ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Vastaajan hyväksymä Saksan tukiohjelma ”Bundesregelung Fixkostenhilfe 2020” (”Kiinteitä kustannuksia koskeva liittotasavallan vuoden 2020 tukiohjelma”) ei ole sisämarkkinoille soveltuva, koska se vääristää kilpailua, eikä kyseistä ohjelmaa voida poikkeuksellisesti oikeuttaa nyt käsiteltävässä asiassa. Vastaaja on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se on katsonut, että tukiohjelma, jonka mukaan yrityksen liikevaihdon on pitänyt pienentyä vähintään 30 prosentilla, on SEUT 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla sisämarkkinoille soveltuva. Se, että tukiohjelmassa on omaksuttu yrityksen laajuinen tarkastelutapa, johtaa kantajan mukaan siihen, että kantajan kaltaisilla yrityksillä, jotka toimivat useilla eri liiketoiminta-alueilla, joihin covid-19-pandemia on vaikuttanut eri tavalla ja joiden osalta liikevaihto on perinteisessä liiketoiminnassa pienentynyt laajasti yli 30 prosentilla päättämisten vuoksi, ei ole oikeutta hakea kyseistä tukea vain sen vuoksi, että liikevaihto ei ole vähentynyt jollakin toisella liiketoiminta-alueella, eikä 30 prosentin raja-arvo täyty, kun eri liiketoiminta-alueilta saatu liikevaihto lasketaan aritmeettisin keinoin. Kyseiset yritykset eivät saa tällöin – sellaisista yrityksistä poiketen, jotka toimivat vain yhdellä liiketoiminta-alueella – mahdollisesti mitään tukea, ja niiden on myönnettävä tukea lopetetulle liiketoiminta-alueella aiheutuneisiin kattamattomiin kiinteisiin kustannuksiin muilta liiketoiminta-alueilta. Tämä johtaa kilpailun vääristymiseen sekä suhteessa kilpailijoihin sellaisilla liiketoiminta-alueilla, joihin covid-19 on vaikuttanut, että suhteessa kilpailijoihin sellaisilla liiketoiminta-alueilla, joihin covid-19 ei ole vaikuttanut.
C 88/41

Kanne 27.1.2021 – Cepewa v. EUIPO – Out of the blue (LIEBLINGSMENSCH)

(Asia T-48/21)

(2021/C 88/55)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Cepewa GmbH (Karben, Saksa) (edustaja: asianajaja M. Gail)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Out of the blue KG (Lilienthal, Saksa)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki LIEBLINGSMENSCH – EU-tavaramerkki nro 16 581 332

EUIPO:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 25.11.2020 asiassa R 917/2020-2 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet

— Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 59 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan, luettuna yhdessä sen 7 artiklan 1 kohdan b ja d alakohdan kanssa, rikkominen

— Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen rikkominen
1)

