ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-8/17

Biosafe – Indústria de Reciclagens SA

vastaan

Flexipiso – Pavimentos SA

(Supremo Tribunal de Justiçan esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Arvonlisävero – Direktiivi 2006/112/EY – 63, 167, 168, 178–180, 182 ja 219 artikla – Verotuksen neutraalisuuden periaate – Arvonlisäveron vähennysoikeus – Kansallisessa lainsäädännössä vähennysoikeuden käyttämiselle säädetty määräaika – Valtiolle veronoikaisupäätöksen nojalla maksetun arvonlisäveron lisäyksen, josta on laadittu alkuperäisiä laskuja korjaavia asiakirjoja, vähentäminen – Päivä, jona määräaika alkaa kulua

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 12.4.2018

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Vähennysoikeuden käyttöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt – Laskua korjaavan asiakirjan ajallinen vaikutus – Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään kyseisen oikeuden käyttämiselle määräaika, joka alkaa kulua alkuperäisen laskun antamisesta – Sitä, että vähennysoikeus evätään mainitun määräajan päätyttyä, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 2006/112 63, 167, 168, 178–180, 182 ja 219 artikla)

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 63, 167, 168, 178–180, 182 ja 219 artiklaa sekä verotuksen neutraalisuuden periaatetta on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka nojalla pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa valtiolle on maksettu veronoikaisupäätöksen seurauksena arvonlisäveron lisäys ja tästä lisäyksestä on laadittu alkuperäisiä laskuja korjaavat asiakirjat useita vuosia kyseisten tavaroiden luovutuksen jälkeen, arvonlisäveron vähennysoikeus evätään sillä perusteella, että mainitussa lainsäädännössä vähennysoikeuden käyttämiselle säädetty määräaika alkoi kulua kyseisten alkuperäisten laskujen antamisesta ja on jo päättynyt.

(ks. 44 kohta ja tuomiolauselma)
–

tilanteessa, jossa elatusapuun oikeutettu, joka on vaihtanut asuinpaikkaa, esittää uuden asuinpaikkavaltionsa tuomioistuimessa elatusvelvollista vastaan elatusapuvaatimuksen takautuvasti ajanjaksolta, jolloin hän asui toisessa jäsenvaltiossa, tuomioistuinvaltion lakia, joka on myös hänen uuden asuinpaikkavaltionsa laki, voidaan soveltaa, jos tuomioistuinjäsenvaltion tuomioistuimilla oli toimivalta käsitellä näitä asianosaisia koskevia ja asianomaiseen ajanjaksoon liittyviä elatusapua koskevia asioita. Kuten Haagin pöytäkirjan 4 artiklan 2 kohdasta ilmenee, tällä määräyksellä, jonka nojalla tuomioistuinvaltion lakia voidaan soveltaa sen valtion lain sijasta, jossa elatusapuun oikeutetun asuinpaikka on, on tehokas vaikutus vain, jos nämä lait poikkeavat toisistaan. Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa tuomioistuinvaltion laki – tässä tapauksessa Itävallan laki – ei ole sama kuin sen valtion laki – tässä tapauksessa Saksan laki –, jossa elatusapuun oikeutetun asuinpaikka oli sinä ajanjaksona, jolta hän vaatii elatusapua, Haagin pöytäkirjan 4 artiklan 2 kohta voi saada tehokkaan vaikutuksen. Tämän lisäksi kyseisessä määräyksessä tarkoitettua tuomioistuinvaltion lakia on kuitenkin voitava soveltaa takautuvaan elatusapuvaatimukseen. Tältä osin on todettava, että pelkästään Haagin pöytäkirjan 4 artiklan 2 kohdan sanamuodon perusteella ei voida varmuudella määrittää tämän määräyksen ulottuvuutta. Sitä on tulkittava ottaen huomioon Haagin pöytäkirjalla käyttöön otettu liittymäsääntöjen järjestelmä ja tämän pöytäkirjan tarkoitus. Haagin pöytäkirjalla käyttöön otetusta liittymäsääntöjen järjestelmästä on todettava, että sen 4 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan tiettyjen elatusapuun oikeutettujen hyväksi erityissääntö, joka täydentää pöytäkirjan 3 artiklassa olevaa yleissääntöä. Kuten erityisesti Bonomin muistiosta ja komission, joka osallistui aktiivisesti Haagin pöytäkirjan hyväksymistä koskeviin neuvotteluihin (ks. ehdotus neuvoston asetukseksi tuomioistuimen toimivallasta, sovellettavasta lainsäädännöstä, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja yhteistyöstä elatusapuun liittyvissä asioissa (COM(2005) 649 final)), tavoittelemista päämääristä ilmenee, tällä järjestelmällä pyritään takaamaan sovellettavan lain ennakoitavuus varmistamalla, että määräytyneellä lailla on riittävä yhteys asianomaiseen perhetilanteeseen. Kun otetaan huomioon Haagin pöytäkirjan mukainen liittymäsääntöjärjestelmä ja sillä tavoiteltu ennakoitavuus, sellaisina kuin niitä on kuvattu edellä 41 kohdassa, on katsottava, että jos Haagin pöytäkirjan 4 artiklan 2 kohdassa toissijaiseksi määrätty tuomioistuinvaltion lain soveltaminen seuraisi pelkästään elatusapuun oikeutetun uuden asuinpaikan valinnasta ilman, että tämän lain ja elatusapuun oikeutetun ja elatusvelvollisen perhetilanteen välillä olisi yhteyttä ajankohtana, johon elatusvelvollisuus liittyy, tällaisen lain soveltaminen ei olisi tämän järjestelmän eikä tavoitteen mukainen. (ks. 29, 33, 34, 37–39, 41, 46, 51 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Landsskatteret (ylin veroviranomainen, Tanska) vahvisti SKAT:n päätöksen 25.5.2011 antamallaan päätöksellä sillä perusteella, että ruotsalaiset yhtiöt ovat pelkkiä väliyhteisöjä. Mainitussa päätöksessä todetaan muun muassa seuraavaa:

