Komissio ei laiminlyö perusteluvelvollisuuttaan, jos se ei keskittymätoimien valvontaa koskevaa toimivaltaansa käyttäessään sisällytä päätökseensä täsmällisiä perusteluja sille, miten se on arvioinut keskittymän tiettyjä seikkoja, jotka ovat sen mielestä selvästi asiaankuulumattomia, merkityksettömiä tai selvästi toissijaisia keskittymän arvioimisen kannalta. Tällainen vaatimus olisi näet vaikea sovittaa yhteen joutuisuusvaatimuksen ja niiden menettelyä koskevien lyhyiden määräaikojen kanssa, jotka velvoittavat komissiota, kun se käyttää keskittymätoimien valvontaa koskevaa toimivaltaansa, ja jotka kuuluvat näiden toimien valvontamenettelyä koskeviin erityisiin olosuhteisiin. Tästä seuraa, että kun komissio julistaa keskittymätoimen sisämarkkinoille soveltuvaksi yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan 2 kohdan perusteella, perusteluvaatimus täytetään, jos kyseisessä päätöksessä esitetään selvästi syyt, joiden vuoksi komissio katsoo, että kyseinen keskittymä, tarvittaessa asianomaisten yritysten tekemien muutosten jälkeen, ei rajoita olennaisesti tehokasta kilpailua yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla erityisesti sen takia, että sillä luodaan määräävä markkina-asema tai vahvistetaan sitä.

Ratkaiseva peruste tässä yhteydessä on se, voidaanko tietyllä reitillä harjoitettava säännöllinen lentoliikenne erottaa vaihtoehtoisista kuljetusmahdollisuuksista niiden erityisominaisuuksiensa perusteella, joiden vuoksi se on vain vähäisessä määrin korvattavissa vaihtoehtoisilla kuljetusmahdollisuuksilla ja joiden vuoksi niiden taholta tulevalla kilpailulla ei ole siihen huomattavaa vaikutusta.

Sen arvioimiseksi, onko säännöllistä lentoliikennettä harjoittavalla ilmailualan yrityksellä markkinoilla määräävä markkina-asema, on ensinnäkin rajattava liikennepalvelujen merkitykselliset markkinat katsomalla, että säännöllisen lentoliikenteen ala muodostaa erilliset markkinat tai että on otettava huomioon charter-, rautatie- tai maantiekuljetusten kaltaiset vaihtoehtoiset kuljetusmuodot sekä säännöllinen lentoliikenne muilla reiteillä, jotka voivat olla korvaavia reittejä.

Keskittymien valvonnan yhteydessä komission on sitä vastoin sulautuma-asetuksen 2 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan varmistettava, ettei keskittymä olennaisesti estä tehokasta kilpailua yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla. Arvioinnin keskipisteenä on siis keskittymän vaikutus kilpailupaineeseen. Juuri tästä syystä ilmoituksen tekevien osapuolten tarjoamilla sitoumuksilla pyritään korjaamaan keskittymästä niille markkinoille aiheutuvat kilpailuongelmat, joilla mainitut osapuolet kilpailivat ennen keskittymää.

Tutkittaessa valtiontukia, jotka voidaan hyväksyä EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella, komission on huolehdittava siitä, että kyseessä olevilla tuilla ei muuteta kaupankäynnin olosuhteita yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Rakenneuudistussuunnitelmasta tehdyn päätöksen tapauksessa, jossa vaikeuksissa olevan yrityksen velkaantumisen vähentäminen pyritään varmistamaan kyseessä olevalla tuella, joka muodostaa osan rakenneuudistussuunnitelmaa, jonka tarkoituksena on varmistaa kyseisen yhtiön elinkelpoisuuden palauttaminen pitkällä aikavälillä, kyseisen tuen vaikutukset eivät koske pelkästään erityisiä markkinoita, joilla yritys toimii, vaan ne koskevat myös yrityksen kokonaistilannetta.

Unionin kilpailuoikeuden piiriin kuuluvien yrityskeskittymien alalla merkityksellisten markkinoiden määrittäminen ei välttämättä vastaa merkityksellisten markkinoiden määritelmää valtiontukien hyväksymisen osalta, koska nämä kaksi menettelyä eroavat toisistaan niin kohteeltaan kuin oikeudelliselta perusteeltaan, joka on ensimmäiseksi mainitussa tapauksessa EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta ja viimeksi mainitussa tapauksessa yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan 2 kohta.

