Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Tizzano 19 päivänä syyskuuta 2002. - Michel Hendrickx vastaan Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskus (Cedefop). - Muutoksenhaku - Henkilöstö - Uudelleenasettautumiskorvaus - Kohdetta vaille jäänyt kanne - Lausunnon antamisen raukeaminen. - Asia C-217/01 P.



Oikeustapauskokoelma 2003 sivu I-03701



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1. Euroopan unionin neuvoston vakinainen virkamies Michel Hendrickx vaatii nyt käsiteltävässä asiassa yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-298/00 12.3.2001 antaman määräyksen (jäljempänä valituksenalainen määräys) sekä Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskuksen (jäljempänä Cedefop) päätöksen, jonka hän oli menestyksettä riitauttanut kyseisessä oikeudenkäynnissä.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisessa määräyksessä, että kanne, jonka Hendrickx oli pannut vireille saadakseen kumotuksi Cedefopin edellä mainitun päätöksen, jolla oli hylätty hänen esittämänsä vaatimus uudelleenasettautumiskorvauksen suorittamisesta hänen palattuaan Brysseliin (Belgia) sen jälkeen kun hän oli toiminut Cedefopin väliaikaisena toimihenkilönä sen sijaintipaikassa Thessalonikissa (Kreikka), oli jäänyt vaille kohdetta.

Asiaa koskeva lainsäädäntö

3. Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 20 artiklassa määrätään seuraavaa:

"Virkamiehen on asuttava asemapaikassaan tai sellaisen välimatkan päässä siitä, ettei välimatka häiritse hänen tehtäviensä hoitamista."

4. Euroopan yhteisöjen muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen (jäljempänä muuhun henkilöstöön sovellettavat palvelussuhteen ehdot) 24 artiklassa määrätään seuraavaa:

"1. Väliaikainen toimihenkilö, joka otetaan palvelukseen vähintään vuoden määräajaksi tai jonka pitäisi 6 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun viranomaisen mukaan suorittaa vastaavanpituinen palvelus työsopimuksen ollessa voimassa toistaiseksi, saa henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 5 artiklassa säädetyin edellytyksin asettautumiskorvauksen, jonka määrä vahvistetaan todennäköisen palvelusajan mukaan seuraavasti:

- vähintään vuosi mutta alle kaksi vuotta: 1/3 henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 5 artiklassa vahvistetusta määrästä

- vähintään kaksi mutta alle kolme vuotta: 2/3 henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 5 artiklassa vahvistetusta määrästä

- vähintään kolme vuotta: 3/3 henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 5 artiklassa vahvistetusta määrästä.

2. Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 6 artiklassa säädetty uudelleenasettautumiskorvaus myönnetään toimihenkilölle, joka on ollut palveluksessa neljä vuotta. Toimihenkilö, joka on ollut palveluksessa vähintään yhden vuoden mutta vähemmän kuin neljä vuotta, saa uudelleenasettautumiskorvauksen, jonka määrä on suhteutettu palvelusajan pituuteen; vajaita vuosia ei oteta huomioon."

5. Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 5 artiklan sanamuoto on seuraava:

"1. Vakinaisella virkamiehellä, joka täyttää ulkomaankorvauksen saamisen edellytykset tai joka osoittaa joutuneensa vaihtamaan asuinpaikkaa täyttääkseen henkilöstösääntöjen 20 artiklan velvoitteet, on oikeus asettautumiskorvaukseen, joka on kotitalouslisään oikeutetun virkamiehen osalta kahden kuukauden peruspalkan suuruinen ja sellaisen virkamiehen osalta, jolla ei ole oikeutta tähän lisään, yhden kuukauden peruspalkan suuruinen.

- -

Asettautumiskorvaukseen sovelletaan virkamiehen asemapaikalle vahvistettua korjauskerrointa."

6. Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 6 artiklassa määrätään seuraavaa:

"Vakinaisella virkamiehellä, joka täyttää 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset, on palvelussuhteensa päättyessä oikeus uudelleenasettautumiskorvaukseen, joka on kotitalouslisään oikeutetun virkamiehen osalta kahden kuukauden peruspalkan suuruinen ja sellaisen virkamiehen osalta, jolla ei ole oikeutta tähän lisään, kuukauden peruspalkan suuruinen, jos hän on ollut palveluksessa neljä vuotta eikä saa samanluontoista korvausta uudessa työssään. - -

Tämän ajanjakson laskemisessa otetaan huomioon vuodet, jolloin asianomainen henkilö on ollut jossakin henkilöstösääntöjen 35 artiklassa tarkoitetussa hallinnollisessa asemassa, lukuun ottamatta virkavapautta henkilökohtaisista syistä.

- -

Uudelleenasettautumiskorvaukseen sovelletaan virkamiehen viimeiselle asemapaikalle vahvistettua korjauskerrointa."

7. Henkilöstösääntöjen 85 artiklan sanamuoto on seuraava: "Kaikki aiheettomasti suoritetut määrät peritään takaisin, jos edun saaja on ollut tietoinen suorituksen aiheettomuudesta tai jos suorituksen aiheettomuus oli niin ilmeinen, että hänen olisi täytynyt tietää siitä."

8. Henkilöstösääntöjen 90 artiklassa määrätään seuraavaa:

"1. Jokainen, johon näitä henkilöstösääntöjä sovelletaan, voi vaatia nimittävää viranomaista tekemään häntä koskevan päätöksen. Nimittävä viranomainen antaa perustellun päätöksensä tiedoksi asianomaiselle neljän kuukauden kuluessa vaatimuksen esittämispäivästä. Jos vaatimukseen ei ole vastattu tämän määräajan kuluessa, asian katsotaan tulleen hylätyksi implisiittisellä päätöksellä, josta voi valittaa 2 kohdan mukaisesti.

2. Jokainen, johon näitä henkilöstösääntöjä sovelletaan, voi valittaa nimittävälle viranomaiselle hänelle vastaisesta toimenpiteestä sekä siinä tapauksessa, että nimittävä viranomainen on tehnyt päätöksen, että siinä tapauksessa, että hän on jättänyt henkilöstösäännöissä edellytetyn toimenpiteen toteuttamatta. Valitus on tehtävä kolmen kuukauden kuluessa. Tämä määräaika alkaa

- -

- vaatimukseen vastaamiselle säädetyn määräajan päättymispäivästä, kun valitus koskee 1 kohdassa tarkoitetun vaatimuksen hylkäävää implisiittistä päätöstä.

Nimittävä viranomainen antaa perustellun päätöksensä tiedoksi asianomaiselle neljän kuukauden kuluessa valituksen jättämispäivästä. Jos valitukseen ei ole vastattu tämän määräajan kuluessa, asian katsotaan tulleen hylätyksi implisiittisellä päätöksellä, josta voi nostaa 91 artiklassa tarkoitetun kanteen."

9. Henkilöstösääntöjen 91 artiklassa määrätään vielä seuraavaa:

"1. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimella on toimivalta ratkaista kaikki yhteisöjen ja näissä henkilöstösäännöissä tarkoitetun henkilön väliset riidat, jotka koskevat sellaisen toimenpiteen laillisuutta, joka on 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla tälle henkilölle vastainen. Taloudellisluonteisissa riidoissa yhteisöjen tuomioistuimella on täysi harkintavalta.

2. Kanne otetaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tutkittavaksi vain, jos

- nimittävälle viranomaiselle on tätä ennen tehty 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu valitus siinä säädetyssä määräajassa ja

- tämä valitus on hylätty nimenomaisella tai implisiittisellä päätöksellä.

- - "

Tosiseikasto ja asian käsittely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa

10. Valituksen taustalla olevat tosiseikat on esitetty riittävällä tavalla valituksenalaisen määräyksen 2-10 kohdassa, joten mainitsen vain muutamia olennaisia seikkoja ja viittaan muilta osin määräykseen.

