Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Enimmäismäärä

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta)

2. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Enimmäismäärä

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta)

3. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Enimmäismäärä

(Neuvoston asetus N:o 17; komission tiedonanto 98/C 9/03)

Tiivistelmä

1. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn liikevaihdosta laskettavan enimmäismäärän tarkoituksena on estää se, että komission määräämät sakot olisivat suhteettomia kyseessä olevan yrityksen kokoon nähden. Tästä seuraa, että käsitteen ”edellinen tilikausi” määrittämiseksi komission on kussakin yksittäistapauksessa ja asiayhteyden sekä asetuksella N:o 17 käyttöön otetun seuraamusjärjestelmän tavoitteet huomioon ottaen arvioitava kyseessä olevalle yritykselle tavoiteltua vaikutusta erityisesti sen liikevaihdon perusteella, joka kuvastaa yrityksen tosiasiallista taloudellista tilannetta aikana, jona rikkomiseen on syyllistytty. Näin ollen silloin, kun kyseessä olevalla yrityksellä ei ole ollut lainkaan liikevaihtoa komission päätöksen tekemistä edeltäneenä tilikautena, komissiolla on oikeus tukeutua toiseen tilikauteen, jotta se voi arvioida oikein tämän yrityksen taloudelliset resurssit ja varmistaa sakon riittävän varoittavan vaikutuksen. Sakon enimmäismäärän määrittäminen ei myöskään ole pelkkä valintakysymys asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyjen kahden mahdollisuuden eli miljoonan euron enimmäissakon ja kyseessä olevan yrityksen liikevaihdon perusteella vahvistetun enimmäismäärän välillä.

(ks. 24, 25, 30 ja 31 kohta)

2. Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi määrättäviin sakkoihin sovellettavan liikevaihdosta laskettavan 10 prosentin enimmäismäärän noudattamisen varmistamiseksi huomioon otettavan tilikauden määrittämisen osalta komissio ei loukkaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se kohtelee yhtä kartelliin osallistunutta yritystä, jolla ei ole seuraamuspäätöstä edeltäneenä tilikautena ollut liikevaihtoa, eri tavoin kuin muita kartelliin osallistuneita yrityksiä, jotka päätöksen tekohetkellä ovat edelleen toiminnassa ja joilla oli päätöksen tekemistä edeltäneenä tilikautena liikevaihtoa, joka oli luotettava osoitus niiden taloudellisesta tilanteesta.

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan nojalla määrättävien sakkojen laskemisen yhteydessä kyseessä olevien yritysten eriytetty kohtelu on olennainen osa komissiolle tämän säännöksen perusteella kuuluvan toimivallan käyttämistä. Komissio voi harkintavaltansa rajoissa vahvistaa seuraamuksen tapauskohtaisesti kyseessä olevien yritysten menettelyn ja ominaispiirteiden perusteella taatakseen kussakin yksittäistapauksessa yhteisön kilpailusääntöjen täyden tehokkuuden.

Jos oletetaan, että komission käytäntö oli aikaisemmin erilainen sellaisen kilpailusääntöjä rikkoneen yrityksen osalta, joka oli vetäytynyt kyseisiltä markkinoilta ennen seuraamuspäätöksen tekemistä, tämä käytännön muuttuminen ei merkitse luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista, sillä komission aiempi päätöskäytäntö ei ole sakkojen määrittämisen oikeudellinen kehys kilpailuoikeuden alalla.

(ks. 41–44 ja 60–62 kohta)

3. Yhteisön kilpailusääntöjen täytäntöönpanoa koskevat säännökset, erityisesti asetus N:o 17 ja suuntaviivat, mahdollistavat sen, että yritykset voivat ennakoida varmuudella ne taloudelliset seuraamukset, jotka aiheutuvat mainittujen sääntöjen rikkomisesta. Näin ollen oikeusvarmuuden periaate ei voi antaa yritykselle takeita siitä, että sen liiketoimintojen lopettamisesta kyseisellä alalla olisi seurauksena mainitulla alalla tehdystä rikkomisesta määrättävien sakkojen välttäminen.

Kun lisäksi otetaan huomioon komission harkintavalta alalla, kartelliin osallistunut yritys ei voi olla varma siitä sakon määrästä, jonka komissio voi sille määrätä asetuksen N:o 17 säännösten soveltamisen yhteydessä. Näin ollen se, että se ei voinut ennalta tietää, mikä viitevuosi oli ratkaiseva sakon enimmäismäärän määräämiseksi, ei itsessään ole oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamista.

(ks. 80, 81, 83 ja 84 kohta)