ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Ennakkoratkaisukysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Ottica New Line di Accardi Vincenzo (jäljempänä Ottica New Line) ja comune di Campobello di Mazara ja joka koskee viimeksi mainitun päätöstä myöntää Fotottica Media Vision di Luppino Natale Fabrizio e C. Snc -nimiselle yritykselle (jäljempänä Fotottica) lupa harjoittaa luonteeltaan pysyvää optikkotoimintaa kunnan alueella sijaitsevassa toimipaikassa.
25.

Irlanti väittää, että ”ryhmärekisteröinnin” käsite, johon komissio nojautuu, on pelkästään kuvaileva eikä sitä käytetä itse arvonlisäverodirektiivissä. Se ei siten voi olla arvonlisäverodirektiivin 11 artiklan tulkinnan perustana. Vaikka on teoriassa mahdollista, että arvonlisäveroryhmään kuuluu yksinomaan ei-verovelvollisia, tämä on erittäin epätodennäköistä, minkä lisäksi se on nimenomaisesti suljettu pois Irlannin lainsäädännössä. ( 9 )
87.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Arbeidsrechtbank te Antwerpenin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Työntekijöiden vapaata liikkuvuutta Euroopan unionissa koskevaa SEUT 45 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa kaikki yritykset, joilla on toimipaikka alueella, jolla on vain yksi virallinen kieli, velvoitetaan pätemättömyyden uhalla käyttämään ainoastaan tätä kieltä työsuhteita koskevien asiakirjojen laatimisessa silloin, kun ne ottavat palvelukseensa työntekijän luonteeltaan kansainväliseen työsuhteeseen.
38.

Erityisyyden ja erillisyyden on kolmanneksi oltava tietyllä tavoin pysyvää. Kyseessä ei toisin sanoen saa olla ajoittainen ja satunnainen suoritus, sillä muussa tapauksessa se ei olisi riittävän yksilöity kuuluakseen kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 6 alakohdan mukaisen poikkeuksen soveltamisalaan. Tämä ei merkitse sitä, että palvelun on välttämättä oltava ajallisesti lineaarinen, sillä tällä saatettaisiin saman tien sulkea pois kaikki toiminta, joka ei ole säännöllistä. Kyse on mielestäni siitä, että ulkoistaminen on hallinnoijan operatiivinen valinta, joten se on tietyssä määrin vakaata.
Ryhmän 4 sanamuodon perusteella on selvää, että alennetun arvonlisäveron järjestelmää on tarkoitus soveltaa lääketieteellisiin laitteisiin, jotka on tarkoitettu vammaisten henkilöiden yksinomaiseen käyttöön, ja että tämän käytön on oltava henkilökohtaista eikä siten yleistä, kuten edellä todettiin. Tämä herättää kaksi kysymystä: ensinnäkin miten käsite ”vammaiset henkilöt” on ymmärrettävä unionin arvonlisäverojärjestelmässä, ja toiseksi käsittääkö ”yksinomainen käyttö” myös Espanjan arvonlisäverolain 91 §:n 1 momentin 1 kohdan 6 alakohdan 1 alakohdassa tarkoitetun käytön?
69.

Ruotsin on tietenkin noudatettava maksukyvyttömyysmenettelyä koskevan asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa esitettyä toimivaltasääntöä, jonka mukaan toimivalta aloittaa kyseisen asetuksen mukainen maksukyvyttömyysmenettely on sen jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa velallisella on pääintressien keskus. Ruotsalaiset tuomioistuimet tai muut viranomaiset eivät voi aloittaa tällaisia menettelyjä, jos velallisen pääintressit eivät ole Ruotsissa. Sitä vastoin ruotsalaiset tuomioistuimet (ja hallintoviranomaiset) ovat täysin toimivaltaisia aloittamaan muita kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuulumattomia menettelyjä heikentämättä asetuksen 3 artiklan 1 kohdan sääntöä. En oikein ymmärrä Ruotsin hallituksen kantaa tässä asiassa. Toisaalta se katsoo, että velkajärjestelymenettely vastaa tässä yhteydessä maksukyvyttömyysmenettelyä koskevassa asetuksessa lueteltuja menettelyjä. Toisaalta sen esittämien velkajärjestelyn tehokkuutta koskevien väitteiden yhteydessä se korostaa, että sanaa ”skuldsanering” ei ole mainittu liitteessä A olevassa luettelossa ja ettei velkajärjestely merkitse, että velallinen menettää määräysvallan omaisuuteensa. ( 20 )
46.