11. Hendrickx, joka on neuvoston vakinainen virkamies ja jonka kotipaikka on Brysselissä, siirrettiin omasta pyynnöstään tilapäisesti Cedefopin palvelukseen Thessalonikiin, jonne hän muutti ja jossa hän työskenteli 1.1.1997 lähtien puolentoista vuoden ajan väliaikaisen toimihenkilön sopimuksella. Cedefop myönsi hänelle muuton yhteydessä muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 24 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun asettautumiskorvauksen.

12. Sopimuksen päätyttyä ja pidettyään lomansa valittaja jatkoi työskentelyä neuvostossa ja muutti jälleen Brysseliin. Hän ilmoitti 22.7.1999 Cedefopin johtajalle uudelleenasettautumisestaan ja pyysi Cedefopin nimittävää viranomaista suorittamaan hänelle vastaavan korvauksen.

13. Kun henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukainen neljän kuukauden määräaika päättyi 22.11.1999, Hendrickxin vaatimuksen oli katsottava tulleen hylätyksi implisiittisellä päätöksellä. Valittaja esitti 18.2.2000 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valituksen tästä implisiittisestä hylkäämispäätöksestä. Nimittävä viranomainen hylkäsi myös valituksen implisiittisesti, koska se ei tehnyt mitään päätöstä henkilöstösääntöjen mukaisessa neljän kuukauden määräajassa. Tästä syystä Hendrickx riitautti edellä mainitun hylkäävän päätöksen (jäljempänä riidanalainen päätös) 18.9.2000 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

14. Cedefopin johtaja teki 14.11.2000 uuden päätöksen, jolla hän myönsi valittajalle muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 24 artiklan 2 kohdan nojalla tämän vaatiman uudelleenasettautumiskorvauksen, jonka suuruus oli 908 485 Kreikan drakmaa (GRD). Cedefopin johtaja määräsi samalla päätöksellä mutta muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 24 artiklan 1 kohdan ja henkilöstösääntöjen 85 artiklan nojalla lisäksi 1 213 572 GRD:n suuruisen määrän takaisinperimisestä sillä perusteella, että se oli maksettu valittajalle perusteettomasti asettautumiskorvauksena hänen aloittaessaan työskentelyn Thessalonikissa, koska hän oli työskennellyt siellä vähemmän kuin neljä vuotta, minkä mukaan korvaus oli alun perin laskettu. Kun näiden saamisten ja velkojen välillä suoritettiin kuittaus, päätöksessä vaadittiin siis Hendrickxiä suorittamaan erotus, joka oli 305 087 GRD.

15. Cedefop esitti päätöksen oikeudenkäynnissä ja pyysi sen vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteamaan, että kanne oli jäänyt vaille kohdetta. Hendrickx vastusti tätä pyyntöä ja katsoi, että uudella päätöksellä oli osittain korvattu riidanalainen päätös, joten hän pyysi lupaa saada muuttaa kanteessaan esittämiään alkuperäisiä vaatimuksia.

16. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisessa määräyksessä, että 14.11.2000 tehdyllä päätöksellä oli myönnytty valittajan kanteessa esittämiin vaatimuksiin, joten tällä ei ollut enää oikeussuojan tarvetta ja kanne oli jäänyt vaille kohdetta.

Valitus yhteisöjen tuomioistuimeen

Asianosaisten lausumat

17. Nyt käsiteltävässä asiassa valittaja hakee muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräykseen valituksella, joka ei ole erityisen selkeä, ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle kaksi vaatimusta. Hän vaatii ensisijaisesti valituksenalaisen määräyksen kumoamista ja lupaa saada mukauttaa ensimmäisessä oikeusasteessa esittämänsä vaatimukset Cedefopin johtajan 14.11.2000 tekemään päätökseen. "Toissijaisesti" - mutta tarkemmin arvioiden todellisuudessa on kyse erillisestä itsenäisestä vaatimuksesta - hän vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että kyseisen Cedefopin päätöksen on tehnyt viranomainen, joka ei ole ollut siihen toimivaltainen, ja tämän vuoksi kumoamaan myös kyseisen päätöksen ja velvoittamaan valituksen vastapuolen maksamaan valittajalle 361 292 Belgian frangia (BEF) uudelleenasettautumiskorvauksena korkoineen ja korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmissa oikeusasteissa.

