ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: — mitä 24.10.1995 annetun direktiivin erityisiä vaatimuksia hakukoneen ylläpitäjän on täytettävä, kun otetaan huomioon sen vastuut, valtuudet ja mahdollisuudet, — jos se toteaa, että ne internetsivut, joille johtavat linkit, joiden poistamista pyydetään, sisältävät tietoja, joiden julkaiseminen kyseisillä sivuilla on kiellettyä, onko 24.10.1995 annetun direktiivin säännöksiä tulkittava siten, että — niillä velvoitetaan hakukoneen ylläpitäjä poistamaan kyseiset linkit pyynnön esittäjän nimellä suoritetun haun johdosta näkyvästä hakutulosten luettelosta — vai merkitsevätkö ne vain sitä, että hakukoneen ylläpitäjän on otettava tämä seikka huomioon arvioidessaan linkkien poistamista koskevan pyynnön perusteltavuutta — vai onko tämä seikka merkityksetön sen arvioinnin kannalta, joka hakukoneen ylläpitäjän on suoritettava? Jos tämä seikka ei ole merkityksetön, miten on vielä arvioitava sitä, onko riidanalaisten tietojen julkaiseminen internetsivuilla laillista, jos nämä tiedot perustuvat käsittelyyn, joka ei kuulu 24.10.1995 annetun direktiivin eikä siten myöskään sen täytäntöönpanosta annetun kansallisen lainsäädännön alueelliseen soveltamisalaan?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko asetuksen (EY) N:o 44/2001 20 artiklan 2 kohdan mukaan se tuomioistuin, jossa alkuperäinen kanne on vireillä, toimivaltainen myös siinä tapauksessa, ettei työnantajan nostama vastakanne koske saatavaa, joka on alun perin työnantajan oma, vaan saatavaa, joka on alun perin jonkin toisen tahon (joka on rinnakkaisen työsopimuksen nojalla samanaikaisesti saman työntekijän työnantaja), ja että vastakanne perustuu saatavien siirtoa koskevaan sopimukseen, jonka osapuolina ovat työnantaja ja saatavan alkuperäinen haltija ja joka on tehty työnantajan nostaman pääkanteen vireille tulon jälkeen?
3)

Onko direktiivin 2013/32/EU 46 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen on oikeudenkäynnissä, jossa haetaan muutosta kansainvälisen suojelun epäämistä koskevaan päätökseen, arvioitava direktiivin johdanto-osan 54 perustelukappaleen mukaisesti, sovelletaanko hakijaan asetuksen (EU) N:o 604/2013 säännöksiä, kun jäsenvaltio ei ole tehnyt nimenomaista päätöstä toimivallastaan tutkia kansainvälistä suojelua koskeva hakemus asetuksessa säädettyjen perusteiden mukaisesti? Onko direktiivin 2013/32/EU johdanto-osan 54 perustelukappaleen perusteella lähtökohtana pidettävä sitä, että jos ei ole perusteita asetuksen N:o 604/2013 17 artiklan soveltamiselle ja direktiivin 2011/95/EU (3) perusteella kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen on tutkinut jäsenvaltio, jossa hakemus on tehty, kyseessä olevan henkilön oikeudellinen asema kuuluu asetuksen soveltamisalaan siinäkin tapauksessa, että jäsenvaltio ei ole tehnyt nimenomaista päätöstä toimivallastaan asetuksessa säädettyjen perusteiden mukaisesti?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 121/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 19.12.2016 – Bluebell Partners Limited v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Asia C-657/16)

(2017/C 121/16)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Bluebell Partners Limited