”Ennen rakenneuudistusta, joka toteutettiin vuoden 2004 lopussa ja vuoden 2005 alussa, konsernin tanskalaisen osan ylimmän tason yhtiö oli [C Danmark II], joka oli suoraan Caymansaarilta olevan [C Cayman Islandsin] omistuksessa.

Rakenneuudistuksesta seurasi, että [C Cayman Islandsin] ja [C Danmark II:n] väliin lisättiin kolme vasta perustettua yhtiötä siten, että [C Cayman Islands] omisti tämän jälkeen ruotsalaisen holdingyhtiön, joka omisti toisen ruotsalaisen holdingyhtiön, joka omisti [C Danmark I:n], josta tuli konsernin tanskalaisen osan ylimmän tason emoyhtiö. Tähän konsernirakenteeseen päästiin muun muassa eräillä konsernin sisäisillä yhtiöiden myynneillä, joiden yhteydessä [C Cayman Islands] myönsi [C Sverige I:lle] kaksi lainaa, joiden määrät olivat 75 miljoonaa euroa ja 825 miljoonaa euroa, ja [C Sverige II] myönsi [C Danmark I:lle] kaksi lainaa, joiden määrät olivat 75 miljoonaa euroa ja 825 miljoonaa euroa.

[C Cayman Islandsin] ja [C Sverige I:n] välinen 75 miljoonan euron velkakirja on tehty täysin samansisältöisillä ehdoilla kuin [C Sverige II:n] ja [C Danmark I:n] välisestä 75 miljoonan euron velkakirjasta ilmenevät ehdot. Sama koskee myös 825 miljoonan euron velkakirjoja. Toteutetulla rakenneuudistuksella ja siinä yhteydessä perustetuilla velkasuhteilla, jotka ovat osoitus keskinäisessä etuyhteydessä olevien osapuolten välisistä liiketoimista, [C Sverige II] siirsi konserniavustusta koskevia Ruotsin oikeuden sääntöjä hyväksi käyttäen [C Danmark I:ltä] saadut korkotulot [C Sverige I:lle], ja [C Sverige I] puolestaan siirsi nämä rahamäärät korkomenoina edelleen [C Cayman Islandsille].

