/109 2 artiklan e alakohdan mukaista perheenjäsenten määritelmää käytetään kyseisessä direktiivissä erityisellä tavalla, ja se liittyy lähinnä saman direktiivin 16 artiklaan perustuvaan asumiseen toisessa jäsenvaltiossa, ( 29 ) mikä käy ilmi sen johdanto-osan 20 perustelukappaleesta. ( 30 ) Kuten komissio on todennut, että vaikka direktiivin 2003/109 2 artiklan e alakohdassa määritellään, mitä perheenjäsenillä tarkoitetaan, kun kyseisen direktiivin säännöksissä käytetään tätä käsitettä, näin ollen ei ole viitteitä siitä, että sillä rajoitettaisiin kyseisen direktiivin 11 artiklassa pitkään oleskelleille annettavaa oikeutta tasavertaiseen kohteluun käsiteltävän asian olosuhteissa.

55. Tämä lähestymistapa on tarkemmin ottaen yhdenmukainen direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohdan kanssa, jonka mukaan jäsenvaltio voi rajoittaa tasavertaisen kohtelun – etenkin sosiaaliturvan ja sosiaaliavun sekä sosiaalisen suojelun osalta – koskemaan tapauksia, joissa paikkakunta, jossa perheenjäsenet, joille henkilö vaatii etuuksia, ovat kirjoilla tai joka on mainittujen henkilöiden tavanmukainen asuinpaikka, on asianomaisen jäsenvaltion alueella. Olisi nähdäkseni epäloogista, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohdassa säädetään tällaisesta poikkeuksesta, jos perheenjäsenet, jotka eivät oleskele kyseisen jäsenvaltion alueella, eivät joka tapauksessa ole saman direktiivin 2 artiklan e alakohdassa tarkoitettuja perheenjäseniä.

56. Tämä lähestymistapa on lisäksi sopusoinnussa direktiivin 2003/109 lainsäädäntöhistorian kanssa. Tietyistä unionin toimielinten asiakirjoista etenkin ilmenee, että kyseiseen direktiivin sisältyvä perheenjäsenten määritelmä oli alun perin sidottu tiettyihin vastaanottavassa jäsenvaltiossa asuviin henkilöihin yhdenmukaisesti myöhemmin perheenyhdistämisestä annetun direktiivin 2003/86 kanssa. ( 31 ) Tätä määritelmää lyhennettiin myöhemmin sellaiseksi, jollaisena se nyt sisältyy direktiivin 2003/109 2 artiklan e alakohtaan. ( 32 ) Näissä asiakirjoissa ei kuitenkaan ole viitteitä siitä, että kyseisen määritelmän oli tarkoitus vaikuttaa direktiivissä 2003/109 pitkään oleskelleille annettavaan oikeuteen tasavertaiseen kohteluun. Vaikka etuuksien myöntämisestä ulkomailla oleskeleville henkilöille keskusteltiin päätöksentekomenettelyn aikana ( 33 ) ja esitettiin ehdotus tasavertaista kohtelua koskevaksi poikkeukseksi, jossa jäsenvaltio myöntää oikeuksia ulkomailla asuville kansalaisilleen, ( 34 ) tällaisia säännöksiä ei sisällytetty lopulliseen direktiiviin 2003/109.

57. Kun otetaan huomioon direktiivin 2003/109 asiayhteys, on lisäksi syytä huomauttaa, että laillista muuttoliikettä koskevan EU:n kehyksen muihin direktiiveihin sisältyvässä perheenjäsenten määritelmässä ei viitata erityisesti heidän asumiseensa kyseisessä jäsenvaltiossa ja kyseisellä käsitteellä tarkoitetaan kolmansien maiden kansalaisia, sellaisina kuin heidät määritellään ( 35 ) tai heihin viitataan ( 36 ) direktiivin 2003/86 4 artiklan 1 kohdassa, jossa luetellaan henkilöt, joiden perheenyhdistäminen jäsenvaltioiden on sallittava, kolmannen maan kansalaisen aviopuoliso ja alaikäiset lapset mukaan luettuina.

