Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) tuomio 17 päivänä joulukuuta 1991. - SA Hercules Chemicals NV vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet - Kollektiivinen vastuu. - Asia T-7/89.



Oikeustapauskokoelma 1991 sivu II-01711

Ruotsink. erityispainos sivu II-00083

Suomenk. erityispainos sivu II-00079



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Oikeus tutustua asiakirjoihin - Komission velvoite sen itse laatiman kilpailupolitiikkaa koskevan kertomuksen sääntöjen mukaan

2. Kilpailu - Kartellit - Yritysten väliset sopimukset - Käsite - Yhteiset tavoitteet markkinakäyttäytymisen osalta

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu - Kartellit - Kielto - Kartellit, joiden vaikutukset jatkuvat niiden muodollisen voimassaolon päätyttyä - Perustamissopimuksen 85 artiklan soveltaminen

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artikla)

4. Kilpailu - Kartellit - Yhdenmukaistettu menettelytapa - Käsite - Yhteensovittaminen ja yhteistyö, jotka eivät ole yhteensoveltuvia sen yrityksille asetetun velvoitteen kanssa, jonka mukaan niiden on määritettävä itsenäisesti markkinakäyttäytymisensä - Kilpailijoiden väliset kokoukset, joiden tavoitteena on sellaisen tiedon vaihto, jolla on vaikutusta osanottajien kaupallisen strategian kehittämisessä

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

5. Kilpailu - Kartellit - Rikkominen, joka sisältää yhtä aikaa sekä sopimuksen että yhdenmukaistetun menettelytavan tunnusmerkistötekijöitä - "Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan" yhtenäinen määrittely - Hyväksyttävyys - Vaikutukset esitettävään näyttöön

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

6. Kilpailu - Kartellit - Yhdenmukaistettu menettelytapa - Vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Kokonaisarviointi eikä jokaisen osanottajan osalta tehtävä arviointi

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

7. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteet - Viittaus lausuntoihin, jotka on hankittava - Velvoite - Ulottuvuus - Kilpailusääntöjen soveltamisesta tehty päätös - Kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan lausunto - Ei velvoitetta hankkia lausuntoa

(ETY:n perustamissopimuksen 190 artikla)

8. Kilpailu - Sakot - Määrä - Määrittäminen - Edellytykset - Yrityksen aiempi käyttäytyminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Kun komissio on ylittäen sen, mitä puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen edellyttää, ottanut käyttöön menettelyn, jossa annetaan oikeus tutustua asiakirjoihin kilpailuasioissa, ja muotoillut nämä säännöt ja esittänyt ne kertomuksessaan kilpailupolitiikasta, se ei voi olla noudattamatta itse itselleen asettamiaan sääntöjä ja velvollisuutta asettaa yritysten, joita ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan nojalla aloitettu menettely koskee, saataville kaikki niille suotuisat ja epäsuotuisat asiakirjat, jotka komissio on hankkinut suorittamiensa tutkimusten aikana, lukuun ottamatta muiden yritysten liikesalaisuuksia sisältäviä asiakirjoja, komission sisäisiä asiakirjoja tai muuta luottamuksellista tietoa.

2. Jotta kyseessä on ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 koh-dassa tarkoitettu sopimus, on riit-tävää, että kyseiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toi-mia markkinoilla määrätyllä ta-valla. Näin on, kun useiden yri-tysten välillä on yhteisymmärrys hintoja ja myynnin määriä koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi.

3. Perustamissopimuksen 85 artiklaa sovelletaan myös yritysten välisiin sopimuksiin, joiden voimassaolo on päättynyt mutta joiden vaikutukset jatkuvat muodollisen voimassaolon päättymisen jälkeen.

4. Yhdenmukaistetun menettely-tavan käsitteen määrittelemiseksi on viitattava yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan tuomioistuimen aiemmin asettamat yhteensovittamista ja yhteistoimintaa koskevat kriteerit on ymmärrettävä sen ETY:n pe-rustamissopimuksen kilpailusääntöjen perusajatuksen valossa, jon-ka mukaan jokaisen taloudellisen toimijan on päätettävä itsenäisesti toimintaperiaatteistaan, joita se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Vaikka tämä itsenäisyysvaatimus ei poistakaan taloudellisten toimijoiden oikeutta järkevästi mukautua kilpailijoiden senhetkiseen tai ennakoituun toimintaan, siinä kuitenkin kielletään ehdottomasti toimijoiden väliset suorat tai epäsuorat yhteydet, joiden tar-koituksena on joko vaikuttaa tosi-asiallisen tai mahdollisen kilpailijan käyttäytymiseen markkinoilla tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle päätetty tai suunnitteilla oleva käyttäytyminen markkinoilla tai joilla on tällainen vaikutus.

Osallistuminen kokouksiin, joiden tavoitteena on vahvistaa tavoitteet hintojen ja myynnin määrien osalta ja joiden aikana kilpailijoiden välillä vaihdetaan tietoa hin-noista, joita ne aikovat soveltaa, kannattavuusrajoista, tarpeelli-siksi katsotuista myynnin määrien rajoituksista tai myyntiluvuista, on yhdenmukaistettu menettelytapa, koska siihen osallistuvat yritykset eivät voi olla ottamatta huomioon näin saamaansa tietoa määrittäessään markkinakäyttäy-tymistään.

5. Koska perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa ei erityisesti määritellä rikkomista, johon sisältyy monenlaisia tekijöitä mutta joka kuitenkin on yksin teoin tehty kilpailusääntöjen rik-kominen, koska se muodostuu jatkuvasta käyttäytymisestä, jolla on yksi tarkoitus ja johon sisältyy sekä osatekijöitä, jotka on määriteltävä "sopimukseksi", että teki-jöitä, jotka on määriteltävä "yh-denmukaistetuksi menettelytavaksi", voidaan tällainen rikkominen katsoa "sopimukseksi ja yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi", ilman että edellytetään samanaikaisesti ja kumulatiivisesti näyttöä siitä, että kaikki tosiseikat ovat perustavanlaatuisia osa-tekijöitä sopimuksessa ja yhdenmukaistetussa menettelytavassa.

6. Yrityksen on katsottava olleen osallisena sopimuksessa tai yhdenmukaistetussa menettelytavassa, joka on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joka näin on perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastainen, jos kilpailurajoitukseen osallisena olleiden yritysten käyttäytymisellä kokonaisuudessaan voi olla tällainen tulos, riippumatta yksittäisen yrityksen osallistumisen vaikutuksista.

7. Se, että kilpailusääntöjen soveltamisesta tehdyssä päätöksessä ei viitata kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan kertomukseen, ei ole ETY:n perustamissopimuksen 190 artiklan vas-taista, koska kertomus, jonka toimittamisesta kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevälle neuvoa-antavalle komitealle tai komissiolle ei ole määräystä, ei ole lausunto, joka viimeksi mainitun on päätöstä tekevänä elimenä hankittava.

8. Perustamissopimuksen kilpailusääntöjen rikkomisesta seuraavan sakon määrittämisessä sitä, että komissio on aiemmin todennut yrityksen rikkoneen kilpailusääntöjä ja määrännyt sille seuraamuksia tämän vuoksi, voidaan pitää raskauttavana seikkana yritystä vastaan, mutta aiemman rikkomisen puuttuminen ei ole sellainen erityinen seikka, joka komission olisi otettava huomioon lieventävänä asianhaarana.

Asianosaiset

Asiassa T-7/89,

SA Hercules Chemicals NV, belgialainen yhtiö, Beringen (Belgia), edustajanaan asianajaja M. Siragusa, Rooma, prosessiosoite Luxemburgissa asianajajien Elvinger ja Hoss toimisto, 15 Côte d'Eich,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään johtava oikeudellinen neuvonantaja A. McLellan ja oikeudellisen yksikön virkamies K. Banks, prosessiosoite Luxemburgissa oikeudellisen yksikön edustajan Roberto Hayderin toimisto, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jossa pyydetään kumoamaan ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamismenettelystä 23 päivänä huhtikuuta 1986 tehty komission päätös (IV/31.149 - Polypropeeni, EYVL L 230, s. 1),

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN

TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. L. Cruz Vilaça sekä tuomarit R. Schintgen, D. A. O. Edward, H. Kirschner ja K. Lenaerts,

julkisasiamies: B. Vesterdorf,

kirjaaja: H. Jung,

ottaen huomioon kirjallisen käsittelyn sekä 10.-15.12.1990 pidetyn suullisen käsittelyn,

kuultuaan julkisasiamiehen 10.7.1991 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Asia koskee komission päätöstä määrätä viidelletoista polypropeenin tuottajalle sakko ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta. Kanteen kohteena oleva päätös (jäljempänä päätös) koskee polypropeenia, joka on yksi tärkeimmistä lämpömuovautuvista raakapolymeereista. Polypropeenin tuottajat myyvät sitä jalostajille, jotka muuntavat sen valmiiksi tuotteiksi tai puolivalmisteiksi. Polypropeenin suurimpien tuottajien tarjoama valikoima käsittää yli sata erilaista laatua, jotka on tarkoitettu hyvin suureen määrään lopullisia käyttötarkoituksia. Polypropeenin keskeisimmät peruslaadut ovat raffia, homopolymeeri ruiskupuristukseen, sekapolymeeri ruiskupuristukseen, high-impact sekapolymeeri sekä filmi. Yritykset, joille päätös on osoitettu, ovat kaikki merkittäviä petrokemiallisten tuotteiden valmistajia.

2 Tuotteet Länsi-Euroopan polypropeenimarkkinoille tuotetaan lähes yksinomaan Eurooppaan sijoittautuneissa tuotantoyksiköissä. Ennen vuotta 1977 markkinoille toi tuotteita kymmenen tuottajaa, nimittäin Montedison (sittemmin Montepolimeri SpA, nykyisin Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc ja Shell (jäljempänä neljä suurta), joiden osuus markkinoista oli yhteensä 64 prosenttia, sekä Enichem Anic SpA Italiassa, Rhône-Poulenc SA Ranskassa, Alcudia Espanjassa, Chemische Werke Hüls ja BASF AG Saksassa sekä itävaltalainen Chemie Linz AG. Montedisonilla olleiden patenttien lakkaamisen jälkeen vuonna 1977 ilmestyi läntiseen Eurooppaan seitsemän uutta tuottajaa: Amoco ja Hercules Chemicals NV Belgiaan, ATO Chimie SA ja Solvay & C ie SA Ranskaan, SIR Italiaan, DSM NV Alankomaihin ja Taqsa Espanjaan. Norjalainen tuottaja Saga Petrokjemi AS & Cie aloitti toimintansa vuoden 1978 puolivälissä ja Petrofina SA vuonna 1980. Näiden uusien tuottajien, joiden nimellistuotanto oli noin 480 000 tonnia, ilmaantuminen lisäsi huomattavasti läntisen Euroopan tuotantokapasiteettia, jota vastaavaa kysynnän kasvua ei kuitenkaan ollut useaan vuoteen, mistä oli seurauksena tuotantokapasiteetin heikko käyttöaste, joka kuitenkin vuodesta 1977 vuoteen 1983 nousi 60 prosentista 90 prosenttiin. Päätöksen mukaan vuodesta 1982 alkaen tarjonta ja kysyntä olivat suurin piirtein tasapainossa. Enimpänä osana viiteajanjaksoa (1977-1983) polypropeenimarkkinoille oli kuitenkin ominaista heikko kannattavuus tai huomattavat tappiot, jotka johtuivat erityisesti kiinteiden kustannusten osuudesta sekä raaka-aineen, eli propeenin, hinnannoususta. Päätöksen mukaan (8 kohta) vuonna 1983 Montepolimeri SpA:lla oli 18 prosentin osuus Euroopan polypropeenimarkkinoista, Imperial Chemical Industries plc:llä, Shellillä ja Hoechst AG:lla 11 prosenttia kummallakin, Hercules Chemicals NV:llä hieman alle 6 prosenttia, ATO Chimie SA:lla, BASF AG:lla, DSM NV:llä, Chemische Werke Hülsilla, Chemie Linz AG:lla, Solvay &Cie SA:lla ja Saga Petrokjemi AS & Cie:lla 3-5 prosenttia kullakin ja Petrofina SA:lla noin 2 prosenttia. Päätöksen mukaan polypropeenikauppa jäsenvaltioiden välillä oli huomattavaa, koska kaikki silloin yhteisössä toimivat tuottajat myivät melkein kaikkiin jäsenvaltioihin.

3 Hercules Chemicals NV oli yksi markkinoille vuonna 1977 tulleista uusista tuottajista. Se oli keskisuuri tuottaja Länsi-Euroopan markkinoilla ja sen markkinaosuus oli 5 ja 6,8 prosentin välillä. Hercules on kuitenkin merkittävin tuottaja Amerikan markkinoilla.

4 Komission virkamiehet, jotka toimivat 6.2.1962 annetun perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti (EYVL 1962, N:o 13, s. 204, jäljempänä asetus N:o 17), suorittivat 13. ja 14.10.1983 samanaikaisen tarkastuksen seuraavissa yrityksissä, jotka tuottivat polypropeenia yhteisön markkinoille:

- ATO Chimie SA, nykyisin Atochem (jäljempänä ATO),

- BASF AG (jäljempänä BASF),

- DSM NV (jäljempänä DSM),

- Hercules Chemicals NV (jäljempänä Hercules),

- Hoechst AG (jäljempänä Hoechst),

- Chemische Werke Hüls (jäljempänä Hüls),

- Imperial Chemical Industries plc (jäljempänä ICI),

- Montepolimeri SpA, nykyisin Montedipe (jäljempänä Monte),

- Shell International Chemical Company Ltd (jäljempänä Shell),

- Solvay & Cie SA (jäljempänä Solvay),

- BP Chimie (jäljempänä BP).

Tarkastusta ei tehty Rhône-Poulenc SA:n (jäljempänä Rhône-Poulenc) eikä Enichem Anic SpA:n tiloihin.

5 Tarkastusten seurauksena komissio esitti asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiset tietojensaantipyynnöt (jäljempänä tietojensaantipyynnöt) edellä mainittujen yritysten lisäksi myös seuraaville yrityksille:

- Amoco,

- Chemie Linz AG (jäljempänä Linz),

- Saga Petrokjemi AS & Cie, joka nykyisin on osa Statoilia (jäljempänä Statoil),

- Petrofina SA (jäljempänä Petrofina),

- Enichem Anic SpA (jäljempänä Anic).

Itävaltalainen yritys Linz kiisti komission toimivallan ja kieltäytyi vastaamasta tietojensaantipyyntöön. Edellä mainitun asetuksen 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti komission virkamiehet suorittivat seuraavaksi tarkastukset Anicin ja Saga Petrochemicals UK Ltd:n, joka on Sagan englantilainen tytäryhtiö, tiloissa, sekä Linzin myyntipaikoissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksan liittotasavallassa. Rhône-Poulencille ei esitetty tietojensaantipyyntöä.

