ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 31, 77 ja 78 kohta)
8.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuus – Ulottuvuus – Tunisian tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet – Valtion varojen väärinkäytöstä vastuussa olevien henkilöiden ja heitä lähellä olevien luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden ja yhteisöjen varojen jäädyttäminen – Päätös, joka on tehty asianomaisen tuntemassa asiayhteydessä, jonka perusteella asianomainen voi ymmärtää hänen osaltaan toteutetun toimenpiteen ulottuvuuden – Suppeiden perustelujen hyväksyttävyys – Rajat – Perusteluja ei voida esittää yleisin ja stereotyyppisin sanamuodoin (SEUT 296 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohta; neuvoston päätös 2011/72/YUTP ja neuvoston päätös (YUTP) 2015/157; neuvoston asetus N:o 101/2011 ja neuvoston asetus 2015/147) (ks. 90–92 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 28.6.2017 – Tayto Group vastaan EUIPO – MIP Metro (real)

(asia T-287/15)

(EU-tavaramerkki – Menettämismenettely – EU-kuviomerkki real – Tosiasiallinen käyttö – Muoto, joka poikkeaa rekisteröidystä muodosta ainoastaan sellaisilta osin, että poikkeaminen ei vaikuta erottamiskykyyn – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohta – Kolmas henkilö käyttää tavaramerkkiä – Asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 2 kohta – Todisteet tosiasiallisesta käyttämisestä – Asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta – Perusteluvelvollisuus)

1. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Menettämisperusteet – Tavaramerkkiä ei ole käytetty tosiasiallisesti – Tavaramerkin käyttö muodossa, joka poikkeaa sen rekisteröidystä muodosta ainoastaan sellaisilta osin, että poikkeaminen ei vaikuta tavaramerkin erottamiskykyyn – Asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohdan kohde ja soveltamisala – Erottamiskyvyn muuttumisen tutkiminen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 23–25 ja 29 kohta)

2. EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Valitus viraston väiteosaston päätöksestä – Valituslautakunnan suorittama tutkinta – Ulottuvuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 76 artikla) (ks. 65 kohta)

3. EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne unionin tuomioistuimissa – Kanneperusteet – Harkintavallan väärinkäyttö – Käsite (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 2 kohta) (ks. 79 kohta)

4. EU-tavaramerkki – Menettelysäännökset – Määräajat – Viraston vahvistaman määräajan pidentäminen – Edellytykset (Komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 71 säännön 1 kohdan toinen virke) (ks. 80 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 16.3.2015 tekemästä päätöksestä (asia R 2285/2013-4), joka koskee osapuolten Tayto Group ja MIP Metro Group Intellectual Property välistä menettämismenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
1.

Maatalous – Yhtenäinen lainsäädäntö – Kasvilajikkeiden suoja – Muutoksenhakumenettely – Valitus, joka on tehty yhteisön kasvilajikeviraston päätöksestä ja joka on siirretty valituslautakunnalle – Menettelyn lykkääminen – Edellytykset – Lykkäyspäätöksen tuomioistuinvalvonta – Rajat (Neuvoston asetuksen N:o 2100/94 106 artikla) (ks. 59 ja 60 kohta)
Sääntöjenmukaisuuden tarkastamista koskevat komission päätökset tehdään yhteenvetokertomuksen ja komission ja kyseisen jäsenvaltion välillä käydyn kirjeenvaihdon perusteella. Sääntöjenmukaisuutta koskevien päätösten valmistelun erityisessä yhteydessä päätöksen perusteluja on pidettävä riittävinä, kun se jäsenvaltio, jolle päätös on osoitettu, on osallistunut kiinteästi kyseisen päätöksen valmisteluun ja tunsi ne syyt, joiden vuoksi komissio ei ole katsonut riidanalaisten summien kuuluvan kyseisten rahastojen vastattavaksi. Tästä seuraa, että komission velvollisuutta perustella sitä, miksi se hylkäsi kyseisen jäsenvaltion ehdottaman todettujen puutteiden rahoitusvaikutuksen arvioinnin, on arvioitava osapuolten komission lopullista päätöstä edeltävässä sellaisessa kontradiktorisessa menettelyssä esittämien seikkojen ja perustelujen kehittelyn perusteella, jonka tarkoituksena on päästä kyseisen jäsenvaltion toimittamien tietojen perusteella sopimukseen rahoitusoikaisun prosentista, tai jollei sopimukseen päästä, sovittaa yhteen molempien osapuolten kannat yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta annetun asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

