Asia T-133/07

Mitsubishi Electric Corp.

vastaan

Euroopan komissio

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevien hankkeiden markkinat – Päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Markkinoiden jakaminen – Puolustautumisoikeudet – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Rikkomisen kesto – Sakot – Sakon laskentapohja – Viitevuosi – Yhdenvertainen kohtelu





Tuomion tiivistelmä

1. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Ulottuvuus – Se, että asiakirjaa ei ole annettu tiedoksi – Seuraukset

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

2. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Väitetiedoksiantoon annettujen vastausten antaminen tiedoksi – Edellytykset – Rajat

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneen yhtiön työntekijöiden kirjalliset todistajanlausunnot – Todistusarvo – Arviointi

(EY 81 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Väliaikaisuus – Välttämätön sisältö – Rajat

(EY 81 artikla)

5. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Perusoikeudet – Syyttömyysolettama – Menettely kilpailuasioissa

(EU 6 artiklan 2 kohta; EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

6. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Todistelutapa – Vetoaminen joukkoon välillisiä todisteita

(EY 81 artiklan 1 kohta)

7. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Eri todisteiden todistusarvon arviointi – Arviointiperusteet

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

8. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Komission velvollisuus näyttää toteen kilpailusääntöjen rikkominen ja sen kesto

(EY 81 artiklan 1 kohta; komission tiedonanto 2002/C 45/03)

9. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet – Kilpailunvastainen tarkoitus – Riittävä todentaminen

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

10. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Komission velvollisuus näyttää toteen kilpailusääntöjen rikkominen ja sen kesto – Selvitysvelvollisuuden laajuus

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus ja kesto – Komission harkintavalta

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen noudattaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

1. Puolustautumisoikeuksien noudattamisen periaatteeseen erottamattomasti liittyvä oikeus tutustua asiakirjoihin merkitsee kilpailusääntöjen soveltamista koskevassa hallinnollisessa menettelyssä sitä, että komission on annettava asianomaiselle yritykselle mahdollisuus tutkia kaikki tutkinta-aineistoon sisältyvät asiakirjat, joilla saattaa olla merkitystä sen puolustuksen kannalta. Näihin kuuluvat sekä asianomaista vastaan että sen puolesta puhuvat asiakirjat muiden yritysten liikesalaisuuksia, komission sisäisiä asiakirjoja ja muita luottamuksellisia tietoja lukuun ottamatta.

Asiakirjan, johon komissio on nojautunut todetessaan kyseisen yrityksen rikkoneen kilpailusääntöjä, jättäminen tiedoksi antamatta merkitsee puolustautumisoikeuksien loukkaamista ainoastaan siinä tapauksessa, että asianomainen yritys osoittaa, että lopputulos, johon komissio on päätöksessä päätynyt, olisi ollut erilainen, mikäli asianomaista vastaan puhuva asiakirja, jota ei ole annettu tiedoksi, olisi pitänyt poistaa todisteiden joukosta.

Mikäli kyseessä on tilanne, jossa tiedoksi antamatta on jätetty asianomaisen puolesta puhuva asiakirja, kyseisen yrityksen on ainoastaan osoitettava, että sen tiedoksi antamatta jättäminen on saattanut vaikuttaa yrityksen vahingoksi menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön. Riittää, että yritys osoittaa, että se olisi kyennyt käyttämään kyseistä sen puolesta puhuvaa asiakirjaa puolustuksessaan, eli se osoittaa, että jos se olisi kyennyt vetoamaan niihin hallinnollisessa menettelyssä, se olisi voinut tuoda esiin seikkoja, jotka eivät olisi olleet sopusoinnussa komission siinä vaiheessa tekemien päätelmien kanssa, ja olisi siten kyennyt jollain tavoin vaikuttamaan arviointeihin, joita komissio on tehnyt päätöksessä ainakin sen osalta todetun menettelytavan vakavuudesta ja kestosta ja samalla sakon määrästä.

(ks. 40, 45 ja 46 kohta)

2. Kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa menettelyssä asianomaiselle yritykselle ilmoitetaan vasta hallinnollisen menettelyn kontradiktorisen vaiheen alussa väitetiedoksiannolla kaikista niistä olennaisista seikoista, joihin komissio nojautuu tässä menettelyn vaiheessa, ja tällä yrityksellä on vasta tässä vaiheessa oikeus tutustua asiakirjoihin puolustautumisoikeuksiensa tehokkaan käyttämisen turvaamiseksi. Näin ollen muiden kartelliin osallistuneiden yritysten väitetiedoksiantoon antamat vastaukset eivät lähtökohtaisesti kuulu niihin tutkinta-aineiston asiakirjoihin, joihin osapuolet voivat tutustua.

Jos komissio aikoo perustaa kantansa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen otteeseen tai tällaiseen vastaukseen liitettyyn asiakirjaan näyttääkseen EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamismenettelyssä toteen, että kilpailusääntöjä on rikottu, muille tässä menettelyssä mukana oleville yrityksille on kuitenkin annettava mahdollisuus ottaa kantaa tällaiseen todisteeseen. Tällaisissa olosuhteissa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen kyseinen ote tai tähän vastaukseen liitetty asiakirja on todellisuudessa niitä yrityksiä vastaan puhuvaa näyttöä, jotka ovat mahdollisesti osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen.

On todettava vastaavasti, että jos väitetiedoksiantoon annetun vastauksen ote tai tällaiseen vastaukseen liitetty asiakirja voivat olla merkityksellisiä yrityksen puolustautumiselle siten, että yritys voi vedota niihin komission tuossa vaiheessa tekemien päätelmien vastaisina seikkoina, ne ovat puolustuksen puolesta puhuvia todisteita. Kyseisen yrityksen on tällöin voitava tutkia kyseinen vastauksen ote tai asiakirja ja lausua niistä.

(ks. 41–43 kohta)

3. Yhtiön työntekijöiden kirjallisia todistajanlausuntoja, jotka on laadittu yhtiön valvonnan alaisena ja jotka se on esittänyt puolustautuakseen kilpailusääntöjen rikkomista koskevan komission hallinnollisen menettelyn aikana, ei voida pääsääntöisesti pitää saman yhtiön ilmoituksista erillisinä ja itsenäisinä todisteina. Yhtiön näkemys tosiseikoista, joista komissio sitä moittii, perustuu nimittäin yleensä ensisijaisesti sen työntekijöiden ja johtajien tietoihin ja mielipiteisiin.

(ks. 59 kohta)

4. Kilpailuasioita koskevassa hallinnollisessa menettelyssä annettavassa väitetiedoksiannossa on selkeästi mainittava kaikki ne oleelliset seikat, joihin komissio tässä menettelyvaiheessa nojautuu. Tämä voidaan kuitenkin tehdä tiivistelmänomaisesti, eikä päätöksen tarvitse välttämättä täydellisesti vastata väitetiedoksiantoa, sillä väitetiedoksianto on valmisteleva asiakirja, jossa tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista tehdyt arviot ovat täysin väliaikaisia. Vaikka siis komissio ei voi asettaa asianomaisten henkilöiden vastuulle väitetiedoksiannossa tarkoitetuista rikkomisista poikkeavia rikkomisia ja voi ottaa päätöksen perustaksi ainoastaan ne tosiseikat, joita asianomaisilla henkilöillä on ollut mahdollisuus selittää, sen on kuitenkin otettava huomioon hallinnollisessa menettelyssä ilmenneet seikat joko hylätäkseen huonosti perustellut väitteet tai muuttaakseen ja täydentääkseen, sekä tosiasiallisesti että oikeudellisesti, hyväksymiensä väitteiden tukena olevaa argumentaatiota.

(ks. 66 kohta)

5. Tuomioistuimen ollessa epävarma, sen on ratkaistava asia sen yrityksen eduksi, jolle päätös, jossa EY 81 artiklan 1 kohdan rikkominen todetaan, on osoitettu. Tuomioistuin ei voi todeta, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen, jos se ei ole saavuttanut täyttä varmuutta tämän kysymyksen osalta, ja näin erityisesti silloin, kun kyse on sakkopäätökseen kohdistuvasta kumoamiskanteesta.

Viimeksi mainitussa tilanteessa on nimittäin otettava huomioon syyttömyysolettaman periaate, sellaisena kuin se ilmenee erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleesta, sillä se kuuluu perusoikeuksiin, jotka sisältyvät yhteisön oikeuden yleisiin periaatteisiin. Kun otetaan huomioon kyseisten rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaatetta sovelletaan erityisesti yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen.

(ks. 73 ja 74 kohta)

6. Kilpailuasioissa komission on esitettävä täsmälliset ja yhtäpitävät todisteet näyttääkseen kilpailusääntöjen rikkomisen. Kaikkien komission esittämien todisteiden ei tarvitse kuitenkaan välttämättä täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että välilliset todisteet, joihin komissio vetoaa, kokonaisvaltaisesti tarkasteltuna vastaavat tätä vaatimusta.

Koska kilpailunvastaisten sopimusten kielto on yleisesti tunnettu, komissiota ei voida myöskään edellyttää toimittamaan asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti kyseessä olevien toimijoiden yhteydenpidon. Niitä vaillinaisia ja hajanaisia asiakirjoja, jotka komissiolla on mahdollisesti käytettävissään, on kaikissa tapauksissa voitava täydentää päättelyllä, jonka avulla voidaan muodostaa kuva asiassa merkityksellisistä seikoista. Kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja indisioista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta.

Jos komissio lisäksi tukeutuu yksinomaan kyseessä olevien yritysten menettelyyn markkinoilla todetakseen EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen olemassaolon, viimeksi mainittujen tarvitsee vain osoittaa sellaisten olosuhteiden olemassaolo, jotka valaisevat komission toteamia tosiseikkoja eri tavalla ja joiden perusteella komission esittämä tosiseikkojen selitys, jonka perusteella se totesi kilpailusääntöjä rikotun, voidaan korvata toisella uskottavalla selityksellä.

Tämä sääntö ei ole sovellettavissa kaikissa tilanteissa, joissa rikkominen on näytetty toteen ainoastaan muilla kuin kirjallisilla todisteilla. Todistuskeinoista, joihin voidaan vedota EY 81 artiklan rikkomisen näyttämiseksi toteen, on todettava, että yhteisön oikeudessa vallitseva periaate on vapaan todistelun periaate.

On näin ollen todettava, että vaikka kirjallisten todisteiden puuttuminen voi olla merkityksellistä, kun tehdään kokonaisarviota välilisistä todisteista, joihin komissio vetoaa, pelkästään tästä ei seuraa, että kyseinen yritys voisi kyseenalaistaa komission väitteet esittämällä vaihtoehtoisen selvityksen tosiseikoista. Tilanne on tällainen ainoastaan silloin, kun komission esittämien todisteiden perusteella ei voida todeta rikkomisen olemassaoloa yksiselitteisesti ja ilman tulkinnan tarvetta.

(ks. 75, 76 ja 79–82 kohta)

7. EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomista koskevassa menettelyssä ainoa merkityksellinen peruste eri todisteiden todistusarvon arvioinnissa on niiden uskottavuus. Todistelua koskevien yleisten sääntöjen mukaan asiakirjan uskottavuus ja siksi sen todistusarvo riippuu sen alkuperästä, laatimisolosuhteista, vastaanottajasta ja sisällöstä.

Yritysten lausunnoista on todettava, että erityisen vahvana näyttönä voidaan lisäksi pitää lausuntoja, jotka ovat ensinnäkin luotettavia, toiseksi yrityksen nimissä annettuja, kolmanneksi sellaisen henkilön antamia, joka on työnsä puolesta velvoitettu toimimaan kyseisen yrityksen intressissä, neljänneksi lausunnon antajan intressien vastaisia, viidenneksi sellaisen henkilön antamia, joka on havainnut välittömästi lausunnoissa mainitut seikat, ja kuudenneksi kirjallisesti toimitettuja sekä tarkoituksellisesti ja tarkan harkinnan jälkeen annettuja.

Sen sijaan kartelliin osalliseksi katsotun yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden on riitauttanut useampi muu kartelliin osalliseksi katsottu yritys, ei voida pitää riittävänä näyttönä viimeksi mainittujen yritysten toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita, mutta vaatimukset muista todisteista voivat olla alhaisempia kyseisten lausuntojen luotettavuuden vuoksi.

(ks. 84–87 kohta)

8. Vaikka lainvastaisen kartellin pääasiallisten osapuolten vapaaehtoisesti esittämiin todisteisiin on yleensä asianmukaista suhtautua tietyllä tavalla epäluuloisesti, koska kyseiset osapuolet ovat taipuvaisia toimittamaan kilpailijoidensa toiminnasta mahdollisimman paljon näitä vastaan puhuvia seikkoja, se, että pyydetään sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon soveltamista sakosta vapauttamiseksi tai sen lieventämiseksi, ei kuitenkaan välttämättä kannusta esittämään kartellin muihin osanottajiin nähden vääristeltyjä todisteita. Jokainen yritys johtaa komissiota harhaan voisi näet kyseenalaistaa pyynnön esittäjän yhteistyön vilpittömyyden ja kattavuuden ja näin ollen vaarantaa tämän mahdollisuuden hyötyä täysimääräisesti yhteistyötä koskevasta tiedonannosta.

Etenkin todistajien lausunnoista on todettava, että on kyllä mahdollista, että sakoista vapautumista tai niiden lieventämistä hakeneen yrityksen työntekijät, joiden on toimittava yrityksen edun mukaisesti, haluavat esittää mahdollisimman paljon asianosaisia vastaan puhuvia seikkoja, kun otetaan myös huomioon, että heidän yhteistyöllään menettelyssä voi olla positiivinen vaikutus heidän ammatilliseen tulevaisuuteensa. Vaikka tilanne olisi tällainen, kyseiset työntekijät ovat kuitenkin myös tietoisia paikkansapitämättömien todisteiden esittämisen mahdollisista negatiivisista seurauksista, jotka ovat todennäköisempiä muista todisteista saatavaa vahvistusta koskevan vaatimuksen vuoksi .