6 Tarkastusten sekä tietojensaantipyyntöjen seurauksena saatujen tietojen perusteella komissio päätteli, että vuodesta 1977 vuoteen 1983 kyseiset tuottajat olivat ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan vastaisesti useilla hinta-aloitteilla säännöllisesti vahvistaneet tavoitehinnat ja kehittäneet myytyjen määrien vuosittaisen tarkkailujärjestelmän jakaakseen käytettävissä olevat markkinat keskenään sovittujen tonnimäärien tai prosenttiosuuksien mukaan. Tämän vuoksi komissio päätti 30.4.1984 aloittaa asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn ja lähetti toukokuun 1984 aikana kirjalliset väitetiedoksiannot edellä mainituille yrityksille, lukuun ottamatta Anicia ja Rhône-Poulencia. Vastaanottajat vastasivat niihin kirjallisesti.

7 Komission nimittämä kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja kutsui 24.10.1984 koolle väitetiedoksiannon vastaanottajien oikeudelliset neuvonantajat, jotta sovittaisiin tietyistä hallinnolliseen menettelyyn kuuluvaa kuulemismenettelyä, jonka piti alkaa 12.11.1984, koskevista järjestelyistä. Komissio ilmoitti tässä kokouksessa yritysten väitetiedoksiantoon antamissaan vastauksissa esittämien väitteiden seurauksena, että se toimittaa yrityksille välittömästi lisää tietoa niiden tietojen lisäksi, joita yrityksillä jo oli hinta-aloitteiden täytäntöönpanosta. Komissio lähetti yritysten oikeudellisille neuvonantajille 31.10.1984 suuren määrän asiakirjoja, jotka sisälsivät jäljennöksiä tuottajien myyntitoimistoilleen antamista hintoja koskevista ohjeista, sekä yhteenvetotaulukoita asiakirjoista. Taatakseen liikesalaisuuden säilymisen komissio toimitti lähetyksen tietyillä ehdoilla; erityisesti mainittiin, ettei asiakirjoja saa saattaa yritysten kaupallisten yksiköiden tietoon. Useiden yritysten asianajajat kieltäytyivät hyväksymästä ehtoja ja palauttivat asiakirjat ennen kuulemista.

8 Väitetiedoksiantoon annetuista vastauksista saatujen tietojen perusteella komissio päätti ulottaa menettelyn koskemaan myös Anicia ja Rhône-Poulencia. Tämän vuoksi se toimitti niille 25.10.1984 samanlaisen väitetiedoksiannon kuin viidelletoista muulle yritykselle.

9 Ensimmäinen kuuleminen järjestettiin 12.-20.11.1984. Sen aikana kuultiin kaikkia muita yrityksiä paitsi Shelliä (joka kieltäytyi osallistumasta kuulemiseen), Anicia, ICI:tä sekä Rhône-Poulencia (joilla ei mielestään ollut ollut riittävää mahdollisuutta valmistautua).

10 Kuulemisen yhteydessä useat yritykset kieltäytyivät keskustelemasta seikoista, joita käsiteltiin niille 31.10.1984 lähetetyissä asiakirjoissa, ja väittivät, että komissio oli kokonaan muuttanut perustelujensa suuntautumista ja että niille oli vähintään annettava mahdollisuus esittää kirjallisia huomautuksia. Toiset yritykset väittivät, että niillä ei ollut ollut tarpeeksi aikaa kyseisten asiakirjojen tutkimiseen ennen kuulemista. BASF:n, DSM:n, Herculesin, Hoechstin, ICI:n, Linzin, Monten, Petrofinan ja Solvayn asianajajat lähettivät komissiolle 28.11.1984 yhteisen kirjeen asiasta. Hüls ilmoitti 4.12.1984 lähettämällään kirjeellä jakavansa tämän näkökannan.

11 Tämän vuoksi komissio lähetti 29.3.1985 yrityksille uusia asiakirjoja, jotka koskivat yritysten myyntitoimistoilleen antamia hintoja koskevia ohjeita, niiden mukana hintoja koskevia taulukoita sekä yhteenvedon todisteista, jotka koskivat niitä hinta-aloitteita, joista asiakirjoja oli saatavilla. Komissio pyysi yrityksiä vastaamaan tähän sekä kirjallisesti että toisessa kuulemisessa ja tarkensi poistavansa alunperin asetetut rajoitukset, jotka koskivat tietojen antamista kaupallisille yksiköille.

12 Toisella samana päivänä lähettämällään kirjeellä komissio vastasi asianajajien esittämiin väitteisiin, joiden mukaan komissio ei ollut esittänyt tarkkaa oikeudellista määritelmää yritysten välisestä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta järjestelystä, ja pyysi yrityksiä esittämään kirjalliset ja suulliset huomautuksensa.

13 Toinen kuuleminen järjestettiin 8.-11.7.1985 sekä 25.7.1985. Anic, ICI ja Rhône-Poulenc esittivät sen yhteydessä huomautuksensa ja muut yritykset (Shelliä lukuun ottamatta) kommentoivat komission kahdessa 29.3.1985 päivätyssä kirjeessä käsiteltyjä seikkoja.

14 Alustava kuulemispöytäkirja sekä tarpeelliset asiakirjat toimitettiin kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevälle neuvoa-antavalle komitealle (jäljempänä neuvoa-antava komitea) 19.11.1985 ja lähetettiin yrityksille 25.11.1985. Neuvoa-antava komitea esitti kantansa 170:nnessä kokouksessaan 5. ja 6.12.1985.

15 Menettelyn lopuksi komissio teki kanteen kohteena olevan päätöksen 23.4.1986, jossa määrätään seuraavaa:

"1 artikla

Anic SpA, ATO Chemie SA (nykyisin Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Hüls (nykyisin Hüls AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nykyisin Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Co. Ltd, Solvay & Cie ja Saga Petrokjemi AS & Cie (kuuluu nykyisin Statoiliin) ovat rikkoneet ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan määräyksiä osallistumalla:

- Anic vuoden 1977 marraskuusta vuoden 1982 loppuun tai 1983 alkuun;

- Rhône-Poulenc vuoden 1977 marraskuusta vuoden 1980 loppuun;

- Petrofina ainakin vuodesta 1980 vuoden 1983 marraskuuhun;

- Hoechst, ICI, Montepolimeri ja Shell vuoden 1977 puolivälistä ainakin vuoden 1983 marraskuuhun;

- Hercules, Linz, Saga ja Solvay vuoden 1977 marraskuusta ainakin vuoden 1983 marraskuuhun;

- ATO ainakin vuodesta 1978 ainakin vuoden 1983 marraskuuhun;

- BASF, DSM ja Hüls vuoden 1977 ja vuoden 1979 väliltä ainakin marraskuuhun 1983,

vuoden 1977 puolivälissä tehtyyn sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jonka yhteydessä polypropeenia yhteismarkkinoiden alueelle toimittavat tuottajat:

a) ovat ottaneet yhteyttä toisiinsa ja tavanneet säännöllisesti (vuoden 1981 alusta kahdesti kuukaudessa) salaisissa kokouksissa käsitelläkseen ja määrittääkseen kaupallista politiikkaansa;

b) ovat asettaneet toistuvasti 'tavoite'-hintoja (tai vähimmäishintoja) tuotteen myynnissä kaikissa yhteisön jäsenvaltioissa;

c) ovat sopineet erilaisista toimenpiteistä tavoitehintojen soveltamisen helpottamiseksi, mukaan lukien (pääasiassa) väliaikaiset tuotantorajoitukset, yksityiskohtaisten tietojen vaihto toimituksista, paikallisten kokousten järjestäminen ja vuoden 1982 lopusta alkaen 'account management' -järjestely, jonka tarkoituksena on soveltaa hinnankorotuksia yksittäisiin asiakkaisiin;

d) ovat toteuttaneet samanaikaisia hinnankorotuksia soveltamalla edellä mainittuja tavoitteita;

e) ovat jakaneet markkinat osoittamalla jokaiselle tuottajalle vuosittaisen myyntitavoitteen tai -kiintiön (1979, 1980 ja ainakin osan vuodesta 1983) tai kyseistä vuotta koskevan lopullisen sopimuksen puuttuessa velvoittaneet tuottajat rajoittamaan kuukausittaista myyntiään viittaamalla aiempaan kauteen (1981, 1982).

2 artikla

Edellä 1 artiklassa mainitut yritykset määrätään lopettamaan edellä mainittu rikkominen (mikäli ne eivät jo ole niin tehneet) ja pidättäytymään vastaisuudessa polypropeenialalla kaikista sopimuksista tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joilla voisi olla samoja tai samankaltaisia tavoitteita, mukaan lukien sellaisten tavanomaisesti liikesalaisuuksina pidettyjen tietojen vaihtaminen, joiden perusteella osanottajat saisivat suoraa tai epäsuoraa tietoa muiden yksittäisten tuottajien tuotannosta, toimituksista, varastojen tasosta, myyntihinnoista, investointikuluista tai -suunnitelmista tai jotka mahdollistaisivat niille nimenomaisten tai hiljaisten sopimusten täytäntöönpanon tai yhdenmukaistetun menettelytavan, joka koskee hintoja tai markkinoiden jakamista yhteisössä. Kaikkia yleistä tiedonvaihtoa koskevia järjestelmiä, joihin tuottajat osallistuvat (kuten Fides) on hoidettava siten, että niissä ei ole tietoja, joista voidaan tunnistaa tiettyjen tuottajien toiminta, ja yritysten on pidättäydyttävä erityisesti sellaisesta ylimääräisestä keskinäisestä tiedonvaihdosta, jolla on merkitystä kilpailun kannalta ja jota järjestelmä ei kata.

3 artikla

Yrityksille, joille tämä päätös on osoitettu, määrätään 1 artiklassa todetun rikkomisen seurauksena seuraavat sakot:

i) Anic SpA, sakkoa 750 000 ecua, joka vastaa 1 103 692 500 Italian liiraa (ITL);

ii) Atochem, sakkoa 1 750 000 ecua, joka vastaa 11 973 325 Ranskan frangia (FRF);

iii) BASF AG, sakkoa 2 500 000 ecua, joka vastaa 5 362 225 Saksan markkaa (DEM);

iv) DSM NV, sakkoa 2 750 000 ecua, joka vastaa 6 657 640 Alankomaiden guldenia (NLG);

v) Hercules Chemicals NV, sakkoa 2 750 000 ecua, joka vastaa 120 569 620 Belgian frangia (BEF);

vi) Hoechst AG, sakkoa 9 000 000 ecua, joka vastaa 19 304 010 DEM;

vii) Hüls AG, sakkoa 2 750 000 ecua, joka vastaa 5 898 447,5 DEM;

viii) ICI plc, sakkoa 10 000 000 ecua, joka vastaa 6 447 970 Englannin puntaa GBP;

ix) Chemische Werke Linz, sakkoa 1 000 000 ecua, joka vastaa 1 471 590 000 ITL;

x) Montedipe, sakkoa 11 000 000 ecua, joka vastaa 16 187 490 000 ITL;

xi) Petrofina SA, sakkoa 600 000 ecua, joka vastaa 26 306 100 BEF;

xii) Rhône-Poulenc SA, sakkoa 500 000 ecua, joka vastaa 3 420 950 FRF;

xiii) Shell International Chemical Co. Ltd, sakkoa 9 000 000 ecua, joka vastaa 5 803 173 GBP;

xiv) Solvay & Cie, sakkoa 2 500 000 ecua, joka vastaa 109 608 750 BEF;

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskap AS (johon Saga Petrokjemi nykyisin kuuluu), sakkoa 1 000 000 ecua, joka vastaa 644 797 GBP.

4 ja 5 artikla

- -"

16 Lopullinen kuulemispöytäkirja, joka sisälsi yritysten pyytämät korjaukset, lisäykset ja poistot teksteihin, lähetettiin niille 8.7.1986.

Menettely

17 Tällainen oli tilanne, kun kantaja nosti tämän kanteen yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 31.7.1986 jättämällään kannekirjelmällä, jossa vaaditaan päätöksen kumoamista. Kolmetoista päätöksen neljästätoista muusta vastaanottajasta nosti myös kanteen päätöksen kumoamiseksi (asiat T-1/89-T-4/89, T-6/89 ja T-8/89-T-15/89).

18 Asian kirjallinen käsittely tapahtui kokonaisuudessaan yhteisöjen tuomioistuimessa.

19 Yhteisöjen tuomioistuin palautti tämän asian sekä muut kolmetoista asiaa 15.11.1989 antamallaan määräyksellä Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom (jäljempänä 24.10.1988 tehty neuvoston päätös, EYVL L 319, s. 1) 14 artiklan nojalla Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen.

20 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti nimesi 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti julkisasiamiehen.

21 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaaja kutsui 3.5.1990 päivätyllä kirjeellään asianosaiset epäviralliseen kokoukseen sopiakseen suullisen käsittelyn järjestelyistä. Kokous pidettiin 28.6.1990.

22 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaaja pyysi 9.7.1990 päivätyllä kirjeellään asianosaisia esittämään huomautuksensa asioiden T-1/89-T-4/89 ja T-6/89-T-15/89 mahdollisesta yhdistämisestä suullista käsittelyä varten. Yksikään asianosaisista ei vastustanut tätä.

23 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin yhdisti 25.9.1990 antamallaan määräyksellä edellä mainitut asiat suullista käsittelyä varten yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 43 artiklan mukaisesti, sillä perusteella, että ne liittyivät toisiinsa. Kyseistä artiklaa sovellettiin 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 11 artiklan kolmannen kohdan mukaan soveltuvin osin myös menettelyyn yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

24 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisi 15.11.1990 antamallaan määräyksellä kantajien asioissa T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 ja T-13/89 esittämät pyynnöt luottamuksellisesta käsittelystä ja hyväksyi ne osittain.

25 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 9.10.-29.11.1990 jätetyissä kirjeissään asianosaiset vastasivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan niille 19.7.1990 päivätyssä kirjeessä esittämiin kysymyksiin.

26 Kysymyksiin saatujen vastausten sekä esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella ja julkisasiamiehen kuulemisen jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti aloittaa suullisen käsittelyn ilman alustavia tutkintatoimia.

27 Asianosaisten suulliset lausumat sekä vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymyksiin kuultiin 10.-15.12.1990 pidetyssä istunnossa.

28 Julkisasiamiehen esittämä ratkaisuehdotus kuultiin 10.7.1991 pidetyssä istunnossa.

Asianosaisten vaatimukset

29 Hercules Chemicals NV vaatii yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

1) kumoamaan kokonaan tai osittain komission 23.4.1986 tekemän päätöksen (IV/31.149 - Polypropeeni) 1 ja 3 artiklan niiltä osin kuin se koskevat Herculesta;

2) toissijaisesti muuttamaan päätöksen 3 artiklaa niiltä osin kuin se koskee Herculesta joko kumoamalla Herculesin sakkomääräyksen tai alentamalla huomattavasti sakon määrää ja

3) määräämään oikeudenkäyntikulut komission maksettaviksi.

