ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
149

Toisaalta on toki myönnettävä, että koska EY–Libanon-sopimuksen 85 artiklan c alakohdassa käytetään ilmaisua ”erityisesti”, kyseisen määräyksen soveltamisalaan voivat kuulua muihin tekijöihin – kuten esimerkiksi siihen paikkaan, johon verovelvollisen pääomat on sijoitettu – perustuvat erottelut. Kyseistä määräystä on kuitenkin luettava yhdessä EY–Libanon-sopimuksen 31 artiklan, jossa kielletään kaikenlainen syrjintä muun muassa pääoman investointipaikan perusteella, kanssa. Näin ollen on aiheellista erottaa toisistaan sellainen erilainen kohtelu, joka on sallittua EY–Libanon-sopimuksen 85 artiklan c alakohdan nojalla, sellaisesta syrjinnästä, joka ei kuulu mainitun 85 artiklan c alakohdan soveltamisalaan ja joka on kiellettyä kyseisen sopimuksen 31 artiklan nojalla.
92

Kun otetaan huomioon edellä todettu, Helleenien tasavalta velvoitetaan maksamaan komissiolle ”Euroopan unionin omat varat” ‑tilille 30000 euron suuruinen uhkasakko kultakin päivältä, jonka 10.9.2009 annetun tuomion komissio v. Kreikka (C-286/08, ei julkaistu, EU:C:2009:543) noudattamisen edellyttämien toimenpiteiden täytäntöönpano viivästyy, tämän tuomion antamispäivästä siihen saakka, kunnes 10.9.2009 annettu tuomio komissio v. Kreikka (C-286/08, ei julkaistu, EU:C:2009:543) on pantu täysimääräisesti täytäntöön. Tämä määrä jaetaan kolmeen osaan, jotka vastaavat komission esittämiä kolmea perustetta ja joiden määrä on ensimmäisen perusteen osalta 10 prosenttia uhkasakon kokonaismäärästä eli 3000 euroa ja toisen ja kolmannen perusteen osalta 45 prosenttia kyseisestä määrästä eli 13500 euroa; kolmanteen perusteeseen sovelletaan ns. vanhojen jätteiden huollon osalta puolivuosittaista vähennystä suhteessa niiden jätteiden määrään, joiden osalta huolto on saatettu vaatimusten mukaiseksi, jolloin sovelletaan rajaa, jonka alittuessa maksettavaksi tulevaa uhkasakon määrää ei voida enää vähentää ja joka on 50 prosenttia tätä perustetta vastaavan uhkasakon määrästä eli 6750 euroa.
39

Kolmanneksi on todettava, että vaikka 29.4.2004 annetun tuomion Terra Baubedarf-Handel (C‑152/02, EU:C:2004:268) 38 kohdassa on katsottu, että vähennysoikeutta on käytettävä siltä ilmoituskaudelta, jona tavarat on luovutettu tai palvelut on suoritettu ja jolloin verovelvollinen on saanut laskun, on kuitenkin huomattava, että mainittu asia koski yritystä, jolla ei ollut hallussaan laskua vähennysoikeuden käyttöhetkellä, ja että mainitussa tuomiossa ei täten otettu kantaa alun perin laaditun laskun oikaisemisen ajallisiin vaikutuksiin. Kuten julkisasiamies huomauttaa ratkaisuehdotuksensa 39 kohdassa, edellä mainittu asia eroaa pääasiassa kyseessä olevasta oikeusriidasta, koska Senatexilla oli hallussaan laskut hetkellä, jolloin se käytti arvonlisäveron vähennysoikeuttaan ja maksoi ostoihin sisältyvän arvonlisäveron.
44

Asetuksen N:o 805/2004 III luvussa säädettyjen ja tämän tuomion edellisessä kohdassa tarkoitettujen menettelyllisten vähimmäissääntöjen – joiden noudattaminen on asetuksen 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti tarpeen, jotta jäsenvaltiossa annettu riitauttamatonta vaatimusta koskeva tuomio voidaan vahvistaa eurooppalaiseksi täytäntöönpanoperusteeksi – tarkoituksena on lisäksi asetuksen 12 perustelukappaleen mukaisesti varmistaa, että velallinen saa riittävän ajoissa ja siten, että hänen on mahdollista valmistautua vastaamaan asiassa, tiedon häntä koskevasta oikeudenkäynnistä, hänen aktiiviselle oikeudenkäyntiin osallistumiselleen asetettavista vaatimuksista kyseisen vaatimuksen riitauttamiseksi sekä osallistumatta jättämisen seurauksista. Asetuksen N:o 805/2004 3 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetussa yksipuolista tuomiota koskevassa erityistapauksessa näillä menettelyllisillä vähimmäissäännöillä pyritään varmistamaan riittävät takeet puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseksi.
12

