ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

12 päivänä kesäkuuta 2009

Asia F-65/08

Michael Kipp

vastaan

Euroopan poliisivirasto (Europol)

Henkilöstö – Europolin henkilöstö – Työsopimuksen uusimatta jättäminen – Toistaiseksi voimassa oleva työsopimus – Tutkittavaksi ottaminen – Oikeussuojaintressi – Kanne päätöksestä, jota ei ole enää olemassa kannetta nostettaessa – Edeltävän valituksen puuttuminen

Aihe: Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella Euroopan poliisiviraston perustamisesta tehdyn yleissopimuksen (Europol-yleissopimus) 40 artiklan 3 kohtaan ja Europolin henkilöstösääntöjen 93 artiklan 1 kohtaan perustuva kanne, jossa Michael Kipp vaatii kumoamaan Europolin johtajan 4.10.2007 tekemän päätöksen, jolla kieltäydyttiin uudistamasta hänen sopimustaan ja tarjoamasta hänelle toistaiseksi voimassa olevaa sopimusta, sekä Europolin johtajan 29.4.2008 tekemän päätöksen, jolla hylättiin hänen edellä mainitusta 4.10.2007 tehdystä päätöksestä tekemänsä valitus, ja Europolin johtajan 12.6.2008 tekemän päätöksen, jolla kieltäydyttiin uudelleen uudistamasta hänen sopimustaan.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kanne – Oikeussuojaintressi – Arviointi kannetta nostettaessa – Riitautettua päätöstä ei ole enää olemassa

Oikeussuojan tarpeen, joka on kanteen tutkittavaksi ottamisen ehdoton edellytys, on oltava olemassa kannetta nostettaessa. Näin ollen kumoamiskannetta, joka on nostettu sellaisesta päätöksestä, joka on kadonnut oikeudellisesta järjestelmästä ennen kannekirjelmän kirjaamispäivää sen vuoksi, että uudelleentarkastelun jälkeen on tehty uusi päätös muista syistä ja muiden seikkojen perusteella kuin ne, joihin hallinto on nojautunut tehdessään ensimmäisen päätöksen, ei voida ottaa tutkittavaksi. Uusi päätös ei ole vahvistava päätös vaan päinvastoin itsenäinen päätös, joka korvaa aikaisemman päätöksen.

(ks. 36, 37, 39 ja 40 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑362/05 P, Wunenburger v. komissio, 7.6.2007 (Kok., s. I‑4333, 42 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑49/91, Turner v. komissio, 18.6.1992 (Kok., s. II‑1855, 24–26 kohta); asia T‑128/96, Lebedef v. komissio, 13.12.1996 (Kok. H., s. I‑A‑629 ja II‑1679, 19 ja 21 kohta); asia T‑68/97, Neumann ja Neumann-Schölles v. komissio, 29.9.1999 (Kok. H., s. I‑A‑193 ja II‑1005, 58 kohta); asia T‑49/97, TAT European Airlines v. komissio, 27.1.2000 (Kok., s. II‑51, 30–36 kohta); asia T‑159/98, Torre ym. v. komissio, 24.4.2001 (Kok. H., s. I‑A‑83 ja II‑395, 28 kohta); asia T‑281/03, Liakoura v. neuvosto, 5.3.2004 (Kok. H., s. I‑A‑61 ja II‑249, 36–38 kohta) ja asia T‑272/03, Fernández-Gómez v. komissio, 13.9.2005 (Kok. H., s. I‑A‑229 ja II‑1049, 36 ja 42–44 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑28/08, Pouzol v. tilintarkastustuomioistuin, 15.7.2008 (Kok. H., s. I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, 45–50 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

4 päivänä marraskuuta 2008

Asia F-133/06

Luigi Marcuccio

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Henkilökohtaisen omaisuuden palauttamispyyntö – Valituksen hylkäävä päätös, joka on laadittu muulla kuin virkamiehen äidinkielellä – Myöhässä nostettu kanne – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Marcuccio vaatii muun muassa yhtäältä komission sen päätöksen kumoamista, jolla hylättiin hänen vaatimuksensa siitä, että hänen nykyiseen kotiosoitteeseensa toimitetaan tavarat, jotka hän oli jättänyt työsuhdeasuntoon, joka hänelle oli osoitettu, kun hän työskenteli komission edustustossa Angolassa, ja toisaalta toimielimen velvoittamista maksamaan hänelle vahingonkorvausta.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Kanne – Määräajat – Alkamisajankohta – Ilmoitus – Käsite

(Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohta)

2. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Tarpeettomasti tai haitantekona aiheutetut kulut

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan toinen alakohta; virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 122 artikla)

1. Ilmoitus valituksen hylkäämistä koskevasta päätöksestä, joka on laadittu kielellä, joka ei ole virkamiehen äidinkieli tai kieli, jolla valitus on laadittu, on sääntöjenmukainen sillä edellytyksellä, että asianomainen henkilö voi saada siitä tehokkaasti tiedon.

