ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säännellään unionin kansalaisten oikeutta oleskella yli kolmen kuukauden ajan jäsenvaltiossa, jonka kansalaisia he eivät ole, seuraavasti: ”1. Unionin kansalaisilla on oikeus oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kolmen kuukauden ajan a) jos he ovat työntekijöitä tai itsenäisiä ammatinharjoittajia vastaanottavassa jäsenvaltiossa; tai b) jos heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle, ja kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa; tai c) — jos he ovat kirjoittautuneet yksityiseen tai julkiseen laitokseen, jonka vastaanottava jäsenvaltio on hyväksynyt tai jota se rahoittaa lainsäädäntönsä tai hallinnollisen käytäntönsä mukaisesti, pääasiallisena tarkoituksenaan osallistua koulutukseen, ammattikoulutus mukaan lukien, ja — jos heillä on kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja he osoittavat asiaankuuluvalle kansalliselle viranomaiselle vakuutuksella tai muulla vastaavalla valitsemallaan tavalla, että heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle; tai – –”
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Corporación Dermoestética SA (jäljempänä Dermoestética), joka on Espanjan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka toimii kauneuskirurgian ja -lääketieteen alalla, ja toisaalta mainostoimisto To Me Group Advertising Media (jäljempänä To Me Group) ja joka koskee To Me Groupin sellaisen sopimuksen täytäntöönpanon mahdollista laiminlyöntiä, jonka mukaan sen piti järjestää mainoskampanja Dermoestétican lukuun.
144

Kaikki nämä seikat huomioon ottaen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että EY 87 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että toimenpiteen valikoivuutta arvioitaessa on otettava huomioon tämän toimenpiteen toteuttaneen viranomaisen institutionaalinen, menettelyllinen ja taloudellinen autonomia. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen, jolla yksin on toimivalta yksilöidä sovellettava kansallinen oikeus ja tulkita sitä sekä soveltaa yhteisön oikeutta sen käsiteltävinä oleviin riita-asioihin, asiana on tutkia, onko historiallisilla alueilla ja Baskimaan itsehallintoalueella tällainen autonomia, mistä seuraisi se, etteivät perustuslailla ja Espanjan oikeuden muilla määräyksillä ja säännöksillä näille alueyhteisöille myönnettyjen toimivaltuuksien rajoissa annetut lait ole EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa valtiontuen käsitteessä tarkoitetulla tavalla valikoivia.
12

Cour de cassation päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Voidaanko – – asetuksen – – artiklan 1 kohdan mukaista erityistä toimivaltaa koskevaa sääntöä, jonka mukaan silloin, kun henkilön kotipaikka on jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne, ’jos asiassa on useampia vastaajia, siinä tuomioistuimessa, jonka alueella jollakin vastaajista on kotipaikka, edellyttäen, että kanteiden välillä on niin läheinen yhteys, että niiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on toivottavaa, jotta kanteiden käsitteleminen eri oikeudenkäynneissä ei johtaisi ristiriitaisiin tuomioihin’, soveltaa riita-asiassa, jonka työntekijä on pannut vireille jäsenvaltion tuomioistuimessa kahta samaan konserniin kuuluvaa yhtiötä vastaan, joista toinen, jonka kotipaikka on tässä jäsenvaltiossa, alun perin otti työntekijän konsernin palvelukseen ja kieltäytyi sitten ottamasta häntä takaisin työhön ja toinen, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, on yhtiö, jonka lukuun kyseinen henkilö on viimeksi työskennellyt kolmansissa valtioissa ja joka on hänet irtisanonut, silloin kun asian vireille saattanut työntekijä väittää työsopimusehdon perusteella, että nämä [yhtiöt] olivat yhdessä hänen työnantajiaan, ja vaatii näiltä irtisanomiskorvausta, vai syrjäyttääkö asetuksen 18 artiklan 1 kohdassa vahvistettu sääntö, jonka nojalla työsopimusta koskevassa asiassa tuomioistuimen toimivalta määräytyy [tämän asetuksen] II luvun 5 jakson säännösten mukaisesti, asetuksen 6 artiklan 1 kohdan soveltamisen, jolloin kutakin yhtiötä vastaan on nostettava kanne sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa sen kotipaikka on[?]”
16

Seuraavaksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki riidanalaisen ulottuvuuden ensimmäisessä oikeusasteessa olleiden muiden 19 kantajan alusten suhteen seuraavasti: ”105 On todettava, ettei päätöksen 97/413 4 artiklan 2 kohdassa – – aseteta mitään rajoitusta niiden alusten iälle, joihin voidaan soveltaa turvallisuuden parantamisesta johtuvaa kapasiteetin lisäämistä. Ensisilmäyksellä vaikuttaa siltä, että säännöksen sanamuoto sallii kaikki turvallisuuden parantamisesta johtuvat kapasiteetin lisäämiset, kunhan ne eivät lisää pyyntiponnistusta. Mikäli neuvosto olisi halunnut sulkea uudet alukset säännöksen ulkopuolelle, se olisi todennäköisesti maininnut tästä – –. – – 108 Vastoin komission esittämää päätöksen 97/413 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua parantamisen käsitettä ei ole ymmärrettävä siten, että sillä viitataan tietyllä aluksella toteutettuihin parannuksiin, vaan se on ymmärrettävä siten, että sillä viitataan kansalliseen laivastoon. Tältä osin on todettava muun muassa, että päätöksen 98/125 liitteessä olevassa 3.3 kohdassa viitataan koko kansallisen laivaston ’turvallisuuden parantamista koskevaan ohjelmaan’. 109 Huomioon on niin ikään otettava päätöksen 97/413 tavoitteet. Kyseisen päätöksen tavoitteena on nimittäin yhteisön vesistöjen kalakantojen säilyttäminen. Neuvosto on kuitenkin ottanut huomioon ’tarpeen varmistaa mahdollisimman korkeat turvallisuusstandardit yhteisön kalastuslaivastossa’ (12. perustelukappale). Täten neuvosto sisällytti kyseiseen päätökseen 3 artiklan (joka koskee aluksia, joiden kokonaispituus on alle 12 metriä ja jotka ovat muita kuin troolareita) ja 4 artiklan 2 kohdan. 110 Toisin kuin komissio on esittänyt, päätöksen 97/413 edellä mainitun tavoitteen varmistamiseksi ei ole tarpeen jättää uusia aluksia päätöksen 4 artiklan 2 kohdassa luodun järjestelmän ulkopuolelle. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa tältä osin, että viimeksi mainittu säännös on päätöksen tavoitteen mukainen, koska siinä kielletään pyyntiponnistusten lisääminen. Komissio, joka vetoaa varsin suuriin lisäyksiin, jotka eivät perustu turvallisuussyihin, olisi voinut tutkia alukset tapauskohtaisesti osoittaakseen, oliko kyseessä pyyntiponnistusten lisääntyminen. Itse asiassa komissio toteaa itsekin, että tällaisen lisäämisen kieltämisellä pyritään saavuttamaan päätöksen 97/413 yleinen päämäärä, eli alentamaan yhteisössä pyydettyä kalamäärää – –. – – 134 Edellä esitetyillä perusteilla on katsottava, että komissio ylitti toimivaltansa, kun se sisällytti riidanalaiseen päätökseen arviointiperusteita, joista ei säädetty asiaan sovellettavassa lainsäädännössä. Täten ensimmäinen kanneperuste on hyväksyttävä ja riidanalainen päätös kumottava, eikä muita kanneperusteita ole tarpeen tutkia.”
17

