Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu kolmas jaosto) tuomio 8 päivänä lokakuuta 1996. - Compagnie maritime belge transports SA ja Compagnie maritime belge SA, Dafra-Lines A/S, Deutsche Afrika-Linien GmbH & Co. ja Nedlloyd Lijnen BV vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - Kansainvälinen meriliikenne - Linjakonferenssit - Asetus (ETY) N:o 4056/86 - Vaikutus kauppaan - Yhteinen määräävä markkina-asema - Yksinoikeussopimuksen soveltaminen - Hintataistelualukset - Lojaliteettialennus - Sakot - Arviointiperusteet. - Yhdistetyt asiat T-24/93, T-25/93, T-26/93 ja T-28/93..



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu II-01201



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Liikenne - Meriliikenne - Kilpailusäännöt - Ryhmäpoikkeus - Suppea tulkinta - Linjakonferenssin jäsenten välisiä rahdinjakosopimuksia koskeva poikkeus - Poikkeuksen laajuus

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohta, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4056/86 3 artikla)

2 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Yhteisen määräävän aseman käsite - Linjakonferenssi

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohta)

3 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Olemassaolo - Erittäin huomattavat markkinaosuudet - Yleensä riittävä osoitus määräävästä asemasta

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

4 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Määräävässä asemassa olevan yrityksen velvollisuudet - Veto-oikeuden käyttäminen kohtuuden rajoissa siten, että muilla on mahdollisuus päästä markkinoille

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

5 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Väitetiedoksianto

6 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Toivotun tuloksen saavuttamatta jääminen ei vaikuta väärinkäytön toteamiseen

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

7 Liikenne - Meriliikenne - Kilpailusäännöt - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Ehdoton kielto - Asetuksen (ETY) N:o 4056/86 nojalla ei poikkeuksia

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla, neuvoston asetus (ETY) N:o 4056/86)

8 Liikenne - Meriliikenne - Kilpailusäännöt - Perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisen edellytykset linjakonferenssin lojaliteettisopimuksiin - Komission toimivalta

(EY:n perustamissopimuksen 85 artikla, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4056/86 5 artiklan 2 kohta ja 7 artikla)

9 Liikenne - Meriliikenne - Kilpailusäännöt - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Linjakonferenssi - Yksipuolisesti määrätyt sataprosenttiset lojaliteettisopimukset, jotka kattavat fob-ehdoin myydyt tavarat, ja mustat listat epälojaaleista rahdinantajista

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

10 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Määräävä markkina-asema - Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Arviointiperusteet

(EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla)

11 Kilpailu - Sakot - Sakkojen määrä - Määrittäminen - Perusteet - Rikkomisen tahallisuus - Rikkomisen vakavuus - Linjakonferenssin menettely kilpailijan syrjäyttämiseksi markkinoilta

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

12 Kilpailu - Sakot - Linjakonferenssin menettelyn lukeminen sen jäsenten syyksi - Sakkojen määrä - Sakkojen määrän vahvistaminen on sallittu jäsenten osallistumisen määrän perusteella

13 Kilpailu - Sakot - Sakkojen määrä - Määrittäminen - Perusteet - Yrityksen koko liikevaihto - Liikevaihto, joka syntyy kilpailusääntöjen rikkomiseen liittyvistä tavaroista - Molempien huomioon ottaminen

(Neuvoston asetusten N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja (ETY) N:o 4056/86 19 artikla)

14 Kumoamiskanne - Kanneperusteet - Harkintavallan väärinkäyttö - Käsite

15 Kumoamiskanne - Kannekelpoiset toimet - Päätös, jolla määrätään sakko kilpailusääntöjen rikkomisesta - Viivästyskorot - Päätös on kannekelpoinen toimi

Tiivistelmä

16 Kun otetaan huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrätty yleinen kielto toteuttaa kilpailua rajoittavia yritysten välisiä järjestelyjä, poikkeusasetuksessa säädettyjä poikkeussäännöksiä on luonnostaan tulkittava suppeasti. Tämä koskee myös asetuksen (ETY) N:o 4056/86 niitä säännöksiä, joilla vapautetaan tietyt sopimukset perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrätystä kiellosta; asetuksen 3 artikla on perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu ryhmäpoikkeus.

Linjakonferenssien välisiin markkinoidenjakosopimuksiin ei voida soveltaa asetuksen (ETY) N:o 4056/86 3 artiklan c kohdassa myönnettyä poikkeusta, joka koskee lähtöjen tai satamassakäyntien yhteensovittamista tai jakamista "konferenssin jäsenten kesken", ja tämä johtuu erityisesti siitä, että poikkeus koskee sopimuksia, joiden ensisijainen tavoite on yhteisen hinnaston vahvistaminen.

17 Perustamissopimuksen 86 artiklaa voidaan soveltaa tapauksiin, joissa useilla yrityksillä on yhdessä määräävä asema relevanteilla markkinoilla. Johtopäätöksen tekeminen yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolosta edellyttää kuitenkin, että kyseiset yritykset ovat riittävässä määrin sidoksissa toisiinsa noudattaakseen samanlaista toimintalinjaa markkinoilla.

Tämä voi olla totta linjaliikenteen harjoittajien osalta, kun niillä on asetuksen (ETY) N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisen linjakonferenssin vuoksi läheinen yhteys ja ne voivat toteuttaa yhdessä relevanteilla markkinoilla yhteisiä yksipuolisia järjestelyjä.

18 Määräävä asema voi johtua useista seikoista, jotka eivät ole välttämättä ratkaisevia erikseen huomioon otettuina. Jolleivät kysymyksessä ole poikkeukselliset olosuhteet, erittäin huomattavat markkinaosuudet ovat kuitenkin sellaisenaan osoitus määräävästä markkina-asemasta.

19 Määräävässä asemassa olevalla yrityksellä on perustamissopimuksen 86 artiklan nojalla erityinen velvollisuus olla toiminnallaan rajoittamatta tehokasta ja vääristymätöntä kilpailua yhteismarkkinoilla, riippumatta siitä, mihin tämä asema perustuu. Näin ollen perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisalaan kuuluu kaikki sellainen määräävässä asemassa olevan yrityksen toiminta, joka voi haitata kilpailun ylläpitämistä tai kehittämistä markkinoilla, joilla kilpailu on jo vähentynyt nimenomaan tämän yrityksen markkina-aseman vuoksi.

Vaikkei yrityksen määräävä markkina-asema estä sitä säilyttämästä omia kaupallisia intressejään, jos ne ovat uhattuina, ja vaikka yrityksellä on oikeus kohtuuden rajoissa ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin intressiensä suojaamiseksi, tällaisia toimia ei voida kuitenkaan hyväksyä, jos niillä pyritään vahvistamaan määräävää markkina-asemaa ja käyttämään sitä väärin.

Yrityksellä, jolla on määräävä markkina-asema ja yksinoikeus, johon liittyy yrityksen suostumusta edellyttävä poikkeusmahdollisuus, on velvollisuus käyttää sille sopimuksen mukaan kuuluvaa veto-oikeutta kohtuuden rajoissa siten, että muilla on mahdollisuus päästä markkinoille. Veto-oikeuden käyttämistä kohtuuden rajoissa ei ole se, että yritys pyrkii syrjäyttämään ainoan kilpailijan markkinoilta ja ryhtyy toimiin oikeuksiensa tiukan noudattamisen turvaamiseksi.

20 Päätöksessä, jolla todetaan kilpailusääntöjen rikkominen, ei välttämättä tarvitse toistaa väitetiedoksiantoa.

21 Kun yksi tai useampi määräävässä markkina-asemassa oleva yritys panee todellisuudessa toimeen menettelytavan, jonka tarkoituksena on kilpailijan syrjäyttäminen, se, että toivottua tulosta ei ole saavutettu, ei riitä sen toteamiseksi, että kyse ei olisi perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetusta määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä.

22 Koska määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä ei voida poikkeuksella sallia perustamissopimuksen 86 artiklan nojalla ja koska normihierarkiaa koskevien periaatteiden mukaan sekundäärioikeudellisella normilla annetulla poikkeuksella ei voida poiketa perustamissopimuksen määräyksestä, asetusta (ETY) N:o 4056/86 ei voida tulkita siten, että siinä annetaan tällainen poikkeus, varsinkaan kun asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa säädetään, että perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettu määräävän aseman väärinkäyttö on kiellettyä ilman, että siitä täytyy etukäteen tehdä päätöstä.

23 Kun perustamissopimuksen 85 artiklaa on rikottu sillä, että linjakonferenssin lojaliteettisopimukset eivät ole asetuksen (ETY) N:o 4056/86 5 artiklan 2 kohdan mukaisia, komissio on perustellusti voinut asetuksen 7 artiklan mukaisesti suositella linjakonferenssin jäsenille lojaliteettijärjestelyjen saattamista asetuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaisiksi.

24 Linjakonferenssi käyttää määräävää asemaansa väärin, kun se vaatii rahdinantajilta sataprosenttisia lojaliteettisopimuksia, jotka kattavat fob-ehdoin myydyt tavarat, ja kun se laatii mustan listan epälojaaleista rahdinantajista rangaistakseen näitä. Tällainen menettelytapa kokonaisuutena rajoittaa käyttäjien oikeuksia ja vaikuttaa siis kilpailijoiden kilpailuasemaan.

25 Jotta yritysten välinen sopimus ja määräävän markkina-aseman väärinkäyttö voisi rajoittaa jäsenvaltioiden välistä kauppaa, on pystyttävä näyttämään objektiivisten oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, että on riittävän todennäköistä, että se voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan suoraan tai välillisesti, tosiasiallisesti tai mahdollisesti siten, että valtioiden yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen vaarantuu. Näin ollen ei ole välttämätöntä, että moitittu toiminta olisi tosiasiallisesti ja havaittavalla tavalla rajoittanut jäsenvaltioiden välistä kauppaa; riittää kun todetaan, että järjestelyllä voi olla tällainen vaikutus.

Linjakonferenssien välisten sellaisten sopimusten tavoitteena, joiden tarkoituksena on kieltää yhden konferenssin jäseniä toimimasta riippumattomana varustamona linjaliikenteessä, joka lähtee sellaisista yhteisön satamista, jotka kuuluvat sopimuspuolena olevan toisen konferenssin toiminta-alueeseen, on jakaa yhteisössä sijaitsevien yritysten meriliikenteessä tarjoamiin palveluihin liittyviä markkinoita, joten näillä sopimuksilla voidaan rajoittaa välillisesti kilpailua yhteismarkkinoilla. Lisäksi tällaiset sopimukset voivat vaikuttaa kilpailuun välillisesti toisaalta yhteisön satamien välillä muuttamalla niiden vaikutusaluetta, ja toisaalta niiden toimintojen välillä, jotka sijaitsevat tällaisella alueella.

Perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetun markkina-aseman väärinkäytön osalta on todettava, että jotta voitaisiin tutkia, voiko määräävän markkina-aseman väärinkäyttö vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, on otettava huomioon yhteismarkkinoiden tehokkaalle kilpailulle siitä aiheutuvat seuraukset. Tämän vuoksi menettelytavat, joiden avulla yritysryhmä yrittää syrjäyttää markkinoilta yhteismarkkinoilla toimivan pääasiallisen kilpailijan, ovat luonnostaan sellaisia, että ne voivat vaikuttaa yhteismarkkinoiden kilpailun rakenteeseen ja siten vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Lisäksi tällaiset linjaliikenteen harjoittajien menettelytavat voivat vaikuttaa välillisesti kilpailuun samalla tavalla kuin niiden linjakonferenssien väliset sopimukset, joiden jäseniä linjaliikenteen harjoittajat ovat.

26 Kun määräävässä asemassa oleva linjakonferenssi toteuttaa kiellettyjä menettelytapoja ainoan kilpailijan syrjäyttämiseksi markkinoilta, kilpailusääntöjen rikkomisesta johtuvan sakon määrittämisen osalta on katsottava, että perustamissopimuksen 86 artiklan rikkominen on tahallista ja vakavaa.

27 Koska linjakonferenssilla ei ole oikeushenkilöllisyyttä, komissiolla on osoitettuaan väitetiedoksiannon linjakonferenssin jäsenille ja todetessaan perustamissopimuksen kilpailusääntöjen rikkomisen oikeus määrätä sakkoja suoraan linjakonferenssin jäsenille konferenssin itsensä sijasta. Asia on näin, sillä vaikka väitetiedoksiannossa ainoastaan esitettiin se mahdollisuus, että linjakonferenssille voidaan määrätä sakkoja, sen jäsenten piti ymmärtää, että niille voidaan mahdollisesti määrätä sakkoja.

Komissio ei loukkaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se vahvistaa sakon määrän sen perusteella, missä määrin linjakonferenssin jäsenet ovat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen eikä niinkään niiden yhteistulojen vahvistetun jaon perusteella.

28 Kun yritykselle kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon vahvistamiseksi otetaan huomioon yrityksen liikevaihto, voidaan sekä asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan perusteella että asetuksen (ETY) N:o 4056/86 19 artiklan 2 kohdan perusteella ottaa huomioon sekä yrityksen koko liikevaihto, josta käy ilmi, vaikkakin arvioiden ja epätäsmällisesti, yrityksen koko ja sen taloudellinen vahvuus, että se liikevaihto, joka syntyy niistä tavaroista, joiden markkinoilla kilpailusääntöjä on rikottu, ja josta siis ilmenee rikkomisen laajuus.

29 Päätös on tehty harkintavaltaa väärin käyttäen ainoastaan silloin, kun objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että päätös on tehty yksinomaan tai ainakin olennaisilta osin muussa kuin päätöksessä esitetyssä tarkoituksessa. Näin ei ole tapauksessa, jossa komissio määrittäessään varustamolle määrättävän sakon suuruutta ottaa huomioon joitakin kuukausia aikaisemmin toiselle meriliikenteessä toimivalle yritykselle määrätyn sakon turvatakseen yhteisön kilpailuoikeuden yhdenmukaisen soveltamisen.

