JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JEAN RICHARD DE LA TOUR

30 päivänä kesäkuuta 2022 ( 1 )

Asia C‑280/21

P. I.,

muuna osapuolena:

Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos

(Ennakkoratkaisupyyntö – Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (ylin hallintotuomioistuin, Liettua))

Ennakkoratkaisupyyntö – Turvapaikkapolitiikka – Pakolaisasema tai toissijainen suojeluasema – Direktiivi 2011/95/EU – Pakolaisaseman myöntämisen edellytykset – Vaara joutua vainotuksi – Vainon syyt – Poliittisen mielipiteen käsite – Valtiollisella tasolla vaikuttavan korruptoituneen ryhmän vastustaminen

I Johdanto

1. Käsiteltävä asia koskee vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2011/95/EU tarkoitetun poliittisen mielipiteen käsitteen tulkintaa. ( 2 )

2. Vastatessaan tähän ennakkoratkaisukysymykseen unionin tuomioistuimella on tilaisuus tarkentaa, mitä poliittisella mielipiteellä, johon pakolaisaseman saamiseksi tehty hakemus voi perustua, tarkoitetaan tilanteessa, jossa hakija ei itse katso edustavansa kyseistä mielipidettä, vaan vainon harjoittaja katsoo, että hakijalla on tämä mielipide.

3. Ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa tähän kysymykseen siten, että poliittisen mielipiteen, joka hakijalla katsotaan olevan, on sekä täytettävä direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettu määritelmä että oltava kyseisen direktiivin 4 artiklassa tarkoitetulla tavalla toteen näytetty, minkä lisäksi sen on oltava omiaan johtamaan vastatoimiin valtion viranomaisten taholta.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Kansainvälinen oikeus

4. Genevessä 28.7.1951 allekirjoitetun pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen, ( 3 ) sellaisena kuin se on täydennettynä New Yorkissa 31.1.1967 tehdyllä pakolaisten oikeusasemaa koskevalla pöytäkirjalla, ( 4 ) (jäljempänä Geneven yleissopimus) I luvun 1 artiklan A kohdan 2 alakohdan ensimmäisen alakohdan mukaan käsitteellä ”pakolainen” tarkoitetaan henkilöä, ”jolla on perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, tiettyyn yhteiskuntaluokkaan kuulumisen tai poliittisen mielipiteen johdosta, [ja joka] oleskelee kotimaansa ulkopuolella ja on kykenemätön tai sellaisen pelon johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan; tai joka olematta minkään maan kansalainen oleskelee entisen pysyvän asuinmaansa ulkopuolella ja – – on kykenemätön tai sanotun pelon vuoksi haluton palaamaan sinne”.

B Unionin oikeus

5. Direktiivin 2011/95 johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Tämän direktiivin päätavoitteena on toisaalta varmistaa se, että jäsenvaltioissa sovelletaan yhteisiä perusteita kansainvälistä suojelua todella tarvitsevien henkilöiden yksilöimiseen, ja toisaalta se, että nämä henkilöt saavat vähimmäistason mukaiset edut kaikissa jäsenvaltioissa.”

6. Direktiivin 2011/95 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa: ”Tässä direktiivissä tarkoitetaan: – – d) ’pakolaisella’ kolmannen maan kansalaista, jolla on perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, poliittisten mielipiteiden tai tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumisen vuoksi ja joka oleskelee kansalaisuusmaansa ulkopuolella ja on kykenemätön tai sellaisen pelon johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan, ja kansalaisuudetonta henkilöä, joka oleskelee entisen pysyvän asuinmaansa ulkopuolella edellä mainittujen seikkojen tähden ja on kykenemätön tai sanotun pelon vuoksi haluton palaamaan sinne ja jota 12 artikla ei koske; – –”

7. Direktiivin 2011/95 4 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Vaikka jäsenvaltiot soveltavat periaatetta, jonka mukaan hakijan velvollisuutena on esittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteluiksi tarvittavat seikat, ja vaikka joidenkin hakijan lausumien seikkojen tueksi ei olisi esitetty asiakirjoja tai muita todisteita, näitä seikkoja ei tarvitse todentaa, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) hakija on todella yrittänyt esittää näyttöä hakemuksensa tueksi; b) kaikki hakijan saatavissa olevat olennaiset seikat on esitetty ja muiden asiaan vaikuttavien seikkojen puuttumisesta on annettu tyydyttävä selitys; c) hakijan lausumia pidetään johdonmukaisina ja uskottavina eivätkä ne ole ristiriidassa hänen tapaukseensa liittyvien saatavilla olevien tapauskohtaisten ja yleisten tietojen kanssa; d) hakija on tehnyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa heti kun mahdollista, jollei hakija voi esittää uskottavia syitä sille, miksei hän ole toiminut näin; ja e) hakija on todettu yleisesti uskottavaksi.”

8. Direktiivin 2011/95 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Vainoa harjoittavat tai vakavaa haittaa aiheuttavat toimijat”, säädetään seuraavaa: ”Vainoa harjoittavia tai vakavaa haittaa aiheuttavia toimijoita voivat olla: a) valtio; – – c) muut kuin valtiolliset toimijat, jos voidaan osoittaa, että a ja b alakohdassa mainitut toimijat, kansainväliset järjestöt mukaan luettuina, ovat kykenemättömiä tai haluttomia tarjoamaan 7 artiklassa määriteltyä suojelua vainoa tai vakavaa haittaa vastaan.”

