ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18

Verohallinto on ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa esittänyt, että asuntolainan korkomenojen vähentäminen on mahdollista ainoastaan yleisessä tuloverotuksessa, jonka ulkomailla asuvat verovelvolliset voivat valita. Verohallinnon mukaan unionin tuomioistuin on tuomiossa Gerritse (C‑234/01, EU:C:2003:340) todennut tällaisen valinnanmahdollisuuden olevan unionin oikeuden mukainen. Tämän asianosaisen mukaan pääasiassa kyseessä oleva tilanne ei ole verrattavissa tuomiossa Gielen (C-440/08, EU:C:2010:148) kyseessä olleeseen tilanteeseen. Lähdeverolailla käyttöön otettu lähdeverotus, joka on tunnustettu kansainvälisen vero-oikeuden perusperiaatteena ja jonka tarkoituksena ja päämääränä on verovelvollisen velvoitteiden keventäminen ja viranomaisten tehtävien yksinkertaistaminen, estää verohallinnon mukaan verovelvolliselle aiheutuneiden menojen ja kulujen vähentämismahdollisuuden.
53

Unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 63 kohdassa seuraavaa: ”– – pitää paikkansa, että kyseiset kolme ehdotusta annettiin [Bank Saderat Iranille] tiedoksi sen jälkeen, kun kanne oli nostettu ja – kun on kyse vastaukseen liitetystä ehdotuksesta – jopa päätöksen 2010/644 ja asetuksen N:o 961/2010 antamiseen perustuvan vaatimusten mukauttamisen jälkeen. Niillä ei näin ollen voida pätevästi täydentää päätöksen 2010/413, täytäntöönpanoasetuksen N:o 668/2010 ja vastaukseen liitetyn ehdotuksen osalta päätöksen 2010/644 ja asetuksen N:o 961/2010 perusteluja. Ne voidaan kuitenkin ottaa huomioon arvioitaessa myöhempien toimien eli päätöksen 2011/783, täytäntöönpanoasetuksen N:o 1245/2011 ja asetuksen N:o 267/2012 laillisuutta, kun on kyse asianomaisista kolmesta ehdotuksesta, sekä päätöksen 2010/644 ja asetuksen N:o 961/2010 laillisuutta, kun on kyse 28.10.2010 ilmoitetuista ehdotuksista.”
1

Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters’ and Trappers’ Organisation, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Organisation, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC-Greenland), Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi ja Northeast Coast Sealers’ Co-Operative Society Ltd vaativat valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 25.4.2013 antaman tuomion Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. komissio (T-526/10, EU:T:2013:215; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi niiden kanteen, jossa vaadittiin yksityiskohtaisista säännöistä hyljetuotteiden kaupasta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1007/2009 täytäntöönpanemiseksi 10.8.2010 annetun komission asetuksen (EU) N:o 737/2010 (EUVL L 216, s. 1; jäljempänä riidanalainen asetus) kumoamista ja sen toteamista, että valittajiin ei sovelleta hyljetuotteiden kaupasta 16.9.2009 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1007/2009 (EUVL L 286, s. 36; jäljempänä perusasetus).
2)

Kun kyseessä on pääasiassa kyseessä olevan kaltainen sopimussuhde, määritettäessä, onko tämä sopimussuhde luokiteltava palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16.12.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/71/EY 1 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetuksi työvoiman vuokraukseksi, on otettava huomioon kaikki seikat, joista ilmenee, onko työntekijän siirtyminen vastaanottavaan jäsenvaltioon itsessään palvelujen tarjoamisen, jota tämä sopimussuhde koskee, tarkoitus vai ei. Muun muassa se, että palvelujen tarjoaja vastaa sen seurauksista, että sopimuksessa määrättyä palvelua ei ole suoritettu sopimuksen mukaisesti, ja se, että kyseinen palvelujen tarjoaja voi vapaasti määrittää tarpeelliseksi katsomansa vastaanottavaan jäsenvaltioon lähetettävien työntekijöiden määrän, ovat lähtökohtaisesti seikkoja, jotka saattavat osoittaa, että tällainen työntekijöiden siirtyminen ei ole itsessään kyseisen palvelujen tarjoamisen tarkoitus. Sitä vastoin sen, että yritys, jolle tämä palvelu suoritetaan, valvoo sitä, että tämä palvelu suoritetaan kyseisen sopimuksen mukaisesti, tai voi antaa yleisiä ohjeita kyseisen palvelujen tarjoajan palveluksessa oleville työntekijöille, perusteella ei voida sinänsä päätellä, että kyse on työvoiman vuokrauksesta.
7

