Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Geelhoed 13 päivänä joulukuuta 2001. - Antonio Muñoz y Cia SA ja Superior Fruiticola SA vastaan Frumar Ltd ja Redbridge Produce Marketing Ltd. - Ennakkoratkaisupyyntö: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Yhdistynyt kuningaskunta. - Maatalous - Asetus N:o 2200/96 - Syötäväksi tarkoitettuja viinirypälelajikkeita koskevat laatuvaatimukset - Syötäviksi tarkoitettuja viinirypäleitä kauppaavien toimijoiden oikeudelliset velvoitteet yhteisössä - Toimijan mahdollisuus vedota näihin velvollisuuksiin riita-asiaa koskevassa oikeudenkäynnissä. - Asia C-253/00.



Oikeustapauskokoelma 2002 sivu I-07289



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Johdanto

1. Esillä olevassa asiassa Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) on esittänyt kysymyksen hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 28 päivänä lokakuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 erään säännöksen tulkinnasta.

2. Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetty ennakkoratkaisukysymys ulottuu hedelmä- ja vihannesalan yhteistä markkinajärjestelyä koskevia erityiskysymyksiä pidemmälle, ja liittyy luonteeltaan juridisiin periaatteisiin. Kyseessä on se, voiko yksityinen vaatia riita-asiaa koskevassa oikeudenkäynnissä toista yksityistä noudattamaan yhteisön lainsäädäntöä, vaikka julkisoikeuden nojalla perustetun valvontaviranomaisen mukaan yhteisön lainsäädännön rikkomista ei ole tarpeen lopettaa, ja mikäli tähän on vastattava myöntävästi, missä tilanteissa hän voi niin tehdä. Esillä oleva asia koskee erityisesti yhteisön asetuksen sisältämän säännöksen rikkomista.

3. Esitetty kysymys koskee pääasiallisesti yhteisön oikeuden vaikutusta kansalliseen oikeuteen asioissa, jotka kuuluvat merkittäviltä osin kansallisen lainsäädännön alaisuuteen, kuten asetusten noudattaminen ja kanneoikeus. Koska yhteisöjen tuomioistuimen tehtäviin kuuluu vain yhteisön oikeuden tulkinta, sen on tarkennettava ne vaatimukset, jotka yhteisön oikeus asettaa kansalliselle oikeudelle. Tämä merkitsee muun muassa, että sen on vastattava kysymykseen siitä, missä määrin kansallisten prosessisääntöjen on tarjottava oikeussuojakeino tietyille yksityisille, jotka kärsivät haittaa siitä, että toinen yksityinen rikkoo yhteisön oikeutta.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön oikeus

4. Esillä olevan asian kannalta keskeisiä ovat eräät EY 36 ja EY 37 artiklan nojalla annetut asetukset. Näissä asetuksissa säädetään maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä vihannes- ja hedelmäalalla. Kyseisiä asetuksia on kahdentasoisia. Neuvosto on antanut perusasetuksen ja komissio puolestaan on sille neuvoston asetuksella myönnettyä toimivaltaa käyttäen antanut asetuksia, joissa vahvistetaan eri hedelmien ja vihannesten yksityiskohtaiset laatuvaatimukset. Näissä laatuvaatimuksissa täsmennetään seikkaperäisesti tuotteiden merkintöjä, muun muassa lajikkeen nimiä koskevat erityispiirteet.

5. Hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 18 päivänä toukokuuta 1972 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1035/72 2 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaan tuoreina kuluttajille toimitettaville tuotteille, viinirypäleet mukaanlukien, voidaan vahvistaa yhteiset vaatimukset, jäljempänä "laatuvaatimukset".

6. Edellä mainittu asetus on korvattu 1.1.1997 alkaen asetuksella N:o 2200/96. Komission asetuksella N:o 1730/87 (katso jäljempänä) annettujen, syötäväksi tarkoitettuja viinirypäleitä koskevien sääntöjen oikeudellista perustaa ei kumottu.

7. Asetuksen N:o 2200/96 johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena on laatuvaatimusjärjestelmän osalta "muodostaa toisaalta viitekehy[s] kaupan vilpittömyyden ja markkinoiden avoimuuden edistämiseksi sekä toisaalta poistaa näiltä markkinoilta tuotteet, joiden laatu ei ole tyydyttävä". Näiden vaatimusten noudattaminen vaikuttaa näin myös tuotannon kannattavuuteen parantavasti.

8. Syötäviksi tarkoitettujen viinirypäleiden laatuvaatimukset vahvistettiin 22.6.1987 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 1730/87. Vaatimuksissa määritellään kauppakunnostettujen ja pakattujen syötäviksi tarkoitettujen viinirypäleiden laatu. Asetus sisältää säännöksiä yleisestä laadusta, koosta, sallituista poikkeamista, pakkaamisesta ja merkinnöistä. Erityisesti liitteessä olevan VI osan b kohdassa todetaan, että kussakin viinirypäleitä sisältävässä pakkauksessa on oltava selvin, pysyvin ja pakkauksen ulkopuolelle näkyvin kirjaimin lajikkeen nimi. Liite sisältää myös luettelon lajikkeiden nimistä. Superior Seedless lisättiin tähän luetteloon lajikkeen nimenä syötäviksi tarkoitettujen viinirypäleiden laatuvaatimuksista annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1730/87 muuttamisesta 15 päivänä tammikuuta 1991 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 93/91.

9. Asetukseen N:o 1730/87 on tehty myöhemmin vielä joitakin esillä olevan asian kannalta merkittäviä muutoksia. Syötäväksi tarkoitettujen viinirypäleiden laatuvaatimuksista annetun asetuksen (ETY) N:o 1730/87 muuttamisesta 6 päivänä helmikuuta 1992 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 291/92 lajikeluetteloa muutettiin siten, että se oli "epätäydellinen". Tämän muutoksen tarkoitukseksi esitetään asetuksen johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa se, että "on ilmettävä selvästi, että näitä vaatimuksia sovelletaan kaikkiin yhteisössä tuoreina kulutettaviksi tarjottuihin syötäväksi tarkoitettuihin viinirypälelajikkeisiin". Siten asetuksessa poistettiin aikaisemmin, jolloin luettelo oli tyhjentävä, vallinnut epävarmuus siitä, jäivätkö muut kuin luettelossa mainittujen lajikkeiden viinirypäleet kaikkien laatuvaatimusten ulkopuolelle. Lisäksi 16.5.1997 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 888/97 muutettiin tiettyjä tuoreille hedelmille ja vihanneksille vahvistettuja vaatimuksia erityisesti pakkaajan/lähettäjän ja tuotteen alkuperän tunnistamisen osalta.

10. Asetuksen N:o 2200/96 5 ja 6 artiklassa säädetään seuraavaa:

"5 artikla

1. Laatuvaatimusten edellyttämät merkinnät on tehtävä selvin ja näkyvin kirjaimin pakkauksen yhdelle sivulle joko suoraan pakkaukseen painettuna tai siihen pysyvästi kiinnitettyyn etikettiin.

- -

6 artikla

Kun tuotteet myydään pakattuina, vaadittujen merkintöjen on vähittäismyyntivaiheessa oltava selvästi luettavissa ja näkyvissä.

