Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kalastus – Meren luonnonvarojen säilyttäminen – Valvontatoimenpiteet – Jäsenvaltioilla oleva valvonta‑ ja rankaisuvelvollisuus – Ulottuvuus

(Neuvoston asetus N:o 2847/93)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan – Tuomion täytäntöönpanemista koskevan velvollisuuden laiminlyönti – Rahamääräiset seuraamukset – Uhkasakko – Kiinteämääräinen hyvitys – Kahden seuraamuksen päällekkäisyys – Sallittavuus – Edellytykset – Non bis in idem -periaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen – Periaatteita ei ole loukattu

(EY 228 artiklan 2 kohta)

3. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan – Tuomion täytäntöönpanemista koskevan velvollisuuden laiminlyönti – Rahamääräiset seuraamukset – Laskentatavat – Yhteisöjen tuomioistuimen harkintavalta – Komission hyväksymillä suuntaviivoilla ei ole merkitystä

(EY 228 artiklan 2 kohta)

4. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan – Tuomion täytäntöönpanemista koskevan velvollisuuden laiminlyönti – Rahamääräiset seuraamukset – Yhteisöjen tuomioistuimen harkintavalta – Seuraamuksen määrääminen komission esityksistä riippumatta – Sallittavuus

(EY 228 artiklan 2 kohta)

5. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan – Tuomion täytäntöönpanemista koskevan velvollisuuden laiminlyönti – Rahamääräiset seuraamukset – Uhkasakko – Uhkasakon suuruuden määrittäminen – Kriteerit

(EY 228 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Jäsenvaltioille kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskevasta yhteisön järjestelmästä johtuvien velvoitteiden noudattaminen on ehdottoman tärkeää kalavarojen suojaamiseksi, meren biologisten varojen säilyttämiseksi ja niiden hyödyntämiseksi kestävällä perustalla sekä taloudellisesti ja sosiaalisesti tarkoituksenmukaisella tavalla. Yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä annetussa asetuksessa N:o 2847/93 säädetään tältä osin jäsenvaltioiden yhteisestä vastuusta, joka merkitsee sitä, että kun jäsenvaltio jättää jäsenyysvelvoitteensa noudattamatta, se loukkaa muiden jäsenvaltioiden ja niiden taloudellisten toimijoiden intressejä.

Kyseisessä asetuksessa N:o 2847/93 annetaan lisäksi täsmälliset tiedot niiden toimenpiteiden sisällöstä, jotka jäsenvaltioiden on toteutettava kyseessä olevan yhteisön järjestelmän tehokkuuden varmistamiseksi. Näillä toimenpiteillä on pyrittävä varmistamaan kalastustoimen sääntöjenmukaisuus mahdollisten sääntöjenvastaisuuksien estämiseksi ja samalla niistä rankaisemiseksi. Tämä päämäärä merkitsee sitä, että toteutettujen toimenpiteiden on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja ennalta ehkäiseviä. Kalastustoimintaa tai siihen liittyvää toimintaa harjoittavien henkilöiden osalta on oltava vakava riski siitä, että jos he rikkovat yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä, he jäävät kiinni ja heille määrätään asianmukaiset seuraamukset. Jos jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset jättävät järjestelmällisesti asettamatta syytteeseen tällaisista rikkomisista vastuussa olevat henkilöt, sekä kalavarojen säilyminen ja hoito että yhteisen kalastuspolitiikan yhdenmukainen soveltaminen vaarantuvat.

(ks. 33, 34, 37 ja 69 kohta)

2. EY 228 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn päämääränä on kannustaa velvoitteensa laiminlyönyttä jäsenvaltiota panemaan täytäntöön jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva tuomio ja siten varmistaa yhteisön oikeuden tehokas soveltaminen. Molemmilla tässä määräyksessä määrätyillä toimenpiteillä eli kiinteämääräisellä hyvityksellä ja uhkasakolla pyritään tähän samaan päämäärään.

