ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 966/2012 131.2 artiklaa on rikottu
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, ettei Euroopan parlamentti ole jättänyt soveltamatta pätemätöntä kansallista lainsäädäntöä — Kantajat väittävät tältä osin, että säännöstö, joka on otettu käyttöön Italian edustajainhuoneen puhemiehen toimiston päätöksellä nro 14/2018 on — jopa Italian omaan oikeusjärjestykseen nähden — pätemätön. — Edustajainhuone on nimittäin päättänyt laskea entisille jäsenille maksettavat eläkkeet soveltamalla maksuperusteista järjestelmää myös vuotta 2012 edeltävien ajanjaksojen osalta saadun etuuden osalta, joka sekä julkisen sektorin että yksityissektorin työntekijöiden osalta maksetaan pro rata -järjestelmän mukaisesti, ja jopa vuotta 1996 edeltävien jaksojen ja kaikkien julkisen sektorin ja yksityissektorin työntekijöiden osalta etuusperusteisen järjestelmän mukaisesti. Voidakseen soveltaa maksuperusteista järjestelmää myös sellaisten ajanjaksojen osalta, jolloin tällaista järjestelmää ei Italiassa ollut olemassa, edustajainhuone on ottanut käyttöön laskentamenetelmän, joka on vääristynyt, kohtuuton ja vailla aktuaarista perustetta. — Kyseinen uudistus on myös lainvastainen, koska parlamentin jäsenten eläkkeeseen liittyvistä seikoista — ainakin perustavanlaatuisista tekijöistä — on säädettävä lailla eikä sisäisellä säännöstöllä (perustuslain 69 §). — Mainitulla uudistuksella loukataan lisäksi entisten parlamentin jäsenten perusteltua luottamusta heidän eläkkeidensä vakauteen, mikä on ristiriidassa luottamuksensuojan periaatteen — joka on yleinen oikeusperiaate myös Italian oikeusjärjestyksessä — kanssa.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan suhteellisuusperiaatetta loukattiin ja riidanalaisilla toimilla toteutetuilla toimenpiteillä on sellaisia vaikutuksia, joiden vuoksi niitä on pidettävä suhteellisuusperiaatteen vastaisina. Kantajalle määrätyillä seuraamuksilla on vaikutuksia, jotka ovat tuhoisia ja suhteettomia verrattuina niihin tarkoituksiin, joita riidanalaisilla toimilla voidaan katsoa toteutettavan.
1.

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan Euroopan unionin tuottajien käsitteen rajaamisella samankaltaisten tai kyseisten tuotteiden kanssa suoraan kilpailevien tuotteiden, jotka on valmistettu Euroopan unionissa tuotetuista raaka-aineista (raakariisi), tuottajiin rikotaan Euroopan parlamentin ja neuvoston 25.10.2012 annetun asetuksen (EU) No 978/2012 (2) 22 artiklan 1 kohtaa ja 23 artiklaa. Vaihtoehtoisesti vastaajan lähestymistavalla on rikottu asetuksen N:o 978/2012 22 artiklan 2 kohtaa.
—

Komission asetuksen (EY) N:o 2245/2002 11 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 5 artiklan kanssa, on rikottu.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 2018/1981 uusitaan kupariyhdisteiden hyväksyntä korvattavina tehoaineina lainvastaisin perustein. — Tässä kanneperusteessa väitetään erityisesti, että asetuksen (EY) N:o 1107/2009 (3) 24 artiklalla ja liitteen II 4 kohdalla rikotaan unionin oikeutta, koska i) tieteellisen näytön mukaan PBT-arviointiperusteet, erityisesti hidasta hajoavuutta koskeva arviointiperuste, ei ole asianmukainen peruste kuparin kannalta ii) PBT-arviointiperusteiden soveltaminen epäorgaanisiin aineisiin ei ole yhteensopivaa säänneltyjen kemikaalien alalla täytäntöön pantujen muiden säädösten kanssa iii) korvattavien aineiden osalta PBT-arviointiperusteiden soveltamisella kupariyhdisteisiin ylitetään se, mikä on tarpeen asetuksella N:o 1107/2009 tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi. Lisäksi asetuksessa (EY) N:o 1107/2009 tulkitaan virheellisesti ennalta varautumisen periaatetta.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan neuvoston päätös 2019/25 on pätemätön siltä osin kuin se koskee kantajaa, koska kantajaa ei olisi pitänyt todeta neuvoston 27.12.2001 vahvistaman yhteisen kannan (2) 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuksi terroristiryhmäksi. Vastaaja totesi virheellisesti, että kantaja on rakenteeltaan jäsentynyt yhteenliittymä, joka toimii yhteisymmärryksessä terroritekojen tekemiseksi. Lisäksi monia perusteluissa mainituista teoista ei voida lukea kantaja syyksi, ne eivät sisälly yhteisen kannan 2001/931/YUTP 1 artiklan 3 kohdassa olevaan rajoittavaan tekojen luetteloon ja/tai eivät voi aiheuttaa vakavaa haittaa jollekin maalle. Lopuksi kantajalla ei ole yhteisen kannan 2001/931/YUTP 1 artiklan 3 kohdassa määriteltyä “terroristista tarkoitusta”. Tätä tarkoitusta on tarkasteltava erityisesti itsemääräämisoikeutta koskevan aseellisen konfliktin valossa.
C 139/72