58. En myöskään ole vakuuttunut INPS:n ja Italian hallituksen väitteistä, joiden mukaan kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö on yhdenmukainen pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten jäsenvaltioihin kotouttamisen edistämistä koskevan direktiivin 2003/109 tavoitteen kanssa. Kuten edellä 36 kohdassa todettiin, unionin tuomioistuin on pitänyt tärkeänä, että direktiivin 2003/109 kotouttamista koskeva tavoite toteutetaan varmistamalla kyseisen direktiivin 11 artiklan mukainen tasavertainen kohtelu pitkään oleskelleille kolmansien maiden kansalaisille. Käsiteltävän asian olosuhteissa, joissa tällainen kolmannen maan kansalainen on vastaanottavan jäsenvaltion kansalaiseen rinnastettavassa tilanteessa, on siten mielestäni täysin direktiivillä 2003/109 tavoiteltujen kotouttamista ja tasavertaista kohtelua koskevien tavoitteiden mukaista, että kyseistä kansalaista kohdellaan tasavertaisesti kotitalousavustusta koskevan oikeuden osalta direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla.

C Direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 ja 4 kohdan mahdollinen soveltaminen

59. On paikallaan muistuttaa, että kuten edellä 7 kohdasta ilmenee, direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohdassa säädetään, että tiettyjen saman direktiivin 11 artiklan 1 kohdassa määritettyjen alojen, joihin kuuluvat d alakohdan mukaiset sosiaaliturva ja sosiaaliapu sekä sosiaalinen suojelu sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa lainsäädännössä, osalta jäsenvaltio ”voi rajoittaa tasavertaisen kohtelun koskemaan tapauksia, joissa paikkakunta, jossa pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen tai perheenjäsenet, joille henkilö vaatii etuuksia, ovat kirjoilla tai joka on mainittujen henkilöiden tavanmukainen asuinpaikka, on asianomaisen jäsenvaltion alueella”.

60. Tältä osin on syytä huomata, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohdassa säädetään useita aloja käsittävästä tasavertaista kohtelua koskevasta horisontaalisesta poikkeuksesta, jota ei sisälly muihin laillista muuttoliikettä koskevan EU:n kehyksen direktiiveihin. ( 37 ) Kuten oikeuskirjallisuudessa todetaan, kyseisen säännöksen tarkoituksena on estää pitkään oleskelleiden ja heidän ulkomailla asuvien perheenjäsentensä etuuksien, perhe-etuudet mukaan luettuina, maastavieminen direktiivin 2003/109 11 artiklan soveltamisalaan kuuluvilla aloilla. ( 38 ) Direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohdan soveltamisen yhteydessä käsiteltävän asian olosuhteissa huomio kiinnittyy kahteen pääasialliseen näkökohtaan.

61. Ensinnäkin on huomautettava, että kun otetaan huomioon direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohdan sanamuoto, on epäselvää, käsittääkö kyseinen säännös kotitalousavustuksen kaltaisen perhe-etuuden, jota maksetaan työntekijälle ja joka hyödyttää koko perhettä, vai viitataanko siinä ainoastaan etuuksiin, joita vaaditaan tietyn yhtä tai useampaa perheenjäsentä koskevan olosuhteen perusteella, kuten VR ja Italian hallitus väittävät. Direktiivin 2003/109 lainsäädäntöhistoriasta ei myöskään saada juurikaan ohjeita tähän. ( 39 )

62. Olen taipuvainen katsomaan, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohtaan sisältyvää poikkeusta sovelletaan sosiaalietuuksiin, jotka hyödyttävät pitkään oleskellutta, samoin kuin niihin sosiaalietuuksiin, jotka hyödyttävät hänen perheenjäseniään. Tämä johtuu etenkin siitä, että direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohdassa viitataan varauksetta ”1 kohdan – – d – – alakohdan säännöksiin”, mikä tarkoittaa, että jos etuus kuuluu kyseisen direktiivin 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan soveltamisalaan, sen olisi kuuluttava myös saman artiklan 2 kohdan soveltamisalaan. Tämän perusteella olisi katsottava, että kyseinen poikkeus käsittää kotitalousavustuksen kaltaisen perhe-etuuden.

63. Toiseksi on pohdittava, onko Italia rajoittanut perustellusti direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaista tasavertaista kohtelua soveltamalla saman direktiivin 11 artiklan 2 kohdan poikkeusta.