Tavaramerkeistä 25.10.1994 annetun lain (Markengesetz) (BGBl. 1994 I, s. 3082), sellaisena kuin se on muutettuna 19.10.2013 annetulla lailla (BGBl. 2013 I, s. 3830; jäljempänä Markengesetz), 19 §:ssä, jonka otsikkona on ”Tiedonsaantioikeus”, säädetään seuraavaa: ”1. Tavaramerkin tai liikenimen haltija voi 14, 15 ja 17 §:ssä tarkoitetuissa tapauksissa vaatia loukkaajaa antamaan välittömästi tavaroiden tai palvelujen, joissa käytetään oikeudenvastaista merkintää, alkuperää ja jakeluverkostoa koskevat tiedot. 2. Jos oikeudenloukkaus on ilmeinen tai jos tavaramerkin tai liikenimen haltija on nostanut kanteen loukkaajaa vastaan, on oikeus olemassa edellä 1 momentissa säädetystä riippumatta myös suhteessa sellaiseen henkilöön, joka on kaupallisessa laajuudessa 1) pitänyt hallussaan riidanalaisia tavaroita, 2) käyttänyt riidanalaisia palveluja, 3) tarjonnut loukkaavassa toiminnassa käytettäviä palveluja tai 4) jonka 1, 2 tai 3 kohdassa tarkoitettu henkilö on osoittanut osallistuneen kyseisten tavaroiden tuottamiseen, valmistukseen tai jakeluun tai näiden palvelujen tarjoamiseen, ellei henkilöllä ole siviiliprosessilain [(Zivilprozessordnung)] 383–385 §:n perusteella oikeutta kieltäytyä todistamasta oikeuden loukkaajaa vastaan käytävässä menettelyssä. Mikäli oikeudenkäynnissä vedotaan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettuun tiedonsaantioikeuteen, tuomioistuin voi pyynnöstä lykätä loukkaajaa vastaan nostetun kanteen käsittelyä kunnes tiedonsaantioikeutta koskeva riita-asia on ratkaistu. Se, joka on velvoitettu antamaan tietoja, voi vaatia loukkauksen seurauksena vahinkoa kärsineeltä henkilöltä korvausta tietojen antamisesta aiheutuneista kustannuksista. – –”
17

Tältä osin on riittävää muistuttaa, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta (ks. erityisesti tuomio X, C‑651/11, EU:C:2013:346, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio Chartered Institute of Patent Attorneys, C‑307/10, EU:C:2012:361, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
13

