ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 63/25

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tartu Ringkonnakohus (Viron tasavalta) on esittänyt 15.12.2009 — AS Rakvere Piim ja AS Maag Piimatööstus v. Veterinaar- ja Toiduamet

(Asia C-523/09)

2010/C 63/42

Oikeudenkäyntikieli: viro

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tartu Ringkonnakohus

Pääasian asianosaiset

Valittajat: AS Rakvere Piim ja AS Maag Piimatööstus

Vastapuoli: Veterinaar- ja Toiduamet

Ennakkoratkaisukysymykset

— Onko rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 (1) 27 artiklan 4 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, ettei siinä kielletä perimästä yrittäjältä kyseisen asetuksen liitteessä IV olevassa A jaksossa luetelluista toimista kyseisen asetuksen liitteessä IV olevassa B jaksossa säädettyjen vähimmäismäärien mukaisia maksuja silloinkaan, kun asiasta vastuussa oleville toimivaltaisille viranomaisille kyseisen asetuksen liitteessä VI lueteltujen seikkojen osalta aiheutuvat kustannukset ovat alhaisemmat kuin edellä mainitut vähimmäismäärät?

— Onko jäsenvaltiolla edellä mainitussa kysymyksessä mainituissa olosuhteissa oikeus vahvistaa kyseisen asetuksen liitteessä IV olevassa A jaksossa luetelluista toimista kyseisen asetuksen liitteessä IV olevassa B jaksossa säädettyjä vähimmäismääriä alhaisempia maksuja, kun asiasta vastuussa oleville toimivaltaisille viranomaisille kyseisen asetuksen liitteessä VI lueteltujen seikkojen osalta aiheutuvat kustannukset ovat alhaisemmat kuin edellä mainitut vähimmäismäärät ja kun kyseisen asetuksen 27 artiklan 6 kohdassa säädetyt edellytykset eivät ole täyttyneet?

(1) EUVL L 165, s. 1.
1)

On todettava, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut SEUT 288 artiklan eikä valtiontuesta C 56/06 (ex NN 77/06), jonka Itävalta on myöntänyt Bank Burgenlandin yksityistämiseen, 30.4.2008 tehdyn komission päätöksen (2008/719/EY) 1–3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole ryhtynyt tarpeellisiin toimenpiteisiin tuen takaisinperimiseksi.
—

On todettava, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 97/67/EY (1) (sellaisena kuin se on muutettuna) mukaisia velvoitteitaan eikä varsinkaan 9 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on jatkanut ministeriön 12.10.2005 tekemän päätöksen A1/44351/3608 soveltamista.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 11/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court of the United Kingdom on esittänyt 5.11.2009 — Shirley McCarthy v. Secretary of State for the Home Department

(Asia C-434/09)

2010/C 11/30

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Shirley McCarthy

Vastapuoli: Secretary of State for the Home Department

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko henkilö, jolla on Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan kaksoiskansalaisuus ja joka on oleskellut Yhdistyneessä kuningaskunnassa koko elämänsä, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (1) (jäljempänä direktiivi) 3 artiklassa tarkoitettu ”henkilö, johon tätä direktiiviä sovelletaan”?

2) Onko tällainen henkilö ”oleskellut laillisesti” vastaanottavassa jäsenvaltiossa direktiivin 16 artiklassa tarkoitetulla tavalla tilanteessa, jossa hän ei ole voinut täyttää direktiivin 2004/38/EY 7 artiklassa säädettyjä vaatimuksia?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL L 158, s. 77).
1)

Onko miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/73/EY, 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava sellaisen työoikeusjärjestelmän puitteissa, jossa työntekijän yleinen irtisanomissuoja perustuu hänen sosiaaliseen (taloudelliseen) riippuvaisuutensa työpaikasta niin, että sen kanssa on ristiriidassa työehtosopimuksen määräys, jossa määrätään lakisääteisen yleisen irtisanomissuojan ylittävästä erityisestä irtisanomissuojasta vain siihen hetkeen asti, jolloin yleensä sosiaalinen (taloudellinen) turva toteutuu vanhuuseläkkeen muodossa, jos tämä vanhuuseläke myönnetään miehille ja naisille eri aikaan?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 220/29

