ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
On todettava, että komissiolla on laaja harkintavalta, kun se määrittää vertailuarvoja yksittäisillä toimialoilla tai toimialojen osilla direktiivin 2003/87 10 a artiklan 2 kohdan nojalla. Vertailuarvojen määrittäminen edellyttää nimittäin komissiolta valintoja ja monitahoisia teknisiä ja taloudellisia arviointeja. Tähän alaan kuuluva toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos se on tarkoitukseensa ilmeisen soveltumaton (tuomio 8.9.2016, Borealis ym., C-180/15, EU:C:2016:647, 45 kohta ja tuomio 26.10.2016, Yara Suomi ym., C-506/14, EU:C:2016:799, 37 kohta).

Päätöksen 2011/278 johdanto-osan 11 perustelukappaleesta käy ilmi, että ellei saatavilla ole ollut tietoja tai kerätyt tiedot eivät ole olleet vertailuarvojen määrittämismenetelmän mukaisia, vertailuarvot on määritetty käyttämällä nykyisiä päästöjä ja nykyistä kulutusta sekä tehokkaimpia tekniikoita koskevia tietoja, jotka ovat pääasiallisesti peräisin BREF-asiakirjoista. Koska jätekaasujen käsittelystä, lämmön viennistä ja sähkön tuotannosta ei ollut saatavilla tietoja, erityisesti koksin ja kuuman metallin tuotevertailuarvot on saatu suoria ja epäsuoria päästöjä koskevista laskelmista, jotka perustuvat olennaisia energiavirtoja koskeviin tietoihin, jotka on saatu asiaankuuluvasta BREF-asiakirjasta, sekä vuoden 2007 ohjeissa vahvistettuihin, päästöjä koskeviin oletuskertoimiin (tuomio 8.9.2016, Borealis ym., C-180/15, EU:C:2016:647, 47 kohta ja tuomio 26.10.2016, Yara Suomi ym., C-506/14, EU:C:2016:799, 39 kohta).

Lisäksi kuuman metallin tuotannossa syntyvien prosessikaasujen osalta päätöksen 2011/278 johdanto-osan 32 perustelukappaleessa todetaan, että tuotteiden vertailuarvoissa otetaan huomioon jätekaasujen energian tehokas talteenotto ja niiden käyttöön liittyvät päästöt. Tätä varten näiden jätekaasujen hiilipitoisuus on otettu laajalti huomioon vertailuarvojen määrittämiseksi tuotteille, joiden tuotannossa syntyy jätekaasuja (tuomio 8.9.2016, Borealis ym., C-180/15, EU:C:2016:647, 48 kohta ja tuomio 26.10.2016, Yara Suomi ym., C-506/14, EU:C:2016:799, 40 kohta).

Tässä tilanteessa komissio ei ole laiminlyönyt velvollisuuttaan käyttää tarkimpia ja ajantasaisimpia saatavilla olevia tieteellisiä tietoja eikä loukannut hyvän hallinnon periaatetta, kun se on nojautunut päätöksessä 2011/278 rauta- ja terästuotantoa koskevan BREF-viiteasiakirjan ja vuoden 2007 ohjeiden tietoihin määrittäessään kuuman metallin vertailuarvon.

(ks. 31–34 kohta)
1.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24 kohta)
Asia C-75/16

Livio Menini ja Maria Antonia Rampanelli

vastaan

Banco Popolare Società Cooperativa

(Tribunale Ordinario di Veronan esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Vaihtoehtoiset riidanratkaisumenettelyt – Direktiivi 2008/52/EY – Direktiivi 2013/11/EU – 3 artiklan 2 kohta – Kuluttajien vastustus menettelyssä, jossa luottolaitos on vaatinut maksamismääräystä – Oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimissa – Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään sovittelumenettelyn käyttö pakolliseksi – Velvollisuus käyttää asianajajaa avustajana – Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytys

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 14.6.2017

Kuluttajansuoja – Kuluttajien oikeudet – Vaihtoehtoiset riidanratkaisumenettelyt – Direktiivi 2013/11 – Kansallinen säännöstö, jossa säädetään sovittelumenettelyn käyttö pakolliseksi kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä – Sallittavuus – Edellytys – Kansallista säännöstöä, jossa säädetään, että sovittelumenettelyn yhteydessä kuluttajilla on oltava avustajinaan asianajaja ja että menettelystä on mahdollista vetäytyä vain, jos he osoittavat, että heillä on päätökseensä perusteltu syy, ei voida hyväksyä

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/11 2 artiklan 1 kohta)

Kuluttajariitojen vaihtoehtoisesta riidanratkaisusta sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 ja direktiivin 2009/22/EY muuttamisesta 21.5.2013 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2013/11/EU (vaihtoehtoista kuluttajariitojen ratkaisua koskeva direktiivi) on tulkittava niin, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään sovittelumenettelyn käytöstä kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa riidoissa samoja riitoja koskevan kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä, siltä osin kuin mainitunlainen vaatimus ei estä osapuolia käyttämästä oikeuttaan saattaa asia tuomioistuimen ratkaistavaksi.

Mainittua direktiiviä on sitä vastoin tulkittava niin, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että mainitunlaisessa sovittelumenettelyssä kuluttajien on käytettävä avustajanaan asianajajaa ja että he voivat vetäytyä sovittelumenettelystä vain, jos he osoittavat, että heillä on päätökseensä perusteltu syy.

(ks. 71 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-302/16

Bas Jacob Adriaan Krijgsman

vastaan

Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV

(Ennakkoratkaisupyyntö – rechtbank Noord-Nederland)

Ennakkoratkaisupyyntö – Lentoliikenne – Asetus (EY) N:o 261/2004 – 5 artiklan 1 kohdan c alakohta – Matkustajille lentojen peruuttamisen johdosta annettava korvaus ja apu – Korvausvelvollisuudesta vapauttaminen – Verkkomatkatoimiston välityksellä tehty kuljetussopimus – Lentoyhtiö on ilmoittanut lentoaikataulun muutoksesta ajoissa matkatoimistolle – Matkatoimisto on välittänyt kyseisen tiedon matkustajalle sähköpostitse kymmenen päivää ennen lentoa

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 11.5.2017

Liikenne – Lentoliikenne – Asetus N:o 261/2004 – Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt – Korvausvelvollisuudesta vapauttaminen – Verkkomatkatoimiston välityksellä tehty kuljetussopimus – Lentoyhtiö on ilmoittanut lentoaikataulun muutoksesta ajoissa matkatoimistolle – Korvausvelvollisuudesta vapauttaminen tilanteessa, jossa matkatoimisto on välittänyt kyseisen tiedon matkustajalle sähköpostitse kymmenen päivää ennen lentoa

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 7 artikla)

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 7 artiklaa on tulkittava siten, että lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on maksettava näissä säännöksissä tarkoitettu korvaus siinä tapauksessa, että matkustajalle ei ole ilmoitettu lennon peruuttamisesta vähintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa, myös silloin, kun kyseinen lentoyhtiö on ilmoittanut peruuttamisesta matkatoimistolle, jonka välityksellä kuljetussopimus kyseisen matkustajan kanssa on tehty, vähintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja kun matkatoimisto ei ole ilmoittanut tästä matkustajalle tässä määräajassa.

(ks. 31 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-145/16

Aramex Nederland BV

vastaan

Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

(Gerechtshof Amsterdamin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (ETY) N:o 2658/87 – Tulliliitto ja yhteinen tullitariffi – Tariffiluokittelu – Yhdistetty nimikkeistö – Pätevyys – Asetus (EU) N:o 301/2012 – Nimikkeet 8703 ja 8711 – Kolmipyöräinen ajoneuvo, josta käytetään nimitystä Spyder

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 16.2.2017

Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Kolmipyöräinen ajoneuvo, joka on varustettu kolmipyöräisille moottoripyörille tarkoitetuilla mutta autoille tarkoitettuja muistuttavilla renkailla, jota ohjataan ohjaustangolla ja jonka ohjausjärjestelmä on Ackerman-periaatteen mukainen – Luokittelu yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 8703

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I olevat nimikkeet 8703 ja 8711; komission asetus N:o 927/2012)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna 9.10.2012 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 927/2012, liitteessä I esitettyä yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kolmipyöräinen ajoneuvo, joka on varustettu kolmipyöräisille moottoripyörille tarkoitetuilla mutta autoille tarkoitettuja muistuttavilla renkailla, jota ohjataan ohjaustangolla ja jonka ohjausjärjestelmä on Ackerman-periaatteen mukainen, kuuluu yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 8703.