Wi:n 5 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Poiketen siitä, mitä 3 §:ssä säädetään, kotoutumisvelvollisuutta ei ole henkilöllä, a. joka on alle 16-vuotias tai vähintään 65-vuotias b. joka on oppivelvollisuusikäisenä oleskellut Alankomaissa vähintään kahdeksan vuoden ajan c. jolla on yleisellä hallintotoimenpiteellä tai sen nojalla määritetty tutkintotodistus, todistus tai muu asiakirja d. joka on oppivelvollinen tai pätevöitymisvelvollinen e. joka oppivelvollisuuden tai pätevöitymisvelvollisuuden jälkeen harjoittaa opintoja, joiden hyväksytty suorittaminen johtaa c kohdassa tarkoitetun tutkintotodistuksen, todistuksen tai muun asiakirjan myöntämiseen f. joka on osoittanut osaavansa riittävästi hollannin kieltä suullisesti ja kirjallisesti sekä tuntevansa ilmiselvästi Alankomaiden yhteiskuntaa. 2. Kotoutumisvelvollisuutta ei myöskään ole – – c. ulkomaalaisella, joka on Euroopan unionin jonkin jäsenvaltion tai Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevan muun valtion lainsäädännön mukaisesti täyttänyt kotoutumisedellytyksen saadakseen [direktiivissä 2003/109] tarkoitetun pitkään oleskelleen henkilön aseman – – 3. Kotoutumisvelvollinen, jolla on yleisellä hallintotoimenpiteellä tai sen nojalla osoitettu tutkintotodistus, todistus tai muu asiakirja, josta ilmenee, että hänellä jo on osittain 7 §:ssä tarkoitetut tiedot ja taidot, vapautetaan velvollisuudesta hankkia tämä osa tiedoista ja taidoista ja velvollisuudesta läpäistä kyseinen osa kotoutumiskokeesta. 4. Yleisellä hallintotoimenpiteellä tai sen nojalla voidaan antaa sääntöjä a. muusta täydellisestä tai osittaisesta kotoutumisvelvollisuutta koskevasta vapautuksesta b. edellä 1 momentin b kohdassa tarkoitetusta oleskelusta ja c. edellä 1 momentin f kohdan soveltamisesta. 5. Ministeri voi vahvistaa hallinnollisia sääntöjä 2 momentin d kohdan soveltamisesta.”
30

Kuitenkin on niin, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 49 kohdassa, että sillä perusteella, että suurimmassa osassa asetuksen N:o 1346/2000 5 artiklan 4 kohdan kieliversioista on viitattu ”kanteella” toteutettuun vetoamiseen oikeustoimen mitättömyyteen tai pätemättömyyteen tai oikeustoimen peräyttämiseen, ei voida päätellä, että tämän säännöksen soveltamisala rajoittuisi yksinomaan tuomioistuimissa nostettaviin kanteisiin. Tämä säännös on nimittäin luettava yhdessä kyseisen asetuksen 4 artiklan 2 kohdan m alakohdan kanssa, jossa viitataan yleisesti ”oikeustointen mitättömyyttä, pätemättömyyttä ja peräytymistä” koskeviin sääntöihin eikä yksinomaan ”kanteella” toteutettuun vetoamiseen oikeustoimen mitättömyyteen tai pätemättömyyteen tai oikeustoimen peräyttämiseen. Sen ratkaisemista varten, voiko oikeustoimen mitättömyys, pätemättömyys tai peräytyminen perustua tuomioistuimissa käytäviin menettelyihin, toiseen oikeustoimeen tai suoraan lakiin, on viitattava lex fori concursusiin, jonka perusteella voidaan toimivaltaisesti ratkaista asetuksen N:o 1346/2000 4 artiklan 2 kohdan m alakohdan mukaisesti mitättömyys, pätemättömyys ja peräytyminen.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevien kurpitsansiemenien tariffiluokittelua varten, käytetäänkö näitä siemeniä ihmisravinnoksi soveltuvien öljyjen ja rasvojen sekä teollisuusöljyjen ja ‑rasvojen uuttamiseen ja jäävätkö ne tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna 17.10.2006 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1549/2006 ja 20.9.2007 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1214/2007, liitteenä I olevan yhdistetyn nimikkeistön nimikkeiden 1201–1206 ulkopuolelle. Jos näin on, kyseiset siemenet on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 1207 siksi, että ne ovat ominaisuuksiltaan öljysiemeniä, eikä tämä riipu siitä, käytetäänkö niitä tosiasiallisesti ihmisravinnoksi soveltuvien öljyjen ja rasvojen sekä teollisuusöljyjen ja ‑rasvojen uuttamiseen, kylvämiseen vai ihmisravinnoksi. Päinvastaisessa tapauksessa kyseiset siemenet kuuluvat yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 1209, jos ne vielä niiden tuontiajankohtana olivat itämiskelpoisia, ja näin on siitä riippumatta, käytetäänkö niitä tosiasiallisesti kylvämiseen vai ihmisravinnoksi, tai nimikkeeseen 1212, jolleivät ne enää olleet itämiskelpoisia.
37