Kanne 13.2.2019 — Cinkciarz.pl v. EUIPO — MasterCard International (currencyassistant)

(asia T-90/19)

(2019/C 139/74)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Cinkciarz.pl sp. z o.o. (Zielona Góra, Puola) (edustajat: asianajajat E. Skrzydło-Tefelska ja K. Gajek)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: MasterCard International, Inc. (New York, New York, Yhdysvallat)

Menettely EUIPO:ssa

Hakija: Kantaja

Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröitävä kuviomerkki currencyassistant — Rekisteröintihakemus nro 15 224 876

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 7.12.2018 asiassa R 1057/2018-2 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n ja MasterCard International Incorporatedin vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien EUIPO:ssa käydyssä menettelyssä aiheutuneet kulut.

Kanneperusteet

— Euroopan unionin tavaramerkistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 täydentämisestä ja delegoidun asetuksen (EU) 2017/1430 kumoamisesta 5.3.2018 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2018/625 71 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan kanssa, rikkominen

— Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan kanssa, rikkominen

— yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaaminen
Kanne 20.12.2018 – Intercontinental Exchange Holdings v. EUIPO – New York Mercantile Exchange (NYMEX BRENT)

(Asia T-760/18)

(2019/C 93/88)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Intercontinental Exchange Holdings, Inc. (Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) (edustajat: solicitor R. Hoy ja J. Bowhill, QC)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: New York Mercantile Exchange, Inc. (New York, New York, Yhdysvallat)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin hakija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus sanamerkin NYMEX BRENT rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Rekisteröintihakemus nro 15 333 891

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 19.10.2018 asiassa R 102/2018-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen, ja

— velvoittaa muun osapuolen valituslautakunnassa korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperuste
—

toissijaisesti kumoamaan 28.5.2018 tehdyn komission päätöksen SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), viitenumero C(2018) 3166, siltä osin kuin siinä määrätään vuosien 2012 ja 2013 osalta, että kuluttajille, joiden energiankulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia vuodessa, palautetaan yli 20 prosenttia, kuluttajille, joiden energiankulutus on vähintään 7 500 käyttötuntia vuodessa, palautetaan yli 15 prosenttia ja kuluttajille, joiden energiankulutus on vähintään 8 000 käyttötuntia vuodessa, palautetaan yli 10 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista;
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu väitteeseen riidanalaista päätöstä rasittavasta harkintavallan väärinkäytöstä, jonka tueksi on osoitettu objektiivisia, asiaankuuluvia ja yhtäpitäviä seikkoja. Tältä osin kantaja väittää, että riidanalaisessa päätöksessä on vältetty edellä mainitun asetuksen (EU) N:o 806/2014 20 artiklassa säädetty menettely ja että SRB pyrki sen antaessaan salaamaan Banco Popular Español, S.A:n todellisen tilanteen.
4)