- -

Tuotteet voidaan laittaa esille pakkaamattomina ainoastaan, jos vähittäismyyjä asettaa näkyville myytävästä tavarasta kyltin, jossa on näkyvin ja selvin kirjaimin esitetty laatuvaatimusten edellyttämät tiedot:

- lajikkeesta,

- tuotteen alkuperästä,

- luokasta."

11. Laatuvaatimusjärjestelmää sovelletaan tuotteeseen kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa, ja tuotteen haltija on vastuussa vaatimusten noudattamisesta. Asetuksen N:o 2200/96 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan se oikeussääntö, jonka noudattamisen Muñoz haluaa esillä olevassa asiassa varmistaa:

"Tuotteita, joille laatuvaatimukset on vahvistettu, voidaan pitää esillä myyntitarkoituksessa, saattaa myyntiin tai myydä, toimittaa tai pitää kaupan jollakin muulla tavoin yhteisössä ainoastaan, jos ne ovat mainittujen vaatimusten mukaisia. Tuotteiden haltija on vastuussa vaatimustenmukaisuuden noudattamisesta.

- - "

Kansallinen lainsäädäntö

12. Maatalous-, kalastus- ja elintarvikeministeriön alainen Horticultural Marketing Inspectorate on Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimiva viranomainen, jolla on toimivalta tehdä asetuksen N:o 1035/72 8 artiklassa tai asetuksen N:o 2200/96 7 artiklassa tarkoitettuja tarkastuksia. Vuoden 1964 Horticultural and Agricultural Actissa (sellaisena kuin se on muutettuna) on säädetty rikosoikeudellisista seuraamuksista silloin, kun tuotteita on myyty yhteisön laatuvaatimusten vastaisesti.

III Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet

Tosiseikat

13. Esillä olevan asian kantajat Antonio Muñoz Y Cia SA ja Superior Fruiticola SA (jäljempänä Muñoz), joiden kotipaikka on Espanjassa, harjoittavat laajamittaista viinirypäleiden viljelyä ja myyntiä Espanjassa. Ne ovat myyneet satoaan vuodesta 1987 lähtien muun muassa Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.

14. Pääasian vastaajat ovat Frumar Limited ja sen emoyhtiö Redbridge Produce Marketing Limited (jäljempänä Frumar). Frumar tuo vihanneksia ja hedelmiä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sekä myy niitä muun muassa suurille vähittäiskaupan alan yrityksille kuten Tescolle, Asdalle ja Sainsburylle.

15. Esillä oleva asia koskee viinirypäleitä ja etenkin syötäväksi tarkoitettuja viinirypäleitä, joiden lajikenimi on "Superior Seedless". Superior Seedless on eräs arvokkaimmista Yhdistyneessä kuningaskunnassa myytävistä valkoisista, siemenettömistä viinirypäleistä. Sen arvoa nostaa varhainen satokausi, sillä se merkitsee, ettei muita ensiluokkaisia siemenettömiä viinirypäleitä ole vielä tällöin saatavana. Muñoz viljelee ja myy tätä lajiketta.

16. Frumar myy varhaiskauden valkoisia ja siemenettömiä syötäväksi tarkoitettuja viinirypäleitä Yhdistyneessä kuningaskunnassa nimillä "White Seedless" ja "Sult". Se hankkii viinirypäleet espanjalaiselta yritykseltä, joka ei kuitenkaan ole Muñoz. Asiantuntijat totesivat Muñozin toimeksiannosta tehdyssä tutkimuksessa, että kyseessä olivat tosiasiassa Superior Seedless -lajikkeen viinirypäleet. Frumar on myöntänyt kyseisen oikeudenkäynnin yhteydessä tutkimuksen tulokset oikeiksi.

17. Muñoz oli valittanut useita kertoja Frumarin tuotteiden virheellisistä merkinnöistä Horticultural Marketing Inspectoratelle (jäljempänä HMI). HMI ei kuitenkaan ollut ryhtynyt asiassa toimenpiteisiin.

Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä oleva asia

18. Muñoz nosti vuonna 1998 High Court of Justicessa (England and Wales) Frumaria vastaan kanteen, joka koski sitä, että Frumar oli sen mukaan toiminut asetusten N:o 1035/72 ja N:o 2200/96 vastaisesti.

19. High Court of Justice (England and Wales) hylkäsi tämän kanteen 26.3.1999 tekemällään päätöksellä. Kanteen hylkääminen perustui kantaan, jonka mukaan Muñozilla ei ollut oikeutta nostaa kannetta mainittujen yhteisön asetusten säännösten rikkomisesta, johon Frumar oli syyllistynyt.

20. Muñoz väittää Court of Appealiin (England and Wales) (Civil Division) tekemässään valituksessa, että High Courtin tekemä päätös oli tältä osin virheellinen.

Ennakkoratkaisukysymys

21. Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) on pyytänyt 14.6.2000 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 26.6.2000, yhteisöjen tuomioistuimen ennakkoratkaisua seuraavaan kysymykseen:

"Vahvistetaanko asetuksessa N:o 2200/96 (ja vahvistettiinko asetuksessa N:o 1035/72 sen ollessa voimassa) hedelmiä tai vihanneksia yhteisössä kauppaaville henkilöille sellainen oikeudellinen velvoite noudattaa näihin hedelmiin tai vihanneksiin sovellettavassa laatuvaatimuksessa asetettuja lajikkeen nimeä koskevia edellytyksiä ja joka kansallisen tuomioistuin olisi vahvistettava yhteisössä toimivan kyseisten hedelmien tai vihannesten merkittävän tuottajan vireille panemassa riita-asiassa?"

IV Arviointi asiasta

Asian kohde

22. Kuten jo johdannossa totesin, esitetty ennakkoratkaisukysymys on vihannesten ja hedelmien yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvää erityisproblematiikkaa laajempi, ja se koskee yhteisön oikeuden vaikutuksia aloilla, jotka kuuluvat merkittäviltä osin kansallisen oikeuden alaisuuteen. Käsittelen kysymystä kolmessa vaiheessa ja tutkin sen osalta seuraavia seikkoja:

- Onko yksityisellä yhteisön oikeuden nojalla oikeus vaatia, että toinen yksityinen noudattaa asetuksen säännöstä?

- Mikäli ensimmäiseen kysymykseen on vastattava myöntävästi, onko yhteisön oikeuden perusteella edellytettävä, että yksityisellä on myös oltava mahdollisuus saada tämä oikeutensa toteutetuksi?

- Mikäli molempiin kysymyksiin on vastattava myöntävästi, missä määrin yhteisön oikeudessa edellytetään, että kansallisessa oikeusjärjestyksessä tarjotaan tätä koskeva oikeussuojakeino?

23. Ensimmäinen vaihe liittyy läheisesti asetusten välittömän oikeusvaikutuksen teoriaan. EY 249 artiklan mukaan asetukset ovat kaikilta osiltaan velvoittavia, ja niitä sovelletaan välittömästi kaikissa jäsenvaltioissa. Tästä seuraa, että asetuksilla luodaan välittömästi sovellettavia julkisoikeudellisia velvoitteita yksityisille suhteessa viranomaisiin, ja niissä annetaan myös yksityisille oikeuksia suhteessa näihin viranomaisiin. Esillä olevassa asiassa on arvioitava, missä määrin tällaiset velvoitteet vaikuttavat myös yksityisten keskinäisiin suhteisiin. Toisin sanoen on selvitettävä, missä määrin viranomaisia kohtaan olevaa velvoitetta on sovellettava myös suhteessa kolmansiin henkilöihin ja toisaalta missä määrin tällaiset kolmannet voivat asetuksen perusteella vaatia, että yksityinen pidättäytyy rikkomasta asetuksen säännöksiä.

