ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklassa, jonka otsikko on ”Asian siirtäminen tuomioistuimeen, jolla on paremmat edellytykset asian käsittelyyn”, säädetään seuraavaa: ”1. Poikkeuksellisesti jäsenvaltion tuomioistuimet, jotka ovat toimivaltaisia tutkimaan pääasian, voivat katsoessaan, että tuomioistuimella toisessa jäsenvaltiossa, johon lapsella on erityisiä siteitä, on paremmat edellytykset käsitellä asiaa tai osaa siitä, ja kun se on lapsen edun mukaista: a) keskeyttää kyseisen asian tai sen osan käsittelyn ja pyytää osapuolia esittämään tällaisen pyynnön kyseisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa 4 kohdan mukaisesti; tai b) pyytää toisen jäsenvaltion tuomioistuinta käyttämään toimivaltaansa 5 kohdan mukaisesti. 2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan: a) jonkin osapuolen hakemuksesta, tai b) tuomioistuimen aloitteesta, tai c) sellaisen muun jäsenvaltion tuomioistuimen pyynnöstä, johon lapsella on erityiset siteet 3 kohdan mukaisesti. Asia voidaan siirtää tuomioistuimen aloitteesta tai muun jäsenvaltion tuomioistuimen pyynnöstä kuitenkin ainoastaan, jos ainakin yksi osapuolista hyväksyy asian siirtämisen. 3. Lapsella katsotaan olevan 1 kohdassa tarkoitettuja erityisiä siteitä jäsenvaltioon, jos: a) kyseisestä jäsenvaltiosta on tullut lapsen asuinpaikka sen jälkeen, kun asia on 1 kohdassa tarkoitetun mukaisesti pantu vireille tuomioistuimessa; tai b) lapsen asuinpaikka oli aiemmin kyseisessä jäsenvaltiossa; tai c) lapsi on kyseisen jäsenvaltion kansalainen; tai d) lapsen vanhempainvastuunkantajan asuinpaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa; tai e) asia koskee lapsen suojelutoimenpiteitä, jotka liittyvät lapsen kyseisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan omaisuuden hallinnoimiseen, säilyttämiseen tai luovuttamiseen. 4. Pääasian tutkinnassa toimivaltaisen jäsenvaltion tuomioistuimen on asetettava määräaika, jonka kuluessa asia on pantava vireille toisen jäsenvaltion tuomioistuimissa 1 kohdan mukaisesti. Jos asiaa ei panna tänä määräaikana vireille tuomioistuimissa, tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, jatkaa toimivallan käyttöä 8–14 artiklan mukaisesti. 5. Kyseisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimet voivat, milloin tämä on asiaan liittyvien erityisten seikkojen vuoksi lapsen edun mukaista, hyväksyä toimivallan kuuden viikon kuluessa siitä, kun asia on pantu niissä vireille 1 kohdan a tai b alakohdan perusteella. Tällöin tuomioistuimen, jossa asia on ensin pantu vireille, on jätettävä asia tutkimatta. Muussa tapauksessa tuomioistuimen, jossa asia on ensin pantu vireille, on käytettävä edelleen toimivaltaansa 8–14 artiklan mukaisesti. 6. Tätä artiklaa sovellettaessa tuomioistuinten on tehtävä yhteistyötä joko suoraan keskenään tai 53 artiklassa tarkoitettujen keskusviranomaisten välityksellä.”
12

Valittaja valitti tästä päätöksestä 23.10.2008 EUIPO:ssa asetuksen N:o 40/94 57–62 artiklan (joista on tullut asetuksen N:o 207/2009 58–64 artikla) nojalla. Valituksensa tueksi valittaja väitti, että asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan a–c ja e alakohtaa on rikottu.
40

Kun edellä esitetty otetaan huomioon, ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 3 alakohtaa on tulkittava niin, että mainitussa säännöksessä vastakanteen osalta tarkoitettu oikeuspaikka on toimivaltainen tutkimaan mainitunlaisen kanteen, jossa vaaditaan palauttamaan perusteettomana etuna määrä, joka vastaa tuomioistuimen ulkopuolisessa sopimuksessa sovittua määrää, silloin, kun mainittu kanne on nostettu samojen asianosaisten välisessä uudessa oikeudenkäynnissä, joka on seurausta sen ratkaisun kumoamisesta, johon kyseisten asianosaisten välinen alkuperäinen oikeudenkäynti johti ja jonka täytäntöönpano oli johtanut kyseiseen tuomioistuimen ulkopuoliseen sopimukseen.
17