OLAFin väärinkäytösten osalta kantaja viittaa seuraaviin sääntöjenvastaisuuksiin: a) Tutkintamenettelyn osalta kantaja väittää asiassa rikotun asetuksen N:o 883/2013 (1) 1 artiklaa, päätöksen 1999/3522 (2) 2 artiklaa, OLAFin henkilöstölle tutkintamenettelyistä annettuja ohjeita ja huolenpitovelvoitetta. b) Kansainvälisen järjestön käsitteen sivuuttamisen osalta kantaja väittää asiassa rikotun asetuksen N:o 1605/2002 (3) 53 ja 53 d artiklaa, asetuksen N:o 2342/2002 (4) 43 artiklaa, ja mahdollisesti asetuksen N:o 966/2012 (5) 58 artiklaa sekä asetuksen N:o 1268/2012 (6) 43 artiklaa. Kantaja esittää lisäksi väitteen kansainvälisen oikeuden rikkomisesta ja asianmukaista huolellisuutta koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä. c) Tutkinnan toimittamisen osalta kantaja väittää, että asiassa on rikottu asetuksen N:o 883/2013 9 artiklaa, OLAFin henkilöstölle annettujen ohjeiden 8.5 artiklaa, puolueettomuusvaatimusta, todistelua koskevia sääntöjä, huolenpitovelvollisuutta ja syyttömyysolettamaa. d) Raportin laatimisen osalta kantaja väittää, että asiassa on rikottu asetuksen N:o 883/2013 9 artiklaa, puolueettomuusvaatimusta, todistelua koskevia sääntöjä, huolenpitovelvollisuutta ja syyttömyysolettamaa.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu EUT-sopimuksen ja perussopimuksen soveltamista koskevien oikeussääntöjen rikkomiseen, siihen, ettei kyse ole polkumyynnistä perusasetuksen arviointiperusteiden nojalla, polkumyyntimarginaalin määrittämistä koskevien perusasetuksen artiklojen (2 artiklan ja erityisesti 6 a artiklan) rikkomiseen, tutkimuksen kohteena olevan tuotteen ”normaalin” hinnan virheelliseen määrittämiseen, väliaikaisten tullien soveltamiseen Kiinan talouden yleiseen rakenteeseen kohdistuvan vihamielisyyden eikä tuojien yksilöllisen vastuun (jota ei ole edes todettu) vuoksi, harkintavallan väärinkäyttöön sekä tutkinnan ja perustelujen laiminlyömiseen. — Kantajat vetoavat tältä osin lainvastaisuuteen, joka perustuu siihen, että komissio on suorittanut tutkinnan, joka on puutteellinen ja jonka tulos on joka tapauksessa epäselvä ja siihen liittyy lainvastaisuus, joka johtuu tuotteiden kirjaamista koskevasta asetuksesta, josta on jo nostettu kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa, siltä osin kuin komissio on sisällyttänyt tutkintaansa tuotekoodin (7610 90 90) tuotteet, joita ei sen itsensä mukaan pitäisi ottaa huomioon, koska kyse on muista kuin tutkinnan kohteena olevista tuotteista. Tämän virheen (joka on mahdollistanut eri tuotteiden sisällyttämisen) johdosta polkumyyntiä koskevat edellytykset eivät ole enää täyttyneet (koska tähän hyvin alhainen hinta laskee väistämättä ja mielivaltaisesti keskihintaa) eikä unionin teollisuudelle ole aiheutunut vahinkoa, sillä kyse on huomattavista määristä suhteessa asianomaisen tuotteen kokonaismäärään, mikä voi tehdä merkityksettömäksi Euroopan unioniin tuodun tuotteen loppuosalla olevan vaikutuksen. — Toiseksi se, ettei kantajien tilannetta ole tutkittu nimenomaisesti, on kantajien mukaan ristiriidassa perussopimuksen (ja mainittujen oikeussääntöjen) kanssa siltä osin kuin johtaa sellaisen objektiivista vastuuta koskevan järjestelmän tai toisen teosta johtuvaa vastuuta koskevan järjestelmän käyttöön ottamiseen, joka on ristiriidassa oikeusvarmuutta ja luottamuksensuojaa koskevien perusperiaatteiden kanssa (tuomio 3.12.1998, Belgocodex, C-381/97 ja tuomio 26.4.2005, Stichting ”Goed Wonen”, C-376/02) markkinahinnan ja kustannusten, jotka ovat selvästikin markkinakustannuksia, rakenteen vuoksi, minkä kantajat ovat esittäneet useaan kertaan komissiolle ja minkä komissio on jättänyt täysin huomiotta (samoin kuin se on jättänyt huomiotta Kiinan hallituksen kannat markkinataloutta koskevaan kysymykseen). Tämä on johtanut ilmeisiin lainvastaisuuksiin sekä asiakysymyksen osalta (normaaliarvoa, merkittäviä vääristymiä, mahdollisuutta saada luottoa, verotuksellista kohtelua, konkurssilainsäädäntöä, edustavaa maata ja edustavan maan valintaa koskevat käsitteet) että menettelyllisesti; nämä lainvastaisuudet esitetään tässä kanneperusteessa laajalti yksityiskohtaisesti ja nillä on ollut ilmeisen surjivä ja vahingoittava vaikutus.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan komissio on rikkonut EUT-sopimuksen erityisiä määräyksiä ja unionin oikeuden yleisiä periaatteita syrjintäkiellosta, palvelujen tarjoamisen vapaudesta ja sijoittautumisvapaudesta, jotka ovat olleet lentoliikenteen kilpailulle vapauttamisen perustana Euroopan unionissa 1980-luvun lopulta lähtien. Lentoliikenteen markkinoiden vapauttaminen Euroopan unionissa on mahdollistanut aidosti yleiseurooppalaisten halpalentoyhtiöiden kasvun. Euroopan komissio on jättänyt huomiotta COVID-19-kriisin aiheuttaman vahingon tällaisille yleiseurooppalaisille lentoyhtiöille ja niiden roolille Alankomaiden lentoyhteyksissä salliessaan sen, että Alankomaat myöntää tukea vain KLM:lle. SEUT 107 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määrätään poikkeuksesta SEUT 107 artiklan 1 kohdan mukaiseen valtiontukikieltoon, mutta siinä ei määrätä poikkeuksesta muihin EUT-sopimuksen sääntöihin ja periaatteisiin.
2)