Lisäksi komission on perusteltava ainoastaan se, miksi se hylkäsi hallinnollisessa menettelyssä toimivaltaisten kansallisten viranomaisten esittämät riittävän täsmälliset arviointia koskevat seikat. Vaikka komission on nimittäin näytettävä toteen, että maatalouden yhteistä markkinajärjestelyä koskevia sääntöjä on rikottu, sen jälkeen kun rikkominen on näytetty toteen, jäsenvaltion on tarvittaessa osoitettava, että komissio on tehnyt virheen määrittäessään rikkomisesta aiheutuvia rahoituksellisia seurauksia. Jäsenvaltion asiana on tällöin esittää mahdollisimman tarkat ja täydelliset todisteet ilmoittamiensa lukujen todenmukaisuudesta ja tarvittaessa komission laskelmien virheellisyydestä Tämä todetuista puutteista aiheutuviin rahoituksellisiin seurauksiin liittyvän todistustaakan jako selittyy sillä, että Euroopan maatalouden tukirahaston (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) rahoituksen hallinnointi kuuluu pääasiallisesti kansallisille viranomaisille, joiden tehtäväksi on annettu valvoa, että unionin sääntöjä noudatetaan tarkasti, ja kyseinen jako perustuu kansallisten ja unionin viranomaisten väliseen luottamukseen. Yksinomaan jäsenvaltio kykenee tuntemaan ja tarkasti määrittämään maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tilien valmistelussa tarvittavat tiedot, koska komissio ei ole riittävän lähellä talouden toimijoita saadakseen niiltä tarvitsemansa tiedot.

(ks.45–48 kohta)
1.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arvioiminen — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16, 17 ja 43 kohta)
2.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkki Roméo has a Gun by Romano Ricci ja sanamerkit NINA RICCI ja RICCI (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 33, 34, 50, 51, 64–66, 74 ja 78 kohta)
Asetuksen N:o 1/2003 13 artiklan 2 kohta, kuten mainitun asetuksen säännökset kokonaisuudessaan, koskee tilanteita, joissa on kyse SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan täytäntöönpanosta. Komissio voi näin ollen hylätä kantelun mainitun säännöksen perusteella ainoastaan, jos kantelua on tutkittu unionin kilpailuoikeuden sääntöjen perusteella.

Näin ollen tilanteessa, jossa kansallinen kilpailuviranomainen ratkaisee asian päätöksessään ainoastaan kansallisen oikeuden perusteella, asetuksen N:o 1/2003 13 artiklan 2 kohdan säännöksiä ei siten voida soveltaa.

(ks. 26–29 kohta)
2.

EU-tavaramerkki — Kolmansien huomautukset ja väite — Väitteen tutkiminen — Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä — Tosiasiallinen käyttö — Käsite — Tulkitseminen asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohdan ratio legis huomioon ottaen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 22 säännön 3 kohta) (ks. 23 kohta)
4.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin laajalti tunnettu tavaramerkki — Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin tuottaman suojan ulottaminen tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia — Tavoite — Todisteet, jotka haltijan on esitettävä — Tuleva muu kuin hypoteettinen vaara epäoikeudenmukaisesta hyväksikäytöstä tai haitan aiheuttamisesta (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 42 ja 63 kohta)
1.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on laajalti tunnettu — Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin tuottaman suojan ulottaminen tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia — Edellytykset — Tavaramerkin laaja tunnettuus jäsenvaltiossa tai unionissa — Käsite — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 35–38 ja 45 kohta)
1.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16–19 ja 53 kohta)
1.

