Asia C-423/08

Euroopan komissio

vastaan

Italian tasavalta

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Omat varat – Tuonti- tai vientitullien kantomenettelyt – Omien varojen tulouttamista koskevien määräaikojen noudattamatta jättäminen – Kyseisiin tulleihin liittyvien omien varojen viivästynyt maksaminen

Tuomion tiivistelmä

Euroopan yhteisöjen omat varat – Toteaminen ja käyttöön antaminen jäsenvaltioissa

(Neuvoston asetuksen N:o 1552/89 2, 6 ja 9–11 artikla; neuvoston asetuksen N:o 2913/92 220 artiklan 1 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 1150/2000 2, 6 ja 9–11 artikla)

Yhteisöjen omista varoista tehtyjen päätösten 88/376 ja 94/728 soveltamisesta annettujen asetusten N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000 2 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on todettava omiin varoihin kuuluva maksu, kun tullilainsäädännössä säädetyt edellytykset maksun määrän merkitsemisestä kirjanpitoon ja sen tiedoksiannosta maksuvelvolliselle on täytetty.

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 220 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että edellytykset kannettavien tai kannettavaksi jäävien tullien määrän jälkikäteen tapahtuvasta tileihin kirjaamisesta on täytetty, kun tulliviranomaiset ovat todenneet tilanteen ja voivat laskea lain mukaan kannettavan tullien määrän sekä osoittaa velallisen.

Kun tulliviranomaiset antavat tässä yhteydessä maksuvelvolliselle tiedoksi minkä tahansa nimisen hallintotoimen, jossa todetaan, ettei kaikkia tullivelkoja tai osaa niistä ole maksettu, ja ilmoitetaan se tullien määrä, joka tulliviranomaisten mielestä on lain mukaan kannettava, tulliviranomaiset voivat tässä tapauksessa laskea tullivelasta aiheutuvien tullien määrän ja määrittää velallisen.

Tämän johdosta kannettavien tai kannettavaksi jäävien tullien määrä on lähtökohtaisesti kirjattava jälkikäteen tileihin tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdan mukaisesti kahden päivän kuluessa siitä päivästä, jona maksuvelvolliselle on annettu tiedoksi pöytäkirja, joka täyttää edellä olevassa kohdassa mainitut edellytykset.

Viivästyskorkojen osalta velvollisuus todeta yhteisöjen omat varat, velvollisuus tulouttaa nämä varat säädetyssä määräajassa komission tilille ja lopuksi velvollisuus suorittaa viivästyskorkoa liittyvät erottamattomasti yhteen, ja viivästyskorot on maksettava riippumatta siitä, mistä syystä kyseisten varojen siirtäminen komission tilille on viivästynyt.

Tämän perusteella jäsenvaltio, joka ei noudata määräaikoja, jotka koskevat yhteisöjen omien varojen tulouttamista jälkitullaustilanteessa, ja maksaa mainitut varat myöhässä, ei noudata asetuksen N:o 1552/89 2, 6 ja 9–11 artiklan, asetuksen N:o 1150/2000 samojen artiklojen eikä asetuksen N:o 2913/92 220 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

(ks. 37, 38, 41, 42, 49 ja 51 kohta sekä tuomiolauselma)

UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

17 päivänä kesäkuuta 2010 ( )

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Omat varat – Tuonti- tai vientitullien kantomenettelyt – Omien varojen tulouttamista koskevien määräaikojen noudattamatta jättäminen – Kyseisiin tulleihin liittyvien omien varojen viivästynyt maksaminen

Asiassa C‑423/08,

jossa on kyse EY 226 artiklaan perustuvasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevasta kanteesta, joka on nostettu 24.9.2008,