9. Direktiivin 2011/95 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Vainoksi katsottavat teot”, säädetään seuraavaa: ”1. Jotta tekoa pidetään Geneven yleissopimuksen 1 artiklan A kohdassa tarkoitettuna vainoksi katsottavana tekona, sen on oltava: a) laatunsa tai toistuvuutensa vuoksi niin vakava, että se muodostaa vakavan loukkauksen ihmisten perusoikeuksia vastaan ja erityisesti niitä oikeuksia vastaan, joista ei voida poiketa ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen[ ( 5 )] 15 artiklan 2 kohdan nojalla; tai b) kertymä erilaisia toimenpiteitä, joihin kuuluu ihmisoikeusloukkauksia, ja joka on riittävän vakava vaikuttaakseen yksilöön a alakohdassa tarkoitettua vastaavalla tavalla. 2. Edellä olevan 1 kohdan nojalla vainoksi katsottavat teot voivat olla muun muassa seuraavia: – – b) oikeudelliset, hallinnolliset ja poliisin toimintaan ja/tai lainkäyttöön liittyvät toimenpiteet, jotka ovat itsessään syrjiviä tai jotka toteutetaan syrjivällä tavalla; c) kohtuuton tai syrjivä syytteeseen paneminen tai rankaiseminen; – – 3. Edellä olevan 2 artiklan d alakohdan mukaan 10 artiklassa mainittujen syiden ja tämän artiklan 1 kohdan nojalla vainoksi katsottavien tekojen tai teot estävän suojelun puuttumisen välillä on oltava yhteys.”

10. Direktiivin 2011/95 10 artiklan, jonka otsikko on ”Vainon syyt”, 1 kohdan e alakohdassa ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Arvioidessaan vainon syitä jäsenvaltioiden on otettava huomioon seuraavat seikat: – – e) poliittisen mielipiteen käsitteeseen kuuluu erityisesti se, että hakijalla on mielipiteitä, ajatuksia tai uskomuksia 6 artiklassa mainituista mahdollisista vainoa harjoittavista toimijoista ja niiden politiikoista tai menetelmistä, riippumatta siitä, onko hakija toiminut näiden mielipiteiden, ajatusten tai uskomusten mukaisesti. 2. Arvioitaessa sitä, onko hakijan pelko joutua vainotuksi perusteltu, on asiaan vaikuttamatonta, onko hakijalla todellisuudessa niitä rotuun, uskontoon, kansallisuuteen taikka yhteiskunnalliseen tai poliittiseen ryhmään liittyviä piirteitä, jotka ovat johtaneet vainoon, jos vainon harjoittaja liittää kyseiset piirteet hakijaan.”

C Liettuan oikeus

11. Liettuassa pakolaisasemasta ja toissijaisesta suojeluasemasta säädetään ulkomaalaisten oikeusasemasta 29.4.2004 annetussa Liettuan tasavallan laissa nro IX-2206 (Lietuvos Respublikos įstatymas dėl užsieniečių teisinės padėties Nr. IX-2206), ( 6 ) sellaisena kuin sitä sovelletaan käsiteltävässä asiassa; kyseisellä lailla saatettiin direktiivi 2011/95 osaksi kansallista lainsäädäntöä.

12. Kyseisen lain 71 §:n 3 momentin 4 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Turvapaikanhakija [on] sinä aikana, kun hänen hakemustaan käsitellään, [velvollinen] esittämään kaikki hallussaan olevat asiakirjat ja antamaan totuudenmukaisesti yksityiskohtaiset selvitykset turvapaikkahakemuksensa perusteista, henkilöllisyydestään sekä maahantuloonsa ja maassa oleskeluunsa liittyneistä olosuhteista ja toimimaan yhteistyössä toimivaltaisten viranomaisten henkilöstön kanssa.”

13. Mainitun lain 83 §:n, joka koskee turvapaikkahakemuksen arviointia, 1, 2 ja 5 momentissa säädetään seuraavaa: ”1. Turvapaikkahakemus ja hakijan sen tueksi esittämät tiedot arvioidaan yhteistyössä hakijan kanssa. 2. Jos hakemuksen käsittelyn aikana todetaan, ettei turvapaikanhakija vilpittömistä yrityksistään huolimatta pysty esittämään asiakirjatodisteita asemansa määrittämiseen liittyvien seikkojen tueksi, näitä seikkoja arvioidaan hakijan hyväksi, ja turvapaikkahakemusta pidetään perusteltuna, jos se on tehty heti kun mahdollista, jollei hakija voi esittää uskottavia syitä sille, miksei hän ole toiminut näin, jos hakija on esittänyt kaikki hallussaan olevat olennaiset seikat ja antanut tyydyttävän selityksen muiden asiaan vaikuttavien seikkojen puuttumisesta ja jos hakijan lausumia pidetään uskottavina ja johdonmukaisina eivätkä ne ole ristiriidassa hänen tapaukseensa liittyvien saatavilla olevien tapauskohtaisten ja yleisten tietojen kanssa. – – 5. Tämän pykälän 2 momenttia ei sovelleta, ja seikat, joita ei ole vahvistettu asiakirjatodisteilla, hylätään, jos hakija turvapaikkahakemuksen käsittelyn aikana vääristää tutkimusta, viivästyttää sitä teoillaan tai laiminlyönneillään tai pyrkii käyttämään sitä väärin tai jos seikoissa, joihin hakija vetoaa, todetaan ristiriitaisuuksia, jotka vaikuttavat ratkaisevasti turvapaikan myöntämiseen.”

14. Kyseisen lain 86 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Pakolaisasema myönnetään turvapaikanhakijalle, jolla on perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumisen tai poliittisen mielipiteen johdosta ja joka oleskelee kansalaisuusmaansa ulkopuolella ja on kykenemätön tai sellaisen pelon johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan tai joka olematta minkään maan kansalainen oleskelee entisen pysyvän asuinmaansa ulkopuolella ja edellä mainittujen seikkojen tähden on kykenemätön tai sanotun pelon vuoksi haluton palaamaan sinne, jos kyseessä ei ole mikään tämän lain 88 §:n 1 ja 2 momentissa tarkoitetuista poissulkemisperusteista.”

III Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys

15. P. I. riitautti tuomioistuimessa Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijosin (Liettuan tasavallan sisäministeriön maahanmuutto-osasto, jäljempänä maahanmuutto-osasto) 21.9.2020 tekemän päätöksen, jolla tämä kieltäytyi myöntämästä hänelle pakolaisasemaa Liettuassa, koska hän ei täyttänyt ulkomaalaisten oikeusasemasta annetun Liettuan tasavallan lain nro IX-2206 86 §:ssä ja Geneven yleissopimuksen 1 artiklan A kohdassa tarkoitettuja pakolaisaseman myöntämisen edellytyksiä.

16. Vilniaus apygardos administracinis teismas (Vilnan alueellinen hallintotuomioistuin, Liettua) hylkäsi hänen valituksensa 21.1.2021 antamallaan ratkaisulla. P. I. on valittanut tästä ratkaisusta Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasiin (ylin hallintotuomioistuin, Liettua).

17. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että valittaja teki 15.7.2019 turvapaikkahakemuksen, jossa hän selitti, että hän ja eräs yritys, jonka omistajalla oli yhteyksiä valtaapitäviin ja tiedustelupalveluun, olivat tehneet vuonna 2010 siinä kolmannessa maassa, jonka kansalainen valittaja on, sopimuksen, jonka nojalla hän oli maksanut kyseiselle yritykselle 690000 Yhdysvaltain dollaria (n. 647500 euroa), ja että valittaja oli vaatinut tätä yritystä palauttamaan kyseisen suorituksen, koska tämä ei ollut siirtänyt osakkeita, joista suoritus oli tehty.

18. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että valittajaan kohdistettiin loka- ja marraskuussa 2015 aktiivisia toimenpiteitä esitutkintamenettelyssä, joka oli käynnistetty valittajan sopimuskumppanina olleen yrityksen omistajan aloitteesta, että tästä syystä valittaja joutui luopumaan suurimmasta osasta hankettaan epäedullisin ehdoin joulukuussa 2015 ja että määräysvalta valittajan yrityksessä siirtyi kahden muun henkilön omistamille yrityksille. Kyseinen tuomioistuin lisää, että rikosoikeudellinen menettely keskeytettiin tammikuussa 2016 ja että valittaja yritti riitauttaa tuomioistuimessa hankkeensa lainvastaisen anastamisen. Mainittu tuomioistuin toteaa, että rikosoikeudellinen menettely aloitettiin uudelleen huhtikuussa 2016, kun eräs henkilö, jolla oli suhteita valittajan yrityksen uusiin omistajiin, oli todistanut valittajaa vastaan, ja tämä menettely johti valittajan asettamiseen syytteeseen ja hänen määräämiseensä tutkintavankeuteen joulukuussa 2016 ja tammikuussa 2017, ja että valittaja menetti viimeisenkin osuutensa hankkeesta.

19. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää yhtäältä, että valittaja riitauttaa maahanmuutto-osaston toteamuksen, jonka mukaan hänellä ei ole todennäköistä vaaraa joutua vainotuksi poliittisen mielipiteensä takia, vaikka häntä vastaan on nostettu syytteitä valtaapitävien korkeimpaan kleptokraattiseen ryhmään kuuluvien henkilöiden, jotka päättivät anastaa ja ryövätä hänen yrityksensä, tekemien tekaistujen tutkintapyyntöjen perusteella, ja toisaalta, ettei valittajalla ole mitään mahdollisuutta puolustaa omaisuuttaan, kun hänen vapautensa, turvallisuutensa ja henkensä ovat uhattuina. Kyseinen tuomioistuin täsmentää, että valittaja on väittänyt, ettei hän ole mukana politiikassa vaan ainoastaan liike-elämässä ja että hän on siellä vastustanut vallanpitäjiin läheisissä suhteissa olevia henkilöitä ja on tästä syystä vaarassa joutua syytteeseen poliittisen mielipiteensä perusteella. Kyseisen tuomioistuimen mukaan valittaja kiistää maahanmuutto-osaston näkemyksen, jonka mukaan järjestelmä, jonka uhriksi hän on joutunut, on sivistynyt oikeudellinen ja poliittinen järjestelmä, eikä sopimusta noudattamatta jättäneen yrityksen omistajalla ole mitään tekemistä ihmisoikeusloukkausten kanssa, vaikka valittajaa vastaan on nostettu korruptoituneita syytteitä ja vaikka yksi valittajan vastapuolista toimii yhteistyössä vankeinhoitojärjestelmän virkamiesten kanssa.

20. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että maahanmuutto-osasto katsoi, ettei valittaja täyttänyt edellytyksiä pakolaisaseman tai toissijaisen suojelun saamiseksi, koska syytteeseen joutumisen riski voi oikeuttaa pakolaisasemaan vain, jos syytteet perustuvat johonkin Geneven yleissopimuksessa mainituista syistä, käsiteltävässä asiassa siis hakijan todelliseen poliittiseen mielipiteeseen tai poliittiseen mielipiteeseen, joka hänellä katsotaan olevan. Kyseinen tuomioistuin täsmentää, että maahanmuutto-osasto selittää, että sen tekemässä tutkimuksessa kävi ilmi, että määritetyt ja uskottavina pidetyt syyt liittyvät taloudellisiin intresseihin, finanssietuihin tai korruptioyhteyksiin.