Tästä on riittävää todeta, että asetuksen N:o 1371/2007 8 artiklan 2 kohdassa ja liitteessä II olevassa II osassa asetettu tietojenantamisvelvollisuus koskee vain tärkeimpiä junayhteyksiä. Tämä tulkinta on suhteellisuusperiaatteen mukainen, ja ÖBB-Infrastruktur AG voi asetuksen N:o 1371/2007 8 artiklan 3 kohdasta saada opastusta siihen, millä tavalla koko rataverkon viivästymisiä ja peruutuksia koskeva reaaliaikainen tieto annetaan. Siinä säädetään, että 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tiedot ”on annettava mahdollisimman käyttökelpoisessa muodossa”. Kuten komissio on huomauttanut, tämä merkitsee, että ÖBB-Infrastruktur AG:n on valittava tiedot harkitusti ja varmistettava, että luovutetut tiedot ovat hyödyllisiä matkustajille. Tätä täsmennetään vielä asetuksen N:o 1371/2007 18 artiklassa, jossa mainitaan viivästynyttä lähtöä tai saapumista koskevat tiedot sellaisina, joista ”on tiedotettava matkustajille” ja ”heti, kun kyseiset tiedot ovat saatavissa”. ”Rautatieyrityksen tai aseman haltijan” on annettava tiedot.
11.

Tehdyn vähennyksen oikaisemisesta säädetään Bulgarian arvonlisäverolain 79 §:ssä seuraavaa: ”– – (3) Rekisteröity henkilö, joka on vähentänyt arvonlisäveron valmistamiensa, ostamiensa, hankkimiensa taikka maahantuomiensa tavaroiden osalta kokonaan tai osittain, laskee ja on velvollinen maksamaan arvonlisäveron vähennyksen suuruisen veron määrän, jos tavarat on tuhottu, niistä on todettu puuttuvan määriä tai tavarat on luokiteltu menetykseksi taikka niiden käyttötarkoitus on muuttunut eikä niiden uusi käyttötarkoitus enää oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen. (4) Edellä 1 ja 3 momentissa tarkoitettu oikaisu on tehtävä sinä verotuskautena, jona kyseiset seikat ovat tapahtuneet, – – – – (6) Edellä 1 ja 3 momentista riippumatta verovelvollinen on velvollinen maksamaan sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, jotka ovat – – investointihyödykkeitä, veromäärän, jonka suuruus on laskettava – – kaavan mukaan: – –.”
13.

Koska kansallinen tuomioistuin on epävarma siitä, onko DVGW:n noudatettava unionin oikeussääntöjä standardointi- ja sertifiointitoiminnassaan, ja siitä, mitä oikeussääntöjä sen on siinä tapauksessa noudatettava, se on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko EY 28 artiklaa (josta on tullut SEUT 34 artikla), mahdollisesti luettuna yhdessä EY 86 artiklan 2 kohdan (josta on tullut SEUT 106 artiklan 2 kohta) kanssa, tulkittava siten, että yksityisoikeudelliset elimet, jotka on perustettu tietyn alan teknisten standardien laadintaa ja niiden perusteella tehtävää tuotteiden sertifiointia varten, ovat velvollisia noudattamaan teknisten standardien laadinnassa ja sertifiointimenettelyssä edellä mainittuja määräyksiä silloin, kun kansallinen lainsäätäjä pitää sertifioituja tuotteita nimenomaisesti lain mukaisina, minkä vuoksi sellaisten tuotteiden, joille ei ole myönnetty kyseistä sertifikaattia, myynti ainakin vaikeutuu huomattavasti käytännössä? 2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko EY 81 artiklaa (josta on tullut SEUT 101 artikla) tulkittava siten, että ensimmäisessä kysymyksessä tarkemmin kuvattua yksityisoikeudellisen elimen toimintaa teknisten standardien laadinnan ja niiden perusteella tapahtuvan tuotteiden sertifioinnin alalla on pidettävä ’taloudellisena’ toimintana, jos kyseinen laitos on yritysten hallinnassa? Jos edellä esitettyyn osakysymykseen vastataan myöntävästi: Onko EY 81 artiklaa tulkittava siten, että yritysten yhteenliittymän toteuttama teknisten standardien laadinta ja niiden perusteella suorittama sertifiointi ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan silloin, kun toisessa jäsenvaltiossa laillisesti valmistetun ja myytävän tuotteen myynti estyy tai vaikeutuu huomattavasti tuontijäsenvaltiossa, koska tuote ei täytä teknisen standardin vaatimuksia ja koska sen myynti on lähes mahdotonta ilman tällaista sertifikaattia, kun otetaan huomioon kyseisen teknisen standardin yleistyminen markkinoilla ja kansallisen lainsäätäjän säännös, jonka mukaan yritysten yhteenliittymän myöntämä sertifikaatti osoittaa lakisääteisten vaatimusten täyttymisen, ja kun teknistä standardia ei voitaisi soveltaa, jos se olisi suoraan kansallisen lainsäätäjän säätämä, koska se on tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevan periaatteen vastainen?”
7.