Koska tuolloin voimassa olleiden Ruotsin vero-oikeuden säännösten mukaan ei syntynyt Ruotsissa verotettavaa veronalaista nettotuloa, [C Danmark I:n] velvoitteisiin perustuvat koronmaksut siirtyivät tällä tavoin ruotsalaisten yhtiöiden kautta vähentämättöminä [C Cayman Islandsille].

Mikään rakenneuudistuksen yhteydessä perustetuista yhtiöistä ei harjoittanut muuta kuin tytäryhtiönsä osuuksien omistamiseen liittyvää liiketoimintaa, eikä niillä sen vuoksi ollut muita ennakoituja tuloja kuin ne, jotka luonnostaan liittyivät holdingyhtiötoimintaan. Rakenneuudistukseen liittyneen velkasuhteiden selvittelyn yhteydessä tämä merkitsi väistämättä sitä, että velallisyhtiöiden mahdollisuus täyttää velkasuhteisiin liittyvät velvoitteensa edellytti velallisyhtiöiden saavan varoja konsernin muilta yhtiöiltä. Tämän ennakkoedellytyksen on täytynyt olla olemassa alusta lähtien.

[C Sverige II] katsotaan väliyhteisöksi, jonka oikeus määrätä saaduista rahamääristä on ollut niin vähäinen, ettei yhtiötä voida pitää [C Danmark I:ltä] saatujen korkojen tosiasiallisena edunsaajana [pohjoismaisen verosopimuksen] eikä myöskään direktiivin 2003/49 mukaan. Tältä osin ei ole merkitystä sillä, että varojen siirrot ruotsalaisten yhtiöiden välillä ovat tapahtuneet konsernin sisäisinä siirtoina eivätkä koronmaksuina.”
40

Edellä esitetyn perusteella kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2013/36 53 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ilmaisevat luottamuksellisia tietoja henkilölle, joka on esittänyt tätä koskevan pyynnön voidakseen panna vireille siviili- tai kauppaoikeudellisen menettelyn sellaisten taloudellisten etujen turvaamiseksi, joita väitetään loukatun, koska luottolaitos on määrätty lopettamaan toimintansa. Ilmaisemista koskevan pyynnön on kuitenkin koskettava tietoja, joiden osalta hakija esittää täsmällisiä ja yhtäpitäviä seikkoja, joiden nojalla on uskottava, että kyseiset tiedot ovat merkityksellisiä sellaista siviili- tai kauppaoikeudellisesta menettelyä varten, jonka kohde hakijan on yksilöitävä konkreettisesti ja jonka ulkopuolella kyseessä olevia tietoja ei saa käyttää. Toimivaltaisten viranomaisten ja tuomioistuimien on punnittava hakijan etua saada käyttöönsä kyseessä olevat tiedot ja niitä etuja, jotka liittyvät salassapitovelvollisuuden piiriin kuuluvien tietojen luottamuksellisuuden säilyttämiseen, ennen kuin kukin tutustuttavaksi pyydetty luottamuksellinen tieto ilmaistaan.
6

Ensinnäkin alueiden yksilöinnistä ja niiden ilmoittamisesta komissiolle tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jokaisen jäsenvaltion on laadittava liitteessä III (1 vaihe) vahvistettujen perusteiden ja asianmukaisen tieteellisen tietämyksen perusteella luettelo alueista, josta ilmenee, mitä liitteen I luontotyyppejä ja liitteen II luontaisia lajeja sen kansallisella alueella olevilla alueilla on. Laajoilla alueilla elävien eläinlajien osalta nämä alueet vastaavat näiden lajien luontaisella levinneisyysalueella paikkoja, joissa on niiden elämälle ja lisääntymiselle välttämättömät fyysiset tai biologiset tekijät. Laajoilla alueilla elävien vesieläinlajien osalta näitä alueita koskeva luettelo laaditaan ainoastaan, jos voidaan selvästi määrittää alue, jossa on niiden elämälle ja lisääntymiselle välttämättömät fyysiset ja biologiset tekijät. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa ehdotettava tämän luettelon mukauttamista 11 artiklassa tarkoitetun seurannan tuloksiin. Luettelo on toimitettava komissiolle kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksiantamisesta yhdessä kutakin aluetta koskevien tietojen kanssa. Näihin tietoihin kuuluu alueen kartta, nimi, sijainti ja laajuus sekä liitteessä III (1 vaihe) eriteltyjen perusteiden soveltamisesta saadut tiedot, ja ne on toimitettava lomakkeella, jonka komissio on valmistellut 21 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.”
9