(ks. 88 ja 107 kohta)

9. EY 81 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen olemassaolon edellytykseksi riittää se, että kyseiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla määrätyllä tavalla. Sopimuksen konkreettisia seurauksia ei tarvitse ottaa huomioon, jos ilmenee, että sopimuksen tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua. Vastavuoroisen sitoumuksen olemassaolo viittaa väistämättä yhteisen tahdon olemassaoloon, vaikka ei olisi olemassa todisteita, joiden perusteella voidaan päätellä tarkasti hetki, jolloin tämä tahto on ilmaistu, tai jotka osoittaisivat tämän tahdonilmaisun muotoutumisen.

(ks. 230 ja 231 kohta)

10. Kun kilpailusääntöjen rikkomisesta on riitaa, vaatimus oikeusvarmuudesta, joka taloudellisilla toimijoilla on oltava, merkitsee sitä, että komission, jolla on todistustaakka toteamiensa rikkomisten osalta, on esitettävä asianmukainen näyttö, jolla se oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittaa rikkomisen muodostavien tosiseikkojen olemassaolon. Rikkomisen väitetystä kestosta on todettava, että sama oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että ellei ole näyttöä, jolla rikkomisen kesto voitaisiin suoraan osoittaa, komission on esitettävä näyttöä ainakin ajallisesti riittävän lähellä toisiaan olevista tosiseikoista, joiden perusteella voidaan kohtuudella todeta, että rikkominen on jatkunut keskeytyksettä tiettyjen kahden ajankohdan välillä.

Lisäksi se, että näyttöä tapahtuneen jatketun rikkomisen olemassaolosta ei ole esitetty tiettyjen ajanjaksojen osalta, ei ole esteenä sille, että rikkomisen katsotaan tapahtuneen kyseisiä ajanjaksoja pidemmällä kokonaisajanjaksolla, jos tällainen toteamus perustuu objektiivisiin ja yhtäpitäviin todisteisiin. Usean vuoden ajalle ulottuvassa rikkomisessa se, että kartelli ilmenee eri ajanjaksoina, joiden välillä voi olla pidempiä tai lyhyempiä aikoja, ei vaikuta tämän kartellin olemassaoloon, kunhan toimilla, jotka ovat osa tätä rikkomista, on yksi ainoa tavoite ja ne toteutetaan yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen yhteydessä.

(ks. 241 ja 242 kohta)

11. Komissiolla on EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomista koskevassa menettelyssä harkintavaltaa sakkojen määrän vahvistamisessa, jotta se voisi ohjata yritysten toimintaa niin, että ne noudattaisivat kilpailusääntöjä.

Komissio vahvistaa sakon suuruuden kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja tarvittaessa sen keston perusteella. Rikkomisen vakavuus on määritettävä useiden kriteerien perusteella, joihin kuuluvat asiaan liittyvät erityisolosuhteet, asiayhteys ja sakkojen ennaltaehkäisevä vaikutus. Objektiivisia tekijöitä, kuten kilpailunvastaisten menettelytapojen sisältö ja kesto, niiden lukumäärä ja intensiteetti, asianomaisten markkinoiden laajuus ja talouselämän perusteille aiheutunut vahinko on otettava huomioon. Arvioinnissa on otettava huomioon myös vastuussa olevien yritysten suhteellinen merkitys ja markkinaosuus sekä mahdollinen kilpailusääntöjen rikkomisen uusiminen.

(ks. 264 ja 265 kohta)

12. Joka kerta, kun komissio päättää kilpailuoikeuden nojalla määrätä sakkoja, sen on kuitenkin noudatettava yleisiä oikeusperiaatteita, joihin kuuluu myös yhdenvertaisen kohtelun periaate ja suhteellisuusperiaate, sellaisena kuin unionin tuomioistuimet ovat niitä tulkinneet.

Yhdenvertaisen kohtelun tai syrjintäkiellon periaate edellyttävät, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavoin eikä erilaisia tapauksia kohdella samalla tavoin, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella.

Jos määrättävien sakkojen suhteiden määrittelemiseksi on nojauduttava useiden samaan kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneiden yritysten liikevaihtoon, huomioon otettava ajanjakso on näin ollen rajattava siten, että käytettävät luvut ovat mahdollisimman vertailukelpoisia.

Suhteellisuusperiaate puolestaan edellyttää, että yhteisön toimielinten toimet eivät ylitä niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista kyseisellä lainsäädännöllä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava, eivätkä toimenpiteistä aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden.

Niinpä komissio ei kohtele yrityksiä samalla tavalla, jos se tukeutuu eri vuosiin tiettyjen yritysten maailmanlaajuisen myynnin arvon määrittämisessä ja laskee niihin määrättävien sakkojen laskentapohjan ajalta, jona ne osallistuivat kartelliin erillisinä yrityksinä, niiden eri vuosina saavuttamien liikevaihtojen perusteella. Vaikka komission mainitsema päämäärä, jonka avulla voidaan verrata yhteisyrityksen osakkaiden kykyä haitata kilpailua yhteisyrityksen perustamista edeltävänä aikana, on perusteltu, se ei voi kuitenkaan oikeuttaa tällaista eriarvoista kohtelua, jos on ilmeistä, että komissio olisi voinut käyttää päämääränsä saavuttamiseksi muitakin menetelmiä, joissa yrityksiä ei olisi kohdeltu viitevuoden valinnassa eriarvoisesti.

(ks. 266–269, 271, 272, 275 ja 276 kohta)

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

12 päivänä heinäkuuta 2011 ( )

Kilpailu – Kartellit – Kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevien hankkeiden markkinat – Päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Markkinoiden jakaminen – Puolustautumisoikeudet – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Rikkomisen kesto – Sakot – Sakon laskentapohja – Viitevuosi – Yhdenvertainen kohtelu

Asiassa T-133/07,

Mitsubishi Electric Corp., kotipaikka Tokio (Japani), edustajinaan solicitor R. Denton ja asianajaja K. Haegeman,

kantajana,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään aluksi F. Arbault ja J. Samnadda, sitten X. Lewis, sitten P. Van Nuffel ja J. Bourke ja lopuksi Van Nuffel ja N. Khan,

vastaajana,

jossa on ensisijaisesti kyse vaatimuksesta kumota [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 24.1.2007 tehty komission päätös C(2006) 6762 lopullinen (asia COMP/F/38.899 – Kaasueristeiset kojeistot) siltä osin kuin se koskee kantajaa ja TM T&D:tä ja toissijaisesti vaatimuksesta kumota kyseisen päätöksen 2 artiklan g kohta sekä 2 artiklan h kohta siltä osin kuin ne koskevat kantajaa ja edelleen toissijaisesti vaatimuksesta muuttaa saman päätöksen 2 artiklaa kantajalle määrätyn sakon kumoamiseksi tai, jos sitä ei kumota, alentamiseksi,

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja I. Pelikánová (esittelevä tuomari) sekä tuomarit K. Jürimäe ja S. Soldevila Fragoso,

kirjaaja: hallintovirkamies C. Kantza,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 11.12.2009 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asian tausta

1. Kantaja

1 Kantaja, Mitsubishi Electric Corp., on japanilainen yhtiö, jolla on toimintaa eri sektoreilla ja erityisesti kaasueristeisten kytkinlaitteiden alalla. Lokakuun 2002 ja huhtikuun 2005 välisenä aikana sen toiminnasta kaasueristeisten kytkinlaitteiden alalla vastasi yhteisyritys eli TM T & D Corp., jonka Mitsubishi Electric Corp omisti puoliksi Toshiba Corp:in kanssa ja joka purettiin vuonna 2005.

2. Tuotteet

2 Kaasueristeisiä kytkinlaitteita käytetään ohjaaman energian virtausta sähköverkoissa. Ne ovat raskaita sähkölaitteita, joita käytetään sähköasemien pääasiallisina komponentteina. Kaasueristeisiä kytkinlaitteita myydään maailmanlaajuisesti toimintavalmiiden sähköasemien peruskomponentteina tai tällaisiin sähköasemiin liitettävinä erillisinä osina.

3. Hallinnollinen menettely

3 ABB Ltd ilmoitti 3.3.2004 Euroopan yhteisöjen komissiolle kilpailua rajoittavista käytännöistä kytkinlaitealalla ja esitti sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa 19.2.2002 annetun komission tiedonannon (EYVL C 45, s. 3; jäljempänä yhteistyötä koskeva tiedonanto) mukaisen, suullisen sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen.

4 ABB:n hakemusta sakoista vapauttamisesta täydennettiin suullisilla huomautuksilla ja asiakirjatodisteilla. Komissio myönsi tämän perusteella ABB:lle 24.4.2004.4.24 ehdollisen vapautuksen sakoista.

5 Komissio aloitti ABB:n ilmoitusten perusteella tutkimuksen ja teki 11. ja 12.5.2004 tarkastuskäyntejä useiden sellaisten yhtiöiden toimitiloissa, jotka toimivat kaasueristeisten kytkinlaitteiden alalla.

6 Komissio antoi 20.4.2006.4.20 väitetiedoksiannon, joka annettiin tiedoksi 20 yhtiölle, myös kantajalle. Komissio kuuli 18. ja 19.7.2006 niitä yhtiöitä, joille väitetiedoksianto oli osoitettu.

4. Riidanalainen päätös

7 Komissio teki 24.1.2007 [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä päätöksen K(2006) 6762 lopullinen (asia COMP/F/38.899 – Kaasueristeiset kojeistot; jäljempänä riidanalainen päätös).

8 Komissio esitti riidanalaisen päätöksen 113–123 perustelukappaleessa, että kartelliin osallistuneet eri yritykset olivat sopineet maailmanlaajuisesta kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevien hankkeiden (jäljempänä kytkinlaitehankkeet) jakamisesta, tiettyjä hankintamenettelyjä lukuun ottamatta, sopimiensa sääntöjen mukaisesti erityisesti niiden arvioituja historiallisia markkinaosuuksia ilmentävien kiintiöiden säilyttämiseksi. Se täsmensi, että kytkinlaitehankkeiden jakamisessa käytettiin ”Japanin” yhteiskiintiötä ja ”Euroopan” yhteiskiintiötä, joista ensimmäisen japanilaiset ja toisen eurooppalaiset tuottajat sitten jakoivat keskenään. Wienissä 15.4.1988 allekirjoitetulla sopimuksella (jäljempänä kiintiösopimus) määritettiin säännöt kytkinlaitehankkeiden jakamisesta joko japanilaisille tai eurooppalaisille tuottajille ja niiden arvon huomioon ottamisesta vastaavassa kiintiössä. Lisäksi komissio täsmensi riidanalaisen päätöksen 124–132 perustelukappaleessa, että kartelliin osallistuneet eri yritykset olivat sopineet kirjoittamattomasta järjestelystä (jäljempänä yhteistoimintajärjestely), jonka perusteella kytkinlaitehankkeet yhtäältä Japanissa ja toisaalta kartellin eurooppalaisten jäsenten kotimaissa, joita kutsuttiin yhteisesti nimellä kytkinlaitehankkeiden ”tuotantomaat”, varattiin kartellin japanilaisille ja eurooppalaisille jäsenille. Tietojenvaihto kahden ryhmän välillä ei koskenut kytkinlaitehankkeita ”tuotantomaissa”, eikä niitä sisällytetty vastaaviin kiintiöihin.

9 Kiintiösopimukseen sisältyi myös sääntöjä kartellin toiminnan kannalta välttämättömästä, kahden tuottajaryhmän välisestä tietojenvaihdosta, josta vastasivat erityisesti mainittujen ryhmien sihteerit, toimintaan liittyvien hankintamenettelyjen manipuloinnista ja niiden kytkinlaitehankkeiden hintojen asettamisesta, joita ei voitu jakaa. Kiintiösopimusta sovellettiin sen liitteen 2 mukaan koko maailmassa, pois luettuina Yhdysvallat, Kanada, Japani ja 17 Länsi-Euroopan maata. Lisäksi kytkinlaitehankkeet muissa Euroopan maissa kuin ”tuotantomaissa” varattiin yhteistoimintajärjestelyn perusteella myös eurooppalaiselle ryhmälle, ja japanilaiset tuottajat sitoutuivat siihen, etteivät ne tee tarjouksia eurooppalaisissa kytkinlaitehankkeissa.

10 Komission mukaan kytkinlaitehankkeiden jakamista eurooppalaisten tuottajien välillä säänneltiin myös Wienissä 15.4.1988 allekirjoitetulla sopimuksella nimeltään ”E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement” (E-ryhmän sopimus kiintiösopimuksen täytäntöönpanosta) (jäljempänä Euroopan kiintiösopimus). Se mainitsi, että kytkinlaitehankkeita jaettiin Euroopassa samoja sääntöjä ja menettelytapoja noudattaen kuin kytkinlaitehankkeita jaettaessa muissa maissa. Erityisesti kytkinlaitehankkeista Euroopassa oli myös ilmoitettava ja ne oli luetteloitava, jaettava ja otettava huomioon yhteistoimintajärjestelyssä tai niille oli määritettävä vähimmäishintataso.

11 Päätöksessä esitettyjen tosiseikkojen ja oikeudellisten arviointien perusteella komissio katsoi kyseessä olevien yritysten rikkoneen EY 81 artiklaa ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ETA-sopimus) 53 artiklaa ja määräsi kyseessä oleville yrityksille sakot, joiden määrä laskettiin asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat) sekä yhteistyötä koskevassa tiedonannossa esitetyn menetelmän mukaisesti.

