ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun direktiivin 2003/88 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että virkamiehellä on eläkkeelle siirtyessään oikeus lomakorvaukseen palkallisesta vuosilomasta, joka häneltä on jäänyt pitämättä, koska hän on ollut poissa palveluksesta sairauden takia.

(ks. 32 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Polkumyynnistä annetun perusasetuksen N:o 384/96, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2117/2005, 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaan poiketen siitä, mitä saman artiklan 1–6 kohdassa säädetään, muussa kuin markkinatalousmaista peräisin olevassa tuonnissa normaaliarvo määritetään lähtökohtaisesti kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan tai sitä koskevan laskennallisen arvon perusteella. Kyseisen säännöksen toisen alakohdan mukaan soveltuva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa, valitaan hyväksyttävällä tavalla ottamalla huomioon kaikki valintahetkellä käytettävissä olevat luotettavat tiedot. Unionin toimielinten tehtävänä on kaikki mahdolliset vaihtoehdot huomioon ottaen yrittää löytää kolmas maa, jossa samankaltaisen tuotteen hinta muodostuu olosuhteissa, jotka ovat mahdollisimman pitkälti verrattavissa viejämaan olosuhteisiin, sillä edellytyksellä, että kyse on markkinatalousmaasta.

Unionin toimielinten harkintavallan käyttöä valvotaan tuomioistuinvalvonnassa. Vertailumaan valinnan osalta on erityisesti tarkistettava, etteivät kyseiset toimielimet ole jättäneet huomiotta olennaisia seikkoja pitäessään tietyn maan valitsemista asianmukaisena ja että kaikki asiaan liittyvät seikat on tutkittu tarpeeksi huolellisesti, jotta voidaan katsoa, että normaaliarvo on määritetty asianmukaisella ja hyväksyttävällä tavalla.

(ks. 20–22 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veronmaksuvelvolliset – Jäsenvaltioiden oikeus säätää muun kuin veronmaksuvelvollisen yhteisvastuullisesta velvollisuudesta veron maksamiseen

(Neuvoston direktiivin 77/388 21 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/115, 21 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioilla ei ole sen nojalla oikeutta säätää, että muun varaston kuin tullivaraston haltija on yhteisvastuullisesti velvollinen maksamaan tavaroiden verovelvollisen omistajan kyseisestä varastosta tekemästä vastikkeellisesta tavaroiden luovutuksesta aiheutuneen verovelan, vaikka varaston haltija olisi toiminut vilpittömästi tai vaikkei hänen viakseen voitaisi osoittaa mitään virhettä tai laiminlyöntiä.

Kansalliset toimenpiteet, jotka johtavat ankaraa yhteisvastuuta koskevaan järjestelmään, menevät nimittäin pidemmälle kuin veronsaajan oikeuksien säilyttämisen kannalta on tarpeen. Arvonlisäveron maksamisvelvollisuuden siirtämistä muulle henkilölle kuin veronmaksuvelvolliselle, vaikka tämä henkilö on valtuutettu verottoman varaston pitäjä, niin, että henkilöä ei vapauteta maksuvelvollisuudesta, vaikka hän osoittaisi, ettei hänellä ole mitään tekemistä veronmaksuvelvollisen menettelyn kanssa, on näin ollen pidettävä suhteellisuusperiaatteen vastaisena. Olisi näet selvästi suhteetonta pitää kyseistä henkilöä ehdottomasti vastuullisena verotulojen menetyksestä, joka aiheutuu kolmannen verovelvollisen menettelystä, johon henkilöllä ei ole mitään vaikutusvaltaa.

Näin ollen se, että muu henkilö kuin verovelvollinen on toiminut vilpittömässä mielessä harkitsevalta toimijalta edellytettävää huolellisuutta noudattaen, että hän on toteuttanut kaikki toimenpiteet, jotka ovat kohtuudella hänen toteutettavissaan, ja että hänen osallistumisensa petokseen on suljettu pois, ovat tärkeitä seikkoja määritettäessä mahdollisuutta velvoittaa kyseinen henkilö suorittamaan arvonlisävero yhteisvastuullisesti.

