ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11

Kyseisen asetuksen 23 artiklan, joka on saman II luvun 7 jaksossa, jonka otsikko on ”Tuomioistuimen toimivaltaa koskeva sopimus”, 1 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jos asianosaiset, joista ainakin yhden kotipaikka on jäsenvaltiossa, ovat sopineet, että jäsenvaltion tuomioistuimen tai tuomioistuinten on ratkaistava syntynyt riita tai tietystä oikeussuhteesta syntyvät vastaiset riidat, tuolla tuomioistuimella tai tuon jäsenvaltion tuomioistuimilla on toimivalta ratkaista asia. Toimivalta on yksinomainen, jos asianosaiset eivät toisin ole sopineet. Tällainen toimivaltaa koskeva sopimus on tehtävä: a) kirjallisesti tai, jos se on tehty suullisesti, se on vahvistettava kirjallisesti; tai b) sellaisessa muodossa, joka vastaa asianosaisten välille muodostunutta käytäntöä; tai c) kansainvälisessä kaupassa sellaista muotoa noudattaen, joka vastaa sellaista kauppatapaa, jonka asianosaiset tunsivat tai joka heidän olisi pitänyt tuntea ja joka on kyseisen tyyppisten sopimusten osapuolten kyseisellä kaupan alalla laajalti tuntema ja säännöllisesti noudattama. – – 5. Tuomioistuimen toimivaltaa koskevat sopimukset ja vastaavat määräykset trustin perustamista koskevassa asiakirjassa ovat vailla oikeusvaikutusta, jos ne ovat ristiriidassa 13, 17 ja 21 artiklan säännösten kanssa tai jos tuomioistuimet, joiden toimivalta on sopimuksella poissuljettu, ovat 22 artiklan mukaan yksinomaisesti toimivaltaisia.”
8

Asetuksen N:o 1294/2009 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli, jota sovelletaan tuotaessa Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevia jalkineita, joiden päälliset ovat nahkaa tai tekonahkaa ja jotka kuuluvat seuraaviin CN-koodeihin, lukuun ottamatta urheilujalkineita, jalkineita, joissa on erikoistekniikkaa, tohveleita ja muita sisäjalkineita sekä jalkineita, joissa on suojaava kärjys: 6403 20 00, ex 6403 51 05, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 05, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 05, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 05, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 ja ex 6405 10 00 – –. – –”
8

Tämän saman direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jolleivät jäsenvaltiot toisin säädä, 3 ja 4 artiklaa ei sovelleta sellaisen yrityksen, liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutukseen, jossa on aloitettu luovuttajaa koskeva konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely luovuttajan varojen selvittämiseksi, ja sitä toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa (joka voi olla toimivaltaisen viranomaisen valtuuttama maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjä). 2. Kun 3 ja 4 artiklaa sovelletaan luovutukseen silloin, kun on aloitettu luovuttajaa koskeva maksukyvyttömyysmenettely (riippumatta siitä, onko kyseinen menettely aloitettu luovuttajan varojen selvittämiseksi), ja edellyttäen, että menettely toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa (viranomainen voi olla kansallisessa lainsäädännössä määritetty maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjä), jäsenvaltio voi säätää, että: a) siitä riippumatta, mitä 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, työsopimuksesta tai työsuhteesta johtuvat ja ennen luovutusta tai maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista erääntyvät luovuttajan velvoitteet eivät siirry luovutuksensaajalle edellyttäen, että menettely antaa kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti vähintään työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY [(EYVL 1980, L 283, s. 23)] mukaisen suojan tapauksissa, joissa tätä direktiiviä sovelletaan; ja/tai vaihtoehtoisesti, että b) luovutuksensaaja, luovuttaja tai luovuttajan valtaa käyttävä henkilö tai käyttävät henkilöt ja toisaalta työntekijöiden edustajat voivat päättää työntekijöiden työehtojen muuttamisesta työllisyysmahdollisuuksien turvaamiseksi varmistamalla yrityksen, liikkeen tai liiketoiminnan osan toiminnan säilymisen silloin, kun se voimassa olevan lainsäädännön tai käytännön mukaan on mahdollista. 3. Jäsenvaltio voi soveltaa 2 kohdan b alakohtaa luovutuksiin, kun luovuttaja on kansallisessa lainsäädännössä määritellyissä vakavissa taloudellisissa vaikeuksissa, edellyttäen että toimivaltainen viranomainen on antanut kyseisestä tilasta ilmoituksen ja että sitä on mahdollista oikeudellisesti valvoa, jos kansallisessa lainsäädännössä oli tällaiset säännökset voimassa 17 päivänä heinäkuuta 1998. – – 4. Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sellaisten vilpillisten maksukyvyttömyysmenettelyjen estämiseksi, joiden tarkoituksena on kiertää tämän direktiivin mukaisia työntekijöiden oikeuksia.”
31