30 Kun yritykselle on osoitettu päätös kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävästä sakosta, sen nostama päätöksessä asetetun viivästyskoron määrää koskeva kumoamiskanne on tutkittava yhteisöjen tuomioistuimissa.

Asianosaiset

Yhdistetyissä asioissa T-24/93,

Compagnie maritime belge transports SA

ja

Compagnie maritime belge SA,

Belgian oikeuden mukaan perustetut yhtiöt, kotipaikka Antwerpen (Belgia), edustajinaan asianajajat Michel Waelbroeck ja Denis Waelbroeck, Bryssel, ja asianajaja Aurelio Pappalardo, Trapani, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Ernest Arendt, 8-10 rue Mathias Hardt,

kantajina,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään kirjallisen käsittelyn aikana oikeudellisen yksikön virkamiehet Bernd Langeheine ja Richard Lyal sekä suullisessa käsittelyssä oikeudellisen yksikön virkamiehet Richard Lyal, Paul Nemitz ja Berend Jan Drijber, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jota tukevat

Grimaldi, italialainen yhtiö, kotipaikka Palermo (Italia)

ja

Cobelfret, belgialainen yhtiö, kotipaikka Antwerpen (Belgia),

edustajinaan barrister Mark Clough, Englannin ja Walesin asianajajayhteisö, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Aloyse May, 31 Grand-rue,

väliintulijoina;

T-25/93,

Dafra-Lines A/S, tanskalainen yhtiö, kotipaikka Kööpenhamina, edustajinaan asianajajat Michel Waelbroeck ja Denis Waelbroeck, Bryssel, ja asianajaja Aurelio Pappalardo, Trapani, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Ernest Arendt, 8-10 rue Mathias Hardt,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään kirjallisen käsittelyn aikana oikeudellisen yksikön virkamiehet Bernd Langeheine ja Richard Lyal sekä suullisessa käsittelyssä oikeudellisen yksikön virkamiehet Richard Lyal, Paul Nemitz ja Berend Jan Drijber, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana;

T-26/93,

Deutsche Afrika-Linien GmbH & Co., saksalainen yhtiö, kotipaikka Hampuri (Saksa), edustajanaan asianajaja Michael Strobel, Hampuri, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Nicolas Decker, 16 avenue Marie-Thérèse,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään kirjallisen käsittelyn aikana oikeudellisen yksikön virkamiehet Bernd Langeheine ja Richard Lyal sekä suullisessa käsittelyssä oikeudellisen yksikön virkamiehet Richard Lyal, Paul Nemitz ja Berend Jan Drijber, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana;

ja T-28/93,

Nedlloyd Lijnen BV, alankomaalainen yhtiö, kotipaikka Rotterdam (Alankomaat), edustajinaan kirjallisen käsittelyn aikana asianajaja Tom R. Ottervanger, Rotterdam, ja suullisessa käsittelyssä asianajaja Jacques Steenbergen, Bryssel, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Carlos Zeyen, 4 rue de l'Avenir,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään kirjallisen käsittelyn aikana oikeudellisen yksikön virkamiehet Bernd Langeheine ja Richard Lyal sekä suullisessa käsittelyssä oikeudellisen yksikön virkamiehet Richard Lyal, Paul Nemitz ja Berend Jan Drijber, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana;

joissa kantajat vaativat ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta (IV/32.488 ja IV/32.450; Cewal, Cowac, Ukwal) ja ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisesta (IV/32.448 ja IV/32.450; Cewal) 23.12.1992 tehdyn komission päätöksen 93/82/ETY (EYVL 1993 L 34, s. 20) kumoamista,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(laajennettu kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. P. Briët sekä tuomarit P. Lindh, A. Potocki, R. M. Moura Ramos ja J. D. Cooke,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Palacio González,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 26.3.1996 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Riidan perustana olevat tosiseikat

1 Komissio alkoi tutkia Euroopan ja Länsi-Afrikan välisessä linjaliikenteessä toimivien linjakonferenssien menettelytapoja valitusten johdosta, jotka sille oli tehty perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan yksityiskohtaisesta soveltamisesta meriliikenteeseen 22 päivänä joulukuuta 1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4056/86 (EYVL L 378, s. 4; jäljempänä asetus N:o 4056/86) 10 artiklan perusteella.

2 Association of Independent West African Shipping Interests (jäljempänä Aiwasi), joka on yhteisön riippumattomien laivanvarustajien yhtymä eikä kuulu mihinkään linjakonferenssiin, teki yhden valituksista. Grimaldi, joka on riippumaton laivanvarustaja ja jonka kotipaikka on Palermo, ja Cobelfret, riippumaton laivanvarustaja, jonka kotipaikka on Antwerpen (jäljempänä yhteisesti G ja C), ovat Aiwasin perustajajäseniä. Heinäkuusta 1985 lukien G ja C ovat liikennöineet yhdessä Pohjois-Euroopan ja Zairen väliä.

3 Association Central West Africa Lines (jäljempänä Cewal) on linjakonferenssi, jonka sihteeristö on Antwerpenissa. Siihen kuuluu linjaliikenteen harjoittajia, jotka tarjoavat aikatauluun perustuvia merikuljetuksia Zairen ja Angolan satamien sekä Pohjanmeren satamien välillä Yhdistyneen kuningaskunnan satamia lukuunottamatta.

4 Compagnie maritime belge SA (jäljempänä CMB) on CMB-konsernin holding-yhtiö. Se toimii pääasiassa varustamoalalla ja hallinnoi sekä harjoittaa meriliikennettä. Sen linjaliikennettä ja siihen liittyviä palveluja varten perustettiin 7.5.1991 erillinen oikeushenkilö eli Compagnie maritime belge transports SA (jäljempänä CMBT) 1.1.1991 lukien.

5 Dafra-Lines A/S (jäljempänä Dafra-Lines) on Cewalin jäsen. Dafra-Linesista tuli CMB-konsernin yhtiö 1.1.1988.

6 Deutsche Afrika-Linien GmbH & Co. (jäljempänä DAL) on Cewal-konferenssin jäsen. Se oli yhtiön nimeltä Woermann-Linie Afrikanische Schiffahrts-Gesellschaft mbH ainoa osakkeenomistaja 1.4.1990 asti. Tällöin se myi osakkeensa CMB:lle, joka yhdisti yhtiön toiminnot CMBT:hen 1.1.1991.

7 Nedlloyd Lijnen BV (jäljempänä Nedlloyd) on myös Cewalin jäsen.

8 Komissio päätti tutkimuksensa tekemällä 23.12.1992 ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta (IV/32.488 ja IV/32.450; Cewal, Cowac, Ukwal) ja ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisesta (IV/32.448 ja IV/32.450 - Cewal) päätöksen 93/82/ETY (EYVL 1993 L 34, s. 20; jäljempänä riidanalainen päätös). Päätöksessä todetaan, että kolme linjakonferenssia on rikkonut perustamissopimuksen 85 artiklaa ja että Cewalin jäsenet ovat rikkoneet perustamissopimuksen 86 artiklaa, ja siinä määrätään sakkoja joillekin näistä. Päätös voidaan esittää lyhyesti seuraavasti.

Riidanalaisen päätöksen tiivistelmä

Kansainvälisen merirahtiliikenteen harjoittamista koskevat oikeussäännöt

9 Linjakonferenssin kuljettamien rahtien jakamista tietyn meriyhteyden osalta säännellään yksityiskohtaisesti Yhdistyneiden kansakuntien taloudellisen yhteistyön ja kehityksen konferenssissa vahvistetuilla käyttäytymissäännöillä (jäljempänä UNCTAD:in säännöt) ja erityisesti niinsanotulla 40: 40: 20 -koodilla. Tämän koodin mukaan meriyhteyden molemmin puolin sijaitsevien maiden kansalliset varustamot saavat kumpikin 40 prosenttia konferenssin kuljetettavaksi kuuluvasta rahdista ja loput 20 prosenttia jaetaan konferenssin jäseninä oleville muiden maiden varustamoille.

10 Lisäksi vuonna 1975 perustettu Länsi- ja Keski-Afrikan valtioiden meriliikennettä koskeva ministerikokous (Cmeaoc) yhdenmukaistaa Afrikan valtioiden kansainvälistä meriliikennettä koskevaa politiikkaa. Tämä kokous on antanut useita päätöslauselmia, joissa rohkaistaan Afrikan valtioita varaamaan rahtinsa ensisijaisesti kansallisille varustamoille ja luomaan valvontamenettelyjä UNCTAD:in säännöissä vahvistetun liikenteen "jakokaavan" tehokasta soveltamista varten.

11 Pohjois-Euroopan ja Zairen välisen linjaliikenteen rahdin jakamista UNCTAD:in sääntöjen 40: 40: 20 -koodin mukaisesti on toteutettu seuraavilla kolmenlaisilla tavoilla:

- Compagnie maritime zaïroise (jäljempänä CMZ) saa osuuden jaettavasta rahdista Cewal-konferenssin jäsenenä;

- Zairen viranomaiset antoivat asiaa koskevat oikeussäännöt 23.6.1967 annetulla laintasoisella asetuksella nro 67/272 ja Zairen keskuspankin 13.1.1972 antamalla päätöksellä nro 139 (IV), joka liittyy pääasiassa valuuttasääntelyyn ja jonka mukaan Saksan, Belgian, Alankomaiden ja Skandinavian satamista Zairen tasavaltaan tuodut tavarat tai Zairen tasavallasta näihin satamiin viedyt tavarat on kuljetettava Cewalin jäseninä olevien varustamoiden aluksilla. Lisäksi jotta varustamoiden olisi ollut pakko rahdinantajien kanssa tekemissään rahtaussopimuksissa korvata Zairen rahapolitiikasta vastaavalle viranomaiselle kalliiksi tuleva välittömästi saatavien alennusten järjestelmä myöhemmin saatavien alennusten järjestelmällä, valtuutetuilla pankeilla ei enää ollut oikeutta maksaa merikuljetuksia vieraalla valuutalla, sillä kuljetuksista ei anneta laskussa ilmenevää välittömästi saatavaa alennusta, jollei niiden osalta noudateta Zairen säännöksiä.

Tämän keskuspankin päätöksen julkaisemisen jälkeen Cewaliin kuuluvat varustamot sisällyttivät tekemiinsä sopimuksiin välittömästi saatavien alennusten järjestelmän. Vuoteen 1985 asti alennusjärjestelmä oli turvattu siten, että vaihdettaviin asiakirjoihin oli liitetty erityismaininta eli todistus siitä, että rahti kuljetettiin Cewalin varustamalla aluksella ("Rahdattu Cewalin aluksella"). Zairen keskuspankki ilmoitti 26.12.1985 julkaisemallaan päätöksellä tämän järjestelmän lopettamisesta;

- Zairen merirahdista vastaava virasto (Office de gestion du fret maritime, jäljempänä Ogefrem) ja Cewal tekivät sopimuksen, jonka 1 kohdassa määrätään seuraavaa:

"Ogefrem sille säädetyn toimivallan rajoissa ja Cewal-konferenssi valvovat, että Cewalin jäseninä olevat varustamot saavat kuljetettavakseen kaikki tämän linjakonferenssin toimialaan kuuluvat tavarakuljetukset.

Poikkeuksia voidaan sallia molempien osapuolten nimenomaisella suostumuksella."

Toisesta alakohdasta huolimatta Ogefrem on ilman Cewalin suostumusta antanut konferenssin ulkopuolisten varustamoiden G:n ja C:n ottaa kuljetettavakseen rahtia Zaireen ja Zairesta.

Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkominen

12 Aikana, jolloin riita syntyi, Länsi- ja Pohjois-Euroopan ja Länsi-Afrikan satamien välinen liikenne oli jaettu kolmen seuraavan linjakonferenssin kesken: Cewal, Continent West Africa Conference (jäljempänä Cowac) ja United Kingdom West Africa Lines Joint Service (jäljempänä Ukwal); jokainen näistä käytti eri linjaliikenteen väyliä.

13 Komissio totesi riidanalaisessa päätöksessään, että tämä liikenteen jakaminen perustui näiden kolmen konferenssin välisiin sopimuksiin, joiden tavoitteena oli kieltää yhden konferenssin jäsenenä olevaa yhtiötä toimimasta riippumattomana varustamona satamissa, jotka kuuluvat jommankumman toisen konferenssin vaikutusvaltaan. Voidakseen toimia toisen konferenssin linjaliikenteessä yrityksen pitää liittyä ensin tähän konferenssiin.

14 Komissio katsoi, että sopimuksilla jaetaan markkinat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisesti eikä niille voida myöntää poikkeusta asetuksen N:o 4056/86 eikä perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan perusteella.

Perustamissopimuksen 86 artiklan rikkominen

15 Määritettyään relevantit markkinat komissio totesi, että Cewal-konferenssin jäsenillä oli yhteinen määräävä markkina-asema. Komissio katsoi, että konferenssin jäsenet olivat käyttäneet seuraavia kolmenlaisia menettelytapoja, jotka ovat perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettua määräävän aseman väärinkäyttöä pääasiallisen riippumattoman kilpailijan syrjäyttämiseksi linjaliikenteestä:

- Ogefremin kanssa tehdyn yhteistyösopimuksen noudattaminen ja sen ehdottoman soveltamisen toistuva vaatiminen useilla tavoilla;

- rahdin hinnan muuttaminen poiketen voimassaolevista maksutaulukoista, jotta saavutettaisiin samat tai alemmat hinnat kuin pääasiallisella riippumattomalla kilpailijalla niiden rahtien osalta, jotka lähtevät satamasta samana päivänä tai lähipäivinä (menettelytapa on nimeltään "hintataistelualukset", fighting ships). Riidanalaisen päätöksen mukaan tämä järjestelmä kokonaisuudessaan aiheuttaa tappioita Cewalin jäsenille;

- sataprosenttista lojaalisuutta (mukaan lukien fob-ehdoin myytävät tavarat) edellyttävät järjestelyt, mitkä ovat pidemmälle menevä toimenpide kuin mistä asetuksen N:o 4056/86 5 artiklan 2 kohdassa säädetään, ja "mustien listojen" pitäminen niistä rahdinantajista, jotka eivät ole lojaaleja.