21. Muistutettuaan, että direktiivin 2011/95 9 artiklan 3 kohdan mukaan sen 10 artiklassa mainittujen syiden ja vainoksi katsottavien tekojen välillä on oltava yhteys, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, mitä direktiivissä mainitulla poliittisella mielipiteellä tarkoitetaan.

22. Kyseinen tuomioistuin muistuttaa, että valittaja on koko tutkimuksen ajan väittänyt, että henkilöt, joilla on suhteita valtaapitäviin korruptioyhteyksien kautta, anastivat häneltä omaisuutta epäedullisin ehdoin ja että kun valittaja vastusti näitä liiketoimia, häntä vastaan aloitettiin näistä liikemiehistä yhden aloitteesta rikosoikeudellinen menettely, että myöhemmin kyseinen menettely keskeytettiin, mutta se aloitettiin uudelleen sen jälkeen, kun valittaja pyrki vetoamaan oikeuksiinsa tuomioistuimissa, ja että tämä menettely johti prosessuaalisiin päätöksiin ja hänen määräämiseensä tutkintavankeuteen.

23. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että kansallisen lainsäädännön mukaan syytteeseen panemista tai rankaisemista voidaan pitää vainona, jos se on kohtuutonta tai syrjivää eli jos se perustuu erityisesti poliittiseen mielipiteeseen, ja että vaikuttaa pikemminkin todennäköiseltä kuin epätodennäköiseltä, että valittaja on vaarassa joutua vainotuksi.

24. Kyseinen tuomioistuin täsmentää, että vaino ei yksinään riitä vaan että vainon on myös perustuttava johonkin Geneven yleissopimuksessa mainituista syistä, joilla on oltava syy-yhteys vainoksi katsottaviin tekoihin. Kyseinen tuomioistuin täsmentää, että valittajan mukaan tänä syynä on hänen poliittinen mielipiteensä ja että kyseessä on käsite, joka määritellään laajasti direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa.

25. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Euroopan turvapaikka-asioiden tukivirasto (EASO) on katsonut, että poliittisen mielipiteen käsitettä on tulkittava laajasti, jotta Geneven yleissopimuksen tiettyjen etujen suojelua koskevalle tavoitteelle annetaan täysi vaikutus, ja että tämä käsite voi tarkoittaa mitä tahansa mielipidettä mistä tahansa aiheesta, joka liittyy valtiokoneistoon, hallitukseen tai politiikkaan. Tästä kyseinen tuomioistuin päättelee, että direktiivin 2011/95 yhteydessä tekoja voidaan pitää kyseisessä alkuperämaassa poliittisina, vaikka ne ovat sitä vain etäisesti tai vaikka ne eivät ole avoimesti poliittisia.

26. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää, että myös Yhdistyneiden Kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutetun viraston (jäljempänä UNHCR) laatimassa koulutuskäsikirjassa katsotaan, että poliittisen mielipiteen käsitettä on tulkittava laajasti siten, että se tarkoittaa mitä tahansa mielipidettä, joka liittyy asioihin, jotka koskevat valtiota, hallitusta tai yhteiskuntaa, ja että ratkaiseva kysymys on se, ovatko nämä mielipiteet sellaisia, joita viranomaiset tai yhteiskunta eivät hyväksy. Kyseinen tuomioistuin toteaa, että UNHCR:n laatimassa ja helmikuussa 2019 päivittämässä käsikirjassa ( 7 ) mainitaan, että aina ei ole mahdollista osoittaa syy-yhteyttä hakijan esittämän mielipiteen ja hakijan saaman tai hänen pelkäämänsä kohtelun välillä ja että useimmiten tällainen kohtelu on seuraamusta valtakoneistoa vastaan väitetysti tehdyistä rikoksista.

27. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että oikeuskirjallisuuden, Kanadan oikeuskäytännön ja UNHCR:n näkemyksen mukaan sellaisen lainvastaisesti toimivan ja korruption avulla vaikutusvaltaisen ryhmän vastustamisen, joka sortaa turvapaikanhakijaa valtiokoneiston avulla ja jota vastaan on mahdotonta puolustautua pätevästi valtiovallan laajan korruption vuoksi, on katsottava vastaavan hakijan poliittista mielipidettä, joten tällaisen vainon kohteeksi joutuneelle henkilölle on myönnettävä pakolaisasema.

28. Tässä tilanteessa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko sellaisen lainvastaisesti toimivan ja korruption avulla vaikutusvaltaisen ryhmän vastustamisen, joka sortaa turvapaikanhakijaa valtiokoneiston avulla ja jota vastaan on mahdotonta puolustautua pätevästi valtiovallan laajan korruption vuoksi, katsottava vastaavan [direktiivin 2011/95] 10 artiklassa tarkoitettua poliittista mielipidettä, joka hakijalla katsotaan olevan (englanniksi attributed political opinion)?”

29. Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet P. I., Liettuan hallitus ja Euroopan komissio.

IV Asian tarkastelu

30. Aluksi on muistutettava, että direktiivin 2011/95 säännöksiä on tulkittava kyseisen direktiivin systematiikan ja päämäärän valossa sekä niin, että Geneven yleissopimusta ja muita SEUT 78 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja asiaa koskevia sopimuksia noudatetaan. Kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 16 perustelukappaleesta ilmenee, tässä tulkinnassa on myös kunnioitettava erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa (jäljempänä perusoikeuskirja) tunnustettuja oikeuksia. ( 8 ) Sananvapaus on suojattu perusoikeuskirjan 11 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa.

31. Direktiivin 2011/95 2 artiklan d alakohdan mukaan pakolaisella tarkoitetaan kolmannen maan kansalaista, jolla on perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, poliittisten mielipiteiden tai tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumisen vuoksi ja joka oleskelee kansalaisuusmaansa ulkopuolella ja on kykenemätön tai sellaisen pelon johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan.