Euroopan komissio, asiamiehinään A. Aresu ja A. Caeiros, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajana,

vastaan

Italian tasavalta, asiamiehenään I. Bruni, avustajinaan avvocato dello Stato G. Albenzio ja avvocato dello Stato F. Arena,

vastaajana,

jota tukee

Suomen tasavalta, asiamiehenään J. Heliskoski,

väliintulijana,

UNIONIN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J.‑C. Bonichot sekä tuomarit C. Toader (esittelevä tuomari), K. Schiemann, P. Kūris ja L. Bay Larsen,

julkisasiamies: V. Trstenjak,

kirjaaja: hallintovirkamies C. Strömholm,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 11.3.2010 pidetyssä istunnossa esitetyn,

päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,

on antanut seuraavan

tuomion

1 Euroopan komissio vaatii kanteellaan unionin tuomioistuinta toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 (EYVL L 155, s. 1) 2, 6 ja 9–11 artiklan, yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta 22.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 (EYVL L 130, s. 1) 2, 6 ja 9–11 artiklan eikä yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1; jäljempänä tullikoodeksi) 220 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole noudattanut määräaikoja, jotka koskevat yhteisöjen omien varojen tulouttamista jälkitullaustilanteessa, ja se on maksanut mainitut varat myöhässä.

Unionin säännöstö

Päätökset 94/728/EY, Euratom ja 2000/597/EY, Euratom

2 Ajanjaksona, johon käsiteltävänä olevan asian tosiseikat liittyvät, sovellettiin peräkkäin kahta Euroopan yhteisöjen omista varoista tehtyä päätöstä eli 31.10.1994 tehtyä neuvoston päätöstä 94/728/EY, Euratom (EYVL L 293, s. 9) ja 1.1.2002 jälkeen 29.9.2000 tehtyä neuvoston päätöstä 2000/597/EY, Euratom (EYVL L 253, s. 42).

3 Kummankin päätöksen 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan yhteisöjen talousarvioon otettavia omia varoja ovat tulot, jotka kertyvät muun muassa ”yhteisestä tullitariffista ja muista tulleista kertyvistä maksuista, jotka yhteisöjen toimielimet ovat vahvistaneet tai vahvistavat muiden kuin jäsenvaltioiden kanssa käytävälle kaupalle”.

4 Mainittujen päätösten 8 artiklan 1 kohdan mukaan yhtäältä jäsenvaltioiden on perittävä näiden samojen päätösten 2 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut yhteisöjen omat varat kansallisten lakiensa, asetustensa ja hallinnollisten määräystensä mukaisesti, jotka tarvittaessa on mukautettava unionin sääntelemien edellytysten mukaisesti, ja toisaalta jäsenvaltioiden on annettava mainitut varat komission käyttöön.

Asetukset N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000

5 Asetuksen N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna 8.7.1996 annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96 (EYVL L 175, s. 3), joka tuli voimaan 14.7.1996, 2 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Tätä asetusta sovellettaessa yhteisöille kuuluvaa maksua päätöksen 88/376/ETY, Euratom 2 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuista omista varoista pidetään todettuna, kun tullilainsäädännössä säädetyt edellytykset maksun määrän merkitsemisestä kirjanpitoon ja sen tiedoksiannosta maksuvelvolliselle on täytetty.

1a. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun toteamisen päivämäärä on tullilainsäädännössä säädetyn kirjanpitoon merkitsemisen päivämäärä.

– –

2. Kun tiedonantoon on tehtävä oikaisu, sovelletaan 1 kohtaa.”

6 Asetus N:o 1552/89 kumottiin asetuksen N:o 1150/2000, joka tuli voimaan 31.5.2000, 22 artiklan ensimmäisellä alakohdalla. Viimeksi mainitun asetuksen 2 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuoto on sama kuin edellä mainitussa kohdassa mainitun artiklan sanamuoto.

7 Asetuksen N:o 1552/89 6 artiklan 2 kohdassa, josta on tullut asetuksen N:o 1150/2000 6 artiklan 3 kohdan a ja b alakohta, säädetään, että maksut, jotka on todettu mainitun asetuksen 2 artiklan mukaisesti, otetaan kirjanpitoon viimeistään maksun toteamiskuuta seuraavan toisen kuukauden 19 päivän jälkeisenä ensimmäisenä työpäivänä. Maksut, jotka on todettu ja joita ei ole otettu kirjanpitoon, koska niitä ei ole vielä peritty ja minkäänlaista vakuutta ei ole toimitettu, otetaan erilliseen kirjanpitoon samassa määräajassa. Jäsenvaltiot voivat menetellä samalla tavoin, kun todetuista, takuiden kattamista maksuista syntyy erimielisyyttä ja niihin saattaa riita-asian käsittelyn vuoksi kohdistua vaihteluja.