24. Toinen vaihe liittyy asetuksen säännösten noudattamisen valvontaan. Jäsenvaltiot ovat niille kuuluvien velvoitteiden mukaan nimenneet valvontaviranomaisen ja niiden on myös tästä riippumatta varmistettava asetuksen säännösten noudattaminen. Ne voivat yhteisön lainsäädännössä säädetyissä rajoissa valita vapaasti yhteisön lainsäädännön rikkomisesta seuraavat sanktiot ja tietyissä tilanteissa myös luopua sanktioiden määräämisestä. Missä määrin sitä, että kansallinen tuomioistuin valvoo asetusten noudattamista yksityisen nostaman kanteen perusteella on pidettävä hyväksyttävänä tai jopa tarpeellisena julkisoikeudellisen valvonnan täydennyksenä?

25. Kolmas vaihe koskee kanneoikeutta. Yksityisten oikeutta nostaa kanne säädellään ensisijaisesti kansallisilla prosessisäännöillä. Yhteisöjen tuomioistuimen on arvioitava, mitä vaatimuksia yhteisön oikeus tältä osin asettaa kansalliselle prosessioikeudelle. Tarkemmin sanottuna on arvioitava, missä tilanteessa kolmansilla, joiden etua asia koskee, on oltava kanneoikeus, jotta ne voisivat vaatia luonteeltaan julkisoikeudellisen yhteisön oikeuden säännöksen noudattamista. Käsittelen tässä yhteydessä kysymystä siitä, onko kolmannen näytettävä toteen todellinen etu ja lisäksi sitä, missä määrin kolmansien on ensin täytynyt käyttää muita keinoja yhteisön oikeuden säännösten noudattamisen varmistamiseksi. Tällaisia keinoja ovat esimerkiksi valituksen tekeminen jäsenvaltion valvontaviranomaiselle.

26. Edellä esitetystä ei kuitenkaan seuraa, että asetuksen N:o 2200/96 tarkoituksella ja sisällöllä tai siihen perustuvilla laatuvaatimuksilla ei olisi merkitystä vastauksen kannalta. Esillä olevassa asiassa on erityisesti arvioitava, missä määrin vihanneksia ja hedelmiä koskevien laatuvaatimusten tarkoituksena on muun muassa suojata kilpailevia yrityksiä ja missä määrin ne todellisuudessa voivat taata suojaa. Asetuksen N:o 2200/96 tarkoitus ja sisältö määrittävät puitteet, joissa esitettyyn kysymykseen on vastattava.

Puitteet: Asetuksen N:o 2200/96 tarkoitus ja sisältö

27. Asetuksella N:o 2200/96 otetaan muun muassa käyttöön vihanneksia ja hedelmiä koskeva yhteisön laatuvaatimusjärjestelmä. Laatuvaatimukset koskevat kaikkia syötäväksi tarkoitettuja viinirypäleitä, joita tarjotaan kuluttajille välittömästi kulutettavaksi. Järjestelmälle on ominaista muun muassa se, että vihannekset ja hedelmät - tässä tapauksessa syötäväksi tarkoitetut viinirypäleet - tunnistetaan kaupassa niiden lajikenimen perusteella. Asetuksesta N:o 1730/87 käy lisäksi ilmi, että mainitun asetuksen liitteeseen kuuluvia viinirypälelajikkeita on pidettävä kaupan liitteen mukaista nimeä tai jotakin liitteessä mainittua rinnakkaisnimeä käyttäen. Kuten komissio oikeutetusti huomauttaa kirjallisissa huomautuksissaan, nämä velvoitteet koskevat jo vaihetta, jossa tuotteet lähtevät tuotantoalueelta, ja niitä on noudatettava kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa. Asetuksen N:o 2200/96 6 artiklasta seuraa, että velvoite ilmoittaa lajikenimi koskee myös viinirypäleiden myyntiä pakkaamattomana vähittäiskaupassa. Kuten asetuksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan, tuotteiden haltija eli tässä tapauksessa Frumar on vastuussa vaatimusten noudattamisesta.

28. Tämän merkintävelvollisuuden, samoin kuin muiden asetuksessa säädettyjen velvollisuuksien kuten laatuluokkiin jakamisen, noudattamatta jättäminen voi haitata kuluttajien ja kilpailevien yritysten etua. Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä oleva asia koskee jälkimmäistä tapausta. Muñoz kuvaa kirjallisissa huomautuksissaan konkreettista etua, joka sillä on siitä, että sen kilpailija, tässä tapauksessa Frumar, noudattaa laatuvaatimuksia. Frumarin kauppatavasta seuraa, että yhtä viinirypälelajiketta on kaupan usealla kauppanimellä, jolloin syötäväksi tarkoitettujen viinirypäleiden markkinoiden avoimuus vähenee ja jakeluketjun toiminnot vaikeutuvat. On todennäköistä, että tästä aiheutuu vahinkoa Muñozille. High Court of Appeal (England and Wales) ei kuitenkaan näytä vielä vakuuttuneen siitä, että vahinkoa olisi syntynyt. Päättelen tuomioistuimen perusteluista, että kun otetaan huomioon, että yleisö ei yleisesti tunne laajasti viinirypäleiden nimiä, yhden viinirypälelajikkeen tarjoamisesta useilla nimillä ei välttämättä aiheudu vaikutuksia kaupalle. Oli miten oli, pidän todennäköisenä, että se kuitenkin vaikeuttaa jakelua, mistä voi aiheutua vahinkoa Muñozille.

29. Nyt on tutkittava, johtuuko vahinko sellaisen edun loukkaamisesta, jota asetuksella on haluttu suojata. Tähän kysymykseen vastaamista varten tarkastelen ensin asetuksen tarkoitusta ja sen jälkeen yhteisön maatalouspolitiikan sekä siihen oleellisena osana kuuluvan yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteita ja sisältöä.

30. Asetuksen N:o 2200/96 kolmannessa perustelukappaleessa on esitetty yhteisön laatuvaatimusten tavoitteet. Muñoz päättelee kirjallisissa huomautuksissaan niiden perusteella, että vihannesten ja hedelmien laatuvaatimusjärjestelmän tavoitteena on suojella sekä vihannesten ja hedelmien tarjoajia että kuluttajia. Olen tästä asiasta samaa mieltä: mainituista kolmesta tavoitteesta kaupan vilpittömyyden tavoitteella pyritään ennen kaikkea suojelemaan tarjoajia, laadultaan epätyydyttävien tuotteiden torjumisella suojellaan ennen kaikkea kuluttajia, ja markkinoiden avoimuus on molempien ryhmien etu.

31. Komissio mainitsee lisäksi asetuksen 20. perustelukappaleen, jossa todetaan, että "kaikkien yhteisen markkinajärjestelyn piiriin kuuluvien toimijoiden on noudatettava kyseisen järjestelyn sääntöjä, tai muutoin sääntöjen vaikutus vääristyy". Kuten komissio oikeutetusti toteaa, laatuvaatimusjärjestelmä on tehokas vain silloin, kun vaatimuksia noudatetaan kaupan pitämisen kaikissa vaiheissa.