Direktiivin 2005/85 36 artiklan, jonka otsikkona on ”Eurooppalaisen turvallisen kolmannen maan käsite”, 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltiot voivat säätää, että turvapaikkahakemusta ja hakijan turvallisuutta hänen nimenomaisessa tilanteessaan ei tutkita tai ei tutkita kokonaan II luvun mukaisesti, jos toimivaltainen viranomainen on tosiseikkojen perusteella todennut, että turvapaikanhakija laittomasti pyrkii tulemaan tai on tullut kyseisen jäsenvaltion alueelle turvallisesta kolmannesta maasta 2 kohdan mukaisesti. 2. Kolmatta maata voidaan pitää turvallisena kolmantena maana 1 kohdan soveltamiseksi ainoastaan, jos: a) se on ratifioinut Geneven yleissopimuksen maantieteellisittä rajoituksitta ja noudattaa sen määräyksiä; b) se noudattaa lakisääteistä turvapaikkamenettelyä; c) se on ratifioinut ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamisesta tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen ja noudattaa sen määräyksiä, tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevat vaatimukset mukaan luettuina; ja d) neuvosto on määrittänyt sen turvalliseksi kolmanneksi maaksi 3 kohdan mukaisesti. 3. Neuvosto hyväksyy määräenemmistöllä komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan yhteisen luettelon kolmansista maista, jotka katsotaan turvallisiksi kolmansiksi maiksi 1 kohdan soveltamiseksi, tai muuttaa tällaista luetteloa.”
5

Direktiivin 89/552 3 a artiklassa, joka on lisätty direktiivillä 97/36, säädetään seuraavaa: ”1. Jokainen jäsenvaltio voi toteuttaa yhteisön lainsäädännön mukaisesti toimenpiteitä varmistaakseen, että sen lainkäyttövaltaan kuuluvat lähetystoiminnan harjoittajat eivät lähetä yksinoikeudella tapahtumia, joilla kyseinen jäsenvaltio katsoo olevan erityistä yhteiskunnallista merkitystä siten, että estetään merkittävää osaa jäsenvaltion yleisöstä seuraamasta näitä tapahtumia suorana tai nauhoitettuna lähetyksenä maksuttoman television kautta. Jos näin tapahtuu, kyseisen jäsenvaltion on laadittava luettelo sellaisista kansallisista tai muista kuin kansallisista tapahtumista, joilla se katsoo olevan erityistä yhteiskunnallista merkitystä. Näin menetellessään jäsenvaltion on toimittava selkeästi ja avoimesti sekä hyvissä ajoin. Sen on myös määritettävä, onko ohjelma näistä tapahtumista lähetettävä kokonaan tai osittain suorana lähetyksenä vai kokonaan tai osittain nauhoitettuna lähetyksenä, jos se on tarpeen tai asianmukaista yleisen edun mukaisista käytännön syistä. 2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä 1 kohdan nojalla toteutetuista tai toteutettavista toimenpiteistä. Komissio varmistaa kolmen kuukauden kuluessa ilmoituksesta, että toimenpiteet ovat yhteisön oikeuden mukaisia, ja ilmoittaa niistä muille jäsenvaltioille. Komissio pyytää lausunnon 23 a artiklan nojalla perustetulta komitealta. Se julkaisee toteutetut toimenpiteet viipymättä Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja vähintään kerran vuodessa vahvistetun luettelon jäsenvaltioiden toteuttamista toimenpiteistä. 3. Jäsenvaltioiden on lainsäädäntönsä puitteissa asianmukaisin keinoin varmistettava, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat lähetystoiminnan harjoittajat eivät käytä tämän direktiivin julkaisemisen jälkeen hankkimiaan yksinoikeuksia tavalla, joka estää merkittävää osaa toisen jäsenvaltion yleisöstä seuraamasta tapahtumia, jotka toinen jäsenvaltio on määritellyt edeltävissä kohdissa tarkoitetulla tavalla, kokonaan tai osittain suorana lähetyksenä tai, jos on tarpeen tai asianmukaista yleisen edun mukaisista käytännön syistä, kokonaan tai osittain nauhoitettuna lähetyksenä maksuttoman television kautta tapahtumia, jotka on tässä toisessa jäsenvaltiossa määritelty 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.”
76