Komissio vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

- hylkäämään kanteen ja

- määräämään oikeudenkäyntikulut kantajan maksettaviksi.

Pääasia

30 Ensiksi on tutkittava kantajan esittämät väitteet, jotka koskevat kantajalle kuuluvan puolustautumisoikeuden rikkomista, koska kantajan mukaan 1) komission päätös perustuu asiakirjoihin, jotka eivät ole luotettavia, 2) koska komissio ei ole toimittanut kantajalle kaikkia asiakirjoja, joihin päätös perustuu ja on jopa kieltäytynyt toimittamasta tiettyjä kantajan siltä pyytämiä asiakirjoja; toiseksi on tutkittava rikkomisen toteennäyttämiseen liittyvät väitteet, jotka koskevat toisaalta 1) komission tosiseikkojen toteamista ja toisaalta 2) ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamista näihin tosiseikkoihin, joiden osalta komissio A) ei ole asianmukaisesti määrittänyt rikkomista, B) ei ole asianmukaisesti arvioinut rajoittavaa vaikutusta kilpailuun ja C) vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan sekä D) on lukenut kantajan syyksi kollektiivisen vastuun; kolmanneksi on tutkittava yhdenvertaisuusperiaatteen loukkaamista koskevat väitteet; neljänneksi päätöksen perusteluja koskevat väitteet, joiden mukaan 1) päätöstä ei ole riittävästi perusteltu eikä 2) siinä viitata lainkaan kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan kertomukseen; viidenneksi on tutkittava sakon määräämistä koskevat väitteet, joiden mukaan määrätty sakko 1) koskee osittain niin vanhoja tapahtumia, että sakkoa ei ajan kulumisen vuoksi olisi enää saanut määrätä ja se on lisäksi suhteeton niin 2) väitetyn rikkomisen keston kuin 3) sen vakavuuden kannalta.

Puolustautumisoikeudet

1. Tiettyjen päätöksen perusteena olevien asiakirjojen luotettavuus

31 Kantaja väittää, että lukuun ottamatta Herculesin antamia hintoja koskevia ohjeita (komission 29.3.1985 päivätyn kirjeen liitteet, jäljempänä 29.3.1985 päivätyn kirjeen liitteet) sekä joitakin muita sisäisiä asiakirjoja, joiden todistusarvo on rajallinen, komissio on perustanut päätelmänsä asiakirjoihin, jotka eivät ole peräisin kantajalta eivätkä ole olleet sen hallussa. Kyseiset asiakirjat ovat osin mahdottomia lukea, niiden merkitys on hämärä ja ristiriitainen, niiden kirjoittajaa ei tiedetä ja niiden sisältö on toisen tai kolmannen asteen huhua. Koska asiakirjojen alkuperää ei tiedetä, Hercules väittää, ettei se ole pystynyt tutkimaan niiden luotettavuutta tai kontekstia, jonka yhteydessä sen nimi on asiakirjoissa mainittu.

32 Kantaja väittää, että komissio, jonka yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti (yhdistetyt asiat 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie v. komissio, tuomio 16.12.1975, Kok. 1975, s. 1663, 164 kohta ja sitä seuraavat kohdat) on perustettava päätöksensä uskottavasta näytöstä seuraaviin järkeviin perusteisiin, ei ole tutkinut asiaa kunnolla eikä suhtautunut kriittisesti käyttämiinsä asiakirjoihin, kuten sen olisi pitänyt (edellä mainittu asia Suiker Unie v. komissio, 396 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Kriittisyys olisi ollut erityisesti tarpeen koska, ottaen huomioon olosuhteet, väärän vaikutelman antaminen niiden tuottajien asemasta, jotka eivät osallistuneet kyseisiin kokouksiin, olisi ollut kyseisten aloitteiden alkuunpanijoiden ja kyseisten asiankirjojen laatijoiden edun mukaista näiden kannustaessa läsnäolevia mukautumaan suunnitelmaansa. Hercules haluaa esimerkkinä osoittaa, että vaikka asiakirjoilla kokonaisuudessaan voidaan todistaa tuottajien välisten keskustelujen yleisestä sävystä, ei niistä kuitenkaan voida tehdä tarkkoja johtopäätöksiä tietyn yksittäisen tuottajan käyttäytymisestä, varsinkaan kun tämä ei osallistunut kyseisiin kokouksiin.

33 Vastauksessaan Hercules huomauttaa, että komissio ei voi turvautua siihen seikkaan, että asetuksen N:o 17 19 artiklan mukaisesti pidetyssä kuulemistilaisuudessa yrityksiä edustivat henkilöt, jotka eivät voineet suoraan todistaa komission esittämistä väitteistä. Itse asiassa Herculesin mukaan komission olisi pitänyt vaatia todistamaan pystyvien henkilöiden lausuntoja, mikäli se aikoi käyttää todisteita. Omalta osaltaan Hercules antoi komission virkamiesten haastatella kokouksiin osallistunutta työntekijäänsä.

34 Lopuksi kantaja esittää, että komissio on tulkinnut hallussaan olevia asiakirjoja järjestelmällisesti Herculesille epäsuotuisalla tavalla ja jättänyt huomioimatta tiettyjä sellaisia mainintoja asiakirjoissa, jotka olisivat voineet olla kantajalle suotuisia.

35 Komissio puolestaan esittää, että Hercules sivuuttaa raskauttavia asiakirjoja, joita on löytynyt sen tiloista tai joita yhtiö on toimittanut komissiolle, kuten yleisen väitetiedoksiannon liitteet 2, 23, 45 ja 88 (jäljempänä yleisen väitetiedoksiannon liitteet). Komissio toteaa, että sillä oli syytä pitää näyttöä, erityisesti ICI:n asiakirjoja, selkeinä ja luotettavina johtuen niiden sisällöstä sekä siitä, että ne tukevat toisiaan. Esimerkiksi vastauksessaan tietojensaantipyyntöön (yleisen väitetiedoksiannon liite 8) ICI selittää sisäisiä tiedotteitaan, erityisesti niiden laatimisen ajankohtaa sekä laatijan henkilöllisyyttä.

36 Komissio väittää lisäksi, että Hercules on vastauksessaan väitetiedoksiantoon esittänyt, että vaikuttaa kohtuulliselta hyväksyä ICI:n vastauksessaan tietojensaantipyyntöön esittämä luettelo kokouksista. Lisäksi komission mukaan Hercules on väärässä väittäessään, että asiakirjojen sisältämät tiedot olisivat toisen tai kolmannen asteen huhuja. Komission mukaan asiakirjat osoittavat selvästi ja luotettavasti kartellin olemassaolon pitkän ajanjakson aikana.

37 Komission mukaan kun asiakirjat on hyväksytty luotettaviksi ja tarkoiksi, ei niiden uskottavuutta enää voida kyseenalaistaa tiettyä tuottajaa koskevien seikkojen osalta. Komissio kuitenkin huomauttaa, ettei Hercules ole tarkentanut, mitä asiakirjoja se ei katsonut luotettaviksi, ja että Hercules on tältä osin ainoastaan maininnut tarkasti yhden asiakirjan, nimittäin pöytäkirjan 1.6.1983 pidetystä kokouksesta (yleisen väitetiedoksiannon liite 40), mutta on tulkinnut sitä väärin ja irrallaan sen kontekstista, josta ilmenee, että siinä esitettyä ilmoitusta seurasi hintoja koskevia ohjeita.

38 Lisäksi komissio katsoo, ettei em. yhdistetyissä asoissa 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie, 16.12.1975 annetun tuomion (164 kohta) perusteella voida vaatia komissiota järjestämään kuulemistilaisuuksia huhupuheiden luotettavuudesta. Komissio joka tapauksessa suoritti tarpeelliset tutkimukset, se esimerkiksi haastatteli Herculesin kokouksiin osallistunutta työntekijää (Herculesille osoitetun erityisen väitetiedoksiannon, jäljempänä Herculesin väitetiedoksianto, liite 7) ja tuli hallinnollisen menettelyn aikana vakuuttuneeksi keräämänsä näytön luotettavuudesta.

39 Komissio esittää myös, että kuulemismenettelyssä Hercules valtuutti edustajakseen pääjohtajansa, koska se ehkä katsoi paremmaksi olla lähettämättä henkilöä, joka voisi suoraan todistaa yrityksiä vastaan esitettyjen väitteiden osalta, päinvastoin kuin mitä kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja oli pyytänyt.

40 Komissio väittää lopuksi, ettei se ole käsitellyt näyttöä puolueellisesti tai epäoikeudenmukaisesti. Se, että se on valinnut yhden näkökannan toisen sijaan, on ollut seurausta siitä, että näyttö on tukenut enemmän kyseistä kantaa. Se viittaa päätöksen 78 kohdan viimeiseen kappaleeseen osoittaakseen muuttaneensa lähestymistapaa, kun näyttö ei riittävästi tukenut sen alkuperäistä kantaa.

41 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa aluksi, että lähes kaikkien ICI:stä saatujen kokouspöytäkirjojen kirjoittajien henkilöllisyys tunnetaan, koska ICI on kertonut sen vastauksessaan tietojensaantipyyntöön (yleisen väitetiedoksiannon liite 8).

42 Seuraavaksi on todettava, että eri asiakirjat vahvistavat näiden pöytäkirjojen sisällön, kuten erään kantajan johtajan laatimat kokouspöytäkirjat - esimerkiksi 13.5.1982 pidetystä kokouksesta (Herculesin väitetiedoksiannon liite 3), joka vahvistaa ICI:n samasta kokouksesta laatiman pöytäkirjan (yleisen väitetiedoksiannon liite 24) - kuten tietyt taulukot eri tuottajien myyntiluvuista, hintoja koskevat ohjeet, jotka niin määrältään kuin voimaantulopäivältään vastaavat kokouspöytäkirjoissa mainittuja tavoitehintoja, sekä eri tuottajien vastaukset komission niille osoittamiin tietojensaantipyyntöihin. Lisäksi tietyt asiakirjat, jotka vahvistavat yleisesti ICI:stä saatujen kokouspöytäkirjojen sisällön, ovat nimenomaan kantajan tiloista löytyneitä tai kantajan toimittamia (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 2, 23, 45 ja 88).

43 Tämän vuoksi komissiolla oli perusteet katsoa, että ICI:stä löytyneet kokouspöytäkirjat kuvasivat objektiivisesti kokousten sisältöä. Kokousten puheenjohtajana toimivat ICI:n henkilöstöön kuuluvat eri henkilöt, minkä vuoksi oli yhä tärkeämpää pöytäkirjoja laatimalla tiedottaa huolellisesti kokousten sisällöstä ICI:n henkilöstölle, joka ei osallistunut tiettyihin kokouksiin.

44 Näissä olosuhteissa on kantajan tehtävänä toimittaa toisenlainen selitys siitä, mitä tapahtui kokouksissa, joihin se osallistui, esittämällä tarkkoja tietoja, kuten sen työntekijän tekemiä muistiinpanoja kokouksista, joihin tämä on osallistunut tai kokouksiin osallistuneiden henkilöstöön kuuluvien todistukset. On todettava, ettei kantaja ole esittänyt tai tarjoutunut esittämään mitään tällaista näyttöä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

45 Kysymys siitä, todistivatko komission kantajaa vastaan esittämät asiakirjat tuottajien välisten keskustelujen yleisen sävyn lisäksi kantajan tarkasta käyttäytymisestä, sekä kysymys siitä, tulkitsiko komissio asiakirjoja järjestelmällisen epäsuotuisasti kantajan kannalta, liittyvät tiiviisti kysymykseen siitä, tukeeko komission esittämä näyttö sen tekemää tosiseikkojen toteamista. Koska kysymys koskee pääasiaa ja liittyy rikkomisen osoittamiseen, on sitä tutkittava myöhemmin yhdessä muiden rikkomisen osoittamista koskevien kysymysten kanssa.

2. Tiettyjen asiakirjojen toimittamatta jättäminen tai kieltäytyminen niitä toimittamasta

46 Kantajan mukaan väitetiedoksiannon jälkeen komissio salli sen vastaanottajien tutkia oikeudenkäyntiasiakirjat. Kantajan mukaan tietty määrä sen kannalta epäsuotuisia asiakirjoja kuitenkin puuttui oikeudenkäyntiasiakirjojen joukosta. Kantaja pyysi turhaan 30.8.1984 päivätyllä kirjeellään komissiota esittämään ne asiakirjat, jotka kantajan mukaan olisivat sallineet sen osoittaa työntekijänsä B:n aseman kokouksissa. Komissio myös kieltäytyi 13.9.1984 päivätyssä kirjeessään, vastauksena Herculesin 30.7.1984 päivättyyn kirjeeseen, sallimasta kantajan tutustua muiden tuottajien väitetiedoksiantoon antamiin vastauksiin, jotka saattoivat sisältää Herculesin kannalta suotuisia seikkoja, joiden avulla se olisi voinut valmistautua kuulemiseen ja mahdolliseen kanteeseen.

47 Kantaja kiistää komission kieltäytymiselle esittämät perusteet, nimittäin että komissio olisi liittänyt väitetiedoksiantoon kaiken tarpeellisen tiedon, jotta Hercules voisi valmistella puolustustaan, että sen velvollisuutena oli ottaa huomioon kaikki näyttö, mukaan lukien Herculesille suotuisa näyttö, ja että tämän vuoksi Herculesin ei tarvinnut saada asiakirjoja, joita se oli pyytänyt. Kantajan mukaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti (yhdistetyt asiat 56/64 ja 58/64, Consten-Grundig v. komissio, tuomio 13.7.1966, Kok. 1966, s. 429; asia 48/69, ICI v. komissio, tuomio 14.7.1972, Kok. 1972, s. 619; asia 17/74, Transocean Marine Paint Association v. komissio, tuomio 23.10.1974, Kok. 1974, s. 1063 ja asia 85/76, Hoffman-La Roche v. komissio, tuomio 13.2.1979, Kok 1979, s. 461) puolustautumisoikeuksiin kuuluu, että yrityksille, joita asia koskee, on annettava tiedoksi olennaiset tosiseikat, joihin komissio perustaa väitteensä, sekä varattava tilaisuus esittää huomautuksensa. Väitteet perustuvat kuitenkin väitetiedoksiannon liitteenä olevien asiakirjojen lisäksi asiakirjoihin, joita väitetiedoksiannon laatija ei ole siihen liittänyt. Hercules ei näin voinut todistaa, että sen työntekijän B läsnäolosta tietyissä kokouksissa ei voida päätellä Herculesin osallistuneen rikkomiseen. Puolustuksen pitäisi voida korostaa sen kannalta suotuisaa komission hallussa olevaa tietoa, jonka komissio on saattanut unohtaa tai aliarvioida.