Saman lain 48 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Tuomioistuinta sitovat ratkaisun antamisessa ulkomaisen tuomioistuimen toteamat tosiseikat. 2. Tuomioistuin toteaa siinä käytävän menettelyn aikana, mitkä tuomion oikeusvaikutukset ovat Unkarin lain mukaan. Jos ulkomaisen tuomioistuimen tuomiossa määrätty rangaistus tai toimenpide ei ole täysin Unkarin lain mukainen, tuomioistuin toteaa ratkaisussaan, mikä on Unkarin lain mukaan määrättävä rangaistus tai toimenpide, ja varmistaa, että se vastaa mahdollisimman tarkasti ulkomaisen tuomioistuimen määräämää rangaistusta tai toimenpidettä, ja – täytäntöönpanoa haettaessa – antaa sen perusteella ratkaisunsa tuomion tai toimenpiteen täytäntöönpanosta. 3. Rangaistusta tai sovellettavaa toimenpidettä määrättäessä tukeudutaan rikoksen tekohetkellä voimassa olleeseen lakiin; jos rangaistuksen tai sovellettavan toimenpiteen määräämishetkellä voimassa olevasta Unkarin laista ilmenee, ettei kyseessä oleva teko ole enää rikos tai että siitä on rangaistava lievemmin, sovelletaan tätä uutta lakia. – – 5. Ellei ulkomaisen tuomioistuimen määräämän vapausrangaistuksen täytäntöönpanotapa tai pituus ole Unkarin lain mukainen, unkarilainen tuomioistuin määrittää seuraamuksen ja sen pituuden Unkarin lain mukaisesti, mukaan lukien seuraamuksen täytäntöönpanomuotoa ja ehdonalaiseen vapauteen päästämistä koskevat säännöt, ottamalla huomioon tuomion perusteena olevat tosiseikat Unkarin rikoslain säännöksissä säädettyjen rikostunnusmerkistöjen mukaisesti ja seuraamusten määrittämistä koskevat säännökset. Jos ulkomaisen tuomioistuimen määräämä vapausrangaistus on lyhyempi kuin se, joka olisi voitu määrätä Unkarin lain perusteella – kun huomioon otetaan myös seuraamusten lieventämistä koskevat rikoslain säännökset –, unkarilaisen tuomioistuimen määräämä vapausrangaistus on sama kuin se, jonka ulkomainen tuomioistuin on määrännyt. Unkarilaisen tuomioistuimen määrittämä seuraamus ei voi olla pidempi kuin se, jonka ulkomainen tuomioistuin on määrännyt. – – 7. Unkarilainen tuomioistuin ilmoittaa rikosrekisteriviranomaiselle ulkomaisen tuomion vaikutusten tunnustamisesta. – –”
115

Toiseksi on todettava, että koska Orange ja PIIT väittävät tämän tuomion 95–98 ja 102 kohdassa esitetyillä perusteluilla, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 196–207 kohdassa esittämät arvioinnit eivät ole perusteltuja, on palautettava mieleen, että kun unionin yleinen tuomioistuin on ratkaissut täyden harkintavaltansa perusteella unionin oikeuden rikkomisesta yrityksille määrättyjen sakkojen suuruuden, unionin tuomioistuimen asiana ei ole korvata kohtuullisuussyistä unionin yleisen tuomioistuimen harkintaa omallaan, kun se käsittelee oikeuskysymyksiä valituksen yhteydessä, ja että ainoastaan, jos unionin tuomioistuin arvioi, että seuraamuksen taso on paitsi epäasianmukainen myös liiallinen, minkä vuoksi se on suhteellisuusperiaatteen vastainen, on aihetta todeta, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen sen vuoksi, että sakon määrä on epäasianmukainen (tuomio 22.11.2012, E.ON Energie v. komissio, C‑89/11 P, EU:C:2012:738, 125 ja 126 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 27.4.2017, FSL ym. v. komissio, C‑469/15 P, EU:C:2017:308, 77 ja 78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Käsiteltävässä asiassa on kuitenkin todettava, että tilanne ei ole tämä. Nämä perustelut on siis jätettävä tutkimatta.
43