Sanofi-Aventis Deutschland nosti 27.10.2008 United States District Court for the Eastern District of Texasissa (Itä-Texasin alueen tuomioistuin, Yhdysvallat) patenttien loukkauskanteen Genentechiä ja Biogen Idec Inc:ä vastaan. Viimeksi mainitut olivat samana päivänä vaatineet näiden patenttien mitättömäksi toteamista United States District Court for the Northern District of Californiassa (Pohjois-Kalifornian alueen tuomioistuin, Yhdysvallat). Nämä kanteet yhdistettiin vimeksi mainitussa tuomioistuimessa, joka hylkäsi ne 11.3.2011 antamallaan päätöksellä.
4

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhteinen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL 1977, L 145, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/80, 26 b artiklassa, jonka otsikko on ”Sijoituskultaa koskeva erityisjärjestelmä”, säädetään seuraavaa: ”– – F. Käännetty verovelvollisuus Poiketen siitä mitä 21 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna 28 g artiklalla, säädetään, jäsenvaltiot voivat määrätä ostajan henkilöksi, joka on velvollinen maksamaan veron niiden säätämien menettelyjen ja ehtojen mukaisesti, sellaisen kulta-aineksen tai puolivalmiiden tuotteiden luovutuksesta, joiden pitoisuus on vähintään 325 tuhannesosaa, tai sijoituskullan luovutuksesta silloin, kun tämän artiklan C kohdassa tarkoitettua valintaoikeutta on käytetty. Käyttäessään tätä mahdollisuutta jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että veronmaksuvelvolliseksi määrätty henkilö täyttää ilmoituksen antamista ja veron maksamista 22 artiklan mukaisesti koskevat velvoitteet. – –”
8

Asetuksen N:o 3821/85, sellaisena kuin se on muutettuna 15.3.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 561/2006 (EUVL 2006, L 102, s. 1; jäljempänä muutettu asetus N:o 3821/85), 15 artiklan 7 kohdassa säädetään seuraavaa: ”a) Kuljettajan ajaessa ajoneuvoa, jossa on liitteen I mukainen valvontalaite, kuljettajan on milloin tahansa pyynnöstä esitettävä valvontaviranomaiselle i) kuluvan viikon piirturilevyt sekä kuljettajan edellisten 15 päivän kuluessa käyttämät piirturilevyt; ii) kuljettajakortti, jos hänellä sellainen on; ja iii) kaikki käsin tehdyt muistiinpanot ja tulosteet kuluvalta viikolta ja edeltäviltä 15 päivältä, joita tässä asetuksessa ja asetuksessa – – N:o 561/2006 edellytetään. Kuitenkin 1 päivästä tammikuuta 2008 alkaen edellä i ja iii alakohdassa tarkoitetut ajanjaksot kattavat kuluvan päivän ja edeltävät 28 päivää. b) Kuljettajan ajaessa ajoneuvoa, jossa on liitteen I B mukainen valvontalaite, kuljettajan on milloin tahansa pyynnöstä esitettävä valvontaviranomaiselle i) kuljettajakorttinsa; ii) kaikki käsin tehdyt muistiinpanot ja tulosteet kuluvalta viikolta ja edeltäviltä 15 päivältä, joita tässä asetuksessa ja asetuksessa – – N:o 561/2006 edellytetään; ja iii) piirturilevyt edellisessä alakohdassa tarkoitetulta ajalta, jos hän on tänä aikana ajanut liitteen I mukaisella valvontalaitteella varustettua ajoneuvoa. Kuitenkin 1 päivästä tammikuuta 2008 alkaen ii alakohdassa tarkoitettu ajanjakso kattaa kuluvan päivän ja edeltävät 28 päivää. c) Toimivaltainen valvontaviranomainen voi valvoa asetuksen – – N:o 561/2006 noudattamista piirturilevyjen, valvontalaitteen tai kuljettajakortin tallentamien näytölle tai kirjoittimelle tulostettujen tietojen ja, jollei näitä tietoja ole, minkä tahansa muun todistusvoimaisen asiakirjan avulla, joka osoittaa, että 16 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen kaltaisia säännöksiä ei ole noudatettu.”
7