Kumoamisen vaikutus olisi tilapäinen, koska Vallonia on vahvistanut tällä välin uuden toimintaohjelman ( 6 ) ja Belgia, samoin kuin komissio, ilmoittavat, että se on SOVA-direktiivin mukainen. Sen vuoksi on kyse siitä, onko Région wallonnen vanha toimintaohjelma kumottava taannehtivin vaikutuksin 15.2.2007–6.5.2011, joka on uuden ohjelman voimaantulopäivä.
66.

Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, on riidatonta, että hengellisen johtajan tai uskonnonopettajan oleskeluluvan voimassaolon kestoa voidaan jatkaa määräämättömästi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoittaa tässä yhteydessä, että maahanmuutto- ja kotouttamisasioiden ministerin 11.5.2006 lähettämän kirjeen mukaan on niin, että käytännössä monet määräaikaisella luvalla oleskelevat kansalaiset eivät lähde Alankomaista, että lukuisissa tapauksissa heidän oleskelunsa on kestänyt pitkään ja että muun muassa näistä syistä kyseisen ministerin aikomuksena on katsoa jatkossa hengellisten johtajien ja uskonnonopettajien tilanteesta, ettei se ole luonteeltaan tilapäistä. On nimittäin merkityksellistä huomata, että – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa – kyseiset kansalaiset ovat 1.1.2002 lähtien olleet velvollisia opiskelemaan hollannin kieltä ja kotoutumaan yhteiskuntaan.
113.

Koska toinen valitusperuste ja kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on hyväksyttävä, valituksenalainen tuomio on kumottava. Toista valitusperustetta tutkittaessa ilmenee samalla, etteivät riidanalaiset kilpailuilmoitukset täyttäneet asetuksen N:o 1 4 ja 5 artiklassa sekä henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 1 artiklan 2 kohdassa säädettyjä vaatimuksia. Kolmannen valitusperusteen ensimmäisen osan tutkimisen jälkeen voidaan lisäksi todeta, ettei julkaisemalla myöhemmin muutoksia, joissa viitattiin alkuperäisiin ilmoituksiin, voitu korjata sitä, että mahdolliset hakijat, joiden äidinkieli ei ole englanti, ranska eikä saksa, olivat saattaneet joutua huonompaan asemaan. Asia on näin ollen tältä osin ratkaisukelpoinen. Tästä seuraa, että myös kyseessä olevat ilmoitukset on julistettava mitättömiksi.
63.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesfinanzhofin ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 648/2005, 204 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että se koskee kyseisen tullimenettelyn kaikkien velvollisuuksien, myös menettelyn päättämisen jälkeen täytettävien velvollisuuksien, täyttämättä jättämistä. Näin ollen suspensiojärjestelmän mukaisen sisäisen jalostusmenettelyn päätteeksi määräajassa osittain jälleenvietyjen tuontitavaroiden kohdalla sen velvollisuuden rikkominen, jonka mukaan päätöstilitys on toimitettava valvovalle toimipaikalle 30 päivän kuluessa menettelyn päättämisen määräajan päättymisestä, johtaa kyseisen artiklan nojalla tullivelan syntymiseen tilitettävien tuontitavaroiden koko määrän, myös jälleenvietyjen tavaroiden, osalta, jos tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 993/2001, 859 artiklan 9 alakohdassa säädetyt edellytykset eivät täyty. Asetuksen N:o 2913/92 204 artiklan soveltaminen tällaiseen tilanteeseen ei sitä vastoin synnytä toista tullivelkaa sellaisten tavaroiden osalta, joista on jo syntynyt tullivelka jonkin aikaisemman verotettavan tapahtuman, kuten vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen, perusteella.
—