Tässä yhteydessä on vielä korostettava, että direktiivin 2003/124 valmisteluasiakirjoista ilmenee, että Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitean (CESR) vuoden 2002 joulukuussa laatimien teknisten neuvojen CESR/02-089d, jotka on osoitettu Euroopan komissiolle ja joiden otsikko on ”CESR:n lausunto tasolla 2 täytäntöönpanotoimenpiteistä ehdotettua markkinoiden väärinkäyttöä koskevaa direktiiviä varten”(”CESR’s Advice on Level 2 Implementing Measures for the proposed Market Abuse Directive”), siinä versiossa, jonka osalta järjestettiin julkinen kuuleminen, oleva viittaus mahdollisuuteen tehdä johtopäätös tiedon vaikutuksen ”suunnasta” kyseessä olevien rahoitusvälineiden hintaan poistettiin myöhemmin nimenomaan sen vuoksi, ettei tällaista viittausta voitaisi käyttää verukkeena sille, ettei tietoja julkaista.
27

Tässä suhteessa on muistettava, että unionin oikeuskäytännön mukaan on niin, että direktiivin 2003/88 yhteydessä työntekijän käsite on määriteltävä niiden objektiivisten perusteiden mukaan, jotka kysymyksessä olevien henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet huomioon ottaen ovat luonteenomaisia työsuhteelle. ”Työntekijänä” on pidettävä jokaista, joka tekee aitoa ja todellista työtä, eikä tällöin oteta huomioon työtä, joka on niin vähäistä, että sitä on pidettävä täysin epäolennaisena ja toisarvoisena. Työsuhteelle on ominaista se, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toisen henkilön hyväksi tämän johdon alaisena työsuorituksia vastiketta vastaan (ks. vastaavasti tuomio Union syndicale Solidaires Isère, C-428/09, EU:C:2010:612, 28 kohta ja tuomio Neidel, C‑337/10, EU:C:2012:263, 23 kohta).
36

Edellä esitetyillä perusteilla esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että SEUT 45 artiklaa on tulkittava sillä tavoin, ettei se ole esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, josta on kyse käsiteltävässä asiassa ja jossa jäsenvaltio säätää ennen sen alueella työskentelyä toisessa jäsenvaltiossa asuneiden työntekijöiden saamasta veroedusta, joka muodostuu ulkomaankulujen korvauksen arvioperusteisesta verovapautuksesta, jonka suuruus on enintään 30 prosenttia veron perusteesta, ja joka myönnetään sillä edellytyksellä, että nämä työntekijät ovat asuneet yli 150 kilometrin etäisyydellä sen rajalta, ellei näitä raja-arvoja ole vahvistettu siten, että tämä verovapautus johtaa järjestelmällisesti todellisten ulkomaankulujen ylikorvaamiseen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteeseen I, sellaisena kuin se on muutettuna 20.9.2007 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1214/2007, 19.9.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1031/2008, 30.9.2009 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 948/2009, 5.10.2010 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 861/2010 ja 27.9.2011 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1006/2011, sisältyvää yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että selvitettäessä sitä, onko pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset tavarat luokiteltava pikemminkin lääketieteellisiin tarkoituksiin tarkoitettuina laitteina tai kojeina yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 9018 tai mekanoterapeuttisina laitteina yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 9019 kuin sähkölaitteina, joilla on itsenäinen tehtävä, yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 8543, on otettava huomioon kaikki käsiteltävässä asiassa merkitykselliset seikat siltä osin kuin ne liittyvät kyseisten tavaroiden objektiivisesti todettaviin ominaispiirteisiin ja ominaisuuksiin. Merkityksellisiin seikkoihin kuuluvina seikkoina on arvioitava tarkoitusta, johon valmistaja on tarkoittanut kyseiset tavarat käytettäviksi, ja kyseisten tavaroiden käyttötapoja ja käyttöpaikkaa. Se, että tavarat on tarkoitettu yhden tai usean taudin hoitoon, ja se, että hoito on suoritettava asianmukaisen luvan saaneessa terveydenhoitokeskuksessa ja ammattihenkilön valvonnassa, ovat seikkoja, jotka saattavat osoittaa, että nämä tavarat on tarkoitettu lääketieteellisiin tarkoituksiin. Päinvastoin se, että tavaroilla voidaan saada pääasiallisesti aikaan esteettisiä parannuksia, ja se, että näitä tavaroita voidaan käyttää lääketieteellisen kehyksen ulkopuolella, kuten esimerkiksi kauneushoitolassa, ja ilman ammattihenkilön toimintaa, ovat seikkoja, jotka voivat kumota sen, että nämä tavarat on tarkoitettu lääketieteellisiin tarkoituksiin. Ulkomitat, paino ja käytetty tekniikka eivät ole ratkaisevia seikkoja pääasiassa kyseessä olevien kaltaisten tavaroiden yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 9018 luokittelun kannalta.
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohtaa on tulkittava siten, että kun asiaa käsittelevän tuomioistuimen jäsenvaltiossa suojattuja tekijänoikeuksia ja tekijänoikeuden lähioikeuksia väitetään loukatun, tämä tuomioistuin on vahingon ilmenemispaikan perusteella toimivaltainen ratkaisemaan vahingonkorvauskanteen, joka koskee näiden oikeuksien loukkaamista siitä syystä, että suojattuja valokuvia on esitetty internetsivulla, jolle sen toimivalta-alueelta on pääsy. Tämä tuomioistuin on toimivaltainen vain sijaintijäsenvaltionsa alueella aiheutuneen vahingon osalta.
22