(ks. 35 kohta ja tuomiolauselma)
2)

Århusin yleissopimuksen, joka on hyväksytty päätöksellä 2005/370, 9 artiklan 3 kappaleen ja perusoikeuskirjan 47 artiklan sekä direktiivin 2000/60 14 artiklan 1 kohdan sääntöjä on yhdessä tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle menettelysäännöstölle, jossa pääasian kaltaisessa tilanteessa suljetaan ympäristönsuojelujärjestöiltä pois oikeus osallistua asianosaisena lupamenettelyyn, jolla on tarkoitus panna täytäntöön direktiivi 2000/60 ja jossa rajoitetaan tällaisen menettelyn päätteeksi tehtyjen päätösten riitauttamiseksi kanneoikeus vain henkilöihin, joilla on tämä asema.
69

Neljästä muusta kyseessä olevassa poikkeuksessa tarkoitetusta peippolajista on todettava, että vaikka näitä kantoja, sellaisena kuin ne on yksilöity vuoden 2007 Raine‑tutkimuksessa, koskevat Maltan poikkeustoimenpiteillä sallitut pyydystysrajoitukset ovat melko selvästi alle enimmäisrajan, joka on 1 prosentti kyseessä olevien kantojen vuotuisesta kuolleisuudesta, rengastettujen ja sen jälkeen vapautettujen lintujen hyvin pieni otos, joka on 112 yksilöä ja johon tämä tutkimus perustuu, antaa aiheen epäillä näiden kantojen tunnistamisen tarkkuutta varsinkin, kun mainittua tutkimusta verrataan Maltalla syyskautena 2014 pyydystetyiksi ilmoitettujen lintujen suureen määrään eli 7222 peippoon. Näin ollen hempon, viherpeipon, vihervarpusen ja keltahempon kohdalla ei voi olla tieteellistä varmuutta siitä, ovatko tutkimuksessa käytetyt alueet sellaisia alueita, joilta on peräisin pääasiallinen määrä kannoista, jotka oleskelevat alueella, jolla sovelletaan kyseistä poikkeusta sen soveltamisaikana.
60

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut neuvoston velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asiat, neuvosto on velvoitettava korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
13

