ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SEUT 67 artiklan 2 kohtaa ja henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006, sellaisena kuin se on muutettuna 26.6.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 610/2013, 20 ja 21 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa annetaan kyseessä olevan jäsenvaltion poliisiviranomaisille toimivalta tarkastaa alueella, joka ulottuu 30 kilometrin etäisyydelle kyseisen jäsenvaltion sellaisten muiden valtioiden vastaisesta maarajasta, jotka ovat sopimuspuolina tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14.6.1985 Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen, joka allekirjoitettiin Schengenissä (Luxemburg) 19.6.1990, laittoman maahantulon kyseessä olevan jäsenvaltion alueelle ehkäisemiseksi tai estämiseksi tai tiettyjen sellaisten rikosten torjumiseksi, jotka kohdistuvat rajaturvallisuutta vastaan, kenen tahansa henkilöllisyys riippumatta tämän henkilön käyttäytymisestä ja erityisistä olosuhteista, jollei tällä lainsäädännöllä anneta mainittua toimivaltaa koskevaa välttämätöntä sääntelyä, jolla varmistetaan, ettei toimivallan käyttämisellä voi käytännössä olla vastaavaa vaikutusta kuin rajatarkastuksilla, minkä selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.

SEUT 67 artiklan 2 kohtaa ja asetuksen N:o 562/2006, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 610/2013, 20 ja 21 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa annetaan kyseessä olevan jäsenvaltion poliisiviranomaisille kyseessä olevan jäsenvaltion alueelle tapahtuvan laittoman maahantulon ehkäisemiseksi tai estämiseksi toimivalta tarkastaa tämän jäsenvaltion rautateiden junissa ja rautatiealueilla kenen tahansa henkilöllisyys tai rajanylitysasiakirjat sekä pysäyttää kuka tahansa ja esittää hänelle kysymyksiä tässä tarkoituksessa, sikäli kuin mainitut tarkastukset perustuvat asiaintilaa koskeviin tietoihin tai rajapoliisin kokemukseen, sillä edellytyksellä, että kansallisessa lainsäädännössä on näihin tarkastuksiin liittyviä täsmennyksiä ja rajoituksia, joilla määritetään mainittujen tarkastusten intensiivisyys, toistuvuus ja valikoivuus, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.

Ainoastaan siinä tapauksessa, että Saksan lainsäädännössä on tällaista sääntelyä, voidaan todeta yhtäältä, että mainittuja tarkastuksia suoritetaan valikoivasti, millä vältetään näin ollen rajatarkastuksille ominainen järjestelmällisyys, ja toisaalta, että kyse on poliisitoimenpiteistä, joita sovelletaan asetuksen N:o 562/2006 21 artiklan a alakohdan iii ja iv alakohdassa edellytetyllä tavalla satunnaistarkastuksina.

(ks. 74 ja 75 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Asia C-21/16

Euro Tyre BV – Sucursal em Portugal

vastaan

Autoridade Tributária e Aduaneira

(Tribunal Arbitral Tributárion (Centro de Arbitragem Administrativa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Arvonlisävero – Direktiivi 2006/112/EY – 131 ja 138 artikla – Yhteisöluovutuksen verovapautuksen edellytykset – Arvonlisäverotietojen vaihtojärjestelmä (VIES) – Hankkijaa ei ole rekisteröityVerovapautuksen epääminen – Hyväksyttävyys

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 9.2.2017

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Yhteisöluovutuksen verovapautus – Verovapautuksen epääminen myyjältä yksinomaan sillä perusteella, että hankkijaa ei ole rekisteröity VIES-järjestelmään eikä se ole yhteisöhankintoja koskevan verotusjärjestelmän alainen – Jos ei ole mitään varteenotettavaa todistetta veropetoksesta ja jos vapautusta koskevat aineelliset edellytykset täyttyvät, ei verovapautuksen epäämistä voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 2006/112 131 artikla ja 138 artiklan 1 kohta)