(ks. 24, 26 ja 28 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ympäristö – Pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistäminen – Direktiivi 96/61 – Sikojen tehokasvatuslaitokset, joissa on yli 750 emakkopaikkaa – Emakkopaikan käsite

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 166/2006; neuvoston direktiivin 96/61 1 artikla ja liitteessä I olevan 6.6 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annetun direktiivin 96/61, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 166/2006, liitteessä I olevan 6.6 kohdan c alakohdassa olevaa ilmaisua ”emakkopaikka” on tulkittava siten, että se kattaa nuorten emakkojen eli jo astutettujen naaraspuolisten sikojen, jotka eivät vielä ole porsineet, paikat.

(ks. 39 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Perhe-etuudet – Eläkeläiset, jotka saavat useamman kuin yhden jäsenvaltion lainsäädäntöön perustuvaa eläkettä – Etuudet huollettaville lapsille ja eläkkeensaajien orvoille – Vammaiset lapset

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1992/2006, 77 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohta ja 78 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohta)

Tiivistelmä

Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1992/2006, 77 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohtaa ja 78 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että vanhuus- ja/tai työkyvyttömyyseläkettä saavilla henkilöillä tai kuolleen työntekijän orvolla, joihin on sovellettu useampien jäsenvaltioiden lainsäädäntöä mutta joiden eläkeoikeudet tai orvon oikeudet perustuvat yksinomaan entisen työskentelyjäsenvaltion lainsäädäntöön, on oikeus vaatia kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta sen lainsäädännön mukaisia perheavustuksia vammaisten lasten hyväksi täysimääräisinä, vaikka he eivät ole hakeneet asuinjäsenvaltiossa sen lainsäädännön mukaisia määrältään suurempia vastaavia avustuksia sen vuoksi, että he ovat valinneet toisen vammaisetuuden, joka on niiden kanssa yhteensopimaton, jos oikeus perheavustuksiin entisessä työskentelyjäsenvaltiossa on saavutettu yksinomaan kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella. Tämä pätee myös silloin, kun asianomaisilla henkilöillä ei ole asuinjäsenvaltion lainsäädännön perusteella mahdollisuutta valita perheavustusten maksamista kyseisessä jäsenvaltiossa.

(ks. 57 ja 59 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus – Televisiolähetystoiminta – Direktiivi 89/552 – Direktiivin säännösten noudattamisen valvonta – Lähetysten alkuperävaltiolle kuuluva valvonta – Poikkeukset – Yllyttäminen vihaan rodun, sukupuolen, uskonnon tai kansallisuuden perusteella – Käsite – Kansojen välisen yhteisymmärryksen vahingoittaminen kuuluu käsitteen soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivi 89/552, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/36, 22 a artikla)

Tiivistelmä

Televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/552, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36, 22 a artiklaa on tulkittava siten, että seikkojen, jotka kuuluvat kansojen välisen yhteisymmärryksen vahingoittamisen kieltoa koskevan kansallisen oikeussäännön piiriin, on katsottava sisältyvän kyseisessä artiklassa esitettyyn käsitteeseen ”yllyttäminen vihaan rodun, sukupuolen, uskonnon tai kansallisuuden perusteella”.

Kyseisellä artiklalla ei estetä sitä, että jäsenvaltio ryhtyy yhdistyslain kaltaisen yleisen lainsäädännön perusteella toimenpiteisiin toiseen jäsenvaltioon sijoittautunutta televisiolähetystoiminnan harjoittajaa kohtaan sen vuoksi, että sen toiminta ja tavoitteet ovat kansojen välisen yhteisymmärryksen vahingoittamista koskevan kiellon vastaisia, kunhan näillä toimenpiteillä ei estetä kyseisen toiminnanharjoittajan toisesta jäsenvaltiosta lähettämien televisio-ohjelmien varsinaista edelleen lähettämistä sen jäsenvaltion alueella, missä ne vastaanotetaan, ja tämän seikan tutkiminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.