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de grande instance de Paris (Ranska) on esittänyt 16.7.2009 — Olivier Martinez ja Robert Martinez v. Société MGN Limited

(Asia C-278/09)

2009/C 220/56

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de grande instance de Paris

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Olivier Martinez ja Robert Martinez

Vastaaja: Société MGN Limited

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 2 artiklaa ja 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että niissä annetaan jäsenvaltion tuomioistuimelle toimivalta antaa ratkaisu oikeudenkäynnissä, joka on pantu vireille sellaisen vaatimuksen perusteella, joka koskee henkilön yksityisyyden suojan loukkaamista laittamalla tietoja ja/tai valokuvia verkkoon internetsivulle, jota on muokannut toisessa jäsenvaltiossa sellainen yritys, jolla on kotipaikka tässä toisessa jäsenvaltiossa — tai jossakin muussa ja joka tapauksessa eri jäsenvaltiossa kuin ensiksi mainittu jäsenvaltio,

— joko ainoastaan sillä edellytyksellä, että kyseistä internetsivua voi käyttää tästä ensiksi mainitusta jäsenvaltiosta käsin,

— tai ainoastaan silloin, kun sattuneen vahingon ja ensiksi mainitun jäsenvaltion alueen välillä on riittävä, olennainen tai merkityksellinen liittymä ja kun tämä liittymä johtuu tässä tapauksessa seuraavista seikoista: — riidanalaisen internetsivun suuri käyttömäärä — joko absoluuttisena määränä tai suhteellisesti kyseisen sivun kokonaiskäyttömäärästä laskettuna — ensiksi mainitusta jäsenvaltiosta käsin, — sen henkilön — tai yleisemmin asianosaisten henkilöiden — asuinpaikka tai kansalaisuus, joka katsoo yksityisyyttään loukatun, — kieli, jolla riidanalaisten tietojen välittämisessä on käytetty tai muut seikat, jotka ovat omiaan osoittamaan, että sivua muokannut henkilö pyrkii osoittamaan sivun erityisesti yleisölle ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa, — paikka, jossa ne tapahtumat, joihin viitataan, ovat tapahtuneet ja/tai mahdollisesti verkkoon laitetut valokuvat on otettu, — mahdolliset muut kriteerit?

(1) EYVL 2001, L 12, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 233/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte d’appello di Roma (Italia) on esittänyt 24.7.2009 — Luigi Ricci v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

(Asia C-286/09)

2009/C 233/14

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte d’appello di Roma

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Luigi Ricci

Vastapuoli: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Ennakkoratkaisukysymys

Onko EY 17 artiklaa, EY 39 artiklaa ja EY 42 artiklaa sekä asiaankuuluvia asetuksen N:o 1408/71 säännöksiä tulkittava siten, että periaatetta, jonka mukaan kaikki vakuutuskaudet on etuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, hankkimiseksi ja säilyttämiseksi laskettava yhteen — tämä periaate luotiin neuvoston antamalla asetuksella N:o 1408/71 — on sovellettava kaikissa tapauksissa, joissa on tarpeellista soveltaa yhteenlaskujärjestelmää ja pro rata -periaatetta tiettyä etuutta koskevan oikeuden tunnustamiseksi, sillä seurauksella, että tätä tarkoitusta varten on otettava huomioon sekä kunkin jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet että yhteisön toimielinten virkamiehiin sovellettavassa sosiaalivakuutusjärjestelmässä täyttyneet vakuutuskaudet?
1)

Onko Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 3 artiklan g kohtaa sekä 4, 10, 81 ja 98 artiklaa tulkittava siten, että niiden vastaisena on pidettävä 25.11.2003 annetun lain nro 339 1 ja 2 §:n kaltaista kansallista lainsäädäntöä, jolla on saatettu uudelleen voimaan osa-aikaisia virkamiehiä koskeva kielto harjoittaa asianajajan ammattia ja estetty heitä harjoittamasta kyseistä ammattia, vaikka heillä olisi asianajajan ammatin harjoittamiseen vaadittava pätevyys, säätämällä, että toimivaltaisen asianajajien ammattiyhteisön hallituksen on määrättävä heidät poistettaviksi asianajajarekisteristä, elleivät kyseiset virkamiehet päätä irtisanoutua?
1.