18. Valittaja vetoaa vaatimustensa tueksi siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan, että 14.11.2000 tehdyssä päätöksessä hyväksyttiin hänen uudelleenasettautumiskorvausta koskenut vaatimuksensa, selvittämättä kuitenkaan sitä, vastasiko myönnetty määrä sitä, mitä hänelle olisi pitänyt maksaa. Lisäksi valittaja katsoo, että ennen valituksenalaisen määräyksen antamista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt tarkistaa tämän päätöksen laillisuus siltä osin kuin se koski väitetyn Hendrickxille perusteettomasti maksetun suorituksen takaisinperimistä ja siihen liittyvää kuittausta.

19. Tämän perusteella Hendricx vetoaa "toisena perusteena", "toissijaisesti" mutta selvästi ensimmäistä, ensisijaiseksi ilmoittamaansa vaatimustaan tukien oikeudelliseen virheeseen, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt kieltäytyessään hyväksymästä sitä, että hän mukauttaisi vaatimuksensa uuteen päätökseen. Uudella päätöksellä on näet valittajan mielestä ainoastaan vahvistettu riidanalainen päätös, joten yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sillä on korvattu riidanalainen päätös, joten se on uusi seikka, jonka perusteella asianosaisella saattaa työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdan nojalla olla oikeus mukauttaa vastaavasti kanteensa vaatimuksia. Valittajan pitäisi erityisesti saada vedota siihen, että 14.11.2000 tehdyllä päätöksellä loukataan oikeuksia, jotka kuuluvat hänelle henkilöstösääntöjen 20 artiklan, niiden liitteessä VII olevien 5 ja 6 artiklan sekä muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 24 artiklan 2 kohdan nojalla sekä uudelleenasettautumiskorvauksen vahvistamisen osalta että perusteettomasti suoritetun asettautumiskorvauksen takaisinperimisen osalta.

20. Kuten edellä on todettu, Hendrickx vetoaa "toissijaisesti" (luokitellen tämän perusteen kuitenkin "ensimmäiseksi perusteeksi") siihen, että Cedefopin johtaja ei ollut toimivaltainen tekemään 14.11.2000 tekemäänsä päätöstä. Hän katsoo pääasiassa, että sen jälkeen kun henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu hallinnollinen valitus oli tehty, kyseinen viranomainen ei ollut enää toimivaltainen tekemään päätöstä 90 artiklan 1 kohdan nojalla esitetystä vaatimuksesta.

21. Cedefop vastaa ennen kaikkea ja ensisijaisesti, että Hendrickxillä ei ole oikeussuojan tarvetta, koska 14.11.2000 tehdyllä päätöksellä on hyväksytty hänen vaatimuksensa kaikilta osin. Tästä syystä valitusta ei pidä ottaa tutkittavaksi.

22. Cedefop toteaa toissijaisesti asiasisällön osalta, että valitus on joka tapauksessa perusteeton. Toisin kuin Hendrickx väittää, 14.11.2000 tehdyn päätöksen tekijä on näet toimivaltainen viranomainen. Se, että valittaja on esittänyt henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valituksen uudelleenasettautumiskorvausta koskeneen vaatimuksen implisiittisestä hylkäämisestä, ei näet merkitse sitä, että Cedefopin johtajalla ei olisi enää toimivaltaa antaa ratkaisua tällaisesta 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta vaatimuksesta. Lisäksi johtaja oli tehnyt päätöksensä vasta sen jälkeen, kun hallinnollinen valitusmenettely oli päättynyt, koska Cedefopin toimivaltainen komitea oli hylännyt valituksen implisiittisesti.