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005, 14 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 14 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, etteivät ne estä jäsenvaltiota, jonka lainsäädäntö ei ole kyseisissä säännöksissä tarkoitettu sovellettava lainsäädäntö, myöntämästä kansallisen lainsäädäntönsä nojalla perhe-etuuksia sen alueella ainoastaan tilapäisesti tai lähetettynä työntekijänä työskentelevälle työntekijälle ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevien asioiden kaltaisissa olosuhteissa, joissa työntekijä tai hänen lapsensa eivät oleskele vakinaisesti kyseisessä jäsenvaltiossa, joissa työntekijälle ei aiheudu oikeudellista haittaa vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden käyttämisen seurauksena ja joissa työntekijällä on tai saattaa olla oikeus lapsilisään toimivaltaisessa jäsenvaltiossa.
151.

Komission mielestä kahteen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava kieltävästi. Rooman yleissopimuksen osalta tämä ilmenee jo siitä, että se ei ole osa unionin oikeusjärjestystä. TRIPS-sopimuksen ja esitys- ja äänitesopimuksen osalta komissio viittaa siihen, että kansallinen tuomioistuin ei ole maininnut mitään erityisiä määräyksiä. Siltä osin kyseessä ovat määräykset, jotka kansallinen tuomioistuin on maininnut ennakkoratkaisupyynnössään, näihin kysymyksiin on vastattava kieltävästi. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansainvälisen oikeuden sopimuksen määräys on välittömästi sovellettavissa vain silloin, kun se sisältää selvän, täsmällisen ja ehdottoman velvoitteen, joka ei riipu mistään muusta täytäntöönpanotoimesta. Unionin tuomioistuin on aina hylännyt GATT-sopimuksen yhteydessä sen, että tällä kansainvälisellä sopimuksella olisi välitön vaikutus. Tämä oikeuskäytäntö koskee myös TRIPS-sopimusta ja esitys- ja äänitesopimusta. Kuten TRIPS-sopimuksessa, myös esitys- ja äänitesopimuksessa määrätään, että sopimuspuolten on pantava tämän sopimuksen määräykset täytäntöön. Tämä vahvistetaan WIPOn tekijänoikeussopimuksen 14 artiklassa ja esitys- ja äänitesopimuksen 23 artiklan 1 kappaleessa, joissa määrätään nimenomaisesti, että sopimuspuolet sitoutuvat toteuttamaan toimenpiteet, jotka ovat tarpeellisia tämän sopimuksen soveltamisen varmistamiseksi. Unioni on toteuttanut nämä täytäntöönpanotoimet direktiivillä 2001/29.
7.