Direktiivin 2001/14 IV luvussa, jonka otsikko on ”Yleiset toimenpiteet”, olevassa 30 artiklassa, jonka otsikko on ”Sääntelyelin”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on perustettava sääntelyelin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 21 artiklan 6 kohdan soveltamista. Elimen, joka voi olla liikenneasioista vastaava ministeriö tai jokin muu elin, on oltava organisaatioltaan, rahoituspäätöksiltään, oikeudelliselta rakenteeltaan ja päätöksenteoltaan infrastruktuurin hallinnoista, hinnoitteluelimistä, käyttöoikeuksia myöntävistä elimistä sekä hakijoista riippumaton. Elimen on toimittava tässä artiklassa esitettyjen periaatteiden mukaisesti, joiden mukaan muutoksenhaku- ja lainsäädäntötehtävät voidaan antaa erillisten elinten tehtäväksi. 2. Hakijalla on oikeus vedota sääntelyelimeen, jos se katsoo tulleensa kohdelluksi epäoikeudenmukaisesti, syrjityksi tai muulla tavalla loukatuksi erityisesti infrastruktuurin hallinnon tai tapauskohtaisesti rautatieyrityksen tekemissä päätöksissä, jotka koskevat: a) verkkoselostusta; b) verkkoselostukseen sisältyviä perusteita; c) käyttöoikeuden myöntämismenettelyä ja sen tuloksia; d) hinnoittelujärjestelmää; e) hakijalta perittävien tai perittäväksi tarkoitettujen infrastruktuurimaksujen suuruutta tai määräytymisperusteita; – – 3. Sääntelyelimen on varmistettava, että infrastruktuurin hallinnon määräämät maksut ovat II luvun mukaisia ja ketään syrjimättömiä. Sääntelyelimen on puututtava asiaan, jos neuvottelut saattavat rikkoa tässä direktiivissä säädettyjä vaatimuksia. Infrastruktuurimaksujen tasoa koskevat neuvottelut hakijoiden ja infrastruktuurin hallinnon välillä sallitaan ainoastaan, jos ne käydään sääntelyelimen johdolla. Sääntelyelimen on puututtava asiaan, jos neuvottelut saattavat rikkoa tässä direktiivissä säädettyjä vaatimuksia. 4. Sääntelyelimellä on oikeus pyytää infrastruktuurin hallinnolta, hakijoilta ja muulta kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevalta kolmannelta osapuolelta asiaa koskevia tietoja, jotka on toimitettava viipymättä. 5. Sääntelyelimen on ratkaistava valitukset ja toteutettava toimet tilanteen korjaamiseksi kahden kuukauden kuluessa tietojen vastaanottamisesta. Sen estämättä, mitä 6 kohdassa säädetään, sääntelyelimen tekemä päätös sitoo kaikkia niitä, jotka kuuluvat päätöksen soveltamisalaan. Jos muutoksenhaku koskee kieltäytymistä infrastruktuurikapasiteetin myöntämisestä tai kapasiteetin tarjoamiseen liittyviä ehtoja, sääntelyelimen on joko vahvistettava, ettei infrastruktuurin hallinnon tekemää päätöstä tarvitse muuttaa, tai vaadittava päätöksen muuttamista sääntelyelimen antamien suuntaviivojen mukaisesti. 6. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sääntelyelimen päätökset voidaan saattaa tuomioistuimen tutkittavaksi.”
17

Aluksi on täsmennettävä, että SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi luokitteleminen edellyttää, että neljä edellytystä täyttyy eli että on olemassa valtion toimenpide tai valtion varoilla toteutettu toimenpide, kyseinen toimenpide on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, sillä annetaan valikoivaa etua sille, joka on toimenpiteen kohteena, ja toimenpide vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua (tuomio 17.3.1993, Sloman Neptun, C‑72/91 ja C‑73/91, EU:C:1993:97, 18 kohta ja tuomio 19.12.2013, Association Vent De Colère! ym., C‑262/12, EU:C:2013:851, 15 kohta).
140

Koska Group Nivelles on vaatinut asian C‑405/15 P osalta EUIPO:n velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska EUIPO on hävinnyt asian, EUIPO on velvoitettava korvaamaan Group Nivellesille aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, mikä lisäksi on todettava, että EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan. Koska ESS on vaatinut EUIPO:n velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut vain kolmannen valitusperusteen osalta ja koska EUIPO on hävinnyt asian, EUIPO on myös velvoitettava korvaamaan lisäksi yksi kolmasosa ESS:lle asiassa C‑405/15 P aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista; loput kaksi kolmasosaa jäävät ESS:n vastattaviksi.
68

Kuten unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisten tuomioiden 47 kohdassa, on myös niin, että yhtäältä vahvuuden muutosta tai vahvuuden lisäämistä on pidettävä asetuksen N:o 1085/2003 liitteessä II olevassa 2 kohdan iii alakohdassa tarkoitettuna ”laajennuksena” ja toisaalta uusien terapeuttisten käyttötarkoitusten lisäämistä on pidettävä tämän asetuksen 6 artiklassa tarkoitettuna tyypin II muutoksena.
7

Puitedirektiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kustakin tässä direktiivissä ja erityisdirektiiveissä kansallisille sääntelyviranomaisille osoitetusta tehtävästä huolehtii toimivaltainen elin. 2. Jäsenvaltioiden on taattava kansallisten sääntelyviranomaisten riippumattomuus varmistamalla, että nämä viranomaiset ovat oikeudellisesti erillisiä ja toiminnallisesti riippumattomia kaikista sähköisiä viestintäverkkoja, ‑laitteita tai ‑palveluja tarjoavista organisaatioista. Niiden jäsenvaltioiden, joilla on omistusosuuksia tai päätäntävaltaa sähköisiä viestintäverkkoja ja/tai ‑palveluja tarjoavissa yrityksissä, on varmistettava, että sääntelytoiminta ja omistajuuteen tai päätäntävaltaan liittyvä toiminta erotetaan rakenteellisesti tehokkaasti toisistaan. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset käyttävät toimivaltuuksiaan puolueettomasti, avoimesti ja viivytyksittä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla on riittävät taloudelliset resurssit ja henkilöstöresurssit niille annetun tehtävän hoitamiseen. 3 a. Markkinoiden ennakkosääntelystä tai tämän direktiivin 20 tai 21 artiklassa tarkoitetusta yritysten välisten riitojen ratkaisemisesta vastaavien kansallisten sääntelyviranomaisten on oltava toiminnassaan riippumattomia eivätkä ne saa pyytää tai ottaa vastaan miltään muulta elimeltä ohjeita sellaisten tehtävien hoitamisessa, jotka niille on annettu [Euroopan unionin] lainsäädännön täytäntöön panemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön nojalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 ja 5 kohdan säännösten soveltamista. Tämä ei estä kansallisen valtiosääntöoikeuden mukaista valvontaa. Ainoastaan 4 artiklan mukaisesti perustetuilla muutoksenhakuelimillä on toimivalta keskeyttää kansallisten sääntelyviranomaisten tekemien päätösten soveltaminen tai kumota ne. – –”
48

Edellä esitetyillä perusteilla esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 314 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset epäävät verovelvolliselta, joka on saanut laskun, jossa on sekä voittomarginaalijärjestelmään että arvonlisäverovapautukseen liittyviä tietoja, oikeuden soveltaa voittomarginaalijärjestelmää, vaikka näiden viranomaisten jälkikäteen tekemästä tarkastuksesta ilmenee, että verovelvollinen jälleenmyyjä, joka on toimittanut käytetyt tavarat, ei ollut tosiasiallisesti soveltanut voittomarginaalijärjestelmää näiden tavaroiden luovutukseen, elleivät toimivaltaiset viranomaiset osoita, että verovelvollinen ei toiminut vilpittömässä mielessä tai se ei ollut toteuttanut kaikkia käytettävissään olleita kohtuullisia toimenpiteitä varmistaakseen, että sen suorittama liiketoimi ei johda siihen, että se osallistuu veropetokseen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistettava.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Gibraltar Betting and Gaming Association Limited (jäljempänä GBGA) sekä Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (vero- ja tulliviranomainen, Yhdistynyt kuningaskunta) ja Her Majesty’s Treasury (valtiovarainministeriö, Yhdistynyt kuningaskunta) ja jossa on kyse rahapelipalveluihin kohdistuvan verojärjestelmän laillisuudesta.
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005, 12 a artiklan 1 a alakohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen nimeämän laitoksen asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005, 14 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla antama E 101 ‑todistus sitoo sekä sen jäsenvaltion sosiaaliturvalaitoksia, jossa työskentely tapahtuu, että saman jäsenvaltion tuomioistuimia silloinkin, kun nämä tuomioistuimet toteavat, etteivät asianomaisen työntekijän työskentelyä koskevat olosuhteet selvästikään kuulu asetuksen N:o 1408/71 tämän säännöksen asialliseen soveltamisalaan.
71

Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen palvelujen tarjoamisen vapauden rajoituksen osalta on otettava huomioon se, että ihmisten terveyden ja hengen suojaaminen on EUT-sopimuksessa suojelluista oikeushyvistä ja intresseistä tärkein ja että lähtökohtaisesti jäsenvaltioiden asiana on päättää siitä tasosta, jolla ne aikovat suojella kansanterveyttä, ja siitä tavasta, jolla kyseinen taso on saavutettava. Koska tämä taso voi vaihdella jäsenvaltiosta toiseen, jäsenvaltioille on tältä osin myönnettävä harkintavaltaa (ks. vastaavasti tuomio 2.12.2010, Ker-Optika, C‑108/09, EU:C:2010:725, 58 kohta ja tuomio 12.11.2015, Visnapuu, C‑198/14, EU:C:2015:751, 118 kohta).
34