Se, kumpaa näistä kahdesta toimenpiteestä sovelletaan, riippuu siitä, miten niillä kummallakin osaltaan voidaan saavuttaa tavoiteltu päämäärä käsiteltävänä olevan tapauksen olosuhteissa. Uhkasakon määrääminen tuntuu erityisen soveliaalta jäsenvaltion kannustamiseksi lopettamaan mahdollisimman pian sellainen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen, jolla olisi taipumus jatkua ilman tällaista toimenpidettä, kun taas kiinteämääräisen hyvityksen määrääminen riippuu enemmän niiden seurausten arvioinnista, joita asianomaisen jäsenvaltion velvoitteiden jättäminen panematta täytäntöön aiheuttaa yksityisille ja julkisille intresseille, erityisesti silloin, kun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on jatkunut pitkään sen tuomion jälkeen, jossa se alun perin todettiin.

Näin ollen ei ole poissuljettua turvautua EY 228 artiklan 2 kohdassa määrättyihin kahteen erityyppiseen seuraamukseen, erityisesti jos jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on kestänyt kauan ja jos sillä on myös taipumus jatkua, sillä konjunktion ”tai” käyttö kyseisessä 2 kohdassa on nimittäin ymmärrettävä päällekkäisessä eikä vaihtoehtoisessa merkityksessä.

Tästä seuraa, että paitsi että uhkasakon ja kiinteämääräisen hyvityksen määrääminen päällekkäisesti ei voi loukata non bis in idem ‑periaatetta, koska jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen kesto otetaan huomioon yhtenä kriteerinä muiden joukossa sen määrittämiseksi, mikä on asianmukainen pakottamisen ja ennalta ehkäisemisen taso, se ei voi liioin loukata yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun tällainen päällekkäisyys vaikuttaa asianmukaiselta ottaen huomioon todetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen luonne, vakavuus ja jatkuvuus, sillä se seikka, että tällaista päällekkäisyyttä ei ole määrätty aikaisemmin, ei ole tältä osin esteenä.

(ks. 80–86 kohta)

3. Jos yhteisöjen tuomioistuin toteaa EY 228 artiklan 2 kohdan nojalla vireille pannussa oikeudenkäynnissä, että jäsenvaltio ei ole noudattanut sen tuomiota, se voi määrätä kyseisen jäsenvaltion suorittamaan kiinteämääräisen hyvityksen tai uhkasakon. Tämän vallan käyttämisen edellytyksenä ei ole se, että komissio antaa suuntaviivat, joissa vahvistetaan niiden kiinteämääräisten hyvitysten tai uhkasakkojen määrän laskentatapa, joita komissio aikoo esittää yhteisöjen tuomioistuimelle, vaikka tällaiset suuntaviivat todellakin myötävaikuttavat komission toiminnan avoimuuden, ennustettavuuden ja oikeusvarmuuden turvaamiseen. Nämä suuntaviivat eivät voi missään tapauksessa sitoa yhteisöjen tuomioistuinta.

(ks. 85 kohta)

4. Jos yhteisöjen tuomioistuin toteaa EY 228 artiklan 2 kohdan nojalla vireille pannussa oikeudenkäynnissä, että jäsenvaltio ei ole noudattanut sen tuomiota, se voi määrätä kyseiselle jäsenvaltiolle rahamääräisiä seuraamuksia. Yhteisöjen tuomioistuin voi tältä osin poiketa komission esityksestä ja määrätä asianomaisen jäsenvaltion maksamaan kiinteämääräisen hyvityksen, vaikka komissio ei ole tehnyt tämänsisältöistä esitystä.