Jotta päätöksen 2001/672 2 artiklan 4 kohdan sanamuodon muutos otettaisiin huomioon, on täten katsottava, että mainitussa säännöksessä säädettyä määräaikaa on noudatettu, jos vaaditut tiedot on lähetetty toimivaltaiselle viranomaiselle viimeistään 15 päivän kuluttua eläinten saapumisesta laitumelle.
87

Edellä esitetyn valossa esitettyyn kysymykseen on vastattava, että SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasioissa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan tässä jäsenvaltiossa asuvan yhtiön ulkomaiselle yhteissijoitusyritykselle jakamista osingoista pidätetään lähdevero, kun taas tässä samassa jäsenvaltiossa asuvalle yhteissijoitusyritykselle jaetut osingot on vapautettu tällaisesta lähdeverosta edellyttäen, että tämä yritys jakaa osakkailleen voittoa tietyn vähimmäismäärän tai määrittää teknisen vähimmäisvoitonjaon ja pidättää osakkailtaan veroa tästä tosiasiallisesta tai fiktiivisestä vähimmäisvoitonjaosta.
6

Kyseisen yleissopimuksen 31 artiklassa, jonka otsikkona on ”Muistutusten tekeminen”, määrätään seuraavaa: ”1. Jollei muuta näytetä, se, että vastaanottaja on vastaanottanut kirjatun matkatavaran tai tavaran tekemättä muistutusta, on todisteena siitä, että matkatavara tai tavara on toimitettu hyvässä kunnossa ja kuljetusasiakirjan tai 3 artiklan 2 kappaleessa ja 4 artiklan 2 kappaleessa tarkoitetulla muulla tavalla kirjattujen tietojen mukaisesti. 2. Vastaanottajan on tehtävä vahinkoa koskeva muistutus rahdinkuljettajalle heti kun vahinko on havaittu, kuitenkin kirjatun matkatavaran osalta viimeistään seitsemän ja tavaran osalta viimeistään neljäntoista päivän kuluessa vastaanottamispäivästä. Viivästymistä koskeva muistutus on tehtävä viimeistään kahdenkymmenenyhden päivän kuluessa siitä, kun matkatavara tai tavara on asetettu hänen saatavilleen. 3. Muistutus on aina tehtävä kirjallisesti, ja se on annettava tai lähetettävä edellä mainittujen määräaikojen kuluessa. 4. Jos muistutusta ei ole tehty edellä mainittujen määräaikojen kuluessa, kannevalta rahdinkuljettajaa vastaan on menetetty, paitsi jos rahdinkuljettaja on menetellyt petollisesti.”
1)

Yhteisömallista 12.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen arvioimiseksi, määräytyvätkö tuotteen ulkoasun piirteet pelkästään tuotteen teknisen käyttötarkoituksen mukaan, on selvitettävä, että tämä tekninen käyttötarkoitus on ainoa nämä piirteet määrittänyt tekijä, eikä vaihtoehtoisten mallien olemassaolo ole tältä osin ratkaisevaa.
8