Tämän direktiivin 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Kansallisten sääntelyviranomaisten toimivaltuudet ja tehtävät käyttöoikeuden ja yhteenliittämisen osalta”, säädetään seuraavaa: ”1. Kansallisten sääntelyviranomaisten on [puitedirektiivin] 8 artiklassa säädettyihin tavoitteisiin pyrkiessään edistettävä tämän direktiivin säännösten mukaisia riittäviä käyttöoikeuksia ja yhteenliittämistä sekä palvelujen yhteentoimivuutta ja tarvittaessa varmistettava ne täyttäen tehtävänsä tavalla, joka edistää tehokkuutta ja kestävää kilpailua ja antaa mahdollisimman suuren hyödyn loppukäyttäjille. Kansallisten sääntelyviranomaisten on, tämän kuitenkaan rajoittamatta toimenpiteitä, joita voidaan 8 artiklan nojalla toteuttaa sellaisten yritysten osalta, joilla on huomattava markkinavoima, voitava erityisesti: a) jos se on välttämätöntä päästä päähän -liitettävyyden varmistamiseksi, asettaa velvollisuuksia yrityksille, joiden määräämisvallassa ovat yhteydet loppukäyttäjiin, mukaan lukien perustelluissa tapauksissa velvollisuus liittää verkkonsa yhteen, mikäli tätä ei ole vielä tehty, – – 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa säädetyn mukaisesti asetettavien velvollisuuksien ja ehtojen on oltava puolueettomia, avoimia, oikeasuhteisia ja syrjimättömiä, ja ne on pantava täytäntöön [puitedirektiivin] 6 ja 7 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. 4. Käyttöoikeuksien ja yhteenliittämisen osalta jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisella sääntelyviranomaisella on toimivalta puuttua asiaan joko omasta aloitteestaan, mikäli tämä on perusteltua, tai, jos yritykset eivät pääse keskenään sopimukseen, jommankumman asianomaisen osapuolen pyynnöstä [puitedirektiivin] 8 artiklan sisältämien tavoitteiden turvaamiseksi sekä tämän direktiivin säännösten ja [puitedirektiivin] 6, 7, 20 ja 21 artiklassa tarkoitettujen menettelyjen mukaisesti.”
Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna 18.11.2010 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1063/2010, 74 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa on esitetty pätevät alkuperätodistukset, erillä raakaa palmuydinöljyä voidaan katsoa olevan yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2009 alkaen 31 päivään joulukuuta 2011 sekä asetusten (EY) N:o 552/97 ja (EY) N:o 1933/2006 ja komission asetusten (EY) N:o 1100/2006 ja (EY) N:o 964/2007 muuttamisesta 22.7.2008 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 732/2008 luodun yleisen tullietuusjärjestelmän mukainen tullietuuskohteluun oikeuttava alkuperä myös silloin, kun nämä tavarat on kuljetettu Euroopan unioniin aluksen tankissa sekoitettuina, olosuhteissa, joissa voidaan sulkea pois se, että tähän tankkiin olisi lisätty muita tuotteita, erityisesti sellaisia, jotka eivät kuulu tullietuusjärjestelmään.
27

Aluksi on muistutettava unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan jokaisen talouden toimijan on päätettävä itsenäisesti siitä toimintatavasta, jota se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Itsenäisyyden vaatimus on siis ehdottomasti esteenä sille, että tällaiset toimijat olisivat keskenään minkäänlaisessa suorassa tai epäsuorassa yhteydessä niin, että yhteydenpito voi joko vaikuttaa jonkin tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle sen, kuinka toimija itse on päättänyt käyttäytyä tai aikoo käyttäytyä markkinoilla, kun yhteydenpidon tarkoituksena tai vaikutuksena on sellaisten kilpailuolosuhteiden muodostuminen, jotka eivät vastaisi tavanomaisia olosuhteita kyseisillä markkinoilla (ks. vastaavasti tuomio T‑Mobile Netherlands ym., C‑8/08, EU:C:2009:343, 32 ja 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27

Lisäksi on huomattava, että neuvosto on vedonnut unionin tuomioistuimessa vain siihen, että riidanalainen päätös on kumottu ja korvattu täytäntöönpanopäätöksellä 2015/1875, väittämättä, että tällä korvaamisella olisi vastaava ex tunc ‑vaikutus kuin riidanalaisen päätöksen kumoamisella tuomioistuimessa.
58

