ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 344/17

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 19.9.2013 (Cour de cassationin (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Martin y Paz Diffusion SA v. David Depuydt ja Fabriek van Maroquinerie Gauquie NV

(Asia C-661/11) (1)

(Tavaramerkit - Direktiivi 89/104/ETY - 5 artikla - Tavaramerkin haltijan suostumus siihen, että kolmas käyttää tavaramerkin kanssa samanlaista merkkiä - Suostumus on annettu käytön jakamisen yhteydessä - Kyseisen haltijan mahdollisuus päättää käytön jakaminen ja käyttää jälleen tavaramerkkiään yksinoikeudella)

2013/C 344/28

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Martin y Paz Diffusion SA

Vastaajat: David Depuydt ja Fabriek van Maroquinerie Gauquie NV

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Cour de cassation — Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1) 5 artiklan 1 kohdan ja 8 artiklan 1 kohdan tulkinta — Sellaisen rekisteröidyn tavaramerkin haltijan oikeudet, joka on pitkään jakanut tietynlaisessa yhteisomistussuhteessa kolmannen kanssa tavaramerkin käyttöoikeuden tiettyjen sellaisten tavaroiden osalta, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, ja joka on antanut kyseiselle kolmannelle peruuttamattoman suostumuksensa tämän tavaramerkin käyttöön — Kansallinen sääntö, jonka mukaan tavaramerkin haltija ei saa käyttää oikeuttaan virheellisesti tai väärin — Haltija ei saa käyttää tavaramerkkiä kolmannen haitaksi — Seuraamus

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyllä sopimuksella, 5 artikla on esteenä sille, että tavaramerkkien haltijalta, joka oli jakaessaan käyttöoikeuden kolmannen kanssa suostunut siihen, että kyseinen kolmas käyttää haltijan tavaramerkkien kanssa samanlaisia merkkejä tiettyjä sellaisia tavaroita varten, jotka kuuluvat luokkiin, joita varten kyseiset tavaramerkit on rekisteröity, ja joka ei enää anna tällaista suostumusta, evätään täysin mahdollisuus vedota kyseisiin tavaramerkkeihin perustuvaan yksioikeuteen samaista kolmatta vastaan sekä mahdollisuus käyttää itse kyseistä yksinoikeutta kolmannen tavaroiden kanssa samanlaisten tavaroiden osalta.

(1) EUVL C 89, 24.3.2012.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 260/9

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 18.7.2013 (Verwaltungsgericht Hannoverin ja Verwaltungsgerichtshof Karslruhen (Saksa) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) — Laurence Prinz v. Region Hannover (C-523/11) ja Philipp Seeberger v. Studentenwerk Heidelberg (C-585/11)

(Yhdistetyt asiat C-523/11 ja C-585/11) (1)

(Unionin kansalaisuus - SEUT 20 ja SEUT 21 artikla - Vapaata liikkumista ja oleskelua koskeva oikeus - Opintotuki jäsenvaltion kansalaiselle toisessa jäsenvaltiossa suoritettavia opintoja varten - Velvollisuus asua lähtöjäsenvaltiossa vähintään kolmen vuoden ajan ennen opintojen aloittamista)

2013/C 260/15

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgericht Hannover ja Verwaltungsgerichtshof Karslruhe

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Laurence Prinz (C-523/11) ja Philipp Seeberger (C-585/11)

Vastaajat: Region Hannover (C-523/11) ja Studentenwerk Hannover (C-585/11)

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Verwaltungsgericht Hannover, Verwaltungsgerichtshof Karlsruhe — SEUT 20 ja 21 artiklan tulkinta — Opintotuen (Ausbildungsförderung) saaminen — Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan tätä tukea myönnetään ainoastaan yhdeksi vuodeksi silloin, kun kysymys on sellaisista kansalaisista, jotka opiskelevat ulkomailla sijaitsevassa oppilaitoksessa ja joiden vakinainen asuinpaikka oli ollut Saksassa opiskelun alkaessa alle kolmen vuoden ajan

Tuomiolauselma

SEUT 20 ja SEUT 21 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa toisessa jäsenvaltiossa suoritettaviin opintoihin yli vuodeksi myönnettävälle opintotuelle on asetettu yksi ainoa edellytys eli liittovaltion opintotukilain (Bundesgesetz über individuelle Förderung der Ausbildung (Bundesausbildungsförderungsgesetz)), sellaisena kuin se on muutettuna liittovaltion opintotukilain muuttamisesta 1.1.2008 annetulla 22. lailla, 16 §:n 3 momentissa säädetyn kaltainen edellytys, jonka mukaan hakijalla on oltava ollut kyseisessä laissa tarkoitettu vakinainen asuinpaikka Saksassa vähintään kolmen vuoden ajan ennen mainittujen opintojen aloittamista.