12 Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa, että kantaja oli osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen 15.4.1988–11.5.2004.

13 Kantajalle määrättiin riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa todetusta rikkomisesta riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa 118 575 000 euron suuruinen sakko, josta sen oli maksettava TM T & D:n tekemää rikkomista vastaava määrä eli 4 650 000 euroa yhteisvastuullisesti Toshiban kanssa.

Menettely ja asianosaisten vaatimukset

14 Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 18.4.2007 jättämällään kannekirjelmällä. Kantaja pyysi 6.6.2007 prosessinjohtotoimia, koska komissio oli toimittanut tietoja riidanalaisen päätöksen eri adressaattien liikevaihdoista.

15 Vastine jätettiin 21.8.2007.

16 Kantaja vaati unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 1.11.2007 toimittamallaan asiakirjalla yksipuolista tuomiota unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan nojalla. Kantaja jätti vastauksensa 5.11.2007.

17 Vaatimus yksipuolisen tuomion antamisesta hylättiin 29.1.2008 tehdyllä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston päätöksellä.

18 Kirjallinen käsittely päättyi 18.3.2008 jätettyyn vastaajan vastaukseen.

19 Unionin yleinen tuomioistuin (toinen jaosto) päätti 22.9.2009 esittelevää tuomaria kuultuaan aloittaa suullisen menettelyn. Unionin yleinen tuomioistuin pyysi työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena komissiota esittämään joitakin asiakirjoja ja asianosaisia lausumaan näiden samojen asiakirjojen merkityksestä väitteissä, jotka koskevat asiakirjaan tutustumisoikeuden loukkaamista. Unionin yleinen tuomioistuin esitti asianosaisille myös kirjallisesti kysymyksiä, joihin se pyysi näiltä vastausta istunnossa.

20 Komissio toimitti kyseiset asiakirjat vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen pyyntöön 26.10.2009. Kantaja esitti huomauksensa 19.11.2009. Komissio esitti 2.12.2009 täydentävän asiakirjan, ja vastasi kantajan huomautuksiin 3.12.2009.

21 Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kirjallisiin ja suullisiin kysymyksiin kuultiin 11.12.2009 pidetyssä istunnossa.

22 Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– ensisijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin sitä sovelletaan kantajaan ja TM T & D:hen,

– toissijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen 2 artiklan g ja h kohdan siltä osin kuin sitä sovelletaan kantajaan,

– toissijaisesti muuttaa riidanalaisen päätöksen 2 artiklaa siltä osin kuin sitä sovelletaan kantajaan tälle määrätyn sakon kumoamiseksi tai, jos sitä ei kumota, alentamiseksi,

– velvoittaa komission joka tapauksessa korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

23 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen perusteettomana,

– velvoittaa kantajan korvaamaan asiassa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

24 Kantaja katsoo aluksi, ettei vastinetta voida ottaa tutkittavaksi, ja väittää, että se on epäjohdonmukainen eikä vastaa kannekirjelmässä esitettyihin perusteisiin.

25 Tässä yhteydessä on huomautettava, että työjärjestyksen 46 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla vastineessa on mainittava ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joihin vastaaja vetoaa.

26 Esillä olevassa asiassa esitetty vastine täyttää kuitenkin tämän vaatimuksen. Se, ovatko komission esittämät väitteet merkityksellisiä tai perusteltuja on toinen ja erillinen kysymys. Näin ollen on hylättävä kantajan väite, jonka mukaan vastinetta ei voida ottaa tutkittavaksi.

27 Asian aineellisten perusteiden osalta kantaja vetoaa viiteentoista kanneperusteeseen. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan komissio ei ole osoittanut, että kantaja rikkoi EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla kartelliin, jonka tarkoituksena tai seurauksena on kilpailun rajoittuminen Euroopan talousalueella (jäljempänä ETA). Toisen kanneperusteen mukaan komissio ei ole näyttänyt toteen, että oli olemassa sopimus, jolla rikottiin EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa ja jossa kantaja oli sopimuspuolena. Kolmannen kanneperusteen mukaan komissio teki virheen, kun se ei hyväksynyt todisteita, jotka osoittivat, että kantaja ei ole eurooppalaisilla markkinoilla ja että sen oli mahdotonta päästä niille. Neljännen kanneperusteen mukaan kääntäessään todistustaakan komissio rikkoi todistelusäännöksiä ja loukkasi siten syyttömyysolettaman periaatetta. Viidennen kanneperusteen mukaan komissio loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta laskiessaan sakon laskentapohjan vuoden 2001 liikevaihdon perusteella. Kuudennen kanneperusteen mukaan komissio laiminlöi perusteluvelvollisuuden päättäessään, että sakko oli laskettava vuoden 2001 liikevaihdon perusteella. Seitsemännen kanneperusteen mukaan komissio teki virheen määritellessään kaasueristeisten kytkinlaitteiden maailmanmarkkinat ja kantajan osuuden mainituista markkinoista ja loukkasi näin ollen yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta. Kahdeksannen kanneperusteen mukaan komissio laiminlöi perusteluvelvollisuuden todetessaan, että kantajan osuus maailmanmarkkinoista oli 15–20 prosenttia. Yhdeksännen kanneperusteen mukaan komissio loukkasi hyvän hallinnon periaatetta arvioidessaan maailmanmarkkinoiden arvon. Kymmenennen kanneperusteen mukaan komissio loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta laskiessaan kantajaan sovellettavan ehkäisevän vaikutuksen kerrointa. Yhdennentoista kanneperusteen mukaan komissio loukkasi suhteellisuusperiaatetta laskiessaan kantajan sakon ja eurooppalaisten tuottajien sakon samalla tavalla. Kahdennentoista kanneperusteen mukaan komissio ei ottanut sakkoa laskiessaan huomioon olennaista taloudellista ja teknistä näyttöä. Kolmannentoista kanneperusteen mukaan komissio teki virheen laskiessaan kartellin keston. Neljännentoista kanneperusteen mukaan komissio loukkasi kantajan puolustautumisoikeuksia ja sen oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, kun se ei antanut kantajan tutustua sitä vastaan ja sen puolesta puhuviin seikkoihin. Viidennentoista kanneperusteen mukaan komissio loukkasi kantajan puolustautumisoikeuksia, kun se ei antanut tälle tiedoksi päätelmiään yhteistoimintajärjestelyyn olennaisesti kuuluvasta korvausteoriasta.

28 Komissio kiistää kantajan esittämien kanneperusteiden perusteltavuuden.

29 Aivan ensiksi on todettava, ettei kantaja ole täsmentänyt, mihin esittämistään kanneperusteista se perustaa eri vaatimuksensa. Tästä on todettava aluksi, että kantaja on vedonnut ensimmäiseen, toiseen, kolmanteen ja neljänteen kanneperusteeseen sekä kolmanteentoista, neljänteentoista ja viidenteentoista kanneperusteeseen ensisijaisen vaatimuksensa tueksi. Jos jokin näistä kanneperusteista hyväksytään, riidanalaisen päätöksen 1 ja 2 artikla on kumottava ainakin osittain siltä osin kuin ne koskevat kantajaa. Tämän jälkeen on katsottava, että kanneperusteet viidennestä kahteentoista koskevat kantajalle langetetun sakon määrittämistä, ja kantaja vetoaa niihin näin ollen tukeakseen toissijaista vaatimustaan siitä, että riidanalaisen päätöksen 2 artiklan g ja h kohta on kumottava siltä osin kuin niitä sovelletaan kantajaan. Lopuksi on todettava, ettei kantaja ole vedonnut itsenäiseen kanneperusteeseen viimesijaisen vaatimuksensa tueksi.

1. Ensisijainen vaatimus riidanalaisen päätöksen kumoamisesta siltä osin kuin sitä sovelletaan kantajaan ja TM T & D:hen

30 Ensimmäisenä on käsiteltävä neljästoista ja viidestoista kanneperuste, koska riidanalaisen päätöksen kumoaminen kantajan puolustautumisoikeuksien loukkaamisen perusteella tekisi mainitun päätöksen aineellisen tutkimisen tarpeettomaksi. Sen jälkeen on käsiteltävä yhdessä ensimmäinen, kolmas ja neljäs kanneperuste, jotka koskevat kaikki näyttöä yhteistoimintajärjestelystä. Lisäksi on tutkittava toinen kanneperuste, joka koskee mainitun järjestelyn määrittelemistä EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomiseksi. Lopuksi on arvioitava kolmastoista kanneperuste, joka koskee väitetyn kartellin kestoa.

Neljästoista kanneperuste, jonka mukaan komissio loukkasi kantajan puolustautumisoikeuksia ja sen oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, kun se ei antanut kantajan tutustua sitä vastaan ja sen puolesta puhuviin seikkoihin

Asianosaisten lausumat

31 Kantaja katsoo, ettei se saanut tutustua tiettyihin sitä vastaan ja sen puolesta puhuviin seikkoihin, jotka sisältyivät komission asiakirja-aineistoon, ja että sen puolustautumisoikeuksia ja oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on siten loukattu.

32 Kantajaa vastaan puhuvista seikoista tämä väittää, että riidanalaisesta päätöksessä tuotiin esiin todisteita, joista se ei ollut tietoinen ja joihin se ei näin ollen voinut ottaa kantaa. Kantaja korostaa yhtäältä, ettei se saanut tutkia Fujin 21.11.2006 esittämiä todisteita, jotka osoittavat, että kiintiösopimus ei olisi voinut toimia ilman yhteistoimintajärjestelyä.

33 Toisaalta kantaja väittää, että sille ei toimitettu myöskään marraskuussa 2006 esitettyjä todisteita, jotka osoittavat, että Alstom ja Areva eivät ole kiistäneet yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa.

34 Kantajan puolesta puhuvista seikoista tämä tähdentää ensinnäkin toimittaneensa komissiolle 8.11.2006 useilta muilta yrityksiltä saamiaan todistajanlausuntoja, jotka puhuivat kantajan puolesta mutta joita ei kuitenkaan annettu tiedoksi muille asianosaisille.

35 Kantaja katsoo toiseksi, että sille ei annettu tiedoksi väitetiedoksiantoon annettua Hitachin täydentävää vastausta, jossa Hitachi vastusti komission tulkintaa alkuperäiseen vastaukseen sisältyvistä lausunnoista, jotka koskivat ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismia.

36 Kantaja valittaa kolmanneksi, että se ei saanut tutustua näyttöön, joka kyseenalaistaa yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon ja vahvistaa, että ETAn kytkinlaitehankkeiden markkinoille pääsyssä oli esteitä. Tällaista näyttöä oli saatu Siemens-yritykseltä, joka kuuluu samaan konserniin kuin VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co KEG (jäljempänä VA TECH), sekä Hitachilta ja Toshibalta. Kantaja ei saanut tutustua varsinkaan Hitachin ja Toshiban esittämiin lausuntoihin ja taloudellisiin ja teknisiin selvityksiin, Siemensin ja Hitachin työntekijöiden todistajanlausuntoihin eikä vastaukseen, jonka VA TECH antoi väitetiedoksiantoon. Kantaja väittääkin, että komissio vääristeli VA TECHin kantaa todetessaan riidanalaisen päätöksen 130 perustelukappaleessa, että VA TECH ei ollut avoimesti kiistänyt yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa.

37 Kantaja korostaa vielä neljänneksi, että se ei saanut tutustua S:n lausuntoihin, jotka esitettiin Alstomin nimissä ja jotka koskivat kartellin päättymistä vuonna 1999.

38 Komissio kiistää kantajan väitteiden paikkansapitävyyden.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

39 Puolustautumisoikeuksien noudattaminen edellyttää, että asianomainen saa hallinnollisen menettelyn kuluessa ilmaista asianmukaisesti näkemyksensä esiin tuotujen tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksestä sekä niistä asiakirjoista, joita komissio on käyttänyt perustamissopimuksen rikkomista koskevan väitteensä tukena (yhdistetyt asiat C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P, Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomio 7.1.2004, Kok., s. I-123, 66 kohta).

40 Puolustautumisoikeuksien noudattamisen periaatteeseen erottamattomasti liittyvä oikeus tutustua asiakirjoihin merkitsee sitä, että komission on annettava asianomaiselle yritykselle mahdollisuus tutkia kaikki tutkinta-aineistoon sisältyvät asiakirjat, joilla saattaa olla merkitystä sen puolustuksen kannalta. Näihin kuuluvat sekä asianomaista vastaan että sen puolesta puhuvat asiakirjat muiden yritysten liikesalaisuuksia, komission sisäisiä asiakirjoja ja muita luottamuksellisia tietoja lukuun ottamatta (edellä 39 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 68 kohta).

41 Tässä yhteydessä on muistettava, että asianomaiselle yritykselle ilmoitetaan vasta hallinnollisen menettelyn kontradiktorisen vaiheen alussa väitetiedoksiannolla kaikista niistä olennaisista seikoista, joihin komissio nojautuu tässä menettelyn vaiheessa, ja tällä yrityksellä on vasta tässä vaiheessa oikeus tutustua asiakirjoihin puolustautumisoikeuksiensa tehokkaan käyttämisen turvaamiseksi. Näin ollen muiden kartelliin osallistuneiden yritysten väitetiedoksiantoon antamat vastaukset eivät lähtökohtaisesti kuulu niihin tutkinta-aineiston asiakirjoihin, joihin osapuolet voivat tutustua (asia T-161/05, Hoechst v. komissio, tuomio 30.9.2009, 163 kohta, Kok., s. II-03555).