Direktiivin 2004/48 8 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset oikeusviranomaiset voivat teollis- tai tekijänoikeuden loukkausta koskevan oikeudenkäynnin yhteydessä kantajan perustellusta ja oikeasuhteisesta pyynnöstä määrätä, että sellaisten tavaroiden ja palvelujen alkuperästä ja jakeluverkosta, jotka loukkaavat teollis- tai tekijänoikeutta, annetaan tietoja. Tiedonantovelvollinen on teollis- tai tekijänoikeuksia loukannut ja/tai kuka tahansa muu henkilö, a) jonka on todettu pitävän hallussaan riidanalaisia tavaroita kaupallisessa laajuudessa; b) joka on tavattu käyttämästä riidanalaisia palveluja kaupallisessa laajuudessa; c) jonka on todettu tarjoavan loukkaavassa toiminnassa käytettäviä palveluja kaupallisessa laajuudessa; tai d) jonka a, b tai c alakohdassa tarkoitettu henkilö on osoittanut osallistuneen kyseisten tavaroiden tuottamiseen, valmistukseen tai jakeluun tai näiden palvelujen tarjoamiseen. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin tietoihin sisältyvät tapauksen mukaan: a) tuotteen tai palvelujen tuottajien, valmistajien, jakelijoiden, toimittajien ja muiden aikaisempien haltijoiden sekä aiottujen tukku- ja vähittäiskauppiaiden nimet ja osoitteet; b) tiedot tuotettujen, valmistettujen, toimitettujen, vastaanotettujen tai tilattujen tavaroiden taikka palveluiden määrästä sekä kyseisistä tavaroista tai palveluista saaduista hinnoista. 3. Edellä 1 ja 2 kohdan säännökset eivät rajoita muita laissa annettuja säännöksiä, jotka – – e) koskevat tietolähteiden luottamuksellisuuden suojaa tai henkilötietojen käsittelyä.”
24.

Lisäksi on todettava, että jos (kuten unionin tuomioistuin on vahvistanut) tietojen luomiseksi harjoitettua toimintaa ei voida ottaa huomioon sui generis -oikeuteen perustuvassa suojassa, joka on tietoihin ja niiden hankkimiseen läheisemmin liittyvä suojan laji, sitä suuremmalla syyllä kyseinen toiminta on sivuutettava, kun kyse on tekijänoikeuteen perustuvasta suojasta, jossa yhteys tietojen keräämiseen on heikompi ja joka keskittyy ennemminkin niiden esittämiseen.
16.

Pääasian valittaja syntyi 3.9.1965 Licatassa Italiassa ja on Italian kansalainen. Hän on asunut Saksassa vuodesta 1987 alkaen. Hänelle myönnettiin vuoden 1987 huhtikuussa oleskelulupa, jota jatkettiin tämän jälkeen säännöllisesti. Hän on naimaton, eikä hänellä ole lapsia. Hän ei ole saattanut päätökseen koulua tai ammatillista koulutusta ja hän on ollut Saksassa ainoastaan väliaikaisesti töissä työntekijänä, joka ei ole erikoistunut mihinkään tiettyyn alaan. Ennen kuin hänet vangittiin, hän työskenteli siivousalalla työskentelevän elinkumppaninsa apuna. Hänellä on viisi veljeä ja siskoa, joista jotkut asuvat Saksassa ja jotkut Italiassa. Pääasian valittajan äiti on asunut pääasian valittajan vangitsemisesta lähtien osittain Saksassa ja osittain Italiassa.
7.

Direktiivin 2004/38 7 artiklassa, jonka otsikkona on ”Oikeus oleskella yli kolme kuukautta”, säädetään seuraavaa: ”1. Unionin kansalaisilla on oikeus oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kolmen kuukauden ajan a) jos he ovat työntekijöitä tai itsenäisiä ammatinharjoittajia vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai b) jos heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle, ja kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai c) — jos he ovat kirjoittautuneet yksityiseen tai julkiseen laitokseen, jonka vastaanottava jäsenvaltio on hyväksynyt tai jota se rahoittaa lainsäädäntönsä tai hallinnollisen käytäntönsä mukaisesti, pääasiallisena tarkoituksenaan osallistua koulutukseen, ammattikoulutus mukaan lukien, ja — jos heillä on kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja he osoittavat asiaankuuluvalle kansalliselle viranomaiselle vakuutuksella tai muulla vastaavalla valitsemallaan tavalla, että heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle, tai d) jos he ovat a, b tai c alakohdassa tarkoitetut edellytykset täyttävän unionin kansalaisen mukana matkustavia tai häntä myöhemmin seuraavia perheenjäseniä. 2. Edellä 1 kohdassa säädetty oleskeluoikeus koskee myös perheenjäseniä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia ja jotka tulevat unionin kansalaisen mukana vastaanottavaan jäsenvaltioon tai seuraavat häntä sinne myöhemmin, edellyttäen, että kyseinen unionin kansalainen täyttää 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetut edellytykset. 3. Sovellettaessa 1 kohdan a alakohtaa unionin kansalainen, joka ei enää ole työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja, säilyttää työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan aseman: a) jos hän joutuu tilapäisesti työkyvyttömäksi sairauden tai tapaturman vuoksi b) jos hän yli vuoden työskenneltyään joutuu asianmukaisesti rekisteröidyksi työttömäksi tahtomattaan ja ilmoittautuu työnhakijaksi asianomaiseen työvoimatoimistoon c) jos hän alle vuoden kestäneen määräaikaisen työsuhteen päätyttyä tai kahdentoista ensimmäisen kuukauden aikana joutuu asianmukaisesti rekisteröidyksi työttömäksi tahtomattaan ja ilmoittautuu työnhakijaksi asianomaiseen työvoimatoimistoon. Tällöin hän säilyttää työntekijän asemansa vähintään kuuden kuukauden ajan d) jos hän aloittaa ammatillisen koulutuksen. Työntekijän aseman säilyttäminen edellyttää, että ammatillinen koulutus liittyy asianomaisen henkilön aiempaan työskentelyyn, paitsi jos henkilö on työttömänä tahtomattaan. 4. – –.”
107.