32. Asetuksen tavoitteita on tietenkin tarkasteltava EY 33 artiklassa esitettyjen yhteisön maatalouspolitiikan tavoitteiden valossa. Yhteenvetona esitetyt tavoitteet, jotka ovat luonteeltaan sosiaalisia ja taloudellisia, eivät sinänsä helpota paljoakaan kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen vastaamista. Päättelen kuitenkin niiden perusteella, että kuluttajan suojeleminen, jota ei mainita EY 33 artiklassa, ei voi olla vihannesten ja hedelmien markkinajärjestelyn ainoa päätavoite.

33. Yhteisön maatalouspolitiikan tavoitteiden toteuttamiseksi eräille aloille on laadittu yhteiset markkinajärjestelyt. Markkinajärjestelyt määrittävät ensinnäkin maataloustuotteiden tuottajien ja kauppiaiden ja toisaalta yhteisön ja kansallisten viranomaisten väliset oikeussuhteet. Markkinajärjestelyt koskevat kuitenkin myös tuottajien ja kauppiaiden keskinäisiä suhteita. Mielestäni selvimmät esimerkit tästä "horisontaalisesta" vaikutuksesta ovat markkinajärjestelyihin kuuluvat kiintiösäännökset. Esimerkiksi sokerialan yhteisessä markkinajärjestelyssä säädetään, että jäsenvaltiot voivat siirtää sokerikiintiöitä yritysten välillä. On ilmeistä, että kiintiön siirtäminen yritykseltä toiselle vaikuttaa välittömästi näiden yritysten keskinäiseen suhteeseen. Sama pätee maitokiintiön siirtämiseen maitotilan luovuttamisen yhteydessä. Tilan käytössä ollut kiintiö siirretään tilan mukana luovutuksen saavalle tuottajalle jäsenvaltion määrittämällä tavalla. Mielestäni myös laatuvaatimusjärjestelmä vaikuttaa yritysten keskinäisiin suhteisiin. Laatujärjestelmällähän säädellään välittömästi tietyn toimialan kilpailutilannetta, koska järjestelmä asettaa vaatimuksia osapuolten käyttäytymiselle markkinoilla.

34. Pidän esillä olevan asian kannalta merkittävänä myös toista markkinajärjestelyn elementtiä eli sitä, että markkinajärjestelyille ovat ominaisia yksityiskohtaiset säännökset, joissa kuvataan tarkasti tuottajien ja kauppiaiden vastuut. Ne voivat tietää täsmälleen, mitä vaatimuksia niiden on noudatettava. Lisäksi järjestelmässä on vain vähän poikkeuksia, jotka liittyvät tuottajien ja kauppiaiden välisiin suhteisiin. Usein ainoa hyväksyttävä oikeuttamisperuste on force majeur (ylivoimainen este).

35. Yhteenvetona on todettava, että asetuksen N:o 2200/96 ja siihen perustuvien syötäväksi tarkoitettujen viinirypäleiden laatuvaatimusten tavoitteena on myös kaupan vilpittömyyden suojeleminen. Näin ollen niillä säädellään myös tuottajien ja kauppiaiden keskinäisiä suhteita. Lisäksi asetuksesta seuraavien velvoitteiden sisältö on määritelty tarkkaan, ilman poikkeuksia.

36. Näin ollen on myös todettava, että kauppiaalla on asetuksessa oikeutettu etu, joka liittyy siihen, että muut kauppiaat noudattavat laatuvaatimuksia. On kuitenkin arvioitava, voiko kauppias, esimerkiksi Muñoz, vaatia asetuksen perusteella, että kilpailijat noudattavat asetusta, ja voiko hän vedota asetukseen kilpailijoita vastaan. Vastaus tähän kysymykseen on tämän ratkaisuehdotuksen ydin.

Ensimmäinen vaihe: asetuksen välitön oikeusvaikutus ja oikeus vaatia sen noudattamista horisontaalisissa suhteissa

37. Yhteisöjen tuomioistuin on käsitellyt kysymystä välittömästä oikeusvaikutuksesta useita kertoja eri näkökulmista. Kysymys siitä, onko yhteisön säädöksellä välitön oikeusvaikutus, liittyy ensinnäkin säädöksen sisältöön, jota arvioidessaan yhteisöjen tuomioistuin ottaa tietenkin huomioon myös säädöksen soveltamisalan. Yhteenvetona on todettava, että yhteisön primaari- ja sekundaarioikeuteen kuuluvilla säädöksillä voi olla välitön oikeusvaikutus, mikäli ne ovat sanamuodoltaan selviä, täsmällisiä ja ehdottomia. Yksityinen voi vedota tällaisiin säädöksiin kansallisessa tuomioistuimessa ilman, että se edellyttää tarkempia täytäntöönpanotoimenpiteitä.

38. Käsittääkseni ei ole epäilystä siitä, että asetuksen N:o 2200/96 3 artiklan 1 kohdan sisällöllä on välitön oikeusvaikutus. Siinä annettu säännöshän on ehdoton ja riittävän täsmällinen, eikä sen vaikutus yksityisiin edellytä kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Apple and Pear Development Council antamassaan tuomiossa jo selvästi todennut, että vihannesten ja hedelmien yhteisestä markkinajärjestelystä annetuilla asetuksilla on välitön oikeusvaikutus.

39. Kysymys välittömästä oikeusvaikutuksesta liittyy sekä yksityisen oikeussubjektin ja viranomaisten välisiin oikeussuhteisiin että yksityisten keskinäisiin oikeussuhteisiin. Esillä olevassa asiassa tutkittavana oleva kysymys liittyy yksityisten keskinäisiin oikeussuhteisiin. Kysymys koskee siten asiaa, jota kutsutaan oikeustieteessä usein yhteisön oikeuden välittömäksi horisontaaliseksi oikeusvaikutukseksi. Oikeuskäytännössä välittömällä horisontaalisella oikeusvaikutuksella on, toisin kuin välittömällä vertikaalisella oikeusvaikutuksella, merkittävä asema vain direktiivien yhteydessä, ei välittömästi sovellettavien säännösten (kuten asetusten) osalta.

40. Käsittelen ensiksi direktiiveihin liittyvää vakiintunutta oikeuskäytäntöä. Yhteisöjen tuomioistuin on käsitellyt direktiivien välitöntä oikeusvaikutusta useita kertoja. Tässä oikeuskäytännössä todetaan pääsääntöisesti, että direktiivin perusteella voi syntyä oikeuksia viranomaisiin nähden, mutta ei toisiin yksityisiin nähden. Yhteisöjen tuomioistuin perustelee asiaa seuraavasti: EY 249 artiklan mukaan direktiivit velvoittavat ainoastaan jokaista jäsenvaltiota, jolle ne on osoitettu. Oikeuskäytännön tavoitteena on estää se mahdollisuus, että valtio saisi etua siitä, ettei se noudata yhteisön oikeutta. Ei voida hyväksyä, että jäsenvaltio, jonka yhteisön lainsäätäjä on velvoittanut antamaan tiettyjä sen tai sen elinten ja yksityisten välisiä suhteita säänteleviä oikeussääntöjä ja antamaan yksityisille tiettyjä oikeuksia, voisi nämä oikeudet yksityisiltä evätäkseen vedota siihen, ettei se ole täyttänyt velvollisuuksiaan. Toisaalta direktiivi ei sellaisenaan voi luoda velvoitteita yksityiselle oikeussubjektille ja siihen ei näin ollen sellaisenaan voida vedota tällaista henkilöä vastaan. Sen jälkeen yhteisöjen tuomioistuin vertaa tilannetta asetuksiin. Horisontaalisen vaikutuksen mahdollinen ulottaminen direktiiveihin nimittäin "merkitsisi sitä, että yhteisöllä olisi toimivalta asettaa välittömin oikeusvaikutuksin velvoitteita yksityisille oikeussubjekteille, vaikka sillä itse asiassa on tämä toimivalta ainoastaan silloin, kun sillä on toimivalta antaa asetuksia".

41. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin katsoo itse asiassa, että asetuksen säännös vaikuttaa välittömästi yksityisten kesken. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin katsoi jo 14.12.1971 antamassaan tuomiossa seuraavaa: "Asetuksella on, ottaen huomioon sen laatu ja asema yhteisön oikeuslähteiden järjestelmässä, välitön vaikutus, ja se voi näin ollen taata yksityisille oikeuksia, joita kansallisen tuomioistuimen on suojeltava."

42. Muñoz on tältä osin oikeassa, sillä hän toteaa kirjallisissa huomautuksissaan seuraavaa: kun yhteisön lainsäätäjä päättää antaa direktiivin asemesta asetuksen, sen tavoitteena on synnyttää kauppiaille välitön velvollisuus luopua toiminnoista, jotka voivat haitata kauppaa. Näin ollen päätavoitteena ei ole velvoittaa jäsenvaltioita luomaan valvontajärjestelmä.

43. EY:n perustamissopimuksen välitöntä oikeusvaikutusta koskevat määräykset poistavat mahdolliset epäilykset asetusten välittömästä vaikutuksesta yksityisten kesken. Viittaan tässä yhteydessä erityisesti asiassa Angonese annettuun tuomioon, jossa yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että EY 39 artiklan määräystä, jonka mukaan kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kielletty, sovelletaan myös yksityishenkilöihin. Yhteisöjen tuomioistuin perustelee päätöstään muun muassa sillä, että syrjintäkiellon periaatteesta määrätään yleisin sanamuodoin ja sillä, ettei sitä ole erityisesti osoitettu jäsenvaltioille. Edellä tarkoitetussa asiassa kyseessä oli mahdollinen syrjintä, joka johtui erään työnantajan työntekijöiden työhönotolle asettamasta ehdosta. Perustamissopimuksen tietyt määräykset on tosin muodollisesti osoitettu jäsenvaltioille, mutta se ei estä sitä, etteikö niillä voitaisi samalla antaa oikeuksia kenelle tahansa yksityiselle henkilölle, jonka edun mukaista on niissä määriteltyjen velvoitteiden noudattaminen.

44. Asiassa Angonese annettu tuomio perustui yhteisöjen tuomioistuimen aiempaan oikeuskäytäntöön työehtoihin liittyvissä asioissa. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut jo asioissa Walrave ja Bosman antamissaan tuomioissa seuraavaa: "Koska eri jäsenvaltioissa työehtoja säännellään joko laeilla tai asetuksilla taikka yksityisten henkilöiden tekemillä sopimuksilla tai muilla oikeustoimilla, kyseisten kieltojen rajoittaminen koskemaan julkisten viranomaisten antamia säädöksiä voisi aiheuttaa sen, että näitä kieltoja sovellettaisiin eri tavalla." Yhteisöjen tuomioistuin viittaa välittömään oikeusvaikutukseen selvästi myös asiassa Dansk Supermarked antamassaan tuomiossa: "Yksityishenkilöiden väliset sopimukset eivät koskaan saa poiketa perustamissopimuksen tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevista pakottavista määräyksistä." Yhteisöjen tuomioistuin vahvistaa edellä esitetyssä oikeuskäytännössä, että yhteisön oikeus vaikuttaa välittömästi yksityisiin oikeussuhteisiin myös muuten kuin kilpailusäännösten osalta.

45. Välittömästi sovellettava yhteisön oikeuden säännös vaikuttaa siis myös yksityisten keskinäisiin suhteisiin. Katson lisäksi, että - direktiivejä lukuun ottamatta - horisontaalisen ja vertikaalisen vaikutuksen erottaminen ei ilmeisestikään ole merkityksellistä. Menen jopa pidemmälle: on arvioitava, onko välittömän oikeusvaikutuksen käsitteellä jotakin merkitystä, kun kyseessä ovat asetusten pakottavat säännökset, kuten esillä olevassa asiassa asetuksen N:o 2200/96 3 artiklan 1 kohta. Tällaiset säännökset ovat osa kansallista oikeusjärjestystä ja pätevät siten myös yksityishenkilöiden välisissä suhteissa.

46. Seuraavaksi on tarkasteltava, mikä merkitys tälle toteamukselle on annettava silloin, kun kyseessä ovat tietyt asetusten säännökset. Kuten komissio kirjallisissa huomautuksissaan oikeutetusti toteaa, edellä esitetty ei tarkoita, että kaikki asetuksen säännökset synnyttäisivät yksityishenkilöille oikeuksia, joihin he voivat vedota kansallisissa tuomioistuimissa.

47. On arvioitava tapauskohtaisesti, voiko yksityishenkilö vedota asetuksen säännökseen. Tässä yhteydessä ei ole merkitystä sillä, kohdistuuko vaatimus riita-asiassa viranomaiseen vai toiseen yksityishenkilöön. Joka tapauksessa on arvioitava, suojelevatko säännöksen sisältö ja soveltamisala niitä etuja, joita yksityinen vaatii tuomioistuimessa. Yksityisen vaateen kohteena olevan edun ja asetuksen säännöksellä suojatun edun välillä on oltava yhteys. Pidän kuitenkin lähtökohtana, että tällaisen yhteyden sisällölle ei pidä asettaa liian tiukkoja vaatimuksia. Ensinnäkin asetuksessa olevalla säännöksellä suojellaan usein monia etuja. Näin on esimerkiksi asetuksen N:o 2200/96 3 artiklan 1 kohdan osalta, jolla suojellaan sekä kaupan vilpittömyyttä että kuluttajaa. Toiseksi liian tiukka arviointi haittaisi asetusten välitöntä oikeusvaikutusta.

48. Kun arvioin Muñozin kansallisessa tuomioistuimessa nostamaa kannetta edellä esitettyjen perusteiden pohjalta, on mielestäni ilmeistä, että Muñoz voi vedota asetuksen N:o 2200/96 3 artiklan 1 kohdan välittömään oikeusvaikutukseen. Kuten totesin jo edellä ratkaisuehdotukseni 36 kohdassa, hänellä on asetuksella suojattu etu, joka liittyy siihen, että kilpailija noudattaa asetusta. Yksityisoikeudellisin termein esitettynä: se, että Frumar ei noudata asetusta, voi olla oikeudenvastainen teko suhteessa Muñoziin.

49. Johtopäätökseni on seuraava. Asetuksen N:o 2200/96 tavoitteena on muun muassa edistää kaupan vilpittömyyttä ja näin ollen suojella kilpailevien yritysten etua, mikäli asetuksen säännösten rikkominen loukkaa sitä. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan sisältö on ehdoton ja riittävän täsmällinen. Säännös on osa kansallista oikeusjärjestystä ja vaikuttaa kansalaisten keskinäisiin suhteisiin. Tässä tilanteessa yksityisellä on oikeus vaatia yhteisön oikeuden perusteella, että toinen yksityinen noudattaa asetuksen säännöksiä. Yksityisen esittämän vaatimuksen perustana olevan edun ja asetuksen säännöksen tarjoaman suojelun välillä on kuitenkin oltava yhteys.