Riidanalaisen päätöksen päätösosa ja siinä määrätyt seuraamukset

16 Riidanalaisen päätöksen päätösosassa todetaan, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa (päätösosan 1 artikla) ja 86 artiklaa (päätösosan 2 artikla) on rikottu. Siinä määrätään, että nämä rikkomiset on lopetettava (päätösosan 3 artikla) ja että 1 artiklassa todetun rikkomisen uusiminen on estettävä (päätösosan 4 artikla). Päätöksessä suositetaan, että lojaliteettijärjestelyt saatetaan asetuksen N:o 4056/86 5 artiklan 2 kohdan mukaisiksi (päätösosan 5 artikla). Tämän asetuksen 19 artiklan 2 kohdan perusteella komissio määrää seuraavat sakot päätösosan 2 artiklassa todetusta määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä (päätösosan 6 artikla):

- CMB:lle 9,6 miljoonaa ecua;

- Dafra-Linesille ja Deutsche Afrika Linien-Woermann Linielle 200 000 ecua;

- Nedlloyd Lijnen BV:lle 100 000 ecua.

Nämä sakot on maksettava kolmen kuukauden määräajassa siitä, kun riidanalainen päätös on annettu tiedoksi. Jollei sakkoa makseta määräajassa, sille on maksettava automaattisesti 13,25 prosenttia vuotuista korkoa (päätöksen 7 artikla).

Asian käsittelyn vaiheet

17 CMB ja CMBT ovat nostaneet kanteen, joka on saapunut yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 19.3.1993, joka on merkitty asiaksi T-24/93 ja jossa vaaditaan pääasiallisesti riidanalaisen päätöksen kumoamista.

18 CMBT on lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 13.4.1993 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla pyytänyt välitoimia, jotta riidanalaisen päätöksen päätösosan 6 ja 7 artiklan, siltä osin kuin niissä määrätään CMB:lle sakko, sekä päätöksen 3 artiklan, siltä osin kuin siinä määrätään, että Cewal-konferenssin ja sen jäsenten on lopetettava Ogefremin kanssa tekemänsä yhteistyösopimuksen soveltaminen, täytäntöönpanoa lykättäisiin siihen asti kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antaa tuomion pääasian oikeudenkäynnissä.

19 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti on 13.5.1993 antamallaan määräyksellä (asia T-24/93 R, CMBT v. komissio, Kok. 1993, s. II-543) hyväksynyt G:n ja C:n väliintulijoiksi välitoimia koskevassa oikeudenkäynnissä ja hylännyt välitoimihakemuksen.

20 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja on 23.7.1993 antamallaan määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) hyväksynyt G:n ja C:n väliintulijoiksi tukemaan vastaajan vaatimuksia oikeudenkäynnissä ja osittain hyväksynyt kantajien vaatimuksen siitä, että tietyt kanteeseen ja sen liitteisiin sisältyvät asiakirjat on pidettävä salassa G:ltä ja C:ltä.

21 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja on 21.3.1994 antamallaan määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) osittain hyväksynyt kantajien vaatimuksen siitä, että tietyt vastineeseen, kantajan vastaukseen ja vastaajan vastaukseen sekä niiden tiettyihin liitteisiin sisältyvät asiakirjat on pidettävä salassa G:ltä ja C:ltä.

22 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtaja on 19.3.1996 antamallaan määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) hylännyt kantajien vaatimuksen siitä, että tietyt yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kirjallisiin kysymyksiin esitettyihin komission vastauksiin sekä niiden tiettyihin liitteisiin sisältyvät tiedot on pidettävä salassa G:ltä ja C:ltä.

23 Dafra-Lines, DAL ja Nedlloyd ovat nostaneet kanteet, jotka ovat saapuneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 19.3.1993 ja 22.3.1993. Kanteet on merkitty asioiksi T-25/93, T-26/93 ja T-28/93, ja niissä vaaditaan pääasiallisesti riidanalaisen päätöksen kumoamista.

24 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) on esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella päättänyt aloittaa suullisen käsittelyn ilman edeltäviä asian selvittämistoimia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin prosessinjohtotoimena pyytänyt asianosaisia toimittamaan joitakin asiakirjoja ja vastaamaan joihinkin kirjallisiin kysymyksiin.

25 Asianosaisten suulliset lausumat ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin annetut vastaukset kuultiin 26.3.1996 pidetyssä istunnossa.

Asianosaisten vaatimukset

26 Asiassa T-24/93 kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen kokonaan;

- toissijaisesti

- kumoaa kantajalle määrätyn sakon tai ainakin alentaa sen määrää;

- velvoittaa komission esittämään kaikki asiakirjat, joiden perusteella sakon määrä on laskettu;

- joka tapauksessa velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen;

- velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut, välitoimihakemuksesta aiheutuneet kulut mukaan lukien.

Väliintulijat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen;

- velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut, välitoimihakemuksesta komissiolle ja väliintulijoille aiheutuneet kulut mukaan lukien.

27 Asiassa T-25/93 kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen;

- toissijaisesti

- kumoaa määrätyn sakon tai ainakin alentaa sen määrää;

- velvoittaa komission esittämään kaikki asiakirjat, jotka liittyvät sakon määrän laskemiseen;

- joka tapauksessa velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

28 Asiassa T-26/93 kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen;

- toissijaisesti kumoaa kantajalle määrätyn sakon tai ainakin alentaa sen määrää;

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

29 Asiassa T-28/93 kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen kokonaan tai osittain;

- kumoaa kantajalle määrätyn sakon tai ainakin alentaa sen määrää;

- ryhtyy tarpeellisiksi katsomiinsa toimenpiteisiin;

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

30 Asioissa T-25/93, T-26/93 ja T-28/93 komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen;

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

31 Kuultuaan asian osapuolia suullisessa istunnossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) päätti yhdistää nämä neljä asiaa tuomion antamista varten.

Pääasialliset, riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevat vaatimukset

32 Kantajat esittävät neljä kanneperustetta kumoamisvaatimustensa tueksi. Ensiksi asiassa T-26/93 kantaja perustaa kanteensa menettelyn virheellisyyteen. Toiseksi asioissa T-24/93, T-25/93 ja T-28/93 kantajat katsovat, etteivät riidanalaiset menettelytavat vaikuta yhteisön kauppaan ja asioissa T-24/93 ja T-25/93 kantajat katsovat, etteivät kyseessä olevat markkinat ole yhteismarkkinoiden osa. Kolmanneksi asioissa T-24/93, T-25/93 ja T-26/93 kantajat kiistävät sen, että riidanalaisilla menettelytavoilla olisi pyritty vääristämään kilpailua tai että niistä olisi aiheutunut kilpailun vääristyminen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Neljänneksi jokaisessa asiassa kantajat katsovat, etteivät riidanalaiset menettelytavat ole määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

1. Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee riidanalaisen päätöksen lainmukaisuuteen vaikuttavia menettelyvirheitä

Asianosaisten perustelut

33 Asian T-26/93 kantaja DAL katsoo ensiksi, että 14.8.1990 päivättyä Woermann-Linie Afrikanische Schiffahrts-Gesellschaft mbH:lle osoitettua väitetiedoksiantoa ei ole osoitettu kantajalle. Tällöin yhtiö oli jo myyty CMB:lle 1.4.1990, eikä DAL ollut enää Cewalin jäsen. Komission vaatimukset oli osoitettu konferenssin jäsenille, jotka oli lueteltu tiedoksiannon liitteessä A, jossa kantajaa ei ole mainittu. Näin ollen riidanalainen päätös on kantajan mukaan tehty puolustautumisoikeuksia loukaten (Asia 60/81, IBM v. komissio, tuomio 11.11.1981, Kok. 1981, s. 2639). Toiseksi riidanalaisen päätöksen 6 artiklassa määrätään kantajan mukaan sakko Deutsche Afrika Linien-Woermann Linielle eli yhtiölle, jota ei ole olemassa. Kun päätöksessä määrätään sakko niille, joille päätös on osoitettu, kuten tässä asiassa, nämä on voitava yksilöidä selvästi. Koska riidanalaisessa päätöksessä ei ole täsmennetty, tarkoitetaanko sillä DAL:ia ja/vai Woermann-Linie Afrikanische Schiffahrts-Gesellschaft mbH:ta, päätöstä rasittaa menettelyvirhe.

34 Komissio huomauttaa aluksi, että kantaja oli alunperin Woermann-Linie Afrikanische Schiffahrts-Gesellschaft mbH:n ainoa osakkeenomistaja ja että 1.4.1990 kantaja myi osakkeensa CMB:lle. Mitä tulee siihen, kenelle väitetiedoksianto on osoitettu, komissio katsoo, kuten myös kanteen liitteestä K 7 ilmenee, että kantaja on saanut tiedoksi väitetiedoksiannon ja vastannut siihen, joten kyseessä ei voi olla puolustautumisoikeuksien loukkaaminen. Mitä tulee siihen, kenelle riidanalainen päätös on osoitettu, komissio katsoo, että kantajan pitäisi tietää, että riidanalainen päätös koski sen vastuuta Woermann-Linien toimista, koska kantaja toimi Länsi- ja Keski-Afrikassa ainoastaan Woermann-Linien nimellä ja oli tuolloin sen ainoa osakkeenomistaja. Näin ollen komissio katsoo, että kantajan se väite on perusteeton, jonka mukaan vaatimukset olisi osoitettu muulle yritykselle kuin sille, jolle riidanalainen päätös oli osoitettu.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

35 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa ensin, että kantaja DAL oli 1.4.1990 asti Woermann-Linie Afrikanische Schiffahrts-Gesellschaft mbH:n ainoa osakkeenomistaja. Kuten kanteen liitteestä K 7 ilmenee, kantaja on itse vastannut väitetiedoksiantoon, vaikka se väittää, ettei ole saanut sitä tiedoksi. Lisäksi, kuten kantaja on itse vahvistanut tämän vastauksen johdanto-osassa, se on vastannut Woermann-Linielle osoitettuun väitetiedoksiantoon, koska tätä syytettiin ennen tytäryhtiön myymistä tehdyistä toimista. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskeva kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.

36 Toiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että riidanalaisen päätöksen liitteen I mukaan päätös on osoitettu yhtiölle nimeltä Deutsche Afrika Linien-Woermann Linie. On selvää, että tämä nimi ei tarkoita sellaisenaan mitään oikeudellisesti olemassa olevaa yhtiötä. Kuten on todettu, kantaja ei voi kuitenkaan väittää, ettei se olisi ymmärtänyt, että väitetiedoksiannolla tarkoitetaan sitä, koska se oli tällöin Woermann-Linien emoyhtiö. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että riidanalaisen päätöksen liitteessä I ja päätöksen 6 artiklassa olevalla sanamuodolla, jossa emoyhtiön ja tytäryhtiön nimet on liitetty lyhennettynä yhteen, ilmaistiin kantajalle riittävän selvästi, että riidanalainen päätös oli osoitettu sille ja että siinä määrättiin sille sakko sen entisen tytäryhtiön toimien vuoksi, koska kantaja oli entisen tytäryhtiönsä ainoa osakkeenomistaja 1.4.1990 asti ja toimi sen nimellä Länsi- ja Keski-Afrikassa.

37 Näin ollen ensimmäinen kanneperuste on hylättävä.

2. Toinen kanneperuste, jonka mukaan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa ei ole rikottu

Asianosaisten perustelut

38 Kantajat korostavat ensiksi, että linjakonferenssien varsinaisena tarkoituksena on tehostaa meriliikennepalveluja, mikä todetaan asiakirjassa nimeltä Kohti yhteistä liikennepolitiikkaa - Selonteko meriliikenteestä (KOM (85) 90 lopull., 62 kohta ja sitä seuraavat kohdat) sekä asetuksen N:o 4056/86 johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa. Näin ollen linjakonferenssien tarjoamilla eduilla voidaan perustella tietyt kilpailunrajoitukset, koska kuljetusten käyttäjät hyötyvät järjestelmästä. Asetuksen N:o 4056/86 3 artiklassa sallitaan kantajien mukaan sitä paitsi menettelytavat, joita komissio moittii.

39 Toiseksi kantajat katsovat, että linjakonferenssien valitsema järjestelmä pitää käytännössä sen jäsenten välisen kilpailutilanteen ennallaan, koska järjestelmän mukaan on täysin mahdollista liittyä toiseen linjakonferenssiin ja siis toimia tämän jäsenenä sille kuuluvassa linjaliikenteessä. Päinvastoin kuin komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 37 kohdassa, menettely, jolla linjakonferenssin jäsen liittyy toiseen linjakonferenssiin, ei kantajien mukaan ole aikaavievä eikä epäselvä, minkä todistaa se seikka, että yhteen kolmesta linjakonferenssista kuuluvista 45 jäsenestä 27 on myös jäsenenä jossakin toisessa linjakonferenssissa. Lisäksi se, että G ja C eivät ole voineet liittyä Cewaliin, mitä komissio pitää virheellisesti osoituksena siitä, että konferenssi on "suljettu", johtuu kantajien mukaan ainoastaan siitä, että G ja C kieltäytyivät täyttämästä liittymislomaketta.

40 Vastineeseen antamassaan vastauksessa kantajat kiistävät sen todistusaineiston pätevyyden, johon riidanalainen päätös perustuu. Ne tekevät sen johtopäätöksen, että päätöksen perustelujen 38 kohdassa esitetty väite on virheellinen; väitteen mukaan konferenssien jäsenten välisissä sopimuksissa kielletään konferenssin jäseniä toimimasta riippumattomina varustamoina muiden kahden konferenssin toiminta-alueella.

