ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, tarkoittaako ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä mainittuja stipendejä myönnettäessä sovellettava osallistumisedellytys, joka koskee ensimmäisen oikeustieteellisen valtiontutkinnon suorittamista Saksassa, direktiivin 2000/43/EY 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua hakijan välillistä syrjintää, jos hakija, joka on unionin kansalainen, on kylläkin suorittanut vastaavan tutkinnon Euroopan unioniin kuulumattomassa maassa eikä tutkinnon suorituspaikan valinta ole yhteydessä hakijan etniseen alkuperään mutta hänellä oli Saksassa olevan asuinpaikkansa ja sujuvan saksan kielen taitonsa johdosta samanlainen mahdollisuus kuin Saksan kansalaisilla suorittaa ensimmäinen oikeustieteellinen valtiontutkinto saksalaisten oikeustieteen opintojen jälkeen? Onko tällöin merkityksellistä, että stipendiohjelman, johon ei liity syrjiviä piirteitä, tavoitteena on välittää oikeustieteellisen tutkinnon Saksassa suorittaneille tietoa ulkomaisista oikeusjärjestelmistä sekä antaa kansainvälistä kokemusta ja kielitaitoa tukemalla ulkomailla toteutettavaa tutkimushanketta ja opiskelua?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 347/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 17.7.2017 – Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG v. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e. V.

(Asia C-430/17)

(2017/C 347/09)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Vastaaja ja Revision-menettelyn valittaja: Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG

Kantaja ja Revision-menettelyn vastapuoli: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e. V.

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko direktiivin 2011/83/EU (1) 8 artiklan 4 kohtaa sovellettaessa sen kannalta, onko etäviestimessä (tässä: mainoslehtinen, jossa on tilauskortti postittamista varten) rajoitetusti tilaa tai aikaa tietojen näyttämistä varten, merkityksellistä se, a) onko etäviestimessä (abstraktisti) luonteensa vuoksi rajoitetusti tilaa tai aikaa tietojen näyttämistä varten, vai se, b) onko siinä (konkreettisesti) elinkeinonharjoittajan valitsemassa muodossa rajoitetusti tilaa tai aikaa tietojen näyttämistä varten?

2) Onko direktiivin 2011/83/EU 8 artiklan 4 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan h alakohdan kanssa yhteensopivaa, että 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa, jossa tietojen näyttämistä varten on rajoitetusti tilaa tai aikaa, peruuttamisoikeutta koskevat tiedot sisältävät pelkästään tiedon peruuttamisoikeuden olemassaolosta?

3) Onko direktiivin 2011/83/EU 8 artiklan 4 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan h alakohdan nojalla ennen etäsopimuksen tekemistä myös siinä tapauksessa, että tietojen näyttämistä varten on rajoitetusti tilaa tai aikaa, etäviestimeen liitettävä aina direktiivin liitteessä I olevassa B osassa vahvistettu malliperuuttamislomake?

(1) Kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.10.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/83/EU (EUVL 2011, L 304, s. 64).
5)

Onko direktiivin 2005/29/EY johdanto-osan 10 perustelukappaleessa ja 3 artiklan 4 kohdassa sekä direktiivin 2009/72/EY 37 artiklassa ja direktiivin 2009/73/EY 41 artiklassa vahvistettu erityislain etusijan periaate esteenä sellaiselle vastaavien kansallisten täytäntöönpanosäännösten tulkinnalle, jonka mukaan katsotaan, että mikäli jollakin säännellyllä toimialalla, josta on säädetty toimialakohtaista kuluttajansuojalainsäädäntöä, jonka yhteydessä sääntelyä ja seuraamusten määräämistä koskeva toimivalta on annettu toimialakohtaiselle viranomaiselle, ilmenee direktiivin 2005/29/EY 8 ja 9 artiklassa tarkoitetuksi aggressiiviseksi menettelyksi katsottavaa toimintaa tai direktiivin 2005/29/EY liitteessä I tarkoitetuksi kaikissa olosuhteissa aggressiivisena pidettäväksi menettelyksi katsottavaa toimintaa, sovellettavaksi tulee aina yleinen epäasianmukaisia menettelyjä koskeva lainsäädäntö, ja että näin on silloinkin, kun on olemassa (samojen) kuluttajien suojaamiseksi annettua toimialakohtaista lainsäädäntöä, joka perustuu unionin oikeuden säännöksiin ja jossa säännellään kattavasti kyseisiä aggressiivisia menettelyjä ja kaikissa olosuhteissa aggressiivisina pidettäviä menettelyjä tai joka tapauksessa epäasianmukaisia/sopimattomia menettelyjä?
—