48 Hercules väittää lisäksi, että tämä komission suorittama puolustautumisoikeuksien rikkominen hallinnollisessa menettelyssä ei ole korjattavissa sillä, että kyseiset asiakirjat toimitetaan asian käsittelyn aikana yhteisöjen tuomioistuimeen.

49 Vastauksessaan se lisää, ettei komissiolla ole perusteita väitteelleen, jonka mukaan Hercules ei ole pystynyt osoittamaan väitteitään tukevia asiakirjoja, mikä luonnollisesti on ollut mahdotonta, koska sen ei ole annettu tutustua asiakirjoihin. Komissio ei myöskään voi syyttää Herculesia siitä, että tämä väittää tiettyjen sen kannalta tarpeellisten asiakirjojen jääneen oikeudenkäyntiasiakirjojen ulkopuolelle, koska tällaiset epäilyt olisi vältetty helposti sallimalla Herculesin tutustua tutkimusasiakirjoihin, joita ei ole liitetty oikeudenkäyntiasiakirjoihin.

50 Komissio puolestaan huomauttaa, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (yhdistetyt asiat 43/82 ja 63/82, VBVB ja VBBB v. komissio, tuomio 17.1.1984, Kok. 1984, s. 19, 25 kohta) komissio ei ole velvollinen antamaan tietoja asiakirja-aineistostaan. Joka tapauksessa ainoat asiakirjat, joita se ei antanut kantajan saataville asiakirjoihin tutustumisen vaiheessa, ovat tässä tapauksessa sellaisia, joista olisi paljastunut aitoja liikesalaisuuksia, sen omia sisäisiä asiakirjoja sekä muiden tuottajien vastauksia väitetiedoksiantoihin. Tämän vuoksi se kiistää kieltäytyneensä toimittamasta asiakirjoja, jotka eivät olleet sen näkökannan mukaisia. Hercules ei joka tapauksessa pysty osoittamaan ainoatakaan asiakirjaa tukeakseen väitettään, jonka mukaan komissio on valinnut asiakirjoista ne, jotka sopivat sille parhaiten, eikä ole käyttänyt tai julkistanut muita. Komissiolla ei myöskään ole mielestään velvoitetta antaa tutustua vastauksiin, joita muut tuottajat antoivat väitetiedoksiantoihin.

51 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että puolustautumisoikeuksien huomioon ottaminen edellyttää, että kantajalle on annettu tilaisuus tulla kuulluksi, kuten se itse toivoi, kaikkien komission sille osoittamassa väitetiedoksiannossaan sitä vastaan esittämien väitteiden osalta sekä väitteiden tukemiseksi esitetyn näytön osalta, jonka komissio on maininnut väitetiedoksiannossa tai liittänyt siihen (asia 322/81, Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin v. komissio, tuomio 9.11.1983, Kok. 1983, s. 3461, 7 kohta).

52 Puolustautumisoikeuksien huomioon ottaminen ei kuitenkaan edellytä, että yrityksellä, jota ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan nojalla aloitettu menettely koskee, olisi oltava mahdollisuus kommentoida kaikkia oikeudenkäyntiasiakirjoihin kuuluvia asiakirjoja, koska määräyksiä, jotka velvoittaisivat komission luovuttamaan oikeudenkäyntiasiakirjat asianosaisille, ei ole (edellä mainitut yhdistetyt asiat 43/82 ja 63/82, tuomio 17.1.1984, 25 kohta).

53 On kuitenkin huomattava, että tarjotessaan mahdollisuuden tutustua asiakirjoihin kilpailuasioissa komissio on itse asettanut itselleen sääntöjä, jotka ylittävät yhteisöjen tuomioistuimen asettamat vaatimukset. 12. kertomuksessa kilpailupolitiikasta esitettyjen sääntöjen mukaan (s. 40 ja 41)

"komissio myöntää sellaisille yrityksille, joita menettely koskee, oikeuden tutustua niitä koskeviin asiakirjoihin. Yrityksille annetaan tieto komission asiakirjojen sisällöstä liittämällä väitetiedoksiantoon tai kirjeeseen, jossa valitus hylätään, luettelo kaikista asiakirja-aineistoon kuuluvista asiakirjoista ja tieto kaikista asiakirjoista tai asiakirjojen osista, joihin mainituilla yrityksillä on oikeus tutustua. Yritykset voivat tutkia saatavilla olevia asiakirjoja komission tiloissa. Jos yritys haluaa tutkia vain muutamia asiakirjoja, komissio voi lähettää sille niistä kopiot. Komissio pitää luottamuksellisina, ja näin ollen sellaisina, joihin tietyllä yrityksellä ei ole oikeutta tutustua, seuraavia asiakirjoja: sellaisia asiakirjoja ja asiakirjojen osia, jotka sisältävät muiden yritysten liikesalaisuuksia; komission sisäisiä asiakirjoja, kuten kirjelmiä, luonnoksia ja muita työasiakirjoja; kaikkia muita luottamuksellisia tietoja, kuten tietoja, joiden perusteella voi tunnistaa kantajat, jotka haluavat pysyä tuntemattomina, sekä tietoja, jotka on toimitettu komissiolle sillä ehdolla, että niiden luottamuksellisuus säilyy".

Komissio ei voi olla noudattamatta itse itselleen asettamiaan sääntöjä (asia 81/72, komissio v. neuvosto, tuomio 5.6.1973, Kok. 1973, s. 575, 9 kohta ja asia 148/73, Louwage v. komissio, tuomio 30.1.1974, Kok. 1974, s. 81).

54 Edellä esitetystä seuraa, että komissiolla on velvollisuus asettaa yrityksen, jota ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan nojalla aloitettu menettely koskee, saataville kaikki sille suotuisat ja epäsuotuisat asiakirjat, jotka komissio on hankkinut suorittamiensa tutkimusten aikana, lukuun ottamatta muiden yritysten liikesalaisuuksia sisältäviä asiakirjoja, komission sisäisiä asiakirjoja tai muuta luottamuksellista tietoa.

55 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tässä tapauksessa ei mikään seikka osoita, että komission yksiköt olisivat valikoineet kantajan saataville annettuja asiakirjoja estääkseen kantajaa osoittamasta, että johtuen sen työntekijän asemasta polypropeenin tuottajien kokouksissa, se ei ole osallistunut rikkomiseen. Itse asiassa on todettava, että komission kieltäytymisen osalta kantaja ei ole esittänyt ainoatakaan seikkaa, joka osoittaisi komission yksiköiden vilpillisyyttä, minkä kantaja olisi voinut tehdä osoittamalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa todeksi 30.8.1984 päivätyssä kirjeessä esittämänsä epäilyt, joiden mukaan tietyt komission kantajan luota löytämät asiakirjat eivät sisälly sen saataville annettuihin oikeudenkäyntiasiakirjoihin.

56 Erityisesti sen osalta, että komissio on kieltäytynyt antamasta kantajan saataville muiden tuottajien vastauksia väitetiedoksiantoon, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, ettei ole tarpeen tutkia, onko kieltäytyminen puolustautumisoikeuksien rikkomista. Itse asiassa tällainen tutkimus olisi tarpeen ainoastaan jos kieltäytymisen puuttuminen olisi vaikuttanut hallinnollisen menettelyn tulokseen (asia 30/78, Distillers Company v. komissio, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 10.7.1980, Kok. 1980, s. 2229, 27 kohta; asia T-7/90, Kobor v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 27.11.1990, Kok. 1990, s. II-721, 30 kohta). On kuitenkin todettava, ettei tilanne tässä tapauksessa ole tällainen. Itse asiassa koska asiat yhdistettiin suullista käsittelyä varten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, on kantajalla ollut mahdollisuus tutustua muiden yritysten vastauksiin väitetiedoksiantoon eikä se ole niistä esittänyt mitään näyttöä tuekseen suullisessa käsittelyssä. Tästä voidaan päätellä, etteivät vastaukset sisältäneet mitään vapauttavaa näyttöä ja että tämän vuoksi se, että kantaja ei hallinnollisen menettelyn aikana voinut tutustua niihin, ei ole voinut vaikuttaa päätöksen tulokseen.

57 Tästä seuraa, että väite on hylättävä.

Rikkomisen toteen näyttäminen

58 Päätöksen mukaan (80 kohdan ensimmäinen alakohta) vuodesta 1977 alkaen yhteisön polypropeenin tuottajat osallistuivat suureen joukkoon suunnitelmia, järjestelyjä ja toimenpiteitä, joista on päätetty säännöllisissä kokouksissa ja jatkuvissa tapaamisissa. Päätöksen mukaan (80 kohdan toinen alakohta) tuottajien yhteinen suunnitelma oli järjestää tapaamisia sopimusten tekemiseksi erityisistä seikoista.

59 Tämän vuoksi on tarpeen tarkastaa aluksi, onko komissio oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut toteamansa tosiseikat, jotka liittyvät A) tuottajien välisiin yhteyksiin sekä 22.11.1977 pidettyyn "European Association for Textile Polyolefins" (jäljempänä EATP) -kokoukseen, B) polypropeenin tuottajien säännöllisten kokousten järjestelmään, C) hinta-aloitteisiin, D) hinta-aloitteiden täytäntöönpanemiseen tarkoitettuihin toimenpiteisiin, E) tavoitemäärien ja kiintiöiden vahvistamiseen, ottaen huomioon a) kanteen kohteena olevan päätöksen ja b) asianosaisten väitteet ennen niiden c) arviointia; seuraavaksi on tarpeen tutkia ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamista näihin seikkoihin.

1. Tosiseikkojen toteaminen

A Tuottajien väliset yhteydet sekä 22.11.1977 pidetty EATP-kokous

a) Kanteen kohteena oleva päätös

60 Päätöksessään (17 kohdan neljäs alakohta, 78 kohdan kolmas alakohta, 104 kohdan toinen alakohta) komissio väittää, että kantaja, kuten myös Hoechst, ICI, Linz, Saga ja Solvay ilmoittivat tukevansa Monten ilmoitusta 18.11.1977 ilmestyneen alan lehden (European Chemical News, jäljempänä ECN) artikkelissa, jossa se ilmoitti aikeestaan nostaa raffian hintaa 1,30 DEM:aan/kg 1.12. alkaen. Tältä osin 22.11.1977 pidetyssä EATP-kokouksessa esitetyt ilmoitukset sellaisina kuin ne ovat pöytäkirjassa, osoittavat että muut tuottajat hyväksyivät Monten vahvistaman 1,30 DEM:n/kg hinnan koko alalle "tavoitteeksi".

61 Päätöksen mukaan (16 kohdan ensimmäinen ja toinen alakohta) ilmoitus tuen antamisesta liittyi tuottajien väliseen keskusteluun, jolla pyrittiin välttämään polypropeenin hintojen huomattava lasku sekä siitä seuraavat tappiot; keskustelujen yhteydessä suurimmat tuottajat Monte, Hoechst, ICI ja Shell tekivät aloitteen "pohjahintasopimuksesta", jonka piti tulla voimaan 1.8.1977 ja jonka yksityiskohtaisista säännöistä tiedotettiin muille tuottajille, mukaan lukien Hercules, jonka kaupallinen johtaja totesi, että pääasiallisten polypropeenilaatujen "pohjahinnat" perustuivat raffian ohjeelliseen 1,25 DEM:n/kg hintaan.

62 Lisäksi päätöksessä (16 kohdan viides ja kuudes alakohta) esitetään, että ICI ja Shell myöntävät pitäneensä yhteyttä muihin tuottajiin hintojen laskemisen estämiseksi. Komissio kuitenkin myöntää, että lukuun ottamatta "neljää suurta" (Hoechst, ICI, Monte ja Shell), Herculesia ja Solvayta, se ei ole pystynyt osoittamaan kyseisenä aikana keskusteluun osallistuneita tuottajia eikä saamaan yksityiskohtaista tietoa "pohjahintasopimuksen" toiminnasta.

63 Päätöksessä esitetään vielä (17 kohdan ensimmäinen alakohta), että suurin piirtein samaan aikaan kun Monte ilmoitti aikeestaan nostaa hintojaan alkoivat polypropeenin tuottajien säännölliset kokoukset. Siinä kuitenkin korostetaan, että kuten ICI on itse myöntänyt, tuottajien välillä oli yhteyksiä jo aiemmin, luultavasti puhelimitse tarpeen vaatiessa.

b) Asianosaisten väitteet

64 Kantaja väittää, ettei ole näyttöä siitä, että sillä olisi ollut muita säännöllisiä yhteyksiä kilpailijoihinsa kuin tuottajien säännölliset kokoukset. Täten muistiinpanot puhelinkeskustelusta (yleisen väitetiedoksiannon liite 2) Herculesin kaupalliselle johtajalle luultavasti vuoden 1977 alkupuolella, joihin komissio perustaa väitteensä siitä, että "suuret tuottajat" olivat tehneet keskenään sopimuksen, mistä kantaja vapaaehtoisesti tiedotti komissiolle, todistavat ainoastaan - eikä Hercules ole sitä koskaan kiistänyt - että Hercules toisinaan sai puhelimitse suullista tietoa muilta tuottajilta näiden välisten kokousten sisällöstä. Mutta kyseiset muistiinpanot tai mikään muu asiakirja eivät kuitenkaan osoita Herculesin tehneen aloitetta tällaisten yhteyksien osalta, mitä se ei ole koskaan tehnyt.

65 Lisäksi kantaja väittää, että komissio luulee voivansa päätellä asiakirjoista, jotka eivät koske Herculesia, että tietyt tuottajat pääsivät sopimukseen hinta-aloitteesta joulukuulle 1977, ja komissio väittää Herculesin osallistuneen sopimukseen ainoastaan kantajan johtajien toukokuussa ja marraskuussa 1977 pidettyjen EATP-kokousten pöytäkirjojen (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 5 ja 6) mukaan esittämien ilmoitusten perusteella. Hercules kuitenkin korostaa, että toukokuussa esitetyt ilmoitukset ovat aiempia kuin ensimmäinen näyttö neljän suuren tuottajan välisestä sopimuksesta ja ettei niiden sisällössä ollut mitään moitittavaa. Marraskuussa esitetyt ilmoitukset, jotka tukivat polypropeenin hintojen korottamista tuotantokustannusten nousun seurauksena, eivät millään tavoin todista lainvastaisen salaisen liiton olemassaoloa. Lisäksi on epäuskottavaa, että tällainen liitto syntyisi EATP-kokouksessa asiakkaiden läsnäollessa. Marraskuun ilmoitus on yhtä hyvin voinut olla ainoastaan tuottajan tavanomainen julkinen reaktio sen kilpailijoiden julkiseen toimintaan, kuten esimerkiksi Monten ilmoitukseen ECN:ssa hinnankorotuksesta (yleisen väitetiedoksiannon liite 3). Samasta syystä, kun Hercules EATP-kokouksessa toukokuussa 1978 ilmoitti (yleisen väitetiedoksiannon liite 7), etteivät hinnat vielä olleet tyydyttävällä tasolla, ei tällainen ilmoitus osoita kantajan osallistuneen hintoja koskeviin sopimuksiin, varsinkaan kun komissio on todennut, että kyseiset sopimukset tehtiin tuottajien kokouksissa, joihin Herculesin ei ole osoitettu osallistuneen. Täten kaikki näyttö tukee sitä, että vuodesta 1977 tiettyyn ajankohtaan asti vuonna 1979 Hercules on saanut tietoa muiden tuottajien välisistä mahdollisista keskusteluista ainoastaan passiivisesti ja satunnaisesti.