Toisen kanneperusteen mukaan pelastamistuki ei täytä yhteisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseen vaikuttamista koskevaa edellytystä. Euroopan komissio teki ilmeisiä arviointivirheitä sekä siltä osin kuin kyse on Saksan itsenäisten matkanjärjestäjien ja matkatoimistojen tarpeista, että siltä osin kuin kyse on ilma-alusten kapasiteetin puutteesta viivästyvien matkustajien kotiuttamiseksi IATA:n talvikaudella, jolle on ominaista kausiluonteinen ylikapasiteetti.
—

Kantaja väittää tässä yhteydessä, että asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdassa säädetään, että vaikka pyydetty asiakirja sisältäisi luottamuksellisia kaupallisia tietoja, tutustumisoikeus voidaan myöntää, jos ylivoimainen yleinen etu edellyttää sen sisältämien tietojen ilmaisemista. Tässä yhteydessä vastaaja on vedonnut oikeuskäytäntöön ja väittänyt, että kantajan on esitettävä ne konkreettiset seikat, joihin perustuu se ylivoimainen yleinen etu, joka oikeuttaa luottamuksellisia kaupallisia tietoja sisältävien asiakirjojen ilmaisemisen. Tämä ei voi kuitenkaan vapauttaa toimielintä, jolle on esitetty tutustumista koskeva pyyntö, toteamasta, että kyseessä on ylivoimainen yleinen etu, joka oikeuttaa asiakirjan julkaisemisen, kun tämä on helposti todettavissa, eikä toisaalta oikeuta toteamaan pyynnön esittäneen tahon esittämät seikat huomioon ottaen, että koska ei ole aikaisempiin tarkastuksiin perustuvia arviointeja, on katsottava, että verensiirtoyksiköiden tuottaman veriplasman keräyspalvelun hallinnoinnissa mukana olevien yritysten toiminta sekä plasmalääkkeiden valmistus, varastointi ja luovutus voi tapahtua asianmukaisesti yleistä etua haittaamatta.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan on rikottu Århusin yleissopimuksen 1 artiklaa ja 9 artiklan 2 ja 3 kappaletta, SEUT 216 artiklaa sekä tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin ja elimiin 6.9.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1367/2006 (jäljempänä Århus-asetus) 1 artiklan 1 kohdan d alakohtaa, 2 artiklan 1 kohdan g alakohtaa ja 2 kohtaa sekä 10 artiklaa. — Kantajan mukaan komissio toteaa riidanalaisessa päätöksessä, että kantajan pyyntö uudelleentarkastelusta on jätettävä tutkimatta, koska tämä pyyntö koskee hallintotoimea, jonka komissio on antanut toimiessaan hallinnollisena uudelleentarkasteluelimenä. Tällaiset toimet suljetaan Århus-asetuksen 2 artiklan 1 kohdan g alakohdassa pois tämän asetuksen 10 artiklaan perustuvan uudelleentarkastelumenettelyn soveltamisalasta. Kyseinen päätös on lainvastainen, koska pyyntö uudelleentarkastelusta koskee komission päätöstä, joka on tehty sellaisen valitusmenettelyn yhteydessä, jossa komissio esittää selvän tulkinnallisen näkökannan eikä siis toimi uudelleentarkasteluelimenä (kuten esimerkiksi rikkomusmenettelyssä). Päätös siis kuuluu hyvinkin Århus-asetuksen 10 artiklassa säädetyn uudelleentarkastelumenettelyn aineelliseen soveltamisalaan. — Komissio rikkoo tutkimattajättämispäätöksellään Århus-asetuksen ja Århusin yleissopimuksen tavoitteita, erityisesti tavoitetta varmistaa oikeuden tehokas saatavuus ympäristöasioissa. — Kantaja vaatii toissijaisesti, että jos kuitenkin katsotaan, että Århus-asetuksen 2 artiklan 1 kohdan g alakohdan nojalla päätös, jonka komissio tekee valituksen tekemisen jälkeen, ei kuulu Århus-asetuksen 10 artiklassa säädetyn uudelleentarkastelumenettelyn soveltamisalaan (vaikka kantajan mielestä se siihen kyllä kuuluu), silloin on todettava, että Århus-asetuksen 10 artikla, luettuna yhdessä sen 2 artiklan 1 kohdan g alakohdan kanssa, on Århusin yleissopimuksen vastainen eikä sitä lainvastaisuusväitteen nojalla siis voida soveltaa.
6)