Siltä osin kuin on neljänneksi sellaisen liiketoimen vastikkeellisuudesta, jolla kiinteistön omistusoikeus siirretään julkisyhteisölle – tässä tapauksessa tontti kunnalle – suorituksena maksamattomista veroista, on todettava, että tavaroiden luovutus on arvonlisäverodirektiivin 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”vastikkeellinen” ainoastaan sillä edellytyksellä, että luovuttajan ja ostajan välillä on oikeussuhde, johon liittyvät suoritukset ovat vastavuoroisia, ja luovuttajan saama korvaus on todellinen vastasuoritus luovutetusta tavarasta (tuomio 27.4.1999, Kuwait Petroleum, C‑48/97, EU:C:1999:203, 26 kohta ja tuomio 21.11.2013, Dixons Retail, C‑494/12, EU:C:2013:758, 32 kohta).
13

Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisen toimenpiteen luokitteleminen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi edellyttää, että kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät. Kyseessä on ensinnäkin oltava valtion toimenpide tai valtion varoista toteutettu toimenpide. Toiseksi kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kolmanneksi toimenpiteellä on annettava valikoivaa etua sille, joka on toimenpiteen kohteena. Neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (ks. mm. tuomio 19.12.2013, Association Vent De Colère! ym., C-262/12, EU:C:2013:851, 15 kohta; tuomio 22.10.2015, EasyPay ja Finance Engineering, C-185/14, EU:C:2015:716, 35 kohta ja tuomio 21.12.2016, komissio v. World Duty Free Group SA ym., C‑20/15 P ja C‑21/15 P, EU:C:2016:981, 53 kohta).
18

Kyseinen ruuvi on kuvattu seuraavanlaisesti: ”Kiinteä, lieriön muotoinen, kierteitetty tuote, joka on valmistettu erittäin kovasta värikäsitellystä titaaniseoksesta ja jonka pituus on noin 12 mm. Tuotteessa on varsi, jonka ulkoläpimitta on kauttaaltaan 3 mm, ja kanta. Koko varsi on kierteitetty epäsymmetrisellä kierteellä. Tuotteen kanta on kierteitetty (minkä vuoksi se voidaan lukita kiinnitysjärjestelmien lukkolevyyn) ja siinä on urakolo. Tuote on implanttiruuveja koskevan standardin ISO/TC 150 mukainen ja se esitetään tullille käytettäväksi traumakirurgiassa murtumien hoitoon. Se on tarkoitus istuttaa kehoon erityistyökaluilla. Tuotaessa se esitetään tullille steriilissä pakkauksessa. Tuotteessa on numero, minkä vuoksi se voidaan jäljittää koko tuotannon ja jakelun ajan.”
3