Neljäs kanneperuste perustuu siihen, että komissio on loukannut ne bis in idem -periaatetta, suhteellisuusperiaatetta ja kaksoisrangaistuksen kieltoa, ja siinä vedotaan EU:n sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohdan ja 14 artiklan 2 kohdan a alakohdan lainvastaisuuteen. Koska riidanalaisessa päätöksessä on määrätty samalle taholle kaksi sakkoa samasta menettelystä kahden sellaisen säännöksen nojalla, joilla suojataan samaa oikeushyvää, siinä on kantajan mukaan rikottu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen seitsemännen lisäpöytäkirjan 4 artiklan 1 kappaleessa vahvistettua ne bis in idem -periaatetta, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohdassa vahvistettua suhteellisuusperiaatetta ja jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmille yhteisiin yleisperiaatteisiin kuuluvaa kaksoisrangaistuksen kieltoa. SEUT 277 artiklan nojalla EU:n sulautuma-asetuksen 4 artiklan 1 kohtaa ja 14 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, joissa kantajan mukaan annetaan komissiolle oikeus määrätä samalle taholle kaksi kertaa seuraamuksia yhdestä menettelystä, josta on jo määrätty seuraamuksia EU:n sulautuma-asetuksen 7 artiklan 1 kohdan ja 14 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla, on pidettävä lainvastaisina.
1)

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan EKP:n päätökset, joilla evättiin oikeus saada tutustua hakemuksen kohteen oleviin asiakirjoihin, olivat puutteellisesti perusteltuja, koska niissä ei arvioitu asianmukaisesti yhteisön lainsäätäjän tavoitteita, joiden mukaan tarkoituksena oli antaa luonnollisille henkilöille ja oikeushenkilöille oikeus saada tutustua unionin toimielinten asiakirjoihin avoimessa menettelyssä ja hyvää hallintoa ja kansalaisten osallistumista koskevien periaatteiden perusteella. Lisäksi kantaja katsoo, että EKP:n esittämät perustelut ovat yleisluonteisia. EKP ei kantajan mukaan myöskään ota huomioon sitä, että pyydettyjen asiakirjojen julkistaminen ei voi millään tavoin vaikuttaa päätöksentekomenettelyn asianmukaisuuteen luottolaitosten kriisinratkaisun alalla. Sen lisäksi, että konkreettinen kriisinratkaisumenettely on jo päättynyt, se on myös saatettu tuomioistuimen käsiteltäväksi ja asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden epääminen vaikeuttaa siten tätä tuomioistuimen arviointia. Lopuksi kantaja toteaa, ettei kyseisissä päätöksissä myöskään oteta huomioon sitä, että hakemuksen kohteena oleviin asiakirjoihin tutustumisen ainoana tarkoituksena on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden käyttäminen.
6)

Kuudes kanneperuste, joka perustuu asetuksen N:o 1/2003 ( 1 ) 23 artiklan 2 ja 3 kohdan ja sakkoja koskevien komission suuntaviivojen ( 2 ) rikkomiseen ja sakkojen määräämisessä sovellettavien perusperiaatteiden, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen, loukkaamiseen Kantaja väittää lopuksi, että komissio on rikkonut asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohtaa ja sakkoja koskevia komission suuntaviivoja ja loukannut sakkojen määräämisessä sovellettavia perusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, koska se on ottanut huomioon suhteettoman suuren myynnin arvon ja jättänyt huomioon ottamatta sen, että väitetyn rikkomisen yhteys Euroopan talousalueeseen oli vähäinen.
1)

Kansalaisaloitteesta 16.2.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 211/2011 ( 2 ) 4 artiklan 2 kohdan b, c ja d alakohdan ja 3 kohdan rikkomiseen perustuva ensimmäinen kanneperuste. Kanteen kohteena olevalla päätöksellä rekisteröidyn eurooppalaisen kansalaisaloitteen ensimmäinen ja toinen osa ylittävät ilmeisesti komission toimivallan tehdä ehdotuksia perussopimusten soveltamiseksi annettavista unionin säädöksistä. Tämän vuoksi kyseisen aloitteen rekisteröinnillä rikotaan asetuksen 211/2011 4 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja 3 kohtaa. Aloitteen ensimmäinen osa on lisäksi katsottava aloiteoikeuden väärinkäyttämiseksi ja näin asetuksen 211/2011 4 artiklan 2 kohdan c alakohdan vastaiseksi, kun taas sen toisen osan osalta on katsottava, että se voi johtaa SEU 2 artiklassa vahvistettujen unionin perustana olevien arvojen vastaiseen tulokseen, minkä vuoksi se on myös asetuksen 211/2011 4 artiklan 2 kohdan d kohdan vastainen.
1)