Kuudes kanneperuste, joka perustuu siihen, että EKP on laiminlyönyt neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 (1) 6 artiklan 5 kohdan b alakohdan ja Euroopan keskuspankin asetuksen (EU) N:o 468/2014 (2) 67 artiklan mukaisia velvoitteitaan.
Kanne 18.8.2020 – Kočner v. Europol

(Asia T-528/20)

(2020/C 339/37)

Oikeudenkäyntikieli: slovakki

Asianosaiset

Kantaja: Marián Kočner (Bratislava, Slovakia) (edustajat: asianajajat M. Mandzák ja M. Para)

Vastaaja: Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirasto (Europol)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle 100 000 euron suuruinen rahamäärä ja

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteen kohteena on SEUT 268 artiklan nojalla esitetty vahingonkorvausvaatimus, joka perustuu sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen vahingosta, joka on aiheutettu kantajalle kahdella vahingon aiheuttaneella teolla. Kantajan mukaan ensimmäisen vahingon aiheuttanut teko muodostuu siitä, että vastaaja on käsitellyt kantajan henkilötietoja ilman tuomioistuimen tai riippumattoman hallintoelimen lupaa, kun se on hankkinut ja seulonut tietoja matkapuhelimista, sekä vastaajan aiheuttamasta tietovuodosta (vahingon nro 1 aiheuttanut teko). Toinen vahingon aiheuttama teko muodostuu väitetysti siitä, että vastaaja on laatinut virallisen kertomuksen, jossa se on todennut, että kantaja on kirjattu ns. mafiarekistereihin (vahingon aiheuttanut teko nro 2).

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste perustuu vastaajan lainvastaiseen toimintaan, joka muodostuu kantajan henkilötietojen vuotamisesta vastaajan määräyksestä, mikä kuuluu vastaajan vastuulle asetuksen N:o 2016/794 (1) 38 artiklan 7 kohdan mukaisesti. Tietovuodot suojatuista matkapuhelimista ovat loukanneet Euroopan unionin perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia, mikä syy-seuraus-suhteessa vahingon aiheuttaneeseen tekoon nro 1 on aiheuttanut aineetonta vahinkoa, jonka kantaja arvioi 50 000 euroksi vahingon aiheuttaneen teon nro 1 osalta.

2) Toinen kanneperuste perustuu vastaajan kirjaamiseen ns. mafiarekistereihin, joita ei säädellä millään lainsäännöksellä unionin oikeuden tasolla tai Slovakian tasavallan tai jonkin muun jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön tasolla, ja tämä kantajan kirjaaminen muodostaa nimenomaisen henkilötietojen lainvastaisen käsittelyn. Nämä rekisterit loukkaavat selvästi Euroopan unionin perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia sellaisina kuin ne ilmenevät Euroopan unionin tuomioistuimen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä. Vahingon aiheuttaneeseen tekoon nro 2 liittyvän syy-seuraus-logiikan mukaisesti kantaja on kärsinyt vahingon, jonka hän arvioi 50 000 euroksi.

(1) Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirastosta (Europol) sekä neuvoston päätösten 2009/371/YOS, 2009/934/YOS, 2009/935/YOS, 2009/936/YOS ja 2009/968/YOS korvaamisesta ja kumoamisesta 11.5.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2016/794 (EUVL 2016, L 135, s. 53).
3)