42 Jos komissio aikoo perustaa kantansa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen otteeseen tai tällaiseen vastaukseen liitettyyn asiakirjaan näyttääkseen EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamismenettelyssä toteen, että kilpailusääntöjä on rikottu, muille tässä menettelyssä mukana oleville yrityksille on kuitenkin annettava mahdollisuus ottaa kantaa tällaiseen todisteeseen. Tällaisissa olosuhteissa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen kyseinen ote tai tähän vastaukseen liitetty asiakirja on todellisuudessa niitä yrityksiä vastaan puhuvaa näyttöä, jotka ovat mahdollisesti osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen (ks. edellä 41 kohdassa mainittu asia Hoechst v. komissio, tuomion 164 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Mainittua oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa vastaavasti ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan.

43 On todettava vastaavasti, että jos väitetiedoksiantoon annetun vastauksen ote tai tällaiseen vastaukseen liitetty asiakirja voivat olla merkityksellisiä yrityksen puolustautumiselle siten, että yritys voi vedota niihin komission tuossa vaiheessa tekemien päätelmien vastaisina seikkoina, ne ovat puolustuksen puolesta puhuvia todisteita. Kyseisen yrityksen on tällöin voitava tutkia kyseinen vastauksen ote tai asiakirja ja lausua niistä.

44 Toisaalta pelkästään se seikka, että muut yritykset ovat esittäneet samat väitteet kuin kyseinen yritys ja että ne ovat mahdollisesti käyttäneet enemmän resursseja puolustautumiseen, ei riitä siihen, että näitä väitteitä pidettäisiin yrityksen puolesta puhuvina seikkoina (ks. vastaavasti asia T-43/02, Jungbunzlauer v. komissio, tuomio 27.9.2006, Kok., s. II-3435, 353 ja 355 kohta).

45 Sen seurauksista, että asiakirjaan tutustuminen ei ole tapahtunut näiden sääntöjen mukaan, on todettava, että se, että asiakirjaa, johon komissio on nojautunut todetessaan yrityksen rikkoneen kilpailusääntöjä, ei ole annettu tiedoksi, merkitsee puolustautumisoikeuksien loukkaamista ainoastaan siinä tapauksessa, että asianomainen yritys osoittaa, että lopputulos, johon komissio on päätöksessä päätynyt, olisi ollut erilainen, mikäli asianomaista vastaan puhuva asiakirja, jota ei ole annettu tiedoksi, olisi pitänyt poistaa todisteiden joukosta (edellä 39 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 71 ja 73 kohta).

46 Mikäli kyseessä on tilanne, jossa tiedoksi antamatta on jätetty asianomaisen puolesta puhuva asiakirja, kyseisen yrityksen on ainoastaan osoitettava, että sen tiedoksi antamatta jättäminen on saattanut vaikuttaa yrityksen vahingoksi menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön. Riittää, että yritys osoittaa, että se olisi kyennyt käyttämään kyseistä sen puolesta puhuvaa asiakirjaa puolustuksessaaneli se osoittaa, että jos se olisi kyennyt vetoamaan niihin hallinnollisessa menettelyssä, se olisi voinut tuoda esiin seikkoja, jotka eivät olisi olleet sopusoinnussa komission siinä vaiheessa tekemien päätelmien kanssa, ja olisi siten kyennyt jollain tavoin vaikuttamaan arviointeihin, joita komissio on tehnyt päätöksessä ainakin sen osalta todetun menettelytavan vakavuudesta ja kestosta ja samalla sakon määrästä (edellä 39 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 74 ja 75 kohta).

47 Se mahdollisuus, että tiedoksi antamatta jäänyt asiakirja olisi saattanut vaikuttaa menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön, voidaan näyttää toteen ainoastaan sen jälkeen, kun on tutkittu alustavasti tietyt todisteet, joista ilmenee, että tiedoksi antamatta jääneillä asiakirjoilla on – näiden todisteiden osalta – saattanut olla merkitystä, jota ei olisi saanut vähätellä (edellä 39 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 76 kohta).

48 Esillä olevassa asiassa on kantajaa vastaan puhuvista seikoista todettava, että komissio myöntää, ettei se voinut tukeutua Fujin esittämiin huomautuksiin, joita kantajalle ei annettu tiedoksi, niiden kanneperusteiden tueksi, jotka kantajiin kohdistettiin riidanalaisessa päätöksessä, mutta kiistää, että se on tosiasiallisesti viitannut niihin asianomaista vastaan puhuvina todisteina. On kuitenkin todettava, että komissio viittasi riidanalaisen päätöksen 125 ja 255 perustelukappaleessa Fujin esittämiin täydentäviin huomautuksiin ja varsinkin sen 21.11.2006 esittämiin huomautuksiin yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon toteen näyttämisen tueksi.

49 Komissio väittää toisaalta, ettei se perustanut päätöstään Alstomin ja Arevan neutraaliksi väitettyyn käsitykseen päätelläkseen yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon, vaan se ainoastaan totesi tämän käsityksen. Vaikka tämä tulkinta vahvistetaan riidanalaisen päätöksen 125 perustelukappaleessa, jossa Alstomin, Arevan ja VA TECH:n käsityksille ei anneta mitään muita todisteita tukevaa arvoa, toisin kuin Fujin lausunnoille, joissa vahvistetaan yhteistoimintajärjestelyn olemassaolo, kyseinen tulkinta asetetaan kyseenalaiseksi päätöksen 255 perustelukappaleessa, jossa komissio viittaa siihen, että tietyt eurooppalaiset tuottajat ovat implisiittisesti tunnustaneet yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon.

50 Alstomin ja Arevan neutraalia kantaa ei kuitenkaan voida pitää todisteena yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta. Kun nimittäin otetaan huomioon komissiolle EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamista koskevassa menettelyssä kuuluva todistustaakka, se, että jokin yritys ei kiistä jotakin tosiseikkaa, ei vahvista kyseisen tosiseikan olemassaoloa. Komissio ei näin ollen voinut vedota Alstomin ja Arevan kantaan kantajaa vastaan puhuvana seikkana, riippumatta siitä, noudatettiinko puolustautumisoikeuksia vai ei.

51 Lopputulos, johon päädytään niiden kantajan väitteiden osalta, jotka koskevat sitä vastaan puhuvia seikkoja, riippuu siksi tuloksesta, johon päädytään yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon todistamista koskevan ensimmäisen kanneperusteen tutkimisessa. Jos nimittäin todetaan, että kyseisen järjestelyn olemassaolo on näytetty oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen myös, jos mainitut Fujin esittämät huomautukset sekä Alstomin ja Arevan neutraaliksi väitetty kanta on poistettu asianomaisia vastaan puhuvien todisteiden joukosta, tämä kanneperusteen osa on hylättävä. Jos sen sijaan todetaan, että kyseiset seikat tukevat tarpeellisella tavalla yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta esitettyjä riidanalaisen päätöksen toteamuksia, kantajan väite on hyväksyttävä ja riidanalainen päätös on siis kumottava siltä osin kuin se koskee kantajaa.

52 Kantajan puolesta puhuvia seikkoja koskevista kantajan väitteistä on heti alkuun hylättävä väite, jonka mukaan joitakin sen esittämiä todisteita ei annettu tiedoksi väitetiedoksiannon muille vastaanottajille. Se, että kyseisiä todisteita ei olisi annettu tiedoksi muille vastaanottajille, voisi vaikuttaa nimittäin korkeintaan mainittujen vastaanottajien puolustukseen mutta ei kantajan puolustukseen.

53 Unionin yleinen tuomioistuin on sitä paitsi pyytänyt komissiota toimittamaan asiakirjat, jotka kantaja on yksilöinyt jollakin tarkkuudella.

54 Ensinnäkin on huomautettava, että toisin kuin kantaja väittää, Hitachin väitetiedoksiantoon antamassa täydentävässä vastauksessa ei kyseenalaisteta ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismista esitettyjen Hitachin lausuntojen asiasisältöä. Hitachi tyytyi mainitussa täydentävässä vastauksessaan ainoastaan kiistämään komission tulkinnan kyseisistä lausunnoista ja varsinkin niiden merkityksellisyyden todisteena yhteistoimintajärjestelystä ja kilpailusääntöjen yhtenä kokonaisuutena pidettävästä rikkomisesta, joka käsitti tämän yhteistoimintajärjestelyn ja kiintiösopimuksen. Hitachi oli kuitenkin esittänyt nämä samat perustelut jo väitetiedoksiantoon antamansa ensimmäisen vastauksen otteessa, jonka komissio oli antanut tiedoksi kantajalle. Hitachin väitetiedoksiantoon antamaa täydentävää vastausta ei näin ollen voida pitää asianomaisen puolesta puhuvana todisteena, jonka tiedoksi antaminen olisi voinut vaikuttaa menettelyn kulkuun ja riidanalaisen päätöksen sisältöön.

55 Kuten kantaja väittää, VA TECH kiisti lisäksi nimenomaisesti yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa. Vaikka tämä seikka on otettava huomioon tutkittaessa yhteistoimintajärjestelyn toteen näyttämistä koskevaa ensimmäistä kanneperustetta, se ei itsessään kuitenkaan osoita, että kantajan puolustautumisoikeuksia loukattiin, koska kantaja ei tarkenna, missä määrin VA TECHin kannan väärä tulkinta vaikeutti sen puolustautumista.

56 Sitä paitsi sekä VA TECH että Hitachi, Toshiba ja Siemens kiistivät lausunnoissaan yhteistoimintajärjestelyn olleen olemassa ja kertoivat eurooppalaisille markkinoille pääsyssä olleen esteitä. Hitachi ja Toshiba esittivät lisäksi asiantuntijaselvityksiä tukeakseen omaa kantaansa tässä asiassa.

57 Kantaja itsekin kiisti yhteistoimintajärjestelyn ja siitä käydyt keskustelut hallinnollisen menettelyn aikana, ja vetosi siihen, että eurooppalaisille markkinoille pääsyssä oli ollut ”huomattavia” esteitä ja esitti niistä asiantuntijaselvityksiä, jotka olivat samanlaisia kuin Hitachin ja Toshiban selvitykset. Sen vuoksi väitetiedoksiannon muilta vastaanottajilta saatuja lausuntoja ja selvityksiä ei voida pitää kantajan puolesta puhuvina seikkoina.

58 Hitachin ja Siemensin työntekijät ilmoittivat puolestaan todistajanlausunnoissaan, että kiintiösopimusta ei sovellettu Euroopassa toteutettavissa kytkinlaitehankkeissa. He myös kiistivät yhteistoimintajärjestelyn ja siitä käydyt keskustelut ja mainitsivat, että ETAn markkinoille pääsyssä oli ollut huomattavia esteitä. Hitachin todistajat kertoivat lisäksi yksityiskohtia Alstomin heinäkuussa 2002 tekemästä ehdotuksesta, joka koski eurooppalaisten ja japanilaisten tuottajien välistä järjestelyä, ja he kertovat Hitachin hylänneen tämän ehdotuksen.

59 Tässä yhteydessä on huomautettava, että yhtiön työntekijöiden kirjallisia todistajanlausuntoja, jotka on laadittu yhtiön valvonnan alaisena ja jotka se on esittänyt puolustautuakseen komission hallinnollisen menettelyn aikana, ei voida pääsääntöisesti pitää saman yhtiön ilmoituksista erillisinä ja itsenäisinä todisteina. Yhtiön näkemys tosiseikoista, joista komissio sitä moittii, perustuu nimittäin yleensä ensisijaisesti sen työntekijöiden ja johtajien tietoihin ja mielipiteisiin.

60 Kuten edellä 57 kohdassa huomautettiin, kantaja toisaalta itse kiisti yhteistoimintajärjestelyn ja siitä käydyt keskustelut hallinnollisen menettelyn aikana ja vetosi siihen, että eurooppalaisille markkinoille pääsyssä oli ollut ”huomattavia” esteitä. Se väitti myös, että kiintiösopimus ei koskenut ETA-aluetta. Näin ollen sitä, että tällaisia argumentteja ovat esittäneet myös muut yritykset, ei voida pitää kantajan puolesta puhuvana seikkana.

61 Myös Alstomin heinäkuussa 2002 tekemän ehdotuksen yksityiskohdat tuotiin esiin väitetiedoksiannossa. Tämä todiste ei näin ollen ole kantajan puolesta puhuva seikka.

62 Saatuaan tutustua S:n lausuntoihin kantaja ei myöskään löytänyt niistä näyttöä, jota se olisi voinut hyödyntää puolustuksessaan. Yleinen väite, jonka mukaan mainitut lausunnot ovat kantajan puolesta puhuva seikka, on siis hylättävä toteennäyttämättömänä.

63 Kaiken edellä esitetyn perusteella kantajan väitteet siitä, että se ei saanut tutustua itsensä puolesta puhuviin seikkoihin, on hylättävä. Kuten edellä 51 kohdasta ilmenee, lopputulos, johon tämän kanneperusteen osalta päädytään, riippuu kuitenkin tuloksesta, johon päädytään ensimmäisen kanneperusteen tutkimisessa.

Viidestoista kanneperuste, jonka mukaan komissio loukkasi kantajan puolustautumisoikeuksia, kun se ei antanut tälle tiedoksi päätelmiään yhteistoimintajärjestelyyn olennaisesti kuuluvasta korvausteoriasta

Asianosaisten lausumat

64 Kantaja korostaa, että komissio ei ilmoittanut väitetiedoksiannossa, että korvaus, jonka eurooppalaiset tuottajat myönsivät yhteistoimintajärjestelyssä japanilaisille tuottajille ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismin välityksellä, oli näyttö kyseisen järjestelyn olemassaolosta. Kantajan mukaan tämä teoria mainitaan ensimmäisen kerran riidanalaisessa päätöksessä. Komissio onkin kantajan mielestä laiminlyönyt velvollisuutensa antaa asianomaisille osapuolille tilaisuuden tuoda esiin näkemyksensä niistä todisteista, joihin päätös perustuu.

