ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 14.2.2008 – Orsay vastaan SMHV – Jiménez Arellano (O orsay)

(asia T-39/04)

Yhteisön tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus sana- ja kuviomerkin O orsay rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisempi kansallinen sana- ja kuviomerkki D’ORSAY – Suhteellinen hylkäysperuste – Sekaannusvaara – Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 49 ja 52–55 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 3.11.2003 tekemästä päätöksestä (asia R 394/2002-4), joka koskee José Jiménez Arellano, SA:n ja Orsay GmbH:n välistä väitemenettelyä

Asian tiedot

Yhteisön tavaramerkin hakija: Orsay GmbH Haettu yhteisön tavaramerkki: Sana- ja kuviomerkki O orsay luokkiin 23, 24 ja 25 kuuluvia tavaroita varten – hakemus nro 1042613 Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: José Jiménez Arellano SA Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: Espanjalainen ja portugalilainen kuviomerkki D’ORSAY muun muassa luokkaan 25 kuuluvia tavaroita varten Väiteosaston ratkaisu: Tavaramerkkihakemuksen hylkääminen seuraavien tavaroiden osalta: ”vaatteet; saappaat, kengät ja tohvelit; päähineet”. Väitteen hylkääminen muilta osin. Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen hylkääminen





Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
117

Niiden kustannusten osalta, jotka on ryhmitelty otsikon ”Myyntiosasto: Henkilöstökulut” alle, komissio on perustellut kertoimen ”kolme” soveltamista riidanalaisen päätöksen liitteessä IV sillä, että pienet tilaukset vaativat myyntihallinnolta muita tilauksia perusteellisempaa käsittelyä. Komissio on selittänyt tätä valintaa korostamalla sitä, että jos esimerkiksi tilauksen kirjaamisessa tilausnumerolla ilmenee vaikeuksia, joudutaan suorittamaan lisätoimenpiteitä. Komissio on myös todennut, että ennen tilauksen tallennusta on haettava joitakin ennakkotietoja, kuten teoksen ISBN-numero sekä tietoja kustantajaluettelosta ja eri tietokannoista, tarkistettava teoksen saatavuus sekä vahvistettava tilauksen/kustantajan luottokelpoisuus. Se on selittänyt tältä osin, että jos tilauslomakkeen tietojen laadussa on ongelmia, siitä aiheutuu lisäkustannuksia. Se on lisännyt, että tällaisia ongelmia ilmenee useimmin silloin, kun kyseessä on pieni tilaus, koska suuret kirjakaupat, joilla on merkittävää liikevaihtoa CELFin kanssa, käyttävät yleensä hallintonsa järkeistämiseen tehokkaita välineitä ja etenkin tilauksia, joissa on selkeät tunnistetiedot. Komission mukaan sitä vastoin pienet kirjakaupat eivät aina käytä kansainvälisen kaupan nykyaikaisia menetelmiä, ja niiden tilauksista on toisinaan vaikea saada selvää ja ne ovat epätäydellisiä, mikä aiheuttaa käsittelyn lisäkustannuksia.
96

On todettava, että lehdistönvapaudella on tietenkin olennainen rooli demokraattisessa yhteiskunnassa. Lehdistön tehtävä on välittää tietoja kaikista yleisesti kiinnostavista asioista, mukaan lukien tuomioistuinkäsittelyjä koskevien selontekojen laatiminen ja niiden kommentointi, mikä edesauttaa niiden tunnettuutta ja on täysin yhteensopivaa istunnon julkisuuden vaatimuksen kanssa, sellaisena kuin se on palautettu mieliin edellä 90 kohdassa. On myös varmaa, että yleisön oikeus saada tietoja on ilmaisu avoimuusperiaatteesta, joka on pantu täytäntöön asetuksen N:o 1049/2001 säännöksillä, kuten ilmenee mainitun asetuksen toisesta perustelukappaleesta, jonka mukaan avoimuus parantaa kansalaisten mahdollisuuksia osallistua päätöksentekomenettelyihin, ja sen avulla varmistetaan, että hallinnolla on demokraattisessa järjestelmässä suhteessa kansalaisiin suurempi legitimiteetti ja että se on tehokkaampaa ja vastuullisempaa, ja avoimuus vahvistaa osaltaan kansanvaltaa.
139