(1) EUVL C 13, 14.1.2012. EUVL C 49, 18.2.2012.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 260/9

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 18.7.2013 — New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG, aiemmin New Yorker SHK Jeans GmbH v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Vallis K.-Vallis A. & Co. OE

(Asia C-621/11 P) (1)

(Muutoksenhaku - Hakemus sanamerkin FISHBONE rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi - Väitemenettely - Aikaisempi kansallinen kuviomerkki FISHBONE BEACHWEAR - Aikaisemman tavaramerkin tosiasiallinen käyttö - Sellaisen lisänäytön huomioon ottaminen, jota ei ole esitetty asetetussa määräajassa - Asetus (EY) N:o 207/2009 - 42 artiklan 2 ja 3 kohta sekä 76 artiklan 2 kohta - Asetus (EY) N:o 2868/95 - 22 säännön 2 kohta)

2013/C 260/16

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG, aiemmin New Yorker SHK Jeans GmbH (edustaja: Rechtsanwalt V. Spitz)

Valittajan vastapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (asiamies: P. Geroulakos) ja Vallis K.-Vallis A. & Co. OE

Oikeudenkäynnin kohde

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-145/09, New Yorker SHK Jeans v. SMHV, 29.9.2011 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt kumoamiskanteen, jonka sanamerkin ”FISHBONE” rekisteröintiä luokkiin 18 ja 25 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten hakenut hakija on nostanut sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan asiassa R 1051/2008-1 30.7.2009 tekemästä päätöksestä, jolla hylättiin osittain valitus väiteosaston päätöksestä, jolla hylättiin osittain kyseisen tavaramerkin rekisteröintihakemus sellaisen väitteen yhteydessä, jonka luokkaan 25 kuuluvia tavaroita varten rekisteröidyn kansallisen tavaramerkin ”FISHBONE BEACHWEAR” sekä elinkeinoelämässä käytettävän kansallisen merkin ”Fishbone” haltija oli esittänyt — Aikaisemman tavaramerkin tosiasiallinen käyttö — Lisänäytön huomioon ottaminen

Tuomiolauselma

1) Valitus hylätään.

2) New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) EUVL C 25, 28.1.2012
4)

Direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua käsitettä ”kappaleen valmistaminen käyttämällä mitä tahansa valokuvaustekniikkaa tai muuta menetelmää, jolla on samanlaiset vaikutukset” on tulkittava siten, että se kattaa kappaleen valmistamisen kirjoittimella ja henkilökohtaisella tietokoneella silloin, kun nämä laitteet on kytketty toisiinsa. Jäsenvaltioilla on tällöin mahdollisuus ottaa käyttöön järjestelmä, jossa sopivan hyvityksen maksavat henkilöt, joiden hallinnassa on laite, joka osallistuu epäitsenäisesti teoksesta tai muusta suojatusta aineistosta valmistettavan kappaleen valmistamiseen määrätylle alustalle yhdessä yhtenäisessä menettelyssä, sikäli kuin viimeksi mainituilla on mahdollisuus vyöryttää maksusta aiheutuva kustannus asiakkailleen, kunhan oikeudenhaltijoille tällaisesta yhdestä yhtenäisestä menetelmästä aiheutuvan vahingon korvaamiseksi maksettavan sopivan hyvityksen kokonaismäärä ei lähtökohtaisesti eroa yhdellä ainoalla laitteella valmistetusta kappaleesta maksettavan vastaavan hyvityksen kokonaismäärästä.
3)

Direktiivin 2008/94 8 artiklaa on tulkittava siten, että sen soveltamiseksi riittää, että ammatillinen lisäeläkejärjestelmä on ollut alirahoitettu työnantajan maksukyvyttömyyden toteamisajankohdasta asti ja että työnantajalla ei ole maksukyvyttömyytensä vuoksi riittävästi varoja voidakseen maksaa eläkejärjestelmään riittävästi rahaa, jotta järjestelmästä voitaisiin maksaa edunsaajien eläke-etuudet täysimääräisinä. Ei ole tarpeen, että viimeksi mainitut näyttävät toteen, että heidän vanhuusetuuksia koskevien oikeuksiensa menetyksen syynä on muita tekijöitä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 225/13