64. On syytä huomauttaa, että toisin kuin Italian hallitus on väittänyt, unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä vaikuttaisi seuraavan selkeästi, että jäsenvaltio voi vedota direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohdan poikkeukseen vain, jos se on ilmaissut selkeästi tarkoittaneensa nojautua siihen. Kuten edellä 39 ja 40 kohdassa todettiin, vaikka tuomiossa Kamberaj ( 40 ) tarkasteltiin direktiivin 2003/109 11 artiklan 4 kohdan poikkeusta, josta mainitussa asiassa oli kyse, mikään ei viittaa siihen, että unionin tuomioistuimen siitä esittämät toteamukset koskisivat ainoastaan kyseistä säännöstä ja ettei niitä voitaisi soveltaa saman direktiivin 11 artiklan 2 kohtaan, etenkin kun se myös muodostaa poikkeuksen direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan mukaiseen tasavertaista kohtelua koskevaan pääsääntöön. Lisäksi, kuten ratkaisuehdotukseni C-302/19 37 kohdassa totesin, unionin tuomioistuin tukeutui tuomiossa Kamberaj esittämiinsä toteamuksiin katsoessaan tuomiossa Martinez Silva, ( 41 ) että – aivan kuten direktiiviin 2003/109 sisältyviin poikkeuksiin – direktiivissä 2011/98 yhdenvertaiseen kohteluun säädettyihin poikkeuksiin voidaan vedota vain, jos jäsenvaltiot ovat selkeästi ilmaisseet tarkoittaneensa nojautua näihin poikkeuksiin.

65. Käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevista tiedoista ilmenee, että – kuten Italian hallitus istunnossa vahvisti (ks. edellä 27 kohta) – Italia ei ole ilmaissut tarkoittaneensa nojautua direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohdan poikkeukseen. Lain nro 153/1988 2 §:n 6 bis momentin kotitalousavustusta koskevilla säännöksillä, jotka annettiin useita vuosia ennen kuin direktiivi 2003/109 saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä asetuksella nro 286/1998, ei voida katsoa otettavan käyttöön tasavertaista kohtelua koskevia rajoituksia, joista jäsenvaltiot voivat säätää saman direktiivin 11 artiklan 2 kohdan nojalla.

66. Lisäksi, kuten edellä 11 kohdasta ilmenee, asetuksen nro 286/1998 9 §:n 12 momentissa ainoastaan asetetaan edellytykseksi sille, että pitkään oleskellut voi saada sosiaaliapua ja sosiaaliturva-etuuksia, se, että hän asuu tosiasiallisesti jäsenvaltion alueella, ja ”ellei toisin ole säädetty”. Kyseisessä säännöksessä ei viitata pitkään oleskelleen perheenjäsenten asuinpaikkaan, eikä sanamuotoa ”ellei toisin ole säädetty” voida nähdäkseni pitää selkeänä ilmauksena jäsenvaltion tarkoituksesta nojautua poikkeukseen, koska sanamuodossa ei täsmennetä säännöksiä, joista poiketaan. Tässä tilanteessa on katsottava, ettei Italia voi vedota direktiivin 2003/109 11 artiklan 2 kohtaan käsiteltävän asian olosuhteissa.

67. Vastaavat päätelmät voidaan mielestäni tehdä direktiivin 2003/109 11 artiklan 4 kohdan poikkeuksen mahdollisesta soveltamisesta käsiteltävässä asiassa. Etenkin on huomattava, että kuten unionin tuomioistuin tuomiossa Kamberaj ( 42 ) (ks. edellä 40 kohta) totesi, kyseisen poikkeuksen turvin jäsenvaltiot voivat rajata sosiaaliavun ja sosiaalisen suojelun osalta annettavan tasavertaisen kohtelun perusetuuksiin, joita viranomaiset myöntävät ja joiden avulla yksilö kykenee huolehtimaan perustarpeistaan. Kyseistä poikkeusta ei kuitenkaan sovelleta sosiaaliturvaetuuksiin sellaisina kuin ne määritellään kansallisessa lainsäädännössä.