Vastaaja: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko julkisista ostotarjouksista 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/25/EY (1) 5 artiklan 4 kohdan ensimmäinen ja toinen alakohta yhdessä tämän direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädettyjen yleisten periaatteiden kanssa sekä luottamuksensuojaa, suhteellisuutta, kohtuutta, avoimuutta ja syrjintäkieltoa koskevat yleiset periaatteet asianmukaisesti sovellettuina esteenä 6.2.1996 annetun lain nro 52 8 ja 21 §:ssä tarkoitetusta rahoitusalaa koskevasta yhtenäissäädöksestä 24.2.1998 annetun asetuksen nro 58 (decreto legislativo n. 58 – Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria), sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna, 106 §:n 3 momentin d kohdan 2 alakohdan ja 24.2.1998 annetun asetuksen nro 58 täytäntöön panemiseksi annetusta arvopapereiden liikkeeseenlaskijoita koskevasta määräyksestä 14.5.1999 tehdyn Commissione Nazionale per le Società e la Borsan (Consob) päätöksen nro 11971 (deliberazione n. 11971 – Regolamento di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58, concernente la disciplina degli emittenti), sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna, 47 g §:n kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, siltä osin kuin edellä mainituissa säännöksissä annetaan Consobille toimivalta korottaa edellä mainitussa 106 §:ssä tarkoitettua julkista ostotarjousta siinä tapauksessa, että tarjouksen tekijän tai sen kanssa yhdessä toimivien henkilöiden todetaan harjoittaneen salaista yhteistyötä yhden tai useamman myyjän kanssa, mutta niissä ei määritellä olosuhteita ja perusteita, joissa tai joiden täyttyessä tällainen toteamus tehdään, vaan viitataan ainoastaan ”todettuun hintaan”?

(1) EUVL 2004, L 142, s. 12.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 195/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale di Salerno (Italia) on esittänyt 16.11.2016 – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on Nicola Turco

(Asia C-581/16)

(2017/C 195/10)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale di Salerno

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

Nicola Turco

Unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on todennut 4.4.2017 antamassaan määräyksessä seuraavaa:

SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja tehokkuusperiaatetta on tulkittava siten, että niiden kanssa ei ole ristiriidassa pääasiassa kyseessä olevan kaltainen rahapelejä koskeva kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään sellaisen uuden tarjouskilpailun järjestämisestä, jossa myönnetään toimilupia, joiden voimassaolon kesto on lyhyempi kuin aikaisemmin myönnettyjen toimilupien, sen takia, että järjestelmä organisoidaan uudelleen yhtenäistämällä toimilupien voimassaolon päättymisajankohdat.

SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle rajoittavalle kansalliselle säännökselle, jossa toimiluvan haltija velvoitetaan luovuttamaan vastikkeetta oikeus käyttää sellaisia aineelliseen tai aineettomaan omaisuuteen kuuluvia hyödykkeitä, jotka muodostavat pelin hallinnointi- ja keräysverkoston, siinä tapauksessa, että toiminta päättyy toimiluvan voimassaoloajan päätyttyä, jos tällaisella rajoituksella ylitetään se, mikä on tarpeen kyseisellä säännöksellä tosiasiallisesti tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 104/26

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 14.12.2016 – Junek Europ-Vertrieb GmbH v. Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

(Asia C-642/16)

(2017/C 104/39)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Junek Europ-Vertrieb GmbH

Vastapuoli: Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) 13 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että tavaramerkin haltijalla on oikeus estää toisesta jäsenvaltiosta tuodun lääkinnällisen laitteen edelleen myyminen alkuperäisessä sisemmässä ja ulommassa pakkauksessa, johon maahantuoja on lisännyt ylimääräisen ulkoisen etiketin, paitsi jos

— näytetään toteen, että tapaus, jossa tavaramerkkioikeuden haltija käyttää tavaramerkkioikeuttaan estääkseen tällä tavaramerkillä varustetun tuotteen, johon on lisätty uusi etiketti, myynnin, johtaa markkinoiden keinotekoiseen eristämiseen jäsenvaltioiden välillä

— osoitetaan, että uuden etiketin lisääminen ei voi muuttaa pakkauksessa olevaa tuotetta siitä, millainen tuote on alun perin ollut

— pakkauksessa selvästi ilmoitetaan uuden etiketin lisääjän ja tuotteen valmistajan nimet

— uudella etiketillä varustetun tuotteen ulkoasu ei ole sellainen, että se saattaisi vahingoittaa tavaramerkin ja sen haltijan mainetta; etiketti ei siis saa olla viallinen, huonolaatuinen tai epämääräinen; ja

— maahantuoja ilmoittaa ennen sellaisen tuotteen, johon on lisätty uusi etiketti, markkinoille saattamista tavaramerkin haltijalle tästä ja toimittaa tälle tämän pyynnöstä näytteen kyseisestä tuotteesta.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1).
3)