65 Komissio kiistää kantajan väitteiden paikkansapitävyyden.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

66 Oikeuskäytännön mukaan väitetiedoksiannossa on selkeästi mainittava kaikki ne oleelliset seikat, joihin komissio tässä menettelyvaiheessa nojautuu. Tämä voidaan kuitenkin tehdä tiivistelmänomaisesti, eikä päätöksen tarvitse välttämättä täydellisesti vastata väitetiedoksiantoa, sillä väitetiedoksianto on valmisteleva asiakirja, jossa tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista tehdyt arviot ovat täysin väliaikaisia (edellä 39 kohdassa mainittu asia Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 67 kohta). Vaikka siis komissio ei voi asettaa asianomaisten henkilöiden vastuulle väitetiedoksiannossa tarkoitetuista rikkomisista poikkeavia rikkomisia ja voi ottaaa päätöksen perustaksi ainoastaan ne tosiseikat, josta asianomaisilla henkilöillä on ollut mahdollisuus selittää, sen on kuitenkin otettava huomioon hallinnollisessa menettelyssä ilmenneet seikat joko hylätäkseen huonosti perustellut väitteet tai muuttaakseen ja täydentääkseen, sekä tosiseikkojen osalta että oikeudellisesti, hyväksymiensä väitteiden tukena olevaa argumentaatiota (ks. vastaavasti asia 41/69, ACF Chemiefarma v. komissio, tuomio 15.7.1970, Kok., s. 661, Kok. Ep. I, s. 455, 92–94 kohta).

67 Esillä olevassa asiassa on myönnettävä, että komissio ei maininnut väitetiedoksiannossa nimenomaisesti, että ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismi oli korvaus, jonka eurooppalaiset tuottajat myönsivät mahdollisina uskottavina kilpailijoina pitämilleen japanilaisille tuottajille vastineeksi siitä, että nämä noudattivat yhteistoimintajärjestelyä.

68 Väitetiedoksiannossa kuvataan kuitenkin ne tosiseikat, joihin kyseinen teoria perustuu. Yhteistoimintajärjestely ja kiintiöönlukemismekanismi esitetään nimittäin lyhyesti väitetiedoksiannon 100, 106 ja 110 kohdassa, ja niitä kuvaillaan tarkemmin myöhemmin asiakirjassa. Väitetiedoksiannon 120 kohdasta käy niin ikään ilmi, että japanilaiset tuottajat olivat komission mielestä mahdollisia uskottavia kilpailijoita ETAssa toteutettavissa kytkinlaitehankkeissa.

69 Toisaalta kantaja totesi väitetiedoksiantoon antamansa vastauksen 59 kohdassa, että komissio viittasi ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismiin näyttönä yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta. Kantajan onkin katsottava ymmärtäneen väitetiedoksiannon perusteella, että komissio piti ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismia tärkeänä näyttönä väitetystä kilpailusääntöjen rikkomisesta. Kantaja myös esitti väitetiedoksiantoon antamansa vastauksen 59–64 kohdassa seikkaperäisesti oman näkemyksensä kyseistä mekanismia koskevasta näytöstä ja sen merkityksestä väitettyyn yhteistoimintajärjestelyyn nähden.

70 Näin ollen on todettava, että kantaja kykeni väitetiedoksiannon sisällön perusteella ilmaisemaan kantansa niistä tosiseikoista, joihin komission väitetiedoksiannossa ja riidanalaisessa päätöksessä esittämä väite perustui.

71 Viidestoista kanneperuste on siis hylättävä.

Ensimmäinen, kolmas ja neljäs kanneperuste, joissa väitetään, että komissio ei osoittanut kantajan osallistuneen kartelliin, että se teki virheen hylätessään todisteet, jotka osoittivat, että kantaja ei ole eurooppalaisilla markkinoilla ja että sen oli mahdotonta päästä niille, ja että kääntäessään todistustaakan komissio rikkoi todistelusäännöksiä ja loukkasi siten syyttömyysolettaman periaatetta

72 Oikeuskäytännön mukaan komission on esitettävä selvitys niistä kilpailusääntöjen rikkomisista, jotka se on katsonut tapahtuneeksi, ja hankittava oikeudellisesti riittävät todisteet kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavista seikoista (ks. yhdistetyt asiat T-44/02 OP, T-54/02 OP, T-56/02 OP, T-60/02 OP ja T-61/02 OP, Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomio 27.9.2006, Kok., s. II-3567, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

73 Tässä yhteydessä on todettava, että tuomioistuimen ollessa epävarma sen on ratkaistava asia sen yrityksen eduksi, jolle päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen, on osoitettu. Tuomioistuin ei voi todeta, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen, jos se ei ole saavuttanut täyttä varmuutta tämän kysymyksen osalta, ja näin erityisesti silloin, kun kyse on sakkopäätökseen kohdistuvasta kumoamiskanteesta (edellä 72 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomion 60 kohta).

74 Viimeksi mainitussa tilanteessa on nimittäin otettava huomioon syyttömyysolettaman periaate, sellaisena kuin se ilmenee erityisesti Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleesta, sillä se kuuluu perusoikeuksiin, jotka sisältyvät yhteisön oikeuden yleisiin periaatteisiin. Kun otetaan huomioon kyseisten rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaatetta sovelletaan erityisesti yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen (ks. vastaavasti edellä 72 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomion 61 kohta).

75 Komission on siis esitettävä täsmälliset ja yhtäpitävät todisteet näyttääkseen kilpailusääntöjen rikkomisen. On kuitenkin korostettava, että kaikkien komission esittämien todisteiden ei tarvitse välttämättä täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että välilliset todisteet, joihin komissio vetoaa, kokonaisvaltaisesti tarkasteltuna vastaavat tätä vaatimusta (ks. edellä 72 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomion 62 ja 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

76 Koska kilpailunvastaisten sopimusten kielto on yleisesti tunnettu, komissiota ei voida myöskään edellyttää toimittamaan asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti kyseessä olevien toimijoiden yhteydenpidon. Niitä vaillinaisia ja hajanaisia asiakirjoja, jotka komissiolla on mahdollisesti käytettävissään, on kaikissa tapauksissa voitava täydentää päättelyllä, jonka avulla voidaan muodostaa kuva asiassa merkityksellisistä seikoista. Kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja indisioista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta (ks. edellä 72 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomion 64 ja 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

77 Kantaja väittää tässä yhteydessä, ettei näyttökynnystä ole enää syytä laskea, koska komission olisi vaikeaa yrittää näyttää kilpailusääntöjen rikkominen toteen. Kantajan mielestä kartelliasioissa määrätyt sakot ovat ensinnäkin viime vuosina jatkuvasti lisääntyneet, mikä varmaankin vaikuttaa komission päätösten valvonnan tasoon. Se katsoo toiseksi, että yhteistyötä koskevan tiedonannon ja siihen perustuvan osapuolten yhteistyön ansiosta komissiolle ei ole enää syytä antaa laajaa harkintavaltaa todisteiden arvioimisessa. Kolmanneksi se katsoo, että todetakseen EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa rikotun komissio yrittää esillä olevassa asiassa nojautua asiakirjaan, joka vahvistaa, että Euroopan unionin ulkopuolella on ollut kartelli – eli kiintiösopimukseen.

78 Kantajan väitteitä ei voida kuitenkaan hyväksyä. On ensinnäkin totta, että sakkojen määrän lisääntymisellä voi olla vakavampia seurauksia osapuolille, joille sakkoja määrätään. Koska komission aloitteellisuus tässä asiassa on kuitenkin yleisesti tiedossa, seurauksena on, että jos yritykset syyllistyvät kilpailusääntöjen rikkomiseen, ne yrittävät aiempaa enemmän rajoittaa mahdollisimman vähiin niiden asiakirjojen määrää, joita voidaan käyttää todisteina, ja tämä vaikeuttaa komission tehtävää. Jotta komissio voisi esittää asianomaisilta yrityksiltä sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan ohjelman yhteydessä saamansa tiedot pätevinä todisteina kilpailusääntöjen rikkomisesta, tietojen on lisäksi aina täytettävä asiaan sovellettavassa oikeuskäytännössä vahvistetut perusteet. Sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskeva ohjelma ei siis itsessään välttämättä helpota komission tehtävää. Sillä, että kiintiösopimus ei koskenut Euroopan unionin aluetta, on lisäksi merkitystä arvioitaessa kyseisen sopimuksen todistusarvoa. Se ei sen sijaan voi vaikuttaa komission esittämien muiden todisteiden arviointiin.

79 Jos komissio lisäksi tukeutuu yksinomaan kyseessä olevien yritysten menettelyyn markkinoilla todetakseen rikkomisen olemassaolon, viimeksi mainittujen tarvitsee vain osoittaa sellaisten olosuhteiden olemassaolo, jotka valaisevat komission toteamia tosiseikkoja eri tavalla ja joiden perusteella komission esittämä tosiseikkojen selitys, jonka perusteella se totesi unionin kilpailusääntöjä rikotun, voidaan korvata toisella uskottavalla selityksellä (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T-78/00, JFE Engineering ym. v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. II-2501, 186 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

80 Toisin kuin kantaja väittää, tämä sääntö ei ole sovellettavissa kaikissa tilanteissa, joissa rikkominen on näytetty toteen ainoastaan muilla kuin kirjallisilla todisteilla.

81 Todistuskeinoista, joihin voidaan vedota EY 81 artiklan rikkomisen näyttämiseksi toteen, on nimittäin todettava, että yhteisön oikeudessa vallitseva periaate on vapaan todistustelun periaate (asia T-50/00, Dalmine v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. II-2395, 72 kohta). Mainittua oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa vastaavasti ETA-sopimuksen 53 artiklaan.

82 On näin ollen todettava, että vaikka kirjallisten todisteiden puuttuminen voi olla merkityksellistä, kun tehdään kokonaisarviota välilisistä todisteista, joihin komissio vetoaa, pelkästään tästä ei seuraa, että kyseinen yritys voisi kyseenalaistaa komission väitteet esittämällä vaihtoehtoisen selvityksen tosiseikoista. Tilanne on tällainen ainoastaan silloin, kun komission esittämien todisteiden perusteella ei voida todeta rikkomisen olemassaoloa yksiselitteisesti ja ilman tulkinnan tarvetta (ks. vastaavasti asia T-36/05, Coats Holdings ja Coats v. komissio, tuomio 12.9.2007, 74 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

83 Missään säännöksessä tai millään yhteisön oikeuden yleisellä periaatteella ei myöskään kielletä komissiota tukeutumasta yhtä yritystä vastaan niiden yritysten lausuntoihin, joiden väitetään osallistuneen kartelliin. Muutoin komissiolle kuuluva todistustaakka EY 81 artiklan vastaisista menettelyistä olisi mahdoton täyttää, mikä olisi yhteensopimatonta sille uskotun näiden määräysten moitteetonta soveltamista koskevan valvontatehtävän kanssa (edellä 79 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 192 kohta). Mainittua oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa vastaavasti ETA-sopimuksen 53 artiklaan.

84 Kartelliin osalliseksi katsotun yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden on riitauttanut useampi muu kartelliin osalliseksi katsottu yritys, ei voida pitää riittävänä näyttönä viimeksi mainittujen yritysten toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita, mutta vaatimukset muista todisteista voivat olla alhaisempia kyseisten lausuntojen luotettavuuden vuoksi (edellä 79 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 219 ja 220 kohta).

85 Kun on kyse erilaisen näytön merkityksestä todisteena, ainoa merkityksellinen arviointiperuste esitettyjen todisteiden harkinnassa on niiden uskottavuus (edellä 81 kohdassa mainittu asia Dalmine v. komissio, tuomion 72 kohta).

86 Todistelua koskevien yleisten sääntöjen mukaan asiakirjan uskottavuus ja siksi sen todistusarvo riippuu sen alkuperästä, laatimisolosuhteista, vastaanottajasta ja sisällöstä (yhdistetyt asiat T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ja T-104/95, Cimenteries CBR ym. v. komissio, tuomio 15.3.2000, Kok., s. II-491, 1053 ja 1838 kohta).

87 Erityisen vahvana näyttönä voidaan lisäksi pitää lausuntoja, jotka ovat ensinnäkin luotettavia, toiseksi on annettu yrityksen nimissä, kolmanneksi on antanut henkilö, joka on työnsä puolesta velvoitettu toimimaan kyseisen yrityksen intressissä, neljänneksi ovat lausunnon antajan intressien vastaisia, viidenneksi antaa henkilö, joka on havainnut välittömästi lausunnoissa mainitut seikat, ja kuudenneksi on toimitettu kirjallisesti ja annettu tarkoituksellisesti ja tarkan harkinnan jälkeen (ks. vastaavasti edellä 79 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, 205–210 kohta).

88 Lainvastaisen kartellin pääasiallisten osapuolten vapaaehtoisesti esittämiin todisteisiin on yleensä asianmukaista suhtautua tietyllä tavalla epäluuloisesti, kun otetaan huomioon se kantajan väittämä mahdollisuus, että kyseiset osapuolet ovat taipuvaisia toimittamaan kilpailijoidensa toiminnasta mahdollisimman paljon näitä vastaan puhuvia seikkoja. Se, että pyydetään yhteistyötä koskevan tiedonannon soveltamista sakosta vapauttamiseksi tai sen lieventämiseksi, ei kuitenkaan välttämättä kannusta esittämään tutkittavana olevan kartellin muihin osanottajiin nähden vääristeltyjä todisteita. Jokainen yritys johtaa komissiota harhaan voisi näet kyseenalaistaa pyynnön esittäjän yhteistyön vilpittömyyden ja kattavuuden ja näin ollen vaarantaa tämän mahdollisuuden hyötyä täysimääräisesti yhteistyötä koskevasta tiedonannosta (ks. vastaavasti asia T-120/04, Peróxidos Orgánicos v. komissio, tuomio 16.11.2006, Kok., s. II-4441, 70 kohta).