Ensimmäisessä kanneperusteessa väitetään, ettei kantajan tilanne ole niiden säädettyjen perusteiden mukainen, joilla henkilöt merkittiin luetteloon asian kannalta merkityksellisenä ajankohtana. Euroopan unionin neuvosto on laiminlyönyt sille toimitetun kaiken aineiston asianmukaisen huomioon ottamisen ja arvioinnin, ja se on käsitellyt huomioon ottamansakin aineiston erittäin valikoivalla tavalla. Tämän kanneperusteen tueksi esitetyt perustelut: Kantajaan kohdistuu pelkästään esitutkintatoimenpiteitä, jotka ovat keskeytyksissä ja selvästi riittämättömiä asiassa merkityksellisiin perusteisiin nähden. Myös aineisto, johon neuvosto on perustanut päätöksensä kantajan nimen pysyttämisestä luettelossa, on täysin riittämätön, epäjohdonmukainen ja virheellinen, eikä mikään näyttö tue sitä.
Asia T-199/18: Kanne 16.3.2018 – SCF Terminal (Cyprus) ja S H B v. neuvosto ym.

Kanne 16.3.2018 – SCF Terminal (Cyprus) ja S H B v. neuvosto ym.

(Asia T-199/18)

Asianosaiset

Kantaja: SCF Terminal (Cyprus) LTD (Limassol, Kypros) ja S H B, Inc. (Monrovia, Liberia) (edustajat: P. Tridimas, barrister, ja asianajajat K. Kakoulli, P. Panayides ja C. Pericleous)

Vastaajat: Euroopan unionin neuvosto, Euroopan komissio, Euroopan keskuspankki, Eurogroup ja Euroopan unioni

Vaatimukset

Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

— velvoittaa vastaajat maksamaan kantajille tämän kanteen liitteessä mainitut summat korkoineen, jotka lasketaan 26.3.2013 lukien unionin yleisen tuomioistuimen tuomion julistamiseen saakka

— velvoittaa vastaajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Vaihtoisesti ja toissijaisesti kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

— toteaa, että Euroopan unionille ja/tai vastaajana oleville toimielimille on syntynyt sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu

— määrittää, mitä menettelyä noudatetaan kantajien kärsimän tosiasiallisen korvattavissa olevan vahingon selvittämiseksi

— velvoittaa vastaajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat vetoavat kanteensa tueksi neljään kanneperusteeseen, jotka ovat pääasiallisesti samoja tai samankaltaisia kuin asiassa T-197/18, JV Voscf ym. v. neuvosto ym., esitetyt kanneperusteet.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan N:o 7 (jäljempänä pöytäkirja) 8 artiklan rikkomiseen, koska Brioisin esittämää lausumaa, joka on johtanut rikossyytteisiin hänen alkuperävaltiossaan, on pidettävä kyseisessä määräyksessä tarkoitettuna mielipiteenä, jonka hän on esittänyt parlamentaarisia tehtäviä hoitaessaan.
—

kumoamaan [tehoaineen glyfosaatti hyväksynnän uusimisesta kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaisesti ja komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 liitteen muuttamisesta 12.12.2017 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/2324], mutta pysyttämällä sen vaikutukset voimassa sen kohtuullisen ajan kuluessa tapahtuvaan korvaamiseen asti, minkä on tapahduttava viimeistään 16.12.2021;
—

vastaajan lainvastainen toiminta aiheutti VL:lle aineellista vahinkoa, koska hänen (nykyiset ja tulevat) ansiotulonsa ovat merkittävästi vähentyneet, ja henkistä kärsimystä, koska hänen fyysinen ja henkinen tilansa on peruuttamattomasti ja vakavasti heikentynyt, hän on menettänyt poliittisen ja akateemisen uransa ja hänen sosiaalinen ja henkilökohtainen elämänsä on hyvin merkittävästi heikentynyt
—

määräämään kantajan kärsimän aineettoman vahingon, jonka kohtuulliseksi määräksi (ex aequo et bono) on arvioitu 100 000 (satatuhatta) euroa, korvaamisesta
—