Kolmanneksi väitteestä, jonka mukaan kansallinen lainsäädäntö on esitetty virheellisesti ennakkoratkaisupyynnössä, on syytä muistuttaa, että unionin tuomioistuimen tehtävänä on ottaa huomioon ennakkoratkaisukysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat sellaisina kuin ne on ennakkoratkaisupyynnössä esitetty. Sovellettavan kansallisen lainsäädännön määrittäminen ratione temporis on kansallisen oikeuden tulkintaan liittyvä seikka, joka ei kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan sen käsitellessä ennakkoratkaisupyyntöä (ks. tuomio Texdata Software, C‑418/11, EU:C:2013:588, 29 ja 41 kohta). Esitettyyn kysymykseen on näin ollen syytä vastata CPPT:n 63 §:n sen version pohjalta, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan oli sovellettavissa pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan.
58

Edellä 53–55 kohdassa esitetyistä toteamuksista käy lisäksi ilmi, että toisin kuin todettiin tuomion Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto (EU:C:2013:589) 56 kohdassa ETA-sopimuksen osalta, asetusta N:o 1408/71 ei ole saatettu osaksi ETY–Turkki-sopimusta tai sen lisäpöytäkirjaa siten, että sen sisältämä sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskeva säännöstö ulottuisi Turkkiin. Samoin toisin kuin todettiin tuomion Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto (EU:C:2014:97) 57 ja 58 kohdassa henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevan EY:n ja Sveitsin sopimuksen osalta, on ilmeistä, että ETY–Turkki-sopimuksen sopimuspuolet eivät ole sopineet, että ne soveltaisivat keskenään asetuksia N:o 1408/71 ja N:o 574/72, ja että kyseisiä asetuksia sovellettaessa Turkkia ei voida rinnastaa jäsenvaltioon.
2)

Asetuksen N:o 469/2009 3 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä lisäsuojatodistuksen myöntämiselle vaikuttavalle aineelle, jonka vaikutus ei sisälly myyntiluvan kattamiin hoitotarkoituksiin. Asetuksen N:o 469/2009 1 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että polysakkaridivasta-aineeseen kovalenttisidoksen avulla konjugoitu kantajaproteiini voidaan luokitella tässä säännöksessä tarkoitetuksi vaikuttavaksi aineeksi vain, jos osoitetaan, että sillä on oma farmakologinen, immunologinen tai metabolinen vaikutuksensa, jonka myyntiluvan mukaiset hoitotarkoitukset kattavat, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava pääasian oikeusriidan kaikki seikat huomioon ottaen.
8