32. Kyseisen direktiivin 9 ja 10 artiklasta ilmenee, että vainoksi katsottava teko muodostuu kahdesta osasta, joilla on oltava yhteys toisiinsa: – aineellisesta osasta eli kyseisen direktiivin 9 artiklassa tarkoitetusta ”vainoksi katsottavasta teosta”, josta hakijan pelko ja se, että hän ei halua tai voi ottaa vastaan alkuperämaansa suojelua, johtuu, ja – henkisestä osasta eli kyseisen direktiivin 10 artiklassa tarkoitetusta ”syystä”, johon tämä vainoksi katsottava teko perustuu.

33. Käsiteltävä asia ei koske ensimmäistä osaa eikä näiden kahden osan välistä yhteyttä, vaikkakin molemmat on näytettävä toteen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt unionin tuomioistuinta tulkitsemaan ainoastaan vainon syytä, ja sitäkin vain tietyltä kannalta eli poliittisen mielipiteen, joka hakijalla katsotaan olevan, kannalta.

34. Geneven yleissopimuksessa ei määritellä poliittisen mielipiteen käsitettä yhtenä niistä viidestä syystä, joiden perusteella pakolaisasema voidaan myöntää, joten direktiivi 2011/95 oli edistysaskel, koska se mahdollisti tämän syyn yhtenäisemmän arvioinnin jäsenvaltioissa. ( 9 ) Yhtäältä kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa vahvistettiin poliittisen mielipiteen määritelmä ja toisaalta saman artiklan 2 kohdassa täsmennettiin, että on riittävää, että vainon harjoittaja katsoo, että hakijalla on kyseinen poliittinen mielipide, vaikkei se olisi hakijan todellinen mielipide.

35. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä kysymys tarjoaa unionin tuomioistuimelle tilaisuuden täsmentää näiden kahden käsitteen rajoja ja niiden välistä suhdetta.

36. Poliittiselle mielipiteelle annetaan direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa määritelmä, joka ei ole tyhjentävä ja jonka mukaan tähän käsitteeseen ”kuuluu erityisesti se, että hakijalla on mielipiteitä, ajatuksia tai uskomuksia – – mahdollisista vainoa harjoittavista toimijoista ja niiden politiikoista tai menetelmistä, riippumatta siitä, onko hakija toiminut näiden mielipiteiden, ajatusten tai uskomusten mukaisesti”.

37. Kyseinen määritelmä muodostuu neljästä eri osasta, jotka ovat kumulatiivisia: – hakijalla on mielipiteitä, ajatuksia tai uskomuksia – vainon harjoittajista, sellaisina kuin ne määritellään kyseisessä direktiivissä – ja niiden politiikoista ja menetelmistä, ja – hakija on toiminut tai ollut toimimatta näiden mielipiteiden, ajatusten tai uskomusten mukaisesti.

38. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen asiana on tarkistaa ja arvioida näyttö, joka sille esitetään kunkin neljän osan täyttymisestä direktiivin 2011/95 4 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

39. Oikeuskirjallisuudessa poliittiset pakolaiset luokitellaan kahteen ryhmään: yhtäältä poliittisiin rikollisiin, jolloin luokittelussa otetaan huomioon rikoksen motiivi, sen vakavuus ja sen poliittinen tausta, ( 10 ) ja toisaalta henkilöihin, joita vainotaan heidän ilmaisemansa poliittisen toisinajattelun takia. ( 11 )

40. Jälkimmäinen hakijaryhmä kasvoi merkittävästi, kun kansallisissa oikeuskäytännöissä ja myöhemmin myös unionin oikeudessa otettiin käyttöön poliittisen mielipiteen, joka hakijalla katsotaan olevan, käsite.

41. Sen jälkeen, kun poliittisen mielipiteen, joka hakijalla katsotaan olevan, käsite oli vahvistettu muun muassa Yhdysvaltojen, ( 12 ) Kanadan, ( 13 ) Ranskan ( 14 ) ja Belgian ( 15 ) oikeuskäytännöissä, se saatettiin osaksi unionin oikeutta direktiivin 2011/95 10 artiklan 2 kohdalla, minkä jälkeen unionin tuomioistuin sovelsi sitä 4.10.2018 antamassaan tuomiossa Ahmedbekova. ( 16 )

42. Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin totesi, että ”kansainvälisen suojelun hakijan osallistumisesta valituksen tekemiseen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen alkuperämaataan vastaan – – on pidettävä [direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa] tarkoitettuihin ’poliittisiin mielipiteisiin’ perustuvan vainon syynä, jos on olemassa perusteltua aihetta pelätä, että kyseinen maa mieltää osallistumisen kyseisen valituksen tekemiseen poliittisen toisinajattelun teoksi, johon se voisi harkita kohdistavansa vastatoimia”. ( 17 )

43. Poliittisen mielipiteen käsite tulee esiin tässä unionin tuomioistuimen ratkaisussa, sillä siinä todetaan, että kyseisen maan on miellettävä valituksen tekeminen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen poliittisen toisinajattelun teoksi, mikä tarkoittaa, ettei suinkaan kaikkia kyseisen maan kansalaisia, jotka tekevät valituksen mainittuun tuomioistuimeen, voida luokitella ”poliittisiksi toisinajattelijoiksi” kyseisessä maassa. Valituksen tekemistä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen ei siis sellaisenaan voida pitää direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettuna ”poliittisena mielipiteenä”.

44. Mielestäni unionin tuomioistuimen tuomiossa Ahmedbekova ilmaisemaa periaatetta on syytä täsmentää käsiteltävässä asiassa.

45. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä kysymys tarjoaa siten tilaisuuden rajata poliittisen toisinajattelun teon käsite, jota unionin tuomioistuin käytti tuomiossa Ahmedbekova hyvin erilaisessa asiayhteydessä kuin nyt käsiteltävässä asiassa.

46. Kyseisessä tuomiossa eräs Azerbaidžanin kansalainen nimittäin väitti, että hän oli paitsi ollut mukana tekemässä valitusta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen Azerbaidžania vastaan myös osallistunut sellaisten henkilöiden puolustamiseen, joita Azerbaidžanin kansalliset viranomaiset olivat vainonneet, koska he toimivat perusoikeuksien puolustamisen alalla, sekä toiminut audiovisuaalisessa mediassa, jonka toteuttamassa kampanjassa vastustettiin Azerbaidžanin vallassa olevaa hallintoa. ( 18 ) Kaikkien näiden seikkojen perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen piti voida määritellä kyseinen toiminta ”poliittisen toisinajattelun teoksi”.

47. Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien tietojen mukaan P. I. toteaa tehneensä sopimuksen, jonka hänen sopimuskumppaninsa jätti täyttämättä. Hän oli vaatinut sopimuksen täyttämistä ensin menettelyissä, joita ei täsmennetä tarkemmin, ja myöhemmin tuomioistuimessa. P. I. oli kuitenkin joutunut luopumaan kanteestaan, koska häntä vastaan oli aloitettu rikosoikeudellinen menettely sen jälkeen, kun hän oli ensimmäisen kerran vaatinut sopimuksen täyttämistä. Kyseinen menettely oli aloitettu uudelleen P. I:n sopimuskumppanin ja hänen omaisuutensa anastaneiden henkilöiden aloitteesta sen jälkeen, kun hän oli nostanut kanteen. Kyseisen rikosoikeudellisen menettelyn aikana tehtiin päätös P. I:n määräämisestä tutkintavankeuteen. P. I. ei katso edustavansa mitään poliittista mielipidettä vaan väittää, että sitä, että hän on vaatinut tuomioistuimessa saataviaan ja omaisuutensa palauttamista, on pidettävä korruptoituneen järjestelmän vastustamisena. Vainon harjoittaja voi mieltää tämän vastustuksen poliittisen toisinajattelun teoksi ja siten poliittiseksi mielipiteeksi.

48. Jos vainon harjoittaja katsoo, että valittajalla on tietty poliittinen mielipide, ja mieltää sen poliittisen toisinajattelun teoksi, sillä, että valittaja ei yhdy tähän poliittiseen mielipiteeseen, ei ole merkitystä arvioitaessa sitä, voidaanko hänen katsoa joutuvan tästä syystä vainotuksi.

49. Onko sitä vastoin tämän poliittisen mielipiteen vastattava direktiivissä annettua määritelmää?

50. Olen vakuuttunut siitä, että koska direktiivissä 2011/95 annetaan poliittisen mielipiteen määritelmä, sitä on käytettävä poliittista mielipidettä luonnehdittaessa samalla tavoin riippumatta siitä, onko kyse hakijan todellisesta mielipiteestä vai mielipiteestä, joka hänellä katsotaan olevan. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 37 kohdassa mainittujen neljän osan täyttymisestä (eli siitä, että hakijalla on vainoa harjoittavasta toimijasta tai sen politiikoista tai menetelmistä tiettyjä mielipiteitä, joiden mukaisesti hän on toiminut tai ollut toimimatta) on siten esitettävä näyttöä kyseisen direktiivin 4 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

51. Näiden neljän osan täyttyminen nimittäin mahdollistaa eron tekemisen poliittiseen mielipiteeseen, joka hakijalla katsotaan olevan, perustuvan vainon ja sellaisen kauppariidan välillä, joka on johtanut rikosoikeudelliseen menettelyyn, jonka tarkoituksena on painostaa toista sopimuspuolta, mikä voi tapahtua täysin riippumatta mistään poliittisesta mielipiteestä, myös korruptoituneessa ympäristössä. Kaikki rikosten uhrit eivät ole poliittisia toisinajattelijoita, vaikka heillä katsottaisiin olevan jokin tietty mielipide, vaan lisäksi edellytetään, että kyseessä on poliittinen mielipide.

52. Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että on direktiivin 2011/95 yleisen rakenteen ja päämäärien vastaista myöntää siinä säädetyt asemat kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat tilanteissa, joilla ei ole mitään yhteyttä kansainvälisen suojelun logiikkaan. ( 19 ) Se on myös täsmentänyt, että asepalveluksesta kieltäytymiseen voi olla poliittisia syitä tai muita syitä, jotka eivät liity yhteenkään direktiivissä mainituista syistä, ( 20 ) mikä tarkoittaa, että kansainvälistä suojelua ei voida antaa.

53. Pitää paikkansa, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa, että tiettyjen maiden oikeuskäytännöissä on katsottu, että korruptiosta ilmoittamista voidaan pitää poliittisena mielipiteenä, joka hakijalla katsotaan olevan, ( 21 ) ja että UNHCR on antamissaan ohjeissa todennut, että huumekartellien tavoitteena voi pelkän voiton tavoittelun lisäksi olla ”vahvistaa tai laajentaa tietyn yhteiskunnallisen ryhmä valtaa”, ( 22 ) minkä vuoksi niiden tekemien väärinkäytösten vastustamista voidaan pitää ”poliittisena”.