8 Asetuksen N:o 1552/89 8 artiklassa, jonka sisältö on toistettu asetuksen N:o 1150/2000 8 artiklassa, säädetään seuraavaa:

”Todettujen maksujen määrään lisätään tai siitä vähennetään 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehdyt oikaisut. Ne otetaan kyseisten oikaisujen päiväystä vastaaviin 6 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan mukaisiin kirjanpitoihin sekä 6 artiklan 3 kohdan mukaisiin katsauksiin, jotka vastaavat kyseessä olevien oikaisujen päivämääriä.

Oikaisuista tehdään erityinen maininta, kun ne liittyvät vilpillisiin menettelyihin ja väärinkäytöksiin, joista on jo toimitettu tieto komissiolle.”

9 Sekä asetuksen N:o 1552/89 että asetuksen N:o 1150/2000 9 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Kunkin jäsenvaltion on hyvitettävä omat varat 10 artiklassa määriteltyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti tilille, joka on avattu tätä tarkoitusta varten komission nimissä kyseisen jäsenvaltion valtiovarainhallinnossa tai sen nimeämässä laitoksessa.

Tämän tilin pitäminen on maksutonta.”

10 Asetuksen N:o 1552/89 10 artiklan 1 kohdassa, jonka sisältö on toistettu asetuksen N:o 1150/2000 10 artiklan 1 kohdassa, säädetään seuraavaa:

”Sen jälkeen, kun päätöksen 88/376/ETY, Euratom 2 artiklan 1 kohdan a ja b [alak]ohdassa tarkoitetuista omista varoista on vähennetty kymmenen prosenttia perimiskuluihin mainitun päätöksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ne tuloutetaan viimeistään sitä kuukautta, jona maksu on 2 artiklan mukaisesti todettu, seuraavan toisen kuukauden 19 päivää seuraavana ensimmäisenä työpäivänä.”

11 Asetusten N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000 11 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Asianomaisen jäsenvaltion on maksettava kaikista 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle tilille tehtävien tuloutusten viivästyksistä korkoa, jonka korkokanta on kyseisen jäsenvaltion rahamarkkinoilla eräpäivänä lyhyen aikavälin rahoitukseen sovellettava korkokanta kahdella [prosenttiyksiköllä] korotettuna. Korkokantaan lisätään 0,25 [prosenttiyksikköä] kutakin viivästyskuukautta kohden. Korotettua korkokantaa sovelletaan koko viivästyksen ajalta.”

Tullikoodeksi

12 Tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Jos tullivelasta johtuvaa tullien määrää ei ole kirjattu tileihin 218 ja 219 artiklan mukaisesti tai jos se on kirjattu tileihin lain mukaan kannettavaa määrää pienempänä, kannettava tai kannettavaksi jäävä tullien määrä on kirjattava tileihin kahden päivän kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset ovat todenneet tilanteen ja voivat laskea lain mukaan kannettavan tullien määrän sekä osoittaa velallisen (jälkikäteen tapahtuva tileihin kirjaaminen). Tätä määräaikaa voidaan pidentää 219 artiklan mukaisesti.”

13 Tullikoodeksin 221 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:

”Tullien määrä on aiheellisella tavalla annettava velalliselle tiedoksi heti, kun se on kirjattu tileihin.”

