ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8.

Direktiivin 3 a artikla lisättiin direktiivillä 97/36. Se kuuluu seuraavasti: ”1. Jokainen jäsenvaltio voi toteuttaa yhteisön lainsäädännön mukaisesti toimenpiteitä varmistaakseen, että sen lainkäyttövaltaan kuuluvat lähetystoiminnan harjoittajat eivät lähetä yksinoikeudella tapahtumia, joilla kyseinen jäsenvaltio katsoo olevan erityistä yhteiskunnallista merkitystä siten, että estetään merkittävää osaa jäsenvaltion yleisöstä seuraamasta näitä tapahtumia suorana tai nauhoitettuna lähetyksenä maksuttoman television kautta. Jos näin tapahtuu, kyseisen jäsenvaltion on laadittava luettelo sellaisista kansallisista tai muista kuin kansallisista tapahtumista, joilla se katsoo olevan erityistä yhteiskunnallista merkitystä. Näin menetellessään jäsenvaltion on toimittava selkeästi ja avoimesti sekä hyvissä ajoin. Sen on myös määritettävä, onko ohjelma näistä tapahtumista lähetettävä kokonaan tai osittain suorana lähetyksenä vai kokonaan tai osittain nauhoitettuna lähetyksenä, jos se on tarpeen tai asianmukaista yleisen edun mukaisista käytännön syistä. 2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä 1 kohdan nojalla toteutetuista tai toteutettavista toimenpiteistä. Komissio varmistaa kolmen kuukauden kuluessa ilmoituksesta, että toimenpiteet ovat yhteisön oikeuden mukaisia, ja ilmoittaa niistä muille jäsenvaltioille. Komissio pyytää lausunnon 23 a artiklan nojalla perustetulta [yhteys]komitealta, [joka muodostuu jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten edustajista]. Se julkaisee toteutetut toimenpiteet viipymättä Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja vähintään kerran vuodessa vahvistetun luettelon jäsenvaltioiden toteuttamista toimenpiteistä. 3. Jäsenvaltioiden on lainsäädäntönsä puitteissa asianmukaisin keinoin varmistettava, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat lähetystoiminnan harjoittajat eivät käytä tämän direktiivin julkaisemisen jälkeen hankkimiaan yksinoikeuksia tavalla, joka estää merkittävää osaa toisen jäsenvaltion yleisöstä seuraamasta tapahtumia, jotka toinen jäsenvaltio on määritellyt edeltävissä kohdissa tarkoitetulla tavalla, kokonaan tai osittain suorana lähetyksenä tai, jos on tarpeen tai asianmukaista yleisen edun mukaisista käytännön syistä, kokonaan tai osittain nauhoitettuna lähetyksenä maksuttoman television kautta tapahtumia, jotka on tässä toisessa jäsenvaltiossa määritelty 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.”
20.

Saksan hallituksen mukaan on kyseenalaista, voidaanko asia ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin kysymys liittyy kuudennen direktiivin liitteessä D olevassa 2 kohdassa tarkoitetun ”veden jakelun” käsitteen tulkintaan. Se katsoo, että pääasian oikeudenkäynnin lopputulos ei riipu kuudennen direktiivin liitteessä D olevan 2 kohdan tulkinnasta, koska on riidatonta, että kantaja on UStG:n 2 §:n 3 momentin ensimmäisen virkkeen mukaan harjoittanut liiketoimintaa kotitalouksia koskevia vesiliittymiä asentaessaan. Kuudennen direktiivin liitteessä D olevaa 2 kohtaa koskeva kysymys on siten epäolennainen ja luonteeltaan hypoteettinen. Vastaaja katsoo, että yhteisöjen tuomioistuimen kuudennen direktiivin liitteessä D olevaan 2 kohtaan liittyvä ratkaisu olisi pääasian kannalta merkityksellinen vain, jos yhteisöjen tuomioistuinta olisi pyydetty harkitsemaan, olisiko hakijaa siinä tapauksessa, että kotitaloutta koskevan vesiliittymän asentaminen ei kuulu liitteessä D olevan 2 kohdan määritelmän piiriin, pidettävä tällaista toimintaa harjoittaessaan kuudennen direktiivin 4 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuna verovelvollisena. Tätä kysymystä ei ole esitetty yhteisöjen tuomioistuimelle.
1)