Toinen vaihe: noudattamisen valvonta

50. Sen jälkeen kun on todettu, että yksityisellä on yhteisön oikeuteen perustuva oikeus, on käsiteltävä sitä, missä määrin hänen on pystyttävä vetoamaan siihen. Toisin sanoen on arvioitava, edellyttääkö yhteisön oikeus myös, että jäsenvaltiot antavat niille yksityisille, joilla on asiaan liittyvä etu, mahdollisuuden vaatia asetuksen säännösten noudattamista riita-asiaa koskevassa oikeudenkäynnissä.

51. Asetuksen N:o 2200/96 noudattamisen valvonta kuuluu jäsenvaltioiden tehtäviin. Noudattamisen valvontaa koskevat säännöt säädetään kansallisessa lainsäädännössä ottaen huomioon yhteisön lainsäädännössä asetetut edellytykset. Edellytykset, jotka luettelen jäljempänä, seuraavat yhteisön lainsäädännön tehokkaan vaikutuksen vaatimuksesta: yhteisön oikeuden toiminta edellyttää, että jäsenvaltiot valvovat sen noudattamista tehokkaasti.

52. Asetuksella perustetaan ensisijaisesti jäsenvaltioiden julkisoikeudellinen valvontajärjestelmä tai järjestelmä, josta jäsenvaltiot vastaavat. Viittaan tässä yhteydessä erityisesti asetuksen seuraaviin artikloihin:

- asetuksen 7 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot nimeämään valvonnasta vastaavat toimielimet;

- asetuksen 38 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on tehtävä tarkastuksia;

- asetuksen 50 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan kaikki aiheelliset toimenpiteet asetuksen säännöksiä koskevista rikkomuksista rankaisemiseksi sekä petosten torjumiseksi.

Yhdistyneessä kuningaskunnassa valvonta kuuluu Horticultural Marketing Inspectoratelle, joka on nimetty valvontaviranomaiseksi.

53. Mainittujen säännösten lisäksi velvoite valvoa asetusten noudattamista johtuu yhteisön oikeuden rakenteesta. Lainsäädäntö tapahtuu yhteisön tasolla, kun taas täytäntöönpano ja noudattamisen valvonta tapahtuvat jäsenvaltioissa. Yhteisön toimielimillä ei ole riittävän laajaa hallintokoneistoa. Lisäksi Euroopan unionille on toistaiseksi siirretty vasta vähän muodolliseen hallinto-oikeuteen ja rikosoikeuteen liittyvää toimivaltaa. EY 10 artiklan mukaan jäsenvaltiot huolehtivat täytäntöönpanosta ja velvoitteiden täyttämisen varmistamisesta.

54. Jäsenvaltioilla on näitä tehtäviä suorittaessaan tietty harkintavalta. Harkintavaltaa rajoittavat toisaalta edellä mainitut asetuksen säännökset ja toisaalta vaatimukset, joita yhteisön lainsäädännössä asetetaan asetusten noudattamisen valvonnalle. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan nämä vaatimukset ovat seuraavat: yhteisön oikeuden rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia koskevat sellaiset aineelliset ja menettelylliset edellytykset, jotka vastaavat niitä edellytyksiä, joita sovelletaan luonteeltaan ja vakavuudeltaan vastaaviin kansallisen oikeuden rikkomisiin. Jäsenvaltiot voivat itse valita määrättävät seuraamukset, mutta niiden on oltava tehokkaita ja varoittavia, mutta myöskin oikeasuhteisia. Viimeinen vaatimus tarkoittaa, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että seuraamukset eivät ole kohtuuttoman ankaria ja aiheuta siitä syystä häiriöitä markkinoille. Jäsenvaltioiden on jopa tietyissä tapauksissa jätettävä seuraamukset määräämättä.

55. Kuten myös komissio toteaa kirjallisissa huomautuksissaan, itse asetuksesta ei seuraa, että jäsenvaltion viranomaisten harjoittaman noudattamisen valvonnan olisi oltava ainoa valvontamekanismi. Toisin sanoen asetuksessa ei myönnetä yksinoikeutta noudattamisen valvontaan. Myöskään asetuksen N:o 2200/96 kontekstista ei voida päätellä, että tällainen yksinoikeus olisi olemassa. Se, että itse asetuksella säädetään vain julkisoikeudellisesta valvonnasta, ei vaikuta asiaan. Yhteisön lainsäädännön lähtökohtana ei ole ajatus siitä, että yksityisoikeudellista valvontaa ei voisi tapahtua, mikäli säännöksessä on nimenomaisesti säädetty vain julkisoikeudellisesta valvonnasta. Tässä suhteessa yhteisön lainsäädäntö näyttää eroavan Yhdistyneen kuningaskunnan kansallisesta lainsäädännöstä, joka poikkeustilanteita lukuun ottamatta ei salli siviilikanteita, jos kansallisen lainsäädännön säännöksen rikkomisesta on säädetty jokin rikosoikeudellinen seuraamus.

56. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa yksityisille säädetyt velvoitteet soveltuvat hyvin yksityisoikeudelliseen valvontaan. Velvoitteiden sisältöhän on määritelty tarkasti eikä siitä ole säädetty poikkeuksia. Vaikka jäsenvaltioiden viranomaiset, tässä tapauksessa Horticultural Marketing Inspectorate, eivät jostakin syystä huolehdi valvontatehtävästään, vihannesten ja hedelmien tuottajalla tai valmistajalla ei automaattisesti ole oikeutta rikkoa vaatimuksia ja aiheuttaa sillä haittaa kolmansille. En hyväksy High Court of Justicen (England and Wales) ensimmäisessä oikeusasteessa antamaa tuomiota. Mainittu tuomioistuin korostaa Horticultural Marketing Inspectoraten asiantuntemusta ja puolueetonta asemaa. HMI:n tehtävänä ei ole edistää toisen kauppiaan etuja toisen kustannuksella. High Courtin mukaan riita-asiaa koskevassa oikeudenkäynnissä ei ole tarpeen valvoa näiden asetusten säännösten noudattamista.

57. Käsittelen nyt aiemmin esittämääni kysymystä siitä, edellyttääkö yhteisön lainsäädäntö, että jäsenvaltiot antavat yksityisille mahdollisuuden vaatia asetuksen säännösten noudattamista riita-asiaa koskevassa oikeudenkäynnissä.

58. Komissio kytkee kirjallisissa huomautuksissaan asian kilpailulainsäädäntöön. EY 81 ja EY 82 artiklaan liittyvissä asioissa yksityiset voivat nostaa kansallisessa tuomioistuimessa kanteen toisia yksityisiä vastaan (jotka useimmiten ovat yrityksiä). Tällaisen yksityisoikeudellisen valvonnan katsotaan olevan hyödyllinen ja välttämätön täydennys komission ja jäsenvaltioiden harjoittamaan valvontaan. Tilanne ei ole toisenlainen vihannesten ja hedelmien laatuvaatimusten valvonnan osalta, jota esillä oleva asia koskee. Komission mukaan yksityisen suorittaman valvonnan täytyy kuitenkin kohdistua sellaiseen rikkomukseen, josta aiheutuu hänelle vahinkoa, esimerkiksi siihen, että rikkomus vääristää kilpailua.