Benelux-maiden hallitusten yhteisessä lausumassa, joka liittyy 20.6.2002 päivättyyn pöytäkirjaan, jolla muutetaan Benelux-mallilakia, todetaan seuraavaa: ”21 §:n [3 momentti] ja siihen läheisesti liittyvä 24 § ovat aina olleet laajan arvostelun kohteena. Näiden pykälien nojalla sen, jolla on sekä mallioikeus että tekijänoikeus tuotteeseen, on tehtävä, säilyttääkseen tekijänoikeutensa mallioikeuden kumoamisen tai sammumisen jälkeen, tätä koskeva ilmoitus, joka rekisteröidään Benelux-rekisteriin. Tämä pykälä otettiin aikanaan [Benelux-mallilakiin], koska oikeuksien, joille suojaa on vaadittu, julkaiseminen oli yksi [Benelux-mallilain] perusperiaatteista. Hoge Raad [der Nederlanden] vahvisti tällä välin, ettei tämä säännös sovellu yhteen Bernin yleissopimuksen 5 artiklan 2 kappaleen kanssa, jossa määrätään, että tekijänoikeuden nauttimisen ja käyttämisen ehdoksi ei saa asettaa mitään muodollisuuksia, kun on kyse teoksista, joita varten tekijät saavat suojaa yleissopimuksen nojalla (HR 26.5.2000, RvdW 2000, 141). Myös TRIPS-sopimuksen 9 artiklassa määrätään, että sopimusvaltioiden on noudatettava tätä Bernin yleissopimuksen artiklaa. Edellä esitetyn perusteella 21 §:n [3 momentti] ja 24 § on kumottava.”
32

Asetuksen N:o 1371/2007 liitteessä I olevassa liitteessä A olevan 9 artiklan, johon kyseisessä liitteessä A olevassa 6 artiklan 2 kohdassa viitataan, mukaan matkustajalla on nimittäin matkan alusta lähtien oltava voimassa oleva matkalippu, joka hänen on esitettävä lippuja tarkastettaessa. Sen 9 artiklassa säädetään myös, että yleisissä kuljetusehdoissa voidaan määrätä, että matkustajan, joka ei esitä voimassa olevaa matkalippua, on maksettava kuljetusmaksu ja sen lisäksi lisämaksu ja että matkustaja, joka kieltäytyy heti maksamasta kuljetusmaksua tai lisämaksua, voidaan poistaa junasta. Tässä säännöksessä säädetään siten yksinomaan sanktioista, jotka voidaan määrätä sellaiselle matkustajalle, jolla ei ollut hallussaan matkalippua ja joka ei ollut korjannut tilannettaan myöhemmin säännösten mukaiseksi, eikä se sisällä mitään tietoja kuljetussopimuksen syntymisen edellytyksistä.
1)

SEUT 18 ja SEUT 21 artiklaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltio, johon unionin kansalainen, joka on toisen jäsenvaltion kansalainen, on siirtynyt, saa luovuttamispyynnön sellaiselta kolmannelta valtiolta, jonka kanssa se on tehnyt luovuttamista koskevan sopimuksen, sen on ilmoitettava tästä sille jäsenvaltiolle, jonka kansalainen kyseinen unionin kansalainen on, ja mahdollisesti viimeksi mainitun jäsenvaltion pyynnöstä luovutettava kyseinen unionin kansalainen sille eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, säännösten mukaisesti edellyttäen, että kyseinen jäsenvaltio on oman oikeutensa nojalla toimivaltainen asettamaan henkilön syytteeseen alueensa ulkopuolella tehdyistä teoista.
ITA-sopimuksen liitteessä olevien lisäyksien A ja B sanamuoto on seuraava:

”Attachment A, Section 1

– –

8471 Automatic data processing machines and units thereof; magnetic or optical readers, machines for transcribing data onto data media in coded form and machines for processing such data, not elsewhere specified or included

– –

8471 70 Storage units, including central storage units, optical disk storage, hard disk drives and magnetic tape storage units

– –

Attachment B

Positive list of specific products to be covered by this agreement wherever they are classified in the HS.

– –

Proprietary format storage devices including media therefore for automatic data processing machines, with or without removable media and whether magnetic, optical or other technology, including Bernoulli Box, Syquest, or Zipdrive cartridge storage units.