toteaa, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21.12.1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY 1, 3, 4, 8 ja 10 artiklan mukaisia velvoitteitaan — koska se ei ole tunnustanut toisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten franchising-sopimusten puitteissa antamia tutkintotodistuksia — koska se on evännyt hakijalta mahdollisuuden valita sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeen välillä muiden kuin niiden ammattien osalta, jotka edellyttävät kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta — koska se on antanut Symvoulio Anagnoriseos Epangelmatikis Isotimias Titlon Tritovathmias Ekpaidefsisille toimivallan arvioida, onko oppilaitos, jossa hakija on suorittanut koulutuksensa, sellainen oppilaitos, jossa annetaan korkeampaa koulutusta, ja — koska se on vaatinut direktiivissä 89/48 tarkoitetun tutkintotodistuksen haltijoiden osalta Diapanepistimiako Kentro Anagnoriseos Titlon Spoudon tis Allodapisin akateemisesta vastaavuudesta antaman todistuksen esittämistä ja menestymistä kilpailussa Techniko Epimelitirio Elladosiin rekisteröitymistä varten;
1)

toteaa, että Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 43 ja EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut 11.2.1994 annetun lain nro 109 37 b §:n ja 37 c §:n 1 momentin; julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/50/ETY, julkisia tavaranhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/36/ETY, julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/37/ETY sekä vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/38/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut edellä mainitun lain nro 109/94 2 §:n 1 momentin; edellä mainitun direktiivin 93/37 mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa saman lain nro 109/94 2 §:n 5 momentin; eikä edellä mainittujen direktiivien 92/50 ja 93/38 mukaisia velvoitteitaan, koska se on säätänyt kyseisen lain nro 109/94 27 §:n 2 momentin ja 28 §:n 4 momentin
9.

Komissio nojautuu vuonna 1989 julkaistuun julkaisuun Inventory of Important Bird Areas in the European Community (selvitys Euroopan yhteisössä olevista tärkeistä lintualueista) ( 4 ) todeten, että Italian alueella on 164 tärkeää lintualuetta ja että niiden kokonaispinta-ala on 3609070 ha. Joitakin näistä alueista ei vieläkään ole luokiteltu erityissuojelualueeksi.
15.

Alankomaiden hallitus katsoo puolestaan, että näiden eläinkokeista annetun lain pykälien soveltaminen takaa direktiivin 11 artiklan tavoitteen toteutumisen. Alankomaiden hallituksen mukaan tässä direktiivin säännöksessä tarkoitettu eläimen vapauttamista koskeva tilanne on ainoastaan yksi eläinkokeen vaihe ja sellaisenaan toimivaltaisten kansallisten viranomaisten, joiden tehtävänä on varmistaa direktiivissä säädettyjen edellytysten noudattaminen, ennakollisen valvonnan kohteena. Alankomaiden hallitus painottaa sitä, että eläinkokeista annetun lain 10 a §:n mukaan eläinkokeen suorittamiselta edellytetään Centrale Commissie dierproevenin (eläinkokeita valvova keskuskomitea) asettaman lautakunnan hyväksyvää lausuntoa tai suoraan tämän keskuskomitean lausuntoa, joka annetaan sen jälkeen, kun on tutkittu tutkimussuunnitelma, jossa kuvataan kaikki kokeen eri vaiheet. Näiden valvontaelinten on lausuntoa antaessaan otettava huomioon lain 12 ja 13 §:ssä säädetyt, eläinkokeessa käytettävän eläimen hyvinvoinnin ja terveyden suojeluun liittyvät vaatimukset. Tämän lisäksi ja yleisemmin näiden valvontaelinten on varmistuttava siitä, että koe suoritetaan kaikkia lailla säädettyjä ja erityisesti kansanterveyteen ja ympäristönsuojeluun liittyviä velvollisuuksia noudattaen. Näin taataan vastaajana olevan hallituksen mukaan direktiivin 11 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttyminen ilman että kansallisissa säännöksissä olisi tarpeen toistaa niiden sanamuoto.
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Tizzano 20 päivänä kesäkuuta 2002. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Irlanti. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivin 1999/28/EY täytäntöönpanon laiminlyönti. - Asia C-328/01.