66 Kantaja väittää vielä, että komissiolla ei ole hallussaan kyseisen ajanjakson ajalta Herculesilta peräisin olevia hintoja koskevia ohjeita ja että tämän vuoksi Herculesin tilanne on sama kuin BP:n, joka myös oli ollut yhteydessä muihin tuottajiin, tai Amocon, joka yhteyksien lisäksi myös esitti kantansa EATP-kokouksessa toukokuussa 1978. Tämän lisäksi kantaja korostaa, että komissio on myöntänyt, ettei se ole varmuudella pystynyt osoittamaan Herculesin osallistuneen keskeiseen sopimukseen kyseisenä ajankohtana.

67 Komissio puolestaan perustaa väitteensä ensinnäkin siihen, että Hercules oli tietoinen "neljän suuren" välisen hintoja koskevan sopimuksen tekemisestä, kuten ilmenee Herculesin vuoden 1977 puolivälissä puhelinkeskustelusta tekemistä muistiinpanoista (yleisen väitetiedoksiannon liite 2), joissa kuvataan sopimuksen yksityiskohtia, sekä toiseksi Herculesin kolmessa EATP-kokouksessa toukokuussa 1977 (yleisen väitetiedoksiannon liite 5), marraskuussa 1977 (yleisen väitetiedoksiannon liite 6) sekä toukokuussa 1978 (yleisen väitetiedoksiannon liite 7) esittämiin ilmoituksiin. Ensimmäisessä se esitti:

"Hercules is not happy with the current price levels, but feels it will be up to the traditional industry leaders to bring some order out of the present chaos."

(Hercules ei ole tyytyväinen hintojen nykyiseen tasoon, vaan se arvioi alan perinteisten johtajien tehtävänä olevan luoda järjestystä nykyiseen kaaokseen.)

Toisessa kokouksessa se esitti:

"Since the first alternative does not appear likely, I was happy to learn on Friday from Mrs T. of European Chemical News that Montedison had announced to her that they had made the first move in announcing the new European prices for their grades of polypropylene",

(Koska ensimmäinen vaihtoehto ei vaikuta uskottavalta, olin iloinen kuullessani perjantaina European Chemical Newsin rouva T:ltä, että Montedison oli ilmoittanut ottaneensa ensimmäisen askeleen ilmoittamalla uudet Euroopan hinnat polypropeenin eri laaduille),

esittäen näin tukensa Monten aloitteelle, josta alan lehdistö raportoi (yleisen väitetiedoksiannon liite 3, jossa viitataan aiempaan artikkeliin). On todennäköistä, että Hercules tiesi aloitteen olevan seurausta laittomasta sopimuksesta (yleisen väitetiedoksiannon liite 2). Kolmannessa kokouksessa se esitti:

"Although prices for polypropylene have increased significantly since the fourth quarter of last year, they are not yet at a satisfactory level. It may not have been realistic to think that an increase to 1.30 DM/kg could have been reached in one step, but the need to get to this minimum level has not and will not diminish."

(Vaikka polypropeenin hinnat ovat nousseet merkittävästi viime vuoden viimeisestä vuosineljänneksestä lähtien, ne eivät ole vielä tyydyttävällä tasolla. Epäilemättä ei ollut realistista uskoa, että korotus 1,30 DEM:aan/kg olisi voitu toteuttaa yhdellä kertaa, mutta tarve saavuttaa tämä minimitaso ei ole eikä tule pienenemään.)

68 Puhelinyhteyksien osalta muihin tuottajiin komissio esittää, että Hercules itse mainitsi vastauksessaan väitetiedoksiantoon, että B silloin tällöin sai puheluita, joissa tiedotettiin niiden kokousten sisällöstä, joihin hän ei ollut osallistunut.

69 Komissio tarkentaa, ettei se ole tehnyt päätelmiä Herculesin osallistumisesta muihin tuottajien kokouksiin kuin EATP-kokouksiin ennen vuotta 1979. Se huomauttaa Herculesin vastauksessaan esittämän väitteen osalta, että tämä ilmoittaa saaneensa tietoja sellaisten kokousten tuloksista, jotka pidettiin "aiempana ajanjaksona, jolloin B ei aluksi osallistunut lainkaan kokouksiin ja osallistui myöhemmin ainoastaan satunnaisesti". Kantaja viittaa näin selvästi vuoden 1978 ajanjaksoon ja osoittaa, että korkeampien hintojen tukeminen EATP-kokouksissa perustui ainakin salaisen liiton tuntemiseen ja aikomukseen liittyä siihen.

70 Kantajan syrjimisen osalta suhteessa Amocoon ja BP:hen komissio esittää, että päätöksen 78 kohdassa esitetään selkeästi, että koska "näyttö sen osoittamiseksi, että Amoco ja BP olisivat osallistuneet ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen, ei ole riittävää", ei päätöstä ole osoitettu niille.

c) Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

71 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja on sekä vastauksessaan tietojensaantipyyntöön (Herculesin väitetiedoksiannon liite 1) että kanteessaan myöntänyt saaneensa toisinaan puhelimitse muilta tuottajilta tietoja, jotka koskivat näiden välisiä tapaamisia tai kokouksia, vaikka kantaja kiistääkin tehneensä aloitetta tällaisten yhteyksien osalta. Näiden yhteyksien ylläpitämisen kestoa ei myöskään ole ajallisesti rajattu.

72 Ottaen huomioon yhteyksien olemassaolon vuosina 1977 ja 1978 sekä kantajan EATP-kokouksessa 27.5.1977 esittämät ilmoitukset, on tutkittava, olivatko kantajan EATP-kokouksessa 22.11.1977 esittämät ilmoitukset yhteisen tahdon ilmaisu muiden tuottajien kanssa 1,30 DEM:n/kg tavoitehinnasta 1.12.1977 alkaen; tavoitehinnan olemassaolon vahvistavat kantajan EATP-kokouksessa 26.5.1978 esittämät ilmoitukset.

73 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että näin on. Kantaja ehdotti EATP-kokouksessa 27.5.1977 (yleisen väitetiedoksiannon liite 5), että markkinoiden perinteiset "johtajat" (toisin sanoen "neljä suurta") palauttaisivat järjestystä kaaokseen markkinoilla; vuoden 1977 puolessa välissä sille ilmoitettiin puhelimitse, että "neljä suurta" olivat tehneet sopimuksen pohjahinnoista (1,25 DEM/kg); EATP-kokouksessa 22.11.1977 (yleisen väitetiedoksiannon liite 6) se esitti julkisesti tyytyväisyyttään saatuaan tietää ECN:stä, että Monte oli ryhtynyt toimeen ilmoittamalla uudet Euroopan hinnat polypropeenille (1,30 DEM/kg), kantaja oli silloin tietoinen tehdystä pohjahintasopimuksesta sekä siitä, että Monte oli yksi sopimuspuolista; EATP-kokouksessa 26.5.1978 (yleisen väitetiedoksiannon liite 7) se totesi hintojen nousseen - ei kuitenkaan riittävästi - ja ettei ollut realistista uskoa korotuksen 1,30 DEM:aan/kg onnistuvan yhdellä kertaa.

74 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että Amocon tapaus eroaa kantajan tapauksesta siinä, ettei ole näyttöä Amocon yhteyksistä muihin polypropeenin tuottajiin ennen EATP-kokousta 26.5.1978, eikä se osallistunut EATP-kokouksiin 27.5.1977 ja 22.11.1977, joista jälkimmäisessä muodostui yhteisymmärrys polypropeenin tuottajien välille. BP puolestaan ei osallistunut yhteenkään näistä kokouksista.

75 Edellä esitetystä seuraa, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut ensinnäkin, että kantaja oli tietoinen hintakeskustelujen tuloksista, että se oli yhteydessä muihin tuottajiin erityisesti vuosina 1977 ja 1978 tarpeen vaatiessa, ja toiseksi, että kantajan esittämät ilmoitukset sellaisina kuin ne ovat 22.11.1977 pidetyn EATP-kokouksen pöytäkirjassa ovat kantajan ja muiden tuottajien välisen 1,30 DEM:n/kg tavoitehintaa koskevan yhteisymmärryksen ilmaus.

B Säännölliset kokoukset

a) Kanteen kohteena oleva päätös

76 Päätöksen mukaan (18 kohdan ensimmäinen alakohta) ainakin kuusi kokousta pidettiin vuonna 1978 polypropeenialan tiettyjen tuottajien yleisestä johtamisesta vastaavien ylimpien johtajien välillä ("johtajat"). Tätä täydennettiin pian myös alemman tason tapaamisilla markkinointiin erikoistuneiden johtajien välillä ("asiantuntijat") (ICI:n vastaus asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiseen tietojensaantipyyntöön, yleisen väitetiedoksiannon liite 8). Päätöksen mukaan kantaja esittää osallistuneensa kokouksiin satunnaisesti ennen vuoden 1982 puoliväliä, mutta saman vuoden toukokuusta lähtien yhä säännöllisemmin (18 kohdan kolmas alakohta).

77 Päätöksen mukaan (78 kohdan kymmenes alakohta) Hercules, ainoa amerikkalainen kokouksiin osallistunut tuottaja, väittää osallistuneensa niihin "tarkkailijana" ja täten ulkopuolisena. Hercules myöntää osallistuneensa kokouksiin toukokuusta 1979 alkaen ja sen, että sille tiedotettiin sellaisten kokousten sisällöstä, joihin sen edustaja ei osallistunut. Vuoden 1982 puolivälistä alkaen, ja huolimatta uhkauksistaan vetäytyä, koska saksalaiset tuottajat "eivät hyväksyneet" tätä, Herculesin edustaja osallistui noin viiteentoista kokoukseen niistä kolmestakymmenestä, joiden tiedetään pidetyn, mukaan lukien useita "johtajien" kokouksia. ICI:n pöytäkirjoista ilmenee, että Hercules osallistui aktiivisesti keskusteluihin, ja jopa ehdotti "account leadership" -järjestelmää. Hercules myös osallistui paikallisiin kokouksiin ainakin Benelux-maissa. Herculesin edustaja, joka sai yksityiskohtaista tietoa muiden tuottajien kuukausittaisesta myynnistä, ei kuitenkaan ilmeisesti paljastanut oman yrityksensä lukuja muille.

78 Päätöksessä esitetään (78 kohdan yhdestoista alakohta), että Hercules pyrki kuvaamaan edustajansa osallistumista kokouksiin suhteellisen alhaisen tason johtajan epäviralliseksi aloitteeksi. Herculesin omista asiakirjoista ilmenee kuitenkin, että tämä oli vastuullisessa asemassa yhtiössä polypropeenin markkinointijohtajana ja että jo vuonna 1977, kun pohjahintasopimus tehtiin, sekä myöhemmin vuonna 1981 tämän esimiehet olivat itse yhteydessä muihin tuottajiin hintajärjestelyjen yhteydessä. Ei siis ole uskottavaa, että esimiehet eivät olisi olleet tietoisia markkinointijohtajan niiden liikematkojen todellisesta tarkoituksesta, jotka he hyväksyivät toukokuusta 1979 alkaen.

79 Päätöksessä päätellään (85 kohdan kolmas alakohta), että Hercules ei voi kiistää vastuutaan rikkomisesta väittäen että sen edustajan osallistuminen kokouksiin oli epävirallista tai että tämä salasi tiettyjä tietoja muilta tuottajilta.

80 Päätöksessä esitetään (21 kohta), että polypropeenin tuottajien säännöllisten kokousten tavoitteena oli erityisesti tavoitehintojen ja myynnin määrien vahvistaminen sekä sen valvominen, että tuottajat noudattivat niitä.

b) Asianosaisten väitteet

81 Kantajan mukaan komissio ei voi päätellä Herculesin osallistuneen rikkomiseen sen perusteella, että yksi sen työntekijöistä, B., osallistui muutamaan polypropeenin tuottajien kokoukseen, koska tämän osallistuminen oli satunnaista, passiivista ja epävirallista, eivätkä tämän esimiehet olleet asiasta tietoisia ja koska työntekijän asema ei ollut riittävä sitoumusten tekemiseen yrityksen puolesta.

82 Kantaja esittää aluksi, että sen työntekijä osallistui viiteen kokoukseen niistä kahdestakymmenestäneljästä, jotka on mainittu päätöksen taulukossa 3 ennen toukokuuta 1982 koskevalta ajalta, kuuteen "johtajien" kokoukseen kuudestatoista sekä yhdeksään "asiantuntijoiden" kokoukseen viidestätoista toukokuun 1982 ja elokuun lopun 1983 välisenä aikana ja ettei tämä osallistunut yhteenkään kolmesta 23.8.1983 jälkeen pidetystä kokouksesta. Lisäksi kantaja väittää, että ICI:n (yleisen väitetiedoksiannon liite 8) ja Monten (Monten väitetiedoksiannon liite 3) vastaukset tietojensaantipyyntöön vahvistavat kantajan kokouksiin osallistumisen satunnaisuuden.

83 Toiseksi kantaja väittää, että tämä satunnainen osallistuminen kokouksiin oli myös täysin passiivista, kuten ilmenee ICI:n vastauksesta tietojensaantipyyntöön ja kuten todetaan myös päätöksessä (78 kohdan kymmenes alakohta), jonka mukaan Herculesin työntekijä "ei ilmeisesti ilmoittanut oman yrityksensä lukuja muille". Kantajan mukaan tämä on hyvin merkittävää siltä osin kuin lukujen ilmoittaminen oli välttämätöntä kartellin toiminnalle, koska tiedon vaihto toteutuneesta myynnistä oli keino, jolla tuottajat pyrkivät valvomaan tehtyjen sopimusten täytäntöönpanoa.