Lisäksi on selvitettävä, ovatko riidanalaiset jälkikäteismuutokset yhteensopivia direktiivin 2003/87 20 perustelukappaleessa ilmaistun sen ”alatavoitteen” kanssa, jonka mukaan tällä direktiivillä ”rohkaistaan energiatehokkaampien ja vähemmän päästöjä tuotantoyksikköä kohden aiheuttavien tekniikoiden käyttöön”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo tämän osalta, että komissio on virheellisesti todennut istunnossa, että kyseisessä perustelukappaleessa ainoastaan ”todetaan” tulevaisuuteen sijoittuva toivottu vaikutus direktiivin 2003/87 täytäntöönpanosta ja että joka tapauksessa kyseessä on vain ”toissijainen tavoite”. Vaikka kyseinen perustelukappale on muotoiltu ranskaksi futuurissa (encouragera) ja tosiseikkaa koskevana toteamuksena, on kuitenkin totta, että ekologisesti tehokkaampien uusien tuotantotekniikoiden käyttö, siltä osin kuin niillä vähennetään päästöjä tuotantoyksikköä kohden, on omiaan edistämään huomattavasti päästöjen vähentämistä koskevaa ensisijaista tavoitetta ja toisaalta kustannustehokkaiden ja taloudellisten edellytysten säilyttämistä kyseisillä päästökauppamarkkinoilla ja hyödykemarkkinoilla, koska siitä ei aiheudu tuotantovolyymin vähenemistä, mikä saattaisi haitata kyseisten markkinoiden asianmukaista toimintaa (ks. edellä 137 kohta). Tämä osoittaa myös, että investoiminen energiatehokkaampiin tekniikoihin on vähintäänkin yhtä tehokas, jollei jopa tehokkaampi keino kuin tuotantovolyymin vähentäminen päästöjen huomattavaa vähentämistä koskevan tavoitteen yhteensovittamiseksi kustannustehokkaiden ja taloudellisten edellytysten säilyttämistä koskevan tavoitteen kanssa kyseisillä päästökauppamarkkinoilla ja hyödykemarkkinoilla.
183

Siltä osin kuin toiseksi on kyse ranskalaisesta tutkimuksesta, on aluksi korostettava, että sen jälkeen kun komissio on toimittanut kyseisen tutkimuksen prosessinjohtotoimien yhteydessä, on ilmennyt, että kyseinen tutkimus ei ole niinkään kenttätutkimus vaan commission française d’étude de la toxicitén (Ranskan myrkyllisyystutkimuksista vastaava lautakunta, jäljempänä CET) käyttäjien parakvatille altistumisesta tekemä arviointi, sellaisena kuin se perustuu eri tutkimuksiin. CET on siten arvioinut käyttäjien altistumista parakvatille käsiteltäessä parakvattia traktorin kanssa. Kyseisessä arvioinnissa on otettu huomioon matemaattisen mallin perusteella tehdyt altistumislaskelmat ja Yhdysvalloissa toteutettu kenttätutkimus. CET on myös arvioinut käyttäjien altistumista tilanteessa, jossa parakvattia on käsitelty selässä kannettavalla sumutuslaitteella. Kyseisessä arvioinnissa on otettu huomioon matemaattisen mallin perusteella tehdyt altistumislaskelmat sekä srilankalainen, guatemalalainen ja espanjalainen tutkimus. Ranskalaisen tutkimuksen päätelmäksi CET on antanut lausunnon, jossa se toteaa ”pysyttävänsä kielteisen lausuntonsa parakvattipohjaisten valmisteiden hyväksymiseksi kaikkien sellaisten käyttötarkoitusten osalta, jotka edellyttävät selässä kannettavan sumutuslaitteen käyttämistä”. Se toteaa vielä ”ehdottavansa myönteistä lausuntoa parakvattipohjaisten valmisteiden hyväksymiseksi sellaisten käyttötarkoitusten osalta, joissa aine voidaan levittää viljelmille yksinomaan traktorin avulla”.
Valtiontuesta N:o C 4/2003 (ex NN 102/2002), jota Italia on myöntänyt WAM SpA:lle, 19.5.2004 tehty komission päätös 2006/177/EY (EUVL 2006, L 63, s. 11) kumotaan.
Yksityinen sijoittaja -arviointiperustetta sovellettaessa on tarpeen tarkastella liiketoimea kokonaisuudessaan, jotta voidaan varmistaa, ovatko valtion elin ja sen valvonnassa oleva elin yhdessä toimineet järkevän markkinataloustoimijan tavoin. Komissiolla on näet velvollisuus ottaa riidanalaisia toimenpiteitä arvioidessaan huomioon kaikki merkitykselliset seikat ja niiden asiayhteys mukaan lukien seikat, jotka koskevat mainittujen toimenpiteiden myöntäneen viranomaisen tai viranomaisten tilannetta.