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 131 artiklaa ja 138 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltion verohallinto kieltäytyy vapauttamasta yhteisöluovutusta arvonlisäverosta yksinomaan sillä perusteella, että tämän luovutuksen toteuttamishetkellä hankkijaa, jolla oli kotipaikka määräjäsenvaltiossa ja tässä jäsenvaltiossa toteutettavia liiketoimia varten voimassa oleva arvonlisäverotunniste, ei ollut rekisteröity VIES-järjestelmään eikä se ollut yhteisöhankintoja koskevan verotusjärjestelmän alainen, jos ei ole mitään varteenotettavaa todistetta veropetoksesta ja jos on osoitettu, että vapautusta koskevat aineelliset edellytykset täyttyvät. Tällaisessa tapauksessa arvonlisäverodirektiivin 138 artiklan 1 kohta, tulkittuna suhteellisuusperiaatteen valossa, on esteenä tällaiselle kieltäytymiselle myös, kun myyjä on ollut tietoinen arvonlisäveron soveltamista koskevaan hankkijan tilanteeseen liittyvistä seikoista ja on ollut vakuuttunut siitä, että hankkija rekisteröidään myöhemmin yhteisötoimijaksi taannehtivin vaikutuksin.

Näin ollen se, että hankkija saa yhteisöluovutuksien toteuttamista varten voimassa olevan arvonlisäverotunnisteen, tai se, että hankkija rekisteröidään VIES-järjestelmään, eivät ole aineellisia edellytyksiä yhteisöluovutuksen vapauttamiselle arvonlisäverosta. Kyse on ainoastaan muodollisista vaatimuksista, joilla ei voida kyseenalaistaa myyjän oikeutta saada arvonlisäverovapautus silloin, kun yhteisöluovutuksen aineelliset edellytykset täyttyvät (ks. analogisesti tuomio 6.9.2012, Mecsek-Gabona, C-273/11, EU:C:2012:547, 60 kohta; tuomio 27.9.2012, VSTR, C-587/10, EU:C:2012:592, 51 kohta ja tuomio 20.10.2016, Plöckl, C-24/15, EU:C:2016:791, 40 kohta).

(ks. 32 ja 44 kohta sekä tuomiolauselma)
–

Myös silloin, kun ei ole perusteltuja syitä katsoa, että turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevassa jäsenvaltiossa on systeemisiä puutteita, turvapaikanhakijan siirto asetuksen N:o 604/2013 puitteissa voidaan toteuttaa vain olosuhteissa, joissa on poissuljettua, että tämä siirto aiheuttaa todellisen ja todetun riskin siitä, että asianomainen altistuu kyseisessä artiklassa tarkoitetulle epäinhimilliselle tai halventavalle kohtelulle.
Asia C-146/16

Verband Sozialer Wettbewerb eV

vastaan

DHL Paket GmbH

(Bundesgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Sopimattomat kaupalliset menettelyt – Painetussa mediassa oleva mainos – Olennaisten tietojen mainitsematta jättäminen – Näihin tietoihin voidaan tutustua sellaisen verkkosivuston kautta, jolla kyseisiä tuotteita myydään – Ilmoituksen julkaisseen henkilön tai kolmansien myymät tuotteet

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 30.3.2017

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Sopimattomat elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien väliset kaupalliset menettelyt – Direktiivi 2005/29 – Harhaanjohtavat mainitsematta jättämiset – Ostokehotuksessa olennaisiksi katsotut tiedot – Käsite ”ostokehotus” – Ulottuvuus – Erityisiä tuotteita koskeva mainos, joka on esitetty painetussa mediassa, kun kyseiset tuotteet ostetaan mainoksessa ilmoitetun verkkosivuston kautta kyseisen mainoksen laatineelta yritykseltä – Kuuluminen mainitun käsitteen alaan – Asian arvioimisen kuuluminen kansalliselle tuomioistuimelle – Arviointiperusteet

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29 7 artiklan 4 kohta)

Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY 7 artiklan 4 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen mainos, joka kuuluu tässä direktiivissä tarkoitettuun käsitteeseen ”ostokehotus”, voi täyttää tässä säännöksessä säädetyn tietojenantamisvelvollisuuden. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia tapaus tapaukselta ensinnäkin, oikeuttavatko paikkaan liittyvät rajoitukset mainostekstissä siihen, että tarjoajaa koskevia tietoja asetetaan käyttöön vasta verkkokauppa-alustalla, ja mahdollisesti toiseksi, ilmoitetaanko direktiivin 2005/29 7 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaan vaadittavat tiedot verkkokauppa-alustan osalta yksinkertaisesti ja nopeasti.