(ks. 46 ja 54 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Liikenne – Lentoliikenne – Asetus N:o 261/2004 – Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt – Peruuttamisen käsite

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan l alakohta ja 5 artiklan 3 kohta)

2. Liikenne – Lentoliikenne – Asetus N:o 261/2004 – Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt – Lisäkorvaus – Soveltamisala – Aineettoman vahingon kuuluminen lisäkorvauksen soveltamisalaan

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 8, 9 ja 12 artikla; vuoden 1999 Montrealin yleissopimus)

Tiivistelmä

1. Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen N:o 295/91 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan l alakohdassa määriteltyä ”peruuttamisen” käsitettä on tulkittava siten, että se ei koske yksinomaan sitä, että asianomainen lentokone ei lähde lainkaan lentoon, vaan se kattaa myös tapauksen, jossa lentokone on lähtenyt lentoon mutta sen on tämän jälkeen pitänyt mistä tahansa syystä palata lähtölentoasemalle ja jossa kyseisen lentokoneen matkustajat on siirretty muille lennoille.

Sillä, miksi lentokoneen on pitänyt palata lähtölentoasemalle, ei tässä yhteydessä ole merkitystä. Tällä on nimittäin merkitystä yksinomaan sen määrittämiseksi, johtuiko kyseinen peruuttaminen mahdollisesti asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista poikkeuksellisista olosuhteista, joita ei olisi voitu välttää, vaikka kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet olisi toteutettu, jolloin korvausta ei tarvitse maksaa.

(ks. 34 ja 35 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen N:o 295/91 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 261/2004 12 artiklassa mainittua ”lisäkorvauksen” käsitettä on tulkittava siten, että se mahdollistaa sen, että kansallinen tuomioistuin velvoittaa korvaamaan vahingon − aineeton vahinko mukaan luettuna −, joka aiheutuu lentokuljetussopimuksen täyttämättä jättämisestä, eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä tehdyssä yleissopimuksessa määrätyin tai kansallisessa oikeudessa säädetyin edellytyksin. Tämä ”lisäkorvauksen” käsite ei sen sijaan voi olla oikeudellinen perusta sille, että kansallinen tuomioistuin velvoittaa lentoliikenteen harjoittajan korvaamaan matkustajille, joiden lento on viivästynyt tai peruutettu, näille sen vuoksi aiheutuneet kulut, että kyseinen lentoliikenteen harjoittaja ei ole noudattanut avunanto- ja huolenpitovelvoitteitaan, joista säädetään kyseisen asetuksen 8 ja 9 artiklassa.

(ks. 46 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Oikeusturvavakuutus – Direktiivi 87/344 – Vakuutetun henkilön oikeus valita vapaasti laillinen edustajansa – Ulottuvuus

(Neuvoston direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Oikeusturvavakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan voidaan sopia, että oikeusturvavakuutuksella vakuutettu henkilö saa valita edustajakseen oikeudenkäynti- tai hallintomenettelyissä ainoastaan ammattimaisesti tähän tarkoitukseen oikeutetun henkilön, jolla on toimisto alimpana asteena toimivaltaisen tuomioistuimen tai hallintoviranomaisen kotipaikalla, kunhan kyseinen rajoittaminen koskee ainoastaan sitä, miten laajasti oikeusturvavakuutuksen antaja kattaa edustajan toimenpiteistä aiheutuneet kulut, ja kunhan kyseisen vakuutuksenantajan todellisuudessa maksama korvaus on riittävä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, jottei vakuutetun henkilön vapaus valita edustajansa menetä merkitystään.

