Asia C-343/07

Bavaria NV ja Bavaria Italia Srl

vastaan

Bayerischer Brauerbund eV

(Corte d’appello di Torinon esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Pätevyyden arviointi — Tutkittavaksi ottaminen — Asetukset (ETY) N:o 2081/92 ja (EY) N:o 1347/2001 — Pätevyys — Yleisnimi — Tavaramerkin ja suojatun maantieteellisen merkinnän samanaikainen voimassaolo”

Julkisasiamies J. Mazákin ratkaisuehdotus 18.12.2008 I ‐ 5497

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 2.7.2009 I ‐ 5536

Tuomion tiivistelmä

Yhteisön oikeuden yhden yleisen periaatteen muodostaa vaatimuksen esittäneen oikeus vedota hänelle vastaisen kansallisen päätöksen perustana olevan yhteisön toimen lainvastaisuuteen, kun vaatimuksen esittänyt nostaa kansallisen oikeuden mukaisesti kanteen vaatimuksensa hylkäämisestä, jolloin tämän yhteisön toimen pätevyyttä koskeva kysymys voidaan saattaa yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ennakkoratkaisumenettelyssä. Tämä yleinen periaate, jolla pyritään takaamaan se, että kaikilla henkilöillä olisi tai olisi ollut mahdollisuus riitauttaa yhteisön toimi, joka on perustana heille vastaiselle päätökselle, ei kuitenkaan estä sitä, että asetuksesta tulee lopullinen tietyn oikeussubjektin osalta, jonka osalta sitä on pidettävä yksittäistapausta koskevana päätöksenä, jonka kumoamista kyseinen oikeussubjekti epäilyksettä olisi voinut vaatia EY 230 artiklan nojalla, mikä estää tätä oikeussubjektia vetoamasta kyseisen asetuksen lainvastaisuuteen kansallisessa tuomioistuimessa. Tilanne ei ole tämä kaupallisten yhtiöiden Bavaria ja Bavaria Italia, jotka ovat useiden sellaisten tavaramerkkien ja kuvioiden haltijoita, joissa esiintyy sana ”Bavaria”, osalta, eikä asetuksen N:o 2081/92 17 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesta maantieteellisten merkintöjen ja alkuperäisnimitysten rekisteröinnistä annetun asetuksen N:o 1107/96 liitteen täydentämisestä annetun asetuksen N:o 1347/2001 voida katsoa epäilyksettä ”koskevan suoraan ja erikseen” näitä yhtiöitä EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Asetuksella N:o 1347/2001 nimittäin annetaan tuotteelle ”Bayerisches Bier” asetuksessa N:o 2081/92 säädetty suojatun maantieteellisen merkinnän suoja ja sallitaan olemassa olevan tavaramerkin Bavaria edelleen käyttäminen huolimatta suojatun maantieteellisen merkinnän ”Bayerisches Bier” rekisteröimisestä, edellyttäen, että kyseinen tavaramerkki täyttää asetuksen 2081/92 14 artiklan 2 kohdassa säädetyt vaatimukset. Näin ollen on niin, että vaikka asetus N:o 1347/2001 voisi vaikuttaa Bavaria- ja Bavaria Italia -yhtiöiden oikeudelliseen tilanteeseen, tällaisen vaikutuksen ei kuitenkaan voitaisi katsoa johtuvan suoraan tästä asetuksesta. On siis todettava, että Bavaria- ja Bavaria Italia -yhtiöillä on oikeus vedota kansallisen oikeuden mukaan nostetun kanteen yhteydessä asetuksen N:o 1347/2001 pätemättömyyteen, vaikka ne eivät ole nostaneet kumoamiskannetta tästä asetuksesta yhteisöjen lainkäyttöelimessä EY 230 artiklassa määrätyssä määräajassa. (ks. 38, 39, 41–44 ja 46 kohta)