Komission kanta on, ettei viidenteen kysymykseen tarvitse vastata. Se katsoo, että edellä mainittu asia Barber on tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen osalta erilainen kuin pääasia, ja se korostaa, että direktiivi 2000/78 ei sisällä mitään säännöstä, jolla poikettaisiin sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteesta. Se täsmentää, että toisin kuin pääasiassa, edellä mainitussa asiassa Barber huomiota kiinnitettiin taloudellisiin seurauksiin, joita EY 141 artiklan uudella tulkinnalla voisi olla. Se toteaa tältä osin, että koska LPartG on tullut voimaan vasta 1.8.2001 ja koska Saksan lainsäätäjä on 1.1.2005 alkaen ottanut käyttöön rekisteröidyn parisuhteen ja avioliiton yhdenvertaisen kohtelun sosiaalivakuutusjärjestelmien alalla, tällaisen yhdenvertaisuuden huomioon ottaminen ammatillisissa eläkejärjestelmissä ei aiheuta taloudellisia vaikeuksia näille järjestelmille.
27

Vaikka toimenpiteen tarkoituksena ei olisikaan säännellä jäsenvaltioiden välistä tavarakauppaa, ratkaisevaa on sen tosiasiallinen tai mahdollinen vaikutus yhteisön sisäiseen kauppaan. Tämän perusteen nojalla on todettava, että jos jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ei ole yhdenmukaistettu, vaikutukseltaan vastaavina toimenpiteinä on pidettävä tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoituksia, jotka aiheutuvat siitä, että toisista jäsenvaltioista tuotavien ja niissä laillisesti valmistettavien ja kaupan pidettävien tavaroiden on täytettävä toisen jäsenvaltion lainsäädännössä asetetut edellytykset (jotka koskevat esimerkiksi tavaroiden nimitystä, muotoa, kokoa, painoa, koostumusta, ulkoasua, merkintöjä tai pakkausta), ja tällaiset toimenpiteet ovat kiellettyjä, vaikka niitä sovelletaan erotuksetta kaikkiin tavaroihin, jos nämä toimenpiteet eivät ole perusteltuja sellaisen yleistä etua koskevan tavoitteen vuoksi, jolle on annettava etusija tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen nähden (ks. vastaavasti asia 120/78, Rewe-Zentral, ns. Cassis de Dijon -tapaus, tuomio 20.2.1979, Kok. 1979, s. 649, Kok. Ep. IV, s. 403, 6, 14 ja 15 kohta; asia C-368/95, Familiapress, tuomio 26.6.1997, Kok. 1997, s. I-3689, 8 kohta ja asia C-322/01, Deutscher Apothekerverband, tuomio 11.12.2003, Kok. 2003, s. I-14887, 67 kohta).
26

Tästä muutoksenhakutuomioistuimen tuomiosta on tehty Revision-valitus Oberster Gerichtshofille. Oberster Gerichtshofin oikeuskäytännön mukaan MSchG:n 10 §:ssä taattu suoja on voimassa vain silloin, kun raskaus on irtisanomishetkellä tosiasiallisesti alkanut. Äitiyden suojelemisen tavoitteena, josta ei voida poiketa, on äidin ja lapsen terveyden takaaminen heidän etunsa mukaisesti ja irtisanomis- ja lomautussuojan osalta äidin toimeentulon takaaminen. Suojan tarve on olemassa naisen tilan muuttumisen ajan siitä riippumatta, onko hedelmöityneen munasolun implantaatio kohdun katokalvoon (toisin sanoen nidaatio) jo tapahtunut vai ei, eikä sillä seikalla, onko näyttö raskaudesta helposti saatavissa vai ei, ole tältä osin merkitystä. Hedelmöityneen munasolun nidaatio kohdun katokalvoon on vallitsevan tieteellisen käsityksen mukaan vain yksi vaihe raskautta, joka alkaa hedelmöityksestä, eikä sitä voida irtisanomissuojan osalta mielivaltaisesti valita raskauden alkamisajankohdaksi.
17