(ks. 33 kohta ja tuomiolauselma)
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu oikeusviranomaisen käsite on unionin oikeuden itsenäinen käsite, ja tätä 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että poliisiviranomainen ei kuulu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen käsitteen alaan, joten eurooppalaista pidätysmääräystä, jonka se on antanut vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen sisältävän tuomion täytäntöönpanemiseksi, ei voida pitää puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna oikeudellisena päätöksenä.

Vastavuoroisen tunnustamisen periaate, joka ilmaistaan puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa ja jonka nojalla täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on pantava täytäntöön pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen antama pidätysmääräys, perustuu sille olettamalle, että oikeusviranomainen on harjoittanut laillisuusvalvontaa jo ennen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa. Se, että pidätysmääräyksen antaa poliisiviranomaisen kaltainen muu kuin oikeusviranomainen, ei voi saada täytäntöönpanosta vastaavaa oikeusviranomaista vakuuttuneeksi siitä, että tämän eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen on kohdistettu tällaista laillisuusvalvontaa, eikä se näin ollen riitä perustamaan jäsenvaltioiden välistä vankkaa luottamusta, joka on puitepäätöksen perusta. Tältä osin merkityksettömiä ovat poliisiviranomaisten erityinen organisaatio täytäntöönpanovallan puitteissa ja niiden mahdollisen riippumattomuuden aste.

(ks. 44–45 ja 52 kohta sekä tuomiolauselma)
92

Tämän tuomion 87–91 kohdassa esitettyjen toteamusten perusteella on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin on asiassa T-619/14 annetun määräyksen 47 ja 48 kohdassa ja asiassa T-620/14 annetun määräyksen 46 ja 47 kohdassa perustanut päättelynsä virheelliselle oletukselle siirtymäjärjestelmän ja lopullisen järjestelmän vastaavuudesta ja päätynyt virheellisesti siihen lopputulokseen, että epäyhdenvertaiset kilpailuolosuhteet voivat syntyä vain sellaisten tuottajien suhteen, joiden terveysväitteet on hylätty asetuksen N:o 432/2012 antamisen myötä verrattuna niihin tuottajiin, joiden terveysväitteet on hyväksytty tällä asetuksella, mutta ei sellaisten tuottajien suhteen, joiden terveysväitteiden käsittely on kesken.
28

Matzakin luokittelemisesta ”työntekijäksi” on kolmanneksi huomautettava, ettei työntekijän käsitettä voida direktiiviä 2003/88 sovellettaessa tulkita eri tavalla kulloinkin sovellettavan kansallisen oikeuden mukaan, vaan sillä on unionin oikeudessa oma merkityksensä (tuomio 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, EU:C:2010:612, 28 kohta). Tätä alaa koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”työntekijänä” on pidettävä jokaista, joka tekee aitoa ja todellista työtä, lukuun ottamatta työtä, joka on niin vähäistä, että sitä on pidettävä täysin epäolennaisena ja toisarvoisena. Työsuhteelle on ominaista se, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toiselle tämän johdon alaisena suorituksia vastiketta vastaan (tuomio 26.3.2015, Fenoll, C-316/13, EU:C:2015:200, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 30.11.2011 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1251/2011, 1 artiklan 9 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että yhtiö, joka yhtäältä on kokonaan sellaisen hankintaviranomaisen omistuksessa, joka toiminnassaan tyydyttää yleisen edun mukaisia tarpeita, ja joka toisaalta toteuttaa sekä liiketoimia kyseiselle hankintaviranomaiselle että liiketoimia kilpailluilla markkinoilla, on luokiteltava mainitussa säännöksessä tarkoitetuksi julkisoikeudelliseksi laitokseksi, kunhan kyseisen yhtiön toiminta on tarpeen, jotta mainittu hankintaviranomainen voi harjoittaa toimintaansa, ja kunhan yleisen edun mukaisten tarpeiden tyydyttämiseksi kyseinen yhtiö toimii muiden kuin taloudellisten perusteiden pohjalta, minkä selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana. Tässä yhteydessä on merkityksetöntä, että sisäisten liiketoimien arvo voi tulevaisuudessa muodostaa alle 90 prosenttia tai epäolennaisen osan yhtiön kokonaisliikevaihdosta.
62