– –”
34

Tämän osalta on tuotava esiin se, että vaikka kanteet, joita yksityiset ovat nostaneet kilpailuoikeuden noudattamiseksi, kuuluvat asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 23.10.2014, flyLAL-Lithuanian Airlines, C‑302/13, EU:C:2014:2319, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, 56 kohta), on sitä vastoin selvää, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 34 kohdassa todennut, että seuraamusmaksu, jonka hallintoviranomainen on sille kansallisessa lainsäädännössä osoitettua sääntelyvaltaa käyttäessään määrännyt, on hallinto-oikeudellinen asia, joka on suljettu asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalan ulkopuolelle sen 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Näin on erityisesti sellaisen seuraamusmaksun osalta, joka on määrätty kilpailunrajoitusten kieltämistä koskevien kansallisten oikeussääntöjen rikkomisesta.
42

Näin ollen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että SEUT 63 artiklan 1 kohta ja SEUT 65 artikla eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan tiettyyn veroluokkaan kuuluvien henkilöiden saadessa perintöä perintöveroa alennetaan, jos jäämistöön sisältyy omaisuutta, joka on jo siirtynyt perintönä ensin mainittua perintösaantoa edeltäneiden kymmenen vuoden aikana ja josta on kannettu perintövero kyseisessä jäsenvaltiossa.
40

Toiseen kysymykseen on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että asetuksen N:o 601/2012 27 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että kivihiilen luontaisesta lämmönkehityksestä johtuvaa hävikkiä sinä aikana, jona se on varastoituna direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa tarkoitettuun laitokseen kuuluvalla varastointialueella, ei voida pitää laitoksesta pois vietynä hiilenä.
57

Niinpä esitettyyn kysymykseen on vastattava, että SEUT 35 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion liittovaltiorakenteeseen kuuluvan yhteisön, kuten Belgian kuningaskunnan flaamilaisen yhteisön, säännöstölle, jonka mukaan jokaisen yrityksen, jolla on toimipaikka kyseisen yhteisön alueella, on laadittava kaikki tiedot, jotka sisältyvät rajat ylittäviä liiketoimia koskeviin laskuihin, yksinomaan kyseisen yhteisön virallisella kielellä sillä uhalla, että muutoin laskut ovat pätemättömiä, mikä tuomioistuimen on todettava viran puolesta.
33

Ensimmäiseksi on kuitenkin todettava, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Imcosoy 62 on valkuaistiiviste, joka on tarkoitettu käytettäväksi ainesosana erittäin nuorten vasikoiden ravinnossa, ja että kyseinen tuote on saatu soijarouheesta sellaisen menetelmän päätteeksi, jolla on ensinnäkin poistettu tässä rouheessa jäljellä oleva rasva ja eräät haitalliset aineet ja myös alennettu muiden kuin valkuaisaineiden pitoisuutta. Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä oleva tuote on valkuaistiiviste, joka on saatu poistamalla tiettyjä aineksia soijarouheesta ja jota käytetään lisäaineena ravintovalmisteissa.
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I esitettyä yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna 19.9.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1031/2008 ja 30.9.2009 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 948/2009, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen itsenäinen laite, joka kerää, vastaanottaa ja toistaa suoratoistona digitaalisia äänitiedostoja vahvistetun äänen muodossa, on – ellei siitä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin arvioi kaikkia käytettävissään olevia tosiseikkoja, muuta johdu – luokiteltava kyseisen nimikkeistön nimikkeeseen 8519.
SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja kannekelpoisia toimia ovat muodostaan riippumatta kaikki unionin toimielinten toteuttamat toimenpiteet, joilla pyritään saamaan aikaan sitovia oikeusvaikutuksia.

Tilanne ei ole näin sellaisen kirjeen osalta, jonka komission eräs johtaja on osoittanut jäsenvaltiolle ja jossa hän yhtäältä esitti osastonsa näkemyksen, jonka mukaan kyseistä jäsenvaltiota oli pidettävä vastuussa eräälle toiselle jäsenvaltiolle aiheutuneista omien varojen menetyksistä, ja toisaalta ilmaisi näkemyksensä näiden menetysten oikeudellisista seurauksista ja velvoitteista, joita tästä hänen mukaansa aiheutuisi jäsenvaltiolle, jolle kirje oli osoitettu, ja pyysi samaista jäsenvaltiota asettamaan käytettäväksi kyseessä olevat määrät. Pelkän oikeudellisen lausunnon esittäminen samoin kuin pelkkä pyyntö kyseessä olevien summin käytettäväksi asettamisesta eivät voi olla sen luonteisia seikkoja, että niistä aiheutuu oikeusvaikutuksia. Pelkästään sen seikan johdosta, että riidanalaisessa kirjeessä asetetaan määräaika mainitun summan käytettäväksi asettamiseksi ja mainitaan, että viivästys voi johtaa viivästyskorkojen maksamiseen, ei myöskään voida – kun otetaan huomioon kyseisen kirjeen sisältö kokonaisuudessaan – päätellä, että komission tarkoituksena olisi ollut lausunnon esittämisen sijasta toteuttaa toimia, jolla on sitovia oikeusvaikutuksia, eikä täten johtaa tälle kirjeelle kannekelpoisen toimen luonnetta.