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että edellä mainittu kansallinen säännös on ristiriidassa yhteisön yhdenvertaisuusperiaatteen kanssa, sellaisena kuin se on vahvistettu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä ja erityisesti asiassa C-177/05, Guerrero Pecino, 13.12.2005 annetun määräyksen 30 kohdassa (Kok. 2005, s. I-10887). Tämän oikeuskäytännön mukaan samanluonteisia korvauksia, joista on määrätty tuomioistuimen vahvistamalla sovinnolla, on myös pidettävä direktiivin 80/987 3 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuna erorahana.
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 20.9.2007 – Nestlé vastaan SMHV

(asia C‑193/06 P)

Muutoksenhaku – Yhteisön tavaramerkki – Asetus (EY) N:o 40/94 – 8 artiklan 1 kohdan b alakohta – Sanaosan QUICKY sisältävä kuviomerkki – Väite, jonka on tehnyt aikaisempien kansallisten sanamerkkien QUICKIES haltija – Sekaannusvaara – Kokonaisarviointi

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 34, 35, 46, 47 ja 76 kohta)

Aihe

Valitus Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-74/04, Nestlé vastaan SMHV, väliintulijana Quick restaurants SA, 22.2.2006 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jossa vaadittiin SMHV:n toisen valituslautakunnan 17.12.2003 tekemän päätöksen (asia R 922/2001-2), joka koskee Société des produits Nestlé SA:n ja Quick restaurants SA:n välistä väitemenettelyä, kumoamista

Ratkaisu

1) Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 22.2.2006 asiassa T-74/04, Nestlé vastaan SMHV – Quick (QUICKY), antama tuomio kumotaan siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan vastaisesti jättänyt tutkimatta kysymyksessä olevien merkkien ulkoasun samankaltaisuutta tavaramerkeistä syntyvän kokonaisvaikutelman perusteella.

2) Valitus hylätään muilta osin.

3) Asia palautetaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen.
EY 222 artiklan toisen kohdan mukaan julkisasiamiesten tehtävänä on täysin puolueettomina ja riippumattomina esittää julkisessa istunnossa perustellut ratkaisuehdotukset asioissa, jotka yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön mukaan vaativat heidän myötävaikutustaan. Koska julkisasiamiehen ratkaisuehdotus tai perustelut, joiden päätteeksi tämä päätyy tiettyyn ratkaisuun, eivät sido yhteisöjen tuomioistuinta, suullista käsittelyä ei ole välttämätöntä aloittaa uudelleen työjärjestyksen 61 artiklan mukaisesti aina, kun julkisasiamies ottaa esiin oikeuskysymyksen, josta asianosaiset eivät ole lausuneet, kun tuomio ei perustu argumentteihin, joista asianosaisilla ei ole ollut tilaisuutta lausua.

Jäsenvaltio ei noudata EY 307 artiklan toisen kohdan mukaisia velvoitteitaan, jos se ei käytä aiheellisia keinoja ristiriitojen poistamiseksi pääomansiirtoa koskevista määräyksistä investointisopimuksessa, jonka se on tehnyt kolmannen valtion kanssa.