(ks. 42 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑118/99, Bonaiti Brighina v. komissio, 7.2.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑25 ja II‑97, 17 kohta)

Virkamiestuomioistuin: yhdistetyt asiat F‑51/05 ja F‑18/07, Duyster v. komissio, 13.12.2007 (Kok. H. 2007, s. I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, 57 kohta)

2. On aiheellista soveltaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, jota sovellettiin soveltuvin osin virkamiestuomioistuimessa vireillä oleviin asioihin ennen sen oman työjärjestyksen voimaantuloa 1.11.2007, ja velvoittaa virkamies, joka on itsepintaisesti estänyt hallinnon toimenpiteet kieltäytymällä yhteistyöstä tämän kanssa ja valinnut oikeudenkäynnin ilman minkäänlaista perustetta, korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

(ks. 55, 56 ja 58 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑241/03, Marcuccio v. komissio, 17.5.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑2‑111 ja II‑A‑2‑517, 65 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑40/06, Marcuccio v. komissio, 6.12.2007 (Kok. H. 2007, s. I‑A‑1‑000 ja II‑A‑1‑000, 50 kohta), josta on vireillä valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, asia T‑46/08 P
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Henkilöstö – Kanne – Oikeussuojan tarve

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

Virkamies ei voi nostaa kannetta yleisen edun tai toimielinten edun nimissä, ja hän voi vedota kumoamiskanteen tueksi vain häneen itseensä liittyviin kanneperusteisiin. Tästä syystä virkamiehen nostaman kanteen, jossa vaaditaan kumoamaan ylennyskierroksella ylempään palkkaluokkaan ylennettyjen virkamiesten luettelo siltä osin kuin kantajan nimeä ei ole luettelossa, tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi, jos virkamies ei ole selostanut, millä perusteella hänellä on henkilökohtainen intressi nostaa kanne, ja jos hän on vain vedonnut ylennyspisteiden tiettyjen ryhmien sääntöjenvastaisuuteen esittämättä kuitenkaan kirjelmissään kyseisen ylennyskierroksen osalta mitään henkilökohtaiseen tilanteeseensa liittyvää konkreettista seikkaa, erityisesti saamiensa kyseisiin ryhmiin kuuluvien ylennyspisteiden määrää. Tätä toteamusta ei kyseenalaisteta, vaikka näiden ylennyspisteiden määrä kävisi ilmi vastineeseen liitetystä asiakirjasta, koska on kantajan asiana näyttää toteen kirjelmissään oikeussuojan tarve ja tarvittaessa viitata liitteessä esitettyihin tätä koskeviin seikkoihin.

(ks. 31 ja 32 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 85/82, Schloh v. neuvosto, 30.6.1983 (Kok. 1983, s. 2105, 14 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑436/04, Sanchez Ferriz v. komissio, 22.11.2006 (Kok. H. 2006, s. I-A-2-277 ja II-A-2-1439, 35 kohta) ja asia T‑422/04, Lavagnoli v. komissio, 23.11.2006 (31 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
2

Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin niistä säädetään Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta 22.3.2004 annetussa neuvoston asetuksessa (EY, Euratom) N:o 723/2004, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 20.12.2010 annetulla neuvoston asetuksella (EU, Euratom) N:o 1240/2010 (jäljempänä henkilöstösäännöt), 5 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Näiden henkilöstösääntöjen soveltamisalaan kuuluvat virat luokitellaan niihin sisältyvien tehtävien luonteen ja vaativuuden mukaan hallintovirkamiesten tehtäväryhmään, jäljempänä ’AD’, ja hallintoavustajien tehtäväryhmään, jäljempänä ’AST’. 2. Tehtäväryhmässä AD on kaksitoista palkkaluokkaa, jotka vastaavat johto-, suunnittelu- ja tutkimustehtäviä sekä kielten alan ja tieteellisiä tehtäviä. – – 3. Voidakseen tulla nimitetyksi virkamieheksi hakijalla on oltava vähintään: – – b) tehtäväryhmän AD osalta palkkaluokissa 5 ja 6: i) vähintään kolmevuotisia yliopisto-opintoja vastaavan koulutustason suorittamisesta annettu tutkintotodistus tai ii) – – ; c) tehtäväryhmän AD osalta palkkaluokissa 7–16: i) yliopisto-opintoja vastaavan koulutustason suorittamisesta annettu tutkintotodistus, kun yliopisto-opintojen tavanomainen kesto on vähintään neljä vuotta[,] tai ii) yliopisto-opintoja vastaavan koulutustason suorittamisesta annettu tutkintotodistus ja vähintään kolmen vuoden pituinen soveltuva työkokemus, kun yliopisto-opintojen tavanomainen kesto [on] vähintään kolme vuotta, – – – –”
Vaikka muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 8 artiklassa säädetään mahdollisuudesta uusia väliaikaisen toimihenkilön työsopimus, kyseessä ei ole oikeus, vaan pelkkä toimivaltaisen viranomaisen harkittavaksi jätetty mahdollisuus. Unionin toimielimillä on nimittäin laaja harkintavalta niiden järjestäessä yksikkönsä niille annettujen tehtävien mukaan ja sijoittaessa käytettävissä olevan henkilöstön näitä tehtäviä varten, kuitenkin sillä edellytyksellä, että henkilöstö sijoitetaan yksikön edun mukaisesti.

Kun otetaan huomioon laaja harkintavalta, joka toimielimillä on työsopimusten uusimisessa, virkamiestuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu tällaista harkintavaltaa käyttäen toteutetusta toimenpiteestä nostettu kumoamiskanne, on rajoitettava arviointinsa sen tutkimiseen, onko hallinto pysynyt hyväksyttävissä rajoissa, kun otetaan huomioon sen keinot ja mahdollisuudet päätyä arviointiinsa, sekä sen selvittämiseen, ettei se ole käyttänyt valtaansa ilmeisen väärin.

Virhe voidaan kuitenkin määritellä ilmeiseksi ainoastaan, kun se on helposti havaittavissa ja voidaan todeta selvästi niiden arviointiperusteiden valossa, joita lainsäätäjä on tarkoittanut käytettäväksi hallinnon käyttäessä harkintavaltaansa. Sen osoittaminen, että hallinto on tosiseikkoja arvioidessaan tehnyt ilmeisen virheen, joka on omiaan oikeuttamaan tämän arvioinnin perusteella tehdyn päätöksen kumoamisen, edellyttää näin ollen, että todisteet, joiden esittäminen kuuluu kantajalle, riittävät viemään uskottavuuden hallinnon esittämiltä arvioinneilta. Toisin sanoen ilmeistä virhettä koskeva peruste on hylättävä, jos kyseenalaistettua arviointia voidaan kantajan esittämistä seikoista huolimatta pitää perusteltuna ja johdonmukaisena.

(ks. 62–64 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 10.10.2014, EMA v. BU (T‑444/13 P, EU:T:2014:865, 28 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 27.11.2008, Klug v. EMEA (F‑35/07, EU:F:2008:150, 65 ja 66 kohta); tuomio 10.9.2014, Tzikas v. AFE (F‑120/13, EU:F:2014:197, 91 kohta) ja tuomio 8.10.2015, FT v. AEMF (F‑39/14, EU:F:2015:117, 73 ja 74 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta ylennystä varten ehdolla olevien virkamiesten ansioiden vertailua varten, ja unionin tuomioistuinten valvonnan on tässä yhteydessä rajoituttava koskemaan sitä, onko hallintoviranomainen pitäytynyt sallituissa rajoissa kun otetaan huomioon ne keinot ja perusteet, joihin se on voinut perustaa arvionsa, ja ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen väärin. Virkamiestuomioistuin ei siis voi korvata arvioinnillaan kyseisen virkamiehen hakijoiden pätevyydestä ja ansioista tekemää arviota. Unionin tuomioistuinten ei näin ollen ole tutkittava sitä, onko hallinnon arviointi virkamiehen ammatillisista taidoista perusteltu silloin, kun se sisältää monitahoisia arvoarvostelmia, joita ei niiden luonteen vuoksi voida tarkistaa objektiivisesti. Virkamiestuomioistuimen tehtävänä ei siis ole tarkastella ylennyskelpoisten hakijoiden kaikkia asiakirja-aineistoja yksityiskohtaisesti, jotta se voi varmistaa olevansa samalla kannalla kuin nimittävä viranomainen, koska jos se ryhtyisi tällaiseen toimintaan, se ylittäisi sille kuuluvan laillisuusvalvonnan korvaamalla täten omalla arvioinnillaan nimittävän viranomaisen ylennyskelpoisten hakijoiden ansioista tekemän arvioinnin.