Tältä osin on viitattava siihen, että yhteisön oikeudessa tunnustetusta lex mitior -periaatteesta ( 32 ) seuraa, että direktiivin 8 artiklassa säädetyn kieltoa koskevan poikkeuksen on voitava hyödyttää myös kantajaa, jos sen edellytykset täyttyvät. Direktiivin 8 artiklasta käy nimittäin ilmi, että yhteisön lainsäätäjä katsoo tiettyjen edellytysten täyttyessä, ettei omien osakkeiden takaisinosto työntekijöiden optio-ohjelman toteuttamiseksi ole kiellettyä sisäpiirikauppaa. Tästä seuraa, ettei kantajille enää voida asettaa seuraamuksia tällaisesta teosta. Vaikkei Belgian lainsäätäjä olisikaan vielä pannut täytäntöön kyseistä artiklaa, kantajalle määrättävät seuraamukset eivät ole yhteisön lainsäätäjän tahdon mukaisia ja niistä olisi luovuttava. Tämä koskee kuitenkin ainoastaan sellaisia tilanteita, joissa kantajien toiminta on täyttänyt sattumalta asetuksessa N:o 2273/2003, joka ei vielä ole tullut voimaan, säädetyt takaisinosto-ohjelmaa koskevat edellytykset. Erityisesti, jos ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen menettelyssä kävisi ilmi, että kantajat ovat muuttaneet jälkikäteen ostomääräystä osakkeiden määrän, hinnan ja kiireellisyyden osalta, he eivät täyttäne asetuksen vaatimuksia. Sisäpiirikauppaa koskevan kiellon rikkomista ei voitaisi tällöin sulkea pois direktiivin 2003/6 8 artiklan nojalla, luettuna yhdessä asetuksen N:o 2273/2003 kanssa.
90.

Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska neuvosto on hävinnyt asian kaikilta osin, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
37.

Edellä esitetyn tulkinnan kyseessä olevista säännöksistä vahvistavat myös ohjeet, jotka komissio on antanut julkaisussa ”The rules governing medicinal products in the European Community, Volume II: Notice to applicants for marketing authorisations for medicinal products for human use in the Member States of the European Community” (Lääkkeitä Euroopan yhteisössä sääntelevät säädökset, nide II: Tiedonanto ihmisille tarkoitettujen lääkkeiden markkinoille saattamista koskevaa lupaa Euroopan yhteisön jäsenvaltioissa hakeville), joka tunnetaan yleisesti nimellä hakijoille annettu tiedonanto (Notice to Applicants). ( 16 ) Julkisasiamies Jacobsin tapaan katson, että vaikka hakijoille annettu tiedonanto ei ole oikeudellisesti sitova, sille on kuitenkin pantava painoa direktiiviä tulkittaessa. ( 17 ) Yhteisöjen tuomioistuin on ottanut kyseisen tiedonannon huomioon useiden tuomioiden perusteluissa. ( 18 )