Kansallinen säännöstö

14 Tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevien menettelyjen yhdenmukaistamisesta 24.7.1979 annetun direktiivin 79/695/ETY ja 17.12.1981 annetun direktiivin 82/57/ETY sekä yhteisötavaroiden vientimenettelyjen yhdenmukaistamisesta 24.2.1981 annetun direktiivin 81/177/ETY ja 23.4.1982 annetun direktiivin 82/347/ETY täytäntöönpanon yhteydessä tullilaitosten uudelleenjärjestelystä ja tullaus- ja valvontamenettelyjen tarkistamisesta 8.11.1990 annetun asetuksen (decreto legislativo) nro 374 (GURI nro 291, 14.12.1990, Supplemento ordinario) 11 §:n, jonka otsikkona on ”Tullauspäätöksen tarkistus sekä tullitoimipaikkojen tehtävät ja valtuudet”, 1 ja 5–8 momentissa säädetään seuraavaa:

”1. Tullitoimipaikka voi tarkistaa lainvoimaiseksi tulleen tullauspäätöksen, vaikka sen kohteena olleet tavarat on annettu talouden toimijan vapaaseen käyttöön tai ne ovat jo poistuneet tullialueelta. Tarkistus suoritetaan viran puolesta tai kyseessä olevan talouden toimijan hakemuksesta, joka on tehtävä oikeudenmenetyksen uhalla kolmen vuoden kuluessa siitä päivästä, jolloin tullauspäätös on tullut lainvoimaiseksi.

– –

5. Jos viran puolesta tai asianosaisen hakemuksesta tehdyssä tarkistuksessa ilmenee tullauspäätöksen perustana olevia seikkoja koskevia epätäsmällisyyksiä, puutteita tai virheitä, tullitoimipaikka suorittaa vastaavan oikaisun ja antaa tiedoksi tätä koskevan ilmoituksen asianomaiselle toimijalle. Jos oikaisu johtuu viran puolesta suoritetusta tarkistuksesta, se on annettava oikeudenmenetyksen uhalla tiedoksi kolmen vuoden kuluessa siitä päivästä, jolloin tullauspäätöksestä on tullut lainvoimainen.

6. Toimijan tekemä tarkistushakemus katsotaan hylätyksi, jos oikaisupäätöstä ei ole annettu tiedoksi 90 päivän kuluessa hakemuksen tekemispäivästä. Hakemuksen hiljaisesta tai nimenomaisesta hylkäämisestä voidaan tehdä oikaisuvaatimus 30 päivän kuluessa aluejohtajalle, joka ratkaisee asian lopullisesti.

7. Toimija voi riitauttaa oikaisun 30 päivän kuluessa ilmoituksen tiedoksiantamispäivästä. Riitautustapauksissa laaditaan pöytäkirja hallinnollisten menettelyjen mahdollista aloittamista varten tulleja koskevien säädösten koonnoksen, joka on hyväksytty tasavallan presidentin 23.1.1973 antamalla asetuksella nro 43, 66 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä tarkoitettujen riitojen ratkaisemiseksi.

8. Sen jälkeen kun oikaisusta on tullut lainvoimainen, tullitoimipaikka kantaa toimijan maksettavana olevat lisätullit tai panee viran puolesta vireille menettelyn liikaa suoritettujen tullien palauttamiseksi. Oikaisu sisältää tarvittaessa ilmoituksen vääristä lausunnoista johtuvista rikkomisista tai mahdollisesti todetuista vakavammista rikkomisista.”

15 Jos tällaisen tarkistuksen yhteydessä on tehtävä toimitilojen tarkastus, verovelvollisten oikeuksia koskevista säännöistä 27.7.2000 annetussa laissa nro 212/2000 (legge recante ”Disposizioni in materia di statuto dei diritti del contribuente”; GURI nro 177, 31.7.2000) säädetään, että suoritettuja toimia koskevien päivittäisten pöytäkirjojen lisäksi toimitiloihin tehtävän käynnin suorittavien virkamiesten on kyseisen käynnin lopuksi laadittava pöytäkirja toimien päättämisestä. Tästä pöytäkirjasta toimitetaan yksi kappale maksuvelvolliselle, ja toinen kappale lähetetään toimivaltaisen tullitoimipaikan menettelystä vastuussa olevalle henkilölle, joka tutkii sen ja verovelvollisen kyseisen lain 12 §:n 7 momentin nojalla mahdollisesti esittämät huomautukset ja vaatimukset sekä tekee itsenäisesti päätöksen menettelyn lopettamisesta tai tullin määräämisestä.