Oikeustapauskokoelma 2002 sivu I-08827



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Euroopan yhteisöjen komissio on 30.8.2001 nostamallaan kanteella vaatinut EY 226 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Irlanti on jättänyt noudattamatta kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimuksen liitteessä 16 (toinen painos 1988) olevan 1 niteen II osan 2 lukuun kuuluvien ääntä hitaammin lentävien lentokoneiden liikennöimisen rajoittamisesta annetun neuvoston direktiivin 92/14/ETY, liitteen muuttamisesta 21 päivänä huhtikuuta 1999 annetun komission direktiivin 1999/28/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asetetussa määräajassa antanut direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä ja koska se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle.

2 Direktiivin 1999/28/EY 2 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan saattamaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivään syyskuuta 1999 mennessä ja ilmoittamaan tästä komissiolle viipymättä. Vastauksessaan Irlanti on myöntänyt, ettei se ole vielä toteuttanut direktiivin edellyttämiä toimenpiteitä, vaan ilmoittanut ainoastaan, että direktiivin täytäntöönpanon edellyttämiä säännöksiä ollaan antamassa.

3 Koska komission perustellussa lausunnossa ilmoittamaa määräajassa tapahtuvan täytäntöönpanon laiminlyöntiä ei ole kiistetty, kanne on hyväksyttävä,(1) ja koska kantaja on tätä vaatinut, Irlanti on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Ratkaisuehdotus

4 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että

1) Irlanti on jättänyt noudattamatta kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimuksen liitteessä 16 (toinen painos 1988) olevan 1 niteen II osan 2 lukuun kuuluvien ääntä hitaammin lentävien lentokoneiden liikennöimisen rajoittamisesta annetun neuvoston direktiivin 92/14/ETY liitteen muuttamisesta 21 päivänä huhtikuuta 1999 annetun komission direktiivin 1999/28/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä ja koska se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle;

2) Irlanti velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) - Ks. lukuisista tuomioista mm. asia C-148/00, komissio v. Italia, tuomio 6.12.2001 (7 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Jacobs 5 päivänä heinäkuuta 2001. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Irlanti. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivien 96/49/EY ja 96/87/EY täytäntöönpanon laiminlyönti. - Asia C-370/00.



Oikeustapauskokoelma 2001 sivu I-06329



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Komissio vaatii esillä olevassa asiassa EY 226 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Irlannin tasavalta ei ole noudattanut vaarallisten aineiden rautatiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 23 päivänä heinäkuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/49/EY(1) eikä vaarallisten aineiden rautatiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 96/49/EY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen 13 päivänä joulukuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/87/EY(2) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisten direktiivien noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai joka tapauksessa koska se ei ole ilmoittanut niistä komissiolle.

2 Irlannin tasavalta ei kiistä komission vaatimusta, mutta se toteaa, että lainsäädäntötyö on käynnissä kyseisten direktiivien täytäntöönpanemiseksi.

Ratkaisuehdotus

3 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, yhteisöjen tuomioistuin toteaa seuraavaa:

1) Irlannin tasavalta ei ole noudattanut vaarallisten aineiden rautatiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 23 päivänä heinäkuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/49/EY eikä vaarallisten aineiden rautatiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 96/49/EY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen 13 päivänä joulukuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/87/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisten direktiivien noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.