Sisältyykö velvoitteeseen direktiivin mukaisesta tulkinnasta se, että ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annetussa direktiivissä 2008/1/EY (1) säädettyjä velvoitteita, jotka on pantu täytäntöön ympäristöhallintolailla (Wet Milieubeheer), voidaan tulkita ja niitä on tulkittava siten, että päätettäessä ympäristölupahakemuksesta tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisista rajoista annetussa direktiivissä 2001/81/EY (2) (jäljempänä päästökattodirektiivi) säädetyt rikkidioksidin ja typen oksidien kansalliset päästörajat on otettava täysimääräisesti huomioon, erityisesti siltä osin kuin kyse on direktiivin 2008/1/EY 9 artiklan 4 kohdassa säädetyistä velvoitteista?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 167/4

Kanne 4.5.2009 — komissio v. Helleenien tasavalta

(Asia C-155/09)

2009/C 167/07

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: R. Lyal ja D. Triantafullou)

Vastaaja: Helleenien tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Helleenien tasavalta ei noudata EY 18, EY 39 eikä EY 43 artiklan, kun niitä luetaan yhdessä EY 12 artiklan kanssa, (eikä EEA 38, EEA 31 ja EEA 4 artiklan) mukaisia velvoitteitaan, koska se estää näihin määräyksiin perustuvien perustavanlaatuisten vapauksien käyttämisen,

— kun se myöntää vapautuksen kiinteän omaisuuden omistusoikeuden siirtoa koskevasta verosta yksinomaan ja ainoastaan henkilöille, jotka jo asuvat vakituisesti Kreikassa, mutta ei henkilöille, jotka aikovat tulevaisuudessa asettautua Kreikkaan, ja

— kun se tietyn edellytyksin myöntää vapautuksen kiinteän omaisuuden omistusoikeuden siirtoa koskevasta verosta Kreikassa vain Kreikan kansalaisille, kun nämä ostavat ensimmäisen asunnon Kreikassa, mikä merkitsee muissa maissa asuvien sellaisten henkilöiden, jotka eivät ole Kreikan kansalaisia, selvää syrjintää.

— Helleenien tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Vapautus kiinteän omaisuuden omistusoikeuden siirtoa koskevasta verosta hyödyttää lähinnä Kreikan kansalaisia. Se, että vapautus evätään yhteisön kansalaisilta, jotka eivät jo asu Kreikassa, merkitsee kansalaisuuteen perustuvaa syrjivää kohtelua, joka tekee ensiasunnon ostamisen tässä maassa näin ollen hankalammaksi muiden jäsenvaltioiden kansalaisille ja estää sen. Tätä syrjivää estettä vahvistaa ja tukee vapautuksen selvä rajaaminen koskemaan ulkomailla asuvia Kreikan kansalaisia.

Toimenpide ei ole sopiva helpottamaan sitä, että maan asukkaat saisivat omistukseensa asuntonsa, sillä tähän ei liity vastaavaa kiinteän omaisuuden käyttöä koskevaa velvollisuutta. Lisäksi se vaikuttaa liian pitkälle menevältä, sillä tosiasiallista oleskelua voitaisiin valvoa ostajien ilmoitusten perusteella yhdessä erilaisten rekisteröintimerkintöjen ja muiden valvontojen kanssa.