23. Valittajan vaatimuksesta saada mukauttaa omat vaatimuksensa 14.11.2000 tehtyyn päätökseen Cedefop väittää, että valittajan mainitsema oikeuskäytäntö ei ole sovellettavissa käsiteltävänä olevaan tapaukseen, koska sen lisäksi, että kyseisellä päätöksellä ei ole vahvistettu riidanalaista päätöstä, sillä on jopa myönnetty valittajalle juuri se korvaus, joka riidanalaisella päätöksellä oli evätty. Siihen sisältyy lisäksi kaksi muuta päätöstä, joiden kohde eroaa selvästi riidanalaisen päätöksen kohteesta, koska näistä päätöksistä ensimmäinen koskee valittajalle perusteettomasti myönnetyn asettautumiskorvauksen takaisinperimistä ja toinen kahden asianosaisen välisten velkojen ja saamisten kuittausta. Mikäli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi sallinut valittajan laajentavan riidan kohdetta siten, että se olisi käsittänyt edellä mainitut uudet päätökset, se olisi merkinnyt sitä, ettei tämän olisi tarvinnut täyttää velvoitettaan tehdä ensin henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu valitus. Cedefop vaatii siis myös tällä perusteella valituksen toteamista perusteettomaksi.

Arviointi

Alustavat huomautukset

24. Huolimatta siitä, että valitus on edellä mainitsemallani tavalla kaksiselitteinen, tutkin erikseen "ensisijaisen" ja "toissijaisen" vaatimuksen.

25. Jotta perustelujen vyyhtiä voitaisiin edes hieman selvittää, on kuitenkin asianmukaista aluksi täsmentää, että Cedefopin johtajan 14.11.2000 tekemää päätöstä on mielestäni pidettävä monitahoisena päätöksenä. Siihen sisältyy näet kolme erillistä päätöstä: uudelleenasettautumista koskeva päätös, jolla määrätään suoritettavaksi valittajan Cedefopilta tältä osin vaatima saatava; asettautumiskorvausta ja sen osalta perusteettomasti suoritettujen määrien takaisinperimistä koskeva päätös; päätös molempien osapuolten vastavuoroisten saamisten ja velkojen kuittaamisesta, sellaisina kuin nämä saamiset ja velat on vahvistettu itse päätöksessä.

"Ensisijainen" vaatimus

26. Tämän jälkeen on muistutettava siitä, että valittaja vaatii "ensisijaisesti" valituksenalaisen määräyksen kumoamista sillä perusteella, että siinä ei ole sallittu hänen mukauttavan vaatimuksiaan "uuteen" päätökseen, jolla hänen mukaansa on korvattu ensimmäisessä oikeusasteessa oikeudenkäynnin kohteena ollut päätös, ja tämä pätee sekä kyseisen päätöksen uudelleenasettautumiskorvausta koskevaan osaan että asettautumiskorvauksen takaisinperimistä ja siitä seuraavaa kuittausta koskevaan osaan. Pääasiallisesta vaatimuksesta voidaan siis yksilöidä kaksi osaa, jotka on käsiteltävä erikseen ja jotka tutkin seuraavassa peräkkäin.

a) Uudelleenasettautumiskorvausta koskeva osa

27. Tämän vaatimuksen osalta on heti aluksi täsmennettävä, että en ole lainkaan vakuuttunut Cedefopin vastaväitteestä, jonka mukaan valittajalla ei olisi enää oikeussuojan tarvetta sillä perusteella, että määräyksessä otetaan huomioon valittajalle edullinen päätös (jolla tälle on nimenomaan myönnetty uudelleenasettautumiskorvaus) eikä tämän vaatimuksia siis ole hylätty EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Vaikuttaa näet siltä, että kyseisen korvauksen mahdollisesti virheellinen arviointi, josta seuraa valittajalle vahinkoa, luo hänelle oikeussuojan tarpeen. Tämä näyttää lisäksi nimenomaan ilmenevän siitä yleisluonteisesta ja sekavasta väitteestä, joka koskee henkilöstösääntöihin perustuvien oikeuksien loukkaamista ja jonka valittaja itse ilmeisesti esittää määräyksen perustana olevaa päätöstä vastaan (ks. edellä 19 kohta).

