Näin ollen valintalautakunta, jolla on valtuudet laatia henkilöstösääntöjen 30 artiklan mukaisesti soveltuvien hakijoiden luettelo, voi laajan harkintavaltansa nojalla perustellusti katsoa, että hakija on valintalautakunnan jäseneen olevan sukulaisuussuhteensa vuoksi, vaikka tämän kokoonpano liittyy läheiseen alaan, valintalautakunnan tietämättä etuoikeutetussa asemassa suhteessa muihin avoimen kilpailun hakijoihin ja että tämä asema voi vahingoittaa kullekin kilpailulle olennaista edellytystä eli kaikkien hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun takaamista.

Pelkästään se, että valintalautakunnan jäsen, jolla on sukulaisuussuhde hakijaan, on jättänyt henkilöstösääntöjen 11 a artiklan mukaiset velvollisuutensa laiminlyöden ilmoittamatta tästä muille jäsenille valintalautakunnassa, joka vastaa kilpailusta, johon sukulaisuussuhteessa oleva hakija osallistuu, ei vapauta tätä hakijaa vastuusta – hakijana tehtäviin, joihin palvelukseen ottaminen edellyttää henkilöstösääntöjen 27 artiklan mukaisesti ehdottoman luotettavuuden osoittamista – kun hän ei ole itse katsonut tarpeelliseksi ilmoittaa Euroopan unionin henkilöstövalintatoimistolle ja/tai valintalautakunnalle sukulaisuussuhteestaan valintalautakunnan jäseneen, sillä tällainen menettely on vähimmäisvaatimus, jota voidaan edellyttää Euroopan unionin virkamieheksi palvelukseen haluavalta hakijalta, varsinkin kun kyseinen toimisto on useaan kertaan kiinnittänyt hakijoiden huomion kieltoon olla yhteydessä yhteenkään valintalautakunnan jäseneen.

Kun sukulaisuussuhde paljastuu ajankohtana, jona valintakokeet on jo suoritettu, valintalautakunnalla ei näin ollen ole muuta keinoa kuin sulkea kyseinen hakija pois avoimesta kilpailusta sen varmistamiseksi, että kilpailun aikana noudatetaan edelleen tarkasti henkilöstösääntöjen 27 artiklan tavoitteen täyttämiseksi tarvittavia yhdenvertaisuutta koskevia edellytyksiä.

Tältä osin kilpailun valintalautakunnalla on laaja harkintavalta, kun sen on arvioitava kyseistä tavoitetta vahingoittavia säännönvastaisuuksia.

Yhdenvertaisen kohtelun periaate on unionin oikeuden perusperiaate, jota sovelletaan muun muassa kilpailuja koskevissa asioissa ja jonka noudattamista kilpailun valintalautakunnan on valvottava tarkasti kilpailun aikana. Kilpailun valintalautakunnan on taattava, että sen arvioinnit kaikista arvioiduista hakijoista tehdään yhdenvertaisesti ja objektiivisesti, ja on tärkeää, että arvosteluperusteet ovat yhdenmukaiset ja että niitä sovelletaan johdonmukaisesti kaikkiin hakijoihin.

Vahingonkorvausvaatimus voidaan ottaa tutkittavaksi, vaikka tällaista vaatimusta ei ole ensin osoitettu hallinnolle, kun kyseisen kanteen ja kumoamiskanteen välillä on suora yhteys, mutta asia on toisin, kun väitetty vahinko perustuu hallinnon tekemiin virheisiin tai laiminlyönteihin. Viimeksi mainitussa tapauksessa silloin, kun väitetty vahinko ei perustu toimeen, jonka kumoamista vaaditaan, vaan virheisiin ja laiminlyönteihin, joita väitetään tehdyn, oikeudenkäyntiä edeltävä menettely on välttämättä aloitettava hallinnolle osoitetulla vaatimuksella tämän vahingon korvaamisesta.

Vahingonkorvausvaatimus, jossa vaaditaan korjattavaksi vahinko, joka hakijalle on aiheutunut, kun hänet on perusteettomasti suljettu pois kilpailusta perusteilla, joista ei ole säädetty missään, toisin sanoen valintalautakunnan lainvastaisen menettelyn seurauksena, ja joka ei perustu suoraan riidanalaiseen päätökseen, on jätettävä tutkimatta, kun henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan nojalla ei ole ennen oikeudenkäyntiä esitetty vaatimusta tällaisen vahingon korvaamisesta.

Kuitenkin silloin, kun henkinen kärsimys perustuu riidanalaiseen päätökseen, joka on tehty sen varmistamiseksi, että kilpailun aikana noudatetaan tarkasti henkilöstösääntöjen 27 artiklan tavoitteen täyttämiseksi tarvittavia yhdenvertaisuutta koskevia edellytyksiä, ja kun kumoamisvaatimus on hylätty eikä mitään lainvastaisuutta ole todettu, vahingonkorvausvaatimus on siten hylättävä.

(ks. 74, 76 ja 77 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 27.6.198, Giordani v. komissio (200/87, EU:C:1989:259, 22 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 11.5.2005, de Stefano v. komissio (T‑25/03, EU:T:2005:168, 78 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 24.4.2013, Demeneix v. komissio (F‑96/12, EU:F:2013:52, 87 kohta)