16 Tältä osin lain nro 212/2000 12 §:n, jonka otsikkona on ”Verontarkastuksen kohteena olevan verovelvollisen oikeudet ja takeet”, 7 momentissa säädetään seuraavaa:

”Hallinnon ja verovelvollisen välistä yhteistyötä koskevan periaatteen mukaisesti verovelvollinen voi sen jälkeen, kun tarkastuselinten suorittamien toimien päättämisestä laaditun pöytäkirjan jäljennös on annettu, esittää 60 päivän kuluessa huomautuksensa ja vaatimuksensa, jotka verotoimistot arvioivat. Verotuspäätöstä ei voida tehdä ennen kyseisen määräajan päättymistä, jollei kyse ole erityisestä ja perustellusta kiireestä.”

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely

17 Italiaan 6.–10.11.2000 tehdyn yhteisön omien varojen tarkastusta koskevan matkan, joka kattoi 1.1.1998 alkaneen ja tarkastuspäivänä päättyneen ajanjakson, yhteydessä komission toimihenkilöt havaitsivat yhteisön omien varojen toteamisessa sellaisia sääntöjenvastaisuuksia, jotka saattavat johtaa asetusten N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000 2, 6 ja 9–11 artiklan vastaisesti viivästyksiin annettaessa mainittuja varoja yhteisöjen käyttöön.

18 Italian viranomaisten ja komission välillä käydyn kirjeenvaihdon jälkeen komissio totesi, että Italian lainsäädännön mukaan jälkitarkastusta koskevassa hallintomenettelyssä maksuvelvolliselle annetaan ensin tiedoksi tarkastustoimien päättämistä koskeva pöytäkirja ja maksuvelvolliselle myönnetään 60 päivän määräaika esittää huomautuksensa ja pyytää lisätäsmennyksiä. Tullivelka ilmoitetaan kuitenkin maksuvelvolliselle tullauspäätöksellä vasta kyseisen määräajan päätyttyä.

19 Komissio katsoi, että seuraukset siitä, että Italian tasavalta soveltaa tällaista menettelyä, ovat ristiriidassa merkityksellisten yhteisön säännösten kanssa, koska kyseisten seurausten johdosta omien varojen käyttöön antaminen viivästyy. Omien varojen tileihin kirjaamista koskevan määräajan, josta säädetään tullikoodeksin 220 artiklassa, olisi siis alettava kulua sinä päivänä, jona kyseisiä toimia koskeva pöytäkirja annetaan tiedoksi.

20 Italian viranomaiset ovat lähinnä väittäneet, että mainittujen toimien päättämistä koskeva pöytäkirja ei ole lopullinen päätös vaan pelkkä valmisteleva toimi, jolla ei ole itsenäistä oikeudellista merkitystä. Komission väitteillä ei ole myöskään oikeudellista perustaa tullikoodeksissa, koska tileihin kirjaaminen ja tiedoksi antaminen velalliselle ovat toimia, jotka seuraavat lopullisen päätöksen tekemistä.

21 Näiden kirjeenvaihtojen johdosta komissio päätti EY 226 artiklan perusteella lähettää Italian tasavallalle virallisen huomautuksen, joka annettiin tiedoksi 13.7.2005 päivätyllä kirjeellä ja jossa kyseistä jäsenvaltiota kehotettiin esittämään huomautuksensa kahden kuukauden kuluessa mainitun kirjeen vastaanottamisesta.

22 Italian hallitus vastasi 12.9.2005 päivätyllä kirjeellä ja toisti aikaisemmin esittämänsä vastauksen osat.

23 Komissio kiinnitti 28.6.2006 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisten huomiota asiassa C-546/03, komissio vastaan Espanja, 23.2.2006 annettuun tuomioon ja pyysi niitä esittämään näkemyksensä ennen 1.9.2006.