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 8.5.2013 (Upper Tribunalin (Immigration and Asylum Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Olaitan Ajoke Alarape ja Olukayode Azeez Tijani v. Secretary of State for the Home Department

(Asia C-529/11) (1)

(Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Asetus (ETY) N:o 1612/68 - 12 artikla - Jäsenvaltion kansalaisesta, joka on työskennellyt toisessa jäsenvaltiossa, eronnut puoliso - Täysi-ikäinen lapsi, joka opiskelee vastaanottavassa jäsenvaltiossa - Vanhemman, joka on kolmannen valtion kansalainen, oleskeluoikeus - Direktiivi 2004/38/EY - 16-18 artikla - Unionin kansalaisen perheenjäsenten, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, pysyvä oleskeluoikeus - Laillinen oleskelu - Mainittuun 12 artiklaan perustuva oleskelu)

2013/C 225/20

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Olaitan Ajoke Alarape ja Olukayode Azeez Tijani

Vastaaja: Secretary of State for the Home Department

Muu osapuoli: AIRE Centre

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London — Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15.10.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) (EYVL L 257, s. 2) N:o 1612/68 12 artiklan tulkinta — Kolmannen maan kansalaisen, joka on yli 21-vuotiaan ja vastaanottavassa jäsenvaltiossa opiskelevan lapsensa huoltaja, oleskeluoikeus sen jälkeen, kun hän on eronnut toisen jäsenvaltion kansalaisesta, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen — Käsite ”vanhempi, joka on lapsen tosiasiallinen huoltaja” — Arviointiperusteet

Tuomiolauselma

1) Täysi-ikäiseksi tulleen ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15.10.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68, sellaisena kuin se on muutettuna 29.4.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2004/38/EY, 12 artiklan perusteella koulutukseen osallistuneen lapsen vanhemman johdettu oleskeluoikeus voi jatkua saman artiklan nojalla, jos tämän vanhemman läsnäolo ja huolenpito ovat lapselle edelleen tarpeen, jotta hän voisi opiskella ja saattaa opintonsa päätökseen: ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava tätä kaikkien sen käsiteltäväksi saatetun asian olosuhteiden perusteella.

2) Ajanjaksoja, jotka unionin kansalaisen perheenjäsenet, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, ovat oleskelleet vastaanottavassa jäsenvaltiossa yksinomaan asetuksen N:o 1612/68, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/38, 12 artiklan perusteella ja ilman, että kyseisen direktiivin mukaiset oleskeluoikeuden edellytykset täyttyvät, ei voida ottaa huomioon direktiivissä tarkoitetun pysyvän oleskeluoikeuden myöntämiseksi kyseisille perheenjäsenille.

(1) EUVL C 370, 17.12.2011.
4)

Asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 988/2009, 87 artiklan 8 kohdassa tarkoitettua käsitettä ”tilanne säilyy muuttumattomana” on arvioitava kansallisen sosiaaliturvalainsäädännön kannalta. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on selvittää, täyttävätkö Peetersin ja Arnoldin kaltaiset työntekijät tässä lainsäädännössä säädetyt edellytykset voidakseen hakea heille kyseisen lainsäädännön nojalla asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 592/2008, 71 artiklan mukaisesti maksettujen työttömyyskorvausten maksamisen jatkamista.
2)

Direktiivin 2002/20 14 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että jäsenvaltio velvoittaa matkapuhelinoperaattorin maksamaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen maksun, jos tällainen muutos on objektiivisesti perusteltu ja oikeasuhteinen ja siitä on ilmoitettu etukäteen kaikille asianomaisille osapuolille, jotta nämä voivat ilmaista näkemyksensä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava pääasian olosuhteiden valossa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 114/15

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 21.2.2013 (Juzgado de lo Mercantil de Alicanten (Espanja) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Fédération Cynologique Internationale v. Federación Canina Internacional de Perros de Pura Raza

(Asia C-561/11) (1)

(Yhteisön tavaramerkit - Asetus (EY) N:o 207/2009 - 9 artiklan 1 kohta - Käsite ”muut” eli kolmannet - Myöhemmän yhteisön tavaramerkin haltija)