Puitepäätöksen johdanto-osan viidennessä, kuudennessa, kahdeksannessa ja kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(5) Unionille asetettu tavoite tulla vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaksi alueeksi johtaa EU:n jäsenvaltioiden välisen, rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen poistamiseen ja sen korvaamiseen oikeusviranomaisten välisillä luovuttamisjärjestelyillä. Lisäksi uusien ja yksinkertaisempien järjestelyjen käyttöönotto rikoksesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi tuomioiden täytäntöönpanoa ja syytteeseen asettamista varten rikosasioissa tekee mahdolliseksi poistaa nykyiset monimutkaiset ja aikaa vievät luovuttamismenettelyt. Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella on aiheellista korvata jäsenvaltioiden tähänastiset perinteiset yhteistyösuhteet rikosoikeudellisten päätösten, sekä ennen tuomiota annettujen että lopullisten, vapaan liikkuvuuden järjestelmällä. (6) Tässä puitepäätöksessä säädetty eurooppalainen pidätysmääräys on vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen, jota Eurooppa-neuvosto on luonnehtinut unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakiveksi, ensimmäinen konkreettinen sovellus rikoslainsäädännön alalla. – – (8) Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevia päätöksiä on valvottava riittävästi, mikä merkitsee sitä, että sen jäsenvaltion oikeusviranomaisen, jossa etsitty henkilö on otettu kiinni, on tehtävä päätös henkilön luovuttamisesta. – – (10) Eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat järjestelyt perustuvat jäsenvaltioiden väliseen vankkaan luottamukseen. Järjestelyjen soveltaminen voidaan keskeyttää vain, jos jokin jäsenvaltio rikkoo vakavasti ja jatkuvasti Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja periaatteita, minkä neuvosto toteaa kyseisen sopimuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja minkä seurauksista on säädetty saman artiklan 2 kohdassa.”
94

Tässä tuomiossa esitettyä perusoikeuskirjan 4 artiklan tulkintaa ei horjuta myöskään 10.12.2013 annettu tuomio Abdullahi (C‑394/12, EU:C:2013:813, 60 kohta), jossa unionin tuomioistuin katsoi Dublin II -asetuksen osalta pääasiallisesti, että kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa vallinneiden kaltaisissa olosuhteissa turvapaikanhakija voi riitauttaa siirtonsa vain vedoten siihen, että hakemuksen käsittelystä vastuussa olevassa jäsenvaltiossa on systeemisiä puutteita. Sen lisäksi, että unionin tuomioistuin on katsonut – kuten edellä tämän tuomion 62 kohdassa on todettu –, että turvapaikanhakijoille annettujen oikeuksien osalta Dublin III -asetus poikkeaa olennaisilta osin Dublin II -asetuksesta, on palautettava mieleen, että kyseinen tuomio annettiin asiassa, jossa oli kyseessä kansalainen, joka ei ollut unionin tuomioistuimessa vedonnut sellaiseen erityiseen seikkaan, joka olisi osoittanut, että hänen siirtonsa sinällään olisi vastoin perusoikeuskirjan 4 artiklaa. Unionin tuomioistuin on siis vain palauttanut mieleen aiemman, 21.12.2011 antamansa tuomion N. S. ym. (C‑411/10 ja C‑493/10, EU:C:2011:865), joka koski sitä, että turvapaikanhakijoita ei voida siirtää jäsenvaltioon, jonka turvapaikkamenettelyssä tai turvapaikanhakijoiden vastaanotossa on systeemisiä puutteita.
Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY 7 artiklaa on tulkittava siten, että se seikka, että kuluttajille ei anneta tietoja testausolosuhteista, jotka ovat johtaneet pölynimureiden energiatehokkuusluokkaa koskevassa energiamerkissä – jonka malli esitetään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/30/EY täydentämisestä pölynimurien energiamerkinnän osalta 3.5.2013 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 665/2013 liitteessä II – ilmoitettuun energiatehokkuusluokkaan, ei muodosta mainitussa säännöksessä tarkoitettua ”harhaanjohtavaa mainitsematta jättämistä”.