Voiko Saksan liittotasavaltaa varten myönnetyn lisäsuojatodistuksen haltija erityisjärjestelyn määräyksiin vedoten estää tuotteiden tuonnin liittymisvaltioista eli Tšekistä, Virosta, Latviasta, Liettuasta, Unkarista, Puolasta, Sloveniasta, Slovakiasta, Bulgariasta, Romaniasta ja Kroatiasta Saksan liittotasavaltaan, jos tuotteet tuotiin alkuperäisessä myöntämispäätöksessä vahvistetun lisäsuojatodistuksen voimassaoloajan päättymisen jälkeen mutta ennen lastenlääkkeistä sekä asetuksen (ETY) N:o 1768/92, direktiivin 2001/20/EY, direktiivin 2001/83/EY ja asetuksen (EY) N:o 726/2004 muuttamisesta 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1901/2006 (1) nojalla kuudella kuukaudella jatketun lisäsuojatodistuksen voimassaoloajan päättymistä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 70/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal administratif de Lille (Ranska) on esittänyt 15.12.2016 – Adil Hassan v. Préfet du Pas-de-Calais

(Asia C-647/16)

(2017/C 070/17)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal administratif de Lille

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Adil Hassan

Vastaaja: Préfet du Pas-de-Calais

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko 26.6.2013 (1) annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 26 artiklan säännökset esteenä sille, että toimivaltaiset viranomaiset jäsenvaltiossa, joka on esittänyt asetuksessa vahvistettujen perusteiden nojalla vastuussa olevaksi katsomalleen toiselle jäsenvaltiolle vastaanotto- tai takaisinottopyynnön kolmannen maan kansalaisesta tai kansalaisuudettomasta henkilöstä, joka on tehnyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen mutta jonka hakemuksesta ei ole vielä tehty lopullista päätöstä, tai muusta asetuksen 18 artiklan 1 kohdan c tai d alakohdassa tarkoitetusta henkilöstä, tekevät siirtopäätöksen ja antavat sen asianomaiselle tiedoksi ennen kuin pyynnön saanut valtio suostuu vastaanottoon tai takaisinottoon?

(1) Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja -menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 604/2013 (EUVL 2013, L 180, s. 31).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 78/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 12.12.2016 – American Express Company v. Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

(Asia C-643/16)

(2017/C 078/15)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: American Express Company

Vastaaja: Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Sovelletaanko maksujärjestelmään, johon direktiivin (EU) N:o 2015/2366 (1) 35 artiklan 1 kohdassa säädettyä pääsyvelvoitetta ei muutoin sovellettaisi saman artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla, kyseistä velvoitetta, jos maksujärjestelmä i) tekee kyseisen järjestelmän yhteydessä rinnakkaiskäyttösopimuksia sellaisten rinnakkaiskäyttökumppaneiden kanssa, jotka eivät itse tarjoa maksupalveluja, rinnakkaiskäytön piiriin kuuluvan tuotevalikoiman osalta ja/tai ii) käyttää asiamiestä toimimaan puolestaan maksupalvelujen tarjoamisessa?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko toisen maksupalveludirektiivin 35 artiklan 1 kohta pätemätön siltä osin kuin siinä säädetään, että tällaisia sopimuksia tehneisiin maksujärjestelmiin sovelletaan pääsyvelvoitetta, seuraavilla perusteilla: a) SEUT 296 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuuden laiminlyönti b) ilmeinen arviointivirhe ja/tai c) suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen?

(1) Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY, 2009/110/EY ja 2013/36/EU ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta sekä direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta 25.11.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2015/2366 (EUVL 2015, L 337, s. 35).
1.