Sitä, että vapautus selvästi on rajattu koskemaan ulkomailla asuvia kreikkalaisia, ei voida perustella sillä, että tavoitteena olisi, että he palaisivat kotimaahansa, koska tämä tavoite on ristiriidassa vapaan liikkuvuuden periaatteen kanssa.
2)

Siinä tapauksessa, että ensimmäiseen kysymykseen ei ole vastattava ehdottomasti myöntävästi: Edellytetäänkö direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/35/EY, 10 a artiklassa, että valtioista riippumattomat järjestöt, jotka vaativat oikeutta saattaa asia käsiteltäväksi sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimissa, jonka hallintolainkäyttöä koskevassa säännöstössä edellytetään väitettä oikeuksien heikentymisestä, voivat vedota hankkeen hyväksymisen kannalta merkityksellisten sellaisten ympäristösäännösten rikkomiseen, jotka perustuvat välittömästi yhteisön oikeuteen tai joilla saatetaan yhteisön ympäristösäännökset osaksi kansallista oikeutta, myös sellaisten säännösten rikkomiseen, jotka palvelevat ainoastaan yleistä etua mutta eivät myös yksityisten henkilöiden oikeushyvien suojelua? a) Siinä tapauksessa, että toiseen kysymykseen on lähtökohtaisesti vastattava myöntävästi: Onko yhteisön ympäristösäännösten täytettävä tiettyjä sisältöä koskevia vaatimuksia, jotta niihin voidaan vedota? b) Siinä tapauksessa, että toisen kysymyksen a kohtaan on vastattava myöntävästi: Mistä sisältöä koskevista vaatimuksista on kyse (esimerkiksi välitön vaikutus, suojelutarkoitus, päämäärät)?
1)

Kun otetaan huomioon, että 15.5.1991 annetun Sisilian alutta koskevan aluelain nro 27 10 §:llä käyttöön otetulla tukijärjestelmällä (asianumero NN 91/A/95) vahvistettiin tukimekanismi vähintään kahdeksi ja enintään viideksi vuodeksi (kaksi vuotta koulutus- ja työsopimuksella toteutettujen työhönottojen kohdalla ja enintään kolme vuotta tapauksissa, joissa koulutus- ja työsopimus on muutettu toistaiseksi voimassa olevaksi sopimukseksi), onko Euroopan komission tarkoituksena ollut 14.11.1995 tekemässään päätöksessä N:o 95/C 343/11, jolla on hyväksytty tukijärjestelmän soveltaminen, — sallia merkittävät etuja koskevat ajalliset ja taloudelliset mukauttamiset (kaksi ja kolme vuotta)? — vai onko komissio päinvastoin hyväksynyt yksinomaan ja toissijaisesti tukien myöntämisen koulutus- ja työsopimuksilla toteutettuihin työhönottoihin (kun työsopimusten kesto on kaksi vuotta) tai aiemmin koulutus- ja työsopimuksilla palkattujen työntekijöiden sopimusten muuttamiseen toistaiseksi voimassa oleviksi sopimuksiksi (kolmeksi vuodeksi sopimuksen muuttamisesta lukien)?
6.

On tosin totta, kuten Italian viranomaiset väittävät, että se, että kuluttaja voi tehdä oman hakemuksensa rahastosta maksettavasta korvauksesta, kun se saa tiedon siitä, että sopimuksen täytäntöönpano saattaa estyä. Jotta kuluttaja voi käyttää tätä mahdollisuutta, on kuitenkin tarpeen, että se on tietoinen kysymyksessä olevista seikoista. Jos suljetaan pois tilanteet, joissa matkanjärjestäjän maksukyvyttömyys on selvästi tiedossa siltä osin kuin se on todettu tuomiolla, suurimmassa osassa tapauksista kuluttaja ei kuitenkaan ole tietoinen siitä, minkälainen mainitun matkanjärjestäjän varallisuus täsmälleen on. On siis tavallista, että kuluttaja kääntyy ensimmäiseksi viimeksi mainitun puoleen saadakseen takaisin suoritetut maksut lähettämällä kirjeen, mahdollisen karhukirjeen ja lopuksi virallisen maksukehotuksen. Tällä tavalla ministeriön asetuksen nro 349/1999 5 §:ssä säädetty kolmen kuukauden määräaika uhkaa jo olla lopullisesti umpeutunut sillä hetkellä, kun vakuusrahastosta maksettavaa korvausta koskevan hakemus tehdään, minkä johdosta kuluttajalta otetaan pois oikeus saada takaisin suoritetut maksut.
1)