2) Irlannin tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) - EYVL L 235, s. 25.

(2) - EYVL L 335, s. 45.
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Jacobs 18 päivänä tammikuuta 2001. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Italian tasavalta. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen, jota ei ole kiistetty - Direktiivi 73/23/ETY - Sähköllä toimiva kuumavedenvaraaja - Vaatimus, josta ei säädetä direktiivissä. - Asia C-100/00.



Oikeustapauskokoelma 2001 sivu I-02785



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1. Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio vaatii EY 226 artiklan nojalla todettavaksi, ettei Italian tasavalta ole noudattanut yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan, koska se on asettanut kuumavesisäiliöille sellaisia turvallisuusvaatimuksia, joista ei säädetä tietyllä jännitealueella toimivia sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 19 päivänä helmikuuta 1973 annetussa neuvoston direktiivissä 73/23/ETY, ja koska se ei näin ollen ole hyväksynyt olettamaa siitä, että standardin EN 60335-2-21 mukaisesti valmistetut tuotteet ovat vaatimustenmukaisia.

2. Komissio väittää pääasiallisesti, että Italia on asettanut vaatimuksen, jonka mukaan kuumavesisäiliöt on varustettava laitteistolla, joka katkaisee virransyötön veden lämpötilan noustessa 100 ° C:een, vaikka yhteisön lainsäädännössä lämpötilan sallitaan nousevan 130 ° C:een saakka.

3. Italian hallitus ei kiistä jättäneensä noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan ja toteaa, että se ryhtyy toimenpiteisiin näiden jäsenyysvelvoitteiden noudattamiseksi mahdollisimman pian.

Ratkaisuehdotus

4. Näiden seikkojen perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

1) toteaa, että Italian tasavalta ei ole noudattanut yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan, koska se on asettanut kuumavesisäiliöille sellaisia turvallisuusvaatimuksia, joista ei säädetä tietyllä jännitealueella toimivia sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 19 päivänä helmikuuta 1973 annetussa neuvoston direktiivissä 73/23/ETY, ja koska se ei näin ollen ole hyväksynyt olettamaa siitä, että standardin EN 60335-2-21 mukaisesti valmistetut tuotteet ovat vaatimustenmukaisia,

2) velvoittaa Italian korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Mischo 1 päivänä heinäkuuta 1999. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Italian tasavalta. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivin 93/103/EY täytäntöönpanon laiminlyönti. - Asia C-362/98.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu I-06299



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Euroopan yhteisöjen komissio vaatii 9.10.1998 Italian tasavaltaa vastaan nostamassaan kanteessa yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen ja turvallisuudelle ja terveydelle asetettavista vähimmäisvaatimuksista työssä kalastusaluksilla 23 päivänä marraskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/103/EY (kolmastoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) (EYVL L 307, s. 1; jäljempänä direktiivi) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ei ainakaan ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle. Se vaatii myös, että Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

2 Komissio mainitsee kanteessaan EY:n perustamissopimuksen 169 artiklassa (josta on tullut EY 226 artikla) tarkoitetut oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn vaiheet. Kanneperusteluiden hyväksyttävyyden osalta se huomauttaa, että Italian tasavalta on rikkonut kyseessä olevan direktiivin 13 artiklan 1 kohtaa, jossa sille asetetaan toimenpiteiden toteuttamiselle 23.11.1995 päättynyt määräaika, EY:n perustamissopimuksen 189 artiklaa (josta on tullut EY 249 artikla) ja EY:n perustamissopimuksen 5 artiklaa (josta on tullut EY 10 artikla), koska se ei ole toteuttanut tarpeellisia täytäntöönpanotoimia.

3 Italian tasavalta ei kiistä 29.1.1999 yhteisöjen tuomioistuimelle jättämässään vastineessa oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn sääntöjenmukaisuutta eikä laiminlyönnin olemassaoloa.