Hallinnolle täten tunnustettua harkintavaltaa rajoittaa kuitenkin velvollisuus suorittaa hakijoiden vertailu huolellisesti ja puolueettomasti yksikön edun nimissä ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti. Vaikka nimittävällä viranomaisella on henkilöstösääntöjen mukainen toimivalta suorittaa tällainen arviointi asianmukaisimpana pitämänsä menettelyn tai menetelmän mukaisesti, tämä arviointi on käytännössä suoritettava yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudattaen, ja siinä on käytettävä toisiinsa verrattavissa olevia tietolähteitä ja tietoja.

Sen valvonnan asiayhteydessä, jota unionin tuomioistuimet kohdistavat hallinnon ylennyksiä koskevissa asioissa tekemiin valintoihin, virhe on ilmeinen, kun se on helposti havaittavissa ja voidaan todeta selvästi niiden arviointiperusteiden valossa, joita lainsäätäjä on tarkoittanut käytettäväksi ylennyspäätöksiä ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan mukaisia päätöksiä tehtäessä. Tästä seuraa, että sen osoittamiseksi, että hallinto on tosiseikkoja arvioidessaan tehnyt ilmeisen virheen, joka on omiaan oikeuttamaan päätöksen kumoamisen, kantajan on esitettävä riittävät todisteet siitä, etteivät hallinnon esittämät arvioinnit ole uskottavia. Ilmeistä arviointivirhettä koskeva peruste on toisin sanoen hylättävä, jos kyseenalaistettua arviointia voidaan kantajan esittämistä seikoista huolimatta pitää totena tai pätevänä.

(ks. 29–31 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Casini v. komissio (EU:T:2005:324, 52 ja 53 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio Canga Fano v. neuvosto (T‑281/11 P, EU:T:2013:252, 35, 41 ja 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio Stols v. neuvosto (T‑95/12 P, EU:T:2014:3, 31 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio AC v. neuvosto (EU:F:2011:160, 22 ja 24 kohta); tuomio Buxton v. parlamentti (F‑50/11, EU:F:2012:51, 38 kohta) ja määräys Debaty v. neuvosto (F‑47/13, EU:F:2013:215, 33 kohta)
Henkilöstösääntöjen 27 artiklassa asetettujen edellytysten täyttyminen tarkistetaan kahden peräkkäisen menettelyn päätteeksi, eli henkilön läpäistyä Euroopan unionin palvelukseen ottamista koskevat kilpailut ja suoritettua virkamiehen vakinaistamiseen tähtäävään koeajan. Kilpailussa menestynyt hakija, joka on otettu palvelukseen koeajalla olevaksi virkamieheksi, voidaan siten nimittää vakinaiseksi virkamieheksi ainoastaan, jos hän suorittaa menestyksellisesti henkilöstösääntöjen 34 artiklassa tarkoitetun koeajan. Vaikka koeaikaa, jonka tarkoituksena on arvioida koeajalla olevan virkamiehen soveltuvuutta ja käytöstä, ei voida rinnastaa koulutusjaksoon, on kuitenkin välttämätöntä, että asianomainen on saanut tämän ajanjakson aikana mahdollisuuden osoittaa pätevyytensä. Tämä edellytys, jota ei voida erottaa koeajan käsitteestä, sisältyy implisiittisesti henkilöstösääntöjen 34 artiklan 3 kohtaan. Tämä merkitsee käytännössä sitä, että koeajalla olevalle virkamiehelle on annettava riittävien aineellisten edellytysten lisäksi asianmukaisia ohjeita ja neuvoja, kun otetaan huomioon hoidettavien tehtävien luonne, jotta hän kykenisi mukautumaan tehtävänsä erityisiin tarpeisiin. Kyseisten ohjeiden ja neuvojen vaadittavaa tasoa ei pidä arvioida abstraktisti vaan konkreettisesti, jolloin on otettava huomioon hoidettujen tehtävien luonne. Tässä tarkoituksessa ei voida sivuuttaa koeajalla olevan henkilön aikaisempaa kokemusta. Vaikka tämä kokemus ei voi sellaisenaan kyseenalaistaa koeajan tarpeellisuutta, jonka tarkoituksena on arvioida asianomaisen henkilön soveltuvuutta ja käytöstä, tämä sama kokemus voi kuitenkin määrittää sen, kuinka vaativia tehtäviä hänelle on annettava, jotta koeaika vastaisi tavoitettaan.