41 Komissio ei hyväksy kanneperusteen ensimmäistä osaa sillä perusteella, että vaikka asetuksen N:o 4056/86 mukaan linjakonferensseihin liittyvillä eduilla voidaan perustella tietyt kilpailunrajoitukset, asetuksen 3 artiklassa myönnetty poikkeus ei kuitenkaan koske kaikkea linjakonferenssien toimintaa eikä erityisesti tässä asiassa kyseessä olevien sopimusten kaltaisia kilpailukieltosopimuksia. Asetuksen kahdeksannessa perustelukappaleessa mainitaan komission mukaan sitä paitsi nimenomaisesti, että markkinoilla on myös riippumattomia varustamoja.

42 Komissio vastustaa kanneperusteen toista osaa sillä perusteella, että kantajilla ei ole oikeutta väittää ensimmäistä kertaa vasta vastineeseen antamassaan vastauksessa, ettei näiden kolmen linjakonferenssin välillä ole minkäänlaisia kilpailukieltositoumuksia.

43 Komission mukaan linjakonferenssien välisen sopimuksen puuttumista koskeva kantajien väite on periaatteessa ristiriidassa sen kanssa, että Cewal on vastannut väitetiedoksiantoon ja että se on esittänyt useita muita asiakirjoja. Kaikissa näissä asiakirjoissa viitataan linjakonferenssin jäsenten sitoumukseen olla toimimatta kahden muun konferenssin hoitamassa linjaliikenteessä ja näitä sitoumuksia noudatettiin asetuksen N:o 4056/86 voimaantulon jälkeen.

44 Lisäksi komission mukaan on tutkittava ainoastaan, onko linjakonferensseilla kilpailua rajoittavia sopimuksia. Tämän vuoksi sillä ei ole merkitystä, ottavatko riippumattomat varustamot mahdollisesti huolehdittavakseen osan liikenteestä. Lisäksi vailla merkitystä on väite, jonka mukaan näiden kolmen konferenssin välinen kilpailutilanne pysyy entisellään sen vuoksi, että yhden konferenssin jäsen voi liittyä toiseen konferenssiin, koska komission mukaan riidanalaisten sopimusten tavoitteena on kilpailun rajoittaminen. Konferenssin suljetusta luonteesta komissio katsoo, ettei sitä ole riidanalaisessa päätöksessä lainkaan moitittu.

45 Väliintulijat eivät ole esittäneet huomautuksia tämän osalta.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

46 Aluksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että sellaiset konferenssien väliset sopimukset, joiden mukaan yhden konferenssin jäseniä kielletään toimimasta riippumattomina varustamoina toisen sopimuspuolena olevan konferenssin toiminta-alueella, on nimenomaisesti mainittu Cewalin puheenjohtajan Cowacille 6.10.1989 lähettämässä teleksissä ja 19.9.1989 päivätyssä Zaïre Pool Committeen kokouspöytäkirjassa. Sitä paitsi Cewal on väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa myöntänyt nimenomaisesti, että tällaisia sopimuksia on olemassa. Näin ollen konferenssien välisten sopimusten puuttumista koskeva kanneperuste on hylättävä ilman, että olisi tarpeen tutkia, onko se työjärjestyksessä tarkoitettu uusi peruste.

47 Kantajien perusteluissa pyritään kieltämään se, että tällaiset sopimukset voivat olla perustamissopimuksen 85 artiklan rikkomista.

48 Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa ensin, että kun otetaan huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrätty yleinen kielto toteuttaa kilpailua rajoittavia yritysten välisiä järjestelyjä, poikkeusasetuksessa säädettyjä poikkeussäännöksiä on luonnostaan tulkittava suppeasti (asia T-9/92, Peugeot v. komissio, tuomio 22.4.1993, Kok. 1993, s. II-493, 37 kohta). Tämä koskee myös asetuksen N:o 4056/86 niitä säännöksiä, joilla vapautetaan tietyt sopimukset perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrätystä kiellosta; asetuksen 3 artikla on perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu ryhmäpoikkeus.

49 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kantajat eivät voi perustellusti väittää, että asetuksen N:o 4056/86 3 artiklan c kohdassa myönnetty poikkeus voisi koskea riidanalaisia menettelytapoja, koska tämä säännös koskee lähtöjen tai satamassakäyntien yhteensovittamista tai jakamista "konferenssin jäsenten kesken", koska tässä tapauksessa kyseessä ovat konferenssien väliset markkinoidenjakosopimukset. Lisäksi 3 artiklassa myönnetty poikkeus koskee sopimuksia, joiden ensisijainen tavoite on yhteisen hinnaston vahvistaminen, mistä tässä tapauksessa ei ole lainkaan kyse.

50 Asianosaiset eivät voi pätevästi vedota siihen, että linjakonferenssin tavoite on sinänsä katsottu hyödylliseksi, mitä komissio ei ole lainkaan kiistänyt. Vaikka tällä seikalla voidaan perustella asetuksessa myönnetyt poikkeukset, se ei kuitenkaan voi tarkoittaa sitä, että kaikki linjakonferenssien suorittama kilpailun rajoittaminen jää perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon ulkopuolelle.

51 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kantajien perustelut eivät ole asiaankuuluvia. Niillä syillä ei ole merkitystä, joiden vuoksi G ja C eivät ole voineet liittyä Cewaliin, koska riidanalainen kilpailun rajoittaminen koskee konferenssien välisten sopimusten olemassaoloa. Vailla merkitystä on myös se, ovatko konferenssiin liittymisen vaatimukset aikaavieviä ja epäselviä, koska sopimusten pääasiallisena tavoitteena on kieltää yhden konferenssin jäseniä liikennöimästä toisen konferenssin linjaliikenteessä riippumattomana varustamona.

52 Tämän vuoksi kanneperuste, jonka mukaan 85 artiklaa ei ole rikottu, on hylättävä.

3. Kolmas kanneperuste, jonka mukaan perustamissopimuksen 86 artiklaa ei ole rikottu

Kanneperusteen ensimmäinen osa, jonka mukaan Cewalin jäsenillä ei ole yhteistä määräävää markkina-asemaa

Cewalin jäsenten yhteinen asema markkinoilla

- Asianosaisten perustelut

53 Kantajat väittävät, että perustamissopimuksen 86 artiklassa kielletään se, että yksi tai useampi yritys käyttää väärin määräävää markkina-asemaa, mutta että siinä ei kielletä sitä, että yhdellä tai useammalla yrityksellä on yksinään tai yhdessä määräävä markkina-asema. Tästä seuraa kantajien mukaan, että yhteisen määräävän markkina-aseman väärinkäytön käsitettä voidaan soveltaa ainoastaan sellaiseen poikkeukselliseen tapaukseen, jossa yritykset ovat yhdessä käyttäneet väärin niillä kullakin erikseen olevaa määräävää markkina-asemaa, koska muutoin perustamissopimuksen 85 artiklalla ei ole tehokasta vaikutusta (effet utile).

54 Kantajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on 10.3.1992 antamassaan tuomiossa (yhdistetyt asiat T-68/89, T-77/89 ja T-78/79, Vetro ym. v. komissio, Kok. 1992, s. II-1403) ainoastaan periaatteelliselta kannalta myöntänyt, että yhteinen määräävä markkina-asema on mahdollinen. Tämän tuomion 358 kohdassa tarkoitetaan linjakonferensseja, mutta tuomiolla ei kantajien mukaan voida tulkita tarkoitettavan, että linjakonferenssin jäsenillä on aina määräävä markkina-asema. Komissio on kantajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Vetro ym. antaman tuomion 360 kohdassa vahvistaman säännön vastaisesti ainoastaan "kierrättänyt" 85 artiklan rikkomisen tunnusmerkit täyttäviä tosiseikkoja voidakseen määrätä seuraamuksen 86 artiklan perusteella, koska muutoin niihin olisi voitu soveltaa poikkeusta asetuksen N:o 4056/86 perusteella. Komissio on todennut, että Cewalin jäsenillä on yhteinen hinnasto, mutta se ei ole kantajien mukaan tässä tapauksessa näyttänyt toteen yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaoloa, minkä se on tehnyt ETY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisesta 1.4.1992 tehdyssä päätöksessään 92/262/ETY (IV/32.450 - Ranskan ja Länsi-Afrikan varustamoyhteisöt; EYVL L 134, s. 1, 53 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

55 Komissio viittaa erityisesti edellä mainittuun asiassa Vetro ym. annettuun tuomioon (358 ja 359 kohta), ja katsoo, ettei enää voida kiistää sitä, että yhdessä hallittuja määrääviä markkina-asemia on olemassa. Sitä paitsi komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi tässä tuomiossa linjakonferensseihin esimerkkinä sellaisista yritysten yhteenliittymistä, joilla voi olla tällainen asema. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion mukaan määräävä markkina-asema voi olla kahdella tai useammalla riippumattomalla taloudellisella yksiköllä, joiden välinen taloudellinen yhteys on niin läheinen, että niillä on yhdessä määräävä asema verrattuna samoilla markkinoilla toimiviin muihin toimijoihin. Komissio katsoo, että määräävän markkina-aseman käsitteellä ei tehdä tyhjäksi perustamissopimuksen 85 artiklan merkitystä, koska sitä sovelletaan kartelleihin, jotka eivät luo niissä mukana oleville yrityksille yhteistä määräävää markkina-asemaa, koska niiden välillä ei ole riittävän vahvaa taloudellista yhteyttä. Perustamissopimuksen 85 artiklassa kielletään tietyt vilpilliset monenväliset järjestelyt, kun taas 86 artiklaa sovelletaan yksipuolisiin järjestelyihin. Tässä tapauksessa linjakonferenssit toimivat komission mukaan asiakaskunnan ja kilpailijoiden kannalta pääosin kuten yksi ja sama yksikkö. Kantajat eivät ole sitä paitsi kieltäneet tällaisen konferenssin sopimuksesta johtuvan läheisen taloudellisen yhteyden olemassaoloa.

56 Komissio kiistää myös väitteen, jonka mukaan 85 artiklan soveltaminen estäisi 86 artiklan soveltamisen. Komission mukaan molempia määräyksiä voidaan soveltaa yhtä aikaa, jos vain kummankin artiklan soveltamisedellytykset täyttyvät (asia T-51/89, Tetra Pak v. komissio, tuomio 10.7.1990, Kok. 1990, s. II-309, 21 kohta). Tämän vuoksi komissio katsoo, että sitä ei voida syyttää 85 artiklan soveltamisalaan kuuluvien seikkojen "kierrättämisestä" soveltamalla niihin 86 artiklaa. Ensiksikin oikeudelliselta kannalta ryhmäpoikkeuksen olemassaolo ei estä 86 artiklan soveltamista, jos kyseisellä yrityksellä on määräävä asema relevanteilla markkinoilla (em. asia Tetra Pak v. komissio, 25 kohta), mistä säädetään myös nimenomaisesti asetuksen N:o 4056/86 8 artiklan 2 kohdassa. Toiseksi tosiseikkojen osalta Cewalin väärinkäytökset eivät kuuluneet asetuksella N:o 4056/86 säädetyn ryhmäpoikkeuksen alaan. Komissio katsoo lisäksi, että päinvastoin kuin kantajat väittävät, sellaista oikeuskäytäntöä ei ole olemassa, jonka mukaan perustamissopimuksen 86 artiklaa ei voida soveltaa, kun kyseessä on vilpillinen monenvälinen järjestely.

57 Sitä paitsi kyseessä ei komission mukaan voi olla edellä mainitussa asiassa Vetro ym. annetussa tuomiossa tarkoitettu "kierrätys", koska nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa komissio on näyttänyt riittävällä tavalla toteen, että kaikki 86 artiklan soveltamisen edellytykset täyttyivät.

58 Väliintulijat katsovat, että tässä asiassa ei ole mahdollista, että riidanalaisessa päätöksessä todetun yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaoloa koskevia tosiseikkoja olisi "kierrätetty" edellä mainitussa asiassa Vetro ym. vastaan komissio annetussa tuomiossa tarkoitetulla tavalla.

- Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

59 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kantajien väitteet perustuvat kahteen kanneperusteeseen; ensiksikin oikeudellinen virhe, joka koskee jäsenten markkina-aseman pitämistä yhteisenä, ja toiseksi perustelujen riittämättömyys.

60 Ensiksikin oikeudellisen virheen osalta on väitetty, että yhteisen määräävän markkina-aseman käsitteellä tarkoitetaan vain tapauksia, joissa yritykset käyttävät yhdessä väärin niillä kullakin olevaa määräävää asemaa; on korostettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ja päinvastoin kuin kantajat väittävät, 86 artiklaa voidaan soveltaa tapauksiin, joissa useilla yrityksillä on yhdessä määräävä asema relevanteilla markkinoilla (em. asia Vetro ym. v. komissio, 358 kohta; asia C-393/92, Almelo, tuomio 27.4.1994, Kok. 1994, s. I-1477, 42 kohta; asia C-96/94, Centro Servizi Spediporto, tuomio 5.10.1995, Kok. 1995, s. I-2883, 32 ja 33 kohta; yhdistetyt asiat C-140/94, C-141/94 ja C-142/94, DIP ym., tuomio 17.10.1995, Kok. I-3257, 25 ja 26 kohta). Lisäksi vaikka olisikin selvää, ettei pelkän määräävän markkina-aseman olemassaolo ole perustamissopimuksen 86 artiklan vastaista, perustelu on tässä asiassa vailla merkitystä, koska komissio on määrännyt sakon määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä eikä määräävän markkina-aseman olemassaolosta.

61 Toiseksi riittämättömien perustelujen osalta on huomattava aluksi, että riidanalainen päätös on perusteltava toisaalta niin, että se, jolle päätös on osoitettu, saa tietää, miksi päätös on tehty, puolustaakseen tarvittaessa oikeuksiansa ja voidakseen tutkia, onko päätös asianmukainen, ja toisaalta niin, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta (asia T-7/92, Asia Motor France ym. v. komissio, tuomio 29.6.1993, Kok. 1993, s. II-669, 30 kohta).

62 On syytä korostaa, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että johtopäätöksen tekeminen yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolosta edellyttää kuitenkin, että kyseiset yritykset ovat riittävässä määrin sidoksissa toisiinsa noudattaakseen samanlaista toimintatapaa markkinoilla (em. asiassa DIP ym. annetun tuomion 26 kohta).