24 Koska komissio ei saanut tietoa siitä, minkä näkemyksen Italian tasavalta omaksui tältä osin, se päätti EY 226 artiklan mukaisesti lähettää kyseiselle jäsenvaltiolle asetusten N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000 2, 6 ja 9–11 artiklaan sekä tullikoodeksin 220 artiklaan perustuvan perustellun lausunnon, joka annettiin tiedoksi 15.12.2006 ja jossa Italian hallitusta kehotettiin toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa mainitun lausunnon vastaanottamisesta.

25 Italian hallitus vastasi 12.2.2007 päivätyllä kirjeellä ja pysytti näkemyksensä.

26 Koska komissio katsoi, ettei Italian hallitus ollut korjannut jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä, josta sitä moitittiin, se päätti nostaa unionin tuomioistuimessa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

27 Suomen tasavalta hyväksyttiin yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 12.3.2009 antamalla määräyksellä Italian tasavallan vaatimuksia tukevaksi väliintulijaksi.

Kanne

Asianosaisten ja väliintulijan lausumat

28 Komissio moittii Italian viranomaisia järjestelmällisestä viivästyttämisestä yhteisöjen omien varojen käyttöön antamisessa siltä osin kuin mainitut viranomaiset soveltavat hallintomenettelyä, jossa kyseiset omat varat todetaan vasta sen jälkeen, kun maksuvelvolliselle on annettu määräaika tutustua näitä toimia koskevaan pöytäkirjaan ja toimittaa huomautukset. Komissio vaatii unionin tuomioistuinta näin ollen toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut asetusten N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000 2, 6 ja 9–11 artiklan eikä tullikoodeksin 220 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

29 Komission mukaan edellytykset todeta yhteisöille kuuluvat maksut omista varoista täyttyvät muun muassa, kun kansalliset viranomaiset antavat maksuvelvolliselle tiedoksi toimien päättämistä koskevan pöytäkirjan, joka on asiakirja, jossa todetaan sekä velallisen nimi että kannettavien tullien määrä.

30 Italian tasavalta väittää, että maksuvelvolliselle myönnetty mahdollisuus esittää huomautuksia ennen tullauspäätöksen tekemistä on puolustautumisoikeuksien suojaa ja hyvää hallintoa koskevien perustavanlaatuisten periaatteiden sovellus. Tällainen säännöstö, joka kuuluu lisäksi jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden alaan, ei voi olla ristiriidassa tullikoodeksin säännösten kanssa.

31 Italian hallitus katsoo Suomen hallituksen tukemana myös, että tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset eivät ole täyttyneet päivänä, jolloin tarkastuspöytäkirja toimitetaan maksuvelvolliselle. Kyseisenä ajankohtana on pelkästään selvää se, kuka on oikea velallinen. Ei sääntöjenvastaisuuden olemassaoloa eikä lain mukaan kannettavien tuonti- tai vientitullien määrää näet ole vahvistettu vielä lopullisesti kyseisellä hetkellä. Vaikka asiaan liittyvissä lainsäännöksissä ei säännellä tarkastuspöytäkirjan sisältöä, Italian hallitus on kuitenkin myöntänyt vastineessaan ja vastauksessaan sekä suullisessa käsittelyssä, että velan määrä on lähtökohtaisesti mahdollista määrittää kyseisenä ajankohtana ja että näin tehdään lisäksi myös usein käytännössä.

32 Kun otetaan huomioon tullivelan tileihin kirjaamisen oikeusvaikutukset, Suomen hallituksen mukaan on annettava pysyvä hallintotoimi, kuten tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdasta ja etenkin kyseisessä artiklassa olevasta ilmaisusta ”ovat todenneet” ilmenee.

33 Tämän lisäksi asetuksen N:o 1150/2000 2 artiklan 3 kohdassa, luettuna yhdessä saman artiklan 1 kohdan kanssa, tulliviranomaisille tunnustetaan Suomen hallituksen mukaan mahdollisuus antaa maksuvelvolliselle tiedoksi alustavat laskelmat ennen lopullisen päätöksen tekemistä.

34 Suomen hallitus on lisäksi sitä mieltä, että edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Espanja annetusta tuomiosta ilmenevää oikeusohjetta ei kansallisten menettelytapojen erojen takia voida sellaisenaan ottaa ohjenuoraksi harkittaessa eri kansallisten järjestelmien unionin oikeuden mukaisuutta.