Kun kaikki edellä esitetty otetaan huomioon, esitettyyn kysymykseen on vastattava, että puitedirektiivin 7 artiklan 3 kohtaa on tulkittava niin, että silloin kun kansallinen sääntelyviranomainen on asettanut operaattorille, jolla on katsottu olevan huomattava markkinavoima, velvollisuuden tarjota matkapuhelujen terminointipalveluja ja edellyttänyt kyseisten palvelujen hintojen hyväksyttämistä kyseisessä säännöksessä säädetyn menettelyn päätteeksi, mainitun kansallisen sääntelyviranomaisen on käytävä kyseinen menettely uudelleen läpi ennen jokaista kyseiselle operaattorille annettavaa mainittujen maksujen hyväksyntää silloin, kun mainittu hyväksyntä on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla.
37

Vaatimuksesta, jonka mukaan kauppaedustaja voi vaatia vahingonkorvausta, jos päämies on syyllistynyt virheeseen ja kyseinen virhe on syy-yhteydessä väitettyyn vahinkoon, on aluksi muistutettava, ettei – kuten tämän tuomion 32 kohdasta ilmenee – direktiivissä eikä varsinkaan sen 17 artiklan 2 kohdan c alakohdassa täsmennetä niitä edellytyksiä, joiden täyttyessä kauppaedustajalle on maksettava vahingonkorvausta. Jäsenvaltioiden on näin ollen kansallisessa oikeudessaan ratkaistava, onko vahingonkorvauksen saantiedellytyksenä se, että päämies on syyllistynyt väitettyyn vahinkoon syy-yhteydessä olevaan, sopimukseen tai sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen perustuvaan virheeseen.
45

Se seikka, että yleissopimukset ja kollektiivisopimukset ja niitä täydentävät sopimukset on talletettava hallinnolliseen viranomaiseen ja että ne ovat saatavilla internetissä, ja se, että virallisessa lehdessä julkaistaan ilmoitus aikomuksesta ryhtyä täydentävän sopimuksen osalta yleissitovaksi määräämistä koskevaan menettelyyn, ja se, että asianomaisilla on tämän julkaisemisen johdosta mahdollisuus esittää huomautuksensa, eivät edes yhdessä tarkasteltuina edusta sellaista riittävää julkisuutta, joka takaisi, että asianomaiset toimijat voisivat avoimuusvelvoitteen tavoitteiden mukaisesti ennen täysin puolueettomasti tehtävän kollektiivisopimuksen yleissitovaksi määräämistä koskevan päätöksen tekemistä ilmoittaa kiinnostuksensa osallistua pääasiassa kyseessä olevan vakuutusturvajärjestelmän hallinnoimiseen. Asianosaisilla on itse asiassa ainoastaan 15 päivää aikaa esittää huomautuksensa, mikä on huomattavasti vähemmän kuin määräajat, joista kiireellisiä tapauksia lukuun ottamatta säädetään julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY (EUVL L 134, s. 114, oikaisu EUVL 2004, L 351, s.44), sellaisena kuin se on muutettuna 30.9.2011 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1251/2011 (EUVL L 319, s. 43), 38, 59 ja 65 artiklassa, ja vaikkei direktiiviä sovelletakaan tässä asiassa, sitä voidaan kuitenkin käyttää vertailukohtana. Lisäksi Ranskan hallitus esitti unionin tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa, että toimivaltainen ministeri rajoittuu tutkimaan ainoastaan laillisuuden. Näyttäisi siten siltä, että asianomaisen henkilön ministerin tietoon saattama edullisemman tarjouksen olemassaolo ei voi estää tämän sopimuksen määräämistä yleissitovaksi, minkä selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana.
24

Tässä yhteydessä on huomattava, että koska kansallisia pakkotäytäntöönpanojärjestelmiä ei ole yhdenmukaistettu, jäsenvaltioiden asiana on säätää sisäisessä oikeusjärjestyksessään täytäntöönpanon vastustamista koskevan määräajan, joka on sallittu kiinnitetyn kiinteistön ulosmittausmenettelyn yhteydessä, vahvistamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla. Unionin tuomioistuin on kuitenkin korostanut sitä, että näiden yksityiskohtaisten sääntöjen on täytettävä kaksi edellytystä, eli ne eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että unionin oikeudessa kuluttajille tunnustettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (tuomio Aziz, C-415/11, EU:C:2013:164, 50 kohta ja tuomio Barclays Bank, C-280/13, EU:C:2014:279, 37 kohta).
36