Tästä on todettava, että direktiiviä 2010/30 ja delegoitua asetusta N:o 665/2013 on tulkittava siten, että energiamerkkiin ei voida lisätä mitään tietoja niistä olosuhteista, joissa pölynimureiden energiatehokkuus on mitattu. Direktiivin 2010/30 kahdeksannessa perustelukappaleessa nimittäin täsmennetään, että on välttämätöntä ottaa käyttöön yhdenmukainen merkintä kaikkien samantyyppisten tuotteiden osalta. Tästä seuraa, että delegoitu asetus N:o 665/2013, luettuna yhdessä direktiivin 2010/30 kanssa, on esteenä sille, että energiamerkkiin lisätään muita mainintoja kuin mahdollinen unionin ympäristömerkin jäljennös.

Tästä kiellosta seuraa, että direktiivin 2005/29 3 artiklan 4 kohdan nojalla samaisen direktiiviin 7 artiklaa ei voida soveltaa siihen, että energiamerkistä puuttuvat tiedot, jotka liittyvät pölynimurien energiatehokkuuden testausolosuhteisiin.

Siitä, että muualla kuin energiamerkissä ei esitetä tietoja testausolosuhteista, on toiseksi todettava, että direktiivin 2005/29 7 artiklan 1 kohdan mukaan kaupallista menettelyä pidetään harhaanjohtavana, jos sen asiayhteydessä, kun otetaan huomioon kaikki seikat ja olosuhteet sekä viestintävälineen rajoitukset, jätetään mainitsematta olennaisia tietoja, joita keskivertokuluttaja tarvitsee asiayhteyden mukaan perustellun kaupallisen ratkaisun tekemiseen, ja jos se näin saa tai todennäköisesti saa keskivertokuluttajan tekemään kaupallisen ratkaisun, jota hän ei muuten olisi tehnyt. Saman artiklan 5 kohdasta ilmenee lisäksi, että unionin lainsäädännössä vahvistettuja kaupallista viestintää, mainonta tai markkinointi mukaan luettuna, koskevia tiedotusvaatimuksia pidetään olennaisina.

Käsiteltävässä asiassa olosuhteita, joissa kyseisen pölynimurimallin energiatehokkuus on mitattu, ei voida pitää keskivertokuluttajalle olennaisina tietoina.

(ks. 35, 36, 40–43 ja 46 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Se, raukeaako lausunnon antaminen asiassa sen takia, ettei kantajalla ole enää oikeussuojan tarvetta, on kysymys, jonka unionin tuomioistuimet voivat tutkia viran puolesta.

Kantajan oikeussuojan tarpeen on kanteen kohteen kannalta oltava olemassa kannetta nostettaessa, tai muuten kanne jätetään tutkimatta. Tämän oikeudenkäynnin kohteen on oikeussuojan tarpeen tavoin oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka, tai muuten lausunnon antaminen asiassa raukeaa, ja tämä edellyttää sitä, että kanteen lopputulos voi tuottaa kantajalle etua.