Valituksenalaisessa tuomiossa katsotaan virheellisesti, että osa ”OCEAN” on erottamiskykyinen Asiassa esitetyt todisteet on otettu vääristyneellä tavalla huomioon ja niitä on arvioitu epäjohdonmukaisesti. Lisäksi tuomiossa jätetään soveltamatta merkityksellistä oikeuskäytäntöä eli Euroopan unionin tuomioistuimen asioissa C-479/12 (2) (esitettyjä todisteita on arvioitu kohtuuttoman ankarasti kun otetaan huomioon näytön esittämisen vaikeus) ja C-24/05 P (3) (kohdeyleisöön kuuluvalle kuluttajalle muodostunutta vaikutelmaa ei oteta huomioon) antamia tuomioita.
—

arvostuksessa on noudatettava varovaisuutta ja erityisesti: — ainoastaan tilikauden loppuun mennessä toteutuneet voitot saadaan ilmoittaa tilinpäätöksessä, — kaikki sellaiset ennakoitavissa olevat vastuut ja mahdolliset menetykset, jotka liittyvät kyseiseen tai sitä edeltäneeseen tilikauteen, on otettava huomioon, vaikka tällaiset vastuut ja menetykset tulisivat tietoon vasta tilinpäätöspäivän ja tilinpäätöksen laatimisen välisenä aikana (direktiivin 31 artiklan 1 kohdan c alakohdan aa ja bb alakohta),
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/2

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Nejvyšší soud České republiky (Tšekki) on esittänyt 16.9.2016 – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on Juraj Sokáč

(Asia C-497/16)

(2017/C 022/02)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Nejvyšší soud České republiky

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

Juraj Sokáč

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/83/EY (1) määritellyt lääkkeet, jotka sisältävät asetuksella (EU) No 273/2004 (2) säädettyjä ”luokiteltuja aineita”, jätettävä asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle kyseisen asetuksen 2 artiklan a alakohdan perusteella, unionin tuomioistuimen tuomion yhdistetyissä asioissa C-627/13 ja C-2/14 annetun tuomion mukaisesti, säännöksen muuttamisen asetuksella N:o 1258/2013 (3) jälkeen, ja siksi, että asetuksen N:o 111/2005 (4), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1259/2013, (5) 2 a artiklan nojalla efedriiniä ja pseudoefedriiniä sisältävät lääkkeet kuuluvat asetuksen N:o 111/2005 soveltamisalaan?

(1) EYVL 2001, L 311, s. 67.

(2) EUVL 2004, L 47, s. 1.

(3) EUVL 2013, L 330, s. 21.

(4) EUVL 2005, L 22, s. 1.

(5) EUVL 2013, L 330, s. 30.
1.

Ensimmäinen valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se päätteli, että neuvoston päätöksen 2014/119/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna toisella muuttamispäätöksellä, 1 artiklan 1 kohtaan sisältyvä luetteloon merkitsemisperuste on yhteensopiva yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoitteiden kanssa, sellaisina kuin ne vahvistetaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklassa. Unionin yleinen tuomioistuin ei huomioinut, että väitettyjen valtion varojen väärinkäyttöjen on vähintäänkin oltava syytetoimien tai muiden tuomioistuinmenettelyjen kohteena asianomaisessa maassa olosuhteissa, joissa – kuten tässä asiassa – on luotettavia todisteita siitä, että asianomaisessa maassa ei ole johdonmukaista ja riittävää näyttöä ihmisoikeuksien perusperiaatteiden tai oikeusvaltioperiaatteen noudattamisesta.
3)

Kun kyseessä on kiinteistön ulosmittausmenettely, jossa alimman oikeusasteen tuomioistuin on evännyt ulosmittauksen toimittamisen sellaisen ennenaikaista erääntymistä koskevan ehdon perusteella, joka on todettu kohtuuttomaksi jossain aikaisemmassa kiinteistön ulosmittausmenettelyssä, joka on perustunut samaan täytäntöönpanoperusteeseen ja joka on käyty samojen asianosaisten välillä, ja kun ulosmittauksen toimittamisen epäämisen on kumonnut muutoksenhakutuomioistuin, joka on palauttanut asian alimpaan oikeusasteeseen ulosmittauksen toimittamiseksi, onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 7 artiklan 1 kohdassa säädetyn tehokkuusperiaatteen vastaista velvoittaa alimman oikeusasteen tuomioistuin ratkaisemaan asia muutoksenhakuasteessa päätetyllä tavalla vai onko kansallista oikeutta tulkittava siten, että toisessa oikeusasteessa annettu ratkaisu ei sido alimman oikeusasteen tuomioistuinta, jos on jo olemassa aikaisempi lainvoimainen tuomioistuinratkaisu, jolla on todettu pätemättömäksi ennenaikaista erääntymistä koskeva sopimusehto, johon ulosmittaus perustuu, jolloin tässä tapauksessa on todettava uudelleen, että ulosmittaushakemusta ei voida tutkia?
1)