63 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioitavaksi tuodussa riidanalaisessa päätöksessä komissio on nimenomaisesti viitannut asetukseen N:o 4056/86. Asetuksen 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa säädetään, että linjakonferensseilla tarkoitetaan "kahden tai useamman aluksia käyttävän ja määritellyllä maantieteellisellä alueella tietyllä reitillä tai tietyillä reiteillä kansainvälisiä linjaliikennepalveluja tarjoavien varustamojen ryhmää, jolla on jonkinlainen sopimus tai järjestely siitä, että varustamot toimivat yhdenmukaisin tai yhteisin kuljetusmaksuin ja noudattavat muita varustamopalvelujen tarjoamisesta sovittuja ehtoja". Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa, että kantajat, jotka vetoavat useita kertoja asetukseen N:o 4056/86, eivät ole kiistäneet, että Cewal on siinä tarkoitettu linjakonferenssi.

64 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa lisäksi, että asetuksen N:o 4056/86 8 artiklassa todetaan, että perustamissopimuksen 86 artiklaa voidaan edelleen soveltaa. Ottaen huomioon, että linjaliikenteen harjoittajilla on linjakonferenssin vuoksi läheinen yhteys, ne voivat toteuttaa yhdessä relevanteilla markkinoilla yhteisiä yksipuolisia järjestelyjä. Tällaiset järjestelyt voivat olla 86 artiklan rikkomista, jos muut tämän määräyksen soveltamisen edellytykset täyttyvät.

65 Ottaen huomioon tässä asiassa riidanalaisessa päätöksessä olevat seikat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että linjaliikenteen harjoittajat ovat muodostaneet yhteisen yksikön eli Cewal-linjakonferenssin. Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että tämän yksikön puitteissa konferenssin jäsenet kuuluivat useisiin yhteisöihin, kuten Zaïre Pool Committee ja Special Fighting Committee, jotka mainitaan useaan kertaan riidanalaisessa päätöksessä ja erityisesti sen 26, 29, 31 ja 32 kohdassa, ja 74 kohdassa mainittu Zaïre Action Committee. Lisäksi kuten asetuksen N:o 4056/86 1 artiklasta ilmenee, tämän yhteistyöelimen tarkoituksena on luonnollisesti yhdenmukaisten kuljetushintojen ja muiden yhteisten kuljetusehtojen määrittäminen sekä niiden noudattaminen, mihin komissio viittaa nimenomaisesti päätöksen 61 kohdassa. Näin ollen Cewal näyttää olevan markkinoilla yksi ja ainoa kokonaisuus. Ilman että olisi tarpeen tässä vaiheessa määritellä riidanalaisessa päätöksessä kuvattuja Cewalin jäsenten järjestelyjä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että järjestelyistä ilmenee tahto hyväksyä yhdessä yhteinen toimintatapa markkinoilla, jotta yritykset voisivat toimia kukin erikseen niille relevanttien markkinoiden kilpailuolosuhteiden muuttuessa, mitä ne pitävät uhkaavana. Riidanalaisessa päätöksessä yksityiskohtaisesti kuvatut järjestelyt ovat osa maailmanlaajuista toimintasuunnitelmaa, jonka toteuttamiseksi Cewalin jäsenet ovat yhdistäneet voimavaransa.

66 Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että komissio on riidanalaisessa päätöksessä näyttänyt riittävällä tavalla toteen sen, että voidaan katsoa, että Cewalin jäsenillä on yhteinen asema relevanteilla markkinoilla.

67 Lopuksi on korostettava, että edellä mainitussa asiassa Vetro ym. antamansa tuomion 360 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että perustamissopimuksen 86 artiklan rikkomisen toteamiseksi ei riitä, että 85 artiklan rikkomisen tunnusmerkistön täyttävät tosiseikat "kierrätetään" toteamalla, että lainvastaisen sopimuksen tai järjestelyn osapuolet hallitsevat yhdessä olennaista osaa markkinoista, että vain tästä ainoasta syystä niillä on yhteinen määräävä markkina-asema ja että niiden lainvastainen toiminta on tämän määräävän aseman väärinkäyttöä. Näin ei ole asia tässä tapauksessa, vaikka kantajat niin väittävätkin. Komissio on riittävällä tavalla näyttänyt toteen, että sen lisäksi, että linjaliikenteen harjoittajat ovat tehneet sopimuksia, joilla on perustettu Cewal ja joiden olemassaoloa ei ole kiistetty, linjaliikenteen harjoittajien välillä on muita yhteyksiä kuten se, että ne ovat vahvistaneet markkinoilla yhteisen toimintatavan. Näin ollen komissio on voinut perustellusti katsoa, että 86 artiklaa voidaan soveltaa, kunhan muut tämän artiklan soveltamisen edellytykset täyttyvät.

68 Näiden seikkojen vuoksi kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.

Cewalin jäsenten määräävä asema markkinoilla

- Asianosaisten perustelut

69 Pelkästä markkinaosuuksien suuruudesta ei voida kantajien mukaan päätellä, että markkina-asema on määräävä (asia 27/76, United Brands v. komissio, tuomio 14.2.1978, Kok. 1978, s. 207 ja asia C-62/86, Akzo v. komissio, tuomio 3.7.1991, Kok. 1991, s. I-3359, 60 kohta). Tässä asiassa komissio on kuitenkin kantajien mukaan perustanut käsityksensä ainoastaan Cewalin markkinaosuuteen. Se, että Cewalilla on Zairen viranomaisten yksipuolisen ja suvereenin päätöksen perusteella yksinoikeus Zairen ja Pohjois-Euroopan satamien väliseen linjaliikenteeseen, on kantajien mukaan joka tapauksessa poikkeuksellinen tilanne, joten markkinaosuus ei ole ratkaiseva (em. asiassa Akzo v. komissio, 60 kohta). Lisäksi komissio ei ole kantajien mukaan ottanut riittävällä tavalla huomioon sitä, että Zairen viranomaiset säätelivät pitkälti Cewalin ja sen jäsenten kauppapolitiikkaa.

70 Kantajat väittävät, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (asia 85/76, Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomio 13.2.1979, Kok. 1979, s. 461) määräävän markkina-aseman arvioimisessa olennainen seikka on se, että määräävää markkina-asemaa voidaan pitää yllä. Vaikka Cewalin jäsenet ovat G:n ja C:n kilpailun vuoksi alentaneet kuljetushintojaan, ne ovat menettäneet markkinaosuuksiaan siten, että niillä on ainoastaan 64 prosenttia markkinoista, mikä riittää kantajien mukaan siihen, että määräävä markkina-asema puuttuu.

71 Vastineeseen antamassaan vastauksessa kantajat väittävät, että komissio on laskennallisesti lisännyt Cewalin markkinaosuutta, koska se ei ole ottanut huomioon Ranskan satamista lähtevää eikä sinne tulevaa liikennettä, vaikka se on katsonut, että tämä linjaliikenne on mahdollinen vaihtoehto linjaliikenteelle, jota Cewalin jäsenet harjoittavat. Lisäksi kantajat esittävät, että Cewal sekä G ja C toimivat pääasiallisesti eri markkinoilla: Cewal konttien ja tavanomaisten tavaroiden kuljetuksessa ja G ja C puolestaan roro-aluksilla kuljetettavan tavaran kuljetuksessa.

72 Vastaaja katsoo, että markkinoiden määrittämistä koskevat perusteet ovat uusia ja että niitä ei siten voida ottaa tutkittaviksi. Lisäksi se väittää, että riidanalaisessa päätöksessä tarkoitettuna ajanjaksona Cewalin markkinaosuus oli lähes 90 prosenttia eikä 64 prosenttia kuten kantajat sitä vastoin väittävät kuitenkaan tarkentamatta, mistä luku on peräisin. Vastaaja katsoo, että suuri markkinaosuus on yleensä sellaisenaan riittävä osoitus siitä, että määräävä markkina-asema on olemassa, jollei ole kysymys poikkeuksellisista olosuhteista (em. asiassa Hoffman-La Roche v. komissio annetun tuomion 41 kohta). Lisäksi komissio katsoo esittäneensä markkinaosuuden kriteerin lisäksi riidanalaisen päätöksen perustelujen 59 kohdassa muitakin relevantteja seikkoja, joiden perusteella määräävän markkina-aseman voidaan todeta olevan olemassa. Komissio katsoo, että kantajat eivät ole esittäneet mitään seikkaa, jonka nojalla niiden markkinaosuuden perusteella tehty olettama voitaisiin kumota. Lopuksi vastaaja kiistää sen, että Cewalin hintojen laskemisen ja tietyn markkinaosuuden menettämisen perusteella voitaisiin katsoa, että määräävä asema puuttuu; määräävä asema ei tarkoita samaa kuin "valloittamaton asema".

73 Väliintulijat esittävät, että olipa markkinaosuuden laskutapa mikä hyvänsä, konferenssin jäsenten markkinaosuus on yli 90 prosenttia, joten konferenssilla on joka tapauksessa määräävä markkina-asema.

- Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

74 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa aluksi, että relevanttien markkinoiden virheellistä arviointia koskeva kanneperuste on työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu uusi peruste, koska se esitetään ensimmäisen kerran vastineeseen annetussa vastauksessa. Peruste on jätettävä tutkimatta tämän vuoksi ja koska ei ole näytetty, että se perustuisi asian käsittelyn aikana ilmenneisiin oikeudellisiin seikkoihin tai tosiseikkoihin. Näin ollen on katsottava, että markkinat on määritetty riidanalaisessa päätöksessä oikein.

75 Lisäksi on väitetty, että riidanalaisen päätöksen perustelut ovat ristiriitaisia - minkä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii viran puolesta -, koska komissio on kantajien mukaan katsonut, että linjaliikenne Ranskan satamista ja sen satamiin on mahdollinen vaihtoehto, mutta samalla ei ole ottanut sitä huomioon markkinaosuuksien laskemisessa; tämän osalta riittää kun todetaan, että riidanalaisen päätöksen 54 kohdassa komissio on esittänyt, miksi relevantteihin markkinoihin ei ollut syytä lukea linjaliikennettä Ranskan satamista ja sen satamiin. Komissio on siis ottanut asianmukaisesti huomioon konferenssin jäsenten markkinaosuuden relevanteilla markkinoilla siten kuin se oli markkinaosuuden alunperin määrittänyt. Perustelujen ei siis voida väittää olevan ristiriitaisia.

76 Varsinaisen määräävän aseman arvioinnista on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällainen asema voi johtua useista seikoista, jotka eivät ole välttämättä ratkaisevia erikseen huomioon otettuina. Jolleivät kysymyksessä ole poikkeukselliset olosuhteet, erittäin huomattavat markkinaosuudet ovat kuitenkin sellaisenaan todiste määräävästä markkina-asemasta (em. asia Akzo v. komissio, tuomion 60 kohta; asia T-30/89, Hilti v. komissio, tuomio 12.12.1991, Kok. 1991, s. II-1439, 92 kohta ja asia T-83/91, Tetra Pak v. komissio, tuomio 6.10.1994, Kok. 1994, s. II-755, 109 kohta).

77 Tässä asiassa asianosaiset eivät kiistä sitä, että vuosina 1988 ja 1989 eli pääosin sinä ajanjaksona, joka on sakkojen määrittämiseksi otettu huomioon, Cewalin markkinaosuus oli yli 90 prosenttia. Kantajien esittämä 64 prosentin luku, jonka komissio kiistää, koskee ainoastaan vuotta 1992, koska kantajien antamien tietojen mukaan markkinaosuus ylitti 80 prosenttia vuonna 1990 ja 70 prosenttia vuonna 1991. Tästä seuraa, että kyseisenä ajanjaksona Cewalin markkinaosuudet ovat edelleen olleet huomattavia, vaikka ovatkin pienentyneet asteittain. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että vaikka markkinaosuuksien säilyttäminen voi olla todiste määräävästä markkina-asemasta (em. asiassa Hoffman-La Roche v. komissio annetun tuomion 44 kohta), huomattavien markkinaosuuksien pienentyminen ei sinänsä ole todiste määräävän aseman puuttumisesta.

78 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että päinvastoin kuin kantajat väittävät, komissio ei ole perustanut päätelmiään yksinomaan Cewalin markkinaosuuteen. Riidanalaisen päätöksen 59 kohdasta ilmenee, että muitakin tekijöitä on otettu huomioon, kuten Cewalin markkinaosuuden ja pääasiallisen kilpailijan markkinaosuuden huomattava ero; Ogefremin kanssa tehdyn Cewalille yksinoikeuden turvaavan sopimuksen tuottamat edut; Cewalin huomattava verkosto, sen kapasiteetti ja kuljetusten tiheys; sekä Cewalin useiden kymmenien vuosien kokemus relevanteilla markkinoilla.

79 Näiden seikkojen perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että komissio on voinut perustellusti todeta määräävän markkina-aseman olemassaolon.

80 Lisäksi on korostettava, että määräävän markkina-aseman olemassaoloa ei muuta se kantajien väite, jonka mukaan Cewalin yksinoikeus perustuu Ogefremin kanssa tehtyyn sopimukseen. Määräävän markkina-aseman toteamiseen ei nimittäin vaikuta se, miten kantajat ovat saaneet markkinaosuutensa. Päinvastoin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että yksioikeus on sellainen seikka, jonka komissio on hyvinkin voinut ottaa huomioon todetessaan määräävän markkina-aseman olevan olemassa.

81 Lisäksi määräävän markkina-aseman käsite on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan objektiivinen käsite, joten vaikka Zairen viranomaisten väitetty vaikutus Cewalin tai sen jäsenten kauppapolitiikkaan osoitettaisiin todeksi, se ei voi vaikuttaa määräävän aseman olemassaolon toteamiseen. Tällä perustelulla ei siis ole merkitystä.