4 Italian tasavalta huomauttaa vain, että direktiivin täytäntöönpanomenettelyn aloittaminen on ollut mahdollista vasta toukokuusta 1998 alkaen, jolloin yhteisön säännös 1995/1997 tuli voimaan, ja että tämä menettely on nyt käynnissä.

5 Komissio piti vastineen antamista tarpeettomana, ja molemmat osapuolet päättivät luopua suullisesta käsittelystä.

6 Tästä syystä voin vain ehdottaa komission kanteen pääasiallista hyväksymistä sillä varauksella, että direktiivin 13 artiklan rikkomisen toteaminen on mielestäni riittävää.

7 Näillä perusteilla ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

1) toteaa, että Italian tasavalta ei ole noudattanut turvallisuudelle ja terveydelle asetettavista vähimmäisvaatimuksista työssä kalastusaluksilla 23 päivänä marraskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/103/EY (kolmastoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä eikä ilmoittanut niistä komissiolle;

2) velvoittaa Italian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Alber 25 päivänä kesäkuuta 1998. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Irlanti. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivi 94/26/EY - Laiminlyönti panna direktiivi täytäntöön määräajassa. - Asia C-26/98.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-06393



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Nyt käsiteltävänä olevalla jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevalla kanteellaan komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

- toteaa, että Irlanti ei ole noudattanut räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäviä, tietyn tyyppisellä suojauksella varustettuja sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 79/196/ETY(1) mukauttamisesta tekniikan kehitykseen 15 päivänä kesäkuuta 1994 annetun direktiivin 94/26/EY(2) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai koska se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä, ja

- velvoittaa Irlannin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

2 Direktiivi 94/26/EY, joka annettiin 15.6.1994 direktiivin 79/196/ETY mukauttamiseksi viimeisimpään tekniikan kehitykseen, tuli voimaan sen 3 artiklan mukaisesti 20. päivänä sen jälkeen, kun se julkaistiin 24.6.1994 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Direktiivin 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden oli saatettava direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 1995.

3 Komission 2.8.1995 lähettämästä virallisesta huomautuksesta ja 30.9.1996 lähettämästä perustellusta lausunnosta huolimatta Irlanti ei ole täyttänyt velvoitteitaan perustellussa lausunnossa asetetussa kahden kuukauden määräajassa.

4 Vastineessaan Irlannin hallitus toteaa, että tarpeelliset lainsäädännön muutokset ovat suunnitteilla ja että ne toteutetaan ennen tässä oikeudenkäynnissä mahdollisesti pidettävää suullista käsittelyä. Molemmat asianosaiset ovat kuitenkin ilmoittaneet, etteivät ne esitä suullisia huomautuksia, joten yhteisöjen tuomioistuin on päättänyt ratkaista asian ilman suullista käsittelyä.

Ratkaisuehdotus

5 Ei ole epäilystäkään siitä, että väite, jonka mukaan Irlanti ei ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan, pitää paikkansa. Näin ollen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian kuten kanteessa vaaditaan ja toteaa, ettei Irlanti ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan.

(1) - 6.2.1979 annettu direktiivi (EYVL L 43, s. 20).

(2) - EYVL L 157, s. 33.
19.