Direktiivin 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Palauttamispäätös”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltion on tehtävä palauttamispäätös sen alueella laittomasti oleskelevista kolmansien maiden kansalaisista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2–5 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten soveltamista. 2. Jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia, joilla on toisen jäsenvaltion myöntämä voimassa oleva oleskelulupa tai muu oleskeluun oikeuttava lupa, on vaadittava siirtymään välittömästi kyseisen toisen jäsenvaltion alueelle. Jos asianomainen kolmannen maan kansalainen ei noudata tätä vaatimusta tai jos kolmannen maan kansalaisen välitön poistuminen on tarpeen yleisen järjestyksen tai valtion turvallisuuden vuoksi, sovelletaan 1 kohtaa. 3. Jäsenvaltio voi olla tekemättä palauttamispäätöksen alueellaan laittomasti oleskelevasta kolmannen maan kansalaisesta, jos toinen jäsenvaltio ottaa asianomaisen kolmannen maan kansalaisen takaisin tämän direktiivin voimaantulopäivänä voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten tai järjestelyjen nojalla. Tässä tapauksessa asianomaisen kolmannen maan kansalaisen takaisin ottaneen jäsenvaltion on sovellettava 1 kohtaa. 4. Jäsenvaltio voi milloin tahansa päättää myöntää alueellaan laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle erillisen oleskeluluvan tai muun luvan, joka oikeuttaa oleskeluun, yksilöllisten inhimillisten syiden tai humanitaaristen tai muiden syiden perusteella. Tällöin palauttamispäätöstä ei tehdä. Jos palauttamispäätös on jo tehty, se perutaan tai sitä lykätään oleskeluluvan tai muun oleskeluun oikeuttavan luvan voimassaoloajaksi. 5. Jos jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen oleskeluluvan tai muun oleskeluun oikeuttavan luvan uusimismenettely on vireillä, jäsenvaltion on harkittava palauttamispäätöksen tekemisestä pidättäytymistä, kunnes vireillä oleva menettely on saatu päätökseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 kohdan soveltamista. 6. Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltiota tekemästä laillisen oleskelun päättämistä koskevaa päätöstä palauttamispäätöksen ja/tai maastapoistamispäätöksen ja/tai maahantulokiellon yhteydessä yhdellä hallinnollisella tai oikeudellisella päätöksellä tai toimenpiteellä kansallisen lainsäädännön mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta III luvun ja yhteisön ja kansallisen lainsäädännön asiaa koskevien muiden säännösten mukaisten menettelyllisten takeiden soveltamista.”
39

Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava, etteivät SEUT 49 ja SEUT 56 artikla ole esteenä sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, jonka nojalla tarjouspyyntömenettelystä suljetaan pois taloudellinen toimija, jonka on lainvoimaisella tuomioistuinratkaisulla todettu syyllistyneen kilpailuoikeuden rikkomiseen, josta sille on määrätty sakko.
35

Tältä kannalta ei ole merkitystä sillä, että pääasian oikeudenkäynti koskee myös elatusmaksuvaatimusta. On totta, että asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 3 kohdan e alakohdan mukaan elatusvelvollisuus jää kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Asetuksen N:o 4/2009 3 artiklan d alakohdassa säädetään kuitenkin, että elatusvelvoitteita koskevissa asioissa voi olla jäsenvaltioissa toimivaltainen sellainen tuomioistuin, jolla siihen sovellettavan lainsäädännön mukaisesti on toimivalta ratkaista vanhempainvastuuta koskeva kanne, jos elatusta koskeva vaatimus on liitännäinen tähän kanteeseen nähden, paitsi jos tämä toimivalta perustuu yksinomaan yhden asianosaisen kansalaisuuteen. Kyseisen säännöksen mukaan asetuksen N:o 2201/2003 12 artiklan 3 kohdan perusteella toimivaltainen tuomioistuin on lähtökohtaisesti toimivaltainen myös ratkaisemaan sen käsiteltäväksi saatettuun vanhempainvastuuta koskevaan asiaan nähden liitännäisen elatusvelvollisuutta koskevan vaatimuksen.