59. Katson komission tapaan, että tilanne muistuttaa EY 81 ja EY 82 artiklassa tarkoitettua tilannetta. On selvää, että kansallisilla tuomioistuimilla on toimivalta soveltaa EY 81 artiklan 1 kohtaa ja EY 82 artiklaa keskenään kilpailevien yritysten välisessä riita-asiaa koskevassa oikeudenkäynnissä. Kansallisilla tuomioistuimilla on jopa oikeus todeta mitättömyys EY 81 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Nämä toimivallat ovat olemassa komission (ja kansallisten kilpailuviranomaisten) valvontatehtävien rinnalla.

60. En näe, miksi yritys ei voisi nostaa kannetta, mikäli se katsoo kärsineensä haittaa siitä, että sen kilpailija on rikkonut asetuksen N:o 2200/96 3 artiklan 1 kohtaa. Asetuksen 3 artiklan 1 kohta soveltuu erittäin hyvin siihen, että kansallinen tuomioistuin soveltaa sitä itsenäisesti. Kuten edellä 55 kohdassa jo totesin, asetuksen N:o 2200/96 3 artiklan 1 kohdan sisältö on määritetty tarkkaan, eikä se, että valvontaviranomainen ei suorita valvontatehtäväänsä, anna tuottajalle tai kauppiaalle oikeutta rikkoa säännöstä. Tässä mielessä tuomioistuimen harjoittama valvonta on kilpailulainsäädännössä vallitsevan tilanteen tapaan hyödyllinen ja välttämätön täydennys - tässä tapauksessa kansallisen - valvontaviranomaisen harjoittamalle valvonnalle. Ei voida ajatella, että sellaisen yksityisen oikeussubjektin oikeuksien toteutuminen, jolla on asetukseen perustuvia oikeuksia, riippuisi täysin valvontaviranomaisen valmiudesta suorittaa valvontatoimia.

61. Esillä olevassa asiassa on jopa vähemmän syytä suhtautua pidättyväisesti, koska asetuksessa N:o 2200/96 ei säädetä poikkeusten myöntämiseksi laajaa harkintavaltaa, jota voitaisiin verrata komission toimivaltaan kilpailulainsäädännössä.

62. Totean lopuksi vielä seuraavaa.

63. Yhteenvetona on todettava, että yhteisön oikeudesta seuraa, että sillä, joka kärsii haittaa asetuksessa olevan säännöksen rikkomisesta, on oltava mahdollisuus vaatia säännöksen noudattamista tuomioistuimessa, mutta tietenkin vain siltä osin kuin kyseessä on etu, jota yhteisön lainsäädännöllä halutaan suojata. Vain tällä tavoin voidaan varmistaa yhteisön oikeuden täysi oikeusvaikutus. Tuomioistuinten harjoittama valvonta on hyödyllinen ja välttämätön osa jäsenvaltioiden viranomaisten harjoittamaa valvontaa.

Kolmas vaihe: mahdollisuus nostaa kanne kansallisen lainsäädännön mukaan

64. Vastaus kysymykseen siitä, millaiset mahdollisuudet yksityisillä on nostaa kanne kansallisessa tuomioistuimessa ja vaatia, että toisen yksityisen on lopetettava tekemästä julkisoikeudellisen säännöksen rikkominen, määräytyy ensisijaisesti kansallisten prosessisääntöjen perusteella. Tilanne ei muutu, vaikka tällainen säännös sisältyisi yhteisön asetukseen. EY 249 artiklan mukaanhan asetuksia sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa ja ne kuuluvat osana kansalliseen lainsäädäntöön.

65. Käsittelin kansallisen tuomioistuimen esittämää kysymystä ensimmäisessä vaiheessa välittömän oikeusvaikutuksen kannalta ja arvioin sen merkitystä horisontaalisissa suhteissa. Totesin, että yksityiselle voi syntyä asetuksen säännöksen perusteella oikeuksia, joihin hän voi vedota kansallisessa tuomioistuimessa, mikäli säännöksen sisältö on ehdoton ja riittävän täsmällinen. Sen edun, johon yksityinen vetoaa, ja asetuksen säännöksen tarjoaman suojelun välillä on kuitenkin oltava yhteys. Jo tästä seuraa, että yhteisön lainsäädännön kannalta on tärkeää, että kansallisessa lainsäädännössä tarjotaan oikeussuojakeino.

66. Tämän ratkaisuehdotuksen toinen vaihe koski noudattamisen valvontaa. Totesin, että siviilituomioistuimen harjoittama valvonta on jäsenvaltion viranomaisten harjoittaman valvonnan hyödyllinen ja välttämätön täydennys. Siviilioikeudellisella valvonnalla varmistetaan yhteisön lainsäädännön täydellinen tehokkuus. Myös tältä kannalta tarkasteltuna on todettava, että yhteisön lainsäädäntö edellyttää, että kansallisessa oikeusjärjestyksessä tarjotaan oikeussuojakeino.

67. Yhteisöjen tuomioistuimen on esillä olevassa asiassa arvioitava, mitä vaatimuksia yhteisön lainsäädäntö tältä osin asettaa kansallisille prosessisäännöille. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten prosessisääntöjen on taattava kaikin keinoin yhteisön lainsäädännön täydellinen vaikutus. Myös tältä osin on kyseessä yhteisön lainsäädännön tehokas vaikutus. Yksityisen todellinen mahdollisuus nostaa kanne auttaa tämän tehokkaan vaikutuksen toteutumista. Tämä koskee tietenkin ensisijaisesti tilanteita, joissa yksityinen käyttää mahdollisuutta nostaa kanne lopettaakseen yhteisön lainsäädännön rikkomisen. Tehokas oikeussuojakeino voi myös vaikuttaa ennaltaehkäisevästi ja edistää yhteisön oikeuden noudattamista.

68. Vaatimukset, joita yhteisön oikeudessa asetetaan kolmannen henkilön mahdollisuuksille nostaa kanne kansallisessa tuomioistuimessa, voidaan pitkälti johtaa vaatimuksista, jotka koskevat mahdollisuutta nostaa kanne yhteisöjen tuomioistuimissa. Käsittelen ensiksi näitä vaatimuksia.

69. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö liittyy asian luonteen vuoksi ennen kaikkea päätöksiin. EY 230 artiklan neljännessä kohdassa nimittäin määrätään luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön mahdollisuudesta nostaa kanne hänelle osoitetusta päätöksestä, joka siitä huolimatta, että se on annettu asetuksena tai toiselle henkilölle osoitettuna päätöksenä, koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen.

70. Yhteisöjen tuomioistuimet eivät tunnusta kolmansien henkilöiden yleistä oikeutta nostaa kanne yhteisön oikeuden rikkomisesta. Yhteisöjen tuomioistuin ei tunnusta niin sanottua actio popularista (yleinen kanneoikeus). Yhteisöjen tuomioistuin muistuttaa asiassa Greenpeace Council ym. vastaan komissio "vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan jonkin henkilöryhmän yhteisiä etuja edistämään perustettua yhdistystä ei voi koskea erikseen perustamissopimuksen 173 artiklan [josta on tullut EY 230 artikla] neljännen kohdan tarkoittamassa merkityksessä sellainen päätös, joka koskee tämän ryhmän yleisiä etuja, ja tämän vuoksi yhdistys ei voi nostaa kumoamiskannetta, koska sen jäsenet eivät voi näin tehdä yksityishenkilöinäkään".