Ennen kuin tutkin esitetyt väitteet ja niiden perustelut yksitellen, katson tarpeelliseksi esittää muutamia ennakkohuomioita. Komission ja kansallisten viranomaisten välinen toimivallan jako perustamissopimuksen kilpailusääntöjen soveltamisessa on aihe, josta on keskusteltu viime aikana paljon. Eräässä äskettäisessä julkaisussa on esitetty seuraava osuva tiivistelmä aiheen taustasta: ( 9 ) ”Komissio on se viranomainen, jonka tehtävänä on antaa sisältö Euroopan yhteisön kilpailupolitiikalle, ja sen on hoidettava tätä tehtävää yleisen edun mukaisesti. Historiallisista syistä komissio on myös ollut tärkein viranomainen, joka valvoo EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan noudattamista Euroopan yhteisössä. Euroopan yhteisöjen alkuaikoina pyrkimyksenä oli keskittää kilpailusääntöjen soveltaminen komissiolle. Yleisesti katsottiin, että yhteisön kilpailusääntöjen soveltaminen oli pääasiallisesti komission tehtävä, vaikka myös kansallisilla tuomioistuimilla ja kilpailuviranomaisilla oli oikeudellisesti toimivalta näiden sääntöjen soveltamiseen. Kun komissio kohtasi vaikeuksia pyrkiessään varmistamaan sen, että sen toimivalta tunnustetaan jäsenvaltioissa, ja kun jäsenvaltioilta puuttuivat soveliaat keinot 85 ja 86 artiklan soveltamiseen, komissio hyväksyi mielellään tämän tosiasiallisesti lähes monopolinkaltaisen asemansa kilpailusääntöjen soveltamisessa. Tämä teki myös mahdolliseksi sen, että komissio pystyi antamaan yhteisöjen tuomioistuimen ja myöhemmin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvonnassa yhtenäisen joukon ennakkotapauksia päätöstensä ja hallinnollisen käytäntönsä pohjaksi. Ajan kuluessa tilanne on muuttunut komission ja jäsenvaltioiden osalta. Komissio tunnustetaan nykyään yhteisön kilpailupolitiikan moottoriksi, kun taas jäsenvaltioiden katsotaan yleisesti voivan paremmin soveltaa omaa kansallista kilpailuoikeutta ja myös yhteisön kilpailuoikeutta. Tämä kehitys helpottaa tulevaisuudessa yhteisön viranomaisten ja kansallisten viranomaisten tehtävien jakoa yhteisön oikeuden alalla. Toissijaisuutta koskeva keskustelu on johtanut sen vallitsevan suuntauksen vahvistumiseen, jonka mukaan komission hallintokäytäntöä on muutettava siten, että kansalliset tuomioistuimet ja viranomaiset voivat osallistua aktiivisemmin sen valvomiseen, noudattavatko yritykset perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa.”
21.

Vaikka komission muutetun vaateen tutkittavaksi ottamista vastaan esitetty ensimmäinen väite jostain syystä hylättäisiin, yhteisöjen tuomioistuin ei mielestäni useista toisiinsa liittyvistä syistä vieläkään voisi ratkaista asiaa aineellisesti, koska komissio ei ole täsmentänyt, mitä direktiivissä asetettuja velvoitteita Italian väitetään jättäneen noudattamatta. Se, että komission on esitettävä täsmällisiä väitteitä siitä, että jäsenvaltio on rikkonut sille kuuluvia jäsenyysvelvoitteita, kuuluu erottamattomasti 169 artiklassa määrätyn menettelyn luonteeseen, ja yhteisöjen tuomioistuin on viitannut tähän esimerkiksi asiassa komissio vastaan Espanja 11.7.1995 antamassaan määräyksessä ( 16 ). Vaikka presidentin asetus 320/54 ilmoitettiin komissiolle hyvin myöhään, komissio olisi voinut ottaa jotenkin kantaa siihen, mitä vaikutuksia asetuksella on ollut direktiivin soveltamisalaan kuuluviin asioihin. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”komission tehtävänä on — — 169 artiklan mukaisessa menettelyssä näyttää toteen väite siitä, että jäsenyysvelvoitetta ei ole noudatettu. Komission tehtävänä on toimittaa yhteisöjen tuomioistuimelle ne tiedot, joita tämä tarvitsee voidakseen todeta, että jäsenyysvelvoitetta ei ole noudatettu, ja näin tehdessään komissio ei voi toimia minkään olettamuksen perusteella” ( 17 ); tässä tapauksessa komission tehtävänä oli siis näyttää toteen, missä laajuudessa Italia oli laiminlyönyt direktiivin täytäntöönpanon.