On todettava, että Yhdistynyt kuningaskunta on jättänyt noudattamatta direktiivin 95/60/EY (1) mukaisia velvoitteitaan, kun se on sallinut merkityn polttoaineen käyttämisen yksityisen huviveneen polttoaineena,
IV.

Guide to Financial Issues relating to Indirect Actions of the Sixth Framework Programmes -ohjeiston ja seitsemättä puiteohjelmaa koskevien sääntöjen virheellinen soveltaminen, asian keskeistä tosiseikkaa koskeva vakava väärinymmärrys Valituksenalainen tuomio on kahden ensimmäisen kanneperusteen hylkäämisen vuoksi lisäksi Guide to Financial Issues relating to Indirect Actions of the Sixth Framework Programmes -ohjeiston vastainen ja siinä otetaan käsiteltävän asian tosiseikasto huomioon vääristyneessä muodossa, sillä siinä lasketaan Bridge-hanketta koskevaan sopimukseen liittyvät työtunnit virheellisesti ja harhaanjohtavasti eli oletuksella, että yhteistyökumppani olisi kuukauden jokaisena päivänä työskennellyt yhtäjaksoisesti kahdeksan tuntia ainoastaan mainittuun sopimukseen liittyvissä tehtävissä.
b)

koskeeko Bryssel Ia asetuksen 8 artiklan 3 kohta vain vastakannetta, joka perustuu samoihin tosiseikkoihin tai samaan sopimukseen kuin ne, joista pääkanteessa on kyse, eli tätä säännöstä ei voida soveltaa vastakanteisiin, jotka eivät perustu pääkanteessa kyseessä oleviin tosiseikkoihin tai sopimukseen, minkä vuoksi Bryssel Ia asetuksen muiden toimivaltasäännösten perusteella voidaan vahvistaa, että sillä tuomioistuimella, joka on toimivaltainen käsittelemään pääkanteen, on toimivalta käsitellä myös vastakanne?
a.

että täysi-ikäinen, joka on myös kolmannen maan kansalainen, menettää suoraan lain nojalla jäsenvaltionsa kansalaisuuden ja sen myötä unionin kansalaisuuden sen takia, että hänen pääasiallinen oleskelupaikkansa on ollut ulkomailla ja Euroopan unionin ulkopuolella keskeytymättömän kymmenen vuoden ajanjakson ajan, vaikka kyseisen kymmenen vuoden ajanjakson keskeyttämiseen on mahdollisuuksia?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 249/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 20.3.2017 – Manuela Maturi ym. v. Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

(Asia C-142/17)

(2017/C 249/25)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte suprema di cassazione

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Manuela Maturi, Laura Di Segni, Isabella Lo Balbo, Maria Badini ja Loredana Barbanera