Koska komissio on vaatinut Italian tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja viimeksi mainittu on hävinnyt asian, sen on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se on velvoitettava korvaamaan komission muutoksenhakumenettelyn oikeudenkäyntikulut. Koska Italian tasavallan unionin yleisessä tuomioistuimessa nostama kanne on hylätty kokonaisuudessaan, sen on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se on velvoitettava korvaamaan komissiolle ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Hüttenwerke Krupp Mannesmann GmbH (jäljempänä Hüttenwerke Krupp) ja toisaalta Hauptzollamt Duisburg (Duisburgin päätullitoimipaikka, Saksa; jäljempänä Hauptzollamt) ja joka koskee sitä, että Hüttenwerke Kruppin hakema verosta vapauttaminen sellaisen sähkön osalta, jota sen laitoksessa on vuoden 2012 marraskuussa käytetty turbopuhaltimen voimanlähteenä, on evätty.
87

Toissijaisesti komissio täsmentää, että se on todennut riidanalaisessa päätöksessä konsernin sisäiseksi myynniksi pelkästään myynnin sellaisten yksiköiden välillä, joista yksi käytti ratkaisevaa vaikutusvaltaa toiseen. Koska valittajat eivät vedonneet Samsungin ratkaisevaan vaikutusvaltaan SEC:hen nähden tai toisin päin, ne eivät voi moittia unionin yleistä tuomioistuinta yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisesta. Komissio lisää, että se voi päättää asettaa emoyhtiön vastuuseen yhden tai usean tytäryhtiön toiminnasta ja ettei asetuksessa N:o 1/2003 tai oikeuskäytännössä määritellä, kuka on yrityksessä se oikeushenkilö tai luonnollinen henkilö, jota sen on pidettävä vastuullisena rikkomisesta ja jota sen on rangaistava määräämällä sakko.
26

Direktiivin 2003/37 perustana olevan täydellistä yhdenmukaistamista koskevan periaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden on kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan, kun sitä luetaan yhdessä 6 artiklan 1 kohdan kanssa, mukaan lisäksi rekisteröitävä uudet tyyppihyväksytyt ajoneuvot eli ajoneuvot, jotka on valmistettu hyväksytyn ajoneuvotyypin mukaisesti, ja sallittava niiden myynti tai käyttöönotto, kun kyseisten ajoneuvojen mukana on ajoneuvon valmistajan antama voimassa oleva vaatimustenmukaisuustodistus. Näistä säännöksistä, kun niitä luetaan direktiivin 2003/37 3 artiklan 4 kohdan ja 4 artiklan 3 kohdan valossa, seuraa siten, että uudet ajoneuvot, jotka on tällä tavalla EY-tyyppihyväksytty jossakin jäsenvaltiossa, voidaan saattaa myyntiin ja rekisteröidä muissa jäsenvaltioissa ilman mitään muuta teknisten vaatimusten tarkastamista koskevaa muodollisuutta.
13