Perusteluun, jonka mukaan EY 32 ja EY 37 artikla eivät muodostaisi asianmukaista oikeudellista perustaa maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun asetuksen N:o 2081/92 antamiselle, koska olut ei sisälly perustamissopimuksen liitteessä I tarkoitettuihin ”maataloustuotteisiin”, on vastattava, että lainsäädäntö, joka osaltaan vaikuttaa yhden tai useamman EY 33 artiklalla tavoitellun päämäärän saavuttamiseen, on annettava EY 37 artiklan perusteella silloin, kun siitä huolimatta, että sitä sovelletaan pääasiallisesti perustamissopimuksen liitteeseen I kuuluviin tuotteisiin, se koskee kuitenkin liitännäisesti tiettyjä tähän liitteeseen kuulumattomia tuotteita. On kuitenkin niin, että yhtäältä kyseisen asetuksen pääasiallisena tarkoituksena on, kuten sen toisesta perustelukappaleesta ilmenee, EY 33 artiklassa tarkoitettujen tavoitteiden toteuttaminen, ja toisaalta kyseinen asetus koskee ensisijaisesti perustamissopimuksen liitteeseen I sisältyviä tuotteita. Lisäksi on todettava, että vaikka on totta, että olutta ei nimenomaisesti mainita tässä liitteessä, kuitenkin suurin osa sen koostumukseen kuuluvista ainesosista nimenomaisesti mainitaan tässä liitteessä, ja että oluen sisällyttäminen asetuksen N:o 2081/92 soveltamisalaan palvelee viimeksi mainitun asetuksen tavoitetta ja erityisesti EY 33 artiklassa tarkoitettujen tavoitteiden toteuttamista. (ks. 50 ja 51 kohta)

Vaikka maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun asetuksen N:o 2081/92 17 artiklan 2 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että kyseisen asetuksen 7 artiklaa ei sovelleta yksinkertaistetussa rekisteröintimenettelyssä, ja vaikka 17 artiklan 2 kohta näin ollen tekee mahdottomaksi tässä menettelyssä 7 artiklan 3 kohdassa säädettyjen kolmansien, joita asia laillisesti koskee, väiteoikeuden, rekisteröinti tässä menettelyssä edellyttää sekin, että nimitykset ovat kyseisen asetuksen aineellisten säännösten mukaisia. Joka tapauksessa on niin, että asetuksen N:o 2081/92 17 artiklalle annettava tulkinta ei missään nimessä merkitse sitä, että sellaiset kolmannet, joita asia koskee ja jotka katsovat, että tietyn nimityksen rekisteröinnillä loukataan niiden oikeutettuja intressejä, eivät voisi tulla kuulluiksi ja esittää väitteitään sille jäsenvaltiolle, joka pyytää rekisteröintiä, erityisesti oikeussuojaa, sellaisena kuin se ilmenee kyseisen asetuksen järjestelmästä, koskevien periaatteiden mukaisesti. Näillä kolmansilla, joita asia koskee, on näin ollen oikeus myös kyseisen asetuksen 17 artiklan mukaisessa yksinkertaistetussa menettelyssä esittää väitteensä kyseisen rekisteröintihakemuksen osalta. Kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on päättää kyseisen 17 artiklan nojalla tehdyn tiettyä nimitystä koskevan rekisteröintihakemuksen laillisuudesta soveltamalla samoja valvontaa koskevia edellytyksiä, joita ne soveltavat saman kansallisen viranomaisen tekemien kaikkien sellaisten lopullisten toimien osalta, joilla saatetaan loukata kolmansien yhteisön oikeuteen perustuvia oikeuksia, ja näin ollen katsoa, että tätä koskeva kanne on otettava tutkittavaksi, vaikka valtion sisäisissä oikeudenkäyntisäännöissä ei säädettäisikään siitä, että tällaiset kanteet otetaan tutkittavaksi. (ks. 54–57 kohta)