2013/C 114/21

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de lo Mercantil de Alicante

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Fédération Cynologique Internationale

Vastaaja: Federación Canina Internacional de Perros de Pura Raza

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Juzgado de lo Mercantil de Alicante — Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (konsolidoitu versio) (EUVL L 78, s. 1) tulkinta — Yhteisön tavaramerkin loukkaaminen tai vaara tavaramerkin loukkaamisesta — Yhteisön tavaramerkin tuottama yksinoikeus — Kolmannen käsite

Tuomiolauselma

Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että yhteisön tavaramerkin haltijan yksinoikeus kieltää kaikkia kolmansia käyttämästä elinkeinotoiminnassa merkkejä, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin kyseisen tavaramerkin haltijan merkki, ulottuu kolmanteen, joka on myöhemmän tavaramerkin haltija, ilman että on tarpeen, että myöhempi tavaramerkki julistetaan ensin mitättömäksi.

(1) EUVL C 25, 28.1.2012.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 123/3

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.3.2013 (Bundesfinanzhofin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — GfBk Gesellschaft für Börsenkommunikation mbH v. Finanzamt Bayreuth

(Asia C-275/11) (1)

(Verotus - Arvonlisävero - Direktiivi 77/388/ETY - Erityisten sijoitusrahastojen hallinnoinnin vapautus arvonlisäverosta - Ulottuvuus)

2013/C 123/04

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: GfBk Gesellschaft für Börsenkommunikation mbH

Vastaaja: Finanzamt Bayreuth

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Bundesfinanzhof — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 13 artiklan B kohdan d alakohdan 6 alakohdan tulkinta — Erityisten sijoitusrahastojen hallinnointia vapautus arvonlisäverosta — Ulottuvuus

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 13 artiklan B kohdan d alakohdan 6 alakohtaa on tulkittava siten, että ulkopuolisen henkilön pääomasijoitusyhtiölle, joka on erityisen sijoitusrahaston hallinnoija, tarjoamat arvopaperisijoittamista koskevat neuvontapalvelut kuuluvat käsitteen ”erityisten sijoitusrahastojen hallinnointi” alaan, jolloin voidaan soveltaa mainitussa säännöksessä säädettyä vapautusta, vaikka ulkopuolisen henkilön toimeksianto ei perustukaan tehtävien siirtoon arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 20.12.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/611/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 21.1.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/107/EY, 5 g artiklan nojalla.

(1) EUVL C 269, 10.9.2011.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 63/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 17.1.2013 (Hoge Raad der Nederlandenin (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Woningstichting Maasdriel v. Staatssecretaris van Financiën

(Asia C-543/11) (1)

(Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - 135 artiklan 1 kohdan k alakohta, luettuna yhdessä 12 artiklan 1 ja 3 kohdan kanssa - Rakentamaton maa - Rakennusmaa - Käsitteet - Purkutyöt uudisrakennusta varten - Vapautus arvonlisäverosta)

2013/C 63/07

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Woningstichting Maasdriel

Vastapuoli: Staatssecretaris van Financiën

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Hoge Raad der Nederlanden — Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1) 135 artiklan 1 kohdan k alakohdan, tulkinta yhdessä saman direktiivin 12 artiklan 1 ja 3 kohdan kanssa — Direktiivissä säädetyt verovapautukset — Rakentamattoman maan luovutus

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 135 artiklan 1 kohdan k alakohtaa on yhdessä sen 12 artiklan 1 ja 3 kohdan kanssa tulkittava siten, että ensin mainitussa säännöksessä säädetty arvonlisäverovapautus ei kata pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen rakentamattoman maan luovutusta sillä sijainneen rakennuksen purkamisen jälkeen siinäkään tapauksessa, että kyseisellä maa-alueella ei luovutushetkellä ollut toteutettu mainittujen purkutöiden lisäksi muita toimenpiteitä, jos kyseiseen liiketoimeen liittyvien ja luovutushetkellä vallinneiden olosuhteiden — mukaan lukien sopimuspuolten aikomus, jos sen tueksi on objektiivista näyttöä — kokonaisarvioinnin perusteella voidaan katsoa, että kyseinen tontti oli luovutushetkellä tosiasiallisesti tarkoitettu käytettäväksi rakentamiseen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.

(1) EUVL C 25, 28.1.2012.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 71/2

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 24.1.2013 — Valittajana Frucona Košice a.s. sekä muina osapuolina Euroopan komissio ja St. Nicolaus — trade a.s.

