Asetukseen 2015/1929, jolla unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annettua asetusta N:o 966/2012 on muutettu siten, että muutos tuli voimaan 1.1.2016, ei sisälly mitään erityistä siirtymäsäännöstä sen lisäksi, että on vahvistettu kyseinen yleinen soveltamispäivä. Tältä osin kun komissio on aloittanut seuraamusta koskevan päätöksen antamista edeltävän kontradiktorisen menettelyn asetuksen N:o 966/2012 sen version, jota sovellettiin 31.12.2015 saakka, 131 artiklan 5 kohdan, luettuna yhdessä 109 artiklan 1 kohdan kanssa, perusteella, ja kun kyseinen menettely on päättynyt lokakuussa 2015, koko seuraamusta koskevan päätöksen antamista edeltävä kontradiktorinen menettely on käyty ja päättynyt sääntöjenmukaisesti 1.1.2016, kun otetaan huomioon säännöt, joita siihen sovellettiin. Se, että seuraamuksia koskeva päätös on annettu sen jälkeen, kun asetuksen N:o 966/2012 uutta versiota, jossa säädettiin uuden elimen, joka hoitaa kontradiktorisen menettelyn, osallistumisesta menettelyyn, alettiin soveltaa, ei voi saattaa mainittua arviota kyseenalaiseksi. Vaikka mainitun elimen käyttöönottamisen tarkoituksena olisikin ollut vahvistaa sellaisten unionin sopimuskumppaneiden puolustautumisoikeuksia, joille saatetaan määrätä mainitun asetuksen nojalla seuraamus, minkään asetuksen 2015/1929 tai asetuksen N:o 1268/2012 muuttamisesta annetun asetuksen 2015/2462 nimenomaisen tai implisiittisen säännöksen ei voida tulkita antavan asetuksen N:o 966/2012 sen version, jota sovelletaan 1.1.2016 lukien, 105 a artiklan 2 kohdalle ja 106 artiklan 2 kohdalle, joissa säädetään tietyissä tapauksissa siitä, että mainittu elin osallistuu menettelyyn, taannehtivaa ulottuvuutta, joka merkitsisi sitä, että ennen mainittua päivää sääntöjenmukaisesti päätetty edeltävä menettely olisi aloitettava uudelleen muun muassa kontradiktorisuuden noudattamisen kannalta.

Lievemmän lain taannehtivan soveltamisen periaate kuuluu jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen, joten sen on katsottava olevan unionin oikeuden yleinen periaate, jonka kunnioittamisen tuomioistuin varmistaa. Tätä periaatetta ilmentää erityisellä tavalla Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta annetun asetuksen N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohdan toinen virke. Mainitun säännöksen mukaan toimivaltaisten viranomaisten on sovellettava sellaisen väärinkäytöksen, josta aiheutuu tai voi aiheutua vahinkoa unionin talousarviolle tai sen hoidossa oleville talousarvioille, tunnusmerkit täyttävään menettelyyn taannehtivasti myöhempiä muutoksia, jotka on tehty säännöksillä, jotka sisältyvät alakohtaiseen unionin säännöstöön, jossa säädetään lievemmistä hallinnollisista seuraamuksista. Tältä osin kun kyseessä on hallinnollisia seuraamuksia koskevan säännöstön muutos, joka johtaa siihen, että joiltain osin uusi säännöstö on lievempi, mutta joiltain osin ankarampi kuin aiempi säännöstö, lievemmän säännöstön määrittämiseksi ei ole suoritettava abstraktia analyysiä, vaan on määritettävä se säännöstö, joka konkreettisesti on suotuisampi kyseessä olevalle yritykselle, kun sen tilanne otetaan huomioon.

Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun asetuksen N:o 966/2012 sen version, jota sovelletaan 1.1.2016 lukien, 106 artiklan 7 kohdan a alakohta, jossa säädetään, ettei talouden toimijaa, joka on toteuttanut tiettyjä toimenpiteitä osoittaen luotettavuutensa, voida sulkea pois unionin hankintamenettelyistä ja avustusten myöntämismenettelyistä, on selvästi lievempi säännös kuin aiemmin sovellettu säännös. Kyseisten edellytysten täyttyminen, vaikka se voikin edellyttää vaativaa todistelua, mahdollistaa nimittäin sen, että poissulkemisseuraamuksesta voidaan vastedes vapautua kokonaan, kun taas aiemmin niiden täyttyminen ei välttämättä johtanut mainitunlaiseen vapautukseen. Sellainen komission päätös, joka koskee hallinnollista seuraamusta, jolla yritys on suljettu pois hankintamenettelyistä ja unionin talousarviosta rahoitettujen avustusten myöntämismenettelyistä ja joka on annettu ilman mitään merkkiä siitä, että olisi otettu huomioon sellaisen lievemmän seuraamusjärjestelmän säännökset, josta sovellettuna esillä olleisiin tosiseikkoihin olisi voinut seurata lievempi päätös, on siis kumottava.

(ks. 53–55, 57 ja 63 kohta)