Vastapuoli: Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 30.4.2010 annetun asetuksen nro 64, joka on muunnettu 29.6.2010 annetuksi laiksi nro 100, 3 §:n 7 momenttiin sisältyvä kansallinen säännöstö – jonka mukaan ”niiden esittävän taiteen työntekijöiden, jotka kuuluvat tanssijoiden kategoriaan, eläkeiäksi vahvistetaan sekä miehille että naisille 45 vuotta käyttämällä työntekijöiden, joihin sovelletaan eläkemaksuihin perustuvaa järjestelmää tai sekajärjestelmää täysimääräisesti, osalta 8.8.1995 annetun lain nro 335 1 §:n 6 momentissa säädettyä korkeampaa ikää koskevaa muuntokerrointa. Tämän säännöksen voimaantulopäivää seuraavien kahden vuoden ajan tässä momentissa tarkoitetuille työntekijöille, jotka ovat toistaiseksi voimassa olevassa palvelussuhteessa ja jotka ovat saavuttaneet tai ylittäneet eläkeiän, annetaan mahdollisuus käyttää palveluksessa pysymistä koskevaa valintaoikeutta, joka on vuosittain käytettävissä uudelleen. Tällaista valintaoikeutta on käytettävä hakemalla sitä nimenomaisesti Ente Nazionale di Previdenza e Assistenza per i Lavoratori dello Spettacolo (ENPALS) -nimiseltä elimeltä (esittävän taiteen työntekijöiden kansallinen sosiaalivakuutuselin) kahdessa kuukaudessa tämän säännöksen voimaantulopäivästä tai ainakin kolme kuukautta ennen eläkeoikeuden täyttymistä; vanhuuseläkkeelle siirtymisen ehdottomana yläikärajana pysyy kuitenkin 47 vuotta naisille ja 52 vuotta miehille” – direktiivissä 2006/54 (1) ja Euroopan unionin perusoikeuskirjassa (21 artikla) vahvistetun sukupuoleen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteen vastainen?

(1) Miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/54/EY (uudelleenlaadittu toisinto) (EUVL 2006, L 204, s. 23).
7)

Onko direktiivin 2005/29/EY johdanto-osan 10 perustelukappaleessa ja 3 artiklan 4 kohdassa sekä direktiivin 2002/22/EY 20 ja 21 artiklassa ja direktiivin 2002/21/EY (4) 3 ja 4 artiklassa vahvistettu erityislain etusijan periaate esteenä sellaiselle vastaavien kansallisten täytäntöönpanosäännösten tulkinnalle, jonka mukaan katsotaan, että mikäli jollakin säännellyllä toimialalla, josta on säädetty toimialakohtaista kuluttajansuojalainsäädäntöä, jonka yhteydessä sääntelyä ja seuraamusten määräämistä koskeva toimivalta on annettu toimialakohtaiselle viranomaiselle, ilmenee direktiivin 2005/29/EY 8 ja 9 artiklassa tarkoitetuksi aggressiiviseksi menettelyksi katsottavaa toimintaa tai direktiivin 2005/29/EY liitteessä I tarkoitetuksi kaikissa olosuhteissa aggressiivisena pidettäväksi menettelyksi katsottavaa toimintaa, sovellettavaksi tulee aina yleinen epäasianmukaisia menettelyjä koskeva lainsäädäntö, ja että näin on silloinkin, kun on olemassa kuluttajien suojaamiseksi annettua toimialakohtaista lainsäädäntöä, joka perustuu unionin oikeuden säännöksiin ja jossa säännellään kattavasti kyseisiä aggressiivisia menettelyjä ja kaikissa olosuhteissa aggressiivisina pidettäviä menettelyjä tai joka tapauksessa epäasianmukaisia menettelyjä?
1)

a) Ovatko direktiivin 2014/40/EU (1) 7 artiklan 1 ja 7 kohta, luettuna yhdessä 7 artiklan 14 kohdan kanssa, pätemättömiä oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamisen vuoksi, koska niissä velvoitetaan jäsenvaltiot kieltämään tiettyjen tupakkatuotteiden markkinoille saattaminen, esittämättä selvästi ja yksiselitteisesti, minkä näistä tupakkatuotteista on täsmälleen ottaen oltava kiellettyjä jo 20.5.2016 ja mitkä vasta 20.5.2020? b) Ovatko direktiivin 2014/40/EU 7 artiklan 1 ja 7 kohta, luettuna yhdessä 7 artiklan 14 kohdan kanssa, pätemättömiä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen vuoksi, koska jäsenvaltioiden asettamat kiellot eroavat myyntimäärien mukaan, vaikka sille ei ole perusteltua syytä? c) Ovatko direktiivin 2014/40/EU 7 artiklan 1 ja 7 kohta pätemättömiä suhteellisuusperiaatteen loukkaamisen ja/tai SEUT 34 artiklan rikkomisen vuoksi, koska niissä velvoitetaan jäsenvaltiot kieltämään jo 20.5.2016 alkavin vaikutuksin sellaisten tupakkatuotteiden markkinoille saattaminen, joissa on jokin tunnusomainen maku ja joiden myyntimäärä unionin laajuisesti on enintään kolme prosenttia myynnistä tietyssä tuoteluokassa? d) Mikäli ensimmäisen kysymyksen a–c kohtaan vastataan kieltävästi: Miten on tulkittava direktiivin 2014/40/EU 7 artiklan 14 kohdassa mainitun tuoteluokan käsitettä? Onko tuoteluokkiin jakamisen tapahduttava tunnusomaisten makujen, (maustetun) tupakkatuotteen lajin vai molempien perusteiden yhdistelmän mukaan? e) Mikäli ensimmäisen kysymyksen a–c kohtaan vastataan kieltävästi: miten on todettava, onko tietyn tupakkatuotteen kohdalla saavutettu direktiivin 2014/40/EU 7 artiklan 14 kohdassa tarkoitettu kolmen prosentin raja, niin kauan kun sitä koskevia virallisia ja julkisesti saatavilla olevia numerotietoja ja tilastoja ei ole?
7)