68. Tuomiosta Kamberaj näin ollen seuraa, että siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää kotitalousavustusta sosiaaliapuun tai sosiaaliseen suojeluun kuuluvana etuutena eikä direktiivin 2003/109 11 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna perusetuutena, kyseisen direktiivin 11 artiklan 1 kohdan d alakohta olisi silti esteenä kyseessä olevalle kansalliselle lainsäädännölle, koska unionin tuomioistuimen käytettävissä olevien tietojen perusteella Italia ei ole ilmaissut tarkoittaneensa nojautua kyseiseen poikkeukseen (ks. edellä 27 kohta).

69. Edellä esitetyn perusteella katson, että kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jonka perusteella pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen ulkomailla asuvia perheenjäseniä ei oteta huomioon määritettäessä oikeutta perhe-etuuteen mutta vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisen ulkomailla asuvat perheenjäsenet otetaan kyseisessä määrityksessä huomioon, on ristiriidassa direktiivin 2003/109 11 artiklan 1 kohdan d alakohdan kanssa.

VI Ratkaisuehdotus

70. Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa Corte suprema di cassazionen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY 11 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka perusteella maassa pitkään oleskelleen kolmannen valtion kansalaisen perheenjäseniä ei oteta huomioon laskettaessa kotitalouden jäsenten lukumäärää kotitalousavustuksen suuruuden määrittämiseksi, jos he eivät asu kyseisen jäsenvaltion alueella, kun taas jäsenvaltion kansalaisten osalta on säädetty tällaisten perheenjäsenten huomioon ottamisesta.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: englanti.

( 2 ) EUVL 2004, L 16, s. 44.

( 3 ) EUVL 2011, L 343, s. 1.

( 4 ) EUVL 2003, L 251, s. 12.

( 5 ) INPS viittaa tältä osin tuomioon 24.4.2012, Kamberaj (C-571/10, EU:C:2012:233).

( 6 ) VR viittaa tältä osin tuomioon 24.4.2012, Kamberaj (C-571/10, EU:C:2012:233) ja tuomioon 21.6.2017, Martinez Silva (C-449/16, EU:C:2017:485).

( 7 ) Tuomio 21.6.2017 (C-449/16, EU:C:2017:485).

( 8 ) Tuomio 24.4.2012 (C-571/10, EU:C:2012:233).

( 9 ) Komissio viittaa tältä osin tuomioon 24.4.2012, Kamberaj (C-571/10, EU:C:2012:233) ja tuomioon 21.6.2017, Martinez Silva (C-449/16, EU:C:2017:485).

( 10 ) On syytä huomata, että kuten VR esitti, vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee ennakkoratkaisukysymyksessä kolmannen maan, josta perheenjäsenet ovat peräisin, kyseessä olevasta kansallisesta lainsäädännöstä ilmenee, että ennakkoratkaisukysymys tulee esille myös, jos perheenjäsenet oleskelevat muissa maissa kuin Italiassa.

( 11 ) C-571/10, EU:C:2012:233.

( 12 ) Ks. SEUT:n V osaston 2 luku, erityisesti SEUT 79 artikla.

( 13 ) Yleiskatsauksena tähän ks. esim. komission Laillista muuttoliikettä koskevan EU:n lainsäädännön toimivuustarkastus, SWD(2019) 1055 final, 29.3.2019 (jäljempänä komission toimivuustarkastus). Kuten siinä todetaan, laillista muuttoliikettä koskeva EU:n kehys käsittää seuraavat direktiivit: 1) perheenyhdistämisestä annettu direktiivi 2003/86; 2) pitkään oleskelleista kolmansien maiden kansalaisista annettu direktiivi 2003/109; 3) kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä korkeaa pätevyyttä vaativaa työtä varten 25.5.2009 annettu neuvoston direktiivi 2009/50/EY (EUVL 2009, L 155, s. 17); 4) yhdistelmäluvista annettu direktiivi 2011/98; 5) kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä kausityöntekijänä työskentelyä varten 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/36/EU (EUVL 2014, L 94, s. 375); 6) kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä yrityksen sisäisen siirron yhteydessä 15.5.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/66/EU (EUVL 2014, L 157, s. 1) ja 7) tutkimusta, opiskelua, harjoittelua, vapaaehtoistyötä, oppilasvaihto-ohjelmaa tai koulutushanketta ja au pairina työskentelyä varten tapahtuvan kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä 11.5.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/801, jolla kumottiin ja korvattiin kolmansien maiden kansalaisten opiskelua, opiskelijavaihtoa, palkatonta harjoittelua tai vapaaehtoistyötä varten tapahtuvan maahanpääsyn edellytyksistä 13.12.2004 annettu neuvoston direktiivi 2004/114/EY (EUVL 2004, L 375, s. 12) ja kolmansien maiden kansalaisten erityisestä maahanpääsymenettelystä tieteellistä tutkimusta varten 12.10.2005 annettu neuvoston direktiivi 2005/71/EY (EUVL 2005, L 289, s. 15).