54. Kummassakin tilanteessa poliittinen luonne perustuu kuitenkin joko aktiiviseen ilmoittamiseen, joka on tapahtunut tekemällä kantelu laajalle levinneeksi todetusta korruptiosta, tai sen toteamiseen, että kyseisellä aseellisella ryhmällä on poliittisia tavoitteita, joiden vuoksi sen väärinkäytösten vastustamista voidaan pitää poliittisena mielipiteenä. Nämä tilanteet voivat siten täyttää direktiiviin 2011/95 sisältyvän poliittisen mielipiteen määritelmän edellytykset, minkä vuoksi ne voidaan erottaa tilanteista, joissa on kyse pelkkään taloudelliseen intressiin perustuvista väärinkäytöksistä.

55. Tiettyjen maiden oikeuskäytännöissä on myös katsottu, että ”kieltäytyminen alistumasta korruptioon voidaan rinnastaa poliittiseen toisinajatteluun, jos koko poliittinen järjestelmä perustuu korruptioon”. ( 23 ) Kieltäytyminen osallistumasta korruptioon ilmoittamatta kuitenkaan nimenomaisesti korruptiosta on siten ulottuvuudeltaan poliittista vain, jos korruptio on laajalle levinnyttä eikä vain joidenkin yksittäisten henkilöiden tekoa. Tämä tilanne näyttää myös vastaavan direktiivissä 2011/95 annettua poliittisen mielipiteen määritelmää, eikä sitä voida rinnastaa tilanteeseen, jossa vain puolustetaan taloudellisia intressejä, mukaan lukien tuomioistuimessa, vetoamatta mihinkään ”yhteiskunnalliselta tai yhteisölliseltä vaikutukseltaan laajempaan kysymykseen”. ( 24 )

56. Kaikissa edellä mainituissa asioissa näytettiin toteen, että kyseessä oli poliittinen syy. Vaikeuksia ilmenee siis näytön esittämisessä.

57. Tilanteessa, jossa henkilöllä katsotaan olevan tietty poliittinen mielipide, on nimittäin osoitettava, että vainon harjoittaja pitää vastustusta tai ilmoitusta poliittisena mielipiteenä. Vainon harjoittaja ei kuitenkaan osallistu kansainvälisen suojelun hakemista koskevaan menettelyyn eikä sitä voida puhuttaa. Jotta poliittisen mielipiteen, joka hakijalla katsotaan olevan, käsitteellä ei laajennettaisi kohtuuttomasti toisinajattelevien poliittisten pakolaisten ryhmää, tietyissä valtioissa (kuten Amerikan yhdysvalloissa vuodesta 2005 lähtien) edellytetään hakijan esittävän suoraa näyttöä siitä, että vainon harjoittaja on katsonut hänellä olevan poliittisia mielipiteitä. ( 25 )

58. Unionin tuomioistuin on kuitenkin jo ottanut kantaa kysymykseen tämän näytön laajuudesta, kun se on tulkinnut direktiivin 2011/95 4 artiklan vaatimuksia. Se on todennut, että ”yhtäältä – – kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa sallitaan vain se, että jäsenvaltiot vaativat hakijaa ’esittämään mahdollisimman pian kaikki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteiksi tarvittavat seikat’, ja jäsenvaltio, jossa hakemus on jätetty, velvoitetaan arvioimaan kaikki hakemukseen liittyvät olennaiset seikat. – – toisaalta – – direktiivin 2011/95 4 artiklan 5 kohdassa tunnustetaan, että hakija ei aina kykene esittämään hakemuksensa tueksi asiakirjatodisteita tai muita todisteita, ja luetellaan kumulatiiviset edellytykset, joiden täyttyessä tällaisia todisteita ei vaadita. Asepalveluksesta kieltäytymisen syyt ja siitä johtuva syytteeseen paneminen ovat tässä yhteydessä sellaisia hakemukseen liittyviä subjektiivisia seikkoja, joista voi olla erityisen vaikeaa esittää suoraa näyttöä”. ( 26 )

59. Tätä päättelyä voidaan soveltaa näytön esittämiseen vainon syystä. Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on siten arvioida kaikkien asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, voidaanko poliittisia mielipiteitä, joita hakijalla katsotaan olevan, pitää P. I:n tilanteessa uskottavina.

60. Se, että valittaja on joutunut luopumaan omaisuudenriistoa lähenevää sopimusvelvoitteiden täyttämättä jättämistä koskevasta kanteestaan, koska hänen sopimuskumppaninsa, jolla on suhteita vankeinhoitojärjestelmään, on pannut vireille rikosoikeudellisen menettelyn häntä vastaan, ei riitä osoittamaan, että mielipiteet, joita valittajalla katsotaan olevan, ovat luonteeltaan poliittisia. Vainon harjoittajan on nimittäin myös miellettävä kyseinen kanne poliittisen toisinajattelun teoksi, jota se ei hyväksy, eli sen menetelmien tai politiikan vastustamiseksi. Tämä puolestaan edellyttää sitä, että vainon harjoittaja toimii korkealla poliittisella tasolla tai että korruptio on kyseisessä maassa laajalle levinnyttä ja että vainon harjoittaja ei pidä kyseistä kannetta pelkkänä sopimuksen täyttämistä koskevana vaatimuksena. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava sen käsiteltävänä oleva tilanne näiden kriteerien mukaisesti.

61. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että henkilön valtiosta riippumattomia toimijoita vastaan nostamaa kannetta, jolla pyritään hänen taloudellisten intressiensä suojaamiseen, voidaan pitää ”poliittisena mielipiteenä”, jos on olemassa perusteltua aihetta pelätä, että tämän kanteen nostamista pidetään vastustuksena ja että valtion viranomaiset mieltävät sen poliittisen toisinajattelun teoksi, johon ne voisivat harkita kohdistavansa vastatoimia, minkä tarkistaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia.