EY 57 artiklan 2 kohdan, EY 59 artiklan ja EY 60 artiklan 1 kohdan määräyksissä annetaan neuvostolle toimivalta rajoittaa tietyissä tarkkaan määritellyissä tilanteissa pääomanliikkeitä ja maksuja jäsenvaltioiden ja kolmansien valtioiden välillä. Kyseisten määräysten tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi on tarpeen, että pääomien vapaata liikkuvuutta rajoittavia toimenpiteitä voidaan, mikäli neuvosto niitä antaa, soveltaa välittömästi valtioihin, joita tällaiset toimenpiteet koskevat ja jotka voivat olla investointisopimuksen allekirjoittaneita kolmansia valtioita. Tällainen neuvostolla oleva toimivalta antaa yksipuolisesti kolmansiin valtioihin kohdistuvia rajoittavia toimenpiteitä alalla, joka on sama kuin aikaisemmalla jäsenvaltion ja kolmannen valtion välisellä sopimuksella säännelty ala tai joka liittyy tällaiseen aikaisemmin säänneltyyn alaan, tarkoittaa sitä, että kyseessä on ristiriita kyseisen sopimuksen kanssa silloin, kun yhtäältä sopimuksessa ei ole määräystä, jonka nojalla kyseinen jäsenvaltio voi käyttää oikeuksiaan ja täyttää velvoitteensa yhteisön jäsenenä, ja kun toisaalta tämä ei ole mahdollista myöskään minkään kansainvälisen oikeuden keinon nojalla.

Aika, joka kaikille kansainvälisille neuvotteluille ominaisesti on tarpeen kyseessä olevan sopimuksen neuvottelemiseksi uudelleen, on luonnostaan ristiriidassa kyseisten toimenpiteiden tehokkaan vaikutuksen kanssa. Mahdollisuus käyttää muita kansainvälisessä oikeudessa tarjottuja keinoja, kuten keskeyttää sopimuksen soveltaminen tai jopa irtisanoa kyseessä oleva sopimus tai sen jotkin määräykset, on vaikutuksiltaan liian epävarma sen varmistamiseksi, että neuvoston toteuttamia toimenpiteitä voitaisiin soveltaa tehokkaasti.

(ks. 36–38, 40, 41 ja 45 kohta)
Asia C-360/06

Heinrich Bauer Verlag BeteiligungsGmbH

vastaan

Finanzamt für Großunternehmen in Hamburg

(Finanzgericht Hamburgin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Sijoittautumisvapaus — Verolainsäädäntö — Yhteisövero — Pääomayhtiöistä omistettujen noteeraamattomien osuuksien arvostaminen”

Julkisasiamies V. Trstenjakin ratkaisuehdotus 10.1.2008 I ‐ 7335

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 2.10.2008 I ‐ 7352

Tuomion tiivistelmä

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Verolainsäädäntö – Varallisuusvero

(ETY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 52 artikla, josta puolestaan on muutettuna tullut EY 43 artikla) ja 58 artikla (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 58 artikla, josta puolestaan on tullut EY 48 artikla))

Pätevän oikeuttamisperusteen puuttuessa ETY:n perustamissopimuksen 52 artiklan (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 52 artikla, josta puolestaan on muutettuna tullut EY 43 artikla) ja ETY:n perustamissopimuksen 58 artiklan (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 58 artikla, josta puolestaan on tullut EY 48 artikla) kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion verolainsäädännön soveltaminen siltä osin kuin arvostettaessa pääomayhtiöstä omistettuja noteeraamattomia osuuksia sen varallisuusveron määrittämiseksi, jonka mainitun pääomayhtiön emoyhtiö on velvollinen maksamaan, sen vaikutuksesta tämän pääomayhtiön osakkuudelle toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneessa henkilöyhtiössä lasketaan suurempi arvo kuin sen osakkuudelle kyseessä olevaan jäsenvaltioon sijoittautuneessa henkilöyhtiössä, edellyttäen kuitenkin, että tällainen osakkuus voi antaa sille selvän vaikutusvallan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen henkilöyhtiön päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä tämän toiminnasta.