28. En ole vakuuttunut myöskään Cedefopin siitä vastaväitteestä, jonka mukaan 14.11.2000 tehty päätös ei olisi nyt käsiteltävän korvauksen kannalta uusi seikka, jonka perusteella valittajalla olisi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön nojalla oikeus mukauttaa vaatimuksiaan ja puolustautumisperusteitaan, koska on vaikeaa kiistää sitä, että 14.11.2000 tehty päätös on "uusi seikka". Katson kuitenkin, että ei ole tarpeen käsitellä tätä kysymystä laajemmin, koska valituksenalainen määräys on mielestäni joka tapauksessa perusteltavissa sillä, että sen toteaminen, että riita on jäänyt vaille kohdetta, on välttämätön seuraus valittajan menettelytavoista ensimmäisessä oikeusasteessa käydyssä oikeudenkäynnissä.

29. Hendrickxillä on näet siinä yhteydessä ollut mahdollisuus ottaa kantaa 14.11.2000 tehtyyn Cedefopin päätökseen ja väitteeseen, jonka valituksen vastapuoli oli esittänyt siitä, että riidalla ei ollut enää kohdetta. Hän on kuitenkin ainoastaan ilman mitään perusteluja vastustanut sitä, että määräyksessä todettaisiin, että riidalla ei ole enää kohdetta. Hendrickx on pikemminkin pyytänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta lupaa saada muuttaa vaatimuksiaan perustelematta kuitenkaan vaatimustaan ja täsmentämättä myöskään sitä, miten hän haluaisi vaatimuksiaan muuttaa. Asiakirja-aineistosta ilmenee erityisesti, että Hendrickx ei ole tässä vaiheessa vedonnut henkilöstösääntöihin perustuvien oikeuksiensa loukkaamiseen eikä kiistänyt sitä, etteikö uuden päätöksen tehnyt viranomainen olisi toimivaltainen.

30. Tältä osin on muistutettava siitä, että yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan mukaan kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde. Työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdassa puolestaan täsmennetään, että asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei kyseessä ole artiklassa esitetty poikkeuksellinen tilanne, jossa tosiseikat tai oikeudelliset seikat ovat tulleet esille oikeudenkäynnin aikana. Kun asianosainen haluaa käyttää tätä poikkeuksellista mahdollisuutta, hänen on esitettävä uudet perusteet samaan aikaan kuin vaatimus, jota hän vaatii tutkittavaksi: vain tällä tavoin näet voidaan ymmärtää kyseisen 2 kohdan viimeisen alakohdan määräys, jonka mukaan "päätös siitä, otetaanko uusi peruste tutkittavaksi, tehdään pääasian ratkaisun yhteydessä". Koska Hendrickx ei ole missään vaiheessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittänyt, mihin uusiin perusteisiin hän aikoisi vedota, hänen vaatimustaan on välttämättä täytynyt pitää sääntöjenvastaisena ja kohdetta vailla olevana. Vaatimuksella itsessään ei ole voitu laajentaa riidan kohdetta, koska riidan kohde ei voi olla asianosaisten tuomioistuimessa esittämiä vaatimuksia ja väitteitä laajempi.

31. Tässä tilanteessa on selvää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei olisi voinut jatkaa oikeudenkäyntiä siten, että se olisi antanut (tiettyjen edellytysten täyttyessä) valittajalle luvan muuttaa alkuperäisiä vaatimuksiaan tavalla, jota tämä ei ollut täsmentänyt tarkemmin, sen vuoksi, että oli tehty toimi, jolla hänen vaatimuksensa hyväksyttiin ja josta hän ei myöskään esittänyt täsmällisiä väitteitä.