V Ratkaisuehdotus

62. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU 10 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että henkilön valtiosta riippumattomia toimijoita vastaan nostamaa kannetta, jolla pyritään hänen taloudellisten intressiensä suojaamiseen, voidaan pitää ”poliittisena mielipiteenä”, jos on olemassa perusteltua aihetta pelätä, että tämän kanteen nostamista pidetään vastustuksena ja että valtion viranomaiset mieltävät sen poliittisen toisinajattelun teoksi, johon ne voisivat harkita kohdistavansa vastatoimia, minkä tarkistaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) EUVL 2011, L 337, s. 9.

( 3 ) Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 189, s. 150, nro 2545 (1954). Yleissopimus tuli voimaan 22.4.1954.

( 4 ) Pöytäkirja tuli voimaan 4.10.1967.

( 5 ) Allekirjoitettu Roomassa 4.11.1950, jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus.

( 6 ) Žin., 2004, nro 73-2539.

( 7 ) Ks. HCR, Handbook on Procedures and Criteria for Determining Refugee Status and Guidelines on International Protection, Geneva, 2019, s. 24, saatavana seuraavassa internetosoitteessa: https://www.unhcr.org/publications/legal/5ddfcdc47/handbook-procedures-criteria-determining-refugee-status-under-1951.

( 8 ) Ks. tuomio 5.9.2012, Y ja Z (C‑71/11 ja C‑99/11, EU:C:2012:518, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 9 ) Ks. direktiivin 2011/95 johdanto-osan 25 perustelukappale.

( 10 ) Ks. Tissier-Raffin, M., La qualité de réfugié de l’article 1 de la Convention de Genève à la lumière des jurisprudences occidentales, 1. painos, Bruylant, Bruxelles, 2016, s. 94–99, 58–60 kohta.

( 11 ) Ks. Tissier-Raffin, M., La qualité de réfugié de l’article 1 de la Convention de Genève à la lumière des jurisprudences occidentales, 1. painos, Bruylant, Bruxelles, s. 100– 107, 61–64 kohta.

( 12 ) Ks. United States Court of Appeals for the Ninth Circuitin (valitustuomioistuin, 9. tuomiopiiri, Yhdysvallat) tuomio 7.3.1998, Desir v. Ilchert (840 F.2d 723), joka koski haitilaista kalastajaa, jota Haitin turvallisuusjoukot (Tontons Macoutes) olivat kiristäneet.

( 13 ) Ks. Kanadan Court Suprêmen tuomio 30.6.1993, Canada (Procureur général) v. Ward ((1993) 2 RCS 689), joka koski IRA:n (Irish Republican Army) jäsentä, joka auttoi salaa vapauttamaan siviilipanttivangit, joiden ottamiseen hän oli itse osallistunut, saatuaan tietää, että heidät aiottiin teloittaa.

( 14 ) Ks. Conseil d’État’n (ylin hallintotuomioistuin, Ranska) tuomio 27.4.1998, 10/7 SSR (nro 168335, julkaistu Lebon ‑oikeustapauskokoelmassa).

( 15 ) Ks. Conseil du Contentieux des Étrangersin (ulkomaalaisasioita käsittelevä hallintotuomioistuin, Belgia) tuomio 18.12.2008 (nro 20772), joka koski talibanina pidettyä afgaanihakijaa.

( 16 ) C‑652/16, jäljempänä tuomio Ahmedbekova, EU:C:2018:801. Ks. Myös tuomio 19.11.2020, Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Asepalvelus ja turvapaikka) (C‑238/19, EU:C:2020:945, 60 kohta).

( 17 ) Tuomio Ahmedbekova (90 kohta ja tuomiolauselma).

( 18 ) Ks. tuomio Ahmedbekova (41 kohta).

( 19 ) Ks. tuomio 23.5.2019, Bilali (C‑720/17, EU:C:2019:448, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 20 ) Ks. tuomio 19.11.2020, Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Asepalvelus ja turvapaikka) (C‑238/19, EU:C:2020:945, 47 ja 48 kohta).

( 21 ) Ks. Kanadassa Cour Fédéralen tuomio 16.4.1998, Klinko v.

Canada (Minister of Citizenship and Immigration) ((1998) 148 F.T.R. 69 (TD)), joka koski Ukrainan valtiojärjestelmän laajalle levinneestä korruptiosta tehtyä kantelua.

( 22 ) Ks. UNHCR, ”Principes directeurs sur la protection internationale no 12: Demandes de statut de réfugié liées aux situations de conflit armé et de violence relevant de l’Article 1A(2) de la Convention de 1951 et/ou du Protocole de 1967 relatifs au statut des réfugiés et des définitions régionales du statut de réfugié”, 2.12.2016 (HCR/GIP/16/12), 36 kohta, saatavana seuraavassa internetosoitteessa: https://www.refworld.org/cgi-bin/texis/vtx/rwmain/opendocpdf.pdf?reldoc=y&docid=58ac41d14.

( 23 ) Tissier-Raffin, M., La qualité de réfugié de l’article 1 de la Convention de Genève à la lumière des jurisprudences occidentales, 1. painos, Bruylant, Bruxelles, s. 111, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, jotka sisältyvät alaviitteisiin 287 ja 288.

( 24 ) ”The Michigan Guidelines on Risk for Reasons of Political Opinion”, International Journal of Refugee Law, Oxford University Press, Oxford, 2015, nide 27, nro 3, s. 508–511, 11 kohta.

( 25 ) Tissier-Raffin, M., La qualité de réfugié de l’article 1 de la Convention de Genève à la lumière des jurisprudences occidentales, 1. painos, Bruylant, Bruxelles, 2016, s. 107, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, jotka sisältyvät alaviitteisiin 245 ja 284.

( 26 ) Tuomio 19.11.2020, Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Asepalvelus ja turvapaikka) (C‑238/19, EU:C:2020:945, 55 kohta).