Mikäli kysymykseen 1 vastataan kieltävästi, kysymykseen 4 myöntävästi ja kysymykseen 6 kieltävästi, onko direktiivin 7 artiklan 1 kohta esteenä lain nro 272/2004 122 §:n 3 momentin d kohdan kaltaiselle säännökselle tilanteessa, jossa työnantajalla on lain nojalla harkintavalta päättää, antaako se luvan pitää lomaa erillään lapsesta, ja mikäli tähän vastataan myöntävästi, onko se, että loman pitäminen on tällaisen säännöksen soveltamisen vuoksi tosiasiallisesti mahdotonta, katsottava unionin oikeuden rikkomiseksi, jonka perusteella työntekijällä on oikeus korvaukseen? Mikäli tähän vastataan myöntävästi, maksaako tällaisesta direktiivin 7 artiklan rikkomisesta korvauksen valtio vai työnantajan asemassa oleva julkinen yksikkö, joka ei ole taannut mahdollisuutta lomaan erillään huollettavana olevasta lapsesta? Edellyttääkö oikeus korvaukseen tällaisessa tilanteessa sitä, että työntekijä on pyytänyt lupaa olla erillään huollettavana olevasta lapsesta eikä työnantaja ole myöntänyt pyydettyä lupaa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 213/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgericht Minden (Saksa) on esittänyt 25.1.2017 – Daher Muse Ahmed v. Saksan valtio

(Asia C-36/17)

(2017/C 213/18)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgericht Minden

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Daher Muse Ahmed

Vastaaja: Saksan valtio

Euroopan unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on 5.4.2017 antamallaan määräyksellä ratkaissut asian seuraavasti:

Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja -menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 (1) säännöksiä ja periaatteita, joilla säännellään suoraan tai välillisesti takaisinottopyynnön esittämistä koskevia määräaikoja, ei sovelleta pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa kolmannen maan kansalainen on tehnyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen yhdessä jäsenvaltiossa sen jälkeen, kun toinen jäsenvaltio on myöntänyt hänelle toissijaisen suojeluaseman.

(1) EUVL 2013, L 180, s. 31.
1)

Onko jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY (EUVL 2008, L 348; jäljempänä palauttamisdirektiivi) 13 artiklaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 4 artiklan, 18 artiklan, 19 artiklan 2 kohdan ja 47 artiklan kanssa, tulkittava siten, että unionin oikeudesta seuraa, että oikeussuojakeinona käytettävällä ylemmänasteisella muutoksenhaulla, jos sellainen on kansallisen lainsäädännön mukaan käytettävissä menettelyissä, joissa haetaan muutosta palauttamisdirektiivin 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun palauttamispäätöksen sisältävään päätökseen, on automaattinen lykkäävä vaikutus, kun kolmannen maan kansalainen väittää, että palauttamispäätöksen täytäntöönpano johtaa vakavaan vaaraan palauttamiskieltoa koskevan periaatteen loukkauksesta? Toisin sanoen: onko tällaisessa tapauksessa asianomaisen kolmannen maan kansalaisen maasta poistamista lykättävä ylemmänasteiselle muutoksenhaulle asetetuksi määräajaksi, tai jos muutosta on haettu, siihen asti, kunnes siitä on annettu ratkaisu, ilman että asianomaisen kolmannen maan kansalaisen täytyy sitä erikseen pyytää?
1)