Kun kyse on ensiksikin yhteisöjen tuomioistuimen poliittisesta legitimiteetistä tuomita rahamääräinen seuraamus, jota komissio ei ole esittänyt, asia on niin, että koska kysymys siitä, onko jäsenvaltio pannut yhteisöjen tuomioistuimen aiemmin antaman tuomion täytäntöön, alistetaan oikeudenkäyntimenettelyyn, jossa poliittiset näkökohdat ovat merkityksettömiä, rahamääräinen seuraamuksen määräämisen tarkoituksenmukaisuus ja käsiteltävänä olevan tapauksen olosuhteisiin parhaiten soveltuvan seuraamuksen valinta voidaan arvioida ainoastaan niiden toteamusten perusteella, jotka yhteisöjen tuomioistuin esittää EY 228 artiklan 2 kohdan nojalla annettavassa tuomiossa, ja ne eivät siis kuulu politiikan alaan.

Toisaalta väitettä, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuin komission esityksistä poiketessaan tai ne ylittäessään loukkaa yleistä siviiliprosessuaalista periaatetta, jonka mukaan asianosaisten vaatimukset sitovat tuomioistuinta, ei voida hyväksyä. EY 228 artiklan 2 kohdassa määrätty menettely on nimittäin yhteisön oikeudelle ominainen erityinen oikeudenkäyntimenettely, jota ei voida samaistaa siviiliprosessiin, ja uhkasakon ja/tai kiinteämääräisen hyvityksen tuomitsemisella maksettavaksi ei pyritä korvaamaan mitään vahinkoa, jonka asianomainen jäsenvaltio olisi aiheuttanut, vaan sillä pyritään käyttämään kyseiseen jäsenvaltioon nähden taloudellista pakkoa, jolla sitä kannustetaan lopettamaan todettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen.

Puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen perustuvaa väitettä ei voida liioin hyväksyä. EY 228 artiklan 2 kohdassa määrätty menettely on nimittäin katsottava tuomioiden täytäntöönpanoa koskevaksi erityiseksi oikeudenkäyntimenettelyksi, eli toisin sanoen täytäntöönpanokeinoksi. Menettelyllisiä takeita, jotka kyseisellä jäsenvaltiolla on oltava, on siis arvioitava tässä asiayhteydessä. Tästä seuraa, että kun kontradiktorisessa menettelyssä on todettu, että yhteisön oikeuden noudattamatta jättäminen jatkuu, niissä puolustautumisoikeuksissa, jotka jäsenyysvelvoitteensa laiminlyöneelle jäsenvaltiolle on myönnettävä suunniteltujen rahamääräisten seuraamusten osalta, on otettava huomioon tavoiteltu päämäärä, eli sen varmistaminen ja takaaminen, että toimitaan jälleen laillisesti.

(ks. 87 ja 90–93 kohta)

5. Kun kyse on uhkasakon määräämisestä jäsenvaltiolle seuraamuksena siitä, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa tuomiota ei ole pantu täytäntöön, uhkasakon määrää koskevat komission ehdotukset eivät sido yhteisöjen tuomioistuinta ja ovat ainoastaan hyödyllinen viitelähtökohta. Yhteisöjen tuomioistuimen on harkintavaltaa käyttäessään vahvistettava uhkasakko siten, että se on yhtäältä asianmukainen olosuhteiden kannalta ja toisaalta oikeassa suhteessa sekä todettuun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämiseen että asianomaisen jäsenvaltion maksukykyyn nähden. Kun yhteisön oikeuden yhdenmukainen ja tosiasiallinen soveltaminen halutaan varmistaa määräämällä pakottavasta uhkasakosta, peruskriteereinä on tältä osin otettava huomioon lähtökohtaisesti rikkomisen kesto, sen vakavuusaste ja kyseisen jäsenvaltion maksukyky. Näitä kriteerejä sovellettaessa on otettava erityisesti huomioon ne seuraukset, joita täytäntöönpanon laiminlyönnistä aiheutuu yksityisille ja julkisille eduille, ja se kiireellisyys, jolla kyseinen jäsenvaltio on saatava noudattamaan velvoitteitaan.

(ks. 103 ja 104 kohta)