Onko tilanteessa, jossa tukiohjelma on rahoitettu siihen osoitetuilla varoilla, silloin kun jäsenvaltio on sääntöjenmukaisesti ilmoittanut tähän ohjelmaan huomattavasti vaikuttavista oikeudellisista muutoksista ennen niiden täytäntöönpanoa ja muun muassa ohjelman rahoitustavan muutoksista, tähän ohjelmaan osoitetuista verovaroista saatavien tulojen huomattavaa kasvua verrattuna Euroopan komissiolle toimitettuihin ennusteisiin pidettävä EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan, josta on tullut SEUT 108 artikla, 3 kohdassa tarkoitettuna huomattavana muutoksena, jonka perusteella on tehtävä uusi ilmoitus?
8.

Komissio katsoo, että Helleenien tasavalta ei ole vielä pannut kokonaisuudessaan täytäntöön tuomiota, vaikka sen julistamisesta on kulunut 12 vuotta. Vaikka yhdyskuntajätevesien käsittelykeskukset on saatu valmiiksi ja ne ovat olleet käytössä 27.7.2012 alkaen ja typpeä on saatu tällä tavoin poistettua, on korostettava, että tällä hetkellä Thriasio Pedion alueen yhdyskuntajätevesistä voidaan kerätä ja käsitellä ainoastaan erityisen pieni osuus (28 prosenttia).
1)

Koskeeko asetuksen N:o 604/2013 27 artiklaan perustuva oikeussuoja myös 13 artiklan 1 kohdan mukaiseen perusteeseen liittyvien olosuhteiden tulkintaa, jos kyseessä on päätös siitä, että jäsenvaltio ei tutki kansainvälistä suojaa koskevaa hakemusta, toinen jäsenvaltio on jo ottanut vastuun turvapaikanhakijan hakemuksen käsittelystä samalla perusteella ja hakija riitauttaa tämän?
3)

Jos edellisiin kysymyksiin vastataan, että direktiivi ei ole esteenä sille, että osakkeidenvaihdosta syntyvästä arvonnoususta kannetaan vero siinä yhteydessä, kun vaihdon yhteydessä saadut osakkeet luovutetaan edelleen, silloinkaan, jos nämä kaksi liiketoimea eivät kuulu saman jäsenvaltion verotusvaltaan, voiko jäsenvaltio, jossa osakkeidenvaihdossa syntynyttä arvonnousua koskevan veron maksamista on lykätty, kantaa syntyneen arvonnousun lykätyn veron tämän luovutuksen yhteydessä, jollei sovellettavien kahdenvälisen verosopimuksen määräysten soveltamisesta muuta johdu, ottamatta huomioon tämän luovutuksen tulosta, jos tuloksena on luovutustappio? Tämä kysymys esitetään sekä 23.7.1990 annetun direktiivin että Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 43 artiklassa, josta on tullut Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 49 artikla, taatun sijoittautumisvapauden kannalta, koska verovelvollinen, jolla on verotuksellinen kotipaikka Ranskassa osakkeidenvaihdon ja osakkeiden luovutuksen aikana, voisi vähentää luovutustappion tämän päätöksen 4 kohdassa mainituin edellytyksin?
1)

Onko edeltä käsin pois suljettua, että vapausrangaistukseen tuomitseminen ja sitä seuraava vapausrangaistuksen täytäntöönpano johtavat siihen, että kolmen vuoden ikäisenä vastaanottavaan jäsenvaltioon tulleen unionin kansalaisen kotoutumista merkitsevien siteiden on katsottava katkenneen sillä seurauksella, ettei ole kyse direktiivin 2004/38 (1) 28 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta edelliset kymmenen vuotta jatkuneesta yhtäjaksoisesta oleskelusta, minkä vuoksi unionin kansalaiselle ei pidä myöntää direktiivin 2004/38 28 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaista suojaa karkottamista vastaan, kun hän on kolmen vuoden ikäisenä vastaanottavaan jäsenvaltioon tultuaan viettänyt koko siihenastisen elämänsä kyseisessä jäsenvaltiossa, hänellä ei ole enää siteitä jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on, ja rikos, joka johtaa vapausrangaistukseen tuomitsemiseen ja sen täytäntöönpanoon, on tehty vasta 20 vuoden oleskelun jälkeen?
2.