EU-tavaramerkki-Kolmansien huomautukset ja väite-Väitteen tutkiminen-Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä-Tosiasiallinen käyttö-Käsite-Tulkinta, jossa otetaan huomioon asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohdan tarkoitus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 22 säännön 3 kohta) (ks. 20 kohta)
3.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkki BOTANIC WILLIAMS & HUMBERT LONDON DRY GIN ja sanamerkki THE BOTANICALS (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 34, 35, 65 ja 70 kohta)
65

Yhtäältä komissio esitti 13.9.2013 päivätyssä kirjeessä, jolla komissio ilmoitti kantajalle lopullisesta päätöksestään, jonka se oli tehnyt tämän markkinatalouskohtelua koskevasta pyynnöstä vastauksena sen 22.8.2013 päivätystä kirjeestä esittämiin huomautuksiin, muun muassa seuraavat näkemykset: ”Edullisen verokannan järjestelmän soveltamisella muutetaan ennen verotusta kertyvien voittojen määrää, joka yrityksen on saavutettava ollakseen houkutteleva sijoittajille. Tutkintajakson aikana myönnetty ehdoton etu ei ole välttämättä ratkaiseva peruste arvioitaessa vääristymän merkittävyyttä, kun otetaan edun luonne huomioon. Tämän arvioinnin on päinvastoin koskettava toimenpiteen kokonaisvaikutusta yhtiön taloudelliseen tilanteeseen ja rahoitusasemaan ajanjakson aikana. Tältä osin on todettava, että oli mahdollista soveltaa [kantajaan] alennettua verokantaa (14,01 %), koska [se] saattoi kumuloida korkean teknologian yritysten verojärjestelmän toisen järjestelmän eli Two Free 3 Halve ‑ohjelman kanssa. Yhdistetty vaikutus on ollut normaaliin verokantaan (25 %) nähden huomattavasti alennettu verokanta, jonka tavoitteena voi erityisesti olla pääomien houkuttelu alennetuilla verokannoilla ja siten vaikutus koko yhtiön rahoitusasemaan ja taloudelliseen tilanteeseen. – – Väitätte lopuksi, että komission arviointi siitä, että verojärjestelmää voidaan mukauttaa melkein jatkuvasti, on perusteeton. Väitteenne siitä, että nämä kaksi verojärjestelmää ovat ajallisesti rajoitettuja, on otettu asianmukaisesti huomioon. Kuitenkaan se, että nämä kaksi verojärjestelmää eivät ole luonteeltaan pysyviä, ei voi horjuttaa sitä – –, että niiden tarkoituksena on vaikuttaa yrityksen rahoitusasemaan ja taloudelliseen tilanteeseen.”
248

Tämän jälkeen on korostettava, että todisteiden määrä on johtanut siihen, että komissio on laatinut englanniksi 287-sivuisen päätöksen, jonka liitteessä 1 on täydelliset viittaukset kaikkiin tutkintavaiheen aikana kerättyihin todisteisiin ja että myös kartellin suuruus ja ulottuvuus sekä kielelliset haasteet ovat olleet huomattavia. Tältä osin on huomautettava, että riidanalaisella päätöksellä on 26 adressaattia, jotka tulevat monista eri maista, joista suurin osa on osallistunut kartelliin eri oikeudellisin muodoin ja joiden rakennetta on uudistettu kartellin ajanjakson aikana ja sen jälkeen. Lisäksi on korostettava sitä, että mainittu englanniksi laadittu päätös on pitänyt kääntää kokonaisuudessaan saksaksi, ranskaksi ja italiaksi.
122

Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että komissio on voinut riidanalaisen päätöksen 174–177 perustelukappaleissa esitettyihin seikkoihin tukeutuen katsoa perustellusti, että riidanalainen korvaustoimenpide ei täyttänyt toista Altmark-edellytystä. RAS:n esille tuoma seikka, jonka mukaan komissio olisi tämän päätöksen 178 perustelukappaleessa perustanut kantansa virheellisiin käsityksiin, jotka koskivat Saremarin harkintavaltaa päättää tariffeistaan ja mukauttaa niitä ja jotka on esitetty ensimmäisen Altmark-edellytyksen tutkimisen yhteydessä, on vailla merkitystä. Kuten edellä on todettu, koska riidanalaisen päätöksen 174–177 perustelukappaleessa esitetyt seikat ovat riittävät, jotta voitiin todeta, ettei toinen Altmark-edellytys täyttynyt, sen 178 perustelukappaleeseen sisältyvät seikat ovat väistämättä toissijaisia. RAS:n tätä viimeksi mainittua seikkaa koskeva väite on siten tehoton. Virheelliset perustelut eivät nimittäin voi aiheuttaa toimen kumoamista, jos ne on esitetty toissijaisesti ja kyseinen toimi on riittävästi perusteltu muilla perusteilla (ks. tuomio 20.9.2012, Ranska v. komissio, T‑154/10, EU:T:2012:452, 99 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Toisen kanneperusteen neljäs osa on siten hylättävä.
79

Valituslautakunta on EUIPO:n tähän yhtyessä vielä todennut, ettei Liechtenstein myönnä vastavuoroisuutta kyseisellä alalla. Valituslautakunta ja EUIPO eivät kuitenkaan ensinnäkään ole näyttäneet toteen, että edellytyksenä sille, että henkilö voidaan merkitä teollis- ja tekijänoikeustoimistossa hyväksyttyjen edustajien luetteloon, olisi se, että asianomaisella on ammatillinen kotipaikka kyseisessä valtiossa. Asianosaisten perustelut ovat koskeneet pikemminkin sitä, voiko – ja missä määrin – unionin jäsenvaltiossa hyväksytty edustaja edustaa asiakasta teollis- ja tekijänoikeustoimistossa. Toiseksi valituslautakunta ja EUIPO eivät ole katsoneet, että kyseinen palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitus voitaisiin perustella kyseisellä väitetyllä vastavuoroisuuden puuttumisella. EUIPO:n mukaan kyse on perustelusta, jolla on yksinomaan tarkoitus kuvata sitä seikkaa, että Liechtensteinin lainsäätäjä ei arvioi oikeudellista tilannetta toisin kuin unionin lainsäätäjä. Kolmanneksi ja joka tapauksessa on riittävää todeta, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti (ks. tuomio 13.2.2003, komissio v. Italia, C‑131/01, EU:C:2003:96, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) jäsenvaltio ei voi perustella omien jäsenyysvelvoitteidensa noudattamatta jättämistä sillä, että vastavuoroisuusperiaatetta ei ole noudatettu tai että toinen jäsenvaltio on mahdollisesti rikkonut perussopimusta. EUIPO ei ole esittänyt minkäänlaisia oikeudellisia tai tosiasioihin liittyviä seikkoja, joista seuraisi, ettei kyseistä ETA-sopimuksella vahvistettujen liikkumisvapauksien alaa koskevaa oikeuskäytäntöä sovellettaisi. Vastavuoroisuusperiaatteen soveltaminen olisi lisäksi ristiriidassa ETA-sopimuksen 109 ja 111 artiklassa valvontamenettelyn ja riitojen ratkaisun alaa varten määrättyjen erityisten keinojen kanssa.
29