Tällaisesta Dublin III ‑asetuksessa tarkoitetusta hakijoille myönnettävästä korkeatasoisesta suojelusta säädetään myös hakijoiden säilöönoton osalta, kuten asetuksen 28 artiklasta ja 2 artiklan n alakohdasta yhdessä luettuina ilmenee. Asetuksen 28 artiklassa nimittäin rajoitetaan merkittävästi jäsenvaltioiden valtaa säilöönoton toteuttamisessa, kuten asetuksen johdanto-osan 20 perustelukappaleessa todetaan. Niinpä saman asetuksen 28 artiklan 1 kohdasta ilmenee, etteivät jäsenvaltiot saa ottaa henkilöä säilöön pelkästään sen vuoksi, että hän on hakenut kansainvälistä suojelua. Lisäksi artiklan 2 kohdassa sallitaan säilöönotto saman asetuksen mukaisten siirtomenettelyjen turvaamiseksi ainoastaan silloin, kun on olemassa huomattava pakenemisen vaara, jonka arvioinnin on perustuttava yksilölliseen arviointiin. Lisäksi säilöönoton on oltava oikeasuhteinen, ja se on oikeutettu vain, jos muita vähemmän pakottavia keinoja ei voida soveltaa tehokkaasti. Kyseisen artiklan 3 kohdan mukaan säilöönoton on myös oltava mahdollisimman lyhytaikainen. Lopuksi Dublin III ‑asetuksen 2 artiklan n alakohdassa edellytetään, että toteamus pakenemisen vaaran olemassaolosta perustuu objektiivisiin perusteisiin, jotka on määriteltävä lainsäädännössä ja joita on sovellettava tapauskohtaisesti.
6

Välittömiin veroihin, arvonlisäveroon ja verojen perintään liittyvien muiden kuin rikosoikeudellisten seuraamusten uudistamisesta 18.12.1997 annetun asetuksen nro 471, joka on annettu 23.12.1996 annetun lain nro 662 3 §:n 133 momentin q kohdan nojalla (Decreto legislativo n. 471, Riforma delle sanzioni tributarie non penali in materia di imposte dirette, di imposta sul valore aggiunto e di riscossione dei tributi, a norma dell’articolo 3, comma 133, lettera q), della legge 23 dicembre 1996, n. 662) (GURI nro 5, 8.1.1998 – Supplemento ordinario) 13 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Joka jättää kokonaan tai osittain maksamatta säädetyssä määräajassa ennakot, toistuvat suoritukset, jäännösveron tai veroilmoitukseen perustuvan veron jäljellä olevan osan, josta on näissä tapauksissa vähennetty toistuvien suoritusten ja ennakkojen määrä, vaikka niitä ei ole vielä maksettu, on velvollinen maksamaan hallinnollisen seuraamuksen, jonka määrä on 30 prosenttia kustakin maksamattomasta määrästä, myös, jos vuosittaisen veroilmoituksen tarkastuksen yhteydessä todettujen ilmeisten asiavirheiden tai laskuvirheiden korjaamisen johdosta vero muodostuu suuremmaksi tai vähennyskelpoinen veroylijäämä muodostuu pienemmäksi. – –”
32

Näiden kahden perusteen, joista yksi on positiivinen ja toinen negatiivinen, mainitseminen johtaa ajattelemaan, ettei kyseisen direktiivin 2 artiklan c alakohdassa asetetulla edellytyksellä vaadita pelkästään sitä, että yhtiö kuuluu kyseisen veron soveltamisalaan, vaan sillä on myös tarkoitus sulkea pois sellaiset tilanteet, joissa on mahdollista, ettei kyseisellä yhtiöllä – siitä huolimatta, että velvollisuus kyseisen veron maksamiseen on olemassa – tosiasiallisesti olisi velvollisuutta mainitun veron maksamiseen.
1)

Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 13.9.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2038/1999 33 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että keskimääräisen tappion laskemiseksi kyseisen säännöksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden vientitukiin liittyvien todellisten kustannusten kokonaismäärä on jaettava kyseisten tuotteiden vietyjen määrien kokonaismäärällä riippumatta siitä, onko kyseisille määrille tosiasiallisesti maksettu vientitukea vai ei.