Asetuksen nro 18/1999 4 §:ssä vahvistetaan vapaa pääsy maahuolinnan markkinoille kaikille palveluntarjoajille samaisen asetuksen 13 §:ssä mainittujen arviointiperusteiden nojalla kaikilla lentoasemilla, joiden vuosittainen liikennemäärä on vähintään 3 miljoonaa matkustajaa tai 75000 tonnia rahtia tai joiden liikennemääräksi on edellisen vuoden 1 päivää huhtikuuta tai 1 päivää lokakuuta edeltävänä kuuden kuukauden ajanjaksona kirjattu vähintään 2 miljoonaa matkustajaa tai 50000 tonnia rahtia. Mainitun asetuksen 4 §:n 2 momentissa säädetään kansallisen siviili-ilmailusta vastaavan viranomaisen (Ente nazionale per l’aviazione civile (ENAC)) mahdollisuudesta rajoittaa palveluntarjoajien määrää käytettävissä olevan tilan tai kapasiteetin tai turvallisuuteen perustuvien erityisten rajoitteiden perusteella, ja saman asetuksen 12 §:ssä säädetään niin ikään markkinoille pääsyn rajoituksista.
9

Ismar Huskic on syntynyt Bosnia ja Hertsegovinassa vuonna 1975, asunut Tanskassa vuodesta 1993 ja saanut Tanskan kansalaisuuden vuonna 2000. Huskic ja hänen avopuolisonsa, joka on Tanskassa syntynyt Tanskan kansalainen, ostivat käytetyn auton autoliikkeestä. Kyseisen ajoneuvon hankinta rahoitettiin osittain lainalla, jonka myönsi Jyske Finans, joka on autorahoitukseen erikoistunut luottolaitos.
60

Tältä osin unionin tuomioistuin on todennut yhtäältä, että jotta taloudellisen kokonaisuuden mikä tahansa yksikkö olisi vastuussa unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta, on esitettävä todisteet siitä, että ainakin yksi yksikkö on rikkonut kyseisiä sääntöjä, ja tämä seikka on todettava päätöksessä, josta on tullut lopullinen, ja toisaalta, että on merkityksetöntä, millä perusteella on todettu tytäryhtiön kilpailusääntöjen vastaisen menettelyn puuttuminen (ks. vastaavasti tuomio 22.1.2013, komissio v. Tomkins, C-286/11 P, EU:C:2013:29, 37 ja 38 kohta).
5

REACH-asetuksen 60 artiklassa, jonka otsikko on ”Lupien myöntäminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Komissio tekee lupahakemuksia koskevat päätökset tämän osaston mukaisesti. 2. Lupa on myönnettävä, jos aineen käytöstä ihmisten terveydelle tai ympäristölle aiheutuva riski, joka johtuu liitteessä XIV täsmennetyistä kyseisen aineen sisäisistä ominaisuuksista, on riittävän hyvin hallinnassa liitteessä I olevan 6 jakson 6.4 kohdan mukaisesti, kuten hakijan kemikaaliturvallisuusraportissa on osoitettu, 64 artiklan 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettu riskinarviointikomitean lausunto huomioon ottaen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista. Komissio ottaa lupaa myöntäessään ja siinä asetettujen ehtojen mukaisesti huomioon kaikki päätöksen tekoaikaan tiedossa olevat päästöt ja häviöt, käytön laveudesta tai moninaisuudesta aiheutuvat riskit mukaan lukien. Komissio ei tarkastele ihmisten terveydelle koituvia riskejä, jotka aiheutuvat aineen käytöstä lääkinnällisessä laitteessa, joita säännellään aktiivisia implantoitavia lääkinnällisiä laitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä kesäkuuta 1990 annetulla neuvoston direktiivillä 90/385/ETY, lääkinnällisistä laitteista 14 päivänä kesäkuuta 1993 annetulla neuvoston direktiivillä 93/42/ETY tai in vitro ‑diagnostiikkaan tarkoitetuista lääkinnällisistä laitteista 27 päivänä lokakuuta 1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/79/EY. 3. Edellä 2 kohtaa ei sovelleta: a) 57 artiklan a, b, c tai f alakohdan kriteerit täyttäviin aineisiin, joiden osalta ei voida määritellä liitteessä I olevan 6 jakson 6.4 kohdan mukaista kynnysarvoa; b) 57 artiklan d tai e alakohdan kriteerit täyttäviin aineisiin; c) aineisiin, jotka on tunnistettu 57 artiklan f alakohdan mukaisesti ja joilla on hitaasti hajoavia, biokertyviä ja myrkyllisiä ominaisuuksia tai erittäin hitaasti hajoavia ja erittäin voimakkaasti biokertyviä ominaisuuksia. 4. Jos lupaa ei voida myöntää 2 kohdan nojalla tai 3 kohdassa lueteltujen aineiden osalta, lupa voidaan myöntää ainoastaan, jos sosioekonomisten hyötyjen osoitetaan ylittävän ihmisten terveydelle tai ympäristölle aineen käytöstä aiheutuvan riskin ja jos soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita ei ole saatavilla. – –”
Tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 561/2006 3 artiklan a alakohtaa ja kansainvälisen linja-autoliikenteen markkinoille pääsyä koskevista yhteisistä säännöistä ja asetuksen (EY) N:o 561/2006 muuttamisesta 21.10.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1073/2009 2 artiklan 3 alakohtaa on tulkittava siten, että työnantajan työntekijöilleen kodin ja työpaikan välille järjestämä liikennepalvelu, jonka reitin pituus on enintään 50 kilometriä, kuuluu asetuksen N:o 561/2006 3 artiklan a alakohdassa säädetyn sen poikkeuksen soveltamisalaan, jonka mukaan kyseistä asetusta ei sovelleta tällaiseen liikenteeseen.
4