Toiseksi kantaja väittää, että jos oikeudenkäyntiasiassa on kyse siitä, onko kilpailusääntöjä rikottu, perustavanlaatuinen vaatimus siitä, että taloudellisilla toimijoilla on oltava oikeusvarmuus, ja tavoite, jona on sen varmistaminen, ettei kilpailu sisämarkkinoilla vääristy, ovat perusteena sille, että sen kanne olisi ollut tutkittava huolellisesti ja mahdollisimman lyhyessä ja kohtuullisessa ajassa. Kantaja toteaa myös, että sille päätöksellä K(2006) 4180 määrätty yli 100 miljoonan euron suuruinen sakko on aiheuttanut kielteistä julkisuutta, joka on vaikuttanut sen osakkeiden arvoon arvopaperipörssissä ja rahoitusanalyysien tekijöiden esittämiin arvioihin. Se lisää, että päätös K(2006) 4180, jolla sille määrättiin virheellisesti sakko ja jonka unionin yleinen tuomioistuin lopulta kumosi, muutti sen mainetta asiakaskunnan keskuudessa.
139

Kantajan väitteen mukaisesti pitää tosin paikkansa, ettei valituslautakunta esittänyt konkreettisia esimerkkejä muista kyseisten tavaroiden kaupankäynnissä käytetyistä pinnan kuvioista, jotka ovat samankaltaisia kuin kyseinen merkki. On kuitenkin todettava, ettei valituslautakunnalla ole velvollisuutta toimittaa tällaisia esimerkkejä. Kun nimittäin yhtäältä valituslautakunta nojautuu kyseisten tavaroiden kaupan yleisestä käytännön kokemuksesta seuraaviin seikkoihin, jotka jokaisen on mahdollista tuntea, sillä ei ole velvollisuutta esittää konkreettisia esimerkkejä (ks. vastaavasti tuomio 22.6.2006, Storck v. SMHV, C‑25/05 P, EU:C:2006:422, 54 kohta). Toisaalta vaikka se, voidaanko tavaramerkkiä käyttää kaupankäynnissä yleisesti kyseisiä tavaroita tai palveluja varten, on asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan yhteydessä merkityksellinen peruste, tämä peruste ei ole se, jonka nojalla saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on sovellettava (ks. tuomio 28.9.2010, Rosenruist v. SMHV (Kahta taskuun painettua, yhdessä kohdassa ristiin menevää kaarta esittävä merkki), T‑388/09, ei julkaistu, EU:T:2010:410, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1

Euroopan unionin neuvosto antoi 29.9.2003 yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (EUVL 2003, L 270, s. 1).
149

Kantajien väitteestä, jonka mukaan henkilöstösääntöjen 9 artiklan 3 kohtaa, 10 a, 24 b ja 55 artiklaa sekä liitteessä II olevaa 1 artiklaa on rikottu riidanalaisten asetusten antamiseen johtaneen menettelyn aikana, on huomautettava, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan, jota sovelletaan menettelyyn unionin yleisessä tuomioistuimessa perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, ja 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan, jota sovelletaan kannekirjelmän jättämiseen, nojalla kannekirjelmässä on esitettävä muun maussa yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Kannekirjelmässä on siis selvitettävä kanneperusteen sisältö, joten sen pelkkä abstrakti ilmaiseminen ei vastaa unionin tuomioistuimen perussäännössä ja työjärjestyksessä asetettuja vaatimuksia. Lisäksi yhteenvedon, jopa summaarisen, on oltava riittävän selvä ja täsmällinen, jotta vastaaja voi sen avulla valmistautua esittämään puolustuksensa ja jotta unionin yleinen tuomioistuin voi sen avulla tarvittaessa antaa asiassa ratkaisun ilman täydentäviä tietoja. Oikeusvarmuus ja hyvä oikeudenkäyttö edellyttävät, että kanne ja tarkemmin ottaen kanneperuste otetaan tutkittavaksi vain, jos ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin ne perustuvat, ilmenevät johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmän tekstistä. Koska kantajat eivät ole lainkaan selvittäneet väitettään, jonka mukaan henkilöstösääntöjen 9 artiklan 3 kohtaa, 10 a, 24 b ja 55 artiklaa sekä liitteessä II olevaa 1 artiklaa on rikottu, tämä väite on jätettävä tutkimatta.
59