Kun komissiota moititaan siitä, ettei se ole ottanut huomioon mahdollista kilpailuongelmaa muilla markkinoilla kuin niillä, joilla se on suorittanut kilpailuanalyysin, kantajan on kuitenkin esitettävä luotettavia seikkoja, jotka osoittavat konkreettisesti sellaisen kilpailuongelman olemassaolon, joka komission olisi pitänyt sen vaikutuksen vuoksi tutkia.

Tutkiessaan keskittymän soveltuvuutta sisämarkkinoille komission on muun muassa yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan nojalla tutkittava keskittymätoimen kilpailuvaikutukset markkinoihin, joilla tehokas kilpailu voi merkittävästi estyä etenkin määräävän markkina-aseman luomisen tai vahvistamisen johdosta.

Lentoliikenteen alalla on niin, että voidakseen liikennöidä jotakin kahden eri valtion alueella sijaitsevan lentoaseman välistä reittiä lentoyhtiöllä on oltava kansainvälinen lentoliikenneoikeus eli lupa liikennöidä kyseistä reittiä. Kukin valtio nimeää sen alueelle sijoittautuneet lentoyhtiöt, joille se antaa luvan liikennöidä jotakin kyseisen alueen ja toisen valtion alueen välistä reittiä. Niiden lupien määrä, jotka kukin valtio voi myöntää kansainvälisen lentoliikenteen reitin liikennöimiseen, on perinteisesti määritetty kahden kyseessä olevan valtion välillä tehdyllä kahdenvälisellä kansainvälisellä sopimuksella. Kyseiset liikenneoikeudet muodostavat siis lähtökohtaisesti oikeudellisen esteen pääsylle jollekin kansainvälisen lentoliikenteen reitille.

Kyseiset oikeudelliset esteet on poistettu unionissa yhteisön lentoliikenteen harjoittajien pääsystä yhteisön sisäisen lentoliikenteen reiteille annetulla asetuksella N:o 2408/92, joka on sittemmin kumottu lentoliikenteen harjoittamisen yhteisistä säännöistä yhteisössä annetulla asetuksella N:o 1008/2008. Asetuksen N:o 1008/2008 15 artiklan mukaan lentoliikenteen harjoittajat, joilla on voimassa oleva liikennelupa, jonka sen jäsenvaltion toimivaltainen lupaviranomainen on myöntänyt, jossa niillä on pääasiallinen toimipaikka, saavat harjoittaa yhteisön sisäistä lentoliikennettä, eivätkä jäsenvaltiot saa asettaa lupaa tai hyväksyntää ehdoksi sille, että tällainen lentoliikenteen harjoittaja saa harjoittaa kyseistä lentoliikennettä.

Lentoliikenneoikeudet ovat sitä vastoin edelleen tarpeen lentoreitin liikennöimiseksi unionin jäsenvaltion alueen ja kolmannen valtion alueen välillä.

Tässä yhteydessä on todettava, että open skies -tuomioiden ja jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisten lentoliikennesopimusten neuvottelemisesta ja täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 847/2004 antamisen jälkeen unionin lentoliikenteen harjoittajat eli lentoliikenteen harjoittajat, jotka eivät ole jonkun jäsenvaltion tai sen kansalaisten omistamia tai määräysvallassa, voivat lähtökohtaisesti alkaa kilpailemaan tietyn jäsenvaltion lentoliikenteen harjoittajien, jotka ovat jäsenvaltion tai sen kansalaisten omistamia tai valvomia, kanssa kansainvälisten liikenneoikeuksien saamisesta syrjimättömän ja avoimen menettelyn yhteydessä.

Tämä edellyttää kuitenkin, että jäsenvaltion ja kolmannen maan välinen kahdenvälinen sopimus, jossa vahvistetaan liikenneoikeuksien myöntämisen edellytykset, sisältää lausekkeen niin kutsutusta yhteisön omistusta ja määräysvaltaa koskevasta vaatimuksesta (community ownership and control). Sellaisen jäsenvaltion tapauksessa, joka ei ole tehnyt tällaista kahdenvälistä sopimusta kolmannen maan kanssa, pelkästään kyseisen jäsenvaltion tai kyseisen valtion kansalaisten määräysvallassa olevat tai omistamat lentoliikenteen harjoittajat voivat saada liikenneoikeuksia, kun taas unionin liikenteenharjoittajat on suljettu pois kyseisen jäsenvaltion ja mainitun kolmannen valtion välisiltä reiteiltä.

(ks. 270–273, 277 ja 279–281 kohta)