Onko direktiivin 89/104/ETY (1) 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna ”käyttämisenä” pidettävä sitä, että muu kuin tavaramerkin haltija ilman tämän suostumusta ilmoittaa hakukonepalvelun ylläpitäjälle avainsanana (keyword) käytettäväksi merkin, joka on sama kuin tavaramerkki, siinä tarkoituksessa, että kun hakukoneelle annetaan hakusanana merkki, joka on sama kuin tavaramerkki, niin hakutulosten luettelosta erillään sijaitsevassa mainostilassa näytetään sähköinen mainosviittaus (linkki) muun kuin tavaramerkin haltijan verkkosivuille samojen tavaroiden tai palvelujen mainostamiseksi, kun tämä viittaus on merkitty ilmoitukseksi eikä itse ilmoitukseen sisälly tavaramerkkiä eikä muutakaan viittausta tavaramerkin haltijaan tai tämän tarjoamiin tavaroihin?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, mikä on asetuksen N:o 1768/92 19 artiklan ja 7 artiklan välinen suhde kuuden kuukauden määräaikaa laskettaessa ja kumpaa näistä säännöksistä on tässä asiassa sovellettava?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 82/19

Valitus, jonka Lego Juris A/S on tehnyt 2.2.2009 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-270/06, Lego Juris A/S v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), toisena asianosaisena valituslautakunnassa ja väliintulijana ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa Mega Brands, Inc., 12.11.2008 antamasta tuomiosta

(Asia C-48/09 P)

(2009/C 82/34)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Lego Juris A/S (edustajat: Rechtsanwältin V. von Bomhard, Rechtsanwalt T. Dolde ja Rechtsanwalt A. Renck)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Megabrands, Inc.

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

— kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion, koska se on yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen (1) 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan vastainen

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että valituksenalainen tuomio on yhteisön tavaramerkkiasetuksen 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan vastainen. Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

a) tulkitsi 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohtaa siten, että muodolta, jolla on tehtävä, tosiasiassa evätään tavaramerkin suoja siitä riippumatta, täyttyvätkö 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan kriteerit, sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin ne määritteli asiassa Philips vastaan Remington antamassaan tuomiossa (2)

b) sovelsi vääriä kriteerejä kolmiulotteisen tavaramerkin olennaisten piirteiden yksilöinnissä ja

c) sovelsi virheellistä toiminnallisuustestiä, koska se (i) ei rajoittanut arviointiaan kyseessä olevan tavaramerkin olennaisiin piirteisiin ja (ii) ei määritellyt asianmukaisia kriteerejä sen arvioimiseksi, onko muodon piirre toiminnallinen, ja koska se erityisesti kieltäytyi ottamasta huomioon mahdollisia vaihtoehtoisia malleja.

(1) EYVL L 11, s. 1.

(2) Asia C-299/99, Philips, tuomio 18.6.2002 (Kok. s. I-5475).
1)

Ovatko sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja direktiivien 84/450/ETY, 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 (1) muuttamisesta (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY 3 artiklan 1 kohta ja 5 artiklan 5 kohta taikka kyseisen direktiivin muut säännökset esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan vastikkeettomista lisäeduista ilmoittaminen ja niiden tarjoaminen tai myöntäminen säännöllisesti ilmestyvien painotuotteiden yhteydessä sekä vastikkeettomista lisäeduista ilmoittaminen muiden tavaroiden tai palvelujen yhteydessä on tyhjentävästi mainittuja poikkeuksia lukuun ottamatta kiellettyä ilman, että yksittäistapauksessa olisi arvioitava näiden kaupallisten menettelyjen harhaanjohtavaa, aggressiivista tai muutoin sopimatonta luonnetta, myös silloin, kun kyseisellä lainsäädännöllä ei pyritä pelkästään suojaamaan kuluttajaa vaan sillä on myös sellaisia muita tavoitteita, jotka eivät kuulu kyseisen direktiivin asialliseen soveltamisalaan, kuten tiedotusvälineiden monimuotoisuuden säilyttäminen tai heikomman kilpailijan suojaaminen?
1)