84 Kolmanneksi kantaja väittää, että sen työntekijä ei ollut saanut kokouksiin osallistumiselleen hyväksyntää esimiehiltään, jotka eivät olleet tietoisia siitä, ja että se oli yhtiön politiikan vastaista. Tältä osin kantaja selittää, että vaikka komission päätöksen kattaman ajanjakson alussa muut tuottajat ottivat yhteyttä kantajan johtajiin ja tiedottivat tuottajien välisten kokousten ja hintajärjestelyjen olemassaolosta, ei tämä tarkoita että ylin johtotaso olisi tiennyt, että yksi alemman tason johtajista osallistui kokouksiin. Saatuaan tietää tämän työntekijän saavan samankaltaista tietoa kuin ylimmälle johtotasolle toimitettiin ja että tätä oli pyydetty osallistumaan kokouksiin, esimiehet muistuttivat työntekijälle kokouksiin osallistumisen olevan yhtiön politiikan vastaista. Kantajan mukaan oli kohtuullista olettaa, että tällaisia ohjeita sittemmin noudatettiin. Ottaen huomioon sen, että tehtävänsä hoitamiseksi kyseinen työntekijä joutui usein matkustamaan useisiin Euroopan kaupunkeihin ja ettei tällaiseen matkustamiseen tarvittu esimiesten etukäteen antamaa lupaa tai mitään selityksiä, ei mikään vihjannut - eivät edes matkustusasiakirjat, joilla ainoastaan korvattiin matkakulut - esimiehille, jotka eivät olleet tietoisia edes kokousten ajankohdista tai paikoista, että tämä osallistui kokouksiin, edes satunnaisesti. Päinvastoin kuin mitä komissio esittää vastineessaan, tätä päätelmää ei kyseenalaista Hercules Incorporatedin oikeudellisen neuvonantajan raportti (Herculesin väitetiedoksiannon liite 6), jossa todetaan ainoastaan, että esimiehet "ovat voineet tietää" työntekijänsä tehtävästä, mutta ei että nämä olisivat tienneet. Tämän päätelmän sitä vastoin vahvistaa se, että 29.7.1981 työntekijän esimies kertoi tälle juuri pidetyn kokouksen sisällöstä (Herculesin väitetiedoksiannon liite 18), mikä osoittaa, ettei esimies ollut tietoinen työntekijän osallistumisesta kokoukseen. Kantajan mukaan vaikutin työntekijän salaiseen osallistumiseen kokouksiin oli saada tietoa, jonka ansiosta esimiehet arvostaisivat häntä.

85 Tämän todettuaan kantaja tunnustaa, ettei kysymystä siitä, voidaanko yrityksen katsoa olevan vastuussa yhteisön oikeuden kilpailusääntöjen rikkomisesta, koska se on ryhtynyt asianmukaisiin varotoimiin välttääkseen tällaiseen rikkomiseen syyllistymistä ja sen ponnisteluista huolimatta kuriton työntekijä ryhtyy esimiestensä ohjeitten vastaisiin toimiin, ole vielä selvitetty.

86 Kantaja huomauttaa neljänneksi, ettei sen työntekijä ollut täysivaltainen osanottaja kokouksissa, vaan että tämä osallistui ainoastaan tarkkailijana, mistä muut kokouksiin osallistujat olivat tietoisia, koska tämä oli tehnyt tiettäväksi epävirallisen tarkkailijan asemansa, kuten ilmenee maaliskuussa 1983 pidetyn kokouksen pöytäkirjasta (Herculesin väitetiedoksiannon liite 11), jonka mukaan "B., marketing manager attends unofficially". Kantajan mukaan epävirallinen osallistuminen ärsytti saksalaisia ja alankomaalaisia tuottajia, kuten ilmenee 2.12.1982 pidetyn kokouksen pöytäkirjasta (yleisen väitetiedoksiannon liite 33) sekä kyseisen työntekijän ja ICI:n johtajan välisestä puhelinkeskustelusta 3.12.1982 tehdystä muistiosta (yleisen väitetiedoksiannon liite 88).

87 Lopuksi kantaja väittää, että sen työntekijän vastuun taso yhtiössä ei sallinut tämän allekirjoittavan tavoitehintoja tai tuotannon tai myynnin vähentämistä koskevia sopimuksia. Itse asiassa kantajan mukaan työntekijä ei tittelistään huolimatta kuulunut yhtiön ylimpään johtoon, eikä hänellä ollut valtuuksia tehdä sitoumuksia yhtiön nimissä. Erityisesti hänellä ei ollut toimivaltaa valvoa tuotantopolitiikkaa tai yleistä myyntipolitiikkaa ja hänen tekemänsä paikallisille kaupallisille johtajille annettavat ohjehintoja koskevat päätökset edellyttivät hänen esimiestensä hyväksyntää.

88 Komissio puolestaan väittää, ettei se katsonut kokouksiin osallistumisen tiheyden enää olevan oleellinen tekijä tultuaan vakuuttuneeksi siitä, että yritys oli osallistunut yhteiseen hintojen sääntelyä ja toimituksia koskevaan suunnitelmaan (katso päätöksen 83 kohdan ensimmäinen alakohta). Se kuitenkin korostaa, että Hercules on vastauksessaan väitetiedoksiantoon myöntänyt, että sen työntekijä osallistui kokouksiin "suhteellisen usein" helmikuusta 1982 maaliskuuhun 1983. Lisäksi 1.6.1983 pidetyn kokouksen pöytäkirjan mukaan (yleisen väitetiedoksiannon liite 40) Hercules luetellaan kuuluvaksi kokousten tavanomaisiin osallistujiin.

89 Komissio kiistää kantajan osallistumisen kokouksiin olleen luonteeltaan passiivista perustaen väitteensä kahteen hyvin lyhyeen muistiinpanoon, joissa esitetään: "B. - Account leadership" (Herculesin väitetiedoksiannon liite 10) ja "B.: originator of 'account leadership' concept (not working)" (B.: esitteli käsitteen "account leadership" (ei toimi) (Herculesin väitetiedoksiannon liite 11), ja joista se päätteli kantajan työntekijän alunperin ehdottaneen "account leadership" -järjestelmää. Komissio vetoaa myös maaliskuussa 1982 pidetyn kokouksen pöytäkirjaan (Herculesin väitetiedoksiannon liite 43), josta komission mukaan ilmenee, että B. oli pyytänyt hänelle osoitetun kiintiön tarkistusta. Lisäksi komission mukaan se, että Herculesin työntekijä ei ole toimittanut myyntilukuja kokouksissa, ei ole merkittävää, koska tämä tiesi, että muut tuottajat pystyvät määrittämään luvut Fides-tietojärjestelmän tietojen perusteella.

90 Sen väitteen osalta, jonka mukaan työntekijää oli kielletty osallistumasta kokouksiin, komissio huomauttaa, että ainakin kaksi kertaa, vuonna 1977 (yleisen väitetiedoksiannon liite 2) ja 29.7.1981 (Herculesin väitetiedoksiannon liite 18), työntekijän esimiehet toimittivat tälle tietoa tehdystä hintoja koskevasta sopimuksesta. Komission väitteitä ei kyseenalaista se, että 29.7.1981 saatiin tietoa 28.7.1981 pidetystä kokouksesta, koska kantajan työntekijä ei osallistunut kyseiseen kokoukseen. Tämän vuoksi ei ole uskottavaa, että työntekijän oletettiin ymmärtävän, ettei yhtiö hyväksynyt sopimuksia ja että häneltä oli kielletty kokouksiin osallistuminen. Komissio korostaa, ettei minkäänlaista asiakirjaa tästä ole löydetty. Ei myöskään ole uskottavaa, että B:n esimiehet eivät ole olleet tietoisia tämän osallistumisesta kokouksiin. Lisäksi Hercules Incorporatedin oikeudellisen neuvonantajan komission tutkimuksia seuraavien viikkojen aikana laatimassa raportissa (Herculesin väitetiedoksiannon liite 6) esitetään selkeästi, että "It appears that Mr. B.'s non-participant observer role may have been known to several of his immediate superiors" (On luultavaa, että useat B:n lähimmistä esimiehistä tunsivat tämän passiivisen tarkkailijan roolin). Komissio lisää, että vaikka B:n esimiehet olisivat olleet tietämättömiä tämän toimista ja tämä olisi näin toiminut kurittomasti, mikä ei sen mukaan edes ole totta, ei tämä oikeuta Herculesia vapautumaan vastuusta.

91 Komissio katsoo lisäksi, että kantajan työntekijän osallistuminen kokouksiin ei eronnut luonteeltaan muiden tuottajien osallistumisesta, kuten osoittavat tämän aktiivinen osallistuminen keskusteluihin sekä yhtiön nimissä tekemät sitoumukset. Komissio korostaa työntekijän osaa "account leadership" -järjestelmän täytäntöönpanossa sekä sitä, että tämä hyväksyi 2.12.1982 pidetyssä kokouksessa (yleisen väitetiedoksiannon liitteen 33 taulukko 2) ja 3.12.1982 käydyssä puhelinkeskustelussa (yleisen väitetiedoksiannon liite 88) kantajalle osoitetun kiintiön sekä kyseisen kiintiön tarkistuksen maaliskuussa 1982 pidetyssä kokouksessa.

92 Komissio väittää lopuksi olevan turhaa yrittää osoittaa, että kantajan työntekijällä ei ollut päätösvaltaa yhtiössä, koska se, että kantajan kokousten jälkeen antamat hintoja koskevat ohjeet vastasivat kokouksissa sovittuja tavoitehintoja, osoittaa kiistatta päinvastaista.

c) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

93 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa kantajan tuottajien kokouksiin osallistumisen alkamisen osalta, että Herculesille osoitetussa erityisessä väitetiedoksiannossa esitetään, että "Mr F. B., - -, attended a number of 'Bosses' and 'Experts' meetings from 1979 - -" (F. B. osallistui tiettyyn määrään "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksia vuodesta 1979 alkaen - -).

94 ICI:n, Monten ja kantajan vastauksista tietojensaantipyyntöihin (yleisen väitetiedoksiannon liite 8; Monten väitetiedoksiannon liite 3; Herculesin väitetiedoksiannon liite 1) ilmenee, että Hercules osallistui kokouksiin epäsäännöllisesti vuosina 1979, 1980 ja 1981. Hercules myöntää osallistuneensa yhteen tai kahteen kokoukseen vuonna 1979, yhteen kokoukseen vuonna 1980 ja kahteen kokoukseen vuonna 1981. On kuitenkin huomattava, että komission virkamiesten suorittamasta Herculesin työntekijän B. kuulemisesta tehdystä pöytäkirjasta (Herculesin väitetiedoksiannon liitteen 7 lisäys A) ilmenee, että tämä on kertonut osallistuneensa lisäksi mahdollisesti kahteen muuhun kokoukseen vuonna 1979, kahteen muuhun vuonna 1980 ja yhteen muuhun kokoukseen vuonna 1981. Lisäksi kantajan vastauksesta väitetiedoksiantoon ilmenee, että se on osallistunut kokouksiin säännöllisesti vuoden 1982 helmikuusta lähtien, mistä voidaan päätellä sen osallistuneen helmikuussa, maaliskuussa ja huhtikuussa 1982 pidettyihin kokouksiin (yhteensä viisi kokousta). Tämän vuoksi sen osallistuminen kokouksiin kyseisinä vuosina ei ole ollut niin epäsäännöllistä kuin se väittää, koska se omien kertomustensa mukaan on ennen toukokuuta 1982 osallistunut mahdollisesti viiteentoista kokoukseen kahdestakymmenestäyhdeksästä (toisin sanoen päätöksen taulukossa 3 mainitut kaksikymmentäneljä kokousta kyseisen ajanjakson aikana, joihin lisätään saman ajanjakson aikana pidetyt kokoukset, jotka mainitaan B:n kuulemispöytäkirjassa, mutta ei päätöksen taulukossa 3), eikä viiteen kokoukseen kahdestakymmenestäneljästä.

95 On todettava, että kantajan kyseisen ajanjakson aikana pidettyihin kokouksiin osallistumisen suhteellinen epäsäännöllisyys ei ole ainoa huomioon otettava tekijä tutkittaessa kantajan osallistumista polypropeenin tuottajien säännöllisten kokousten järjestelmään, vaan on myös huomioitava sen mahdolliset yhteydet muihin tuottajiin. Tältä osin on huomattava, että vastauksessaan tietojensaantipyyntöön (Herculesin väitetiedoksiannon liite 1) kantaja esitti seuraavaa:

"Mr B. was informed on a number of occasions that the meetings were scheduled to occur and was invited to attend. It does not appear that Mr B. was informed in such conversations about any action which it was proposed to take at such meetings. Mr B. did not make any commitment with respect to prices, volumes, or related matters, and did not authorize anyone to represent or act on behalf of Hercules at such meetings. On a number of occasions, but not invariably, Mr B. was informed after meetings as to what had transpired. On such occasions Mr B. did not make any commitments or express any intention, to follow or support any price changes that may have been agreed upon at such meetings. On occasion, Mr B. may have made general statements indicating Hercules' desire for higher polypropylene prices."

(B:lle tiedotettiin useaan otteeseen järjestettävistä kokouksista ja häntä pyydettiin osallistumaan. Ei vaikuta siltä, että B:lle tällaisten keskustelujen yhteydessä olisi tiedotettu etukäteen kokouksessa ehdotettavista toimista. B. ei tehnyt mitään sitoumuksia hintojen, määrien tai niihin liittyvien seikkojen osalta eikä valtuuttanut ketään edustamaan Herculesta tai toimimaan sen nimissä näissä kokouksissa. Useita kertoja - mutta ei kuitenkaan aina - B:lle tiedotettiin kokousten jälkeen niiden tuloksista. Tällaisissa tilanteissa B. ei koskaan sitoutunut soveltamaan tai tukemaan hintoja koskevia muutoksia, joista kokouksissa oli sovittu, eikä hän myöskään koskaan ilmaissut tällaisia aikeita. B. on saattanut toisinaan esittää yleisesti Herculesin toivovan korkeampia polypropeenin hintoja.)

96 Ottaen huomioon nämä yhteydet, joiden avulla. B pystyi lisäämään kokouksissa hankkimiaan tietoja kaupallisesta politiikasta, jota kantajan kilpailijat aikoivat noudattaa, on todettava, ettei kantajan työntekijän suhteellisen epäsäännöllinen osallistuminen kokouksiin ennen toukokuuta 1982 ole ristiriidassa sen kanssa, että tämä osallistui polypropeenin tuottajien säännöllisten kokousten järjestelmään kyseisen ajanjakson aikana.

97 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantajan osallistuminen kokouksiin toukokuusta 1982 elokuun loppuun 1983 on ollut säännöllistä, kuten osoittavat sen vastaus tietojensaantipyyntöön, sen vastaus väitetiedoksiantoon sekä 3.5. ja 1.6.1983 pidettyjen kokousten pöytäkirjat (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 38 ja 40), joista ensimmäisessä mainitaan "a fairly full attendance with only Hercules missing among usual participants" (suhteellisen runsas osanotto, ainoastaan Hercules puuttuu tavanomaisten osallistujien joukosta) ja joista toisessa mainitaan "usual participants except for Solvay + Hercules" (tavanomaiset osallistujat lukuun ottamatta Solvayta ja Herculesta). Tältä osin on huomattava, että tietyissä kokouspöytäkirjoissa, kuten johtajien 21.9.1982 pidetyn kokouksen pöytäkirjassa (yleisen väitetiedoksiannon liite 30), esitetään kantajan olleen läsnä, vaikka kyseisiä kokouksia ei ole mainittu kantajan vastauksessa tietojensaantipyyntöön ja että tämän vuoksi kantajan vastaus on katsottava epätäydelliseksi.