89 Vääristeltyjen todisteiden toimittamisen mahdolliset seuraukset ovat lisäksi entistä vakavammat, sillä – kuten edellä 84 kohdasta ilmenee – yrityksen riitautetulla lausunnolla on oltava tukea muista todisteista. Riski siitä, että sekä komissio että muut kyseeseen tulevat yritykset huomaavat paikkansapitämättömät lausunnot, on nimittäin tästä syystä suurempi.

90 Sovellettaessa näitä sääntöjä nyt käsiteltävään asiaan on muistettava, että riidanalaisessa päätöksessä tehtyjen huomioiden mukaan yhteistoimintajärjestely oli kirjoittamaton järjestely, joka käsitti ensinnäkin japanilaisten yritysten sitoumuksen jäädä pois ETAn kytkinlaitehankkeiden markkinoilta, toiseksi eurooppalaisten yritysten sitoumuksen jäädä pois kytkinlaitehankkeiden markkinoilta Japanissa ja kolmanneksi eurooppalaisten yritysten sitoumuksen ilmoittaa japanilaisille yrityksille kytkinlaitehankkeista muissa Euroopan maissa kuin tuotantomaissa ja lukea nämä samat hankkeet kiintiösopimuksessa sovittuun ”Euroopan” yhteiskiintiöön. Komission mukaan ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismin tarkoituksena oli korvauksen myöntäminen japanilaisille yrityksille, joita eurooppalaiset yritykset pitivät mahdollisina kilpailijoinaan ETAn markkinoilla.

91 Edellä 90 kohdassa todetuista yhteistoimintajärjestelyn eri elementeistä japanilaisten yritysten väitetty sitoumus jäädä pois ETA:n markkinoilta on komission kantajaan kohdistaman väitteen perusta. Tämän sitoumuksen olemassaolo on siksi näytettävä toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla. Jos yhteistoimintajärjestelyn muut elementit voidaan näyttää toteen, ne voivat kuitenkin olla merkityksellisiä epäsuorina todisteina sen päättelemiseksi, että japanilaiset yritykset olivat tehneet vastaavan sitoumuksen.

92 Kantaja kiistää ensimmäisessä kanneperusteessa yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon ja osallistumisensa kyseiseen järjestelyyn. Se kiistää komission riidanalaisessa päätöksessä mainitsemien eri todisteiden näyttöarvon ja vetoaa muihin todisteisiin, jotka sen mukaan osoittavat, ettei yhteistoimintajärjestelyä ollut olemassa. Kantaja päättelee tästä, että tehdessään riidanalaisen päätöksen komissio ylitti toimivaltansa. Se toteaa lisäksi kolmannessa kanneperusteessaan, että komissio oli näissä olosuhteissa velvollinen hyväksymään vaihtoehtoisen selityksen japanilaisten tuottajien poissaolosta ETAn kytkinlaitehankkeiden markkinoilta, sillä kyseinen selitys liittyi samoille markkinoille pääsyä haittaaviin oikeudellisiin, teknisiin ja kaupallisiin esteisiin. Neljännessä kanneperusteessaan kantaja väittää, että koska komissio ei näyttänyt yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, se käänsi todistustaakan ja loukkasi syyttömyysolettaman periaatetta.

93 Komissio väittää, että yhteistoimintajärjestelyn olemassaolo ja etenkin japanilaisten yritysten sitoumus ETAn markkinoilta poisjäämisestä on näytetty oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen näytöllä, joka käsittää kirjallisia todisteita, yritysten lausuntoja, todistajanlausuntoja sekä todisteita kartellin tosiasiallisesta toiminnasta. Näin ollen komissio pitää kantajan vaihtoehtoista selitystä merkityksettömänä ja katsoo toisaalta täyttäneensä itselleen kuuluvan todistustaakan ja noudattaneensa siis syyttömyysolettaman periaatetta.

94 On siksi arvioitava kyseisen näytön uskottavuus ja sisältö sen määrittämiseksi, voidaanko komission esittämien todisteiden perusteella, kun niitä tarkastellaan kokonaisvaltaisesti, olla vakuuttuneita yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta tavalla, jota kantajan todisteet eivät voi horjuttaa.

95 Kantaja väittää, että komissio on ylittänyt toimivaltansa. Näiden väitteiden sekä kolmannen ja neljännen kanneperusteen lähtökohtana on, ettei komissio ole näyttänyt toteen yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa eikä kantajan osallistumista kyseiseen järjestelyyn. Jos kantajan väitteet, jotka koskevat näyttöä kilpailusääntöjen rikkomisesta ja kantajan osallisuudesta siihen, on hylättävä, tämä tarkoittaa siis väistämättä sitä, että komissiolla on toimivalta määrätä seuraamus todetusta rikkomisesta, että kantajan antama vaihtoehtoinen selitys on edellä 79–82 kohdassa esitetyn perusteella merkityksetön ja että komissio täytti sille kuuluvan todistustaakan ja noudatti näin ollen syyttömyysolettaman periaatetta. Jos sen sijaan katsotaan, että riidanalaisessa päätöksessä ei ole osoitettu kantajan osallistuneen väitettyyn kilpailusääntöjen rikkomiseen, kyseisen päätöksen kumoaminen siltä osin kuin se koskee kantajaa on yksin tämän toteamuksen perusteella perusteltu.

ABB:n esittämä todistelu

– Asianosaisten lausumat

96 Kantaja väittää, että todistajanlausunto, jonka M esitti ABB:n nimissä, ei ole luotettava eikä sen perusteella voida päätellä yhteistoimintajärjestelyn olleen olemassa.

97 Se katsoo ensinnäkin ABB:n ehdollinen vapautus sakoista kannusti sitä esittämään kantajaa vastaan puhuvia seikkoja. M oli kantajan mielestä lisäksi tietoinen siitä, että se, että hän ei kiistä yhteistoimintajärjestelyä koskevaa teoriaa, oli ABB:n edun mukaista. Hän oli sen sijaan tietoinen myös siitä, että häntä vastaan ei hänen lausuntojensa vuoksi pantaisi vireille siviilioikeudenkäyntiä, ja hän oli varma siitä, että hänen todistajanlausuntonsa ei johtaisi ristikuulusteluun. Oli myös selvää, että M:n lausunnot eivät aiheuttaisi enää uusia haittavaikutuksia ABB:lle, koska kyseisen yrityksen vastuu oli osoitettu muilla todisteilla.

98 ABB:n toive esittää kantajaa vastaan puhuvia seikkoja oli kantajan mukaan tuotu esiin puheenvuoroissa, joita ABB:n edustaja käytti M:n haastattelussa. ABB:n edustaja puuttui keskusteluun korjatakseen ja selkeyttääkseen M:n lausuntoja ja vastasi jopa kerran itse komission kysymyksiin.

99 Kantaja katsoo toiseksi, että M:n todistajanlausunto esitettiin yli 18 kuukautta sen jälkeen, kun ABB oli hakenut vapautusta sakoista.

100 Kolmanneksi kantaja on sitä mieltä, että M:n todistajanlausunto on ainoastaan ABB:n entisen työntekijän todistajanlausunto eikä ABB:n nimissä esitetty lausunto. Kantajan mukaan M oli kyseisen haastattelun aikaan jo jäänyt eläkkeelle, eikä hänen tarvinnut toimia ABB:n edun mukaisesti.

101 Kantaja katsoo neljänneksi, että M:n suullinen todistajanlausunto ei ole syvällisen pohdinnan tulos. Koska M myös antoi hallinnollisen menettelyn aikana useita lausuntoja, hänen esittämiään todisteita on pidettävä sarjana jatkuvasti muutettuja lausuntoja eikä yhtenä todistajanlausuntona, jota harkinnan jälkeen tarkistettiin. Lisäksi se, että kyseisen todistajan antamia aiempia lausuntoja ei annettu tiedoksi kantajalle, tarkoittaa, että ne eivät sisältäneet näyttöä yhteistoimintajärjestelystä, mikä heikentää kantajan mielestä hänen myöhemmin antamiensa lausuntojen luotettavuutta.

102 Kantaja katsoo viidenneksi, että vaikka M oli ollut joidenkin väitetyn kartellin näkökohtien välitön todistaja, hän ei ollut osallistunut mihinkään yhteistoimintajärjestelystä käytyyn keskusteluun eikä etenkään ollut mukana sen sopimishetkellä, mikä tarkoittaa, että hän ei tältä osin ollut välitön todistaja.

103 Kantaja katsoo kuudenneksi, että M:n todistajanlausunto on yhteistoimintajärjestelyn muodostamisen, sisällön ja toteutuksen osalta epämääräinen eikä siinä mainita yhtäkään kokousta tai keskustelua. Kantajan mielestä M:n lausunnot yhteistoimintajärjestelystä ovat pikemminkin henkilökohtainen mielipide kuin täydellinen ja johdonmukainen selvitys tiettyä sopimusta koskevista tosiseikoista.

104 Seitsemänneksi kantaja on sitä mieltä, että M:n todistajanlausunnon tueksi ei esitetty samanaikaisesti kirjallisia todisteita vaan se on ristiriidassa niin kiintiösopimuksen kuin Euroopan kiintiösopimuksen ja muiden todistajanlausuntojen kanssa. M:n lausunnot eivät myöskään ole yhtäpitäviä ABB:n muiden lausuntojen kanssa, ja ne ovat ristiriidassa kartellin muiden osapuolten toimittamien todisteiden kanssa.

105 Kantaja väittää varsinkin, että 11.3.2004 tehty ABB:n hakemus sakoista vapauttamiseksi ei sisältänyt yhteistoimintajärjestelystä sellaista kuvausta, joka esitettiin riidanalaisessa päätöksessä, koska ABB:n lausunnoista ei saatu sitä vaikutelmaa, että se oli sitoutunut jäämään pois eurooppalaisilta markkinoilta. Lisäksi ABB:n toinen työntekijä, V.-A., oli kantajan mielestä ilmoittanut M:n kertoneen, että Eurooppa ja Pohjois-Amerikka oli suljettu kartellin soveltamisalan ulkopuolelle.

106 Komissio kiistää kantajan väitteiden paikkansapitävyyden.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

107 Edellä 88 ja 89 kohdasta käy ensinnäkin ilmi, että sakoista vapauttamista hakeneen yrityksen esittämiin todisteisiin ei ole syytä suhtautua automaattisesti epäilevästi. Etenkin todistajien lausunnoista on todettava, että on kyllä mahdollista, että tällaisen yrityksen työntekijät, joiden on toimittava yrityksen edun mukaisesti, haluavat esittää mahdollisimman paljon asianosaisia vastaan puhuvia seikkoja, kun otetaan myös huomioon, että heidän yhteistyöllään menettelyssä voi olla positiivinen vaikutus heidän ammatilliseen tulevaisuuteensa. Vaikka tilanne olisi tällainen, kyseiset työntekijät ovat kuitenkin myös tietoisia paikkansapitämättömien todisteiden esittämisen mahdollisista negatiivisista seurauksista, jotka ovat todennäköisempiä muita todisteita koskevan vaatimuksen vuoksi.

108 Ei myöskään voida katsoa, että ABB:n esittämät todisteet eivät voisi johtaa sille vahingollisiin seurauksiin. Koska mainitut todisteet esitettiin ennen väitetiedoksiannon lähettämistä, ABB tai sen työntekijät ja entinen työntekijä eivät voineet olla varmoja niiden väitteiden laajuudesta ja tarkasta sisällöstä, joita ABB:tä vastaan esitettäisiin.

109 Kantaja, väittää M:stä, että ABB:n entisen työntekijän ei periaatteessa enää tarvitse toimia entisen työnantajansa edun mukaisesti osallistuessaan vapaaehtoisesti hallinnolliseen menettelyyn. Tämä seikka tarkoittaa kuitenkin myös sitä, ettei hänellä periaatteessa ole intressiä esittää tässä yhteydessä paikkansapitämättömiä todisteita riippumatta siitä, voitiinko häntä vastaan panna niiden vuoksi vireille siviilioikeudenkäynti ja siitä, tiesikö hän, etteivät hänen lausuntonsa johtaisi ristikuulusteluun.

110 On myös totta, että ABB:n ulkoinen neuvonantaja puuttui yhden kerran M:n haastatteluun ehdottaakseen tälle, että japanilaisille tuottajille voisi olla edullista päästä eurooppalaisille markkinoille, mistä M ei vaikuttanut olevan vakuuttunut. On siksi katsottava, että M:llä oli epäilyksiä tällaisen toimenpiteen taloudellisesta intressistä, mikä on otettava huomioon hänen todistajanlausuntonsa sisältöä arvioitaessa. Kantaja ei kuitenkaan selitä, kuinka tämä ABB:n ulkoisen neuvonantajan väliintulo vaikuttaa M:n todistajanlausunnon uskottavuuteen muilta osin.

111 Toiseksi se seikka, että sakoista vapauttamista koskevan ABB:n hakemuksen esittämisen ja M:n haastattelun välillä oli tietty viive, ei aseta sellaisenaan kyseenalaiseksi M:n todistajanlausunnon todistusarvoa. On nimittäin perusteltua, että komissio hankkii lisätodisteita tutkintansa aikana, jotta sillä on käytössään kaikki merkitykselliset todisteet rikkomisen olemassaolon arvioimiseksi etenkin kyseessä olevien yritysten huomautusten valossa. Todistajanlausunnon esittämisen ja lausunnossa käsiteltyjen tosiseikkojen välillä kulunut aika voi sen sijaan olla merkityksellinen todistuksen uskottavuutta arvioitaessa, koska todistajat voivat pääsääntöisesti antaa yksityiskohtaisemman ja luotettavamman todistajanlausunnon viimeaikaisista tapahtumista. Esillä olevassa asiassa kolmen vuoden ja kolmen kuukauden pituinen ajanjakso, joka kului siitä, kun M osallistui kartelliin siihen, kun hän esitti todistajanlausuntonsa, ei kuitenkaan ole riittävän pitkä, jotta se voisi vaikuttaa M:n uskottavuuteen.