Kun on kyse kanteesta, jossa vaaditaan sellaisen asetuksen kumoamista, jolla asetetaan toimialakohtaisia rajoittavia toimenpiteitä, jotka kohdistuvat iranilaisiin rahalaitoksiin liittyviin varainsiirtoihin, kyseisten toimenpiteiden kumoaminen kanteen nostamisen jälkeen poistaa iranilaisen liikepankin oikeussuojan tarpeen mainitun asetuksen kumoamista koskevan kanteen nostamisen osalta, koska tällaisen kanteen lopputulos ei enää voinut tuottaa kyseiselle pankille sellaista etua, jolla olisi voitu oikeuttaa sen oikeussuojan tarpeen säilyttäminen. Erityisesti ei voida väittää, että kyseiset yleisesti sovellettavat rajoittavat toimenpiteet, jotka perustuvat erityisesti Euroopan unionin ja Iranin islamilaisen tasavallan pankkien ja rahoituslaitosten välisten liiketoimien kieltämiseen, olisivat omiaan aiheuttamaan tiettyyn toimijaan kohdistuvan varman aineettoman vahingon, joka liittyy sen maineen vahingoittamiseen ja joka on rinnastettavissa vahinkoon, joka aiheutuu voimakkaasta paheksunnasta ja epäluottamuksesta, jotka liittyvät siihen, että kyseessä olevat henkilöt nimetään julkisesti esimerkiksi terroristijärjestöä lähellä oleviksi henkilöiksi, tai että kyseisten toimenpiteiden mahdollinen kumoaminen olisi omiaan tuottamaan sille etua sen maineen palauttamisen muodossa ja siten tarjoamaan tietynlaisen korvauksen tällaisesta aineettomasta vahingosta. Tällaiset toimialakohtaiset rajoittavat toimenpiteet ovat nimittäin luonteeltaan hyvin erilaisia kuin varojen ja saatavien jäädyttämistä koskevat yksittäiset toimenpiteet sen takia, että ne eivät kohdistu yksilöityihin luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin, koska niiden soveltamisala on määritetty viittaamalla objektiivisiin kriteereihin. Se, että kyseiset toimialakohtaiset rajoittavat toimenpiteet ovat voineet vaikuttaa pankin tai rahoituslaitoksen toimintaan, ei merkitse, että kyseiset toimenpiteet olisivat seuraamus kyseisen yksikön syyksi luettavasta nimenomaisesta toiminnasta, koska kyseisiä yleisesti sovellettavia toimenpiteitä sovelletaan riippumatta siitä, onko mainittu yksikkö mahdollisesti osallistunut Iranin ydinaseiden levittämiseen.

Vaikka oletettaisiinkin, että on olemassa korjattavissa oleva vahinko, toimialakohtaisten rajoittavien toimenpiteiden käyttöönotolla ei ole erillistä ja tosiasiallista vaikutusta pankkiin silloin, kun yksittäisillä rajoittavilla toimenpiteillä, joita siihen kohdistui koko sen ajan, jolloin riidanalaista järjestelmää sovellettiin, säädettiin tiukemmista rajoituksista.

(ks. 50, 55–59, 61, 62 ja 68 kohta)
–

hankintaviranomainen on silloin, kun sillä on todisteita, joilla kyseenalaistetaan tiettyjen tarjoajien jättämien tarjousten itsenäinen ja riippumaton luonne, velvollinen tarkistamaan – tarvittaessa näiltä tarjoajilta lisäselvitystä vaatimalla –, ovatko niiden tarjoukset todella itsenäisiä ja riippumattomia. Jos osoittautuu, että tarjoukset eivät ole itsenäisiä ja riippumattomia, direktiivin 2004/18 2 artikla on esteenä sille, että hankintasopimuksen sopimuspuoliksi valitaan tällaisen tarjouksen jättäneitä tarjoajia.
Jäsenvaltio, joka on toteuttanut kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä, joilla on tarkoitus selventää maanteiden kansainvälisen tavaraliikenteen markkinoille pääsyä koskevista yhteisistä säännöistä annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa N:o 1072/2009 tarkoitettua käsitettä kabotaasimatka, ei ole jättänyt noudattamatta mainitun asetuksen 2 artiklan 6 alakohdan ja 8 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Ensinnäkään asetuksen N:o 1072/2009 2 artiklan 6 alakohdan ja 8 artiklan 2 kohdan sanamuodon perusteella ei voida vastata kysymykseen siitä, onko mainitussa asetuksessa tarkoitettu käsite kabotaasimatka ymmärrettävä siten, että kabotaasimatka voi sisältää useita kuormauspaikkoja ja useita purkamispaikkoja. Se, että säännöksen sanamuoto on yleinen tai epätäsmällinen, on viite tarpeesta toteuttaa kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä Toiseksi on korostettava, että sen ratkaisemiseksi, minä hetkenä asetuksen N:o 1072/2009 8 artiklan 2 kohdassa säädetty kolmen matkan raja katsotaan saavutetuksi, on määritettävä, muodostaako matka, joka sisältää useita kuormauspaikkoja ja useita purkamispaikkoja, yhden ja saman kabotaasimatkan vai useita kabotaasimatkoja. Kolmanneksi asetuksessa N:o 1072/2009 tarkoitettua käsitettä kabotaasimatka tulkitaan eri tavoin eri jäsenvaltioissa.