98 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että komissio on perustellusti arvioinut ICI:n vastauksen tietojensaantipyyntöön perusteella, että kokousten tavoitteena oli toisaalta tavoitehintojen vahvistaminen sekä toisaalta myynnin määrien vahvistaminen, minkä vahvistavat lukuisten kokousten pöytäkirjat. Itse asiassa ICI:n vastauksesta voidaan lukea seuraavat katkelmat:

"'Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule - -",

ja

"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."

(Tuottajien polypropeenin jokaisen pääasiallisen luokan peruslaaduille 1.1.1979 alkaen säännöllisesti ehdottamat "tavoitehinnat" esitetään liitteessä - -

ja

Kokouksissa keskusteltiin tietyistä eri tuottajien myynnin määriä koskevista ehdotuksista.)

99 Lisäksi ICI:n vastauksesta tietojensaantipyyntöön, jossa selitetään sekä "johtajien" että markkinoinnin "asiantuntijoiden" kokousten organisaatiota, ilmenee, että keskustelut tavoitehintojen ja myynnin määrien vahvistamisesta tulivat yhä konkreettisemmiksi ja tarkemmiksi, kun sen sijaan vuonna 1978 "johtajat" olivat lähinnä kehitelleet tavoitehinnan käsitettä.

100 Edellä mainittujen kappaleiden lisäksi ICI:n vastauksesta tietojensaantipyyntöön voidaan lukea seuraavaa: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" (ainoastaan "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokoukset pidettiin kuukausittain). Komissio on perustellusti päätellyt tästä vastauksesta sekä kokousten identtisestä luonteesta ja tavoitteesta, että ne olivat osa säännöllisten kokousten järjestelmää.

101 On myös todettava, että erilaiset näytön tekijät asettavat kantajan työntekijän passiiviseksi väitetyn osallistumisen kokouksiin kyseenalaiseksi. Ensinnäkin kahdessa komission mainitsemassa käsinkirjoitetussa muistiinpanossa, joista toinen on päivätty maaliskuussa 1983 (Herculesin väitetiedoksiannon liitteet 10 ja 11), mainitaan: "B.: Account leadership" ja "B.: Originator of 'account leadership' concept (not working)" (B.: esitteli käsitteen "account leadership" (ei toimi), joista voidaan päätellä, että B. ehdotti "account leadership" -järjestelmää. Toiseksi pöytäkirja 2.12.1982 pidetystä kokouksesta (yleisen väitetiedoksiannon liite 33) sekä seuraavana päivänä päivätty muistio kantajan ja ICI:n työntekijän välisestä puhelinkeskustelusta yhdessä osoittavat, että kantaja välitti ICI:lle Amocon, BP:n ja Herculesin mielipiteet niille 2.12.1982 pidetyssä kokouksessa osoitetuista kiintiöistä, vaikka B. ei esittänytkään Herculesin myyntilukuja.

102 Kantajan väitteet, joiden mukaan B:n esimiehet eivät tienneet, että tämä osallistui kokouksiin, ja joiden mukaan he olivat kertoneet tälle, että osallistuminen olisi vastoin yhtiön politiikkaa, eivät seuraavien tekijöiden vuoksi ole uskottavia. Kantaja ei ole toimittanut minkäänlaista asiakirjaa kokouksiin osallistumisen kieltämisestä. Kyseisen työntekijän esimiehet olivat yhteydessä muihin kokouksiin osallistuneisiin: tämän osoittaa se, että kesäkuussa 1977 ja 29.7.1981 esimiehet kertoivat B:lle puhelinkeskustelun sisällöstä (yleisen väitetiedoksiannon liite 2) sekä sellaisen kokouksen sisällöstä, johon työntekijä ei ollut osallistunut (Herculesin väitetiedoksiannon liite 18). Hercules Incorporatedin laatimasta raportista ilmenee, että useat B:n lähimmät esimiehet ovat voineet tietää tämän tehtävän (Herculesin väitetiedoksiannon liite 6). Lopuksi, se että kantaja on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittänyt, että B:n paikallisille kaupallisille johtajille annettavia hinnoitteluohjeita koskevat päätökset edellyttivät hänen esimiestensä hyväksyntää, osoittaa, että hänen oli perusteltava päätöksensä esittämällä esimiehilleen tiedot, joihin päätös perustuu, sekä tietojen alkuperä.

103 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantajan työntekijän kokouksiin osallistumisen luonne, jonka ICI kuvasi "epäviralliseksi" edellä mainitussa maaliskuun 1983 muistiinpanossa, ei kuitenkaan eronnut muiden osallistujien osallistumisen luonteesta, kuten ilmenee hänen aktiivisesta osallistumisestaan keskusteluihin ja siitä, että kantajan kokousten jälkeen antamat hintoja koskevat ohjeet vastasivat suurelta osin kokouksissa vahvistettuja tavoitehintoja määrältään sekä voimaantulon ajankohdaltaan. On huomattava, ettei se, että ICI kuvasi B:n osallistumista kokouksiin "epäviralliseksi" ole omiaan kumoamaan tätä toteamista, koska kuvaus ei todista muiden tuottajien tienneen, että kantajan työntekijä olisi osallistunut esimiestensä tietämättä tai jopa vastoin näiden tahtoa, tai ettei hänellä ollut tarpeeksi valtuuksia osallistumiseen. Kuvaus todistaa ainoastaan, ettei B. halunnut osallistumisensa kokouksiin tulevan muiden tietoon.

104 Kyseisen työntekijän aseman tasosta kantaja-yhtiössä on todettava, että lukuisten kantajan antamien hintoja koskevien ohjeiden sekä kokousten tulosten vastaavuus osoittaa, että joko B:llä oli valtuudet saada kantajan hintapolitiikka suoraan vastaamaan niiden kokousten tuloksia, joihin hän osallistui, mikä osoittaa että hänellä oli valtuudet tehdä sitoumuksia yhtiön nimissä, tai että hänellä oli ohjeet toimia niin.

105 Edellä esitetyistä päätelmistä seuraa, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut ensinnäkin, että kantaja on osallistunut polypropeenin tuottajien säännöllisten kokousten järjestelmään ainakin vuoden 1979 alusta elokuun 1983 loppuun, minkä komissio oli päätellyt kantajan osallistumisesta kokouksiin sekä kantajan yhteyksistä muihin tuottajiin näiden kokousten yhteydessä; ja toiseksi, että kokousten tavoitteena oli erityisesti tavoitehintojen ja myynnin määrien vahvistaminen; kolmanneksi, että kantajan osallistuminen kokouksiin oli juuri niin merkittävää kuin päätöksessä on esitetty.

C Hinta-aloitteet

a) Kanteen kohteena oleva päätös

106 Päätöksen mukaan (28-51 kohta) tavoitehintojen vahvistamisjärjestelmä pantiin täytäntöön hinta-aloitteilla, joista kuusi on määritetty: ensimmäinen heinäkuusta joulukuuhun 1979, toinen tammikuusta toukokuuhun 1981, kolmas elokuusta joulukuuhun 1981, neljäs kesäkuusta heinäkuuhun 1982, viides syyskuusta marraskuuhun 1982 ja kuudes heinäkuusta marraskuuhun 1983.

107 Ensimmäisen hinta-aloitteen osalta komissio huomauttaa (päätöksen 29 kohta), ettei sillä ole tietoja pidetyistä kokouksista tai vuoden 1979 alkupuolelle suunnitelluista aloitteista. 26. ja 27.9.1979 pidetyn kokouksen pöytäkirja osoittaa kuitenkin, että aloitetta oli suunniteltu raffian osalta 1,90 DEM/kg hinnan perusteella heinäkuun ensimmäisestä päivästä alkaen ja 2,05 DEM/kg hinnan perusteella syyskuun ensimmäisestä päivästä alkaen.

108 Koska hintojen korottaminen kuitenkin oli vaikeaa, tuottajat päättivät 26. ja 27.9.1979 pidetyssä kokouksessa siirtää suunniteltua päivämäärää tavoitteen saavuttamiseksi usealla kuukaudella eli 1.12.1979 saakka, ja uuden suunnitelman mukaan saavutettu taso tuli säilyttää lokakuun ajan ja mahdollisesti nostaa marraskuussa hinta 1,90-1,95 DEM:aan/kg (päätöksen 31 kohdan kaksi ensimmäistä alakohtaa).

109 Toisen hinta-aloitteen osalta puolestaan päätöksessä kuitenkin todetaan (32 kohta), että vaikka vuonna 1980 pidettyjen kokousten pöytäkirjoja ei ole löytynyt, tuottajat kokoontuivat ainakin seitsemän kertaa kyseisen vuoden aikana (viittaus päätöksen taulukossa 3). Vuoden alussa alan lehdistö ilmoitti tuottajien olevan valmiita voimakkaisiin hintaponnistuksiin vuoden 1980 aikana. Markkinahinnoissa havaittiin kuitenkin merkittävä lasku, kun ne laskivat 1,20 DEM/kg tasolle, jopa alle sen, ennen kuin alkoivat vakiintua syyskuun aikoihin. Tiettyjen tuottajien (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga ja ICI) toimittamista hintoja koskevista ohjeista ilmenee, että hintatason vakauttamiseksi vahvistettiin joulukuun 1980 ja tammikuun 1981 ajaksi tavoitehinnat, jotka perustuivat 1,50 DEM/kg hintaan raffian osalta, 1,70 DEM/kg hintaan homopolymeerin osalta ja 1,95-2,00 DEM/kg hintaan kopolymeerin osalta. Erääseen Solvayn sisäiseen asiakirjaan sisältyi taulukko, jossa verrataan lokakuussa ja marraskuussa 1980 "toteutuneita hintoja" sekä tammikuun 1981 "luettelohintoja", jotka olivat 1,50/1,70/2,00 DEM/kg. Alun perin tarkoitus oli soveltaa näitä hintoja 1.12.1980 alkaen - Zürichissä pidettiin kokous 13.-15.10. - mutta aloitetta lykättiin tammikuun alkuun 1981.

110 Päätöksessä todetaan (33 kohdan kolmas alakohta), ettei ole tiedossa osallistuiko Hercules tammikuussa 1981 kokouksiin, joissa todettiin tarpeelliseksi korottaa joulukuussa 1980 vahvistettuja ja 1.2.1981 alkaen sovellettavia hintoja kahdessa vaiheessa raffian 1,75 DEM/kg hinnan perusteella: tavoite pysyisi vahvistettuna 1,75 DEM:aan/kg helmikuussa ja maaliskuun alusta sovellettaisiin "poikkeuksetta" 2,00 DEM/kg tavoitetta. Taulukko kuuden pääasiallisen laadun tavoitehinnoista kuudessa kansallisessa valuutassa laadittiin ja sen täytäntöönpanon sovittiin alkavan 1.2. ja 1.3.1981. Päätöksessä kuitenkin todetaan Herculesin olleen läsnä aiemmassa, 16.12.1980 pidetyssä kokouksessa.

111 Päätöksen mukaan (34 kohta) hanke hintojen nostamiseksi 2,00 DEM:aan /kg 1.3. alkaen ei kuitenkaan toteutunut. Tuottajat muuttivat näkymiään ja toivoivat saavuttavansa 1,75 DEM/kg tason maaliskuussa. Amsterdamissa pidettiin 25.3.1981 "asiantuntijoiden" kokous, jonka pöytäkirjaa ei ole löytynyt, mutta välittömästi sen jälkeen ainakin BASF, DSM, ICI, Monte ja Shell antoivat ohjeet nostaa tavoitehinnat (tai "luettelohinnat") samalle 2,15 DEM/kg tasolle raffian osalta 1.5. Hoechst antoi samanlaiset ohjeet 1. päivälle toukokuuta mutta noin neljä viikkoa myöhemmin kuin muut. Eräät tuottajat jättivät myyntiyhtiöilleen tietyn toimenpidemarginaalin, joka mahdollisti sellaisten "minimihintojen" tai "ehdottomien minimien" soveltamisen, jotka olivat hieman alle sovitun tavoitehinnan. Vuoden 1981 ensimmäisen puoliskon aikana hinnat nousivat huomattavasti, mutta vaikka tuottajat tukivat voimakkaasti toukokuun korotusta, tahti kuitenkin hidastui. Vuoden puolivälissä tuottajat ennakoivat joko hintojen vakiinnuttamista tai jopa niiden vähäistä laskua, koska kysyntä laski kesän aikana.

112 Kolmannen hinta-aloitteen osalta päätöksessä (35 kohta) todetaan, että jo kesäkuussa 1981 Shell ja ICI suunnittelivat uutta hinta-aloitetta syys-lokakuulle 1981, kun ensimmäisen neljännesvuoden hintojen nousu oli selvästi hidastunut. Shell, ICI ja Monte kokoontuivat 15.6.1981 keskustelemaan menetelmistä hintojen korottamiseksi markkinoilla. Muutama päivä kokouksen jälkeen ICI ja Shell antoivat molemmat myyntiosastoilleen ohjeen valmistella markkinoita syyskuussa toteutettavaan huomattavaan hinnankorotukseen, joka perustuisi raffian uuteen hintaan 2,30 DEM/kg. Myös Solvay huomautti Benelux-myyntiosastolleen 17.7.1981 tarpeesta varoittaa asiakkaita 1.9. toteutettavasta huomattavasta hinnankorotuksesta, jonka määrästä päätettäisiin heinäkuun viimeisellä viikolla, kun "asiantuntijoiden" kokousta suunniteltiin pidettäväksi 28.7.1981. Alkuperäistä aloitetta, joka painottui 2,30 DEM/kg hintaan syyskuussa 1981, tarkistettiin oletettavasti tässä kokouksessa: elokuussa hinta laskettiin 2,00 DEM:aan/kg raffian osalta. Syyskuun hinnaksi suunniteltiin 2,20 DEM/kg. Herculesista löytyneessä 29.7.1981 päivätyssä (toisin sanoen sitä kokousta seuraavana päivänä, johon Hercules luultavasti ei osallistunut) käsin kirjoitetussa muistiinpanossa esitettiin nämä hinnat "virallisina" hintoina elo- ja syyskuulle ja viitattiin epämääräisesti tiedon lähteeseen. Uudet kokoukset pidettiin Genevessä 4.8.1981 ja Wienissä 21.8.1981. Näiden seurauksena tuottajat antoivat uusia hintoja koskevia ohjeita, joissa tavoite vahvistettiin 2,30 DEM:aan/kg 1.10. lähtien. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte ja Shell antoivat lähes identtiset ohjeet hintojen soveltamisesta syys- ja lokakuussa.