Tästä on palautettava mieleen, että henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevan sopimuksen liitteessä I olevan 9 artiklan, jonka otsikkona on ”Tasavertainen kohtelu”, 2 kohdassa määrätään erikoissäännöstä, jolla pyritään siihen, että palkkatyöntekijä ja hänen perheensä jäsenet voivat saada samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaiset työntekijät ja heidän perheenjäsenensä. Tässä yhteydessä on muistutettava siitä, että unionin tuomioistuin on todennut veroetujen alalla, että myös sellainen työntekijä, joka on sopimuspuolen kansalainen ja joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, voi vedota tässä määräyksessä olevaan yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen lähtömaataan vastaan (ks. vastaavasti tuomio Ettwein, C‑425/11, EU:C:2013:121, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen sekä 42 ja 43 kohta).
11

Direktiivin 2012/13 6 artiklassa, jonka otsikkona on ”Oikeus saada tietoja syytteestä”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillylle tai syytetylle annetaan tiedot rikoksesta, josta häntä epäillään tai syytetään. Nämä tiedot on annettava viipymättä ja niin yksityiskohtaisina kuin on tarpeen menettelyn oikeudenmukaisuuden ja henkilön puolustautumisoikeuden tehokkaan käytön takaamiseksi. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillylle tai syytetylle, joka on pidätetty tai menettänyt vapautensa, ilmoitetaan pidätyksen tai vapaudenmenetyksen syyt, mukaan luettuna rikos, josta häntä epäillään tai syytetään. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että viimeistään sen jälkeen, kun syytteen tosiseikat on saatettu tuomioistuimen arvioitaviksi, syytteestä annetaan yksityiskohtaiset tiedot, mukaan luettuna rikoksen luonne ja oikeudellinen luokittelu sekä syytetyn osallisuuden luonne. 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillylle tai syytetylle ilmoitetaan viipymättä tämän artiklan mukaisesti annettujen tietojen muutoksista, kun tämä on tarpeen menettelyn oikeudenmukaisuuden turvaamiseksi.”
Eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn käyttöönotosta 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1896/2006, sellaisena kuin se on muutettuna 4.10.2012 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 936/2012, 20 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se muodostaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa esteen sille, että vastapuoli, jolle eurooppalainen maksamismääräys on annettu tiedoksi tämän asetuksen mukaisesti, voisi perustellusti vaatia tämän maksamismääräyksen tutkimista uudelleen väittäen, että määräyksen antanut tuomioistuin on virheellisesti katsonut olevansa toimivaltainen hakijan tämän maksamismääräyksen hakemuslomakkeessa antamien väitteen mukaan virheellisten tietojen perusteella.
5

Vuoden 1988 yhteisöverolain 10 §:n, joka koskee kansainvälisiä suoria sijoituksia, 2 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa: ”(2) Kansainvälisistä suorista sijoituksista saadut kaikenlaiset voitto-osuudet on vapautettu yhteisöverosta. Kansainvälinen suora sijoitus on kyseessä silloin, kun 7 §:n 3 momentin soveltamisalaan kuuluvilla verovelvollisilla tai muilla yleisesti verovelvollisilla ulkomaisilla yhteisöillä, jotka ovat verrattavissa kotimaiseen 7 §:n 3 momentin soveltamisalaan kuuluvaan verovelvolliseen, on todistettavasti pääomaosuuksiin perustuva vähintään yhden kymmenesosan osakkuus, joka on omistettu keskeytyksettä vähintään yhden vuoden ajan, a) ulkomaisissa yhtiöissä, jotka ovat rinnastettavissa kotimaiseen pääomayhtiöön, b) muissa ulkomaisissa yhtiöissä, jotka täyttävät [eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä] 23.7.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/435/ETY (EYVL L 225, s. 6) 2 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna, säädetyt edellytykset. Edellä mainittu yhden vuoden määräaika ei koske osuuksia, jotka on hankittu pääomankorotusten perusteella, mikäli omistusosuus pääomasta ei ole sen johdosta suurentunut. (3) Tulojen määrittämisessä on jätettävä ottamatta huomioon 2 momentissa tarkoitettujen kansainvälisten suorien sijoitusten voitot, tappiot ja muut arvonmuutokset. Tämä ei päde tosiasiallisiin ja lopullisiin omaisuustappioihin, jotka johtuvat ulkomaisen yhtiön (yhteisön) lakkaamisesta (likvidaatio tai maksukyvyttömyys). Tappioista on vähennettävä kaikenlaiset voitto-osuudet, joita on syntynyt likvidaatiomenettelyn aloittamista tai maksukyvyttömyyden syntymistä edeltäneiden viiden tilikauden aikana. Osakkuus ei ole verotuksellisesti neutraali seuraavissa tilanteissa: 1. Verovelvollinen ilmoittaa sitä vuotta, jona se on tehnyt kansainvälisen suoran sijoituksen tai jona kansainvälinen sijoitus on syntynyt omistusosuuden lisäämisen vuoksi, koskevassa yhteisöveroilmoituksessa kyseisen sijoituksen osalta verotuksessa huomioon otettavat voitot, tappiot ja muut arvonmuutokset (osakkuuden verotukseen sisällyttämistä koskeva valinta). – –”
41