(Asia C-73/11 P) (1)

(Muutoksenhaku - Valtiontuet - Verovelan 65-prosenttinen anteeksi antaminen kollektiivisen maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä - Päätös, jolla todetaan tuki sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja määrätään sen takaisin perimisestä - Yksityisen velkojan kriteeri - Tuomioistuinvalvonnan rajat - Se, että unionin yleinen tuomioistuin korvaa omilla perusteluillaan riidanalaisen päätöksen perustelut - Ilmeinen arviointivirhe - Selvitysaineiston ottaminen huomioon vääristyneellä tavalla)

2013/C 71/03

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Frucona Košice a.s. (edustajat: P. Lasok, QC, barrister J. Holmes, barrister B. Hartnett ja Rechtsanwalt O. Geiss)

Muut osapuolet: Euroopan komissio (asiamiehet: K. Walkerová, L. Armati ja B. Martenczuk) ja St. Nicolaus — trade a.s. (edustaja: avocat N. Smaho)

Oikeudenkäynnin kohde

Valitus, joka on tehty unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-11/07, Frucona Košice vastaan komissio, 7.12.2010 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt valtiontuesta, jonka Slovakia on myöntänyt Frucona Košicelle verovelan anteeksiannon muodossa maksukyvyttömyysmenettelyssä (valtiontuki C 25/2005, ex NN/2005), 7.6.2006 tehdyn komission päätöstä K(2006) 2087 lopull. kumoamista koskevan kanteen siltä osin kuin tässä päätöksessä todetaan mainittu toimenpide yhteismarkkinoille soveltumattomaksi ja velvoitetaan Slovakia perimään tuki kokonaisuudessaan takaisin

Tuomiolauselma

1) Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-11/07, Frucona Košice vastaan komissio, 7.12.2010 antama tuomio kumotaan.

2) Asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta se lausuu niistä sille esitetyistä kanneperusteista, joista se ei ole lausunut.

3) Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

(1) EUVL C 130, 30.4.2011.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 38/6

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 13.12.2012 (Cour de cassationin (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Expedia Inc. v. Autorité de la concurrence ym.

(Asia C-226/11) (1)

(Kilpailu - SEUT 101 artiklan 1 kohta - Kartelli tai muu yhteistoimintajärjestely - Kilpailunrajoituksen tuntuvuus - Asetus (EY) N:o 1/2003 - 3 artiklan 2 kohta - Kansallinen kilpailuviranomainen - Menettelytapa, joka on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Toimenpiteisiin ryhtyminen ja seuraamus - De minimis -tiedonannossa määritettyjen markkinaosuusrajojen alitus - Tarkoitukseen perustuvat kilpailunrajoitukset)

2013/C 38/05

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Expedia Inc.

Vastaajat: Autorité de la concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi, Société nationale des chemins de fer français (SNCF), Voyages-SNCF.Com, Agence Voyages-SNCF.Com, VFE Commerce ja IDTGV

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Cour de cassation (Ranska) — SEUT 101 artiklan 1 kohdan ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003 L 1, s. 1) 3 artiklan 2 kohdan tulkinta — SEUT 101 ja 102 artiklan sekä kansallisten kilpailuoikeuksien välinen suhde — Kansallisten kilpailutuomioistuinten ja kilpailuviranomaisten mahdollisuus ryhtyä oikeustoimiin ja määrätä seuraamuksia sellaisista yhteistoimintajärjestelyistä, jotka voivat vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, mutta jotka eivät ylitä komission markkinaosuuksille asettamia raja-arvoja — Yhteistoimintajärjestely, jolla on kilpailunvastainen tarkoitus

Tuomiolauselma

SEUT 101 artiklan 1 kohtaa ja [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 3 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, ettei niiden kanssa ole ristiriidassa se, että kansallinen kilpailuviranomainen soveltaa SEUT 101 artiklan 1 kohtaa yritysten väliseen sopimukseen, joka on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan mutta joka ei saavuta vähämerkityksisistä sopimuksista, jotka eivät [EY] 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla rajoita tuntuvasti kilpailua (de minimis -sopimukset), annetussa komission tiedonannossa vahvistettuja raja-arvoja, edellyttäen että sopimus merkitsee tässä määräyksessä tarkoitettua tuntuvaa kilpailun rajoittamista.

(1) EUVL C 211, 16.7.2011.