ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 146/29

Kanne 3.3.2015 – Euroopan komissio v. Romania

(Asia C-104/15)

(2015/C 146/35)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: L. Nicolae ja D. Loma-Osorio Lerena)

Vastaaja: Romania

Vaatimukset

— On todettava, että Romania ei ole noudattanut kaivannaisteollisuuden jätehuollosta ja direktiivin 2004/35/EY muuttamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/21/EY (1) 4 artiklan ja 13 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä Moldova Nouăssa Romaniassa sijaitsevasta Moldomininin kupari- ja sinkkikaivokseen kuuluvasta Boşneagin altaasta peräisin olevien pölyhiukkasten aiheuttaman pilaantumisen estämiseksi, ja

— velvoitettava Romania korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Euroopan komission Romaniaa vastaan nostama kanne koskee sitä, että Romanian viranomaiset eivät ole toteuttaneet tarvittavia toimenpiteitä erään kuparikaivoksen eräästä altaasta peräisin olevien pölyhiukkasten aiheuttaman pilaantumisen ehkäisemiseksi.

Komissio väittää, että koska Romania ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä ehkäistäkseen pölyhiukkasten leviämisen Boşneagin altaan pinnalta, mikä vahingoittaa ihmisten terveyttä ja ympäristöä, se on rikkonut direktiivin 2006/21/EY 4 artiklaa ja 13 artiklan 2 kohtaa. Komissio katsoo, että Romanian on turvattava ihmisten terveyden ja ympäristön suojelu kaikilta haitallisilta vaikutuksilta – vaikka sillä onkin mahdollisuus tiettyyn joustoon niiden erityisten toimenpiteiden osalta, jotka sen on annettava –, jotta se noudattaa direktiivin 2006/21/EY 4 artiklassa vahvistettuja vaatimuksia. Komissio katsoo myös, että direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa asetetaan toimivaltaiselle viranomaiselle erityinen velvoite – toisin sanoen kyseisen viranomaisen on varmistettava, että toimija ryhtyy riittäviin toimenpiteisiin pölyn ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi.

Komissio nojautuu tässä menettelyssä Romanian toimivaltaisen ympäristönsuojeluviranomaisen lausuntoon, lehdistöstä saamiinsa tietoihin ja Romanian oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä antamiin vastauksiin, jotka kaikki osoittavat, että Moldova Nouăn alueella esiintyy merkittävää Boşneagin altaasta peräisin olevan pölyn aiheuttamaa pilaantumista, joka erityisesti tuulen ollessa voimakasta vaikuttaa haitallisesti paikallisten asukkaiden terveyteen ja ympäristöön.

Komissio väittää lisäksi, että Romania ei voi vedota puhtaasti valtion sisäisiin tilanteisiin, kuten Moldominin yksityistämiseen ja ostajan tuleviin ympäristöön liittyviin velvoitteisiin, perustellakseen direktiivin velvoitteiden noudattamatta jättämistä.

(1) EUVL L 102, s. 15.
6)

Jos viidennen kysymyksen ensimmäisen luetelmakohdan mukainen tulkinta on oikea: Kuuluuko tämä kysymys direktiivillä 2008/48/EY tavoitellun täydellisen yhdenmukaistamisen soveltamisalaan, jolloin jäsenvaltio ei kyseisen direktiivin 22 artiklan 1 kohdan nojalla voi vaatia, että luottosopimuksessa määritetään täsmällisesti jokaisen yksittäisen maksuerän osa, joka on tarkoitettu pääoman lyhentämiseen, ja osa, joka on tarkoitettu tavanomaisten korkojen ja kulujen maksuun (eli että yksityiskohtainen lyhennyseräsuunnitelma on erottamaton osa sopimusta)?
3.

Kolmannella valitusperusteellaan valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen tulkinneen virheellisesti asetuksen N:o 1/2003 (1) 23 artiklan 3 kohtaa siltä osin kuin kyse on sen liikevaihdon määrittämisestä, jonka perusteella sakon määrä on vahvistettu. Väitetty virhe johtuu siitä, että unionin yleinen tuomioistuin on sisällyttänyt sakon määrän laskentaan kolmannen yrityksen liikevaihdon, vaikka tämä yritys ei kiistatta ole osallistunut riidanalaiseen toimintaan eikä muodosta valittajan kanssa taloudellista kokonaisuutta. Unionin yleisen tuomioistuimen päätöksestä puuttuvat myös oikeudelliset perustelut, joilla voitaisiin taloudellisen kokonaisuuden puuttuessa perustella kolmannen yrityksen liikevaihdon huomioon ottamista sakon suuruutta määritettäessä. Unionin yleisen tuomioistuimen perustelut ovat siis paitsi asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdan vastaisia, myös asianmukaisia perusteluja (SEUT 296 artikla) koskevan oikeuskäytännön vaatimusten vastaisia.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 146/30

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Østre Landsret (Tanska) on esittänyt 4.3.2015 – Kødbranchens Fællesråd päämiehinään Århus Slagtehus A/S v. Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri ja Fødevarestyrelsen

(Asia C-112/15)

(2015/C 146/36)

Oikeudenkäyntikieli: tanska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Østre Landsret

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Kødbranchens Fællesråd päämiehinään Århus Slagtehus A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, Hadsund Kreaturslagteri A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslageri A/S, Kjellerup Eksportslagteri A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S ja Vejle Eksportslagteri A/S

Vastaajat: Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri ja Fødevarestyrelsen

Ennakkoratkaisukysymys

Onko rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 (1) 27 artiklan 4 kohdan a alakohtaa, samoin kuin liitteessä VI olevaa 1 ja 2 kohtaa, tulkittava siten, etteivät jäsenvaltiot voi elintarviketeollisuuden yrityksiltä perittävien maksujen määrittämisessä ottaa huomioon sellaisten julkishallinnon palveluksessa olevien henkilöiden palkka- ja koulutuskustannuksia, jotka on palkattu ”virallisille avustajille” ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinperäisten tuotteiden virallisen valvonnan järjestämistä koskevista erityissäännöistä 29.4.2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 854/2004 (2) asetettuja vaatimuksia vastaavan koulutuksen suorittamista varten mutta jotka eivät ennen koulutukseen hyväksymistään tai koulutuksen aikana harjoita lihan valvontaa?

(1) EUVL L 165, s. 1.

(2) EUVL L 139, s. 206.
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 1013/2006 (1) (jäljempänä unionin asetus) 2 artiklan 35 kohdan g alakohdan iii luetelmakohdassa tarkoitetulla ”tavalla, jota ei ole eritelty liitteen VII mukaisessa asiakirjassa” suoritetuksi jätteen siirroksi katsottava se, että siirron järjestäjä on täyttänyt mainitun unionin asetuksen liitteessä VII vahvistetun asiakirjan 2 kohdassa olevan maahantuojaa/vastaanottajaa koskevan kentän, 7 kohdassa olevan hyödyntämislaitosta koskevan kentän ja 11 kohdassa olevan, asianomaisia [kuljetus]maita koskevan kentän siten, etteivät tiedot vastaa toisiaan, vaikka näissä kohdissa olevat tiedot on merkitty käytettävissä olevaan kansainväliseen rahtikirjaan (ja muihin asiakirjoihin) yksiselitteisesti?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 118/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Hannover (Saksa) on esittänyt 8.1.2015 – Alexandra Stück v. Swiss International Air Lines AG

(Asia C-3/15)

(2015/C 118/19)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Hannover

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Alexandra Stück

Vastaaja: Swiss International Air Lines AG

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Sveitsin valaliiton ja Euroopan yhteisön lentoliikenteestä 21.6.1999 tekemän sopimuksen (1), sellaisena kuin se on muutettuna yhteisön ja Sveitsin lentoliikennekomitean 26.11.2010 tekemällä päätöksellä N:o 2/2010 (2), tulkittava siten, että matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 261/2004 (3) sovelletaan sen 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa vastaavasti myös matkustajiin, jotka lentävät kolmannessa valtiossa sijaitsevalta lentoasemalta Sveitsissä sijaitsevalle lentoasemalle sveitsiläisen ilmakuljetusyrityksen lennolla?

(1) EYVL 2002, L 114, s. 73.

(2) Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton lentoliikennettä koskevan sopimuksen liitteen korvaamisesta 26.11.2010 annettu Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton lentoliikennettä koskevan sopimuksen mukaisesti perustetun yhteisön ja Sveitsin lentoliikennekomitean päätös N:o 2/2010 (EUVL L 347, s. 54).

(3) EUVL L 46, s. 1.
—

unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen, kun se on sen osoittamiseksi, että tietty toimenpide on valikoiva, edellyttänyt, että määritetään sellaisten yritysten ryhmä, jotka erottuvat niille ominaisten ja erityisten piirteiden takia (ja jotka ovat yksilöitävissä etukäteen)
6)

Onko [direktiivin 93/13] 4 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kyseistä direktiiviä sovellettaessa luoton hintaan/palkkioon sisältyvät paitsi korot myös velkojan perimät kulut (jotka on mainittu sopimuksessa, yleisissä sopimusehdoissa tai hinnastossa), ja onko siis katsottava, että nämä kulut, jotka ovat mahdollisesti osa luoton hintaa/palkkiota, eivät voi olla valvonnan kohteena siltä osin kuin kyseessä on niiden oikeasuhteisuus siihen palveluun nähden, josta niitä on maksettava?
3)

Mikäli ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että asian käsittelyn jatkaminen on yhteensopivaa unionin oikeuden kanssa, onko unionin oikeuden kanssa yhteensopivaa se, että tuomioistuin päättää olla jatkamatta pääasian käsittelyä ja jäävää itsensä esteellisyyden vuoksi, koska asian käsittelyn jatkaminen rikkoisi kansallista oikeutta, jossa säädetään asianosaisten ja lainkäytön etujen laajemmasta suojasta; kun jäävääminen perustuu nimittäin siihen, että a) tuomioistuin on ilmaissut alustavan kantansa asiaan ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä ennen lopullisen ratkaisun tekemistä, mikä on sallittua unionin oikeuden muttei kansallisen oikeuden mukaan; b) tuomioistuin muodostaisi lopullisen kantansa kahdessa toimessa eikä yhdessä toimessa (mikäli lähtökohtana on, ettei ennakkoratkaisupyynnössä esitetä alustavaa vaan lopullinen kanta), mikä on sallittua unionin oikeuden muttei kansallisen oikeuden mukaan?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 81/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court (Irlanti) on esittänyt 5.12.2014 – Minister for Justice and Equality, Irlanti ja Attorney General v. MM

(Asia C-560/14)

(2015/C 081/06)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Minister for Justice and Equality, Irlanti ja Attorney General

Vastapuoli: MM

Ennakkoratkaisukysymys

1. Edellyttääkö Euroopan unionin oikeuteen sisältyvä ”oikeus tulla kuulluksi” sitä, että toissijaista suojelua neuvoston direktiivin 2004/83EY (1) mukaisesti hakevalle henkilölle annetaan mahdollisuus hakemuksen suulliseen käsittelyyn ja myös oikeus kutsua tai ristikuulustella todistajia, kun hakemus tehdään tilanteessa, jossa asianomaisessa jäsenvaltiossa on käytössä kaksi erillistä toisiaan seuraavaa menettelyä yhtäältä pakolaisasemahakemusten ja toisaalta toissijaista suojelua koskevien hakemusten käsittelemiseksi?

(1) Kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annettu neuvoston direktiivi 2004/83/EY (EUVL L 304, s. 12).
4)

Jos kysymykseen 3 vastataan myönteisesti, unionin tuomioistuinta pyydetään toteamaan seuraavaa: a) Mitä suuntaviivoja on noudatettava rajoitusta koskevan testin ja oikeasuhteisuusarvioinnin suorittamiseksi. Unionin tuomioistuinta pyydetään muun muassa toteamaan, onko noudatettava samoja periaatteita, jotka unionin tuomioistuin on vahvistanut perheenyhdistämistä koskevassa oikeuskäytännössään unionin kansalaisten vapaan liikkumisen yhteydessä ja jotka perustuvat vapaata liikkuvuutta koskevaan direktiiviin (direktiivi 2004/38) ja perussopimuksen määräyksiin, vai onko sovellettava jotain muuta arviointia? b) Jos on sovellettava jotain muuta arviointia kuin perheenyhdistämistä koskevassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä unionin kansalaisten vapaan liikkumisen yhteydessä vahvistettua arviointia, unionin tuomioistuinta pyydetään toteamaan, olisiko lähtökohtana pidettävä Euroopan ihmisoikeussopimuksen perhe-elämän kunnioitusta koskevan 8 artiklan ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön osalta suoritettavaa oikeasuhteisuusarviointia ja jos ei, mitä periaatteita on noudatettava? c) Siitä riippumatta, mitä arviointimenetelmää on sovellettava: Voidaanko Tanskan ulkomaalaislain (Udlændingelov) 9 §:n 13 momentin kaltaisen säännön – jonka mukaan sellaisen henkilön, joka on kolmannen maan kansalainen, jolla on oleskelulupa ja joka asuu Tanskassa, ja hänen alaikäisen lapsensa välinen perheenyhdistäminen edellyttää silloin, kun lapsi ja lapsen toinen vanhempi asuu kotimaassa tai muussa maassa, että lapsella on – tai hänellä on mahdollisuus luoda – sellaiset siteet Tanskaan, sitä, että hän voi kotoutua onnistuneesti Tanskaan – katsoa olevan sellainen, että se on ”perusteltavissa yleistä etua koskevalla pakottavalla syyllä[,] sillä voidaan taata laillisesti tavoitellun päämäärän toteutuminen eikä sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen päämäärän saavuttamiseksi”?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 46/31

Valitus, jonka Ruotsin kuningaskunta on tehnyt 5.12.2014 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-306/12, Darius Nicolai Spirlea ja Mihaela Spirlea v. Euroopan komissio, 25.9.2014 antamasta tuomiosta

(Asia C-562/14 P)

(2015/C 046/37)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Ruotsin kuningaskunta (asiamies: C. Meyer-Seitz)

Muut osapuolet: Euroopan komissio, Darius Nicolai Spirlea ja Mihaela Spirlea, Tanskan kuningaskunta, Suomen tasavalta, Tšekin tasavalta, Espanjan kuningaskunta

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 25.9.2014 asiassa T-306/12 antaman tuomion

— kumoaa Euroopan komission 21.6.2012 tekemän päätöksen, jolla Spirlean puolisoilta on evätty oikeus tutustua pyydettyihin asiakirjoihin

— velvoittaa Euroopan komission korvaamaan Ruotsin kuningaskunnan oikeudenkäyntikulut unionin tuomioistuimessa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kolmeen valitusperusteeseen.

Ensimmäisessä valitusperusteessa katsotaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (1) (jäljempänä julkisuusasetus) 4 artiklan 2 kohdan kolmatta luetelmakohtaa virheellisesti katsoessaan, että komissio voi tutkintatoimien suojaa koskevaan poikkeukseen vedotessaan nojautua yleiseen olettamaan evätäkseen oikeuden tutustua EU Pilot -menettelyyn liittyviin asiakirjoihin sillä perusteella, että kyseinen menettely on jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn mahdollista aloittamista edeltävä vaihe, ja katsoessaan, ettei komissio ole tehnyt oikeudellista virhettä tulkitessaan julkisuusasetuksen edellä mainittua säännöstä siten, että sillä on ollut oikeus evätä EU Pilot -menettelyyn liittyviin pyydettyihin asiakirjoihin tutustuminen tutkimatta asiakirjoja konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti.

Toisessa valitusperusteessa katsotaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut julkisuusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan loppuosaa virheellisesti todetessaan, ettei komissio ole menetellyt virheellisesti katsoessaan, ettei julkisuusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan loppuosassa tarkoitettua ylivoimaista yleistä etua ollut olemassa.

Kolmannessa valitusperusteessa vedotaan siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut unionin oikeutta virheellisesti katsoessaan, että SEUT 263 artiklaan perustuvalla kumoamiskanteella riitautetun toimen laillisuutta on myös julkisuusasetuksen nojalla nostetun kanteen yhteydessä arvioitava toimen toteuttamisen ajankohtana olemassa olleiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella.

(1) EYVL L 145, s. 43.
3)

Jos ilmauksella ”vastuussa olevia ulkopuolisia” viitataan kansalliseen oikeuteen, velvoittaako unionin oikeus kansallisen tuomioistuimen hyväksymään kanteen, jonka Euroopan unioni on nostanut sijaantulon perusteella, kun sen virkamies on joutunut liikenneonnettomuuteen, jossa on osallisena ajoneuvo, jonka vastuuta ei ole todettu, kun moottoriajoneuvoja koskevasta pakollisesta vahinkovastuuvakuutuksesta 21.11.1989 annetun lain 29 bis §:ssä säädetään, että vakuutuksenantajat, joissa onnettomuudessa osallisina olevien ajoneuvojen omistajalla, kuljettajalla tai haltijalla on vastuuvakuutus, maksavat automaattisesti korvauksia heikommassa asemassa olevalle tienkäyttäjälle ilman, että omistajan, kuljettajan tai haltijan vastuuta on todettava?
2)

sakoista vapauttamista koskevan päävaatimuksen, jonka yritys on esittänyt tai aikoo esittää komissiolle, ja sen kansalliselle kilpailuviranomaiselle saman kartellin osalta esittämän sakoista vapauttamista koskevan yksinkertaistetun vaatimuksen välillä on sellainen oikeudellinen yhteys, että kansallinen kilpailuviranomainen – siitä riippumatta, mitä yhteistyöstä kilpailuviranomaisten verkostossa annetun komission tiedonannon 38 kohdassa määrätään – on vuoden 2006 verkoston malliohjelman 22 kohdan (josta on tullut vuoden 2012 verkoston malliohjelman numeroinnissa 24 kohta) ja siihen liittyvän 45 selittävän huomautuksen (josta on tullut 49 selittävä huomautus vuoden 2012 verkoston malliohjelman numeroinnissa) perusteella velvollinen a) arvioimaan sakoista vapauttamista koskevaa yksinkertaistettua vaatimusta päävaatimuksen valossa sillä edellytyksellä, että yksinkertaistettu vaatimus on tarkasti päävaatimuksen sisällön mukainen; b) toissijaisesti – jos se katsoo, että vastaanotetun yksinkertaistetun vaatimuksen aineellinen soveltamisala on suppeampi kuin saman yrityksen esittämän päävaatimuksen, jonka osalta komissio on tehnyt ehdollisen päätöksen yrityksen vapauttamisesta sakoista – ottamaan yhteyttä komissioon tai kyseiseen yritykseen selvittääkseen, onko tämä todennut yksinkertaistetun vaatimuksen esittämisen jälkeen sisäisiä tutkimuksiaan jatkettuaan konkreettisia ja erityisiä esimerkkejä menettelytavoista segmentissä, jonka sakoista vapauttamista koskevan päävaatimuksen väitetään kattavan mutta jota yksinkertaistettu vaatimus ei kata;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 7/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court), (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 27.10.2014 – Pillbox 38 (UK) Limited, joka toimii liikenimellä Totally Wicked v. The Secretary of State for Health

(Asia C-477/14)

(2015/C 007/21)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Pillbox 38 (UK) Limited, joka toimii liikenimellä Totally Wicked

Vastapuoli: The Secretary of State for Health

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko tupakkatuotteiden ja vastaavien tuotteiden valmistamista, esittämistapaa ja myyntiä koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä sekä direktiivin 2001/37/EY (1) kumoamisesta 3.4.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/40/EY (2) (EUVL L 127, s. 1) 20 artikla joko kokonaan tai asiassa merkityksellisiltä osiltaan pätemätön

— koska siinä asetetaan kokonaisuutena tai asiassa merkityksellisiltä osiltaan joukko sähkösavukkeiden valmistajiin ja vähittäismyyjiin kohdistuvia velvoitteita, jotka ovat suhteellisuusperiaatteen vastaisia, kun tätä periaatetta tarkastellaan yhdessä oikeusvarmuuden periaatteen kanssa

— koska se on vastaavista tai samankaltaisista syistä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastainen ja/tai sillä vääristetään kilpailua lainvastaisesti

— koska se on toissijaisuusperiaatteen vastainen

— koska sillä rikotaan sähkösavukkeiden valmistajille tai vähittäismyyjille perusoikeuskirjan 16 ja/tai 17 artiklan nojalla kuuluvia oikeuksia?

(1) EUVL L 194, s. 26.

(2) EUVL L 127, s. 1.
2)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen on vastattava siten, että yhden tai useamman taloudellisen toimijan valitseminen on osa julkisia hankintoja koskevaa sopimusta, on kysyttävä seuraavaa: Onko direktiivin 2004/18/EY 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa, luettuna yhdessä direktiivin 2004/18/EY 2 artiklan kanssa, tarkoitettua taloudellisen toimijan valitsemista tulkittava siten, että hankintaviranomaiset voivat luopua valitsemasta yhtä tai useampaa taloudellista toimijaa suorittamalla hyväksymismenettelyn vain, kun seuraavat edellytykset täyttyvät: — hyväksymismenettelyn suorittamisesta tiedotetaan Euroopan laajuisesti, — vahvistetaan yksiselitteisiä sääntöjä sopimuksen tekemisestä ja sopimukseen liittymisestä, — sopimusehdot vahvistetaan edeltä käsin sillä tavoin, ettei yksikään taloudellinen toimija voi vaikuttaa sopimuksen sisältöön, — taloudellisille toimijoille myönnetään jokahetkinen oikeus liittyä sopimukseen ja — sopimusten tekemisestä tiedotetaan Euroopan laajuisesti?
1.

Onko sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2005/29/EY (1) (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) (EUVL L 149, s. 22), tulkittava siten, että sopimatonta kaupallista menettelyä on toiminta, jossa kulutusluoton antaja esittelee sopimusehdot siten, että kuluttajalle syntyy valheellinen vaikutelma, että hän voi vapaasti valita luoton vähittäisen takaisinmaksun turvaamiseksi tarjotun oheispalvelun, jolloin kyseessä on itse asiassa sopimaton kuluttajaan vaikuttaminen palvelun hyväksymiseksi?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, kuinka monella edeltävällä lennolla, joilla kyseessä olevalla lennolla käytettäväksi suunniteltua lentokonetta on käytetty, on merkitystä poikkeuksellisten olosuhteiden olemassaolon kannalta? Onko aiempien lentojen aikana ilmenneiden poikkeuksellisten olosuhteiden huomioon ottamiselle olemassa aikarajaa? Jos näin on, miten kyseinen aikaraja on laskettava?
1.

Ensimmäinen valitusperuste Valituksenalaisella tuomiolla rikotaan asetuksen N:o 207/2009 (1) 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa kolmen seuraavan perusteen vuoksi: — Arvioitaessa sitä, voidaanko merkkiä rekisteröidä, on otettava huomioon hakemuksessa tarkoitettujen tavaroiden ja/tai palvelujen sanamuoto. Näin ei kuitenkaan tehty unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä. Unionin yleinen tuomioistuin otti sen sijaan huomioon valittajan internetsivuston ja sellaisen yhdysvaltalaisen tavaramerkin tavaraluettelon, joka ei ollut oikeudenkäynnin kohteena. — Jopa unionin yleisen tuomioistuimen sanalle HIPERDRIVE antaman merkityksen mukaan merkillä HIPERDRIVE kuvataan ainoastaan yhtä moottorin ominaisuutta. Käsiteltävässä asiassa itse tavaroiden, joiden osalta rekisteröintiä oli haettu, olennaisia ominaisuuksia ei kuitenkaan kuvailtu väitetyssä kuvauksessa tavaroihin, joiden osalta rekisteröintiä oli haettu, liitetystä moottorinosasta. Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi siten virheellisesti unionin tuomioistuinten viimeaikaisessa oikeuskäytännössä tältä osin vahvistettuja arviointiperusteita (ks. tuomio 15.1.2013, BSH v. SMHV (ecoDoor), T-625/11 (2) ja tuomio 10.6.2014, BSH v. SMHV, C-126/13 P, (3) 27 kohta). — Unionin yleisen tuomioistuimen väitetysti virheellinen olettama siitä, että ”HIPER” on rinnastettava sanaan ”hyper”, vaikka näitä ilmaisuja ei koskaan käytetä toisiaan vastaavina, perustuu virheelliseen väitteeseen siitä, että sekä ”HIPER” että ”hyper” äännetään englanniksi samalla tavalla. Valittajan lukuisista vastakkaisista esimerkeistä huolimatta unionin yleinen tuomioistuin ei tutkinut tätä virheelliseksi väitettyä väitettä eikä perustellut sitä. Oikeuskäytännön mukaan sitä, ovatko unionin yleisen tuomioistuimen tuomion perustelut ristiriitaiset tai riittämättömät, on pidettävä oikeudellisena kysymyksenä.