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetulla asetuksella N:o 2081/92 käyttöön otetussa järjestelmässä toimivalta on jaettu kyseisen jäsenvaltion ja komission välillä. Tässä järjestelmässä komission on ennen nimityksen rekisteröintiä pyydettyyn ryhmään tarkastettava ensinnäkin erityisesti se, että hakemukseen liitetty eritelmä on asetuksen N:o 2081/92 4 artiklan mukainen eli että se sisältää vaaditut tiedot ja että nämä tiedot eivät ole ilmeisen virheellisiä, ja toiseksi se, että nimitys täyttää eritelmään sisältyvien tietojen perusteella kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdan a tai b alakohdassa olevat vaatimukset. Näin on meneteltävä myös silloin, jos, kuten tämän saman asetuksen 15 artiklassa säädetään, komission suunnittelemat toimenpiteet eivät ole tällä artiklalla perustetun komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu ja jos neuvosto tekee rekisteröintipäätöksen komission ehdotuksesta. (ks. 64, 67 ja 68 kohta)

Toisin kuin maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun asetuksen N:o 2081/92 5 artiklassa, jossa säädetään nimenomaisesti, että tavanomaisessa menettelyssä rekisteröintihakemuksen mukana on oltava eritelmä, asetuksen 17 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille pelkästään velvollisuus ilmoittaa komissiolle nimet, joilla on oikeudellinen suoja, tai jäsenvaltioissa, joissa suojajärjestelmää ei ole, käytössä vakiintuneet nimitykset, jotka ne haluavat rekisteröidä tämän asetuksen mukaisesti. Näin ollen kyseistä 17 artiklaa ei voida tulkita siten, että siinä velvoitettaisiin jäsenvaltiot toimittamaan kuuden kuukauden määräajan kuluessa eritelmien ja muiden merkityksellisten asiakirjojen lopulliset versiot siten, että asia olisi käsiteltävä tavanomaisessa menettelyssä heti, jos alkuperäisiä eritelmiä muutetaan. (ks. 76 kohta)

Arvioitaessa, onko tietty nimitys luonteeltaan yleisnimi, on maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun asetuksen N:o 2081/92 3 artiklan 1 kohdan nojalla otettava huomioon kyseisen tuotteen tuotantopaikat sekä siinä jäsenvaltiossa, joka on saanut kyseisen nimityksen rekisteröityä, että sen ulkopuolella, kyseisen tuotteen kulutus, tapa, jolla kuluttajat mieltävät tämän nimityksen kyseisessä jäsenvaltiossa ja sen ulkopuolella, kyseistä tuotetta koskevan kansallisen erityislainsäädännön olemassaolo sekä tapa, jolla kyseistä nimitystä on käytetty yhteisön oikeudessa. Suojatun maantieteellisen merkinnän rekisteröinnillä kyseisen asetuksen mukaisesti tavoitellaan muiden päämäärien ohella sen välttämistä, että kolmas taho, joka haluaa hyötyä tietyn nimityksen saavuttamasta maineesta, käyttäisi väärin tätä nimitystä, ja lisäksi sen välttämistä, että nimitys häviäisi sen johdosta, että se menettää erityisen merkityksensä, koska sitä käytetään yleisesti joko sen maantieteellisen alueen ulkopuolella, josta se on peräisin, tai muussa yhteydessä kuin määrätyn laadun, maineen tai muiden ominaisuuksien, jotka liittyvät tähän alkuperään ja jotka oikeuttavat rekisteröinnin, kanssa. Niinpä silloin, kun kyse on suojatusta maantieteellisestä merkinnästä, nimityksestä tulee yleisnimi vain, jos välitön yhteys yhtäältä tuotteen maantieteellisen alkuperän ja toisaalta kyseisen tuotteen määrätyn laadun, maineen tai muiden ominaisuuksien, jotka liittyvät tähän alkuperään, välillä on kadonnut ja nimitys ei tee sen enempää kuin kuvailee tuotteiden tiettyä laatua tai tyyppiä. (ks. 101, 106 ja 107 kohta)