Kirjeen sisällöstä on todettava, että riidanalaisen kirjeen kaltaisen kirjeen lähettäminen oli komission käyttämä yleinen menettelytapa, jolla pyrittiin aloittamaan epäviralliset keskustelut siitä, oliko jäsenvaltio noudattanut unionin oikeutta, ja tämän jälkeen voitiin aloittaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn oikeudenkäyntiä edeltävä vaihe. Kun kuitenkin otetaan huomioon komission harkintavalta aloittaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely, perustellulla lausunnolla ei voi olla sitovia oikeusvaikutuksia. Tilanne on näin sitä suuremmalla syyllä sellaisten kirjeiden osalta, joita voidaan pitää pelkästään epävirallisina yhteydenottoina ennen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn oikeudenkäyntiä edeltävän vaiheen aloittamista. Komission toimivallasta on lopuksi todettava, että kyseisellä toimielimellä ei ole mitään toimivaltaa toteuttaa sitovia toimia, joilla määrätään jäsenvaltio asettamaan käytettäväksi kyseessä olevat määrät.

(ks. 47 ja 60–66 kohta)
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 174 artiklan mukaan vastineessa voidaan vaatia valituksen hyväksymistä, hylkäämistä tai tutkimatta jättämistä kokonaan tai osittain. Lisäksi työjärjestyksen 172 ja 176 artiklan mukaan asianosaiset, joilla on oikeus esittää vastine, voivat tehdä vastineesta erillisellä asiakirjalla liitännäisvalituksen, jossa työjärjestyksen 178 artiklan 1 kohdan ja 3 kohdan toisen virkkeen mukaan voidaan vaatia valituksenalaisen tuomion kumoamista kokonaan tai osittain, ja siinä esitettyjen oikeudellisten perusteiden ja perustelujen on oltava eri perusteita ja perusteluja kuin ne, joihin vedotaan valitukseen annetussa vastineessa. Näistä säännöksistä käy yhdessä luettuina ilmi, että vastineessa ei voida vaatia valituksenalaisen tuomion kumoamista perustein, jotka ovat erillisiä ja itsenäisiä valituksessa esitetyistä perusteista, koska tällaisiin perusteisiin voidaan vedota vain liitännäisvalituksessa.

Sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun alalla sellaisen oikeussäännön, jolla on tarkoitus antaa yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeinen rikkominen on kyseessä, kun asianomainen toimielin on rikkonut selvällä ja vakavalla tavalla sen harkintavallalle asetettuja rajoja, ja tältä osin huomioon otettavia seikkoja ovat muun muassa rikotun säännön selkeys ja täsmällisyys ja rikotussa säännössä unionin viranomaiselle annetun harkintavallan laajuus. Unionin oikeuden rikkominen on joka tapauksessa selvästi ilmeinen silloin, kun sitä on jatkettu huolimatta jäsenyysvelvoitteiden laiminlyönnin toteavasta tuomiosta, ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta tuomiosta tai asiaa koskevasta unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, joiden perusteella kyseistä toimintaa on pidettävä unionin oikeuden rikkomisena.

Se, että neuvostolle laiminlyö lähes kolmen vuoden ajan sille kuuluvaa velvollisuutta koota tiedot tai todisteet luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä koskevien rajoittavien toimenpiteiden perusteeksi, mikäli asia riitautetaan, merkitsee sellaisen oikeussäännön, jolla on tarkoitus antaa yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeistä rikkomista. On selvää, että tämä kansainvälisen terrorismin torjunnan erityissä asiayhteydessä toteutetuista varojen jäädyttämistä koskevista toimenpiteistä koskevasta oikeuskäytännöstä seuraava velvollisuus pätee myös siltä osin kuin kyse on sellaisista varojen jäädyttämistä koskevista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on Iranin islamilaisen tasavallan painostaminen, kun otetaan huomioon erityisesti se, että kyseiset rajoittavat toimenpiteet ovat yksittäistapauksissa toteutettuja toimia ja ne ovat omiaan vaikuttamaan huomattavasti asianomaisten henkilöiden ja yhteisöjen vapauksiin ja oikeuksiin.

