FI Euroopan unionin virallinen lehti C 267/49

Valitus, jonka Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH on tehnyt yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-225/08, Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH v. Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), muu osapuoli: Schwartbräu GmbH, 8.7.2009 antamasta tuomiosta; valituksen jättöpäivä 14.9.2009

(Asia C-365/09 P)

2009/C 267/82

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja : Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH (edustaja: asianajaja P. Wadenbach) Muu osapuoli : sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) Schwarzbräu GmbH

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että

1) Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 8.7.2009 antama tuomio T-225/08 kumotaan

2) Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) 8.4.2008 tekemä päätös (numero R877/2004-4) kumotaan

3) yhteisön tavaramerkki nro 505552 ”ALASKA” on mitätöitävä kokonaan ehdottoman hylkäysperusteen takia

4) vastaaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Tällä valituksella haetaan muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioon, jolla se hylkäsi valittajan kanteen, jonka se oli nostanut sisämarkkinoiden neljännen valituslautakunnan 8.4.2008 tekemästä päätöksestä. Valituslautakunta pysytti tällä päätöksellä mitättömyysosaston ratkaisun, jolla se oli hylännyt valittajan vaatimuksen yhteisön tavaramerkiksi rekisteröidyn kuviomerkin ”ALASKA” mitättömäksi julistamisesta. Valittajan vaatimus kohdistui kaikkiin rekisteröinnin kattamiin luokkaan 32 kuuluviin tavaroihin (kivennäis- ja hiilihappovedet ja muut alkoholittomat juomat; hedelmäjuomat ja hedelmätuoremehut; mehutiivisteet ja muut juomien valmistusaineet).

Asianosaisten välillä on riitaa ennen kaikkea siitä, onko ehdoton hylkäysperuste olemassa maantieteellisen merkinnän vapaanapitämistarpeen (Freihaltebedürftigkeit) muodossa.

Valittaja toteaa valitusperusteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut asetuksen (EY) N:o 40/94 (jäljempänä yhteisön tavaramerkkiasetus) 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa virheellisesti erityisesti oikeuskäytännössä kehitettyjen periaatteiden kannalta.

Yhteisön tavaramerkkiasetuksen kyseisen säännöksen sanamuodon mukaan yhteisön tavaramerkin rekisteröinnin hylkäämiseen riittää, että tavaramerkki muodostuu yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää elinkeinotoiminnassa osoittamaan niiden tavaroiden, jotka hakemus kattaa, maantieteellistä alkuperää. Tästä ilmenee, että myös maantieteelliset nimitykset, joita yritykset voivat käyttää, on pidettävä maantieteellisinä merkintöinä niitä varten vapaina kyseistä tavararyhmää varten. Yhteisön tavaramerkkiasetuksen kyseisen säännöksen soveltamiseen ei vaadita, että kysymyksessä olisi oltava konkreettinen, ajankohtainen tai vakava vapaanapitämistarve.

Jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi soveltanut yhteisön tavaramerkkiasetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja oikeuskäytännössä kehitettyjä periaatteita tässä asiassa oikeudellisesti virheettömästi, sen olisi pitänyt todeta, että Alaska on Amerikan Yhdysvaltojen suurin juomavesivaranto ja että kohdeyleisön keskuudessa Alaska liitetään yhteen eri muodoissa olevan puhtaan veden luonnollisen paljouden kanssa, että kivennäisvettä valmistetaan Alaskassa taloudellisesti merkittävässä laajuudessa ja että sitä markkinoidaan jo nyt yhteisössä ja että siten on hyvin mahdollista, että sitä myytäisiin lisää. Näin ollen on yksiselitteistä, että kilpailijat voivat tulevaisuudessa käyttää nimitystä ”ALASKA” maantieteellisenä merkintänä.

Tämän sijasta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sovelsi yhteisön tavaramerkkiasetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan säännöstä ja oikeuskäytännön periaatteita oikeudellisesti virheellisesti siten, että se asetti tarkoituksenmukaisuustutkinnan, eli tutkinnan, joka koski sitä, onko Alaskasta tulevan kivennäisveden myynti yhteisössä liiketaloudellisten näkökantojen (kilpailutilanne, kuljetuskustannukset) kannalta mielekästä vai ei, perusteella edellä esitettyjä periaatteita pidemmälle meneviä vaatimuksia. Nämä laajennetut vaatimukset on katsottava 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa olevan säädöksen sanamuodon sisällön ja erityisesti oikeuskäytännössä kehitettyjen periaatteiden sisällön takia liian ankariksi ja ne johtavat liian pitkälle menevään tulkintaan, joka ei ole yhteensopiva yhteisön oikeuden sääntelyn tarkoituksen kanssa.