Kyseisen direktiivin 96 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on sovellettava yleistä arvonlisäverokantaa, joka kunkin jäsenvaltion on vahvistettava prosenttiosuudeksi veron perusteesta, ja sen on oltava sama sekä tavaroiden luovutuksille että palvelujen suorituksille.”
129

Siltä osin kuin on kyse tämän jäsenvaltion perustelusta, joka koskee asetusta N:o 44/2001 ja asetusta N:o 805/2004, unionin tuomioistuin on jo todennut, että nämä asetukset koskevat jäsenvaltiossa laadittujen ja siellä täytäntöönpanokelpoisten virallisten asiakirjojen tunnustamista ja täytäntöönpanoa, eikä niillä ole siis vaikutusta SEUT 51 artiklan ensimmäisen kohdan tulkintaan (ks. tältä osin tuomio 24.5.2011, komissio v. Belgia, C‑47/08, EU:C:2011:334, 120 kohta). Asian laita on samalla tavoin siltä osin kuin on kyse tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksesta (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1), joka on korvannut asetuksen N:o 44/2001.
7

Mainitun direktiivin 8 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että esittäjillä on yksinoikeus sallia tai kieltää esitystensä yleisradiointi vapaasti etenevien radioaaltojen välityksellä ja niiden välittäminen yleisölle, paitsi jos esitys jo sinänsä on yleisradioitu esitys tai on peräisin tallenteelta. 2. Jäsenvaltioiden on säädettävä oikeudesta, jolla voidaan varmistaa, että käyttäjä maksaa kohtuullisen kertakorvauksen, jos kaupallisessa tarkoituksessa julkaistua äänitettä tai sen kopiota käytetään vapaasti etenevien radioaaltojen välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin tai mihin tahansa välittämiseen yleisölle, ja varmistaa, että tämä korvaus jaetaan asianomaisten esittäjien ja äänitteiden tuottajien kesken. Esittäjien ja äänitteiden tuottajien välisen sopimuksen puuttuessa jäsenvaltiot voivat määrätä ehdot tämän korvauksen jakamiselle näiden kesken. 3. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että yleisradio-organisaatioilla on yksinoikeus sallia tai kieltää lähetystensä uudelleen tapahtuva yleisradiointi vapaasti etenevien radioaaltojen välityksellä sekä lähetystensä välittäminen yleisölle, jos tämä välittäminen tapahtuu paikoissa, joihin yleisöllä on pääsy pääsymaksua vastaan.”