Tältä osin on muistettava, että yhteisen kauppapolitiikan ja erityisesti kaupallisten suojatoimenpiteiden alalla unionin toimielimillä on laaja harkintavalta, koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita toimielinten on arvioitava, ovat monitahoisia. Tällaista arviointia koskevassa tuomioistuinvalvonnassa on näin ollen rajoituttava tarkistamaan, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riitautetun valinnan perustaksi hyväksytyt tosiseikat ovat aineellisesti paikkansapitäviä, että näitä tosiseikkoja arvioitaessa ei ole tehty ilmeistä virhettä ja että harkintavaltaa ei ole käytetty väärin. Tällaista arviointia koskevassa tuomioistuinvalvonnassa on näin ollen rajoituttava tarkistamaan, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riitautetun valinnan perustaksi hyväksytyt tosiseikat ovat aineellisesti paikkansapitäviä, että näitä tosiseikkoja arvioitaessa ei ole tehty ilmeistä virhettä ja että harkintavaltaa ei ole käytetty väärin. Sama koskee kyseessä olevassa maassa esiintyviä oikeudellisia ja poliittisia tilanteita, joita unionin toimielinten on arvioitava voidakseen määrittää, toimiiko vientiä harjoittava yritys markkinataloudessa ilman merkittävää valtion puuttumista ja voiko se tämän vuoksi saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman. On kuitenkin niin, että vaikka kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden ja erityisesti polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden alalla unionin tuomioistuimet eivät voikaan puuttua unionin viranomaisille kuuluvaan harkintaan – lukuun ottamatta ilmeistä arviointivirhettä tai harkintavallan väärinkäyttöä koskevaa tapausta –, niiden on kuitenkin varmistettava, että toimielimet ovat ottaneet huomioon kaikki asiaankuuluvat seikat ja arvioineet asian käsittelyn perustana olevan aineiston riittävän huolellisesti (ks. tuomio 18.9.2012, Since Hardware (Guangzhou) v. neuvosto, T‑156/11, Kok., EU:T:2012:431, 182–184 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
85

Vaikka tältä osin ei ole epäilystä siitä, että myyntiluvut osoittavat kantajan myyneen suuria määriä juomia unionissa, on todettava, että näissä todisteissa on epäjohdonmukaisuuksia, minkä kantaja on myöntänyt suullisessa käsittelyssä. Esimerkiksi on todettava, että Belgian ja Luxemburgin, joissa on yhteensä noin 12 miljoonaa asukasta, myyntiluvut ovat melkein samat kuin Saksan osalta, vaikka kyseisessä maassa on noin 80 miljoonaa asukasta. Samoin Liettuan, jossa on noin 3 miljoonaa asukasta, myyntiluvut ovat kaksinkertaiset Puolan myyntilukuihin nähden, vaikka kyseisessä maassa on noin 38 miljoonaa asukasta. Lisäksi Latvian myyntiluku on kaksinkertaistunut vuosien 2009 ja 2010 välillä. Kantaja ei ole voinut selittää näitä suullisessa käsittelyssä myöntämiään epäjohdonmukaisuuksia. Näin ollen on todettava, etteivät nämä todisteet ole todistusvoimaisia.
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos hävinneitä asianosaisia on useita, unionin yleinen tuomioistuin ratkaisee, miten kulut on jaettava näiden asianosaisten kesken. Koska neuvosto on hävinnyt käsiteltävän asian siltä osin kuin kyse on kannekirjelmässä esitetystä kumoamisvaatimuksesta, se on kantajan vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvamaan tähän vaatimukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut. Koska kantaja on hävinnyt käsiteltävän asian siltä osin kuin kyse on vaatimusten mukauttamista koskevassa kirjelmässä esitetystä kumoamisvaatimuksesta, se on neuvoston vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvaamaan tähän vaatimukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut.