JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

29 päivänä lokakuuta 2020 ( 1 )

Asia C‑862/19 P

Tšekin tasavalta

vastaan

Euroopan komissio

Muutoksenhaku – Euroopan sosiaalirahasto (ESR) – Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) – Toimintaohjelmille myönnettyjen tukien osittainen peruuttaminen Tšekin tasavallassa – Direktiivi 2004/18/EY – 16 artiklan b alakohta – Erityinen poikkeus – Radio- ja televisiolähetystoimintaan tarkoitettuja ohjelmia koskevat palveluhankintasopimukset

1. Valitus koskee direktiivin 2004/18/EY ( 2 ) 16 artiklan b alakohdan tulkintaa. Kyseisen säännöksen mukaan direktiiviä ei sovelleta julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin, jotka koskevat ”radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien lähetystoimintaan tarkoitettujen ohjelmien ostoa, kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa”.

2. Tšekin tasavallan viranomaiset tekivät suoraan tiettyjä hankintasopimuksia, jotka koskivat Euroopan unionin rahastojen käytön edistämistä koskevien televisiomainosten tuotantoa. Sopimukset rahoitettiin osittain EAKR:stä ja ESR:stä. ( 3 ) Komissio katsoi, ettei tällaisiin hankintoihin voitu soveltaa direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohtaa, joten se teki niiden osalta rahoitusoikaisupäätöksen, jonka Tšekin tasavalta riitautti unionin yleisessä tuomioistuimessa.

3. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Tšekin tasavallan kanteen 12.9.2019 antamallaan tuomiolla, ( 4 ) josta on nyt valitettu unionin tuomioistuimeen.

4. Asiassa on tuotu esiin seuraavat vastakkaiset näkemykset: a) Tšekin tasavallan mukaan riidanalaista poikkeusta ( 5 ) voidaan soveltaa kaikkiin hankintaviranomaisiin edellyttäen, että sopimusten kohde on oikea; b) komission mukaan poikkeus koskee yksinomaan radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien itsensä tekemiä hankintasopimuksia, joista käsiteltävässä asiassa ei ollut kyse.

5. Vaikka käsiteltävässä asiassa on kieltämättä intressi selvittää, kumpi näistä kahdesta tulkinnasta pitää paikkansa, ongelmalla (ja sen ratkaisulla) ei ole enää yleistä merkitystä, koska uudessa direktiivissä 2014/24/EU ( 6 ) on ymmärtääkseni päädytty komission kannalle. ( 7 )

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Direktiivi 92/50/ETY ( 8 )

6. Direktiivin 92/50 1 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”Tässä direktiivissä: a) ’julkisia palveluhankintoja koskevilla sopimuksilla’ tarkoitetaan rahallista vastiketta vastaan tehtyjä kirjallisia sopimuksia, jotka on tehty palvelujen suorittajan ja hankintaviranomaisen kesken, lukuun ottamatta: – – iv) radiotoiminnan harjoittajien ohjelmien hankkimista, kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa koskevia sopimuksia sekä radiolähetysaikaa koskevia sopimuksia, – –”

B Direktiivi 2004/18

7. Direktiivin 2004/18 johdanto-osan 25 perustelukappaleessa todettiin seuraavaa: ”Tiettyjen radio- ja televisiotoiminnan audiovisuaalisia palveluja koskevien julkisten hankintojen suorittamisessa olisi otettava huomioon näkökohtia, joilla on kulttuurista ja yhteiskunnallista merkitystä ja joiden vuoksi hankintasopimusten tekemistä koskevien sääntöjen soveltaminen niihin on epätarkoituksenmukaista. Näistä syistä johtuen on säädettävä poikkeuksesta sellaisten julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten osalta, joiden tarkoituksena on käyttövalmiiden ohjelmien ja muiden valmistelevien palvelujen ostaminen, kehittäminen, tuotanto tai yhteistuotanto, kuten käsikirjoituksiin tai taiteellisiin esityksiin liittyvät palvelut, joita ohjelmien toteuttaminen edellyttää, sekä lähetysaikoja koskevien hankintasopimusten osalta. Tätä poikkeusta ei kuitenkaan olisi sovellettava tällaisten ohjelmien tuotannon, yhteistuotannon ja lähettämisen edellyttämän teknisen laitteiston toimittamiseen. Radio- ja televisiotoiminta olisi määriteltävä sähköistä verkkoa käyttäen suoritettavaksi siirroksi ja levittämiseksi.”

8. Direktiivin 2004/18 16 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”Tätä direktiiviä ei sovelleta julkisia palveluhankintoja koskeviin sopimuksiin, jotka koskevat: – – b) radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien lähetystoimintaan tarkoitettujen ohjelmien ostoa, kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa sekä lähetysaikaa koskevia sopimuksia; – –”

C Direktiivi 2014/24

9. Direktiivin 2014/24 johdanto-osan 23 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Tehtäessä hankintasopimuksia tiettyjä audiovisuaalisia ja radiotoiminnan palveluja suorittavien mediapalvelujen tarjoajien kanssa olisi voitava ottaa huomioon näkökohtia, joilla on kulttuurista tai yhteiskunnallista merkitystä ja joiden vuoksi hankintasääntöjen soveltaminen niihin on epätarkoituksenmukaista. Näistä syistä johtuen olisi säädettävä poikkeuksesta sellaisten palveluhankintasopimusten osalta, jotka ovat mediapalvelujen tarjoajien itsensä tekemiä sopimuksia ja joiden tarkoituksena on käyttövalmiiden ohjelmien ja muiden valmistelevien palvelujen ostaminen, kehittäminen, tuotanto tai yhteistuotanto, kuten käsikirjoituksiin tai taiteellisiin esityksiin liittyvät palvelut, joita ohjelmien toteuttaminen edellyttää. Lisäksi olisi selvennettävä, että tätä poikkeusta olisi sovellettava samalla tavalla radio- ja televisiotoiminnan palveluihin sekä tilattaviin audiovisuaalisiin mediapalveluihin (ei-lineaarisiin palveluihin). Tätä poikkeusta ei kuitenkaan olisi sovellettava tällaisten ohjelmien tuotannon, yhteistuotannon ja lähettämisen edellyttämän teknisen laitteiston toimittamiseen.”

10. Direktiivin 2014/24 10 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Tätä direktiiviä ei sovelleta palveluhankintasopimuksiin, jotka koskevat – – b) audiovisuaalisiin mediapalveluihin tai radiotoiminnan palveluihin tarkoitetun ohjelmamateriaalin ostoa, kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa ja ovat audiovisuaalisten mediapalvelujen tai radiotoiminnan palvelujen tarjoajien tekemiä tai jotka koskevat radio- ja televisiolähetysaikaa tai ohjelmien toimittamista ja tehdään audiovisuaalisten mediapalvelujen tai radiotoiminnan palvelujen tarjoajien kanssa. – – – –”

II Asian tausta

11. Asian tausta esitetään valituksenalaisen tuomion 1–6 kohdassa, ja se voidaan tiivistää seuraavasti: – Komissio hyväksyi 12.10.2007 tekemällään päätöksellä C(2007) 5113, 27.12.2007 tekemällään päätöksellä C(2007) 6920 ja 25.9.2008 tekemällään päätöksellä C(2008) 5344 Tšekin tasavallan asetuksen (EY) N:o 1083/2006 ( 9 ) 32 artiklan mukaisesti ehdottamat toimenpideohjelmat ”Kilpailukykyä koskeva koulutus”, ”Innovaatioon liittyvä tutkimus ja kehittäminen” ja ”Tekninen tuki”. – Komissio järjesti kyseisten toimenpideohjelmien yhteydessä huhtikuussa 2014 kuulemisen eräistä televisiolähetyspalvelujen hankintaa koskevista sopimuksista, joita Tšekin tasavalta osarahoitti EAKR:n ja ESR:n varoilla. Komissio totesi, että Tšekin aluekehitysministeriö ja koulutus-, nuoriso- ja urheiluministeriö olivat valinneet sopimuspuolet näistä hankintasopimuksista neljälle suoraan julkaisematta niistä hankintailmoitusta. – Komission mukaan näitä suorahankintoja ei voitu hyväksyä, koska kyseisiin sopimuksiin ei voitu soveltaa direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdassa säädettyä poikkeusta, joka koskee ainoastaan sellaisia hankintaviranomaisia, jotka ovat radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia. – Komission 17.6.2016 aloittaman rahoitusoikaisumenettelyn aikana Tšekin tasavalta väitti, että kyseistä poikkeusta sovelletaan kaikkiin hankintaviranomaisiin. – Lopulta komissio teki 6.7.2017 täytäntöönpanopäätöksen C(2017) 4682 final, jolla se peruutti osittain ESR:stä toimenpideohjelmalle ”Kilpailukykyä koskeva koulutus” myönnetyn tuen ja EAKR:stä toimenpideohjelmille ”Innovaatioon liittyvä tutkimus ja kehittäminen” ja ”Tekninen tuki” myönnetyt tuet ja teki tarvittavat rahoitusoikaisut Tšekin tasavallan osalta.

III Asian käsittely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio

12. Tšekin tasavalta nosti komission päätöksestä unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, jossa se toisti direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdasta esittämänsä tulkinnan. Puolan tasavalta tuki Tšekin tasavaltaa väliintulijana.

13. Kanne hylättiin valituksenalaisella tuomiolla.

14. Unionin yleinen tuomioistuin totesi, että kyseisestä poikkeuksesta, jota on tulkittava suppeasti, ( 10 ) säädettiin jo direktiivin 92/50 1 artiklan a alakohdan iv alakohdassa, jota on tulkittu tuomiossa Bayerischer Rundfunk ym. ( 11 ) tavalla, joka tukee komission näkemystä.

15. Unionin yleinen tuomioistuin totesi erityisesti, että tuomion Bayerischer Rundfunk mukaan poikkeus perustuu radio- ja televisiotoiminnan harjoittajilla olevaan julkisen palvelun tehtävään, eikä se siten koske sellaisia hankintaviranomaisia, jotka eivät hoida tätä erityistä tehtävää. ( 12 )

16. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan Tšekin tasavallan esittämät perustelut eivät kyseenalaistaneet tätä päätelmää. Tšekin tasavalta paitsi piti tuomiota Bayerischer Rundfunk merkityksettömänä käsiteltävän asian kannalta myös katsoi, että sanamuodon mukaisen, systemaattisen ja teleologisen tulkinnan kriteerien perusteella kyseisessä säännöksessä ei rajoiteta poikkeusta koskemaan pelkästään radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia.

17. Tuomion Bayerischer Rundfunk merkityksellisyydestä unionin yleinen tuomioistuin totesi, että vaikka kysymykset, joista yhteisöjen tuomioistuin oli kyseisessä tuomiossa lausunut, poikkesivat nyt käsiteltävästä kysymyksestä, se oli täsmentänyt, mitkä julkisia hankintoja koskevat sopimukset kuuluvat unionin oikeuden soveltamisalaan. Tämä yhteisöjen tuomioistuimen tekemä täsmennys, jonka mukaan poikkeusta sovelletaan vain, jos kyseessä on direktiivissä 92/50 tarkoitetun hankintaviranomaisen tekemä sopimus, ei tarkoita, että poikkeusta sovelletaan kaikkiin hankintaviranomaisiin. ( 13 )

18. Unionin yleinen tuomioistuin myös muistutti, että tuomiossa Bayerischer Rundfunk korostettiin, että direktiivin 92/50 1 artiklan a alakohdan iv alakohta on hyvin samankaltainen kuin direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohta, joten ensin mainittua koskevaa vakiintunutta oikeuskäytäntöä on perusteltua soveltaa jälkimmäiseen. ( 14 )

19. Unionin yleinen tuomioistuin tosin huomautti, että ilmaus ”lähetystoimintaan tarkoitetut” ei sisältynyt direktiivin 92/50 1 artiklan a alakohdan iv alakohtaan. Lainvalmistelutöiden tarkastelusta kuitenkin ilmenee, että tämä lisäys osoittaa ”unionin lainsäätäjän tarkoitusta viitata nimenomaisesti radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien tekemiin julkisia palveluhankintoja koskeviin sopimuksiin ohjelmista, jotka on tarkoitettu lähetettäviksi kaikenlaisissa sähköisissä viestintäverkoissa, mukaan lukien internet, , mikä kuvastaa direktiivin johdanto-osan 25 perustelukappaleen viimeisen virkkeen henkeä”. ( 15 )

20. Unionin yleinen tuomioistuin vahvisti, että palvelut, jotka ovat kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen sopimusten kohteena, ovat samoja kuin ne, jotka mainitaan direktiivin 2004/18, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 213/2008, ( 16 ) liitteessä II B olevaan alaviitteeseen 3 sisältyvässä poikkeuksessa, jossa ei ole ilmausta ”lähetystoimintaan tarkoitetut”.

21. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että koska ”direktiivin sisäisen johdonmukaisuuden säilyttämiseksi on katsottava, että direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdassa säädetyllä poikkeuksella ja saman direktiivin liitteessä II B olevassa alaviitteessä 3 olevalla poikkeuksella on sama ulottuvuus, ilmausta ’lähetystoimintaan tarkoitetut’ ei voida tulkita siten, että sen tarkoituksena on laajentaa riidanalaisen poikkeuksen soveltamisalaa”. ( 17 )

22. Unionin yleinen tuomioistuin myönsi, että ”yksin direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan sanamuodon perusteella ei päästä yksiselitteiseen tulkintaan kyseisestä säännöksestä, ja että sen sanamuodosta on olemassa useita mahdollisia tulkintoja”. ( 18 ) Säännöksen eri kieliversioiden väliset erot vievät pohjan väitteiltä, jotka perustuvat sen sanamuodon mukaiseen tulkintaan. ( 19 )

23. Systemaattisesta tulkinnasta unionin yleinen tuomioistuin totesi, että unionin lainsäätäjä ei direktiivin 16 artiklassa olevia poikkeuksia säätäessään ottanut niiden ainoaksi soveltamisperusteeksi sopimuksen sisältöä: niille, kuten riidanalaiselle poikkeukselle ja d alakohdan poikkeukselle, asetetaan myös subjektiivisia rajoituksia. ( 20 )

24. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi väitteen, jonka mukaan kyseisen säännöksen systematiikka edellyttää sitä, että kaikki samoissa direktiivin 2004/18 16 artiklan alakohdissa mainitut sopimukset on määriteltävä samalla tavalla niiden kohteen, hankintaviranomaisen tai palvelujen suorittajan mukaan. Näin ollen hankintaviranomaiset, jotka eivät ole radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia, voivat tehdä lähetysaikaa koskevia sopimuksia suoraan, toisin kuin sopimuksia, joista on nyt kyse. ( 21 )

25. Teleologisesta tulkinnasta unionin yleinen tuomioistuin totesi, että poikkeus koskee ainoastaan radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien tekemiä julkisia hankintoja koskevia sopimuksia, koska poikkeuksen tarkoituksena on erityisesti varmistaa, että kyseiset toiminnanharjoittajat täyttävät julkisen palvelun tehtävänsä. ( 22 ) Sen soveltamisalaan eivät voi kuulua muut julkiset yksiköt, jotka hoitavat muita julkisen palvelun tehtäviä kulttuurin tai yhteiskunnan alalla. ( 23 )

26. Viimeksi mainitusta seikasta unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei tällä tulkinnalla suinkaan poisteta riidanalaisen säännöksen tehokasta vaikutusta, koska pois ei suljeta kaikkia lähetystoimintaan tarkoitettuja ohjelmia koskevia sopimuksia, vaan ainoastaan sellaiset palveluhankintasopimukset, jotka liittyvät radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien varsinaiseen tehtävään. Poikkeuksella on oltava vaikutus ainoastaan jälkimmäisiin sopimuksiin, ja lisäksi sitä on tulkittava suppeasti. ( 24 )

27. Koska poikkeuksen tarkoitus liittyy radio- ja televisiotoiminnan harjoittajille ominaiseen julkisen palvelun tehtävään, hankintaviranomaiset, jotka eivät ole radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia, eivät ole samassa tilanteessa kuin ne, joten ei voida katsoa, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta olisi loukattu. ( 25 )

28. Direktiivi 2014/24, jota ei sovelleta ratione temporis, ei tue riidanalaisen säännöksen toisenlaista tulkintaa. ( 26 )

IV Asian käsittely unionin tuomioistuimessa

29. Tšekin tasavalta teki 26.11.2019 valituksen, jossa se vaati, että valituksenalainen tuomio ja komission päätös kumotaan ja että komissio velvoitetaan vastaamaan oikeudenkäyntikuluista.

30. Komissio vaatii, että valitus hylätään ja että Tšekin tasavalta velvoitetaan vastaamaan oikeudenkäyntikuluista.

V Asian tarkastelu

A Alustavat huomautukset

31. Tšekin tasavalta esittää yhden ainoan valitusperusteen, jossa väitetään, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan tulkinnassa.

32. Valitusperuste jakautuu neljään osaan, jotka koskevat riidanalaisen säännöksen syntyhistoriaa sekä sen sanamuodon mukaista, teleologista ja systemaattista tulkintaa. ( 27 )

33. Kuten jo edellä selitin, unionin yleisessä tuomioistuimessa käsitelty riita koski lähinnä sitä, sovelletaanko poikkeusta ainoastaan hankintaviranomaisiin, jotka ovat radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia – kuten komissio väittää –, vai kuuluvatko sen soveltamisalaan kaikki muutkin hankintaviranomaiset – kuten Tšekin tasavalta väittää.

34. Riitakysymys ei voisi olla tämän selvempi eivätkä asianosaisten käsitykset kauempana toisistaan, ja kummallakin on esittää vankkoja perusteita näkemystensä tueksi.

35. Unionin tuomioistuimella on siis ratkaistavanaan vaikea tulkintakysymys, jonka normatiivinen asiayhteys on liian avoin ja epämääräinen – ja kieliversioiden välisten erojen vuoksi vieläpä liian ristiriitainen –, jotta tähän kysymykseen voitaisiin antaa yksiselitteinen vastaus.

B Ainoan valitusperusteen ensimmäinen osa: direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan syntyhistoria

1. Asianosaisten lausumat

36. Tšekin tasavalta väittää ensinnäkin, että komission ehdotuksessa, josta tuli direktiivi 92/50, poikkeus rajattiin koskemaan ainoastaan radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien tekemiä ohjelmien ostoja. Lainsäädäntömenettelyn kuluessa siihen kuitenkin sisällytettiin myös radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien suorittama ohjelmien kehittäminen, tuotanto tai yhteistuotanto. Direktiivin 92/50 1 artiklan a alakohdan iv alakohdan perusteella radiotoiminnan harjoittaja on näin ollen ohjelmien kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa koskevan palvelun tarjoaja, eikä se siten voi toimia hankintaviranomaisena, joten Tšekin tasavallan mukaan poikkeusta on laajennettu. ( 28 )

37. Toiseksi Tšekin tasavalta tuo esiin, että direktiivin 2004/18 valmistelutyöt osoittavat, että lainsäätäjän tarkoituksena oli painottaa sopimuksen kohdetta ja käyttöä eikä hankintaviranomaista tai palvelujen suorittajaa henkilöinä. ( 29 )

38. Lopuksi Tšekin tasavalta väittää, että komissio ei saanut ehdotustaan (poikkeuksen rajoittaminen nimenomaisesti ainoastaan hankintaviranomaisiin, jotka ovat radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia) läpi myöskään valmisteltaessa direktiiviä 2014/24, koska sen 10 artiklan b alakohdassa säädetty poikkeus ei millään tavoin liity hankintaviranomaiseen henkilönä. Tšekin tasavallan mukaan lainsäätäjä on paitsi jälleen kerran tyrmännyt komission rajoittamisyritykset myös asettunut poikkeuksen laajentamisen kannalle. ( 30 )

39. Komissio väittää, että ehdotusten perättäisiin versioihin tehdyillä muutoksilla pyrittiin ottamaan huomioon tekninen (internetlähetysten yleistyminen) ja lainsäädännöllinen kehitys (viestintäpalvelujen tarjoajia koskevan unionin lainsäädännön täytäntöönpano) ilman, että niiden sisältöä olisi muutettu olennaisesti. Lähtökohtaisesti niiden sisältö vastaa komission alkuperäistä ehdotusta siltä osin kuin on kyse siitä, mihin kaikkiin hankintayksiköihin poikkeusta voidaan soveltaa. ( 31 )

2. Arviointi

40. Valitusperusteensa tässä osassa Tšekin tasavalta esittää omat näkemyksensä kyseisen säännöksen lainsäädäntöhistoriasta, mutta ei mainitse, mitä valituksenalaisen tuomion kohtia se tarkkaan ottaen pitää moittimisen arvoisina. Näin ollen valitusperusteen tämä osa voitaisiin jättää tutkimatta sillä perusteella, että siinä ei noudateta vaatimusta määrittää täsmällisesti ne valituksenalaisen tuomion kohdat, joissa väitetään olevan oikeudellinen virhe. Siltä varalta, että näin ei tehdä, tarkastelen seuraavaksi sen sisältöä.

41. Direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan välitön edeltäjä oli direktiivin 92/50 1 artiklan a alakohdan iv alakohta, jonka mukaan kyseisessä direktiivissä tarkoitettuihin ”julkisia palveluhankintoja koskeviin sopimuksiin” eivät sisälly ”radiotoiminnan harjoittajien ohjelmien hankkimista, kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa koskev[at] sopimuks[et] sekä radiolähetysaikaa koskev[at] sopimuks[et]”.

42. Komission alkuperäisessä ehdotuksessa säädettiin yksinomaan ”ohjelmien ostosta” mainitsematta kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa. ( 32 ) Tarkoituksena oli, että direktiiviä sovelletaan radiotoiminnan harjoittajiin vain, jos ne hoitavat tehtäviä, jotka eivät ”liity itse radiotoimintaan”. ( 33 )

43. Mielestäni ilmausten ”kehittäminen, tuotanto tai yhteistuotanto” lisäämisen tarkoituksena on vain rajata tarkemmin, mitkä tehtävät liittyvät itse yleisradiotoimintaan. Komission tavoin katson, että lainsäätäjä ei laajentanut riidanalaista poikkeusta subjektiiviselta kannalta, vaan se edellytti ainoastaan sitä, että hankintaviranomaisten, jotka haluavat tehdä joko ohjelmien ostoa tai ohjelmien kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa koskevia sopimuksia, on oltava radiotoiminnan harjoittajia.

44. Direktiivistä 2004/18 on todettava, että komission ehdotuksessa sen soveltamisalan ulkopuolelle jätettiin ”radiotoiminnan harjoittajien ohjelmien ostoa, kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa koskev[at] sopimuks[et] sekä radiolähetysaikaa koskev[at] sopimuks[et]”. ( 34 )

45. Tämä sanamuoto – joka on käytännössä sama kuin direktiivin 92/50 1 artiklan a alakohdan iv alakohdan sanamuoto – hyväksyttiin direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan lopulliseen versioon, mutta ilmauksen ”ohjelmien” edelle lisättiin ilmaus ”lähetystoimintaan tarkoitettujen”.

46. Tämä lisäys on syynä kyseisen säännöksen tulkintaongelmiin. Sen voidaan tulkita viittaavan joko radio- ja televisiotoiminnan harjoittajiin (saksankielinen versio) tai yksinkertaisesti määrittävän ohjelmia, joiden ostamisesta, kehittämisestä, tuotannosta tai yhteistuotannosta hankintasopimus tehdään (espanjankielinen versio ja tietenkin ne kieliversiot, joihin mainittua lisäystä ei ole tehty). ( 35 )

47. Nähdäkseni ilmauksen ”lähetystoimintaan tarkoitetut” lisäämistä ei enää voida perustella siten kuin unionin yleinen tuomioistuin sen tekee, ( 36 ) vaan siten kuin ilmenee direktiivin 2004/18 johdanto-osan 25 perustelukappaleesta, jossa viitataan tarpeeseen ”sää[tää] poikkeuksesta sellaisten julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten osalta, joiden tarkoituksena on käyttövalmiiden ohjelmien – – ostaminen, kehittäminen, tuotanto tai yhteistuotanto”. ( 37 )

48. Koska kyse on ”radio- ja televisiotoiminnan audiovisuaalisista palveluista”, kuten kyseisen johdanto-osan perustelukappaleen alusta ilmenee, ”käyttövalmiilla ohjelmilla” tarkoitetaan ”ohjelmia, jotka ovat valmiita lähetystoimintaan” eli luontaiseen tarkoitukseensa.

49. Tämä täsmennys selittyy sillä, että poikkeus rajataan johdanto-osan 25 perustelukappaleessa koskemaan ohjelmia ja muita valmistelevia palveluja, kuten käsikirjoituksiin tai taiteellisiin esityksiin liittyviä palveluja, joita ohjelmien toteuttaminen edellyttää, sekä lähetysaikoja koskevia hankintasopimuksia, mutta ei tällaisten ohjelmien tuotannon, yhteistuotannon ja lähettämisen edellyttämän teknisen laitteiston toimittamista.

50. Poikkeus koskee siis ainoastaan itse ohjelmia ja niitä valmistelevaa toimintaa, mutta ei ohjelmien toteuttamisessa välttämättömiä laitteita.

51. Direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdassa tarkoitetut ”lähetystoimintaan tarkoitetut ohjelmat” ovat siis sen johdanto-osan 25 perustelukappaleessa tarkoitettuja ”käyttövalmiita ohjelmia”. Näin ymmärrettynä komission alkuperäiseen ehdotukseen tehtyä lisäystä on tulkittava siten, että sillä luonnehditaan radio- ja televisio-ohjelmia eikä toiminnanharjoittajia, jotka niitä lähettävät.

52. Joka tapauksessa on todettava, ettei poikkeuksen syntyhistorian tarkastelusta voida tehdä mitään lopullisia päätelmiä, vaikkakin olen taipuvainen tukemaan komission näkemystä. Jos direktiivin 92/50 1 artiklan a alakohdan iv alakohdasta tekemäni tulkinta on oikea, ilmauksella ”lähetystoimintaan tarkoitetut” viitataan pikemminkin pois suljettujen sopimusten kohteeseen kuin henkilöihin, jotka tekevät sopimuksia (viimeksi mainitut voivat olla vain ”radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia”).

53. Direktiivi 2014/24 vahvistaa tämän tulkinnan a posteriori. Vaikka sitä ei sovelletakaan ajallisesti, voi silti olla hyödyllistä tarkastella sen sisältöä, koska se on viimeinen lenkki poikkeuksen kehityksessä.

54. Komission ehdotuksessa direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle suljettiin ”radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien tekemät” sopimukset, jotka koskevat ”audiovisuaalisiin mediapalveluihin tarkoitettujen ohjelmien ostoa, kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa”, ja sopimukset, jotka koskevat ”radio- ja televisiolähetysaikaa ja jotka tehdään audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoajien kanssa”. ( 38 )

55. Komissio ei katsonut tarpeelliseksi perustella ehdotustaan laajemmin, mikä olisi ollut välttämätöntä, jos sen tarkoituksena olisi ollut muuttaa olennaisesti direktiivin 2004/18 nojalla voimassa olleiden poikkeusten järjestelmää.

56. Unionin lainsäätäjän lopullisesti hyväksymän säännöksen [direktiivin 2014/24 10 artiklan b alakohdan] mukaan kyseistä direktiiviä ei sovelleta palveluhankintasopimuksiin, jotka koskevat ”audiovisuaalisiin mediapalveluihin tai radiotoiminnan palveluihin tarkoitetun ohjelmamateriaalin ostoa, kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa ja ovat audiovisuaalisten mediapalvelujen tai radiotoiminnan palvelujen tarjoajien tekemiä tai jotka koskevat radio- ja televisiolähetysaikaa tai ohjelmien toimittamista ja tehdään audiovisuaalisten mediapalvelujen tai radiotoiminnan palvelujen tarjoajien kanssa”. ( 39 )

57. Toisin kuin edellinen (direktiivin 2004/18) muotoilu, uusi säännös mielestäni poistaa aiemmat epäilykset, koska siinä poikkeus rajataan koskemaan ainoastaan sellaisten hankintaviranomaisten tekemiä sopimuksia, jotka ovat audiovisuaalisten mediapalvelujen tai radiotoiminnan palvelujen tarjoajia. ( 40 )

58. Jos lainsäätäjä olisi katsonut, että se tällä uudella säännöksellä muuttaa radikaalisti aikaisempaa säännöstä, se olisi maininnut tämän johdanto-osan 23 perustelukappaleessa, jossa esitetään syyt poikkeuksen säätämiseen. Tosiasia kuitenkin on, että kyseisessä perustelukappaleessa käytännössä toistetaan direktiivin 2004/18 johdanto-osan 25 perustelukappaleen sisältö.

59. Tähän on kuitenkin yksi varaus: direktiivin 2004/18 johdanto-osan 25 perustelukappaleessa todettiin, että olisi ”säädettävä poikkeuksesta sellaisten – – sopimusten osalta, joiden tarkoituksena on käyttövalmiiden ohjelmien – – ostaminen, kehittäminen, tuotanto tai yhteistuotanto” – viittamatta sanallakaan mahdollisiin hankintaviranomaisiin –, kun taas direktiivin 2014/24 johdanto-osan 23 perustelukappaleessa puhutaan ”[hankintasopimustentekemisestä] tiettyjä audiovisuaalisia ja radiotoiminnan palveluja suorittavien mediapalvelujen tarjoajien kanssa” ja lisätään, että ”olisi säädettävä poikkeuksesta sellaisten palveluhankintasopimusten osalta, jotka ovat mediapalvelujen tarjoajien itsensä tekemiä sopimuksia ja joiden tarkoituksena on – – ohjelmien – – ostaminen, kehittäminen, tuotanto tai yhteistuotanto – –”. ( 41 )

60. Sanamuodossa on siten vaihtelua, jota ei mielestäni voida tulkita soveltamisperusteen muutokseksi, vaan pikemminkin täsmennykseksi siihen merkitykseen, joka poikkeuksella oli jo direktiivissä 2004/18.

61. Sen perusteella, miten kyseinen poikkeus on kehittynyt lähtien direktiivistä 92/50 nyt käsiteltävään asiaan sovellettavan direktiivin 2004/18 kautta tällä hetkellä voimassa olevaan direktiivin 2014/24 asti, on kallistuttava komission puolustaman ja valituksenalaisessa tuomiossa hyväksytyn näkemyksen kannalle.

62. Valitusperusteen ensimmäistä osaa, jossa Tšekin tasavalta ainoastaan väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen tekemä tulkinta on ”lainsäädäntömenettelyn lopputuloksen ja lainsäätäjän ilmeisen tarkoituksen vastainen”, ( 42 ) ei siten voida hyväksyä.

C Ainoan valitusperusteen toinen osa: direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan sanamuodon mukainen tulkinta

1. Asianosaisten lausumat

63. Tšekin tasavalta lisää, että ”direktiivin saksankielisessä versiossa, mutta ei pelkästään siinä, ilmaus ’radio- ja televisiotoiminnan harjoittajat’ ja ilmaus ’lähetystoimintaan tarkoitetut ohjelmat’ liittyvät yhteen”, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin väittää. ( 43 )

64. Joka tapauksessa Tšekin tasavalta väittää, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin olisi oikeassa, poikkeus ei silti koske pelkästään sellaisia radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia, jotka ovat hankintaviranomaisia, koska jos radio- ja televisiotoiminnan harjoittaja on se, joka kehittää, tuottaa tai yhteistuottaa ohjelmat, se ei voi toimia sopimuksessa hankintaviranomaisena. ( 44 )

65. Lopuksi Tšekin tasavalta kiistää unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa direktiivin 2014/24 10 artiklan b alakohdasta tekemän tulkinnan. ( 45 )

66. Komissio väittää ensinnäkin, että ilmauksen ”lähetystoimintaan tarkoitetut” lisäämisen seurauksena suurin osa direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan kieliversioista on kielellisesti virheellisiä. Näiden kielierojen takia säännöksen sanamuodon mukaisen tulkinnan arvoa on perusteltua suhteuttaa. ( 46 )

67. Toiseksi komissio kiistää, että poikkeusta sovelletaan tilanteissa, joissa radio- ja televisiotoiminnan harjoittaja tarjoaa yhtä sille ominaisista palveluista eikä voi siten toimia hankintaviranomaisena. Komission mukaan kyseessä on perusteeton väite, joka lisäksi johtaisi absurdeihin ja audiovisuaalisten palvelujen markkinoiden toimintaa häiritseviin seurauksiin. ( 47 )

68. Komission mukaan on niin, että jos lainsäätäjä olisi halunnut soveltaa poikkeusta Tšekin tasavallan väittämällä tavalla, säännökseen olisi ollut tarpeetonta lisätä ilmausta ”radio- ja televisiotoiminnan harjoittajat”. Jos kyseisellä ilmauksella viitattaisiin ”lähetystoimintaan tarkoitettuihin ohjelmiin”, siitä aiheutuisi lisäksi internetlähetysten kannalta epälooginen tilanne: hankintaviranomainen, joka ei ole radio- ja televisiotoiminnan harjoittaja, voisi valita radio- tai televisiotoiminnan harjoittajan lähetettäväksi tarkoitetun ohjelman tuottamista koskevan sopimuksen sopimuspuolen suoraan , mutta se ei voisi valita sopimuspuolta suoraan silloin, jos se haluaisi tuottaa samanlaisen ohjelman internetissä lähetettäväksi. ( 48 )

2. Arviointi

69. Toisin kuin valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, sen toisessa osassa Tšekin tasavalta täsmentää, mitä valituksenalaisen tuomion kohtia se pitää moitittavina. Kuten jäljempänä selitän, Tšekin tasavallan kritiikki ei kuitenkaan voi johtaa valitusperusteen hyväksymiseen, koska lopputulos, johon unionin yleinen tuomioistuin tältä osin päätyi, oli perusteltu.

70. On vaikea löytää toista unionin oikeuden säännöstä, jonka merkitys vaihtelisi näin radikaalisti sen mukaan, millä kielellä se on laadittu.

71. Direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan espanjankielisestä versiosta voidaan virkkeen syntaktisen rakenteen perusteella päätellä, a) että pois suljettujen sopimusten kohteeksi määritellään ”lähetystoimintaan tarkoitettujen ohjelmien osto, kehittäminen, tuotanto tai yhteistuotanto” kokonaisuudessaan; ja b) että lisäksi niiden kohteeseen sisältyvät ”lähetysaikaa koskevat sopimukset”.

72. Pois suljetuilla sopimuksilla on siten kaksi mahdollista kohdetta: yhtäältä lähetystoimintaan tarkoitettujen ohjelmien osto, kehittäminen, tuotanto tai yhteistuotanto; toisaalta lähetysaika.

73. Myös henkilöitä, jotka tekevät pois suljettujen sopimusten kohteena olevia toimia, on kahdenlaisia: yhtäältä radio- ja televisiotoiminnan harjoittajat, joiden yhteydessä viitataan erityisesti lähetystoimintaan tarkoitettujen ohjelmien ostoon, kehittämiseen, tuotantoon tai yhteistuotantoon kokonaisuudessaan; toisaalta kaikki muut laitokset, mutta vain, jos kyse on lähetysaikaa koskevista sopimuksista.

74. Säännöksen espanjankielisen version sanamuoto tukee siten komission esittämää ja unionin yleisen tuomioistuimen hyväksymää tulkintaa.

75. Saksankielistä versiota tarkasteltaessa päädyttäisiin kuitenkin päinvastaiseen tulkintaan. ( 49 ) Kyseisessä kieliversiossa radio- ja televisiotoiminnan harjoittajat (Rundfunk- oder Fernsehanstalten) eivät nimittäin ole henkilöitä, jotka ostavat, kehittävät, tuottavat tai yhteistuottavat lähetystoimintaan tarkoitettuja ohjelmia, vaan ne ovat niitä, jotka lähettävät näitä ohjelmia. Pois suljetuilla sopimuksilla on kaksi mahdollista kohdetta (lähetystoimintaan tarkoitettujen ohjelmien osto, kehittäminen, tuotanto tai yhteistuotanto ja näiden lisäksi lähetysaika), mutta henkilöitä on kummankin kohteen tapauksessa vain yksi, koska se voi olla mikä tahansa laitos. Poikkeus määräytyy yksinomaan sopimuksen kohteen perusteella, kuten Tšekin tasavalta juuri väittää.

76. Ranskan-, ( 50 ) englannin-, ( 51 ) italian- ( 52 ) ja portugalinkieliset versiot ( 53 ) kuuluvat mielestäni samaan ryhmään saksankielisen version kanssa, vaikkakin unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että erityisesti englannin- ja ranskankieliset versiot voidaan ymmärtää komission esittämällä tavalla. ( 54 )

77. Edellä esitettyyn on lisättävä, että kuten unionin yleinen tuomioistuin on korostanut, ( 55 ) bulgarian- ja sloveeninkielisiin versioihin ei edes sisälly ilmausta ”lähetystoimintaan tarkoitettujen”. ( 56 ) Tämä poisjättö lisää entisestään muotoilujen vaihtelevuutta ja tapauksen mukaan tekee säännöksen sanamuodon mukaisesta tulkinnasta hyödyttömän. ( 57 )

78. Kieliversioiden väliset erot ovat niin radikaaleja, että ne tekevät hedelmättömiksi kaikki yritykset käyttää kyseisen säännöksen jonkin kieliversion sanamuotoa tulkintaperusteena sen oikean merkityksen selvittämisessä. ( 58 )

79. Unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti ymmärtänyt asian näin, eikä se tehnyt minkäänlaista oikeudellista virhettä katsoessaan, että koska eri kieliversiot eivät olleet yhtäpitäviä (tai koska ne olivat suorastaan ristiriitaisia), Tšekin tasavallan puoltamaa kieliversiota ei voitu suosia muiden kieliversioiden kustannuksella, ja että tästä syystä oli perusteltua tukeutua muihin tulkintaperusteisiin. ( 59 )

80. Valitusperusteen toinen osa on siten hylättävä.

D Ainoan valitusperusteen kolmas osa: direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan teleologinen tulkinta

1. Asianosaisten lausumat

81. Tšekin tasavalta väittää ensinnäkin, että poikkeuksen tarkoitus ilmenee direktiivin 2004/18 johdanto-osan 25 perustelukappaleesta, jossa ei mainita radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia, kuten olisi pakko tehdä, jos ainoastaan ne voisivat toimia hankintaviranomaisina. ( 60 )

82. Toiseksi Tšekin tasavalta riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen näkemyksen, jonka mukaan ilmaus ”lähetystoimintaan tarkoitetut” osoittaa, että tarkoituksena on viitata nimenomaisesti radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien tekemiin palveluhankintasopimuksiin ohjelmista, jotka on tarkoitettu lähetettäviksi sähköisissä viestintäverkoissa, mukaan lukien internetissä. Tšekin tasavallan mukaan tähän tulokseen voitaisiin päätyä edes tarvitsematta lisätä kyseistä ilmausta. ( 61 )

83. Kolmanneksi Tšekin tasavalta huomauttaa, että unionin yleinen tuomioistuin päätteli poikkeuksen tarkoituksen tulkitsemalla tuomiota Bayerischer Rundfunk irrallaan sen asiayhteydestä. ( 62 )

84. Komissio väittää, että direktiivin 2014/18 johdanto-osan 25 perustelukappaleen mukaan poikkeuksen tarkoituksena on ottaa huomioon tietyt kulttuuriset ja yhteiskunnalliset syyt, joiden vuoksi hankintasopimusten tekemistä koskevien sääntöjen soveltaminen on epätarkoituksenmukaista.

85. Sen käsityksen mukaan radio- ja televisiotoiminnan harjoittajat, jotka ovat hankintaviranomaisia – eli julkiset tiedotusvälineet –, hoitavat erityistä julkisen palvelun tehtävää, jonka täyttämisessä on noudatettava objektiivisuuden, riippumattomuuden, puolueettomuuden ja neutraalisuuden periaatteita. Ne ovat siten hyvin erityisessä asemassa, joka on eri kuin muiden hankintaviranomaisten, jotka, koska ne eivät ole radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia, tekevät tai tuottavat ohjelmia vain satunnaisesti ja joiden (toisin kuin julkisten tiedotusvälineiden) ei tarvitse ottaa tarkasti huomioon yhteiskunnallisia, kulttuurisia, poliittisia, koulutuksellisista, taiteellisia jne. syitä. Näiden muiden hankintaviranomaisten kannalta on riittävää suojata julkisia hankintoja koskevissa säännöissä edellytetty objektiivisuus ja moniarvoisuus. ( 63 )

86. Ilmauksesta ”lähetystoimintaan tarkoitetut” komissio väittää, että Tšekin tasavallan väite on ristiriidassa säännöksen syntyhistorian kanssa. Kuten valituksenalaisessa tuomiossa todetaan, kyseisen ilmauksen lisäämisen tarkoituksena oli taata oikeusvarmuus internetlähetysten osalta. ( 64 )

87. Lopuksi komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin viittasi tuomioon Bayerischer Rundfunk monien eri näkökohtien tarkastelun yhteydessä, eikä valituksenalainen tuomio perustu pelkästään kyseiseen ratkaisuun. Muilta osin komissio yhtyy unionin yleisen tuomioistuimen kyseisestä tuomiosta tekemään tulkintaan. ( 65 )

2. Arviointi

88. Korostettuaan, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan poikkeuksia julkisia hankintoja koskevan unionin oikeuden aineellisesta soveltamisalasta on tulkittava suppeasti, ( 66 ) unionin yleinen tuomioistuin totesi tuomioon Bayerischer Rundfunk tukeutuen, että kyseessä olevan poikkeuksen tarkoituksena on taata radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien julkisen palvelun tehtävän täyttäminen.

89. Uskoakseni tämä arviointi on olennaisin osin perusteltu, vaikka (kuten Tšekin tasavalta ponnekkaasti väittää) direktiivin 2004/18 johdanto-osan 25 perustelukappaleessa ei nimenomaisesti viitatakaan radio- ja televisiotoiminnan harjoittajiin. Tuomiosta Bayerischer Rundfunk on todettava, että vaikka se ei olekaan täysin ratkaiseva käsiteltävän valituksen ratkaisemisen kannalta, koska se annettiin eri asiayhteydessä, siitä saadaan kuitenkin viitteitä poikkeuksen tulkinnasta. Tarkastelen niitä jäljempänä. ( 67 )

90. Koska poikkeuksia unionin oikeuden soveltamisalasta on tulkittava suppeasti, vaikuttaa järkevältä päätellä, että ”näkökohdat, joilla on kulttuurista ja yhteiskunnallista merkitystä” ja jotka direktiivin 2004/18 johdanto-osan 25 perustelukappaleen mukaan oikeuttavat ”säätämään poikkeuksesta” sellaisten julkisia hankintoja koskevien sopimusten osalta, jotka koskevat tiettyä toimintaa, ovat merkityksellisiä vain niiden henkilöiden kannalta, joille on ominaista se, että he päätoimisesti tai tyypillisesti harjoittavat kyseistä toimintaa.

91. Pitää paikkansa, että de lege ferenda mikään ei estäisi soveltamasta poikkeusta radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien ohella myös muihin julkisiin laitoksiin (hankintaviranomaisiin), jotka silloin tällöin haluavat hankkia lähetystoimintaan tarkoitettujen ohjelmien osto-, kehittämis-, tuotanto- tai yhteistuotantopalveluja. Näillä julkisilla laitoksilla voi olla hyväksyttävä intressi lähettää tai välittää yleisölle tiettyjä kulttuurisista tai yhteiskunnallisista syistä tarpeellisina pitämiään ohjelmia.

92. Unionin oikeuden soveltamisalaan tehtyjen poikkeuksien suppean tulkinnan vaatimuksen noudattamiseksi on kuitenkin katsottava, että poikkeuksen ei ole tarkoitus hyödyttää mihin tahansa julkisen palvelun tehtävään ”vaan nimenomaan itse radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien julkisen palvelun tehtävää[n]” ( 68 ) liittyviä sopimuksia.

93. Nähdäkseni poikkeuksella tavoiteltavasta tarkoituksesta on päätetty ensisijaisesti sopimuksen tekevän henkilön eikä sopimuksen kohteen kannalta. Radio- ja televisiotoiminnan alalla tavanomaisesti toimiville hankintaviranomaisille ominaisimpiin sopimuksiin katsottiin ”epäasianmukaiseksi” soveltaa direktiivin 2004/18 yleisiä sääntöjä, joten niille annettiin mahdollisuus toimia joustavammin tällä alalla.

94. Tämä tavoite ei uskoakseni koske muita julkisia laitoksia, joilla on harvemmin tarvetta lähetystoimintaan tarkoitettujen audiovisuaalisten ohjelmien ostoa (tai kehittämistä, tuotantoa ja yhteistuotantoa) koskevien palveluhankintasopimusten tekemiseen. Niihin eivät päde samat epäasianmukaisuusperusteet, jotta ne voitaisiin vapauttaa direktiivin 2004/18 järjestelmästä.

95. Lisäksi, ja kuten komissio väittää, ( 69 ) direktiivin 2004/18 31 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarjottu mahdollisuus on edelleen avoinna kaikille julkisille laitoksille: ne voivat julkisia hankintoja tehdessään noudattaa neuvottelumenettelyä julkaisematta ennakolta hankintailmoitusta, ”kun teknisistä tai taiteellisista taikka yksinoikeuden suojaamiseen liittyvistä syistä hankintasopimus voidaan tehdä ainoastaan tietyn taloudellisen toimijan kanssa”.

96. Tšekin tasavalta väittää myös, että vaikka unionin yleisen tuomioistuimen tekemä tulkinta hyväksyttäisiinkin, mikään ei silti oikeuta katsomaan, että poikkeukseen eivät sisälly myös tilanteet, joissa radio- ja televisiotoiminnan harjoittajat eivät ole hankintaviranomaisia, vaan lähetystoimintaan tarkoitettujen ohjelmien tarjoajia.

97. Tältä osin olen komission kanssa yhtä mieltä siitä, että se mahdollisuus, että radio- ja televisiotoiminnan harjoittajat toimivat palvelujen suorittajina, ei vaikuta siihen päätelmään, jonka mukaan poikkeusta sovelletaan hankintaviranomaisten tapauksessa yksinomaan radio- ja televisiotoiminnan harjoittajiin eikä mihinkään muihin hankintaviranomaisiin, ( 70 ) ja tämä juuri on kysymys, josta käsiteltävässä asiassa kiistellään.

98. Näin ollen katson, että poikkeuksen teleologisessa tulkinnassa, jonka unionin yleinen tuomioistuin on antanut, ei ole tehty minkäänlaista oikeudellista virhettä. Valitusperusteen kolmas osa on siten hylättävä.

E Ainoan valitusperusteen neljäs osa: direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan systemaattinen tulkinta

1. Asianosaisten lausumat

99. Tšekin tasavallan mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemä tulkinta on ilmeisen virheellinen, koska kyseisessä säännöksessä säädetään myös lähetysajasta tehtäviä sopimuksia koskevasta poikkeuksesta: näiden sopimusten tapauksessa ”ei ole epäilystäkään, että radio- ja televisiotoiminnan harjoittajan ei tarvitse olla hankintaviranomainen, vaan sille tyypillisen palvelun eli oman lähetysaikansa tarjoaja”. ( 71 )

100. Direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan kohdetta kokonaisuudessaan ei voida rajata koskemaan ainoastaan radio- ja televisiotoiminnan harjoittajia, jotka ovat hankintaviranomaisia, koska kyseinen säännös ei ainakaan kaikilta osin mahdollista tällaista rajoitusta. Tämä seikka vahvistaa sen, että ”poikkeuksen on katettava myös radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien toiminta silloin, kun radio- ja televisiotoiminnan harjoittaja itse tarjoaa tyypillistä palvelua ja kun se ei hankinnassa toimi hankintaviranomaisena vaan ehdokkaana”. ( 72 )

101. Komissio vastaa, että Tšekin tasavallan väitteet on hylättävä valituksenalaisessa tuomiossa esitetyistä syistä. Lisäksi se huomauttaa, ettei Tšekin tasavallan valituksessa käsitellä lainkaan direktiivin 2004/18 liitteessä II B olevan alaviitteen 3, joka komission mukaan tukee unionin yleisen tuomioistuimen näkemystä, merkitystä. ( 73 )

102. Komission mielestä yleinen normatiivinen asiayhteys vahvistaa tämän näkemyksen. Direktiivissä 2004/17/EY ( 74 ) ei säädetä poikkeuksesta, vaikka sen soveltamisalaan kuuluvien alojen hankintaviranomaiset voivat niin ikään olla kiinnostuneita tekemään ohjelmien tuotantoa koskevia sopimuksia: esimerkiksi sellaiset julkisten tai puolijulkisten yritysten mainokset, joissa esitellään energiatuotteita tai ‑palveluja, eivät ole mitenkään poikkeuksellisia. ( 75 )

2. Arviointi

103. Kuten ainoan valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, Tšekin tasavalta ei sen tässäkään osassa täsmennä, missä valituksenalainen tuomion kohdissa on sen mielestä oikeudellisia virheitä. Lisäksi se viittaa ainoastaan kyseisen tuomion 61 kohtaan sen väitteensä tueksi, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin jätti tarkastelematta tiettyä arviointia.

104. Siltä varalta, että unionin tuomioistuin katsoo, että valitusperusteen tätä viimeistä osaa ei tämän virheen takia tarvitse jättää tutkimatta, tarkastelen sen sisältöä seuraavilta kahdelta kannalta: a) sen väitteen kannalta, jonka mukaan valituksenalaisessa tuomiossa tehty tulkinta on yhteensopimaton direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan kanssa; ja b) sen kannalta, miten poikkeusta tulkitaan suhteessa direktiivin 2004/18 kokonaisuutena.

a) Poikkeus direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan asiayhteydessä

105. Unionin yleinen tuomioistuin totesi (valituksenalaisen tuomion 61 kohta), ettei mikään estä määrittelemästä direktiivin 2004/18 16 kohdan kuhunkin eri alakohtaan kuuluvia eri sopimuksia sen mukaan, mikä on niiden kohde, hankintaviranomainen tai palvelujen suorittaja.

106. Unionin yleinen tuomioistuin selitti vastaavasti (valituksenalaisen tuomion 59 kohdassa), että tämä pätee kyseisen säännöksen kaikkiin alakohtiin, koska toiset sopimukset määritellään ainoastaan kohteensa perusteella, ( 76 ) toiset palvelujen suorittajan perusteella ( 77 ) ja toiset sekä kohteensa että tiettyjen hankintaviranomaiseen liittyvien edellytysten perusteella. ( 78 )

107. Mielestäni unionin yleisen tuomioistuimen vastaus on oikea ja hälventää viimeisetkin epäilykset yleisesti direktiivin 2004/18 16 artiklan ja erityisesti sen b alakohdan normatiivisen rakenteen epäjohdonmukaisuudesta.

108. Kokonaan eri kysymys on, että tämän systematiikan mukaan poikkeus ei koskisi tilanteita, joissa radio- ja televisiotoiminnan harjoittajat eivät osallistu menettelyyn hankintaviranomaisina vaan ehdokkaina. Tämä kysymys todellisuudessa muodostaa Tšekin tasavallan valituksen ytimen, kun se vetoaa vahinkoihin, joita unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisusta aiheutuu systemaattisen tulkinnan näkökulmasta. ( 79 )

109. Mielestäni tämä vastaväite liittyy kuitenkin ennen muuta unionin yleisen tuomioistuimen hyväksymän tulkinnan, jota tarkastelin jo edellä, teleologiseen järkevyyteen.

110. Merkityksellistä käsiteltävän asian kannalta on se, että valituksenalaisessa tuomiossa ei nähdäkseni loukattu direktiivin 2004/18 16 artiklan systematiikkaa ad intra eli sen sisäistä johdonmukaisuutta. Näin ollen selvitän seuraavaksi, onko valituksenalaisessa tuomiossa tehty ratkaisu yleisesti direktiivin mukainen.

b) Poikkeus direktiivin 2004/18 yleisessä asiayhteydessä

111. Direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan syntyhistoriaa ei voida irrottaa direktiivin muusta normatiivisesta sisällöstä. Tästä on otettava huomioon – yhtäältä johdanto-osan 25 perustelukappale, jota jo edellä tarkastelin – toisaalta direktiivin 2004/18 liitteessä II B oleva alaviite 3, jonka mukaan direktiivin 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaan julkisia palvelunhankintoja koskevien sopimusten käsitteeseen eivät sisälly ”radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien ohjelmien ostoa, kehittämistä, tuotantoa tai yhteistuotantoa koskevat sopimukset sekä radio- ja televisiolähetysaikaa koskevat sopimukset”.

112. Tässä alaviitteessä ei käytetä ilmausta ”lähetystoimintaan tarkoitettujen”, joten sen sanamuoto muistuttaa direktiivin 92/50 1 artiklan a alakohdan iv alakohdan sisältöä. Poikkeuksen ulottuvuus on siten rajattava radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien tekemiin sopimuksiin, kuten komissio väittää ja kuten unionin yleinen tuomioistuin on myöntänyt.

113. Vaikka poikkeuksen ulottuvuuden määrittämiseksi on pakko ymmärtää direktiivin 2004/18 16 artiklan b alakohdan sanamuodon suhteellinen arvo sen eri kieliversioiden välisten ylitsepääsemättömien erojen vuoksi, kyseisen direktiivin johdanto-osan 25 perustelukappaletta ja liitteessä II B olevaa alaviitettä 3 on tulkittava keskenään yhdenmukaisesti.

114. Mielestäni kyseinen alaviite (jolla on sama normatiivinen arvo kuin direktiivin 2004/18 muillakin osilla) ei jätä sijaa epäilyksille: poikkeus koskee ainoastaan radio- ja televisiotoiminnan harjoittajien itsensä tekemiä hankintasopimuksia. Onko tämä alaviite ristiriidassa johdanto-osan 25 perustelukappaleen kanssa tai voidaanko näiden välille löytää sopusointuinen ratkaisu? Jos näin on, niiden systemaattinen tulkinta johtaisi siihen, että kummallekin olisi annettava sama merkitys.

115. Tšekin tasavalta on oikeassa väittäessään, että direktiivin 2004/18 johdanto-osan 25 perustelukappaleessa painotetaan lähinnä pois suljettujen sopimusten kohdetta eikä henkilöä, joka tekee näitä sopimuksia. Kuten jo edellä korostin, ( 80 ) sopimuksen kohteella viitataan radio- ja televisiotoiminnan harjoittajille luonteenomaisiin ja ominaisiin toimintoihin. Johdanto-osan 25 perustelukappaleessa poikkeuksen soveltamisala rajoitetaan siten välillisesti koskemaan erityisesti näitä toiminnanharjoittajia.

116. Näin unionin yleinen tuomioistuin asiaa tulkitsi valituksenalaisen tuomion 39 kohdassa tuomioon Bayerischer Rundfunk tukeutuen.

117. Vaikka kyseinen tuomio ei koskenut nyt riidanalaisen poikkeuksen tulkintaa, ( 81 ) siinä käsiteltiin direktiivin 92/50 1 artiklan a alakohdan iv alakohdassa säädetyn poikkeuksen ulottuvuutta. Se ilmaistiin toteamalla, että mainittua direktiiviä ei sovelleta ”julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin, joiden kohteena ovat yleisradiolaitosten varsinaiseen tehtävään liittyvät palvelut eli ohjelmien luominen ja tuotanto, direktiivin 92/50 11. perustelukappaleessa ja monisanaisemmin direktiivin 2004/18 25 perustelukappaleessa mainituista kulttuurisista ja sosiaalisista syistä, joiden vuoksi tällainen soveltaminen olisi epäasianmukaista”. ( 82 )

118. Tuomion Bayerischer Rundfunk mukaan kyseinen poikkeus vastaa tavoitetta ”taat[a], että julkisoikeudellisten yleisradiolaitosten yleisen edun mukainen tehtävä täytetään itsenäisesti ja puolueettomasti”. ( 83 ) Sen vuoksi unionin lainsäätäjä on ottanut poikkeuksen soveltamisalan määrittämisperusteeksi kyseisten laitosten varsinaiset tehtävät.

119. Tällä direktiivin 2004/18 johdanto-osan 25 perustelukappaleen tulkinnalla varmistetaan, että sen sisältö on yhdenmukainen liitteessä II B olevan alaviitteen 3 sisällön ja niiden kieliversioiden kanssa, joiden perusteella poikkeuksen ulottuvuus rajataan sen henkilön perusteella, joka tekee hankintasopimuksen, eikä sen kohteen perusteella.

120. Teoriassa ja irrallaan tarkasteltuna olisi tietenkin mahdollista hyväksyä myös Tšekin tasavallan johdanto-osan 25 perustelukappaleesta esittämä tulkinta. Komission puoltama ja unionin yleisen tuomioistuimen hyväksymä näkemys on kuitenkin se, jolla parhaiten vältetään kyseisen johdanto-osan perustelukappaleen ja liitteessä II B olevan alaviitteen 3 välinen ristiriita. Direktiivin 2004/18 systemaattisen tulkinnan perusteella ainoan valitusperusteen neljäs osa ja siten valitus kokonaisuudessaan on hylättävä.

VI Oikeudenkäyntikulut

121. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, mukaisesti ehdotan, että unionin tuomioistuin velvoittaa Tšekin tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

VII Ratkaisuehdotus

122. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee valituksen seuraavasti: – Valitus hylätään. – Tšekin tasavalta velvoitetaan vastaamaan oikeudenkäyntikuluista.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: espanja.

( 2 ) Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2014, L 134, s. 114).

( 3 ) Euroopan aluekehitysrahasto ja Euroopan sosiaalirahasto.

( 4 ) Asia T-629/17, Tšekki v. komissio (ei julkaistu, EU:T:2019:596; jäljempänä valituksenalainen tuomio).

( 5 ) Toiston välttämiseksi viittaan siihen jäljempänä pelkkänä ”poikkeuksena”.

( 6 ) Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2014, L 94, s. 65).

( 7 ) Ks. jäljempänä 53 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 8 ) Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18.6.1992 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1992, L 209, s. 1).

( 9 ) Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annettu neuvoston asetus (EUVL 2006, L 210, s. 25).

( 10 ) Valituksenalaisen tuomion 29 ja 30 kohta.

( 11 ) Tuomio 13.12.2007 (C-337/06, EU:C:2007:786; jäljempänä tuomio Bayerischer Rundfunk).

( 12 ) Valituksenalaisen tuomion 39 kohta.

( 13 ) Valituksenalaisen tuomion 46 ja 47 kohta.

( 14 ) Valituksenalaisen tuomion 48 kohta.

( 15 ) Valituksenalaisen tuomion 49 kohta.

( 16 ) Yhteisestä hankintasanastosta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2195/2002 sekä julkisista hankintamenettelyistä annettujen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2004/17/EY ja 2004/18/EY muuttamisesta ja yhteisen hankintasanaston tarkistuksesta 28.11.2007 annettu komission asetus (EUVL 2008, L 74, s. 1).

( 17 ) Valituksenalaisen tuomion 50 kohta.

( 18 ) Valituksenalaisen tuomion 54 kohta.

( 19 ) Valituksenalaisen tuomion 56 kohta.

( 20 ) Valituksenalaisen tuomion 59 kohta.

( 21 ) Valituksenalaisen tuomion 61 kohta.

( 22 ) Valituksenalaisen tuomion 63 kohta.

( 23 ) Valituksenalaisen tuomion 66 kohta.

( 24 ) Valituksenalaisen tuomion 68 kohta.

( 25 ) Valituksenalaisen tuomion 70 kohta.

( 26 ) Valituksenalaisen tuomion 73 kohta.

( 27 ) Asianosaiset ovat yksimielisiä käsiteltävän asian tosiseikoista. Tšekin tasavalta kuitenkin huomauttaa, että ”kaikissa julkisia hankintoja koskevissa sopimuksissa [– –] on ollut sopimuspuolena radio- ja televisiotoiminnan harjoittaja [Ceská televize], joka on toiminut ohjelmapalvelujen tarjoajana. Tšekin tasavallalla ja komissiolla ei ole ollut missään vaiheessa erimielisyyttä tästä seikasta” (kannekirjelmän 8 kohta). Komissio väittää, ettei tämä seikka ole suinkaan riidaton ja että se mainittiin ensimmäisen kerran nimenomaisesti vasta käsiteltävässä valituksessa, joten siitä ei ole voitu keskustella kontradiktorisesti ensimmäisessä oikeusasteessa eikä unionin yleinen tuomioistuin ole myöskään voinut tutkia sitä (komission kirjelmän 6 kohta), joten sen arvioiminen on jätettävä tämän valitusmenettelyn ulkopuolelle. Joka tapauksessa komissio väittää, että vaikka tietyissä sopimuksissa olisikin ollut sopimuspuolena radio- ja televisiotoiminnan harjoittaja yhdessä yksityisten tuotantoyhtiöiden kanssa, jokaisen ohjelmien tuotantoa koskevan sopimuksen sopimuspuoleksi valittiin suoraan sellainen yhtiö, joka ei ollut radio- ja televisiotoiminnan harjoittaja (komission kirjelmän 8 kohta).

( 28 ) Valituksen 14–16 kohta.

( 29 ) Valituksen 17–19 kohta.

( 30 ) Valituksen 20–22 kohta.

( 31 ) Komission kirjelmän 16–28 kohta.

( 32 ) Ehdotuksessa suljettiin pois ”radiotoiminnan harjoittajien ohjelmien hankintaa koskevat sopimukset – – ja yleishyödylliseen tarkoitukseen käytettävää radiolähetysaikaa koskevat sopimukset – –”. (KOM(1990) 372 lopullinen, 1 artiklan a alakohdan iii alakohta.)

( 33 ) Komission ehdotuksen perustelujen 32 kohdassa vahvistetaan, että ”esimerkiksi tiedotus-, opetus- tai mainontatarkoituksiin tehtävien audiovisuaalista tuotantoa koskevien hankintojen olisi pääsääntöisesti kuuluttava tämän direktiivin soveltamisalaan. Radiotoiminnan harjoittajien toimintaan on kuitenkin kiinnitettävä erityistä huomiota, ja niiden toimintaa on säänneltävä direktiivillä vain, jos se ei liity itse yleisradiotoimintaan. Sillä, että ne voivat hankkia vapaasti sellaisia ohjelmia kuin ne haluavat ja päättää vapaasti, minkälaisia menettelyjä ne noudattavat, on suuri kulttuurillinen ja yhteiskunnallinen merkitys. Lisäksi direktiivin soveltamisalaan kuuluvat ainoastaan sellaiset radiotoiminnan harjoittajat, jotka julkisoikeudellisina oikeushenkilöinä toimivat direktiivissä tarkoitettuina hankintaviranomaisina. Edellä esitetyistä syistä radiotoiminnan harjoittajien tekemät ohjelmahankinnat olisi jätettävä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle – –. Tästä samasta syystä yksinoikeuksien myöntäminen radiotoimintaan jätetään nimenomaisesti palvelukonsessioiden määritelmän ulkopuolelle”. Kursivointi tässä.

( 34 ) KOM(2000) 275 lopullinen, 18 artiklan b alakohta.

( 35 ) Ks. jäljempänä 70–77 kohta.

( 36 ) Valituksenalaisen tuomion 49 kohdan mukaan lisäys osoittaa lainsäätäjän tahtoneen viitata kaikenlaisissa sähköisissä tiedotusvälineissä, mukaan lukien internetissä, lähetettäviksi tarkoitettuihin ohjelmiin.

( 37 ) Kursivointi tässä.

( 38 ) KOM(2011) 896 lopullinen, 10 artiklan b alakohta.

( 39 ) Kursivointi tässä.

( 40 ) Tällaiselle epävarmuudelle ei anna sijaa myöskään saksankielinen versio, jossa suljetaan pois ”von Anbietern von audiovisuellen oder Hörfunkmediendiensten vergebene Aufträge über den Erwerb, die Entwicklung, Produktion oder Koproduktion von Sendematerial, das für audiovisuelle Mediendienste oder Hörfunkmediendienste bestimmt ist – –”. Kursivointi tässä.

( 41 ) Kursivointi tässä.

( 42 ) Valituksen 22 kohta.

( 43 ) Valituksen 24–27 kohta.

( 44 ) Valituksen 28–30 kohta.

( 45 ) Valituksen 31 ja 32 kohta.

( 46 ) Komission kirjelmän 30–38 kohta.

( 47 ) Komission kirjelmän 39 kohta.

( 48 ) Komission kirjelmän 43 ja 44 kohta.

( 49 ) Kyseisen kieliversion mukaan poikkeusta sovelletaan palveluhankintasopimuksiin, joiden kohteena on ”Kauf, Entwicklung, Produktion oder Koproduktion von Programmen, die zur Ausstrahlung durch Rundfunk- oder Fernsehanstalten bestimmt sind, sowie die Ausstrahlung von Sendungen”.

( 50 ) ”[C]oncernant l’achat, le développement, la production ou la coproduction des programmes destinés à la diffusion par des organismes de radiodiffusion et concernant les temps de diffusion”.

( 51 ) ”[T]he acquisition, development, production or co-production of programme material intended for broadcasting by broadcasters and contracts for broadcasting time”.

( 52 ) ”[A]venti per oggetto l’acquisto, lo sviluppo, la produzione o coproduzione di programmi destinati alla trasmissione da parte di emittenti radiotelevisive e appalti concernenti il tempo di trasmissione”.

( 53 ) ”À aquisição, desenvolvimento, produção ou co-produção de programas destinados a emissão por parte de organismos de radiodifusão e a tempos de antena”.

( 54 ) Valituksenalaisen tuomion 41 kohta, jonka mukaan tätä ristiriitaa on myös tšekin-, slovakin-, kreikan-, unkarin-, liettuan-, puolan- ja romaniankielisissä versioissa. Tšekin tasavalta kuitenkin väittää valituksensa 25 kohdassa, että jotkin näistä kieliversioista (slovakin-, ranskan-, kreikan-, unkarin-, englannin-, liettuan-, puolan- ja romaniankieliset versiot) tukevat vain sen puoltamaa tulkintaa, ja lisää tämän luettelon jatkoksi tšekin-, kroaatin- ja hollanninkielisten versiot.

( 55 ) Valituksenalaisen tuomion 41 kohta.

( 56 ) Tšekin tasavalta väittää valituksensa 27 kohdassa, että unionin yleinen tuomioistuin vetosi tähän seikkaan oikeuttaakseen sillä Tšekin tasavallan esittämän tulkinnan hylkäämisen. Todellisuudessa unionin yleinen tuomioistuin myönsi valituksenalainen tuomion 41 kohdassa, että kyseessä on ”valitettava” poisjättö, kuten Tšekin tasavalta itsekin totesi istunnon aikana. Ei kuitenkaan pidä paikkaansa, että unionin yleinen tuomioistuin perusteli Tšekin tasavallan esittämän sanamuodon mukaisen tulkinnan hylkäämistä tällä poisjätöllä, jota jälkimmäinen pitää ”ilmeisenä virheenä”. Unionin yleinen tuomioistuin myönsi, että se on virhe, mutta tulkinnan hylkääminen perustui siihen, että sen näkemyksen mukaan suurin osa kieliversioista johti monitahoiseen tulkintaan, mistä syystä sanamuodon mukainen tulkintaperuste ei voinut olla ratkaiseva. Bulgarian- ja sloveeninkielisten versioiden ”virheet” ainoastaan vahvistavat, että sanamuodon mukaisesta tulkinnasta ei ole juurikaan hermeneuttista apua.

( 57 ) Aivan kuin tämä ei vielä riittäisi, komissio kiinnittää huomiota siihen, missä sanamuodossa poikkeus on saatettu osaksi Tšekin lainsäädäntöä. Se toteaa kirjelmänsä 83 kohdassa, että julkisia hankintoja koskevista sopimuksista annetun Tšekin lain nro 137/2006 18 §:n 2 momentin d kohdassa säädetään, että ”puolustukseen tai turvallisuuteen liittyviä hankintasopimuksia lukuun ottamatta hankintaviranomaisen ei myöskään tarvitse tehdä tämän lain mukaisesti hankintasopimuksia, jos – – hankintaviranomaisen tekemät sopimukset koskevat lähetys- tai jakelutoimintaan tarkoitettujen ohjelmien ostoa, valmistelua, tuotantoa tai yhteistuotantoa tai jos hankintasopimukset koskevat lähetysaikaa” (kursivointi komission). Komissio katsoo, että poistamalla viittaus ”radio- ja televisiotoiminnan harjoittajiin” ja lisäämällä sen tilalle ilmaus ”hankintaviranomaisten tekemät sopimukset” mahdollistetaan laajempi tulkinta kuin se, jolle poikkeus antaa sijan. Tällaista tulkintaa ei sitä vastoin voida tehdä niiden jäsenvaltioiden, jotka Slovakian tasavallan tapaan ovat tukeutuneet sellaiseen direktiivin 2004/18 kieliversioon, joka Tšekin tasavallan mukaan mahdollistaa ainoastaan sen itsensä esittämän tulkinnan, antamista täytäntöönpanosäännöksistä (komission vastineen 85 ja 86 kohta).

( 58 ) Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden monella kielellä olevan tekstin yhden tai useamman kieliversion puhtaasti sanamuodon mukaiselle tulkinnalle ei voida sellaisenaan antaa etusijaa muihin versioihin nähden, vaan unionin oikeuden oikeussääntöjen soveltamisen yhtenäisyys edellyttää niiden tulkitsemista ottaen huomioon kaikilla kielillä laaditut versiot. Ks. mm. tuomio 26.9.2013, komissio v. Espanja (C-189/11, EU:C:2013:587, 56 kohta).

( 59 ) Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin säädöksen erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä on tulkittava sen lainsäädännön systematiikan ja tavoitteen mukaan, jonka osa säännös on. Ks. esim. tuomio 24.10.2013, Drozdovs (C-277/12, EU:C:2013:685, 39 kohta).

( 60 ) Valituksen 35 kohta.

( 61 ) Valituksen 38 ja 39 kohta.

( 62 ) Valituksen 40–53 kohta.

( 63 ) Komission vastineen 46–54 kohta.

( 64 ) Komission vastineen 57–59 kohta.

( 65 ) Komission vastineen 60–66 kohta.

( 66 ) Valituksenalaisen tuomion 29 kohta, jossa lainataan 6.12.2017 annettua tuomiota Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere (C-408/16, EU:C:2017:940, 45 kohta).

( 67 ) Ks. jäljempänä 117 ja 118 kohta.

( 68 ) Valituksenalaisen tuomion 66 kohta.

( 69 ) Komission vastineen 72 kohta.

( 70 ) Komission vastineen 68 kohta.

( 71 ) Valituksen 54 kohta.

( 72 ) Valituksen 55 kohta.

( 73 ) Komission vastineen 78 ja 79 kohta.

( 74 ) Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2004, L 134, s. 1).

( 75 ) Komission vastineen 80 ja 81 kohta.

( 76 ) Direktiivin 16 artiklan c alakohta, joka koskee ”välimies- ja sovittelupalveluja koskevia sopimuksia”.

( 77 ) Direktiivin 16 artiklan d alakohta, joka koskee ”arvopaperien tai muiden rahoitusvälineiden liikkeeseenlaskuun, ostoon, myyntiin tai siirtoon liittyviä rahoituspalveluja, erityisesti liiketoimia, joilla hankintaviranomaiset hankkivat rahaa tai pääomaa, sekä keskuspankkien palveluja koskevia sopimuksia”.

( 78 ) Direktiivin 16 artiklan f alakohta, joka koskee ”muita tutkimus- ja kehittämispalveluja koskevia sopimuksia kuin niitä, joista saatava hyöty koituu yksinomaan hankintaviranomaiselle käytettäväksi tämän omassa toiminnassa, jos hankintaviranomainen korvaa suoritetun palvelun kokonaan”.

( 79 ) Valituksen 54 ja 55 kohta.

( 80 ) Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 90 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 81 ) Kyse oli erityisesti siitä, ”ovatko saksalaiset julkisoikeudelliset yleisradiolaitokset – – hankintaviranomaisia, kun sovelletaan julkisia hankintoja koskevia yhteisön oikeussääntöjä”. Tuomio Bayerischer Rundfunk, 2 kohta.

( 82 ) Ibidem, 62 kohta. Kursivointi tässä.

( 83 ) Ibidem, 63 kohta.