(ks. 52, 53, 55 ja 56 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Mirossevich v. korkea viranomainen (10/55, EU:C:1956:14, 387–389 kohta) ja tuomio Patrinos v. TSK (3/84, EU:C:1985:202, 20 ja 21 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Rozand-Lambiotte v. komissio (T-96/95, EU:T:1997:25, 95 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Krcova v. yhteisöjen tuomioistuin (F-112/06, EU:F:2007:178, 48 kohta); tuomio Doktor v. neuvosto (F-73/07, EU:F:2008:42, 31 ja 33–36 kohta) ja tuomio Giannini v. komissio (F-49/08, EU:F:2009:76, 65 kohta)
162

Tässä tuomiossa esitetyillä perusteilla kantaja on hävinnyt asian. Lisäksi parlamentti on nimenomaisesti vaatinut, että kantaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Kun kuitenkin otetaan huomioon yhtäältä komitean toiminnassa tapahtunut häiriö, joka johti siihen, että pyynnöstä, jonka kantaja osoitti komitean aikaisemmalle puheenjohtajalle, ei sisäisten sääntöjen vastaisesti huolehdittu, ja toisaalta hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen pääasialliseksi tueksi esitetty soveltumaton perustelu, virkamiestuomioistuin katsoo, että on perusteltua soveltaa työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohtaa, ja päättää näin ollen, että parlamentin on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja että sen on korvattava puolet kantajan oikeudenkäyntikuluista.
Jotta kantaja voisi ajaa kannetta, jolla pyritään hallinnon tekemän päätöksen kumoamiseen, hänellä on kanteen nostamisen jälkeenkin oltava edelleen henkilökohtainen intressi saada riidanalainen päätös kumotuksi.

Mitä tulee kantajan intressiin vaatia riidanalaisen arviointikertomuksen kumoamista, on arvioitava, onko kantaja esittänyt näyttöä sellaisesta erityisestä olosuhteesta, jonka vuoksi hänellä on henkilökohtainen ja voimassa oleva intressi vaatia kumoamista senkin jälkeen, kun hän on lopullisesti lopettanut tehtävissään.

Kun väliaikainen toimihenkilö ilmoittaa arviointikertomuksesta nostamassaan kumoamiskanteessa, että vastaaja päätti jättää hänen työsopimuksensa uusimatta muun muassa riitautetun arviointikertomuksen perusteella ja että hän oli nostanut virkamiestuomioistuimessa kanteen tästä päätöksestä, se seikka, että kantajan työsopimus päättyi, ei sellaisenaan tee riitautettua arviointikertomusta täysin hyödyttömäksi eikä se näin ollen ole omiaan tekemään tyhjäksi kantajan oikeussuojan tarvetta riitauttaa kyseinen kertomus.

(ks. 25–28 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: määräys N v. komissio (T‑97/94, EU:T:1998:270, 26 kohta); tuomio Dionyssopoulou v. neuvosto (T‑105/03, EU:T:2005:189, 20 kohta) ja määräys Marcuccio v. komissio (T‑46/08 P, EU:T:2009:362, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Solberg v. OEDT (F‑148/12, EU:F:2013:154, 16 kohta)
Kyseisen tutkintakomitean lausunnon lainvastaisuuteen voidaan sitä vastoin vedota Euroopan investointipankin pääjohtajan tekemän lopullisen päätöksen kumoamista koskevan vaatimuksen tueksi. Euroopan investointipankin vahvistamasta ja pankin henkilöstöä koskevien käytännesääntöjen 3.6 artiklassa tarkoitetusta sisäisestä säännöstöstä, jonka otsikkona on ”Ihmisarvoista kohtelua työyhteisössä koskevat toimintaperiaatteet”, nimittäin ilmenee, että tutkintakomitean lausunto on olennainen muotovaatimus, ja sen laatimisessa mahdollisesti tapahtuneet aineelliset tai menettelylliset sääntöjenvastaisuudet merkitsevät virhettä, joka vaikuttaa pankin pääjohtajan nimenomaan kyseisen lausunnon perusteella tekemän lopullisen päätöksen laillisuuteen.