Virheellinen lain soveltaminen, mistä aiheutui menettelyä koskevien sääntöjen rikkominen, millä on haitallisia vaikutuksia valittajan intresseihin: — sillä, että asiassa ei ole esitetty erillistä kirjallista vaatimusta, ei loukata vastapuolen oikeuksia tai vaikeuteta unionin yleisen tuomioistuimen työtä — unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon oikeudenkäyntikieltä, sillä työjärjestyksen bulgariankielisessä versiossa ei edellytetä, että olisi välttämättä toimitettava erillinen asiakirja — työjärjestyksen 64 artiklassa vahvistetun kontradiktorisen periaatteen loukkaaminen, koska unionin yleinen tuomioistuin ei antanut valittajalle mahdollisuutta tutustua neuvoston päätökseen tai työjärjestyksen muihin kieliversioihin, jotta tämä voisi valmistella vaatimuksensa kielellisen tuntemuksen tai unionin yleisen tuomioistuimen odotusten mukaisesti — unionin yleinen tuomioistuin ei ole noudattanut työjärjestyksen 86 artiklan 4 kohdasta johtuvia velvoitteita, joiden nojalla on annettava mahdollisuus esittää jäljennös 28.5.2015 tehdystä neuvoston päätöksestä (YUTP) 2015/837, joka oikeuttaa vaatimuksen muuttamisen, ja tarvittaessa lisäaikaa — unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohtaa, koska se ei ole tutkinut alustavassa kertomuksessa kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja.
4)

Onko sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/72/EY, verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa ja asetuksen (EY) N:o 1228/2003 (2) kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 714/2009 (3), kapasiteetin jakamista ja ylikuormituksen hallintaa koskevien suuntaviivojen vahvistamisesta 24.7.2015 annetun komission asetuksen (EU) N:o 2015/1222 (4) ja energian tukkumarkkinoiden eheydestä ja tarkasteltavuudesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1227/2011 nojalla sallittua rajoittaa niiden henkilöiden lukumäärää, joille myönnetään sähkönsiirtoa koskeva toimilupa tietyllä alueella?
1.3.

Jos vuoden 2003 kommentaari voidaan ottaa tulkinnassa huomioon, mikä merkitys sillä on tällöin arvioitaessa kysymystä siitä, voidaanko yhtiötä olla pitämättä direktiivissä 2003/49/EY tarkoitettuna tosiasiallisena edunsaajana, jos kyseessä oleva korko liitetään pääomaan, jos koron saajalla on ollut sopimusperusteinen tai laissa säädetty velvoite siirtää korko toiselle henkilölle ja jos se valtio, jossa koron maksavalla henkilöllä on kotipaikka, katsoo, että suurin osa henkilöistä, joiden kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa tai muussa valtiossa, jonka kanssa Tanska on tehnyt sopimuksen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi, on koron tosiasiallisia edunsaajia, niin että kansallisen lainsäädännön mukaan ei olisi perustetta periä lähdeveroa siinä tapauksessa, että kyseiset henkilöt olisivat olleet lainanantajia ja siten vastaanottaneet korot suoraan?
2)

Onko direktiivin 2006/112/EY 183 artikla verotuksen neutraalisuuden periaate ja suhteellisuusperiaate huomioon ottaen esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan palautuksen viivästyessä viivästyskorkoja ei makseta siinä tapauksessa, että veroviranomainen on tähän palautukseen kohdistuneessa tarkastuksessa määrännyt verovelvolliselle seuraamuksen yhteistyövelvollisuuden [laiminlyönnistä], vaikka tarkastus, joka on kestänyt useita vuosia, on jatkunut syistä, joita ei lähtökohtaisesti voida lukea verovelvollisen syyksi?