Vaikka asianomainen virasto on tässä tapauksessa luonnehtinut riidanalaista päätöstä toimenpiteeksi, jolla henkilö vapautetaan hoitamasta tehtäviään, tällainen päätös vastaa sekä perustelujensa että päätösosansa osalta vaikutuksiltaan henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 23 artiklan mukaista virantoimituksesta pidättämisestä tehtyä päätöstä, joka tehdään sellaisen virheellisen käyttäytymisen vuoksi, johon kantajan, jolle päätös on vastainen, katsotaan syyllistyneen.

Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 23 artiklan mukaan hallinto voi pidättää toimihenkilön virantoimituksesta, jos se katsoo tämän tehneen vakavan virheen. Vaikka tällainen toimenpide on väliaikainen, se on luonteeltaan asianomaiselle vastainen toimi, koska se perustuu vakavaa virhettä koskevaan väitteeseen ja voi aiheuttaa asianomaiselle merkittäviä seurauksia sekä ammatillisesti että henkilökohtaisesti estämällä häntä tästä syystä hoitamasta tehtäviään tosiasiallisesti. Asianomaiselle vastaisiksi toimiksi voidaan lisäksi luokitella myös toimenpiteet, joilla asianomaiselta toimihenkilöltä viedään mahdollisuus hoitaa tehtäviään hänen palkkaansa pidättämättä tai pienentämättä.

Sillä, että jokaisella on oikeus tulla kuulluksi, ennen kuin häntä vastaan ryhdytään yksittäiseen toimenpiteeseen, joka vaikuttaa häneen epäedullisesti, edistetään puolustautumisoikeuksien kunnioittamista.

Tämä oikeus ilmaistaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa, jossa tunnustetaan jokaisen oikeus tulla kuulluksi ennen kuin häntä vastaan ryhdytään yksittäiseen toimenpiteeseen, joka vaikuttaa häneen epäedullisesti, ja tämä määräys on yleisesti sovellettava. Tällaisen toimenpiteen adressaatin tehokkaan suojan varmistamiseksi perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan tavoitteena on erityisesti se, että adressaatti voisi korjata virheen tai esittää sellaisia henkilökohtaista tilannettaan koskevia seikkoja, jotka tukevat sitä, että päätös tehdään, että sitä ei tehdä tai että sillä on tietty sisältö.

Kuulluksi tulemista koskevan oikeuden kunnioittaminen edellyttää, että asianomaiselle on ennen häneen kielteisesti vaikuttavan päätöksen tekemistä annettava mahdollisuus esittää asianmukaisesti näkemyksensä niiden tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksellisyydestä, joiden perusteella päätös on tehty.

Siltä osin kuin on erityisesti kysymys henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 23 artiklan nojalla tehdystä päätöksestä, jolla henkilö pidätetään virantoimituksesta ja joka tehdään silloin, kun henkilön väitetään tehneen vakavan virheen, on todettava, että vaikka tällainen päätös on yleensä tehtävä kiireellisesti, päätöstä tehtäessä on kunnioitettava puolustautumisoikeuksia, joiden yksi ilmenemismuoto on oikeus tulla kuulluksi. Tästä syystä kurinpidollinen virantoimituksesta pidättämistä koskeva päätös voidaan asianmukaisesti toteennäytettyjä erityisiä tilanteita lukuun ottamatta tehdä vasta sen jälkeen, kun kyseiselle virkamiehelle tai toimihenkilölle on annettu mahdollisuus esittää asianmukaisesti näkemyksensä häntä vastaan esitetyistä seikoista, joihin toimivaltainen viranomainen aikoo perustaa päätöksensä.

Tässä tapauksessa on katsottava, että unionin viraston päätös, jolla toimihenkilö on vapautettu tehtävistään virheellisen käyttäytymisen vuoksi ja jolla häntä estetään hoitamasta tehtäviään, vastaa vaikutuksiltaan kurinpidollista virantoimituksesta pidättämistä koskevaa päätöstä, joka voi vaikuttaa asianomaisen etuihin epäedullisesti.

(ks. 54–58 kohta)

Unionin tuomioistuin: tuomio 21.12.2011, Ranska v. People’s Mojahedin Organization of Iran (C‑27/09 P, EU:C:2011:853, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 15.6.2000, F v. komissio (T‑211/98, EU:T:2001:153, 26 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja tuomio 16.12.2004, De Nicola v. EIP (T‑120/01 ja T‑300/01, EU:T:2004:367, 123 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 11.9.2013, L v. parlamentti (T‑317/10 P, EU:T:2013:413, 81 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 14.5.2014, Delcroix v. EUH (F‑11/13, EU:F:2014:91, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio 19.6.2014, BN v. parlamentti (F‑157/12, EU:F:2014:164, 84 kohta); tuomio 13.11.2014, De Loecker v. EUH (F‑78/13, EU:F:2014:246, 33 kohta); tuomio 15.4.2015, Pipiliagkas v. komissio (F‑96/13, EU:F:2015:29, 54 kohta) ja tuomio 9.9.2015, De Loecker v. EUH (F‑28/14, EU:F:2015:101, 128 kohta)