Euroopan investointipankin tutkintakomitean lausunto ei näin ollen ole sellaisenaan kannekelpoinen toimi, joten vaatimus sen kumoamisesta on jätettävä tutkimatta.

Kantajalle vastaisia toimia ovat ainoastaan toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka vaikuttavat hänen etuihinsa suoraan ja välittömästi muuttaen hänen oikeusasemaansa selvästi. Kun on kyse toimista tai päätöksistä, jotka tehdään monivaiheisessa menettelyssä ja erityisesti sisäisen menettelyn päätteeksi, kannekelpoisia ovat pääsääntöisesti ainoastaan toimenpiteet, joissa lopullisesti vahvistetaan hallinnon kanta kyseisen menettelyn päätteeksi; sen sijaan menettelyn kuluessa toteutetut toimenpiteet, joilla valmistellaan lopullista päätöstä, eivät ole kannekelpoisia. Päätöstä valmistelevat toimet eivät ole asianomaiselle vastaisia, ja kantaja voi vasta menettelyn päätyttyä tehtyä päätöstä vastaan nostetun kanteen yhteydessä vedota aikaisempien, tähän päätökseen kiinteästi liittyvien toimien sääntöjenvastaisuuteen.

Euroopan investointipankin käytännesääntöjen 3.6.1 artiklan mukaan työpaikkakiusaamisella tarkoitetaan melko pitkän ajan kuluessa tapahtuvia toistuvia vihamielisiä tai sopimattomia toteamuksia, menettelyjä tai toimia, joita yksi tai useampi henkilöstön jäsen ilmaisee tai osoittaa jotakin toista henkilöstön jäsentä kohtaan. Ihmisarvoista kohtelua työyhteisössä koskevien pankin toimintaperiaatteiden mukaan sillä, onko kyseessä oleva käyttäytyminen tahallista vai ei, ei ole merkitystä. Ratkaiseva periaate on, että kiusaaminen ja pelottelu ovat ei-toivottua käyttäytymistä, jota ei voida hyväksyä ja joka vahingoittaa sen kohteena olevan itsetuntoa ja itseluottamusta.

Tästä seuraa, että pankin sisäisen säännöstön kannalta kyse on työpaikkakiusaamisesta, jonka seurauksena pankilla on avustamisvelvollisuus, kun kiusaajan toteamukset, menettelyt tai toimet ovat objektiivisesti tarkasteltuina ja siten sisältönsä perusteella vahingoittaneet niiden kohteena pankissa olleen henkilön itsetuntoa ja itseluottamusta, ilman että olisi tarpeen osoittaa, että kiusaaja on toiminut tahallisesti.

Työpaikkakiusaamista käsittelevän tutkintakomitean lausunto, jossa edellytetään käytöksen tahallisuutta, jotta sitä voitaisiin pitää työpaikkakiusaamisena, ei ole tämän pakottavan sisäisen säännöstön mukainen.

(ks. 50, 51 ja 53 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 11.11.2014, De Nicola v. EIP (F‑52/11, EU:F:2014:243, 154 kohta)
Vaikka asianosainen voi nostaa vahingonkorvauskanteen ilman, että yhdessäkään säännöksessä tai määräyksessä edellytetään, että hänen on vaadittava sen lainvastaisen toimen kumoamista, josta hänelle on aiheutunut vahinkoa, asianosainen ei kuitenkaan voi käyttää tämän avulla kiertää sitä, että samaa lainvastaisuutta ja samaa rahallista vaatimusta koskeva kanne on jätetty tutkimatta. Erityisesti virkamies, joka ei ole riitauttanut hänelle väitetysti vastaista toimea nostamalla määräajassa kumoamiskanteen tästä toimesta, ei voi korjata laiminlyöntiään ja saada vahingonkorvausvaatimuksen avulla kanteen nostamisen määräaikoja alkamaan uudelleen.

(ks. 31 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Burban v. parlamentti (T‑59/96, EU:T:1997:75, 26 ja 27 kohta)
60

Virkamiestuomioistuin muistuttaa heti alkuun, että suhteellisuusperiaatteen mukaan unionin säännöstön lainmukaisuuden edellytyksenä on, että säännöstössä käyttöön otetuilla keinoilla voidaan toteuttaa kyseisellä säännöstöllä lainmukaisesti tavoitellut tavoitteet ja että näillä keinoilla ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, ja silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava lähtökohtaisesti vähiten rajoittava (asia F‑36/10, Rapone v. komissio, tuomio 28.3.2012, 50 kohta).