Selvitettäessä sitä, onko valtion toimenpide EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu etu, on tehtävä ero valtiolle taloudellista toimintaa harjoittavana yrityksenä kuuluvien velvoitteiden ja sille julkisen vallan haltijana kuuluvien velvoitteiden välillä. Vaikka silloin kun valtio on yksityisenä sijoittajana toimiva yritys, sen menettelyä on tarpeen tarkastella markkinatalouden ehdoin toimivan yksityisen sijoittajan periaatteen kannalta, mainittua periaatetta ei kuitenkaan ole mahdollista soveltaa tilanteessa, jossa valtio toimii julkisen vallan haltijana. Viimeksi mainitussa tilanteessa näet valtion menettelyä ei milloinkaan voida verrata markkinatalouden ehdoin toimivan toimijan tai yksityisen sijoittajan menettelyyn.

Taloudellista toimintaa on kaikki toiminta, jossa tavaroita tai palveluja tarjotaan tietyillä markkinoilla. Laskeutumismaksujen määrän vahvistaminen ja siihen liittyvä korvaustakuu on toimintaa, joka liittyy suoraan lentoaseman infrastruktuurien hallinnointiin, joka on taloudellista toimintaa. Viranomaisen vahvistamia lentoasemamaksuja on pidettävä korvauksena lentoasemalla suoritetuista palveluista siitä huolimatta, että korvauksen tason ja käyttäjille toimitetun palvelun välillä oleva suora ja selkeä yhteys on heikko.

Myös sitä, että viranomainen antaa lentoyhtiöiden käyttöön lentoaseman rakennelmat ja laitteistot sekä hallinnoi niitä sellaista korvausta vastaan, jonka määrän se vahvistaa vapaasti, voidaan pitää taloudellisena toimintana, koska vaikka tällaiset toiminnat toteutetaan julkisesti, ne eivät kuitenkaan pelkästään tästä syystä kuulu julkiseen valtaan liittyvien erioikeuksien käyttöön. Nämä toiminnat eivät näet luonteensa, tavoitteensa ja niihin sovellettavien sääntöjensä vuoksi liity sellaisten erioikeuksien käyttöön, jotka ovat tyypillisiä julkiselle vallalle.

Se, että julkista omaisuutta olevien lentoaseman rakennelmien ja laitteiden omistaja on viranomainen, ei yksin riitä perusteeksi sille, ettei sitä voitaisi pitää taloudellista toimintaa harjoittavana yksikkönä.

Samalla tavalla pelkästään se, että viranomaisella on säädäntövaltaa lentoasemamaksujen vahvistamisessa, ei sulje pois sitä, että mainittuja maksuja koskevan alennusjärjestelmän tutkinta on tehtävä markkinatalouden ehdoin toimivan yksityisen sijoittajan periaatteen valossa, koska yksityinen toimija voi ottaa käyttöön tällaisen järjestelmän.