Kolmas kanneperuste, joka perustuu huolenpitovelvollisuuden noudattamatta jättämiseen. Siirtäminen toiseen asemapaikkaan on ristiriidassa työnantajan huolenpitovelvollisuuden kanssa, koska siirtäminen on yhteensoveltumaton useiden Euroopan unionin perusoikeuskirjan perusoikeuksien kanssa. Erityisesti seuraavia oikeuksia on loukattu: — Oikeutta yksityis- ja perhe-elämään (7 ja 33 artikla) ja alaikäisen tyttären oikeutta ylläpitää henkilökohtaisia suhteita ja suoria yhteyksiä kumpaankin vanhempaansa säännöllisesti (24 artikla) on loukattu, koska kantajan perheen olisi asuttava erillään siten, että tytär jäisi isän kanssa Berliiniin ja kantaja muuttaisi yksin Luxemburgiin. — Oikeutta yhdenvertaisuuteen lain edessä (20 artikla) ja syrjintäkieltoa (21 artikla) on loukattu. Kantaja kuuluu EPLO:n naimisissa olevana virkamiehenä ja sellaisen alaikäisen tyttären äitinä, jonka huoltajuus hänellä on yhdessä hänen aviomiehensä kanssa, henkilöstön liikkuvuuden piiriin, jonka nojalla hänet on tarkoitus siirtää Luxemburgiin. EPLO:n erillään asuva ja eronnut virkamies, jolla on alaikäisen lapsen jaettu huoltajuus, on lapsen täysi-ikäisyyteen saakka vapautettu henkilöstön liikkuvuudesta, eikä kyseiselle erilaiselle kohtelulle ole objektiivistä syytä.
1.

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 64 ja 65 artiklaa on rikottu, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu ja on tehty ilmeinen arviointivirhe. Kantajat katsovat tässä yhteydessä, ettei vastaaja ole pystynyt toimittamaan heille seikkoja, joiden perusteella he voisivat ymmärtää, miksi heidän palkkaukseensa sovellettua korjauskerrointa on alennettu ja miksi korjauskerrointa on sovellettu takautuvasti, mistä aiheutuu erityisen huomattava velka.
1)

Ensimmäinen kanneperuste: komissio on kantajan mukaan rikkonut Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1272/2008 (2) 53 c artiklaa, kun se on toteuttanut yhden sääntelytoimen eri sääntelyaloja varten.
—

kumoaa SEUT 263 artiklan nojalla riidanalaisen päätöksen, jonka Euroopan parlamentin varainhoidon pääosaston alainen parlamentin jäsenten palkkauksesta ja sosiaalisista oikeuksista vastaava yksikkö on antanut kantajalle tiedoksi ja joka koskee kantajan oikeuksia täydentävään (vapaaehtoiseen) eläkkeeseen, siltä osin kuin päätöksessä on sovellettu kyseisen täydentävän (vapaaehtoisen) eläkkeen saamisen osalta ikärajaa, joka on nostettu kantajan osalta 63:sta 65:een vuoteen 1.1.2019 alkaen, sellaisena kuin tästä on määrätty edellä mainitussa 10.12.2018 tehdyssä puhemiehistön päätöksessä
C 201/25

Kanne 28.2.2020 – IV v. komissio

(Asia T-145/20)

(2020/C 201/37)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: IV (edustaja: asianajaja J. Lemmer)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— määräämään Euroopan komission ja toimielinten välisen lasten päiväkodin yhteisvastuullisesti tai muussa tapauksessa in solidum antamaan [X]:lle tiedoksi hänen lapsensa [Y]:n läsnäololomakkeet vuodelta 2019 ja vuodelta 2020, jotka sillä on hallussaan, 500 euron suuruisen rangaistusluonteisen sakon uhalla kultakin viivästyspäivältä asiassa annettavan ratkaisun julistamispäivästä alkaen

— velvoittamaan vastaajan maksamaan hänelle 1 500 euroa korvauksena kuluista, joita ei yleensä voida lukea oikeudenkäyntikuluihin ja joita kantajalle on aiheutunut oikeuksiensa puolustamisesta ja velvoittamaan vastaajan korvaamaan tästä menettelystä aiheutuvat oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka perustuu siihen, että vastaaja rikkoi Euroopan unionin perusoikeuskirjan 42 artiklaa, jonka otsikko on ”Oikeus tutustua asiakirjoihin” ja jossa määrätään, että ”Kaikilla unionin kansalaisilla ja kaikilla luonnollisilla henkilöillä tai oikeushenkilöillä, joiden asuinpaikka tai sääntömääräinen kotipaikka on jossakin jäsenvaltiossa, on oikeus tutustua unionin toimielinten, elinten ja laitosten asiakirjoihin niiden tallennemuodosta riippumatta”.
8)