112 Kolmanneksi on todettava, ettei myöskään näytä siltä, että M olisi antanut lausuntonsa ABB:n virallisena edustajana. On todettava ensiksikin, että tästä roolista ovat ilmeisesti pääasiallisesti vastannet ABB:n ulkopuoliset neuvonantajat. Kuten edellä 109 kohdassa lisäksi todettiin, M ei enää hetkellä, jolloin hän antoi todistajanlausuntonsa, lähtökohtaisesti ollut velvoitettu toimimaan entisen työnantajansa intressissä, eikä ole olemassa myöskään viitteitä siitä, että hän olisi valmistautunut järjestelmällisesti haastatteluun konsultoimalla muita ABB:n työntekijöitä ja ABB:n hallussa olleita asiakirjoja. Lopuksi on todettava, että komission kysymykset haastattelujen aikana eivät koskeneet ABB:n virallista kantaa käsitellyistä asioista vaan pikemminkin M:n omia tietoja.

113 Kantaja väittää neljänneksi aivan oikein, että M:n todistajanlausunto ei näytä olevan kovinkaan syvällisen pohdinnan tulos ja että sitä ei myöskään tarkistettu jälkikäteisen harkinnan ja lisäarvioiden perusteella. Todistajanlausunto nimittäin annettiin suullisesti, eikä ole merkkejä siitä, että komissio olisi esittänyt M:lle etukäteen kirjallisia kysymyksiä tai että tämä olisi arvioinut tai tarkistanut jälkikäteen lausuntojaan yhteistoimintajärjestelystä ja ETA:n markkinoille pääsyn esteistä.

114 Sitä vastoin se, että M antoi useita peräkkäisiä lausuntoja, joita komissio ei toimittanut kaikkia edelleen, ei aseta hänen todistajanlausuntoaan kyseenalaiseksi. On nimittäin tavallista, että todistaja esittää peräkkäisiä näkökantoja tiettyyn aiheeseen liittyvistä eri näkökohdista ja yksityiskohdista ja toisaalta, että jotkin hänen lausunnoistaan eivät ole komission tutkinnan kohteen kannalta merkityksellisiä tai koskevat tosiseikkoja, jotka on jo näytetty toteen vakuuttavammin muilla todisteilla.

115 Viidenneksi on hylättävä kantaja väite siitä, että M ei ollut välitön todistaja. M oli nimittäin yksi ABB:n edustajista kartellissa vuosien 1988 ja 2002 välillä, eli melkein koko kartellin olemassaolon ajan, jolloin ABB puolestaan oli yksi kartellin päätoimijoista. M oli siis välitön ja etuoikeutettu todistaja olosuhteille, joista hän lausui.

116 Tässä yhteydessä on myönnettävä, että M vahvisti todistajanlausunnossaan, ettei hän ollut läsnä yhteistoimintajärjestelystä sovittaessa. Samoin on todettava, että kun häntä haastateltiin siitä, tietääkö hän, viitattiinko yhteistoimintajärjestelyn teemaan kokouksissa, joihin hän osallistui, M vastasi, ettei siihen ollut tarpeellista viitata, sillä yhteistoimintajärjestelyn olemassaolo oli itsestään selvää. Nämä seikat eivät kuitenkaan aseta M:n todistajanlausunnon todistusarvoa kyseenalaiseksi. Yhtäältä on nimittäin todettava, että todistaja voi täysin hyvin olla todistaja pysyvästä hankkeesta, vaikkei hän ole ollut mukana sitä aloitettaessa. On huomattava toisaalta, että vaikka M ilmoitti, että yhteistoimintajärjestelyä koskevasta kysymyksestä ei ollut keskusteltu nimenomaisesti tapaamisissa, joihin hän oli osallistunut, hänen todistajanlausunnostaan ilmenee, että hänen mielestään asia oli näin sen vuoksi, että kartellin osapuolet ymmärsivät, hyväksyivät ja panivat kyseisen järjestelyn sisällön täytäntöön, ilman että nimenomainen keskustelu olisi ollut tarpeellista.

117 Kuudenneksi todettakoon, että M ilmoitti todistajanlausunnossaan, että japanilaisilla ja eurooppalaisilla tuottajilla oli kotimaisten markkinoiden vastavuoroiseen suojeluun liittyvä järjestely ennen kiintiösopimusta, että kyseinen järjestely oli välttämätön edellytys muita alueita koskevien sopimusten tekemiselle ja että näiden sääntöjen noudattaminen tarkoitti sitä, että japanilaiset tuottajat eivät tunkeutuisi eurooppalaisten tuottajien kotimaisille markkinoille, vaikka ne tähän teknisesti pystyisivät. M esitti tässä yhteydessä niin ikään selvennyksiä ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismista sekä siitä, että kytkinlaitehankkeet tuotantomaissa eivät olleet keskustelujen kohteena näiden kahden tuottajaryhmän välillä ja että niitä ei laskettu kiintiösopimuksessa tarkoitettuihin kiintiöihin.

118 M:n lausunnot vahvistavat siksi komission väittämän yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon, eikä niitä voida pitää epämääräisenä henkilökohtaisena mielipiteenä, sillä ne tuovat täsmennyksiä kyseisen järjestelyn kestosta, sisällöstä ja osapuolista. Järjestelyn toteuttamista koskevien tietojen puuttuminen ei ole yllättävää, koska osapuolten pääasiallisena sitoumuksena oli pidättäytyä toimista tietyillä markkinoilla. M kuvaili lisäksi sitä yhteistoimintajärjestelyn osaa, joka edellyttää toimeenpanotoimia, toisin sanoen ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismia.

119 Seitsemänneksi todettakoon, että jäljempänä 129–195 kohdassa käsitellään kysymystä siitä, saako M:n todistajanlausunto edellä 84 kohdassa esitetyn oikeuskäytännön mukaisesti tukea muista todisteista ja asettavatko muilta yrityksiltä saadut todisteet tai kiintiösopimus ja Euroopan kiintiösopimus sen kyseenalaiseksi.

120 Väitteestä, jonka mukaan M:n todistajanlausunto on epäjohdonmukainen ABB:n toimittamien muiden todisteiden kanssa, ABB viittasi 11.3.2004 esittämissään huomautuksissa nimenomaisesti yhteistoimintajärjestelyyn, jonka nojalla kaksi japanilaista yhtiötä ei aikonut esittää tarjouksia eurooppalaisista hankkeista eivätkä eurooppalaiset yhtiöt japanilaisista hankkeista.

121 Tässä yhteydessä on luonnollista, että ABB viittasi kahteen japanilaiseen yhtiöön, eli Japan AE Power Systems Corp:iin ja TM T & D:hen, sillä sen antaessa lausuntonsa kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskeva Fujin, Hitachin, kantajan ja Toshiban toiminta oli ryhmitelty näiden yhteisyritysten alle. Komissiolla oli kuitenkin oikeus tulkita tämä lausunto osoitukseksi siitä, että nämä yritykset osallistuivat itse yhteistoimintajärjestelyyn. ABB oli nimittäin täsmentänyt jo 3.3.2004 tekemässään sakoista vapauttamista koskevassa alkuperäisessä hakemuksessaan, että sen tietojen mukaan kartelli oli ollut olemassa yli 10 vuotta, mikä viittaa siihen, että kartelli muodostettiin paljon ennen Japan AE Power Systemsin ja TM T & D:n perustamista.

122 ABB:n työntekijöiden todistajanlausunnoista on todettava Win ilmoittaneen, että japanilaisten yritysten puuttuminen eurooppalaisilta markkinoilta johtui japanilaisten ja eurooppalaisten markkinoiden suojelujärjestelmästä, joka perustui siihen, että kumpikaan tuottajaryhmä ei halunnut, että toinen ryhmä sekaantuu toisen kotimaisille markkinoille. Myös P viittasi japanilaisten yritysten kanssa tehtyyn yhteiseen sopimukseen, jonka perusteella viimeksi mainitut jättäytyisivät osallistumasta eurooppalaisille markkinoille ja eurooppalaiset yritykset japanilaisille markkinoille. Win ja P:n todistajanlausunnot siis vahvistavat yhteistoimintajärjestelyn olleen olemassa.

123 Sama toteamus pätee V.-A:n antamaan todistajanlausuntoon. Kun häneltä kysyttiin, oliko hän tietoinen jonkinlaisesta järjestelystä eurooppalaisten ja japanilaisten tuottajien välillä, hän mainitsi japanilaisten ja eurooppalaisten tuottajien välisen sopimuksen, jonka perusteella eurooppalaiset yritykset eivät ”hyökkäisi” japanilaisia yrityksiä vastaan japanilaisilla markkinoilla ja päinvastoin. V.-A. ilmoitti lisäksi osallistuneensa eurooppalaisten yritysten ja japanilaisen yrityksen edustajan väliseen nimenomaiseen keskusteluun tämän sopimuksen noudattamisesta, mikä johtui japanilaisten yritysten yrityksistä päästä eurooppalaisille markkinoille.

124 V-A ilmoitti väitetystä tiettyjen alueiden sulkemisesta pois maailmanlaajuisen kartellin soveltamisalueelta yhtäältä, että Pohjois-Amerikka oli suljettu pois erityisestä syystä, nimittäin kartellin paljastumiseen liittyvän sanktioriskin vuoksi. Hän selitti toisaalta, että Länsi-Euroopan maiden sulkeminen pois merkitsi, että eurooppalaiset tuottajat eivät keskustelleet kytkinlaitehankkeista niissä tapaamisissa, joissa hän oli läsnä ja jotka järjestettiin aiemmin kiintiösopimuksella ja Euroopan kiintiösopimuksella säännellyn maailmanlaajuisen kartellin yhteydessä, vaan eräässä toisessa tilaisuudessa. Nämä lausunnot ovat kuitenkin täysin yhdenmukaisia M:n todistajanlausunnon kanssa.

125 On kuitenkin myönnettävä, että kuten edellä 110 kohdassa todettiin, M ei myöskään ollut vakuuttunut japanilaisten yritysten taloudellisesta intressistä päästä Euroopan kytkinlaitehankkeiden markkinoille. M:n kanta, johon P yhtyi, ei kuitenkaan vaikuta siihen, että ABB:n neljän todistajan ja ABB:n itsensäkin mukaan japanilaiset yritykset olivat sitoutuneet olemaan tunkeutumatta ETA:n markkinoille, vaikka ne tähän teknisesti pystyisivät.

126 Lopuksi on todettava, että ABB:n esittämät todisteet ovat omiaan näyttämään toteen yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon. Ne ovat myös johdonmukaisia suhteessa yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloon ja perustavanlaatuiseen sisältöön.

127 ABB:n lausunnot annettiin lisäksi yrityksen nimissä, ja niiden sisällöstä ilmenee, että ne perustuvat sisäisiin tutkimuksiin sekä keskusteluihin kyseisen yrityksen työntekijöiden kanssa. Niille on siksi annettava tietty näyttöarvo.

128 Kyseisten neljän todistajan lausunnot ovat puolestaan uskottavia, koska ne on saatu niissä mainittujen tapahtumien välittömiltä todistajilta eikä käsiteltävän asian olosuhteista ilmene, että kyseisillä todistajilla olisi ollut perusteita esittää vääristeltyjä todisteita. Niille onkin annettava korkea näyttöarvo.

ABB:n esittämän todistelun tukeminen

– Asianosaisten lausumat

129 Kantaja kiistää, että esillä olevassa asiassa olisi esitetty riittävästi ABB:n toimittamaa todistelua tukevia seikkoja.

130 Se katsoo ensinnäkin, että lausunnot, joita Fuji esitti väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa, eivät ole suoraan sen etujen vastaisia, joten niillä ei voida tukea yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa. Kantajan mukaan Fuji lisäksi ilmoitti, että sen poissaolo Euroopan kaasueristeisten kytkinlaitteiden markkinoilta johtui taloudellisista ja teknisistä esteistä. Koska Fuji ei myöskään osallistunut kaikkiin kiintiösopimusta koskeviin kokouksiin, sillä voi kantajan mielestä olla eri näkemys kuin muilla osapuolilla, jotka katsovat, että yhteistoimintajärjestelyä ei ollut olemassa.

131 Kantaja katsoo toiseksi, että se, että Hitachi hylkäsi Alstomin heinäkuussa 2002 tekemän ehdotuksen sopia järjestelystä, joka koskee Euroopassa toteutettavia kytkinlaitehankkeita ja kattaa Keski- ja Itä-Euroopan, ei ole todiste yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta. Kantajan mukaan komissio jätti huomiotta Hitachin viittauksen taloudellisiin esteisiin, jotka rajoittivat japanilaisten tuottajien toimintaa eurooppalaisilla markkinoilla. Kantaja katsoo lisäksi, että jos yhteistoimintajärjestelyn oletetaan olleen kiintiösopimuksen toimivuuden kannalta välttämätön, eurooppalaisten markkinoiden eristämisestä kieltäytymisen olisi pitänyt johtaa koko sopimuksen romuttumiseen. Näin ei kuitenkaan tapahtunut.

132 Kantaja katsoo kolmanneksi, että esillä olevassa asiassa ei ole merkitystä sillä, että Areva ja Alstom eivät kiistäneet yhteistoimintajärjestelyä.