(ks. 84, 85, 87–89, 91, 92 ja 101 kohta)
Jokainen uusi valtiontuki, josta ei ole ilmoitettu ja joka on jo maksettu, on välttämättä yhteismarkkinoille soveltumaton, jos se saattaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa sen ajanjakson aikana, jona se on maksettu, ja jos sitä ei koske mikään EY 87 artiklan 1 kohdassa säädetty poikkeus valtiontukia koskevasta yleisestä kiellosta. Sen jälkeen kun tuen vaikutukset ovat syntyneet, kyseessä olevasta tuesta on lopullisesti tullut yhteismarkkinoille soveltuva tai soveltumaton.

Sellaisen tuen, joka on maksettu ja josta ei ole ilmoitettu, yhteismarkkinoille soveltuvuuden arviointi ei edellytä vain sen arviointia, edellyttääkö yhteisön etu vastaavan päätöksen tekohetkellä sitä, että tuki maksetaan takaisin vai ei. Komission on myös tarkistettava, onko mainittu tuki voinut vääristää kilpailua sen ajanjakson aikana, jonka kuluessa se on maksettu.

Vaikka komissiolla on laaja harkintavalta hyväksyä tuki yleistä kieltoa koskevien EY 87 artiklan 1 kohdan mukaisten poikkeusten perusteella, tätä harkintavaltaa ei voida käyttää sillä tavoin, että jätettäisiin huomiotta se, että kyseessä oleva tuki on voinut vääristää kilpailua vastoin voimassa olevassa lainsäädännössä määriteltyä yhteisön etua sinä aikana, kun sitä maksettiin sääntöjenvastaisesti. Näin ollen komissio on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on soveltanut EY 87 artiklan 3 kohdan d alakohtaa ajanjaksoon ennen 1.11.1993 sen sijaan, että se olisi soveltanut niitä aineellisia sääntöjä, jotka olivat voimassa kyseessä olevana ajanjaksona.

Valtiontukia koskeva yhteisön lainsäädäntö ei kuitenkaan olisi yksityisille oikeussubjekteille selvää eikä ennakoitavissa, jos tuki, jota ei voitu katsoa soveltuvaksi tietyn ajanjakson aikana sen vuoksi, että voimassa olevasta EY 87 artiklan 1 kohdassa määrätystä yleisestä tukia koskevasta kiellosta ei ollut poikkeusta, voitaisiin katsoa soveltuvaksi myöhemmin, jos mainitusta poikkeuksesta määrätään. Näin ollen, jos katsottaisiin, että ilmoittamaton tuki voidaan todeta soveltuvaksi yhteismarkkinoille sellaisen poikkeuksen nojalla, joka ei ollut voimassa, kun se maksettiin, suosittaisiin tuen myöntänyttä jäsenvaltiota muihin jäsenvaltioihin nähden, jotka olisivat mahdollisesti halunneet myöntää samankaltaista tukea mutta eivät ole myöntäneet sitä, koska ei ollut olemassa sen sallivaa poikkeusta. Tämä muodostaisi kannustimen siihen, että jäsenvaltiot eivät ilmoita tuista, jotka ne katsovat yhteismarkkinoille soveltumattomiksi, koska ei ole niihin sovellettavaa poikkeusta, siinä toivossa, että tällaisesta poikkeuksesta määrätään myöhemmin.

(ks. 58–61, 66 ja 67 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisöjen tuomioistuin – Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin – Täysi harkintavalta – Täyden harkintavallan käyttäminen kumoamiskanteen yhteydessä (EY 229 ja EY 230 artikla) (ks. 27 ja 28 kohta)

2. Maatalous – EMOTR – Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen (neuvoston asetus N:o 729/70) (ks. 30–33 ja 82–92 kohta)

3. Maatalous – EMOTR – Tukien ja palkkioiden myöntäminen (neuvoston asetus N:o 729/70; neuvoston asetus N:o 3508/92; komission asetus N:o 3887/92) (ks. 52–57 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Vaatimus Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä yhteisörahoituksen ulkopuolelle 4.2.2004 tehdyn komission päätöksen 2004/136/EY (EUVL L 40, s. 31) kumoamiseksi niiltä osin kuin siinä säädetään 2 prosentin suuruisesta kiinteämääräisestä oikaisusta sellaisiin menoihin, jotka Belgia on ilmoittanut peltokasvien alalla