Kantaja väittää tältä osin, että jäsenvaltioiden osallistuminen kuulemisiin ei ole pelkkä muodollisuus, koska kilpailuviranomaiset kuuluvat komiteaan, jota komission on kuultava ennen päätösten tekemistä. Näiden viranomaisten on aina oltava läsnä täysistunnossa, joka on menettelyn ratkaiseva vaihe, jonka aikana vastaajat keskittyvät puolustukseensa komission kanssa käytävän kontradiktorisen näkemystenvaihdon yhteydessä.
3)

Kolmas kanneperuste perustuu SEUT 107 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen rikkomiseen. Myös SEUT 107 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja on rikottu, koska vastaaja on virheellisesti olettanut, että kyseessä on voimassa oleva tukitoimenpide. Riidanalaiset avustukset ovat uusia toimenpiteitä, jotka täyttävät tuen tunnusmerkistön.
—

Asetuksen N:o 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b, c ja g alakohtaa on rikottu.
—

kumoamaan Euroopan keskuspankin johtokunnan päätöksen, josta ilmoitettiin 16.10.2017 päivätyllä kirjeellä ja jolla hylättiin kantajien pyyntö saada tutustua Euroopan keskuspankin 23.4.2015 päivättyyn asiakirjaan ”Responses to questions concerning the interpretation of Art. 14.4 of the Statute of the ESCB and of the ECB”
—

Asetuksen N:o 2017/1001 52 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 53 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on rikottu.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu olennaisten muotomääräysten ja ylemmäntasoisen oikeuden rikkomiseen sekä toimivallan rajojen ylittämiseen 75 artiklan mukaisen komitean äänestyksen yhteydessä Komissio ei ole noudattanut asetuksen (EU) N:o 182/2011 (2) 3 artiklan 3 kohdan mukaisia pakottavia määräaikoja, kun se tehnyt muutoksen päätösehdotukseen asetetun määräajan ulkopuolella ja saattanut sen heti äänestykseen, ja jättänyt siten noudattamatta sille asetuksen (EU) N:o 182/2011 3 artiklan 4 kohdan mukaan kuuluvaa velvollisuutta pyrkiä objektiivisesti saamaan mahdollisimman laaja tuki komiteassa. Se on samalla vienyt jäsenvaltioiden edustajilta mahdollisuuden ottaa asianmukaisesti kantaa muutettuun päätösehdotukseen ja rikkonnut siten SEUT 291 artiklan 1 kohtaan, jonka mukaan jäsenvaltioiden on valvottava tehokkaasti komissiota. Tämän lisäksi komissio on ilmeisesti taktisista syistä omaksumallaan käyttäytymisellä käyttänyt väärin ja virheellisesti asemaansa komitean puheenjohtajana.
1.

Ensimmäinen kanneperuste: asiassa on tehty useita ilmeisiä arviointivirheitä — Neuvoston asetukseen (EU) N:o 1351/2014 (2) vetoaminen Mainittu asetus koskee sellaista henkilöiden luokkaa, johon kantaja ei kuulu, eikä se täten ole peruste sille, että kantaja pitäisi sisällyttää riidanalaiseen luetteloon. — Sopimusrikkomukseen vetoaminen Neuvosto perustelee päätöstään kantajan lisäämisestä riidanalaiseen luetteloon muun muassa sillä, että Topor-Gilka johti sopimusneuvotteluja Siemens Gas Turbine Technology OOO:n kanssa alkuperäisen sopimuksen yhteydessä, ja tämän alkuperäisen sopimuksen määräyksiä on väitetysti rikottu. Kantajan mukaan arviointi sopimusrikkomuksesta on tehtävä Venäjän lain mukaan. Sopimusosapuolet ovat aloittaneet menettelyn Moskovan välimiesoikeudessa. Siihen saakka, kunnes mainittu tuomioistuin on antanut ratkaisunsa, väitetty sopimusrikkominen on riittämätön tosiasiallinen peruste, eikä sitä voida käyttää päätöksen 2017/1418 perustana. — Kaasuturbiinien kuljettaminen Krimille Kantajan väitetään olleen vastuussa kaasuturbiinien siirtämisestä Krimille. Esitetyt lehtiartikkelit eivät ole selkeitä ja perustuvat nimettömiin lähteisiin. Toimivaltaisen Euroopan unionin elimen on osoitettava, että perustana käytetyt seikat ovat päteviä. Kyseessä olevan henkilön tehtävänä ei ole esittää päinvastaista näyttöä siitä, etteivät mainitut seikat ole päteviä. — Kansainvälisen humanitaarisen oikeuden periaatteiden loukkaaminen Venäjän on kansainvälisen oikeuden mukaan palautettava yleinen järjestys Krimille ja ylläpidettävä sitä, ja tämän edellyttää myös turvallisen ja riittävän energiahuollon takaamista. Humanitaarista tarvetta tällaiselle energiahuollolle samoin kuin kansainvälisen humanitaarisen oikeuden sääntöjä ei ole otettu huomioon päätöksen 2017/1418 perusteluissa.
2.