133 Komissio kiistää kantajan väitteiden paikkansapitävyyden.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

134 Fuji ilmoitti ensinnäkin väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa, että se oli tietoinen yhteistoimintajärjestelystä, jonka perusteella japanilaiset tuottajat eivät aikoneet yrittää päästä eurooppalaisille markkinoille, ja se täsmensi, että pääasiallinen syy siihen, ettei Fuji ollut ETAn markkinoilla, oli, että se ei ollut kaasueristeisten kytkinlaitteiden merkittävä ja uskottava toimittaja Euroopassa.

135 Koska Fuji myönsi ainakin epäsuorasti, että sen poissaolo eurooppalaisilta markkinoilta johtui osittain yhteistoimintajärjestelystä, se tunnusti seikan, johon komissio voi vedota sitä vastaan. Toisin kuin kantaja väittää, Fujin lausunto on siis sen etujen vastainen, koska Fuji tunnusti epäsuorasti olleensa osallisena kilpailusääntöjen rikkomisessa.

136 Fujin lausunto on tosin melko epämääräinen, sillä Fuji ainoastaan viittaa japanilaisten tuottajien sitoumukseen jäädä pois eurooppalaisilta markkinoilta. Näin tehdessään Fuji esittää todisteen, joka tukee ABB:n todisteiden osoittamaa olennaisinta seikkaa, josta komissio moittii japanilaisia tuottajia. Siksi kyseinen lausunto ei ole merkityksetön nyt käsiteltävässä asiassa.

137 On myös huomautettava, että Fujilla oli toissijainen rooli kartellissa, kuten kantaja pääasiallisesti väittää. Kuten käy ilmi varsinkin riidanalaisen päätöksen 150 perustelukappaleesta, Fuji oli ainut japanilainen yritys, joka ei ollut jäsen japanilaisten tuottajien ryhmän komiteassa, joka oli vastuussa erityisesti kahden kyseessä olevan tuottajaryhmän välisestä yhteistyöstä kiintiösopimuksen alalla. On kuitenkin katsottava, että yritys, jolla on toissijainen rooli tietyssä kartellissa, on lähtökohtaisesti tietoinen kartelliin sisältyvien sopimusten olennaisesta sisällöstä, vaikka se ei ole perillä kartellin toiminnan yksityiskohdista eikä kaikesta sen sisällä tapahtuvasta tietojenvaihdosta.

138 On myös totta, että Fuji viittasi lausunnossaan teknisten ja taloudellisten esteiden olemassaoloon ETAn markkinoille pääsyssä. Näihin syihin ei kuitenkaan viitattu ainoana syynä Fujin poissaololle kyseisiltä markkinoilta, vaan ainoastaan poissaolon pääasiallisena syynä. Kun Fuji mainitsi kyseiset muut esteet, se viittasi heikkoon asemaansa maailmanlaajuisilla markkinoilla, minkä vuoksi se oli epäedullisemmassa asemassa kuin sitä suuremmat, sekä eurooppalaiset että japanilaiset kilpailijat. Siksi ei näytä siltä, että Fujin väitteitä tästä seikasta voitaisiin laajentaa koskemaan muita japanilaisia tuottajia.

139 Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, että Fujin väitetiedoksiantoon antamaan vastaukseen sisältyvä lausunto tukee ABB:n esittämiä todisteita, vaikkakin sen näyttöarvo on vähäinen.

140 Riidanalaisen päätöksen 127 perustelukappaleesta ilmenee, että 10.7.2002 pidetyn kokouksen aikana, jolloin keskusteltiin kartellin toimintatapojen kehityksestä sen jälkeen, kun Siemens ja Hitachi olivat palanneet mukaan kartelliin, Alstom esitti ehdotuksen, jonka mukaan eurooppalaisten tuottajien olisi pysyttävä Euroopassa ja japanilaisten tuottajien Japanissa, ilman että ne yrittävät päästä eurooppalaisille markkinoille. Kyseisessä päätöksen perustelukappaleessa täsmennetään, että Hitachin edustaja oli ilmoittanut 15.7.2002 pidetyssä seuraavassa kokouksessa, että se ei hyväksy tätä ehdotusta ja että eurooppalaiset yritykset olivat reagoineet siihen ilmoittamalla, että Eurooppa, mukaan luettuna Keski- ja Itä-Eurooppa, oli niiden markkina-aluetta ja että ne aikoivat säilyttää Länsi-Euroopassa käytössä olleet hinnat. Ne olivat myös ilmoittaneet, että kysymyksestä keskusteltaisiin uudelleen, vaikka näin ei tapahtunutkaan.

141 Näiden 10. ja 15.7.2002 pidettyjen kokousten tiivistelmä, joka perustuu Hitachin esittämiin todisteisiin, antaa ensi näkemältä ymmärtää, että Alstom esitti ehdotuksen uudesta järjestelystä, jonka Hitachi hylkäsi ja josta ei enää keskusteltu tämän jälkeen, mikä viittaa siihen, että viimeistään vuoden 2002 heinäkuusta alkaen ei ollut olemassa järjestelyä, joka koski japanilaisten tuottajien käyttäytymistä ETAn markkinoilla.

142 Mainitun 15.7.2002 pidetyn kokouksen tiivistelmässä todetaan kuitenkin yhtäältä, ettei Hitachi torjunut itse ajatusta markkinoiden jakamisesta vaan ainoastaan Alstomin konkreettisen ehdotuksen. Kyseisessä tiivistelmässä todetaan toisaalta Hitachin korostaneen, että eurooppalaisten tuottajien vaatimukset koskivat myös Keski- ja Itä-Eurooppaa, minkä perusteella voidaan katsoa, että sen vastustus liittyi tähän erityiseen näkökohtaan eikä Länsi-Euroopan tilanteeseen.

143 On myös huomautettava, että Alstomin esittämä ehdotus kyseenalaistaa kantajan ja Hitachin argumentoinnin, joka koskee kilpailutilannetta ETAn markkinoilla. Jos nimittäin oletetaan, kuten kantaja ja Hitachi väittävät, että japanilaisia tuottajia ei pidetty uskottavina kilpailijoina ETAn markkinoilla näille markkinoille pääsyn ylitsepääsemättömien esteiden vuoksi, näitä samoja markkinoita koskeva järjestely olisi tosiasiassa ollut hyödytön. Tällaisessa tilanteessa eurooppalaisilla tuottajilla, jotka olivat Euroopassa etuoikeutetussa asemassa ja siten tietoisia tästä seikasta, ei olisi ollut mitään syytä ehdottaa tällaista järjestelyä. Hitachin esittämästä tiivistelmästä ilmenee kuitenkin, että Alstomin ehdotus koski sekä ETAn markkinoita että Keski- ja Itä-Euroopan markkinoita.

144 Näin ollen on hyväksyttävä tulkinta, jonka mukaan Alstom ehdotti 10.7.2002 pidetyn kokouksen aikana komission väittämän yhteistoimintajärjestelyn laajentamista Keski- ja Itä-Euroopan maihin.

145 Tämän tulkinnan mukaan Alstomin ehdotus on todiste siitä, että yhteistoimintajärjestely oli olemassa silloin, kun ehdotus tehtiin. Toisaalta se, että Hitachi hylkäsi mainitun ehdotuksen, ei tarkoittanut yhteistoimintajärjestelyn hylkäämistä sellaisenaan vaan ainoastaan kieltäytymistä järjestelyn laajentamisesta. Kantajan väite, jonka mukaan kiintiösopimus olisi ”romuttunut” 15.7.2002 pidetyn kokouksen jälkeen, perustuu siis virheelliseen lähtökohtaan.

146 Kaiken edellä esitetyn perusteella on katsottava, että ehdotus, jonka Alstom esitti 10.7.2002 pidetyssä kokouksessa, tukee ABB:n esittämiä todisteita.

147 Kuten edellä 50 kohdassa todettiin, Alstomin ja Arevan neutraaliksi väitettyä kantaa ei voida tulkita näytöksi yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta. Kyseillä seikalla ei näin ollen voida tukea ABB:n esittämiä todisteita.

Ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismi

– Asianosaisten lausumat

148 Kantaja väittää, että ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismin olemassaolo on epätodennäköinen eikä sitä ole näytetty toteen.

149 Kantaja katsoo ensinnäkin, että japanilaisia tuottajia ei pidetty kilpailu-uhkana eurooppalaisilla markkinoilla, joten niille ei olisi tarvinnut tarjota korvausta mainitun mekanismin välityksellä. Kantajan mukaan eurooppalaiset tuottajat eivät olisi olleet kiinnostuneita ilmoittamisesta, jos sen tarkoituksena olisi ollut kiintiöön lukemisen mahdollistaminen.

150 Kantaja katsoo toiseksi, että koska kiintiösopimus oli niin täsmällinen, on epätodennäköistä, ettei ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismia mainittu itse sopimuksessa tai myöhemmissä asiakirjoissa.

151 Kolmanneksi kantaja katsoo, että komission teoria perustuu pakolliseen ja järjestelmälliseen ilmoittamiseen, koska japanilaiset tuottajat kykenivät seuraamaan kiintiöönlukemisprosessia ja tutkimaan sitä vain, mikäli mekanismi kattoi vähintäänkin merkittävän osan asianomaisista kytkinlaitehankkeista. Kantajan mielestä komissio ei ole kuitenkaan esillä olevassa asiassa näyttänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen sen enempää ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismin olemassaoloa kuin mekanismin järjestelmällisyyttä.

152 Kantajan mukaan M ja P ilmoittivat todistajanlausunnoissaan, että japanilaisten yritysten kanssa ei keskusteltu Euroopan kytkinlaitehankelistoista eikä tiedoista, jotka koskivat hankkeiden myöntämistä. Sen mielestä kyseisten listojen perusteella ei myöskään voida osoittaa, että ilmoittaminen oli järjestelmällistä.

153 Kantaja katsoo, että lausunnot, joita Hitachi antoi sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevassa hakemuksessaan ja väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa, ovat puolestaan vain kyseisen yrityksen tulkinta tosiseikoista. Kyseiset lausunnot eivät kantajan mielestä kuitenkaan koskeneet ajanjaksoa sen jälkeen, kun Hitachi vetäytyi kartellista vuonna 1999. Kantajan mukaan Hitachi antoi lisäksi väitetiedoksiantoon täydentävän vastauksen, joka vähentää sen ensimmäisessä vastauksessa esittämien lausuntojen arvoa. Koska Hitachi teki hyvin yksityiskohtaisen hakemuksen sakoista vapauttamiseksi tai niiden lieventämiseksi, kyseiset myöhemmin esitetyt lausunnot eivät kantajan mielestä ole lainkaan luotettavia.

154 Kantajan mielestä komissio myönsi lisäksi itse riidanalaisen päätöksen 148–162 perustelukappaleessa, että ilmoittamista ei voitu suorittaa säännöllisesti. Fuji vahvisti tämän seikan väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa eikä Hitachikaan kiistänyt sitä ilmoittamista ja kiintiöönlukemista koskevissa lausunnoissaan. Euroopan kiintiösopimuksen sisällöstä kantaja toteaa, ettei sillä ollut tietoa kyseisestä asiakirjasta, joten se ei ole kantajan kannalta merkityksellinen. Toisaalta Euroopassa toteutettavista kytkinlaitehankkeista ilmoittaminen japanilaisille tuottajille oli mainitun sopimuksen liitteen 2 mukaan vapaaehtoista eikä pakollista.

155 Komissio kiistää kantajan väitteiden paikkansapitävyyden.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

156 Ensinnäkin on huomautettava, että ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismia koskevat komission väitteet eivät perustu yksinomaan teesiin siitä, että japanilaisia tuottajia pidettiin uskottavina kilpailijoina ETAn markkinoilla. Komissio katsoo nimittäin koonneensa positiivista näyttöä mainitun mekanismin olemassaolosta. Tässä tilanteessa onkin tutkittava komission esittämien todisteiden todistusarvo, jotta voidaan arvioida, näyttävätkö ne oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismin olemassaolon.

157 Tässä yhteydessä ei ole osoitettu oikeaksi kantajan väitettä, jonka mukaan eurooppalaiset tuottajat eivät olisi olleet kiinnostuneita ilmoittamisesta, jos sen tarkoituksena olisi ollut mahdollistaa kiintiöön lukeminen. Kyseinen väite perustuu yksinomaan arvioon, jossa ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismia on tarkasteltu yksittäisenä tekijänä. Tällainen lähestymistapa ei kuitenkaan vastaa edellä 90 kohdassa lyhyesti esitettyä komission kantaa, jonka mukaan mainittu mekanismi oli osa yhteistoimintajärjestelyn yleisiä puitteita.

158 Toiseksi on todettava, että vaikka ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismi edellytti tiettyjä toimeenpanotoimia, ne eivät kuitenkaan olleet erityisen monimutkaisia, sillä ne koostuivat pääasiallisesti siitä, että Euroopan ryhmä toimitti tiettyjä tietoja Japanin ryhmälle, mikä tehtiin lisäksi samanaikaisesti kuin kiintiösopimuksen nojalla toimeen pantu tiedottaminen kytkinlaitehankkeista ETAn ulkopuolella. Siksi ei voida katsoa, että kyseiset toimenpiteet tai ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismi itse olisivat välttämättä edellyttäneet kirjallisia sääntöjä, kun vielä otetaan huomioon, että kartellin osapuolet haluavat pienentää sen paljastumisen riskiä, kuten riidanalaisen päätöksen 170–176 perustelukappaleessa esitetyt organisatoriset ja tekniset varotoimet osoittavat.

159 Kolmanneksi on todettava, että M vahvisti todistajanlausunnossaan nimenomaisesti ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismin olemassaolon. M ilmoitti myös, ettei tämä mekanismi koskenut kytkinlaitehankkeita tuotantomaissa, toisin sanoen Japanissa ja tietyissä Euroopan maissa.

160 Myös ABB:n lausunnot vahvistivat, että mekanismi, joka koostui