Asetuksesta N:o 689/2013, jolla siipikarjanliha-alan vientituet vahvistettiin nollaksi, nostetusta kanteesta on todettava, että tämä asetus vaikuttaa oikeudellisesti suoraan pakastettuja kanoja vievään yhtiöön sillä tavoin, ettei se voi enää saada hyväkseen positiivista vientitukien määrää. Koska vientitukien määrä vahvistettiin riidanalaisella asetuksella nollaksi, siinä ei tältä osin jätetä minkäänlaista harkintavaltaa kansallisille viranomaisille, joiden tehtävänä on myöntää vientitukia. Vaikka kansallinen viranomainen myöntäisi vientituen, se olisi automaattisesti nolla, koska riidanalainen asetus ei jätä kansallisille viranomaisille minkäänlaista harkintavaltaa, jonka avulla ne voisivat vahvistaa määrältään positiivisen vientituen. Riidanalainen asetus siis koskee mainittua yhtiötä suoraan.

”Suoraan koskemisen”, sellaisena kuin sitä edellytetään SEUT 263 artiklan neljännen kohdan kolmannessa tapauksessa tarkoitettujen sääntelytoimien yhteydessä, käsitettä ei ole mitään syytä tulkita muulla tavoin kuin tätä käsitettä tulkitaan SEUT 263 artiklan neljännen kohdan toisen tapauksen yhteydessä eli sellaisten toimien osalta, jotka koskevat luonnollista tai oikeushenkilöä suoraan ja erikseen. Tältä osin edellytys yksityistä henkilöä suoraan koskevasta toimesta edellyttää ensinnäkin sitä, että riidanalaisella toimella on välittömiä vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan, ja toiseksi sitä, ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on täysin automaattista ja perustuu yksinomaan riidanalaiseen lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista.

Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa väitteellä, jonka mukaan olisi paradoksaalista tehdä kanteen tutkittavaksi ottaminen riippuvaiseksi vientitukien tasosta ja katsoa, että kun vientitukien määrä vahvistetaan nollaksi, asetus ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, kun taas vahvistettaessa vientituki suuremmaksi kuin nolla kannekelpoinen toimi on kansallisen tason täytäntöönpanotoimenpide. Kysymystä siitä, edellyttääkö sääntelytoimi täytäntöönpanotoimenpiteitä, on nimittäin tarkasteltava ottaen huomioon kaikki käsiteltävän tapauksen seikat. Kun arvioidaan sitä, edellyttääkö sääntelytoimi täytäntöönpanotoimenpiteitä, on kiinnitettävä huomiota sen henkilön asemaan, joka vetoaa kanneoikeuteen. On siis mahdollista, että tietyt toimijat voivat riitauttaa saman asetuksen unionin tuomioistuimissa, koska se koskee niitä suoraan eikä edellytä niiden osalta täytäntöönpanotoimenpiteitä, vaikka se edellyttääkin täytäntöönpanotoimenpiteitä muihin toimijoihin nähden. Sitä suuremmalla syyllä ei voida sulkea pois sitä, että asetus, jolla vientitukien määrä vahvistetaan nollaksi, ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, vaikka samankaltainen asetus, jolla vahvistetaan määrältään positiivinen vientituki, edellyttää niitä.

Siipikarjanliha-alan vientitukien vahvistamisesta annetusta komission täytäntöönpanoasetuksesta N:o 689/2013 nostetun kanteen osalta merkityksellinen kysymys sen määrittelemiseksi, edellyttääkö riidanalainen asetus täytäntöönpanotoimenpiteitä, ei ole se, eikö mikään estä kyseisiä toimijoita hakemasta tuen ennakkovahvistuksen sisältävää vientitodistusta, vaan se, tekevätkö toimijat tällaisia hakemuksia tavanomaisessa toiminnassa. Tästä on todettava, että koska vientitodistuksen saaminen ei ole pakollista ja koska vientituet, jotka voidaan vahvistaa, ovat joka tapauksessa nolla, kyseiset toimijat eivät tavanomaisessa toiminnassa jätä kansallisille viranomaisille hakemuksia tuen ennakkovahvistuksen sisältävistä vientitodistuksista. Kun tällaisia hakemuksia ei ole jätetty, kansalliset viranomaiset eivät toteuta mitään toimenpidettä asetuksen N:o 689/2013 täytäntöönpanemiseksi. Ne eivät siis tavanomaisessa toiminnassa toteuta tällaisia toimenpiteitä. Ei siis ole mitään toimenpidettä, joka konkretisoisi seuraukset, joita mainitulla asetuksella on kyseessä oleviin eri toimijoihin nähden. Tältä osin se seikka, että kansalliselle viranomaiselle jätetään hakemus vientitodistuksesta vain sitä varten, että saadaan mahdollisuus saattaa asia tuomioistuimeen, tarkoittaa sitä, ettei tätä hakemusta jätetä tavanomaisessa toiminnassa. Koska kansallisella viranomaisella ei ole muuta vaihtoehtoa kuin vahvistaa vientitukien määrän nollaksi, viejällä ei voi olla tässä tilanteessa mitään intressiä saada vahvistettua vientitukia kansallisen viranomaisen toimesta, paitsi saadakseen keinotekoisesti toteutetuksi toimen, joka voi olla kanteen kohteena. Tästä johtuu, ettei asetus N:o 689/2013 edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä.

Yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, annetun asetuksen N:o 182/2011 3 artiklan 3 kohta ei lähtökohtaisesti estä sitä, että täytäntöönpanoasetusta koskeva ehdotus esitetään maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetun asetuksen N:o 1234/2007 195 artiklassa säädetyssä hallintokomitean kokouksessa. Asetuksen N:o 182/2011 3 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetään vähintään 14 päivän määräajasta täytäntöönpanosäädöstä koskevan ehdotuksen toimittamisen ja hallintokomitean kokouksen välillä, jota on noudatettava asianmukaisesti perusteltuja tapauksia lukuun ottamatta. On siis mahdollista poiketa säännöstä toimittaa ehdotus asetukseksi neljätoista päivää ennen hallintokomitean kokousta, eikä asetuksessa N:o 182/2911 säädetä vähimmäisajasta, jota on noudatettava. Asetuksen N:o 182/2011 3 artiklan 3 kohdan toisen kohdan ensimmäisen virkkeen alussa olevan ilmaisun ”asianmukaisesti perusteltuja tapauksia lukuun ottamatta” vuoksi tämä ensimmäinen virke ei estä asetusta koskevan ehdotuksen esittämistä kokouksessa.

Lisäksi asetuksen N:o 182/2011 3 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaista muotoilua, jonka mukaan hallintokomitean jäsenillä on oltava mahdollisuus tarkastella ehdotusta varhaisessa vaiheessa, on luettava sen seikan valossa, että määräajan on saman säännöksen mukaan oltava oikeasuhteinen. Muotoilu ”varhaisessa vaiheessa” ei tarkoita välttämättä sitä, että ehdotus asetukseksi on toimitettava hallintokomitealle ennen kokouspäivää. Kun joidenkin minuuttien tai tapauksen mukaan joidenkin varttituntien määräaika on olosuhteet huomioon ottaen oikeasuhteinen, esittämisen on katsottava tapahtuneen asetuksen N:o 182/2011 3 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan kolmannessa virkkeessä tarkoitetussa varhaisessa vaiheessa.

(ks. 85, 86, 90 ja 91 kohta)