(ks. 30, 31, 39 ja 40 kohta).
Asia C-398/15

Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Lecce

vastaan

Salvatore Manni

(Ennakkoratkaisupyyntö – Corte suprema di cassazione)

Ennakkoratkaisupyyntö – Henkilötiedot – Yksilöiden suojelu henkilötietojen käsittelyssä – Direktiivi 95/46/EY – 6 artiklan 1 kohdan e alakohta – Yhtiörekisterissä julkaistavat tiedot – Ensimmäinen direktiivi 68/151/ETY – 3 artikla – Kyseisen yhtiön purkautuminen – Ulkopuolisten henkilöiden näiden tietojen saamista koskevan oikeuden rajoittaminen

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 9.3.2017

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yksilöiden suojelu henkilötietojen käsittelyssä – Direktiivi 95/46 – Yhtiörekisterissä direktiivin 68/151 nojalla julkaistavat henkilötiedot – Kyseisen yhtiön purkautuminen – Asianomaisten luonnollisten henkilöiden mahdollisuus pyytää rekisteriä pitävää viranomaista selvittämään tapauskohtaisen arvioinnin perusteella, onko poikkeuksellisesti oikeutettua, että oikeus saada heitä koskevia kyseiseen rekisteriin merkittyjä henkilötietoja annetaan vain ulkopuolisille, joilla on erityinen intressi tutustua näihin tietoihin – Edellytykset – Rekisteröityjen asianomaisten henkilöiden tilanteeseen liittyvät huomattavan tärkeät ja perustellut syyt – Riittävän pitkän ajan kuluminen kyseisen yhtiön purkautumisesta – Kukin jäsenvaltio päättää, onko kansallisessa oikeusjärjestyksessä tällainen tietojen saamista koskevan oikeuden rajoitus

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46 6 artiklan 1 kohdan e alakohta, 12 artiklan b alakohta ja 14 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohta; neuvoston direktiivin 68/151, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/58, 2 artiklan 1 kohdan d ja j alakohta sekä 3 artikla)

Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY 6 artiklan 1 kohdan e alakohtaa, 12 artiklan b alakohtaa ja 14 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohtaa, luettuina yhdessä niiden takeiden yhteensovittamisesta samanveroisiksi, joita jäsenvaltioissa vaaditaan perustamissopimuksen 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilta yhtiöiltä niiden jäsenten sekä ulkopuolisten etujen suojaamiseksi 9.3.1968 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 68/151/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 15.7.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/58/EY, 3 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että unionin oikeuden nykytilassa on jäsenvaltioiden tehtävänä määrittää, voivatko viimeksi mainitun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan d ja j alakohdassa tarkoitetut luonnolliset henkilöt pyytää keskusrekisteriä, kaupparekisteriä tai yhtiörekisteriä pitävää viranomaista selvittämään tapauskohtaisen arvioinnin perusteella, onko heidän tilanteeseensa liittyvien huomattavan tärkeiden ja perusteltujen syiden vuoksi ja riittävän pitkän ajan kuluttua kyseisen yhtiön purkautumisesta poikkeuksellisesti oikeutettua, että oikeus saada heitä koskevia kyseiseen rekisteriin merkittyjä henkilötietoja annetaan vain ulkopuolisille, joilla on erityinen intressi tutustua näihin tietoihin.

(ks. 64 kohta ja tuomiolauselma)
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yleisölle välittämisen käsitettä on tulkittava siten, että se kattaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen sellaisen mediasoittimen myynnin, johon on etukäteen asennettu internetissä saatavilla olevia add-on-tiedostoja, jotka sisältävät hyperlinkkejä yleisön vapaasti käytettävissä oleville internetsivustoille, joilla on asetettu yleisön saataviin tekijänoikeudella suojattuja teoksia ilman tekijänoikeuden haltijoiden lupaa.