Koska se, että muut kuin jäsenvaltiosta olevat maantieliikenteen harjoittajat saisivat suorittaa kabotaasimatkoja, jotka käsittävät rajoittamattoman määrän kuormauspaikkoja ja purkamispaikkoja, voisi tehdä tehottomaksi asetuksen N:o 1072/2009 8 artiklan 2 kohdassa säädetyn kolmen matkan rajan ja siten olla ristiriidassa kabotaasin tilapäisen luonteen kanssa sekä kyseisen asetuksen tämäntyyppistä liikennettä koskevan tavoitteen kanssa, kabotaasin osalta mainitulla asetuksella asetettu tavoite on toteutettavissa kansallisilla täytäntöönpanotoimenpiteillä säädetyn tätä koskevan kiellon avulla. Siltä osin kuin kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden mukaisesti vain sellaiset kabotaasimatkat, jotka sisältävät useita kuormauspaikkoja ja useita purkamispaikkoja, ovat kiellettyjä, mainituilla toimenpiteillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen asetuksen N:o 1072/2009 tavoitteen saavuttamiseksi.

(ks. 38, 39, 41, 42, 53, 55, 59, 60 ja 62 kohta)
Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisen direktiivin soveltamisalaan voi kuulua pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tilanne, jossa kunnallisen musiikkikoulun toiminnan harjoittamista koskevan palveluhankinnan sopimuspuoli, jolle kunta on antanut kaikki tämän toiminnan harjoittamiseen tarvittavat aineelliset resurssit, lopettaa toiminnan kaksi kuukautta ennen kuluvan lukuvuoden päättymistä, irtisanoo henkilökunnan ja palauttaa aineelliset resurssit kunnalle, joka toteuttaa uuden palveluhankinnan pelkästään seuraavaa lukuvuotta varten ja antaa uudelle sopimuspuolelle samat aineelliset resurssit.

On todettava ensinnäkin, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa aineelliset resurssit kuten soittimet, laitteet ja tilat vaikuttavat välttämättömiltä, jotta kyseistä taloudellista toimintaa voidaan harjoittaa, koska on kyse musiikkikoulun toiminnasta. Nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että Valladolidin kunta on antanut uuden sopimuspuolen käyttöön kaikki aineelliset resurssit, jotka se oli antanut aiemman sopimuspuolen käyttöön.

Tästä seuraa, että direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan tulkinta, jolla suljettaisiin tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle tilanne, jossa kyseessä olevan toiminnan harjoittamiselle välttämätön aineellinen liikeomaisuus ei ole koskaan lakannut kuulumasta luovuttajalle (Valladolidin kunta), estäisi mainitun direktiivin tehokkaan vaikutuksen (ks. tuomio 26.11.2015, Aira Pascual ja Algeposa Terminales Ferroviarios, C-509/14, EU:C:2015:781, 40 kohta).

Lisäksi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että yrityksen liiketoiminnan väliaikainen keskeyttäminen vain muutamien kuukausien ajaksi ei sulje pois sitä, että pääasiassa kyseessä oleva taloudellinen yksikkö on säilyttänyt identiteettinsä, eikä siis estä sitä, että on kyse samassa direktiivissä tarkoitetusta yrityksen luovutuksesta (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2015, Ferreira da Silva e Brito ym., C-160/14, EU:C:2015:565, 31 kohta).

(ks. 35, 39, 41 ja 46 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
2.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 48 kohta)