32. Katson tällä perusteella valituksen olevan ilmeisen perusteeton siltä osin kuin siinä väitetään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen, kun se ei ole antanut valittajalle lupaa muuttaa vaatimuksiaan sen päätöksen tekemisen jälkeen, jolla hänelle myönnettiin uudelleenasettautumiskorvaus.

b) Perusteettoman suorituksen takaisinperimistä koskeva osa

33. Tarkastelen seuraavaksi valituksenalaisen määräyksen kumoamisvaatimusta siltä osin kuin siinä ei ole annettu valittajalle lupaa mukauttaa vaatimuksiaan siihen päätökseen, joka tehtiin hänelle perusteettomasti suoritetun asettautumiskorvauksen takaisinperimisestä ja joka sisältyi 14.11.2000 tehtyyn toimeen. Vaikuttaa siltä, että valituksessa pyritään tältä osin todellisuudessa laajentamaan oikeudenkäynnin kohdetta ja vieläpä sääntöjenvastaisella ja virheellisellä tavalla.

34. Valittaja pyrkii näet vetoamaan yhteisöjen tuomioistuimessa asettautumiskorvauksen perusteettomaan suorittamiseen liittyvän päätöksen väitettyyn lainvastaisuuteen ilman että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä olisi esitetty mitään tällaista. Tästä ei erityisesti löydy mitään mainintaa kirjelmästä, jolla valittaja on ensinnäkin ottanut kantaa valituksen vastapuolen väitteeseen, jonka mukaan riita oli jäänyt vaille kohdetta, ja jolla hän toisaalta vaati lupaa saada muuttaa ensimmäisessä oikeusasteessa esittämänsä kanteen vaatimuksia.

35. Jos siis Hendrickxille annettaisiin tässä vaiheessa oikeus muuttaa vaatimuksiaan tällä tavoin, tämä tarkoittaisi, kuten yhteisöjen tuomioistuimen viimeaikaisessa oikeuskäytännössä on todettu, että "asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta yhteisöjen tuomioistuimessa vaatimuksilleen perusteita, joihin hän ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vedonnut, [ja] asianosaisella olisi oikeus laajentaa yhteisöjen tuomioistuimessa, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, kannettaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden".

36. Toisin kuin edellä mainitussa tapauksessa, nyt käsiteltävän asian kohteena on siis tilanne, jossa ei ole kyseessä perusteeton valitus vaan valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen, mikä on otettava viran puolesta huomioon.

37. Katson siis, että valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten on todettava selvästi puuttuvan siltä osin kuin valittaja hakee valituksessa muutosta valituksenalaiseen määräykseen sillä perusteella, että hän ei ole saanut lupaa muuttaa vaatimuksiaan hänelle perusteettomasti suoritetun asettautumiskorvauksen takaisinperimisestä 14.11.2000 tehdyn päätöksen jälkeen.

Cedefopin johtajan toimivalta

38. Vaatimuksesta, jonka valittaja on esittänyt "toissijaisesti" - mutta joka perustuu siihen, jota valittaja itse luonnehtii valituksen "ensimmäiseksi perusteeksi" - sen toteamiseksi, että 14.11.2000 tehdyn päätöksen teki viranomainen, joka ei ollut siihen toimivaltainen, on lopuksi vain huomautettava, että myös tämä väite esitettiin ensimmäistä kertaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräyksestä tehdyn valituksen yhteydessä. Se on näin ollen hylättävä, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.

Oikeudenkäyntikulut

39. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska vastapuoli on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista ja koska työjärjestyksen 70 artiklaan, jossa määrätään, että yhteisöjen ja niiden henkilöstön välisissä riita-asioissa toimielinten on vastattava omista kustannuksistaan, ei voida vedota tässä tapauksessa, koska työjärjestyksen 122 artiklan mukaan sitä sovelletaan ainoastaan yhteisöjen toimielinten tekemiin valituksiin, ehdotan, että Hendrickx velvoitetaan korvaamaan tässä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Ratkaisuehdotus

40. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräyksestä tehdyn valituksen osittain ilmeisen perusteettomana ja osittain tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvän puuttumisen vuoksi ja velvoittaa valittajan korvaamaan Cedefopille tässä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.