113 Päätöksen mukaan (36 kohta) uudessa hankkeessa suunniteltiin hintojen nostamista syys- ja lokakuussa 1981 2,20-2,30 DEM:n/kg "perushintaan" raffian osalta. Shellistä löytynyt asiakirja osoittaa, että ylimääräisestä vaiheesta, jossa hinta nostettaisiin 2,50 DEM:aan/kg 1.11. keskusteltiin, mutta ajatus hylättiin. Eri tuottajien raporteista ilmenee, että hinnat nousivat syyskuussa ja että aloitetta noudatettiin lokakuussa 1981 markkinoilla toteutuneiden hintojen ollessa noin 2,00-2,10 DEM/kg raffian osalta. Herculesista löytynyt muistiinpano osoittaa, että joulukuussa 1981 2,30 DEM:n/kg tavoitetta tarkistettiin ja se vahvistettiin realistisemmalle tasolle 2,15 DEM/kg, mutta muistiinpanossa lisätään, että "yhteisen määrittämisen ansiosta hinnat nousivat 2,05 DEM:aan/kg, mikä on lähempänä julkaistuja (sic!) tavoitteita kuin koskaan ennen". Vuoden 1981 lopulla alan lehdistö esitti polypropeenin markkinahinnoiksi 1,95-2,10 DEM/kg raffian osalta, mikä on noin 20 penniä alempi kuin tuottajien tavoitehinnat. Kapasiteetin käytön esitettiin olevan "terve" 80 prosenttia.

114 Neljäs kesä-heinäkuun 1982 hinta-aloite tehtiin, kun markkinoille oli palautunut kysynnän ja tarjonnan välinen tasapaino. Aloitteesta päätettiin 13.5.1982 pidetyssä tuottajien kokouksessa, johon Hercules osallistui ja jonka aikana laadittiin yksityiskohtainen taulukko tavoitehinnoista polypropeenin eri laatujen osalta eri kansallisissa valuutoissa (2,00 DEM/kg raffian osalta) (päätöksen 37-38 kohta ja 39 kohdan ensimmäinen alakohta).

115 Tämän 13.5.1982 pidetyn kokouksen jälkeen ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Hüls, ICI, Linz, Monte ja Shell antoivat hintoja koskevat ohjeensa, jotka vastasivat, muutamaa merkityksetöntä poikkeusta lukuun ottamatta, kokouksessa määritettyjä tavoitehintoja (päätöksen 39 kohdan toinen alakohta). Tuottajat pystyivät 9.7.1982 pidetyssä kokouksessa ilmoittamaan vain vähäisistä korotuksista.

116 Päätöksen (40 kohta) mukaan kantaja osallistui myös viidenteen hinta-aloitteeseen syys-marraskuulle 1982, josta päätettiin 20. ja 21.7.1982 pidetyssä kokouksessa, ja jolla pyrittiin saavuttamaan tavoitehinnaksi 1.9. 2,00 DEM/kg ja 1.10. 2,10 DEM/kg, koska kantaja oli läsnä suurimmassa osassa, jopa kaikissa heinäkuun ja marraskuun 1982 välisenä aikana pidetyissä kokouksissa, joissa aloitetta valmisteltiin ja valvottiin (päätöksen 45 kohta). Syyskuun alun korotusta siirrettiin 20.8.1982 pidetyssä kokouksessa 1. päivään lokakuuta, mikä päätös vahvistettiin 2.9.1982 pidetyssä kokouksessa (päätöksen 41 kohta).

117 Näiden 20.8.1982 ja 2.9.1982 pidettyjen kokousten jälkeen ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte ja Shell antoivat kokouksissa määritettyjen tavoitteiden mukaiset hintoja koskevat ohjeet (päätöksen 43 kohta).

118 Päätöksen (44 kohta) mukaan 21.9.1982 pidetyssä kokouksessa, johon kantaja osallistui, tutkittiin aiemmin asetetun tavoitteen saavuttamiseksi toteutetut toimenpiteet ja yritykset ilmaisivat yleisen tukensa ehdotukselle nostaa hintaa 2,10 DEM:aan/kg marras-joulukuuhun 1982 mennessä. Korotus vahvistettiin 6.10.1982 pidetyssä kokouksessa.

119 BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte, Shell ja Saga antoivat 6.10.1982 pidetyn kokouksen jälkeen hintoja koskevat ohjeensa soveltaen päätettyä korotusta (päätöksen 44 kohdan neljäs alakohta).

120 Kuten ATO, BASF, DSM, Hoechst, Hüls, ICI, Monte ja Saga, myös kantaja toimitti komissiolle paikallisille myyntiyhtiöilleen osoittamansa hintoja koskevat ohjeet, jotka vastasivat sekä toisiaan määriltään ja määräajoiltaan että ICI:n 2.9.1982 pidetystä "asiantuntijoiden" kokouksesta tekemän pöytäkirjan liitteenä olevan taulukon tavoitehintoja (yleisen väitetiedoksiannon liite 29) (päätöksen 45 kohdan toinen alakohta).

121 Päätöksen mukaan (46 kohdan toinen alakohta) joulukuun 1982 kokouksessa päästiin sopimukseen, jonka mukaan marras-joulukuulle suunniteltu taso oli toteutettava tammikuun 1983 loppuun mennessä.

122 Päätöksen (47 kohta) mukaan kantaja on osallistunut myös kuudenteen, heinä-marraskuun 1983 hinta-aloitteeseen. Itse asiassa 3.5.1983 pidetyssä kokouksessa sovittiin, että tuottajat pyrkisivät soveltamaan 2,00 DEM/kg tavoitehintaa kesäkuussa 1983. Aiemmin määritettyä tavoitetta siirrettiin kuitenkin 20.5.1983 pidetyssä kokouksessa syyskuuhun ja samalla vahvistettiin väliaikainen tavoite 1. päivästä heinäkuuta (1,85 DEM/kg). Seuraavaksi 1.6.1983 pidetyssä kokouksessa läsnäolevat tuottajat vakuuttivat pyrkivänsä soveltamaan 1,85 DEM/kg korotusta. Tässä yhteydessä sovittiin Shellin aloittavan julkisella ilmoituksella ECN:ssä.

123 Päätöksen (49 kohta) mukaan 20.5.1983 pidetyn kokouksen jälkeen ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina ja Solvay antoivat myyntiyksiköilleen ohjeet soveltaa 1. päivästä heinäkuuta 1,85 DEM/kg hintaa raffian osalta. Päätöksessä lisätään, että ATO:sta ja Petrofinasta löytyneet hintoja koskevat ohjeet ovat vain osittaisia, mutta että ne vahvistavat yhtiöiden nostaneen hintatasoaan, Petrofinan ja Solvayn tapauksessa hieman viivästyneinä. Päätöksessä katsotaan näin osoitetun, että lukuun ottamatta Hülsia, jonka osalta komissio ei ole löytänyt hintoja koskevia ohjeita heinäkuulle 1983, kaikki tuottajat, jotka olivat osallistuneet kokouksiin tai luvanneet tukea uutta 1,85 DEM/kg tavoitehintaa, antoivat ohjeita uuden hinnan soveltamiseksi.

124 Päätöksessä (50 kohta) todetaan lisäksi, että muita kokouksia pidettiin 16.6., 6. ja 21.7., 10. ja 23.8. sekä 5., 15. ja 29.9.1983, ja niihin osallistuivat kaikki tavanomaiset osanottajat, myös Hercules. Heinäkuun lopussa ja elokuun alussa 1983 BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Solvay, Monte ja Saga toimittivat eri kansallisille myyntiyksiköilleen 1.9. alkaen sovellettavat hintoja koskevat ohjeet, jotka perustuivat raffian 2,00 DEM/kg hintaan; samaten Shellin 11.8. päivätyssä sisäisessä tiedotteessa, joka koski hintoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, esitettiin, että sen tytäryhtiö Yhdistyneessä kuningaskunnassa työskenteli "edistääkseen" 1.9. alkaen sovellettavia perushintoja, jotka olivat muiden tuottajien vahvistamien tavoitteiden mukaisia. Kuun lopussa Shell kuitenkin antoi myyntiyksikölleen Yhdistyneessä kuningaskunnassa ohjeen lykätä täyttä korotusta siihen asti, että muut tuottajat saavuttaisivat toivotun tason. Päätöksessä tarkennetaan, että lukuun ottamatta vähäisiä poikkeuksia ohjeet ovat asteeltaan ja valuutaltaan samoja.

125 Päätöksen (50 kohdan viimeinen alakohta) mukaan tuottajilta saaduista ohjeista ilmenee, että myöhemmin päätettiin säilyttää syyskuun aloite uusin korotuksin, 2,10 DEM/kg 1. päivästä lokakuuta raffian osalta ja edelleen 2,25 DEM/kg 1. päivästä marraskuuta. Päätöksessä (51 kohdan ensimmäinen alakohta) esitetään vielä, että BASF, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte ja Solvay lähettivät kaikki myyntiyksiköilleen ohjeet vahvistaen samat hinnat lokakuulle ja marraskuulle; Hercules vahvisti hinnat aluksi hieman alemmiksi.

126 Päätöksen (105 kohdan neljäs alakohta) mukaan, riippumatta viimeisen kokouksen päivämäärästä, rikkominen jatkui marraskuuhun 1983 asti, koska sopimuksella on ollut vaikutusta ainakin tähän asti ja marraskuu oli viimeinen kuukausi, jonka osalta tiedetään hinnoista sovitun ja hintoja koskevia ohjeita annetun.

127 Päätöksessä (76 kohdan toinen alakohta) komissio vastaa yksityiskohtaisesti Herculesille, joka oli syyttänyt komissiota eri tuottajien hintoja koskevien ohjeiden katsomisesta samanaikaisiksi, kun ne eivät sitä olleet. Päätöksessä (76 kohdan kolmas alakohta) myös kiistetään todistusarvo Herculesin toimittamalta näytöltä, jolla se pyrki osoittamaan, ettei sen hintoja koskevilla ohjeilla ja kokouksissa vahvistetuilla tavoitehinnoilla ollut yhteyttä.

128 Päätöksessä (77 kohdan ensimmäinen alakohta) todetaan vielä, että tietyt tuottajat eivät toimittaneet komissiolle kaikkia hintoja koskevia ohjeitaan vuodesta 1979 alkaen, kuten komissio oli pyytänyt. Herculesin osalta saadut asiakirjat koskivat näin ollen ainoastaan vuosia 1982 ja 1983.

b) Asianosaisten väitteet

129 Kantaja väittää, että komissio on virheellisesti päätellyt muilta tuottajilta saatujen asiakirjojen perusteella, että Hercules on tukenut "tavoitehinta"-järjestelmää. Itse asiassa, edes silloin kun Herculesin työntekijä osallistui tiettyihin kokouksiin, joissa keskusteltiin hinnoista, ei kokousten pöytäkirjoista tai mistään muustakaan näytöstä ilmene, että työntekijä olisi suostunut hintoihin tai sitoutunut soveltamaan niitä. Saatavilla oleva näyttö, erityisesti muiden tuottajien lausunnot, joiden mukaan B. ei tehnyt sitoumuksia, sekä se, ettei tällä ollut valtuuksia tehdä sitoumuksia yhtiön nimissä, osoittavat päinvastaista.

130 Kantaja väittää, että komissio on väärässä perustaessaan toteamuksensa yrityksen sisäisissä hintoja koskevissa ohjeissa käytettyyn terminologiaan, koska se on alan lehdistön tavanomaisesti käyttämää terminologiaa.

131 Kantaja väittää, ettei komissio ole ottanut huomioon syyttämiensä yritysten tosiasiallista toteutunutta suoritusta markkinoilla, vaan että se on perustanut päätöksensä kokonaan yritysten sisäisten hintoja koskevien ohjeiden analyysiin sekä olettamukseen, jonka mukaan hintoja koskevat ohjeet välttämättä vääristivät kilpailua. Kantajan mukaan komission analyysi on virheellinen. Kantajan mukaan sen hintajärjestelmä toimi siten, ettei sitä voitu käyttää yhdessä muiden tuottajien kanssa tehdyn hintoja koskevan sopimuksen yhteydessä. Ensinnäkin paikallisille myyntijohtajille annetuissa ohjeissa annettiin näille kuitenkin laaja vapaus poiketa tavoitehinnoista. Suurimman osan ajanjaksosta 1982-1983 aikana ohjeet annettiin keskimääräisten tavoitehintojen muodossa. Ottaen huomioon hintajärjestelmän joustavuuden ei komission väite, jonka mukaan sovitut hinnat olivat perusteena asiakkaiden kanssa käydyissä neuvotteluissa, sovellu Herculesiin. Toiseksi, yleisillä suuntaviivoilla pyrittiin säilyttämään suurin mahdollinen tuotannon taso sekä tämän vuoksi maksimoimaan myynti jopa voittomarginaalia laskemalla.

132 Kantaja väittää, että tämän Herculesin tuotannon ja myynnin "maksimointipolitiikan" vuoksi sen oli mahdotonta liittyä sovittuun "tavoitehinta"-järjestelmään. Sen tosiasiassa markkinoilla pyytämä hinta ei vastannut "tavoitehintoja", joiden soveltamiseen sen väitetään liittyneen. Herculesin mukaan tämä ilmenee erityisesti sen vuosina 1982 ja 1983 neljässä valtiossa, joissa sillä on merkittävää myyntiä (Saksan liittotasavalta, Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska ja Italia), suorittamien 850 yksittäisen liiketoimen analyysistä. Komissio ei myöskään ole ottanut huomioon Bonnin yliopiston professori Albachin tutkimusta eikä riippumattoman tilintarkastustoimiston, Coopers & Lybrandin tilintarkastusta (jäljempänä Coopers & Lybrandin tilintarkastus). Pelkkä "tavoitehintojen" vertaaminen alan lehdistössä syyskuusta 1981 joulukuuhun 1983 esitettyihin hintoihin, kuten komissio on tehnyt (päätöksen taulukko 9), ei sellaisenaan käy näytöksi lainvastaisista vaikutuksista markkinoilla. Päinvastoin, vertailu vahvistaa tuottajien väitteet, joiden mukaan tosiasialliset hinnat olivat huomattavasti alemmat kuin väitetyt "tavoitehinnat" ja vaihtelivat suuresti erityisesti sellaisten muiden laatujen kuin raffian osalta, joita suurin osa Herculesin toteutuneesta myynnistä koski.

133 Kantajan mukaan, päinvastoin kuin komissio väittää, Hercules ei tulkinnut hintoja koskevia ohjeita valikoivasti, vaan noudatti viimeisiä tosiasiassa annettuja ohjeita, toisin kuin komissio, joka suoritti valintansa monista ohjeista. Kantaja myös väittää, että se ei ole käyttäny