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Belgian kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Asiallinen soveltamisala

(EY 230, EY 238 ja EY 249 artikla)

2. Kilpailu – Sakot – Asetuksessa N:o 2988/74 säädetty vanhentuminen

(Neuvoston asetuksen N:o 2988/74 4 artikla)

3. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Päätös – Käsite

(EY 230 ja EY 249 artikla)

Tiivistelmä

1. Kehotus maksaa maksamatta oleva osuus sakosta, joka on määrätty EY 249 artiklassa tarkoitetussa komission päätöksessä kilpailusääntöjen rikkomisen takia ja johon liittyy varoitus siitä, että saatava peritään pankkitakauksen antajalta, on tämän päätöksen eräs täytäntöönpanomuoto, ja sitä on pidettävä luonteeltaan hallinnollisena toimena.

Vaikka tietyn pankin ja komission välillä on sopimussuhde eli pankkitakaus, joka perustuu velvoitteeseen, joka yrityksellä, jonka on todettu toimineen virheellisesti, on suhteessa komissioon, ja vaikka tässä pankkitakauksessa on EY 238 artiklassa tarkoitettu välityslauseke, kyseisen maksukehotuksen riitauttaminen ei johda pankkitakaukseen perustuvaan luonteeltaan sopimusoikeudelliseen oikeusriitaan, joka olisi omiaan estämään vanhentumisajoista kilpailua koskeviin sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa annetun asetuksen N:o 2988/74 soveltamisen.

Tästä seuraa, että EY 230 artiklan nojalla nostettu kumoamiskanne on asianmukainen oikeussuojakeino valvoa maksukehotuksen lainmukaisuutta.

(ks. 39–42 kohta)

2. Vanhentumisajoista kilpailua koskeviin sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa annetulla asetuksella N:o 2988/74 on otettu käyttöön täydellinen sääntely, joka kattaa yksityiskohtaisesti määräajat, joissa komissio voi oikeusvarmuuden perustavanlaatuista vaatimusta sivuuttamatta panna täytäntöön päätökset, joissa määrätään sakkoja yrityksille.

Tästä seuraa, että pelkkä tietyn pankin ja komission välisen sopimussuhteen olemassaolo eli pankkitakaus, joka on annettu kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätyn sakon maksamisen vakuudeksi, ei voi estää sitä, että komission toimivalta panna sakon määräämisestä tehty päätös täytäntöön vanhenee mainitun asetuksen 4 artiklassa säädetyn määräajan päättymisen johdosta.

Sillä ei tältä osin ole merkitystä, että pankkitakaus voidaan luokitella sillä taattuun päävelvoitesuhteeseen nähden liitännäiseksi, tai päinvastoin itsenäiseksi siksi, että se sisältää ehdon maksaa ensi vaatimuksesta.

(ks. 45 ja 46 kohta)

3. EY 249 artiklassa tarkoitettu päätös on toimi, jolla muutetaan sen, jolle se on osoitettu, oikeusasemaa selvästi ja lopullisesti.

Kilpailusääntöjen rikkomisen takia määrätyn sakon jäljellä olevan määrän maksamista koskeva kehotus, johon liittyy uhkaus periä saatava pankkitakauksen antajalta, on tällainen toimi, kun komission toimivalta panna täytäntöön päätös, jolla kyseinen sakko on määrätty, on vanhentunut.