Onko 6.8.2008 annetun Euroopan komission asetuksen N:o 800/2008 (1) liitteessä I olevan 3 artiklan 3 kohdan sitä kohtaa, jonka mukaan ”yritykset, joilla on jokin näistä suhteista luonnollisen henkilön tai yhdessä toimivien luonnollisten henkilöiden ryhmän kautta, katsotaan myös sidosyrityksiksi, jos ne harjoittavat toimintaansa tai osaa toiminnoistaan samoilla merkityksellisillä markkinoilla tai lähimarkkinoilla”, tulkittava siten, että yrityksiä, jotka harjoittavat toimintaansa samoilla markkinoilla sellaisen globaalin yhtiöryhmän jäseninä, joka on saman omistajaryhmän omistuksessa, on jo sellaisenaan ja muista seikoista riippumatta pidettävä ”sidosyrityksinä” ilman, että olisi tarpeen tutkia, onko niiden välillä todellakin jokin 3 artiklan 3 kohdan ensimmäisen kohdan a–d alakohdassa mainituista suhteista ja harjoittavatko ne toimintaansa yhdessä samoilla markkinoilla?
3)

Onko SEUT 56 artiklaa, syrjintäkiellon periaatetta ja edellytystä, jonka mukaan jäsenvaltion on onnenpelitoimintaa rajoittaessaan toimittava johdonmukaisesti ja järjestelmällisesti, tulkittava siten, että kyseistä määräystä on rikottu eikä mainittua edellytystä ole noudatettu, jos voidaan osoittaa, että valtion monopolin käyttöönotolla ja yksityisille palvelujen tarjoajille annetulla luvalla onnenpelien järjestämiseen eli toimenpiteillä, joita on perusteltu kyseisen lainsäädännön perustavoitteilla, joina ovat peliriippuvuuden torjunta ja kuluttajien suojelu, on myös valtion muiden budjettimenojen ja julkisten tehtävien rahoittamiseen liittyvä talouspoliittinen tavoite eli pelitoiminnasta saatujen nettotulojen lisääminen ja huomattavan suuren voiton saaminen kasinomarkkinoilla mahdollisimman lyhyessä ajassa?
1)

Onko direktiivin 93/13 (1) 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sen mukaan on mahdollista, että kansallinen tuomioistuin arvioidessaan kuluttajan kanssa tehtyyn kiinnelainasopimukseen useiden maksuerien laiminlyöntitapausta koskevan ehdon lisäksi sisältyvän ennenaikaista eräännyttämistä koskevan ehdon, jonka mukaan yhden maksuerän laiminlyönnistä on seurauksena ennenaikainen eräännyttäminen, kohtuuttomuutta ottaa huomioon pelkästään yhden maksuerän laiminlyöntiä koskevan ehdon osan tai tilanteen kohtuuttomuuden ja pysyttää voimassa kyseisessä sopimusehdossa niin ikään yleisluonteisesti määritellyn ennenaikaista eräännyttämistä useiden maksuerien laiminlyönnin vuoksi koskevan määräyksen siitä riippumatta, että pätevyyden tai kohtuuttomuuden konkreettisen arvioinnin on perustuttava tämän mahdollisuuden käyttämisajankohtaan?
7)

Mitä seikkoja vahingon tai sen vaaran huomattavuutta arvioitaessa on otettava huomioon? Onko arvioinnissa kiinnitettävä huomiota esimerkiksi vahinkona ilmenevien haitallisten vaikutusten kestoon ja maantieteelliseen laajuuteen? Mikäli vastaus on myöntävä, miten vahingon kestoa ja laajuutta on arvioitava?
2.