TUF:n 187 bis §:n, joka on lisätty kyseiseen lakiin 18.4.2005 annetulla lailla, joka on mainittu edellisessä kohdassa, otsikko on ”Sisäpiiritiedon väärinkäyttö”. Mainitun pykälän sanamuoto on seuraava: ”1. Henkilölle, jolla on hallussaan sisäpiiritietoja liikkeeseenlaskijan hallinto-, johto- tai valvontaelimen jäsenyyden perusteella, liikkeeseenlaskijan osakkeiden tai osuuksien omistamisen perusteella tai työn tekemisen, ammatin harjoittamisen taikka tehtävän tai viran, myös julkisen, hoitamisen perusteella, määrätään 100 000–15 000 000 euron suuruinen hallinnollinen seuraamusmaksu, tämän rajoittamatta rikosoikeudellisia seuraamuksia, jos teko on rikos, mikäli a) hän ostaa tai myy rahoitusvälineitä tai suorittaa niillä muita toimenpiteitä suoraan tai välillisesti omaan tai toisen lukuun käyttämällä näitä tietoja b) ilmoittaa tällaisia tietoja muille työn, ammatin, tehtävän tai viran normaalin hoidon ulkopuolella c) suosittelee muille tai kehottaa muita niiden perusteella suorittamaan jonkin a kohdassa mainituista toimenpiteistä. 2. Samaa 1 momentissa tarkoitettua rangaistusta sovelletaan jokaiseen, jolla on sisäpiiritietoja hallussaan rikollisen toiminnan valmistelun tai toteuttamisen vuoksi ja joka suorittaa jonkin 1 momentissa tarkoitetuista toimista. – – 4. Edellä 1 momentissa tarkoitettua rangaistusta sovelletaan myös jokaiseen, jolla on sisäpiiritietoja hallussaan ja joka tietää tai joka on voinut tietää tavanomaisen päättelyn perusteella, että nämä ovat sisäpiiritietoja, ja joka suorittaa jonkin siinä kuvailluista toimista. 5. Edellä 1, 2 ja 4 momenteissa säädetty hallinnollinen seuraamusmaksu korotetaan enintään kolminkertaiseksi tai määrään, joka vastaa rikkomisesta saatua tuottoa tai hyötyä kymmenkertaisena, jos seuraamukset osoittautuvat riittämättömiksi, vaikka sovellettaisiin niiden enimmäismäärää, missä yhteydessä on otettava huomioon tekijän henkilökohtaiset ominaisuudet tai saadun tuoton tai hyödyn suuruus tai markkinoille aiheutuneet vaikutukset. – –”
2

Tämä pyyntö on esitetty kahdessa asiassa, joissa vastakkain ovat yhtäältä Western Sahara Campaign UK ja toisaalta Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (vero- ja tullihallinto, Yhdistynyt kuningaskunta) ja Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs (ympäristö-, elintarvike- ja maaseutuministeri, Yhdistynyt kuningaskunta) ja joissa on kyse siitä, miten kyseinen hallinto ja kyseinen ministeri ovat panneet täytäntöön Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välisiä kansainvälisiä sopimuksia ja kyseisiin sopimuksiin liittyviä johdetun oikeuden toimia.
88

Kuten tämän tuomion 62 kohdasta ilmenee, on niin, että vaikka ihmisten käyttöön tarkoitettujen lääkkeiden alalla vallitsevia päätelmiä voidaan periaatteessa soveltaa eläinlääkkeiden kaupan alalla, jäsenvaltioille myönnetty harkintavalta sen varmistamiseksi, että eläinlääkehuolto on laadukasta ja että tällaisia lääkkeitä myyvissä laitoksissa toimivat eläinlääkärit ovat riippumattomia, on rajoitetumpaa kuin se harkintavalta, joka jäsenvaltioilla on ihmisten terveyteen läheisemmin liittyvillä tietyillä muilla aloilla, eikä se siten voi ulottua siihen, että suljetaan kokonaan pois se, että tällaisten laitosten pääomaa on muiden kuin eläinlääkäreiden omistuksessa.
2

Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen soveltamisohjeista 19.5. ja 9.7.2008 tehdyn Euroopan parlamentin puhemiehistön päätöksen (EUVL 2009, C 159, s. 1), sellaisena kuin se on ollut voimassa 21.10.2010 alkaen (EUVL 2010, C 283, s. 9) (jäljempänä soveltamisohjeet), 68 artiklan 1 kohdan, jonka otsikko on ”Aiheettomien maksujen takaisinperintä”, sanamuoto on seuraava: ”Kaikki näiden soveltamisohjeiden nojalla aiheettomasti suoritetut määrät peritään takaisin. Pääsihteeri antaa ohjeet määrien perimiseksi takaisin asianomaiselta jäseneltä.”
Jokaisella henkilöllä olevaa oikeutta tulla kuulluksi ennen kaikkien sellaisten päätösten tekemistä, jotka saattavat vaikuttaa asianomaisen etuihin epäedullisesti, on tulkittava siten, että veronoikaisupäätöksen, jonka tulliviranomaiset ovat tehneet kuulematta asianomaista ennalta, adressaatin puolustautumisoikeuksia ei loukata, vaikka kansallisessa lainsäädännössä, jonka mukaan asianomainen voi riitauttaa tämän päätöksen hallinnon sisäisessä muutoksenhaussa, rajoitutaan säätämään mahdollisuudesta vaatia päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä sen mahdolliseen muuttamiseen saakka viittaamalla yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000, 244 artiklaan ilman, että hallinnon sisäinen muutoksenhaku lykkäisi automaattisesti riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa, kun se, että tulliviranomaiset soveltavat mainitun asetuksen 244 artiklan toista kohtaa, ei rajoita täytäntöönpanon lykkäämisen myöntämistä silloin, jos on syytä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai jos on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa.
5

Mainitun direktiivin 12 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädettiin seuraavaa: ”Kunkin jäsenvaltion on vahvistettava arvonlisäveron yleinen verokanta prosenttiosuutena veron perusteesta, ja sen on oltava sama tavaroiden luovutusten ja palvelujen suoritusten osalta. Tämän prosenttiosuuden on 1 päivästä tammikuuta 2001 31 päivään joulukuuta 2005 oltava vähintään 15 prosenttia. – – Jäsenvaltiot voivat lisäksi soveltaa joko yhtä tai kahta alennettua verokantaa. Nämä verokannat on määrättävä vähintään 5 prosentin suuruisena prosenttiosuutena veron perusteesta, ja niitä sovelletaan ainoastaan niihin ryhmiin kuuluvien tavaroiden luovutuksiin ja palveluiden suorituksiin, jotka on lueteltu liitteessä H.”
1

Espanjan kuningaskunta vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 26.11.2015 antaman tuomion Espanja v. komissio (T-461/13, EU:T:2015:891; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan valtiontuesta SA.28599 ((C 23/10) (ex NN 36/10, ex CP 163/2009)), jota Espanjan kuningaskunta on myöntänyt maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolle syrjäisillä ja vähemmän kaupungistuneilla alueilla (Castilla-La Manchan ulkopuolella), 19.6.2013 annettu komission päätös 2014/489/EU (EUVL 2014, L 217, s. 52; jäljempänä riidanalainen päätös).
76

Tällainen tulkinta on lisäksi tekijän- ja teollisoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdyn sopimuksen 26 artiklan 2 kohdan mukainen; siinä määrätään, että poikkeuksien teollismallien suojasta on oltava rajoitettuja eivätkä ne saa kohtuuttomasti haitata suojattujen teollismallien normaalia hyväksikäyttöä eivätkä kohtuuttomasti vahingoittaa teollismallin omistajan oikeutettuja etuja, kun otetaan huomioon kolmansien osapuolien oikeutetut edut. Näin on todellakin käsiteltävässä asiassa, koska korjauslausekkeen soveltaminen on rajoitettu sellaisen mallin käyttämiseen, joka on moniosaisen tuotteen osa, jota käytetään pelkästään tämän moniosaisen tuotteen tosiasialliseen korjaamiseen sen alkuperäisen ulkoasun palauttamiseksi.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa Suomen oikeuden mukaisesti perustettu yhtiö A Oy on valittanut Helsingin hallinto-oikeuteen verohallinnon päätöksestä verottaa välittömästi yhtiön ulkomaisen kiinteän toimipaikan arvonnousua, joka on ilmennyt kyseisen toimipaikan varojen siirrossa liiketoimintasiirtona niin ikään ulkomaalaiselle yhtiölle, ja panna vero maksuun sen verovuoden verotulona, jona kyseinen järjestely on toteutettu.