Kahdeksas kanneperuste, jonka mukaan komissio teki ilmeisiä arviointivirheitä, kun se katsoi, ettei poikkeus ole perusteltu ehdot täyttävistä lainasuhteista saatavien kaupankäynnin ulkopuolisten rahoitustulojen, jotka kuuluvat lähtökohtaisesti vuoden 2010 Taxation (International and Other Provisions) Act -lain 371EB jakson (Yhdistyneessä kuningaskunnassa harjoitettava toiminta) soveltamisalaan, verotuksen osalta. Komission päätös on myös perusteluiltaan puutteellinen siltä osin kuin on kyse siitä, ovatko poikkeukset, jotka koskevat ehdot täyttäviä resursseja ja vastaavaan korkoon liittyviä tuloja, oikeutettuja.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen Kantajan mukaan komissio rikkoi asetuksen N:o 1/2003 (2) 7 artiklan 1 ja 2 kohtaa ja asetuksen N:o 773/2004 7 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan c alakohdan kanssa, kun se rikkoi kohtuullisessa ajassa toimimisen periaatetta, koska päätös tehtiin lähes kaksi vuotta 13.9.2017 tehdyn sen tiedonannon jälkeen, jolla kantajalle ilmoitettiin komission aikomuksesta hylätä kantelu ja jolla oli vaikutuksia menettelyn lopputulokseen. Komissio loukkasi myös kantajan oikeutta siihen, että sen asia tutkitaan, eikä se perustellut kantajan kantelun hylkäämistä yksityiskohtaisesti, mikä heijastuu 13.9.2017 päivätyn sen ilmoituksen yleisestä sisällöstä, jolla komissio ilmoitti kantajalle sen aikomuksesta hylätä kantelu sekä riidanalaisen päätöksen suppeista perusteluista.
10

Kymmenes kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan SEUT 107 artiklan 1 kohtaa, kun se on katsonut riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 176 kohdassa, että on olemassa tuensaajien ryhmä (joihin kantajat kuuluvat) ja että niille (kantajille) on myönnetty tukea, joka on perittävä takaisin riidanalaisen päätöksen 2 artiklan 1 kohdan nojalla.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan vastaaja on menetellyt lainvastaisesti mitätöidessään kyseessä olevat laskut, sillä toimivalta, johon se on tässä tarkoituksessa nojautunut, on joko päättynyt tai peruutettu, koska täytäntöönpanoasetusten (EU) N:o 1238/2013 ja N:o 1239/2013 voimassaolo on päättynyt 7.12.2015. Vastaavasti täytäntöönpanoasetusten (EU) 2017/367 ja 2017/366 voimassaolo on päättynyt 3.9.2018. Kantaja katsoo joka tapauksessa, että täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/367 2 ja 3 artikla sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/366 2 ja 3 artikla oli jo kumottu komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/1570 1 artiklan 4 kohdalla ja 3 artiklan 3 kohdalla.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että irtisanomisperustetta, johon on vedottu, ei voida soveltaa, ja EASME:n toteuttama sopimuksen irtisanominen on siten pätemätön: — EASME on rahoitussopimuksen irtisanoessaan viitannut ratkaisunsa tueksi ainoastaan määräykseen, jonka mukaan rahoitussopimus voidaan irtisanoa, jos ”tuensaajan tai luonnollisen henkilön, jolla on valta edustaa sitä tai tehdä sen puolesta päätöksiä, on todettu syyllistyneen ammatin harjoittamiseen liittyvään vakavaan virheeseen, joka voidaan näyttää toteen millä tahansa tavalla”. — Koska tuensaajan eli VERIGRAFTin tai yhdenkään luonnollisen henkilön, jolla on valta edustaa sitä tai tehdä sen puolesta päätöksiä, ei ole todettu syyllistyneen ammatin harjoittamiseen liittyvään vakavaan virheeseen, tätä kanneperustetta ei voida soveltaa ja irtisanominen on siten pätemätön.
—

toteaa SEUT 265 artiklan perusteella, että komissio on rikkonut komission päätöksen 2011/278/EU (1) 19 artiklan 4 kohdan 2 alakohtaa, koska se on laiminlyönyt tehdä päätöksen Saksan liittotasavallan sille 12.4.2019 ilmoittamasta maksutta jaettavien päästöoikeuksien vuotuisesta kokonaismäärästä siltä osin kuin kyse on huomattavasta kapasiteetin laajennuksesta kuuman metallin vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan osalta Bremenissä (laitostunnus ID 60)