82 Näiden seikkojen perusteella kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä kokonaan.

Kanneperusteen toinen osa, jonka mukaan väärinkäyttöä ei ole tapahtunut

Cewal-Ogefrem-sopimus

- Asianosaisten perustelut

83 Kantajat väittävät vastineeseen antamassaan vastauksessa, että komissio on loukannut puolustautumisoikeuksia, koska sen näkökanta on ollut erilainen väitetiedoksiannossa, jossa on viitattu Zairen viranomaisten suvereenilla toimellaan antamaan yksinoikeuteen, ja riidanalaisessa päätöksessä, jossa moitittiin pelkkää sopimuksen noudattamista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti on edellä mainitussa asiassa CMBT vastaan komissio annetun määräyksen 33 kohdassa sitä paitsi todennut, että riidanalaisen päätöksen päätösosan 3 artiklassa ei velvoiteta niitä, joille päätös on osoitettu, lopettamaan Ogefremin kanssa tehdyn yhteistyösopimuksen soveltamista.

84 Aineellisilta osin kantajat katsovat perustelujensa ensimmäisessä osassa, että Ogefrem ei ole perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklassa tarkoitettu yritys. Näin ollen näitä artikloja ei voida kantajien mukaan soveltaa (asia 30/87, Bodson, tuomio 4.5.1988, Kok. 1988, s. 2479, 18 kohta).

85 Perustelujensa toisessa osassa kantajat esittävät, että väitetty rikkominen ei voi olla perustamissopimuksen 86 artiklan rikkomista.

86 Ensiksi kantajat väittävät, että Cewalin ja Ogefremin yhteistyösopimus ei ole Cewalin painostuksen tulosta vaan Zairen viranomaiset ovat oman etunsa vuoksi velvoittaneet Cewalin tekemään sopimuksen. Tämä sopimus on tosiasiassa kantajien mukaan toimilupasopimus, jolla Ogefrem on Zairen viranomaisten sille antaman lakiin perustuvan oikeuden perusteella antanut yksinoikeuden Cewalille. Sopimusmääräykset koskevat ainoastaan liitännäisiä oikeuksia. Perustamissopimuksen 86 artiklassa ei kuitenkaan kantajien mukaan kielletä sitä, että yritys, joka saa lakiin perustuvan yksinoikeuden, ryhtyy toimenpiteisiin tämän yksinoikeuden kunnioittamisen turvaamiseksi.

87 Kantajat lisäävät, että Ogefremin Cewalille myöntämä yksinoikeus on myöskin välitön seuraus Zairen ja Belgian vuonna 1981 tekemästä ja vuonna 1983 voimaan tulleesta kahdenvälisestä sopimuksesta. Tämän sopimuksen 3 artiklan 3 kappaleessa määrätään, että Belgian ja Zairen välisessä kaupassa kuljetettava rahti jaetaan 40: 40: 20 -koodin mukaan. Näin ollen on kantajien mukaan hämmästyttävää, että komissio moittii perustamissopimuksen 86 artiklan nojalla sopimusta, joka perustuu kansainväliseen sopimukseen, jonka tekemisen vuoksi komissio on aloittanut perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen menettelyn.

88 Kantajat väittävät lisäksi, että perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettua määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä ei voi olla pelkästään se, että jonkin maan hallitusta kehotetaan ryhtymään joihinkin toimenpiteisiin. Tältä osin kantajat viittaavat amerikkalaiseen oikeuskäytäntöön ja erityisesti niin sanottuun "suvereenin toimenpiteen" oppiin, jonka mukaan yritystä ei pidä rangaista siitä, että se on kehottanut jotakin hallitusta toteuttamaan jonkin toimenpiteen, vaikka toimenpide rajoittaisikin kilpailua (Yhdysvaltojen korkeimman oikeuden antama tuomio asiassa American Banana v. United Fruit, 213 US, 347-358, 53 L ed 826, s. 1909), ja niin sanottuun "Noerr-Pennington" -oppiin, jonka mukaan antitrust-lainsäädäntöä ei voida soveltaa siihen, että jokin yritys antaa viranomaisille tietoja ja pyrkii tällä tavalla vaikuttamaan niiden toimintaan (Yhdysvaltojen korkeimman oikeuden antamat tuomiot asiassa Eastern Railroad Presidents Conference v. Noerr Motor Freight Inc., 365 US 127, 5 L ed 2d 464, s. 1961, ja asiassa United Mine Workers v. Pennington, 381 US 657, 14 L ed 2d, s. 1965). Kantajien mukaan yhteisön oikeus sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen ilmaisunvapautta koskeva 10 artikla vastaavat täysin näitä periaatteita. Tätä ei voi muuttaa OECD:n 1987 antama päätöslauselma, johon komissio viittaa riidanalaisessa päätöksessään, koska päätöslauselmalla ei ole sitovaa vaikutusta. Lisäksi kansainvälisen kohteliaisuuden periaatteen mukaan valtion tuomioistuinten on pidättäydyttävä tuomitsemasta toisen valtion alueellaan toteuttamia toimenpiteitä.

89 Perustelujensa kolmannessa osassa kantajat katsovat, että riidanalaisessa päätöksessä ei näytetä toteen, että konferenssin jäsenet olisivat osallistuneet sopimuksen tekemiseen tai sen toimeenpanoon. Tältä osin kantajat korostavat, että Cewalin ja Ogefremin yhteistyösopimus on tehty 18.12.1985 eli aiemmin kuin Zairen keskuspankin 26.12.1985 tekemä päätös, jolla lopetettiin siihen asti voimassa ollut velvollisuus esittää tositteita siitä, että rahti oli kuljetettu Cewalin varustamalla aluksella. Komissio ei siis voi kantajien mukaan väittää, että sopimus tehtiin Zairen keskuspankin tekemän päätöksen johdosta menetetyn suojan saamiseksi takaisin. Lisäksi siihen aikaan kun Zairessa päätettiin perustaa Ogefrem vuonna 1983, Cewal toimi jo huomattavalla osalla markkinoita, joten saadun liikennöinnin yksinoikeuden ei voida katsoa olevan konferenssin aseman vahvistamista.

90 Kantajat korostavat, että ne ovat vaatineet Ogefremia noudattamaan sopimuksen määräyksiä sen vuoksi, että Ogefrem on Cewalin kanssa tekemänsä sopimuksen 1.2 kohdan vastaisesti myöntänyt oikeuksia eräälle riippumattomalle varustamolle neuvottelematta ensin konferenssin kanssa ja että Ogefrem on kantajien mukaan syrjinyt Cewalia G:n ja C:n hyväksi.

91 Perustelujensa neljännessä osassa kantajat väittävät, että jos yhteisön ulkopuolisen maan lainsäädäntö ja yhteisön oikeuden säännös tai määräys ovat ristiriidassa, komission olisi pitänyt noudattaa asetuksen N:o 4056/86 7 artiklan 2 kohdan c alakohdan i alakohdassa ja 9 artiklassa tarkoitettua menettelyä. Koska komissio ei ole menetellyt näin, se on syyllistynyt harkintavallan väärinkäyttöön.

92 Perustelujensa viidennessä osassa kantajat väittävät, että edellä mainitun, asiakirjan nimeltä Kohti yhteistä liikennepolitiikkaa - Selonteko meriliikenteestä 63 kohdassa komissio on sitoutunut siihen, että konferenssille tai sen jäsenille ei määrätä sakkoja, jollei linjaliikenteen harjoittajien ryhmäpoikkeusta ensin peruuteta, minkä komissio on väitetiedoksiannossaan kantajien mukaan myöntänyt. Koska komissio on määrännyt kantajille sakon ilman, että ryhmäpoikkeusta olisi ensin peruutettu, se on kantajien mukaan loukannut luottamuksensuojan periaatetta.

93 Vastaaja muistuttaa, että riidanalaisessa päätöksessä rajoitutaan tutkimaan Cewalin toimia ja määräämään niistä seuraamus, eikä päätöstä voida pitää keinona, jolla saataisiin Afrikan valtiot suostumaan sellaiseen, mikä ei olisi diplomaattisin keinoin onnistunut, eli antamaan kaikille linjaliikenteen harjoittajille vapaan oikeuden kuljettaa rahtia riippumatta siitä, ovatko ne konferenssin jäseniä.

94 Vastaaja katsoo, että kantajien perustelut perustuvat kokonaan vastaajan mielestä virheelliseen olettamukseen, jonka mukaan Zairen valtio olisi velvoittanut yritykset tällaiseen sopimusjärjestelyyn Ogefremin kanssa. Komissio katsoo, että Cewalin ja Ogefremin sopimus ei ole missään nimessä hallituksen toimenpide eikä julkisoikeudellinen toimilupa, jotka olisivat edellyttäneet yksinoikeuden säätämistä lainsäädäntötoimella sekä hallinnollista menettelyä tämän oikeuden myöntämiseksi, vaan sopimus on Cewalin ja Ogefremin välillä vapaasti neuvoteltu yhteistyösopimus. Komission mukaan sopimuksen sisältö, sen tekemistä edeltäneet neuvottelut ja neuvottelujen johdosta alkuperäiseen versioon tehdyt muutokset osoittavat, ettei kyseessä ole julkisoikeudellinen toimilupa.

95 Vastaajan mukaan on loogisesti väärin päätellä, että Zairen ja Belgian välisestä kahdenvälisestä sopimuksesta, jonka mukaan kaikki rahti jaetaan 40: 40: 20 -koodin mukaisesti, seuraa, että riidanalainen sopimus on Zairen "hallituksen toimenpide", koska kaiken rahdin eikä pelkästään konferenssin kuljettaman rahdin jakamisesta ei johdu konferenssille kuuluvaa yksinoikeutta. Komissio muistuttaa lisäksi, että kahdenvälinen sopimus tuli voimaan 13.4.1987 eli Ogefremin kanssa tehdyn sopimuksen tekemisen jälkeen, joten kahdenvälinen sopimus ei voi olla Ogefremin kanssa tehdyn sopimuksen oikeudellinen perusta.

96 Riidanalaisen sopimuksen toimeenpanosta komissio katsoo, että kantajat eivät kiistä sitä, että ne ovat pyrkineet vääjäämättä yksinoikeuslausekkeen soveltamiseen. Julkisoikeudellisen toimiluvan puuttuessa Cewalin toimien on komission mukaan katsottava olevan määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä, koska Cewal ei tyytynyt vaatimaan, että Zairen valtio kohtelisi yhdenvertaisesti Cewalia sekä G:tä ja C:tä, vaan se pyrki suoraan syrjäyttämään G:n ja C:n linjaliikenteestä.

97 Vastaaja katsoo, että merkitystä ei ole kantajien väitteillä siitä, että ne olisivat perustellusti kehottaneet hallitusta toimenpiteisiin ja että tämä perustuu amerikkalaisessa oikeuskäytännössä vakiintuneisiin ratkaisuihin, koska väitteet perustuvat jälleen siihen virheelliseen olettamukseen, että riidanalainen sopimus on julkisoikeudellisen toimiluvan luonteinen.

98 Komission mukaan puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskeva peruste, joka on esitetty ensimmäistä kertaa vasta vastineeseen annetussa vastauksessa, on jätettävä tutkimatta ja on joka tapauksessa perusteeton. Väitetty ero väitetiedoksiannossa ja riidanalaisessa päätöksessä johtuu siitä, että väitetiedoksiantoa on luettu virheellisesti. Kantajat eivät voi komission mukaan näin ollen valittaa siitä, että riidanalaisessa päätöksessä kantajat on asetettu vastuuseen vain osasta niitä syytöksistä, jotka on mainittu väitetiedoksiannossa, koska ennen 1.7.1987 tapahtuneita tosiseikkoja koskevia syytöksiä, kuten yhteistyösopimuksen tekemistä, ei ole päätöksessä otettu huomioon. Päätöksessä ei myöskään välttämättä tarvitse toistaa väitetiedoksiantoa (yhdistetyt asiat 100/80, 101/80, 102/80 ja 103/80, Musique Diffusion française ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok. 1983, s. 1825, 14 kohta).

99 Väitteestä, jonka mukaan riidanalaisesta päätöksestä ei ilmene, millä perusteella sopimus on lainvastainen, komissio katsoo, että riidanalaisesta päätöksestä ilmenee selvästi, että ainoastaan 1.7.1987 jälkeen eli asetuksen N:o 4056/86 voimaantulon jälkeen tapahtuneita seikkoja on moitittu, joten komissio ei ole ryhtynyt toimenpiteisiin tätä päivää edeltäneen sopimuksen tekemisen osalta.

100 Väliintulijat esittävät, että päinvastoin kuin kantajat väittävät, G:lle ja C:lle annetut linjaliikenneoikeudet eivät ole seurausta Cewalin syrjimisestä G:n ja C:n eduksi, ja että linjaliikenneoikeudet ovat kaikkien Ogefremin vahvistamien sääntöjen mukaisia. Tältä osin väliintulijat tarkentavat, että ne on velvoitettu samalla tavalla kuin Cewalin jäsenet antamaan vakuuksia, noudattamaan sakon uhalla Ogefremin antamia hallinnollisia määräyksiä ja maksamaan provisiota, joka oli nähtävästi suurempi kuin Cewalin jäsenten maksettava provisio.

101 Väliintulijat esittävät lisäksi, että Ogefremin ja Cewalin välisellä yhteistyösopimuksella tosiasiallinen monopoli on muutettu sopimukseen perustuvaksi yksinoikeudeksi, jolla konferenssille on annettu markkinoilla valtaa, jota se on käyttänyt väliintulijoiden syrjäyttämiseksi markkinoilta. Jollei yhteistyösopimusta olisi ollut olemassa, Cewalin olisi pitänyt tehdä Ogefremin kanssa vastaavanlainen liittymissopimus kuin minkä G ja C ovat tehneet, ilman yksinoikeutta; sitä vastoin Cewalilla oli yksinoikeuden perusteella mahdollisuus painostaa Ogefremia huolehtimaan siitä, että Cewalin sopimusperusteista monopolia noudatetaan.

- Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

102 Aluksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa, että tässä tapauksessa kyseessä on Cewalin jäsenillä olevan määräävän markkina-aseman väärinkäyttö. Kun tutkitaan, voidaanko perustamissopimuksen 86 artiklaa soveltaa, on huomioon otettava ainoastaan se, että konferenssin jäsenet ovat perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettuja yrityksiä, mitä kantajat eivät kiistä, eikä huomioon ole otettava sitä, mikä asema Ogefremilla on.

103 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että koska kyseessä on ainoastaan Cewalin yksipuolinen toiminta, sen ja Ogefremin välisen sopimuksen täsmällinen luonne ei ole perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisen kannalta ratkaiseva seikka. Vaikka oletettaisiin, että sopimus on toimilupa, kuten kantajat väittävät, ja että Cewal olisi näin ollen toimiluvan saaja, tämä ei riitä perusteluksi siitä, ettei Cewalin toiminta ole sen aseman väärinkäyttöä (em. asia Bodson, tuomion 30 kohta).

104 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että vaikka Cewalin ja Ogefremin välisen yhteistyösopimuksen 1.1 kohdassa määrätään Cewalin jäsenille yksinoikeus kaikkien konferenssin toiminta-alueella kuljetettavien tavaroiden osalta, 1.2 kohdan mukaan poikkeuksia voidaan tehdä molempien sopimuspuolten suostumuksella. Aluksi on huomattava, että komissio on katsonut, ettei se voi ryhtyä toimenpiteisiin sopimuksen tekemisen osalta, koska se tehtiin ennen asetuksen N:o 4056/86 voimaantuloa. Siltä osin kuin on kyse ainoastaan yhteistyösopimuksen toimeenpanosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että sopimuksen 1.2 kohta riittää estämään kansainvälisoikeudelliset ristiriidat. Vaikka oletettaisiin, että Cewalin ja Ogefremin sopimus olisi julkisoikeudellinen toimilupa ja se voitaisiin näin ollen rinnastaa asetuksen N:o 4056/86 9 artiklassa tarkoitettuihin yhteisön ulkopuolisen valtion hallinnollisiin määräyksiin, ja että asetuksen yritysten välisiä järjestelyjä koskevaa 7 artiklaa ei voitaisi soveltaa, on otettava huomioon, että sopimuksessa on varattu mahdollisuus kilpailun avaamiselle, jotta sen toimeenpanoa voitaisiin muutella siten, että se vastaisi perustamissopimuksen 86 artiklassa asetettuja vaatimuksia. Näin ollen perustamissopimuksen ja Ogefremin kanssa tehdyn sopimuksen välinen ristiriita ei johdu välttämättä jälkimmäisen sisällöstä, koska sopimusta voidaan sopimuspuolten tahdosta muuttaa siten, että se on tehokkaan kilpailun vaatimusten mukainen.

105 Tästä toteamuksesta seuraa, että riidanalaisessa päätöksessä on perustellusti arvioitu Cewalin tahtoa sopimuksen toimeenpanossa. Ogefrem antoi yksipuolisesti riippumattomalle varustamolle liikennöintiluvan periaatteessa kahteen prosenttiin Zairen rahtiliikenteestä, ja tämän osuus on sittemmin kasvanut. Cewalin jäsenet kehottivat Ogefremia huolehtimaan siitä, että G ja C syrjäytetään markkinoilta. Useista komission riidanalaisessa päätöksessään mainitsemista asiakirjoista ilmenee, että Cewalin jäsenet huomauttivat Ogefremille sen velvollisuuksista ja aikoivat palauttaa entiselleen myöhemmin saatavien alennusten järjestelmän, mikäli Ogefrem ei muuttaisi kantaansa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että vaikka kantajat väittävät, ettei näille toimenpiteille ole annettava tällaista merkitystä ja katsovat, ettei niitä voida pitää määräävän markkina-aseman väärinkäyttönä, kantajat eivät kuitenkaan kiistä toimineensa esitetyllä tavalla. Lisäksi Special Fighting Committeen 18.5.1989 pidetyn kokouksen pöytäkirjasta ilmenee, että kantajat toimivat tällä tavalla, koska päämääränä oli syrjäyttää riippumattomat varustamot G ja C markkinoilta.

106 Tätä toimintaa arvioitaessa on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan määräävässä asemassa olevalla yrityksellä on perustamissopimuksen 86 artiklan nojalla erityinen velvollisuus olla toiminnallaan rajoittamatta tehokasta ja vääristymätöntä kilpailua yhteismarkkinoilla, riippumatta siitä, mihin tämä asema perustuu (erityisesti em. asia Tetra Pak, tuomio 6.10.1994, 114 kohta). Näin ollen perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisalaan kuuluu kaikki sellainen määräävässä asemassa olevan yrityksen toiminta, joka voi haitata kilpailun ylläpitämistä tai kehittämistä markkinoilla, joilla kilpailu on jo vähentynyt nimenomaan tämän yrityksen markkina-aseman vuoksi (em. tuomion 114 kohta).

107 Vaikkei määräävän markkina-aseman olemassaolo estä tässä asemassa olevaa yritystä säilyttämästä omia kaupallisia intressejään, jos ne ovat uhattuina, ja vaikka yrityksellä on oikeus kohtuuden rajoissa ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin intressiensä suojaamiseksi, tällaisia toimia ei voida kuitenkaan hyväksyä, jos niillä pyritään vahvistamaan määräävää markkina-asemaa ja käyttämään sitä väärin (asia T-65/89, BPB Industries ja British Gypsum v. komissio, tuomio 1.4.1993, Kok. 1993, s. II-389, 69 kohta).

108 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että yrityksellä, jolla on määräävä markkina-asema ja yksinoikeus, johon liittyy sen suostumusta edellyttävä poikkeusmahdollisuus, on velvollisuus käyttää sille sopimuksen mukaan kuuluvaa veto-oikeutta kohtuuden rajoissa siten, että muilla on mahdollisuus päästä markkinoille. Ottaen huomioon edellä esitetyt seikat Cewalin jäsenet eivät ole menetelleet näin tässä asiassa.

109 Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että komissio on voinut perustellusti katsoa, että Cewalin jäsenet ovat rikkoneet perustamissopimuksen 86 artiklaa, kun ne ovat osallistuneet aktiivisesti Ogefremin kanssa tehdyn sopimuksen toimeenpanoon ja kun ne ovat toistuvasti vaatineet sopimuksen ehdotonta noudattamista, koska niiden päämääränä oli syrjäyttää markkinoilta riippumaton varustamo, jonka Ogefrem oli päästänyt markkinoille.

110 Se seikka, että kantajien mukaan hallituksen kehottaminen toimenpiteisiin ei voi olla kilpailusääntöjen vastaista, on vailla merkitystä, koska tällaista menettelyä ei ole tässä asiassa moitittu.

111 Kantajat eivät voi myöskään vedota perusteltuun luottamukseen edellä mainitun asiakirjan nimeltä Kohti yhteistä liikennepolitiikkaa - Selonteko meriliikenteestä 63 kohdan perusteella, koska tämä kohta koskee ainoastaan ryhmäpoikkeuksen ja yksittäisen poikkeuksen välistä suhdetta, eikä se näin ollen vaikuta mahdollisuuteen todeta perustamissopimuksen 86 artiklan rikkominen ja mahdollisuuteen määrätä siitä sakko.

112 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa lisäksi, että kantajat eivät voi perustellusti väittää, että niille Ogefremin kanssa tehdyn sopimuksen perusteella annetusta yksinoikeudesta on määrätty Belgian ja Zairen tekemällä kahdenkeskisellä sopimuksella, koska tämä sopimus on tullut voimaan vasta 13.4.1987 eli useita kuukausia sen jälkeen kun Cewalin ja Ogefremin välinen sopimus on tehty. Lisäksi tämän sopimuksen 3.3 kohta, johon kantajat vetoavat, koskee järjestelmää, jota sopimuspuolten on sovellettava niiden kansallisten linjaliikenteen harjoittajien eikä tietyn linjakonferenssin käyttämiin aluksiin.

113 Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskeva kanneperuste, joka on esitetty vastineeseen annetussa vastauksessa, on työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu uusi peruste. Koska ei ole perusteita sille, että tämä kanneperuste perustuisi oikeudenkäynnin aikana esiin tulleisiin oikeudellisiin seikkoihin tai tosiseikkoihin, se on jätettävä tutkimatta. Lisäksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätöksessä ei välttämättä tarvitse toistaa väitetiedoksiantoa (asia T-9/89, Hüls v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-499, 59 kohta). Vaikka väitetiedoksiannossa haluttiin moittia yksinoikeuden saamista ja Cewalin sen toimeenpanemiseksi toistamia toimenpiteitä, kantajan puolustautumisoikeuksiin ei voi vaikuttaa se, että riidanalaisessa päätöksessä otetaan huomioon ainoastaan nämä Cewalin toimenpiteet.

114 Näin ollen Cewalin ja Ogefremin välistä yhteistyösopimusta koskevat kantajan perustelut on hylättävä.

Hintataistelualusten käyttö

- Asianosaisten perustelut

115 Kantajien perustelut voidaan esittää kahdessa osassa. Ensin kantajat kiistävät hintataistelualusten käsitteen olemassaolon, ja toiseksi väittävät, että moitittu toiminta ei voi olla perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettua määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä.

116 Perustelujensa ensimmäisessä, hintataistelualusten käsitettä koskevassa osassa kantajat toteavat, että komissio on vastineessaan esittänyt, että mikään niistä kilpailusääntöjen rikkomisen tunnusmerkit täyttävistä tosiseikoista, jotka se on riidanalaisessa päätöksessään ottanut huomioon, ei ole itse asiassa olennainen, ja että tämä menettelytapa eroaa ns. saalistushinnoittelusta. Vastaaja moittii kantajia enää siitä, että nämä ovat poikenneet tavanomaisista hinnoistaan kilpailijan syrjäyttämiseksi markkinoilta. Jos riidanalaisen päätöksen katsotaan kuitenkin viittaavan tähän uuteen määritelmään, kantajien mukaan puolustautumisoikeuksia on loukattu, koska asianosaisia on rangaistu menettelytavasta, josta niitä ei ole moitittu väitetiedoksiannossa. Komissiolla ei ole kantajien mukaan myöskään oikeutta täydentää riidanalaisen päätöksen perusteluja vastineessaan, joten perustamissopimuksen 190 artiklaa on myös rikottu.

117 Perustelujensa toisessa, kyseessä olevan menettelytavan määrittelyä koskevassa osassa kantajat korostavat, että se, että Cewalin jäsenet ovat itse useissa komission mainitsemissa pöytäkirjoissa käyttäneet nimitystä hintataistelualukset, ei vapauta komissiota velvollisuudesta tutkia, täyttyvätkö perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisen edellytykset todella.

118 Ensiksi komissio on riidanalaisen päätöksen 74 kohdassa todennut laivojen lähtöpäivistä, että Cewal ei ole muuttanut aikataulujaan eikä ole määrännyt tiettyä alusta ankkuroitumaan siten, että se kilpailisi G:n ja C:n kanssa liikenteestä, ja näin ollen kantajien mukaan yksi tarvittavista edellytyksistä sen toteamiseksi, että moitittu menettelytapa olisi ilmeisen kilpailua rajoittava, jää täyttymättä.

119 Toiseksi kantajat väittävät, että ne ovat ainoastaan mukauttaneet hintansa G:n ja C:n hintoihin pyrkimättä käyttämään riippumattoman varustamon hintoja alempia hintoja, turistiautojen kuljetushinnastoa lukuun ottamatta. Koska kantajien mukaan Ogefrem syrji Cewalia G:n ja C:n hyväksi, koska riippumaton kilpailija ryhtyi hintasotaan ja koska asiakkaat painostivat Cewalia ja vaativat sitä soveltamaan samoja hintoja kuin G ja C, Cewalin oli pakko ryhtyä toimenpiteisiin sopeutuakseen uuteen kilpailutilanteeseen. Tällainen toiminta ei kantajien mukaan ole kilpailusääntöjen vastaista (em. asia BPB Industries ja British Gypsum v. komissio, tuomion 69 kohta).

120 Kun komissio on perustanut väitteensä 86 artiklan rikkomisesta pelkästään siihen, että rahtihinnaston muuttaminen on "monenkeskistä", se on kantajien mukaan "kierrättänyt" tosiseikkoja, joiden perusteella olisi voitu soveltaa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa mutta joihin soveltuu asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa ja 4 artiklassa säädetty poikkeus. Kantajat korostavat, että kaikkinainen hintojen muuttaminen niiden mukauttamiseksi kilpailijan hintoihin on sallittu poikkeus.

PERUSTELUT JATKUVAT ASIAKIRJASSA: 693A0024.1

121 Kolmanneksi komissio on kantajien mukaan näyttänyt toteen ainoastaan, että voittomarginaali on pienentynyt, mutta ei sitä, että konferenssin jäsenet olisivat kärsineet tappioita, mikä on kuitenkin luonteenomainen piirre hintasyrjinnälle, joka on perustamissopimuksen 86 artiklan mukaan kiellettyä (em. asia Akzo v. komissio, tuomion 71 ja 72 kohta). Komissio ei ole myöskään kantajien mukaan näyttänyt toteen, että Cewalilla olisi "sotavaranto" eli hintasotaan varattuja varoja, joiden avulla se voi ryhtyä saalistushinnoittelukampanjaan.

122 Kantajat katsovat itse asiassa kansalliseen oikeuskäytäntöön ja oikeusoppiin viitaten, että komission esittämät seikat eivät ole relevantteja. Erityisesti hintataistelualusten käsite edellyttää, että konferenssin jäsenille olisi aiheutunut "tappioita". Käsite pitää kantajien mukaan rinnastaa saalistushinnoitteluun ja erottaa siitä, että hinnat ainoastaan mukautetaan kilpailijan hintoihin, jotta sen kanssa voitaisiin kilpailla samoista lähtökohdista.