Toinen kanneperuste: Mikäli on kyse valtiontuesta, se ei vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan eikä vääristä kilpailua Vastaaja ei ole perustellut riittävällä tavalla sitä, että väitetty valtiontuki vaikuttaisi jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja kilpailuun. Toissijaisesti kantaja väittää, että on kyse asetuksen (EY) N:o 1998/2006 ( 2 ) 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta vähämerkityksisestä tuesta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 402/42

Kanne 7.9.2017 – Vialto Consulting v. komissio

(Asia T-617/17)

(2017/C 402/56)

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: Vialto Consulting Kft. (Budapest, Unkari) (edustaja: asianajaja V. Christianos)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— velvoittamaan komission maksamaan kantajalle 190 951,93 euron määrän kantajalle tosiasiallisesti aiheutuneista vahingoista ja 129 992,63 euron määrän saamatta jääneistä voitoista viivästyskorkoineen, jotka lasketaan nyt käsiteltävässä asiassa annettavan tuomion antamispäivästä aina täysimääräiseen maksamiseen asti

— velvoittamaan komission maksamaan kantajalle 150 000 euron määrän korvauksena vahingoista, jotka ovat aiheutuneet sen ammatilliselle maineelle, viivästyskorkoineen, jotka lasketaan nyt käsiteltävässä asiassa annettavan tuomion antamispäivästä aina täysimääräiseen maksamiseen asti

— velvoittamaan komission korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Nyt käsiteltävällä kanteellaan Vialto Consulting Korlátont Felelősségű Társaság -niminen osakeyhtiö (jäljempänä Vialto) vaatii SEUT 340 artiklan toisen kohdan, luettuna yhdessä SEUT 268 artiklan kanssa, perusteella korvausta vahingosta, joka sille on aiheutunut petostentorjuntaviraston (jäljempänä OLAF) ja muiden Euroopan komission yksiköiden (jäljempänä komissio) lainvastaisesta toiminnasta EU:n rahoittaman palveluhankintasopimuksen nro TR2010/0311.01-02/001 suorittamisen yhteydessä; kyseinen sopimus oli tehty Turkin tasavallan rahoitus- ja sopimuskeskusyksikön (CFCU) ja yrityskonsernin, johon Vialto kuului, välillä.

Komissio oli aiheuttanut – sekä OLAFin että muiden komission yksiköiden välityksellä – Vialtolle erityisesti seuraavat vahingot: (a) tosiasiallinen omaisuusvahinko, jonka suuruus on 190 951,93 euroa; (b) saamatta jääneet voitot, joiden suuruus on 129 992,63 euroa ja (c) aineeton vahinko, jonka suuruus on 150 000 euroa, ammatillisen maineen loukkaamisen vuoksi.

Nämä vahingot olivat aiheutuneet Vialtolle komission toiminnasta ja laiminlyönneistä OLAFin Vialtossa paikan päällä suorittamien tarkastusten aikana ja jälkeen. Komissio on rikkonut erityisesti seuraavia, yksityisten oikeussubjektien oikeuksia koskevia sääntöjä:

— asetuksen N:o 2185/1996 7 artiklan 1 kohtaa OLAFin suorittamien tarkastusten suorittamisen osalta, erityisesti sille siirrettyjen rajoitettujen tarkastusvaltuuksien osalta

— oikeutta hyvään hallintoon, luottamuksensuojaa ja suhteellisuusperiaatetta OLAFin suorittamiin tarkastuksiin nähden