Onko primaarisen yhteisön oikeuden määräyksiä, erityisesti EY 10, EY 43 ja EY 48 artiklaa sekä yhteisön jäsenvaltioiden keskinäistä kansallisten oikeusjärjestysten vastavuoroista tunnustamista koskevaa periaatetta tulkittava siten, että jäsenvaltio (ensimmäinen jäsenvaltio) on joka tapauksessa primaarisen yhteisön oikeuden ratifioimisella ilmoittanut silloin periaatteessa hyväksyvänsä toisen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen nojalla määrätyn pakkolunastustoimenpiteen vaikutuksen oman valtionsa alueella, kun pakkolunastuksen kohteena oleva yksityisoikeuden mukaan perustettu yhtiö on yhteisön oikeuden mukaista sijoittautumisvapautta käyttäessään saattanut aiemmin itsensä tietoisesti toisen jäsenvaltion yhtiöoikeuden, jonka perusteella pakkolunastus määrättiin, alaiseksi, mutta se harjoittaa taloudellista toimintaa ensimmäisessä jäsenvaltiossa ja sillä on siellä pakkolunastuksen kohteena olevan yhtiön varallisuutta?
1)

a. Merkitseekö se, jos yrittäjä, joka käy kauppaa tietyillä tuotteilla tai palveluilla (jäljempänä ilmoittaja), käyttää hyväkseen mahdollisuutta kirjata internet-hakukoneen operaattorille — (internet-mainonnassa on mahdollista ilmoittaa maksua vastaan Googlen kaltaisiin hakuohjelmiiin niin sanottuja avainsanoja (adwords). Kun hakukoneeseen syötetään kyseinen avainsana, hakutuloksena saadaan linkki ilmoittajan sivustolle löydettyjen sivujen luettelossa taikka tuloksena olevien sivujen oikeassa laidassa nimikkeen ”Sponsorilinkit” alla olevassa mainoksessa) avainsana, joka on sama kuin toisen (jäljempänä merkinhaltija) samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten rekisteröimä tavaramerkki, siten että kirjattu hakusana — ilman että hakukoneen käyttäjä havaitsee asiaa — johtaa siihen, että sanan hakukoneeseen syöttänyt Internetin käyttäjä löytää hakuoperaattorin tuloksena antamasta luettelosta linkin ilmoittajan sivustoon, että ilmoittaja tässä tapauksessa käyttää rekisteröityä tavaramerkkiä (direktiivin 89/104/ETY) (1) 5 artiklan 1 kohdan johtolauseessa ja a alakohdassa tarkoitetulla tavalla? b. Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, ilmaistaanko linkki — tavallisessa luettelossa yhdessä löydettyjen sivujen kanssa vai — ilmoitusosaksi merkityssä osassa? c. Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, että — ilmoittaja jo hakukoneen operaattorin www-sivulla olevassa linkissä todella tarjoaa tuotteita tai palveluja, jotka ovat samoja kuin tuotteet tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, taikka — ilmoittaja omalla www-sivullaan, johon (1 a kysymyksessä tarkoitettu) internetin käyttäjä voi hakukoneen operaattorin sivulla olevan linkin kautta ”ottaa yhteyden” (”hyperlinkki”), todella tarjoaa tuotteita tai palveluja, jotka ovat samoja kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity?
4)

a. Jos tähän kysymykseen vastataan kieltävästi, onko katsottava, että hankintaviranomainen on vastuussa tästä, ja jos on, millä tavalla? b. Päteekö tämä myös, jos kysymykseen on vastattava myöntävästi? c. Jos katsotaan, että viranomaisen on suoritettava vahingonkorvausta, sisältyykö yhteisön oikeuteen arviointiperusteita, joiden avulla vahinko ja sen suuruus voidaan määrittää, ja jos näin on, mitä ne ovat? d. Jos hankintaviranomaisen ei voida katsoa olevan vastuussa, onko yhteisön oikeuden mukaan olemassa jokin toinen taho, joka on vastuussa, ja millä perusteella?