Tällaisesta erilaisesta kohtelusta aiheutuu verotuksellinen haitta emoyhtiölle, joka omistaa kokonaisuudessaan mainitun pääomayhtiön, joka saattaa luopua osakkuudesta toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneessa henkilöyhtiössä.

Tarpeella säilyttää verojärjestelmän johdonmukaisuus ei voida perustella tällaisesta lainsäädännöstä johtuvaa rajoitusta, koska jotta tällaiseen perusteluun tukeutuva argumentti voitaisiin hyväksyä, on selvitettävä, että kyseinen verotuksellinen etu on suorassa yhteydessä tämän edun kompensointiin, joka tapahtuu kantamalla tietty vero.

Tällaista lainsäädäntöä ei voida perustella myöskään verovalvonnan tehokkuutta koskevalla argumentilla, koska veroviranomaiset voivat pyytää asianomaisilta verovelvollisilta itseltään tarpeellisiksi katsomiaan selvityksiä, jotta verovelvollisten osakkuudet toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneissa yhtiöissä voidaan arvostaa.

(ks. 31–33, 37 ja 39–42 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-462/06

Glaxosmithkline ja Laboratoires Glaxosmithkline

vastaan

Jean-Pierre Rouard

(Cour de cassationin (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Asetus (EY) N:o 44/2001 — II luvun 5 jakso — Toimivalta työsopimuksia koskevissa asioissa — II luvun 2 jakso — Erityinen toimivalta — 6 artiklan 1 kohta — Useita vastaajia”

Julkisasiamies M. Poiares Maduron ratkaisuehdotus 17.1.2008 I - 3967

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 22.5.2008 I - 3978

Tuomion tiivistelmä

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuinten toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus N:o 44/2001 – Toimivalta työsopimuksia koskevissa asioissa – Useita vastaajia

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 kohta)

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 kohdassa säädettyä erityistä toimivaltaa koskevaa sääntöä ei voida soveltaa riita-asiaan, joka kuuluu työsopimuksiin sovellettavia toimivaltasääntöjä koskevan, tämän asetuksen II luvun 5 jakson soveltamisalaan.

Asetuksen 18 artiklan 1 kohdan ja sen II luvun 5 jakson sanamuodonmukaisen tulkinnan, jota asetuksen valmisteluasiakirjat tukevat, mukaan toimivaltainen tuomioistuin käsittelemään kaikki työsopimuksia koskevat riita-asiat on valittava tässä jaksossa tarkoitettuja toimivaltasääntöjä soveltaen. Koska nämä toimivaltasäännöt ovat erityissäännöksiä ja luonteeltaan täysin tyhjentäviä, niitä ei voida muuttaa tai täydentää muilla tässä asetuksessa tarkoitetuilla toimivaltasäännöillä, ellei tällaisiin sääntöihin nimenomaisesti viitata juuri 5 jaksossa.

Se, että ainoastaan työntekijällä olisi mahdollisuus vedota asetuksen 6 artiklan 1 kohtaan, olisi vastoin sekä tämän säännöksen että II luvun 5 jakson säännösten sanamuotoa. Näin se, että yhteisöjen tuomioistuin muuttaisi erityistä toimivaltaa koskevat, hyvän oikeudenhoidon helpottamiseksi annetut säännöt yksipuolisiksi toimivaltasäännöiksi, joilla suojataan heikommaksi katsottua osapuolta, ylittäisi kuitenkin sen eri etujen välillä vallitsevan tasapainon, jonka yhteisöjen lainsäätäjä on nykyisessä oikeustilassa perustanut. Tällainen tulkinta olisi lisäksi vaikea sovittaa yhteen oikeusvarmuuden periaatteen kanssa. Oikeusvarmuuden periaate on kuitenkin yksi asetuksen tavoitteista, ja se edellyttää muun muassa sitä, että toimivaltasääntöjä tulkitaan siten, että niiden ennustettavuus on hyvä.

(ks. 19-24, 32, 33, ja 35 kohta sekä tuomiolauselma)