Tällä valituksella pyritään osoittamaan, että unionin yleinen tuomioistuin on toiminut virheellisesti katsoessaan, että 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) 207/2009 (1), ennen sen muuttamista (jäljempänä tavaramerkkiasetus), 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 8 artiklan 5 kohdassa säädettyjä hylkäysperusteita ei voida soveltaa riidanalaiseen tavaramerkkiin. Erityisesti unionin yleinen tuomioistuin on ottanut selvästi vääristyneellä tavalla huomioon tosiseikat ja todisteet, jotka sille on esitetty kyseessä olevien merkkien samankaltaisuutta arvioitaessa, ja tämän seurauksena se on soveltanut virheellisesti tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 8 artiklan 5 kohtaa eikä se ole perustellut valituksenalaista tuomiota.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 104/27

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberster Gerichtshof (Itävalta) on esittänyt 19.12.2016 – Peter Valach ym. v. Waldviertler Sparkasse Bank AG ym.

(Asia C-649/16)

(2017/C 104/40)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberster Gerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Peter Valach, Alena Valachová, Europa SC ZV II a.s., Europa SC LV a.s., VAV Parking a.s., Europa SC BB a.s. ja Byty A s.r.o.

Vastapuolet: Waldviertler Sparkasse Bank AG, Československá obchodná banka a.s. ja Stadt Banská Bystrica

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 1 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että sopimuksenulkoiseen vastuuseen perustuva vahingonkorvauskanne, joka velkojatoimikunnan jäseniä vastaan on nostettu sillä perusteella, että niiden äänestyskäyttäytyminen maksukyvyttömyysmenettelyssä esitetyn yrityssaneeraussuunnitelman osalta on ollut lainvastaista, ja jonka ovat nostaneet ensimmäisenä ja toisena kantajana velallisen yhtiöosuuksien haltijat ja kantajina 3–7 velallisen kanssa liikesuhteessa olevat hankkeita toteuttavat yhtiöt, liittyy asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla maksukyvyttömyysmenettelyyn ja jää siten kyseisen asetuksen aineellisen soveltamisalan ulkopuolelle?

(1) EUVL 2012, L 351, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 86/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Social n.o 33 de Madrid (Espanja) on esittänyt 29.12.2016 – Lucía Montero Mateos v. Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid

(Asia C-677/16)

(2017/C 086/19)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de lo Social n.o 33 de Madrid

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Lucía Montero Mateos

Vastaaja: Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (1) liitteenä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa tulkittava siten, että se, että avoimen toimen hoitamiseksi tehty tilapäinen sijaistamista koskeva työsopimus päättyy siksi, että ajanjakso, jota varten työsopimus tehtiin työantajan ja työntekijän välillä, päättyy, on asiallinen syy, jolla voidaan perustella sitä, ettei kansallinen lainsäätäjä ole tällaisessa tapauksessa säätänyt sopimuksen päättyessä maksettavasta korvauksesta, vaikka vastaavan vakituisen työntekijän osalta, joka on irtisanottu objektiivisen syyn vuoksi, on säädetty korvauksesta 20 päivältä jokaista työssäolovuotta kohden?

(1) EYVL 1999, L 175, s. 1.
1)

Jos kiinteistö on ollut tyhjillään vähintään kaksi vuotta mutta sitä tarjotaan kaupallisesti eli se on saatavana vuokralle tai siinä tarjotaan toimistohotellityyppisiä palveluja, omistajalla on todistettavasti ollut pyrkimys antaa kiinteistö vuokralle arvonlisäverollisesti ja omistaja on toteuttanut tarpeellisia toimenpiteitä pyrkimyksen edistämiseksi, onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 167, 168, 184, 185 ja 187 artiklan mukaista määritellä edellä kuvatun kaltainen tilanne niin, että ”kiinteistöä ei todellisuudessa ole käytetty yrityksen liiketoiminnan harjoittamisessa” tai ”kiinteistöä ei todellisuudessa ole käytetty veronalanaisessa toiminnassa”, arvonlisäverolain 26 §:n 1 momentin ja 29.1.2007 annetulla asetuksella nro 21/2007 hyväksytyn kiinteän omaisuuden arvonlisäverovapautuksesta luopumista koskevan säännöstön 10 §:n 1 momentin b kohdan säännöksissä, sellaisina kuin ne ovat aikaisemmassa muodossaan, tarkoitetulla tavalla ja tämän seurauksena katsoa, että alun perin tehty vähennys on oikaistava, koska se on ollut suurempi kuin se, jonka verovelvollinen olisi ollut oikeutettu tekemään?