(ks. 36 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tulliliitto – Tulliton väliaikaisen maahantuonnin menettely – Kaupalliseen käyttöön tarkoitettu tieliikenneajoneuvo – Sisäiseen liikenteeseen käytetty ajoneuvo – Tavaroiden purku jäsenvaltiossa ilman sitä koskevaa lupaa

(Komission asetuksen N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 993/2001, 555 artiklan 1 kohta ja 558 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 993/2001, 555 artiklan 1 kohtaa ja 558 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että Euroopan unioniin kokonaan tullittomassa menettelyssä tuodun ja sisäisessä liikenteessä käytetyn ajoneuvon käytössä tapahtuneen sääntöjenvastaisuuden on katsottava toteutuvan siirryttäessä siihen jäsenvaltioon, jossa ajoneuvo liikkuu kansallisten kuljetusalan säännösten vastaisesti, ja täten, jos lastin purkamiseen ei ole lupaa purkujäsenvaltiossa, tämän jäsenvaltion viranomaiset ovat toimivaltaisia kantamaan kyseiset tullimaksut.

(ks. 41 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntiväite – Väite, jota ei ole tuettu täsmällisillä väitteillä – Väitteen hylkääminen (unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artikla) (ks. 17–19 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Velvollisuutta vastata asianosaisten valitusperusteisiin ja vaatimuksiin ei ole noudatettu – Valitusperuste, jonka tarkoituksena on osoittaa sellaisen sopimuksen täytäntöön panemisesta, joka koskee unionin maksamaa taloudellista tukea sähköiseen sisältöön liittyvälle hankkeelle, aiheutuneiden kulujen tukikelpoisuus – Unionin yleinen tuomioistuin ei ole lausunut asiasta – Perusteltu valitus (SEUT 272 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 32, 33, 42 ja 43 kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Peruste, joka esitetään ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhaun yhteydessä – Tutkimatta jättäminen (unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan 1 kohta) (ks. 67 ja 68 kohta)

4. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu unionin yleiselle tuomioistuimelle esitettyjen tosiseikkojen arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 81–84 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-340/07, Evropaïki Dynamiki vastaan komissio, 9.2.2010 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi välityslausekkeeseen perustuvan kanteen, jossa vaadittiin, että komissio on velvoitettava maksamaan yhtäältä ne rahamäärät, jotka se on väitetysti velvollinen maksamaan kantajalle, sekä toisaalta korvausta vahingosta, joka on aiheutunut komission irtisanottua hankkeelle ”e-Content Exposure and Business Opportunities” (”EEBO”) (sopimus nro EDC-53007 EEBO/27873) maksettavaa taloudellista tukea koskevan sopimuksen, joka oli tehty maailmanlaajuisten verkkojen eurooppalaisen digitaalisen sisällön kehittämisen ja käytön sekä tietoyhteiskunnan kielellisen monimuotoisuuden edistämistä koskevan yhteisön monivuotisen ohjelman (”eContent”-ohjelma), puitteissa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-340/07, Evropaïki Dynamiki vastaan komissio, 9.2.2010 antama tuomio kumotaan siltä osin kuin yleinen tuomioistuin jätti siinä lausumatta Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE:n vaatimuksista, joilla pyritään sopimuksen EDC-53007 EEBO/27873 irtisanomisesta huolimatta velvoittamaan komissio maksamaan sille 172 588,62 euron summa, joka vastaa kuluja, joita komissio ei vielä ole korvannut ja joista se vastaa mainitun sopimuksen puitteissa.

2) Asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta se lausuu Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE:n mainituista vaatimuksista.

3) Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Asia C-16/10

The Number (UK) Ltd ja Conduit Enterprises Ltd

vastaan

Office of Communications ja British Telecommunications plc

(Court of Appealin (England & Wales) (Civil Division) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Televiestintä — Verkot ja palvelut — Direktiivi 2002/22/EY — Yritysten nimeäminen tarjoamaan yleispalvelua — Erityisvelvollisuuksien asettaminen nimetylle yritykselle — Numerotiedotus- ja luettelopalvelut”

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 17.2.2011 I - 693

Tuomion tiivistelmä

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Televiestintäala – Yleispalvelu ja käyttäjien oikeudet – Direktiivi 2002/22

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/20 6 artiklan 2 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22 3 artiklan 2 kohta ja 8 artiklan 1 kohta)

Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22 (yleispalveludirektiivi) 8 artiklan 1 kohdassa sallitaan jäsenvaltioiden, jotka päättävät kyseisen säännöksen mukaisesti nimetä yrityksen tai yrityksiä takaamaan saman direktiivin 4–7 artiklassa ja 9 artiklan 2 kohdassa määritellyn yleispalvelun tai joitakin sen osatekijöitä, asettavan näille yrityksille ainoastaan kyseisen direktiivin säännöksissä tarkoitettuja erityisvelvollisuuksia, jotka liittyvät siihen, että nimetyt yritykset itse toimittavat yleispalvelun tai sen osatekijät loppukäyttäjille.

Vaikka jäsenvaltioiden on yleispalveludirektiivin 3 artiklan 2 kohdan mukaan määritettävä ”tehokkain ja asianmukaisin tapa varmistaa yleispalvelun toteuttaminen”, jäsenvaltioille tämän säännöksen mukaan kuuluva harkintavalta ei voi antaa niille oikeutta asettaa tietyille yrityksille muita kuin sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista annetun direktiivin 2002/20 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin tilanteisiin liittyviä erityisvelvollisuuksia.

(ks. 38 ja 40 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Matkatoimistoja koskeva erityisjärjestelmä

(Neuvoston direktiivin 77/388 26 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 26 artiklaa on tulkittava niin, ettei sitä sovelleta matkatoimiston suorittamaan oopperalippujen erilliseen myyntiin, johon ei liity matkapalvelujen suorittamista.

Kyseinen säännös on poikkeus veron perustetta koskevasta yleisestä järjestelmästä matkatoimistojen ja turistimatkojen järjestäjien tiettyjen liiketoimien osalta, ja poikkeuksena kuudennessa direktiivissä säädetystä normaalista järjestelmästä tätä artiklaa on sovellettava vain siltä osin kuin on tarpeellista säännöksen tavoitteen saavuttamiseksi.

Kyseisen erityisjärjestelmän soveltaminen toimintaan, jossa matkatoimisto ainoastaan myy pääsylippuja matkapalveluja suorittamatta, aiheuttaisi kilpailun vääristymisen, koska samaa toimintaa verotettaisiin eri tavoin sen mukaan, onko mainittuja lippuja myyvä talouden toimija matkatoimisto vai ei.

(ks. 16, 24 ja 25 kohta sekä tuomiolauselma)
61

On kuitenkin niin, että vaikka on totta, ettei direktiivin täytäntöön paneminen vaadi sen säännösten muodollista toistamista nimenomaisessa ja erityisessä säännöksessä ja että yleinen oikeustila saattaa jo olla riittävä, jotta direktiivi voidaan sen sisällöstä riippuen katsoa täytäntöön pannuksi (ks. mm. asia 29/84, komissio v. Saksa, tuomio 23.5.1985, Kok., s. 1661, Kok. Ep. VIII, s. 231, 22 ja 23 kohta; asia C-217/97, komissio v. Saksa, tuomio 9.9.1999, Kok., s. I-5087, 31 ja 32 kohta ja asia C-233/00, komissio v. Ranska, tuomio 26.6.2003, Kok., s. I-6625, 76 kohta), on todettava, että unionin lainsäätäjä on direktiivin 2003/4 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa säädetyllä tarkennuksella, jonka mukaan viranomaisten toiminnan luottamuksellisuuden suojasta on ”säädettävä laissa” – mikä on Århusin yleissopimuksen 4 artiklan 4 kappaleessa määrättyä edellytystä, jonka mukaan toiminnan luottamuksellisuudesta on säädettävä ”kansallisessa lainsäädännössä”, vastaava vaatimus –, selvästi halunnut, että kansallisessa lainsäädännössä on nimenomainen säännös, jonka soveltamisala on tarkasti määritelty, eikä pelkästään yleistä oikeustilaa.
7