(s. 53 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
—

jäsenvaltioiden asiana on yhtäältä päättää, myöntävätkö ne työntekijöille ylimääräistä palkallista lomaa direktiivin 2003/88 7 artiklassa säädetyn vähintään neljän viikon palkallisen vuosiloman lisäksi. Tässä tapauksessa jäsenvaltiot voivat säätää, että työntekijälle, joka ei ole sairauden takia voinut käyttää koko ylimääräistä palkallista vuosilomaansa ennen hänen työsuhteensa päättymistä, myönnetään oikeus rahalliseen korvaukseen, joka vastaa tätä ylimääräistä ajanjaksoa. Jäsenvaltioiden asiana on toisaalta vahvistaa kyseisen oikeuden myöntämisedellytykset. Vaikka direktiivin 2003/88 tarkoituksena on vahvistaa työajan järjestämistä varten turvallisuutta ja terveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset, joita jäsenvaltioiden on noudatettava, jäsenvaltioilla on nimittäin kyseisen direktiivin 15 artiklan mukaisesti oikeus antaa työntekijöiden kannalta suotuisampia säännöksiä.
Ennakkoratkaisupyyntö, jossa on kyse rakennusurakkaa koskevan sellaisen hankintasopimuksen tekomenettelystä, jonka arvo alittaa julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetussa direktiivissä 2004/18, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1251/2011, vahvistetun kynnysarvon, on jätettävä tutkimatta, kun kansallinen tuomioistuin ei ole esiätyt mitään sellaisisa seikkoja, joiden perusteella unionin tuomioistuimella olisi käytettävissään tietoja varman rajat ylittävän intressin olemassaolosta. Varman rajat ylittävän intressin olemassaoloa ei voida päätellä hypoteettisesti tietyistä seikoista, jotka abstraktilla tavalla tarkasteltuna voisivat olla tämän suuntaisia viitteitä, vaan sen on ilmettävä selvällä tavalla kyseessä olevan hankinnan olosuhteiden tosiasiallisen arvioinnin perusteella. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei varsinkaan voi vain tyytyä esittämään unionin tuomioistuimelle seikkoja, joiden perusteella on mahdollista, ettei varman rajat ylittävän intressin olemassaoloa suljeta pois, vaan sen on päinvastoin toimitettava tiedot, jotka ovat omiaan osoittamaan sen olemassaolon.

(ks. 22, 23 ja 27 kohta sekä tuomiolauselma)
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen N:o 1347/2000 kumoamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 2201/2003 8 artiklaa ja toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa annetun asetuksen (EY) N:o 4/2009 3 artiklaa on tulkittava siten, että pääasian kaltaisessa asiassa jäsenvaltion tuomioistuimet, jotka ovat antaneet alaikäisen lapsen osalta vanhempainvastuuta ja elatusvelvoitteita koskevan ratkaisun, josta on tullut lainvoimainen, eivät ole enää toimivaltaisia ratkaisemaan kyseisen ratkaisun muuttamista koskevaa vaatimusta, jos lapsen asuinpaikka on toisen jäsenvaltion alueella. Toimivalta ratkaista kyseinen vaatimus on juuri viimeksi mainitun jäsenvaltion tuomioistuimilla.

Kuten asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan 12 perustelukappaleesta ilmenee, asetus on laadittu pyrkimällä turvaamaan lapsen etu, ja siinä on tätä varten annettu etusija läheisyyden periaatteelle. Asetuksen N:o 2201/2003 8 artikla ilmaisee tuota tavoitetta, kun sen mukaan yleinen toimivalta on sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa lapsella on asuinpaikka. Kyseisen 8 artiklan 1 kohdan mukaan tuomioistuimen toimivalta on ratkaistava ”asian vireillepanoajankohtana” eli kyseisen asetuksen 16 artiklan mukaan ajankohtana, jona haastehakemus jätetään kyseiseen tuomioistuimeen (ks. vastaavasti tuomio 1.10.2014, E., C-436/13, EU:C:2014:2246, 38 kohta). Kuten julkisasiamies on lisäksi huomauttanut ratkaisuehdotuksensa 45 kohdassa viittaamalla 1.10.2014 annetun tuomion E (C-436/13, EU:C:2014:2246) 40 kohtaan, kyseinen toimivalta on tarkastettava ja määritettävä kussakin yksittäistapauksessa silloin, kun oikeudenkäynti pannaan tuomioistuimessa vireille, mikä merkitsee, että mainittu toimivalta ei säily oikeudenkäynnin päättymisen jälkeen

(ks. 51–54 ja 70 kohta sekä tuomiolauselma)