(ks. 54–57 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Saksalaisen keskivertokuluttajan kannalta sekaannusvaara on olemassa sanaosan FERRÓ sisältävän kuviomerkin – jonka rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi haettiin seuraavien Nizzan sopimuksessa tarkoitettuun luokkaan 30 kuuluvien tuotteiden osalta: ”Kahvi, tee, kaakao, sokeri, riisi, tapioka, saago (tärkkelysjauho), kahvinkorvike, jauhot ja viljavalmisteet, leipä, korput (keksit), leivonnaiset, tortut, jäätelöt, hunaja, siirappi, hiiva, leivinjauhe, suola, sinappi, kaikenlaiset leipomotuotteet, pippuri, etikka, kastikkeet, mausteet, jää, melassisiirappi” – ja Saksassa aikaisemmin samaan luokkaan kuuluvia tuotteita varten rekisteröidyn sanamerkin FERRERO välillä, koska tavarat, joita kyseessä olevilla merkeillä tarkoitetaan, ovat osittain samoja ja osittain samankaltaisia ja koska hakemuksen kohteena olevassa tavaramerkissä hallitsevana olevan sanaosan ”ferró” vertaaminen aikaisempaan sanamerkkiin ”ferrero” osoittaa niiden välillä vallitsevan tietynasteisen visuaalisen ja foneettisen samankaltaisuuden.

(ks. 43, 44, 53 ja 62 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Täysin erilaiset merkit – Heikosti samankaltaiset merkit

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kuviomerkki, jossa on sanaosa ”NICKY”, ja kuviomerkit, joissa on sanaosa ”NOKY”

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdasta ilmenee, että sekaannusvaara edellyttää yhtä aikaa, että aikaisempi ja rekisteröitäväksi haettu tavaramerkki ovat samoja tai samankaltaisia sekä että rekisteröintihakemuksessa tarkoitetut tavarat tai palvelut ovat samoja tai samankaltaisia kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity. Edellytysten on täytyttävä samanaikaisesti. Jos kyseessä olevat merkit ovat täysin erilaisia, lähtökohtaisesti on siis mahdollista katsoa kyseisiä tavaroita tutkimatta, ettei sekaannusvaaraa ole. Sitä vastoin silloin kun kyseessä olevien merkkien osalta ei voida katsoa, etteivät ne selvästikään ole samankaltaisia vaan niissä on tiettyjä samankaltaisuuksia ja tiettyjä osia, joilla ne voidaan erottaa, kunkin tällaisen seikan merkittävyyttä koskevaa arviointia ei voida suorittaa irrallaan, vaan se on tehtävä sekaannusvaaraa koskevan kokonaisarvioinnin yhteydessä sellaiset kaikki asian kannalta merkitykselliset tekijät huomioon ottaen, joita on etenkin merkkien samankaltaisuuden ja merkillä varustettujen tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuuden välinen keskinäinen riippuvuus.

(ks. 26, 27, 29 ja 39 kohta)

2. Kuviomerkki, jossa on sanaosa ”NICKY” ja jota on haettu rekisteröitäväksi yhteisön tavaramerkiksi Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkaan 16 kuuluvia tavaroita varten, ja kuviomerkit, joissa on sanaosa ”NOKY” ja jotka on rekisteröity aikaisemmin Ranskassa samaan luokkaan kuuluvia tavaroita varten, ovat ranskalaisen yleisön mielestä siinä määrin ulkoasultaan ja lausuntatavaltaan samankaltaisia, että tavaroita on vertailtava toisiinsa sekaannusvaaran arvioimiseksi kokonaisuutena.

(ks. 34, 35 ja 38 kohta)
1)

Komissio velvoitetaan suorittamaan Agraz SA:lle ja 86 muulle yhtiölle, joiden nimet on mainittu liitteissä I ja II, korvauksen, joka vastaa niiden markkinointivuonna 2000/2001 saaman tuotantotuen määrän, sellaisena kuin se on asetuksen N:o 1519/2000 liitteessä II vahvistettu, korotusta 15,54 prosentilla.
3)

Neuvosto velvoitetaan korvaavaan omien oikeudenkäyntikulujensa ohella kantajan oikeudenkäyntikulut mukaan lukien välitoimimenettelyyn liittyvät oikeudenkäyntikulut sekä Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippinesin, Luis G. Jalandonin, Fidel V. Agcaoilin ja Maria Consuelo K. Ledesman oikeudenkäyntikulut.