Kyseisen asetuksen 5 artiklassa säädetään näin ollen seuraavaa: ”Suspensiomenettely 1. Poiketen siitä, mitä [vuoden 2003] liittymis[asiakirjan] liitteessä IV olevassa 5 luvussa määrätään ja mitä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 20 ja 214 artiklassa säädetään, CN-koodeihin 1701, 1702, 1704, 1904, 1905, 2006, 2007, 2009, 2101 12 92, 2101 20 92, 2105 ja 2202 kuuluvista tuotteista, [maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisen vuoksi 10.11.2003 annetun komission] asetuksen (EY) N:o 1972/2003 [(EUVL L 293, s. 3)] 4 artiklan 5 kohdassa lueteltuja tuotteita lukuun ottamatta, kannetaan vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen päivänä voimassa oleva erga omnes -tuontitulli sekä mahdolliset lisätuontitullit, edellyttäen että: a) ennen 1 päivää toukokuuta 2004 ne ovat olleet vapaassa liikkeessä yhteisössä, sellaisena kuin se on 30 päivänä huhtikuuta 2004, tai jossain uudessa jäsenvaltiossa ja; b) 1 päivänä toukokuuta 2004: i) ne ovat väliaikaisessa varastossa; tai ii) ne ovat jossain asetuksen (ETY) N:o 2913/92 4 artiklan 15 kohdan b alakohdassa ja 4 artiklan2 16 kohdan b–g alakohdassa tarkoitetussa tullimenettelyssä yhteisössä; tai iii) niitä ollaan kuljettamassa sen jälkeen, kun niitä koskevat tullimuodollisuudet on suoritettu laajentuneessa yhteisössä. Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta viidentoista jäsenvaltion yhteisöstä vietäviin CN-koodeihin 1701 99 10, 1701 99 90, 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10, 1702 90 30, 1702 60 80 ja 1702 90 80 kuuluviin tuotteisiin, puhdistettua C-juurikassokeria, C-isoglukoosisiirappia ja C-inuliinisiirappia lukuun ottamatta, jos tuoja esittää todisteet siitä, että kyseisen vientimaan tuotteille ei ole haettu vientitukea. Viejän on tuojan pyynnöstä liitettävä vienti-ilmoitukseen toimivaltaisen viranomaisen vahvistusmerkintä, jonka mukaan kyseisen vientimaan tuotteille ei ole haettu vientitukea. 2. Poiketen siitä, mitä [vuoden 2003] liittymis[asiakirjan] liitteessä IV olevassa 5 luvussa määrätään ja mitä asetuksen (ETY) N:o 2913/92 20 ja 214 artiklassa säädetään, CN-koodeihin 1701, 1702, 1704, 1904, 1905, 2006, 2007, 2009, 2101 12 92, 2101 20 92, 2105 ja 2202 kuuluvista kolmansista maista tulevista tuotteista, asetuksen (EY) N:o 1972/2003 4 artiklan 5 kohdassa lueteltuja tuotteita lukuun ottamatta, kannetaan vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen päivänä voimassa oleva tuontitulli sekä mahdolliset lisätuontitullit, edellyttäen että: a) ne ovat 1 päivänä toukokuuta 2004 jossain uudessa jäsenvaltiossa asetuksen (ETY) N:o 2913/92 4 artiklan 16 kohdan d alakohdassa tarkoitetussa sisäisessä jalostuksessa tai ne tuodaan maahan väliaikaisesti, kuten asetuksen (ETY) N:o 2913/92 4 artiklan 16 kohdan f alakohdassa mainitaan; b) ne luovutetaan vapaaseen liikkeeseen 1 päivänä toukokuuta 2004 tai sen jälkeen.”