( 14 ) Ks. SEUT 79 artiklan 1 kohta; ks. myös SEUT 67 artiklan 2 kohta.

( 15 ) Ks. direktiivi 2003/109, erityisesti sen 1 artikla ja johdanto-osan 24 perustelukappale; ks. myös komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle kolmansien maiden kansalaisille jäsenvaltion alueella oleskelua ja työskentelyä varten myönnettävää yhdistelmälupaa koskevasta yhden hakemuksen menettelystä sekä jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien kolmansista maista tulleiden työntekijöiden yhtäläisistä oikeuksista annetusta direktiivistä 2003/109/EU, COM(2019) 161 final, 29.3.2019. Ks. tästä lähemmin esim. Thym, D., ”Long Term Residents Directive 2003/109/EC” teoksessa Hailbronner, K. ja Thym, D. (toim.), EU Immigration and Asylum Law – A Commentary, 2. painos, C.H. Beck/Hart/Nomos, 2016, s. 427–519.

( 16 ) Ks. tältä osin julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus P ja S (C-579/13, EU:C:2015:39, 29 kohta).

( 17 ) Ks. tältä osin edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 15 mainittu Thym, s. 437 ja 438.

( 18 ) Ks. esim. tuomio 4.6.2015, P ja S (C-579/13, EU:C:2015:369, 46 kohta) ja tuomio 3.10.2019, X (Pitkään oleskelleet – vakaat, säännölliset ja riittävät varat) (C-302/18, EU:C:2019:830, 29 kohta).

( 19 ) Ks. esim. tuomio 15.5.2019, Çoban (C-677/17, EU:C:2019:408, 58 kohta) ja tuomio 3.10.2019, X (Pitkään oleskelleet – vakaat, säännölliset ja riittävät varat) (C-302/18, EU:C:2019:830, 29 kohta).

( 20 ) Ks. esim. tuomio 14.3.2019, Y.Z. ym. (Perheenyhdistämiseen liittyvä petos) (C-557/17, EU:C:2019:203, 63 kohta).

( 21 ) C-571/10, EU:C:2012:233.

( 22 ) Ks. tuomio 24.4.2012, Kamberaj (C-571/10, EU:C:2012:233, 93 kohta).

( 23 ) Ks. tuomio 24.4.2012, Kamberaj (C-571/10, EU:C:2012:233, 78–81 kohta).

( 24 ) Ks. tuomio 24.4.2012, Kamberaj (C-571/10, EU:C:2012:233, 86 ja 87 kohta).

( 25 ) Ks. tuomio 24.4.2012, Kamberaj (C-571/10, EU:C:2012:233, erityisesti 83, 91 ja 92 kohta). Unionin tuomioistuimen mukaan kansallisen tuomioistuimen on tehtävä tarvittavat toteamukset ottamalla huomioon päämäärä, jota kyseisellä tuella tavoitellaan, tuen määrä, sen myöntämisedellytykset ja kyseisen tuen paikka Italian sosiaalihuoltojärjestelmässä.

( 26 ) Ks. tuomio 24.4.2012 (C-571/10, EU:C:2012:233, 78–81 kohta).

( 27 ) EUVL 2004, L 166, s. 1.

( 28 ) Ks. tältä osin Strban, G., ”Family Benefits in the EU: Is It Still Possible to Coordinate Them?”, Maastricht Journal of European and Comparative Law, 2016, s. 775, 782 ja 783.

( 29 ) Ks. tältä osin tuomio 17.7.2014, Tahir (C-469/13, EU:C:2014:2094, 36 kohta). Ks. myös edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 15 mainittu Thym, s. 439.