Kaiken edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että unionin oikeutta, erityisesti vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita, on tulkittava siten, että se ei ole pääasian kohteena olevan kaltaisessa tilanteessa esteenä sille, että kansallisella tuomioistuimella ei ole mahdollisuutta purkaa siviilioikeudenkäynnissä annettua lainvoimaista tuomioistuinratkaisua, kun tämä ratkaisu on ristiriidassa unionin oikeuden sellaisen tulkinnan kanssa, jonka unionin tuomioistuin on antanut sen jälkeen, kun mainitusta ratkaisusta oli tullut lainvoimainen, vaikka sillä on mahdollisuus purkaa hallintolainkäyttömenettelyssä annettu lainvoimainen tuomioistuinratkaisu, joka on unionin oikeuden vastainen.
31

Pääasiassa on riidatonta, että harjoitettu toiminta on liiketoimintaa. Samoin on selvää, että kyseessä on liiketoiminta, joka ei kuulu arvonlisäverodirektiivin 13 artiklan 1 kohdassa säädetyn poikkeuksen piiriin.
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artikla ja asetuksen N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 11 ja 13 artikla eivät ole esteenä kotitalouksien, työn, työllisyyden ja yritysten tueksi toteutettavista kiireellisistä toimenpiteistä ja kansallisten strategisten puitteiden muuttamisesta kriisitoimenpiteillä 29.11.2008 annetun asetuksen nro 185/2008, joka on muutettuna muutettu laiksi 28.1.2009 annetulla lailla nro 2, 24 §:n 4 momentin kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään asetukseen N:o 794/2004 viitaten koronkoron soveltamisesta valtiontuen takaisin perimiseen, vaikka päätös, jolla tämä tuki on todettu yhteismarkkinoille soveltumattomaksi ja jossa määrätään sen takaisin perimisestä, on tehty ja annettu tiedoksi asianomaiselle jäsenvaltiolle ennen kyseisen asetuksen voimaantuloa.
31

Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 48, 51, 53, 56 ja 58 kohdassa todennut, myös muut seikat puoltavat edellä 26 kohdassa mainitut kriteerit huomioon ottaen sitä, että pääasiassa on kyse direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta liikkeen luovutuksesta. TAP on tullut AIA:n sijaan matkanjärjestäjien kanssa tehtyihin voimassa oleviin tilauslentosopimuksiin eli AIA:n asiakaskunta on siirtynyt TAP:lle, TAP on kehittänyt tilauslentotoimintaa AIA:n aiemmin liikennöimillä reiteillä eli TAP on jatkanut AIA:n aiemmin harjoittamaa toimintaa, TAP on ottanut AIA:n palveluksessa komennuksella olleet työntekijät takaisin palvelukseensa hoitamaan samanlaisia tehtäviä kuin ne, joita he hoitivat AIA:ssa eli TAP on ottanut uudelleen palvelukseen osan AIA:n palveluksessa olleesta henkilöstöstä ja TAP on jo 1.5.1993 alkaen huolehtinut osasta tilauslentoja, joita AIA oli lentänyt aina helmikuuhun 1993 saakka, jolloin se purettiin, mikä osoittaa, ettei luovutuksen kohteena ollutta toimintaa ollut käytännössä keskeytetty.
24

On siis riidatonta, että jotta kansallinen toimenpide voidaan luonnehtia SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, kyse on ensinnäkin oltava valtion toimenpiteestä tai valtion varoilla toteutetusta toimenpiteestä, toiseksi kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, kolmanneksi toimenpiteellä on annettava valikoivaa etua sille, joka on toimenpiteen kohteena, ja neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (tuomio Trapeza Eurobank Ergasias, C-690/13, EU:C:2015:235, 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).