123 Neljänneksi kantajat katsovat, että muut riidanalaisessa päätöksessä kielletyt järjestelyt eivät ole markkina-aseman väärinkäyttöä. Koska linjaliikenteen aikataulut julkaistaan lehdistössä, Fighting Committeeta ei voida syyttää siitä, että se on tiedottanut C ja G:n alusten lähtöpäivistä konferenssin jäsenille. Lisäksi koska asetuksessa N:o 4056/86 sallitaan rahtihinnaston yhteinen vahvistaminen, riidanalaisessa päätöksessä ei kantajien mukaan voida määrätä seuraamusta hintataistelun hinnastojen yhteisestä vahvistamisesta. Mitä tulee siihen, että hintataistelun hinnastot vahvistettiin suhteessa riippumattoman varustamon hinnastoihin, tämä on kantajien mukaan ominaista normaalille hintakilpailulle. Se, että Cewalin jäsenet ottivat vastuulleen normaalin hinnaston ja hintataistelun hinnaston välisen hintaeron, on kantajien mukaan ainoastaan seurausta asetuksella N:o 4056/86 vapautetusta yhteisestä riskinjaosta.

124 Viidenneksi kantajat väittävät, että koska kaikkia rahdinantajia kohdellaan tiettynä hetkenä samalla tavalla, komissio moittii riidanalaisen päätöksen 83 kohdassa virheellisesti menettelytapaa perustamissopimuksen 86 artiklan c kohdassa tarkoitetuksi hintasyrjinnäksi, mitä se ei myöskään ollut esittänyt väitetiedoksiannossa.

125 Viimeksi kantajat esittävät, että arvioidessaan sitä, onko riidanalainen menettelytapa markkina-aseman väärinkäyttöä, komissio on laiminlyönyt ottaa huomioon tiettyjä olennaisia seikkoja.

126 Komissio on kantajien mukaan jättänyt huomiotta sen, että kyseisenä ajankohtana G:n ja C:n markkinaosuus on kasvanut 2 prosentista 25 prosenttiin. Jos riidanalaisella menettelytavalla ei ole ollut vaikutusta markkinoihin, tämä riittää siihen, ettei menettelytapaa voida kieltää perustamissopimuksen 86 artiklan perusteella (em. asia Hoffman-La Roche v. komissio, tuomion 91 kohta).

127 Lisäksi komissio ei ole kantajien mukaan ottanut huomioon sitä, että G:n ja C:n toiminta markkinoilla on Cewalille annetun lainmukaisen monopolin rikkomista. Tässä tilanteessa konferenssin jäsenten toimia monopolin turvaamiseksi ei voida pitää markkina-aseman väärinkäyttönä.

128 Komissio on kantajien mukaan jättänyt huomiotta sen, että kilpailuoikeuden alalla linjaliikenteelle on säädetty joustava poikkeusjärjestelmä. Komissio lienee hyväksynyt sen, että linjaliikenteen harjoittajien ja riippumattomien varustamojen hinnastojen yhteensovittaminen on sallittu poikkeus (asetuksen N:o 4056/86 23 artiklan 3 kohdan ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1017/68 26 artiklan 3 kohdan mukaisesti annettu asioita IV/32.380 ja IV/32.772 - Eurocorde-sopimukset koskeva komission tiedonanto, EYVL 1990 C 162, s. 13). Kantajien mukaan perustamissopimuksen 86 artiklaa ei voida soveltaa riidanalaiseen menettelytapaan niin kauan kuin ryhmäpoikkeus on voimassa, eikä viittauksella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Tetra Pak vastaan komissio 10.7.1990 antamaan tuomioon ole tässä tapauksessa merkitystä. Kun yritys voi käyttää hyväkseen poikkeusta tai kun se on saanut kirjeen, jossa ilmoitetaan asian käsittelyn päättämisestä toistaiseksi, sille ei voida määrätä sakkoa ilman, että poikkeus ensin peruutetaan (ETY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisesta 23.12.1992 tehty komission päätös Schöller Lebensmittel GmbH & Co. KG:tä vastaan - asiat IV/31.533 ja IV/34.072, EYVL 1993 L 183, s. 1, 148-151 kohta).

129 Komissio kiistää, että hintataistelualusten käsite olisi erilainen toisaalta väitetiedoksiannossa ja riidanalaisessa päätöksessä ja toisaalta vastineessa. Komissio muistuttaa erityisesti, että päinvastoin kuin kantajat väittävät, riidanalaisessa päätöksessä ei mainita saalistushinnoittelua.

130 Aineellisilta osin komissio katsoo, että olennainen kysymys ei liity terminologiaan. Tärkeää on se, onko Cewalin jäsenten toiminta normaalia ja lainmukaista kilpailua (em. asia Hoffmann-La Roche, tuomion 91 kohta; asia 322/81, Michelin v. komissio, tuomio 9.11.1983, Kok. 1983, s. 3461, 70 kohta ja em. asia Akzo v. komissio, tuomion 69 ja 70 kohta). Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa hintataistelualusten järjestelmä on komission mukaan markkina-aseman väärinkäyttöä, koska sillä on pyritty syrjäyttämään markkinoilta Cewalin ainoat kilpailijat eli G ja C keinoilla, jotka eivät ole normaalia kilpailua.

131 Komissio katsoo, että kantajien esittämät kriteerit eivät ole hintataistelualusten nimellä tunnetun järjestelmän eivätkä perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetun markkina-aseman väärinkäytön tunnusmerkkejä.

132 Näin ollen on komission mukaan yhdentekevää, onko Cewalin pitänyt muuttaa jäsentensä alusten lähtöaikatauluja. Koska linjakonferenssin varustamot takaavat säännöllisen linjaliikenteen ja koska G:n ja C:n alukset sitä vastoin lähtevät vain 35 tai 36 päivän välein, Cewal voi komission mukaan helposti pitää hintataistelualuksina kaikkia niitä aluksia, joiden lastaamisesta on jo sovittu.

133 Olennaista ei komission mukaan myöskään ole G:n ja C:n hintoja alempien hintojen olemassaolo. Perusteeksi riittää, että hinnat ovat samat tai alemmat kuin sen kilpailijan, joka halutaan syrjäyttää markkinoilta. Komissio lisää, että kantajat eivät voi vedota asetuksessa N:o 4056/86 säädettyihin poikkeuksiin, koska konferenssin hintojen alentaminen oli valikoivaa ja sen tarkoituksena oli syrjäyttää ainoa kilpailija markkinoilta.

134 Tosiasiallisten taloudellisten tappioiden olemassaolo ei myöskään ole komission mukaan olennaista. Päinvastoin kuin saalistushinnoittelun osalta, perusteeksi riittää, että on aiheutunut tulonmenetys, kuten tässä tapauksessa, kuten käy ilmi Special Fighting Committeen ja Zaïre Pool Committeen kokouspöytäkirjoista sekä Woermann-Linien 19.5.1988 lähettämästä teleksistä.

135 Menettelytavan vaikutusten väitetystä puuttumisesta komissio katsoo, että olennainen kriteeri perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamiseksi on yrityksen syrjäyttämiseen pyrkivä toiminta. Komission mukaan on yhdentekevää, onko tämä toiminta tosiasiallisesti rajoittanut kilpailua. Sinänsä tässä asiassa rajoittava vaikutus voisi olla mahdollinen. Näin ollen merkityksellistä on se, että G:n ja C:n markkinaosuus, joka kyseessä olevana ajankohtana oli 5-6 prosenttia, kasvoi sen jälkeen kun riidanalainen menettelytapa oli lopetettu.

136 Komissio katsoo, että perustamissopimuksen 86 artiklan vastaisia menettelytapoja ei voida perustella sillä, että Cewal puolustaa lainmukaiseksi väittämäänsä monopolia, tai sillä, että G:n ja C:n on väitetty toimineen kilpailua rajoittavasti, eikä sillä, että asetuksessa N:o 4056/86 on myönnetty poikkeus.

137 Väliintulijat katsovat, että konferenssi on myöntänyt käyttäneensä komission kieltämää hintataistelualusten järjestelmää ja että konferenssi ei voi perustella menettelytapaa G:n ja C:n markkinoille tulosta johtuvalla uudella kilpailutilanteella. Väliintulijat katsovat, että komission käyttämät kriteerit ovat perusteltuja, ja toteavat, että riidanalaisessa päätöksessä mainituista asiakirjoista ja Cewalin vastauksesta väitetiedoksiantoon ilmenee, että kriteerit täyttyvät tässä tapauksessa.

- Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

138 Perustelujensa ensimmäisessä, hintataistelualusten käsitettä koskevassa osassa kantajat esittävät kaksi perustetta: puolustautumisoikeuksien loukkaaminen ja perustamissopimuksen 190 artiklan rikkominen. Kantajien perustelut nojautuvat väitteeseen siitä, että komissio on vastineessaan muuttanut riidanalaisessa päätöksessään moititun kantajien menettelytavan määritelmää.

139 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että komissio on riidanalaisen päätöksensä 73 ja 74 kohdassa todennut, että Cewalin jäsenten harjoittama hintataistelualusten järjestelmä G:n ja C:n markkinoilta syrjäyttämiseksi perustuu seuraaviin kolmeen tunnusmerkkiin: niiden konferenssin jäsenten alusten nimittäminen hintataistelualuksiksi, joiden satamasta lähtö oli lähimpänä G:n ja C:n alusten lähtöä, vaikka aikataulua ei muutettu; yhdessä vahvistetut hintataisteluhinnat, jotka poikkesivat Cewalin jäsenten tavanomaisista hinnoista ja jotka vahvistettiin samoiksi tai alhaisemmiksi kuin G:n ja C:n ilmoittamat hinnat; tästä aiheutuva tulonmenetys, joka jäi Cewalin jäsenten vastuulle. Riidanalaisen päätöksen 80 kohdasta ilmenee, että tämä menettelytapa on erotettavissa saalistushinnoittelusta. Kantajat väittävät, että komissio on vastineessaan esittänyt yhtäältä, että ei ole välttämätöntä, että hintataistelualus olisi erityisesti tehtävään määrätty, että hinnat olisivat kilpailijan hintoja alemmat ja että toiminnasta aiheutuisi taloudellisia tappioita, ja toisaalta, että riidanalainen menettelytapa ei ole sama asia kuin saalistushinnoittelu.

140 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että vastineessa esitetyillä tunnusmerkeillä ei luoda hintataistelualusten järjestelmää koskevaa uutta, riidanalaisessa päätöksessä esitetystä poikkeavaa määritelmää, vaan esitetyt seikat ovat täysin päätöksen mukaisia. Koska kantajien perustelun lähtökohta on perusteeton, molemmat hintataistelualusten käsitettä koskevat väitteet on hylättävä.

141 Kantajien perustelujen toisesta, perustamissopimuksen 86 artiklan perusteella tehtyä riidanalaisen menettelytavan määrittelyä koskevasta perustelusta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa aluksi, että kantajat eivät itse asiassa kiistä sitä, että komission huomioon ottamat hintataistelualusten järjestelmää koskevat kolme tunnusmerkkiä täyttyvät. Kantajat katsovat, että komissio ei ole näyttänyt toteen, että alukset olisi erityisesti rahdattu hintataistelualuksiksi, mutta kantajat eivät esitä mitään perustetta, jonka perusteella voitaisiin osoittaa, että ne eivät olisi käyttäneet jo lähtemään sovittuja aluksia hintataistelualuksina, mikä on ensimmäinen huomioon otettu tunnusmerkki. Kantajat moittivat komissiota siitä, ettei se ole näyttänyt toteen G:n ja C:n hintoja alhaisempia hintoja, mutta kantajat eivät näytä toteen, että ne eivät olisi käyttäneet samoja tai alhaisempia hintoja kuin kilpailijansa, mikä on toinen tunnusmerkki. Kantajat myöntävät sitä vastoin mukauttaneensa hintansa G:n ja C:n hintoihin ja laskuttaneensa erityistapauksissa alempia hintoja. Lopuksi kantajat moittivat komissiota siitä, ettei se ole näyttänyt toteen tappioiden syntymistä, mikä olisi osoitus saalistushinnoittelusta, mutta kantajat eivät esitä näyttöä siitä, että ne eivät olisi kärsineet tulonmenetystä, mikä on kolmas riidanalaisessa päätöksessä huomioon otettu tunnusmerkki. Kantajat myöntävät sitä vastoin, että niiden tulot ovat pienentyneet.

142 Näin ollen riidanalaisessa päätöksessä esitettyjen rikkomisen tunnusmerkkien on katsottava olevan olemassa.

143 Kantajat pyrkivät perusteluillaan näyttämään toteen, että näin määritetty menettelytapa ei ole perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettua määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä.

144 Ensiksi kantajat esittävät, että komission moittima menettelytapa ei vastaa sitä määritelmää, joka kantajien mukaan yleensä annetaan, kun menettelytavasta määrätään sakko sen vuoksi, että sillä rikotaan kilpailuoikeutta. Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että ei ole tarpeen tutkia, onko komission määritelmä sama kuin kantajien esittämät määritelmät. On ainoastaan tutkittava, onko komission riidanalaisessa päätöksessään määrittelemä menettelytapa perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettua määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä, ilman, että pohdittaisiin, onko määritelmä ristiriitainen riidanalaisessa päätöksessä olevien opillisten ja säännöksiin perustuvien viittauksien kanssa.

145 Toiseksi kantajat katsovat, ettei komissio ole näyttänyt toteen, etteivät kantajat olisi moitittua menettelytapaa toimeenpannessaan toimineet normaalin kilpailun mukaisesti.

146 Kuten on jo huomautettu, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vaikka määräävän markkina-aseman olemassaolo ei estä yritystä turvaamasta omia kaupallisia etujaan, ja vaikka tällä yrityksellä on oikeus kohtuuden rajoissa ryhtyä toimiin, joiden se katsoo olevan tarpeen etujensa suojaamiseksi, tällaisia toimia ei voida kuitenkaan sallia, jos järjestelyillä pyritään vahvistamaan määräävää markkina-asemaa ja jos asemaa käytetään väärin (erityisesti em. asia BPB Industries ja Britis