( 30 ) Ks. lisäksi tältä osin direktiivin 2003/109 17 artiklan 1 kohta, 18 artiklan 1 kohta ja 22 artiklan 1, 2 ja 5 kohta. Kyseisen direktiivin 11 artiklan 2 kohdan lisäksi perheenjäsenet mainitaan myös pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman saamisen edellytyksiä koskevan 5 artiklan 1 kohdassa ja suojaa karkottamista vastaan koskevan 12 artiklan 3 kohdassa.

( 31 ) Ks. esim. asiakirja 10312/01, 12.7.2001, s. 7 (jossa olevan määritelmän mukaan perheenjäsenillä tarkoitetaan ”pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen avio- tai avopuolisoa ja alaikäisiä lapsia sekä sukulaisia ylenevässä polvessa ja hänen huollettavanaan olevia täysi-ikäisiä lapsia, joille on myönnetty pääsy kyseiseen jäsenvaltioon ja jotka asuvat siellä [oikeudesta perheen yhdistämiseen] annetun neuvoston direktiivin …/…/EY mukaisesti”).

( 32 ) Ks. esim. asiakirja 9754/03, 26.5.2003, s. 3.

( 33 ) Ks. asiakirja 13420/01, 18.12.2001, s. 12, alaviite 2 (jossa viitataan komission vastaukseen jäsenvaltion esittämään kysymykseen tasavertaisen kohtelun soveltamisesta unionin ulkopuolella suoritettuihin opintoihin myönnettäviin opintoavustuksiin).

( 34 ) Ks. asiakirja 13700/02, 9.12.2002, s. 16, alaviite 1 (jossa viitataan neuvoston puheenjohtajavaltion seuraavaan ehdotukseen tasavertaista kohtelua koskevan 11 artiklan 3 kohdaksi: ”Jos jäsenvaltio myöntää jonkin 1 tai 2 kohdassa mainitun oikeuden alueensa ulkopuolella oleskeleville omille kansalaisilleen, kyseinen jäsenvaltio ei ole velvoitettu myöntämään samoja oikeuksia kolmansien maiden kansalaisille, joille on myönnetty pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asema toisessa jäsenvaltiossa ja joilla on III luvun säännösten mukainen oleskelulupa siinä tapauksessa, että kyseiset henkilöt oleskelevat jäsenvaltion alueen ulkopuolella.”

( 35 ) Ks. direktiivin 2009/50 2 artiklan f alakohta ja direktiivin 2016/801 3 artiklan 24 alakohta.

( 36 ) Ks. direktiivin 2014/66 3 artiklan h alakohta.

( 37 ) Laillista muuttoliikettä koskevan EU:n kehyksen muihin direktiiveihin sisältyvät samankaltaiset säännökset koskevat koulutusta ja ammatillista koulutusta (ks. direktiivin 2009/50 14 artiklan 2 kohdan b alakohta) ja veroetuuksia (ks. direktiivin 2011/98 12 artiklan 2 kohdan c alakohta, direktiivin 2014/36 23 artiklan 2 kohdan iii alakohta ja direktiivin 2016/801 22 artiklan 2 kohdan c alakohta).

( 38 ) Ks. esim. Peers, S., ”Implementing Equality? The Directive on Long-Term Resident Third-Country Nationals”, European Law Review, 2004, s. 437 ja 452 ja edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 15 mainittu Thym, s. 480 ja 486.

( 39 ) Ks. tältä osin Halleskov, L., ”The Long-Term Residents Directive: A Fulfilment of the Tampere Objective of Near-Equality?”European Journal of Migration and Law, 2005, s. 181 ja 193.

( 40 ) Ks. tuomio 24.4.2012 (C-571/10, EU:C:2012:233, 86 ja 87 kohta).

( 41 ) Ks. tuomio 21.6.2017 (C-449/16, EU:C:2017:485, 29 kohta, jossa viitataan analogisesti tuomioon 24.4.2012, Kamberaj, C-571/10, EU:C:2012:233, 86 ja 87 kohta).

( 42 ) Ks. tuomio 24.4.2012 (C-571/10, EU:C:2012:233, 83 kohta).