71. Kolmansilla henkilöillä on asiavaltuus ainoastaan silloin, kun "päätös koskee heitä tiettyjen, heille ominaisten piirteiden tai sellaisen heille ominaisen tosiasiallisen aseman vuoksi, joka erottaa heidät kaikista muista ja yksilöi heidät samalla tavalla kuin sen, jolle päätös on osoitettu". Tästä oikeuskäytännöstä seuraa, että Greenpeacen kaltaisella järjestöllä, joka puolustaa yleisiä ympäristöintressejä, ei ole asiavaltuutta nostaa kannetta. Sama koskee myös esimerkiksi ammattiliittoja tai yrittäjäjärjestöjä, vaikka ne perustaisivatkin vaatimuksensa siihen, että riidanalainen päätös koskee erikseen niitä henkilöitä, joita järjestöt edustavat.

72. Tilanne on toisenlainen silloin, kun kolmas henkilö pystyy osoittamaan konkreettisen (taloudellisen) edun olemassaolon. Yhteisöjen tuomioistuin on selventänyt useissa tuomioissa kolmansien henkilöiden asemaa komission valtiontukiin liittyvien päätösten osalta. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan EY 88 artiklan 2 kohdan nojalla tehty komission päätös koskee erikseen paitsi tuensaajayritystä myös kilpailevia yrityksiä, jotka ovat aktiivisesti osallistuneet tähän menettelyyn, edellyttäen, että riidanalaisen päätöksen kohteena oleva tukitoimenpide on merkittävästi vaikuttanut niiden markkina-asemaan. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että tällainen päätös koskee erikseen tiettyjä talouden toimijoiden yhteenliittymiä, jotka ovat aktiivisesti osallistuneet EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun menettelyyn, jos päätös koskee niitä sopimuspuolina. Yhteisöjen tuomioistuin asettaa näissä tuomioissaan kahdenlaisia vaatimuksia. Ensinnäkin kyseessä on oltava konkreettinen taloudellinen etu ja toiseksi kolmannen osapuolen on täytynyt käyttää mahdollisuuksiaan vaikuttaa päätöksentekoon jo oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa. On syytä huomauttaa, että tällaisessa erityistapauksessa yritysten yhteenliittymällä on asiavaltuus.

73. Yksityisellä voi olla oikeus nostaa kanne myös silloin, kun kyseessä on asetus. Tätä tilannetta selvittää asiassa Timex annettu tuomio, joka liittyy polkumyyntiin. Asia koski kannetta, jossa vaadittiin lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Neuvostoliitosta peräisin olevien mekaanisten rannekellojen tuonnissa annetun asetuksen kumoamista. Riidanalainen asetus koski yhteisöjen tuomioistuimen mukaan erityisesti Timexia, koska Timex oli mekaanisten kellojen huomattavin valmistaja yhteisössä ja ainoa näiden tuotteiden yhä toiminnassa oleva valmistaja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Myös tässä tapauksessa oli merkitystä sillä, että Timex oli tehnyt valituksen jo päätöksenteon aiemmassa vaiheessa.

74. Kolmannen henkilön erityistä etua, joka erottaa tämän muista, tulkitaan oikeuskäytännössä jokseenkin suppeasti. Mielestäni hyvä esimerkki on yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen hiljattain asiassa Sociedade Agrícola dos Arinhos ym. vastaan komissio hiljattain antama tuomio. Tuossa asiassa eräät portugalilaiset taisteluhärkien kasvattajat valittivat nautojen vientikieltoa koskevasta päätöksestä, jonka komissio oli tehnyt BSE-ongelmien vuoksi. Kanne ei täyttänyt tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, koska taisteluhärkien kasvattajat eivät erottuneet markkinoiden muista toimijoista. Myös nämä kasvattajat olivat tehneet valituksen jo päätöksentekoa edeltävässä vaiheessa.

75. Totean edellä esitetyn oikeuskäytännön perusteella seuraavaa. Kolmannella henkilöllä on mahdollisuus nostaa kanne yhteisöjen tuomioistuimissa, mikäli hän pystyy näyttämään toteen konkreettisen taloudellisen edun, joka vielä lisäksi erottaa hänet markkinoiden muista toimijoista. Lisäksi edellytetään, että hän on käyttänyt ensin muita mahdollisuuksia vaatia oikeuksiaan esimerkiksi tekemällä valituksen.

76. Katson, että kansallisen lainsäädännön on näissä olosuhteissa tarjottava myös kolmansille mahdollisuus nostaa kanne, mikäli yhteisön asetuksen rikkominen loukkaa näiden oikeuksia. Edellytyksenä on kuitenkin, että yksityisen vetoama etu on sellainen, jota asetuksella suojataan. Yhteisön oikeudesta seuraa myös, että kanteen nostamaa osapuolta ei saa syrjiä verrattuna sellaiseen osapuoleen, joka nostaa vastaavanlaisen, puhtaasti kansallisen oikeuden rikkomista koskevan kanteen. Kansallisissa prosessisäännöissä voidaan edellyttää, että kantaja näyttää toteen konkreettisen taloudellisen edun, jota asetuksella suojellaan ja joka erottaa hänet markkinoiden muista toimijoista. Kansallisissa prosessisäännöissä voidaan myös vaatia, että kolmannet yksityiset ovat ensin käyttäneet muita oikeussuojakeinoja.

77. Mikäli kansalliset prosessisäännöt eivät täytä edellisessä kohdassa mainittuja vaatimuksia, yhteisön oikeus syrjäyttää ne.

78. Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevaan oikeudenkäyntiin liittyvissä olosuhteissa, jotka olen kuvannut aiemmin tässä ratkaisuehdotuksessa, tämä tarkoittaa, että kansallisen oikeuden on annettava Muñozin kaltaiselle osapuolelle mahdollisuus nostaa kanne kilpailijaa vastaan asetuksen N:o 2200/96 3 artiklan 1 kohdan rikkomisen perusteella.

V Ratkaisuehdotus

79. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Court of Appealin (England & Wales) (Civil Division) esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:

Hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 28 päivänä lokakuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 3 artiklan 1 kohta on osa kansallista oikeusjärjestystä ja vaikuttaa kansalaisten keskinäisiin suhteisiin. Yksityisellä on tämän säännöksen perusteella oikeus vaatia tuomioistuimessa, että toinen yksityinen noudattaa säännöstä. Yksityisen nostaman kanteen perustana olevan edun ja asetuksen suojaaman edun välillä on kuitenkin oltava yhteys. Yhteisön lainsäädännöstä seuraa, että sillä, joka kärsii haittaa asetuksessa olevan säännöksen rikkomisesta, on oltava mahdollisuus vaatia säännöksen noudattamista siviilituomioistuimessa.

Jäsenvaltion on annettava kolmannelle henkilölle mahdollisuus nostaa kanne kansallisessa tuomioistuimessa. Kansallisissa prosessisäännöissä voidaan edellyttää, että yksityinen pystyy näyttämään toteen konkreettisen taloudellisen edun, jota asetuksella suojataan, ja joka erottaa yksityisen muista markkinatoimijoista. Kansallisissa prosessisäännöissä voidaan myös vaatia, että kolmas henkilö on ensin käyttänyt muita oikeussuojakeinoja. Kansallisten prosessisääntöjen tarjoama oikeussuoja ei saa olla heikompi kuin puhtaasti kansallisessa oikeudenkäynnissä.