35 Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Espanja kyseessä olleesta Espanjan lainsäädännöstä poiketen käsiteltävänä olevassa asiassa riitautetuissa säännöksissä ei määritellä kyseisiä toimia koskevan pöytäkirjan sisältöä eikä etenkään velvoiteta antamaan tiedoksi tullivelan määrää. Tämä tiedonanto on ainoastaan hallintokäytännön tulosta.

36 Kun Espanjan lainsäädännössä säädetty maksuehdotus muuttui automaattisesti lopulliseksi 30 päivän kuluessa, jos maksuvelvollinen hyväksyi sen eivätkä viranomaiset tehneet mitään oikaisua, Italian riidanalaisessa lainsäädännössä puolestaan edellytetään kaikissa tapauksissa lopullisen päätöksen tekemistä jälkitullauspäätöksen muodossa.

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta

37 Moititusta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä on todettava, että asetusten N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000 2 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että jäsenvaltioiden on todettava omiin varoihin kuuluva maksu, ”kun tullilainsäädännössä säädetyt edellytykset maksun määrän merkitsemisestä kirjanpitoon ja sen tiedoksiannosta maksuvelvolliselle on täytetty”.

38 Tämän lisäksi tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että edellytykset kannettavien tai kannettavaksi jäävien tullien määrän jälkikäteen tapahtuvasta tileihin kirjaamisesta on täytetty, kun tulliviranomaiset ovat todenneet tilanteen ja voivat laskea lain mukaan kannettavan tullien määrän sekä osoittaa velallisen (em. asia komissio v. Espanja, tuomion 27 kohta).

39 Tältä osin on myös muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltioilla on velvollisuus todeta yhteisöjen omat varat. Asetusten N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000 2 artiklan 1 kohtaa on nimittäin tulkittava siten, että jäsenvaltiot eivät voi jättää toteamatta saatavia, vaikka ne kiistäisivät ne, koska muutoin hyväksyttäisiin se, että jäsenvaltio voi menettelyllään järkyttää – olkoonkin, että vain tilapäisesti – yhteisön taloudellista tasapainoa (ks. asia C-96/89, komissio v. Alankomaat, tuomio 16.5.1991, Kok., s. I-2461, 37 kohta; asia C-348/97, komissio v. Saksa, tuomio 15.6.2000, Kok., s. I-4429, 64 kohta; asia C-392/02, komissio v. Tanska, tuomio 15.11.2005, Kok., s. I-9811, 60 kohta ja em. asia komissio v. Espanja, tuomion 28 kohta).

40 Jäsenvaltioiden on todettava yhteisöjen oikeus omiin varoihin heti, kun tulliviranomaisilla on käytettävissään tarvittavat tiedot ja ne voivat näin ollen laskea tullivelasta aiheutuvien tullien määrän ja määrittää velallisen (ks. em. asia komissio v. Tanska, tuomion 59 kohta ja em. asia komissio v. Espanja, tuomion 29 kohta).

41 Tässä yhteydessä on katsottava, että kun tulliviranomaiset antavat maksuvelvolliselle tiedoksi minkä tahansa nimisen hallintotoimen, jossa todetaan, ettei kaikkia tullivelkoja tai osaa niistä ole maksettu, ja ilmoitetaan se tullien määrä, joka tulliviranomaisten mielestä on lain mukaan kannettava, tulliviranomaiset voivat tässä tapauksessa laskea tullivelasta aiheutuvien tullien määrän ja määrittää velallisen.

42 Tämän johdosta kannettavien tai kannettavaksi jäävien tullien määrä on lähtökohtaisesti kirjattava jälkikäteen tileihin tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdan mukaisesti kahden päivän kuluessa siitä päivästä, jona maksuvelvolliselle on annettu tiedoksi pöytäkirja, joka täyttää edellä olevassa kohdassa mainitut edellytykset (em. asia komissio v. Espanja, tuomion 32 kohta).

43 Italian ja Suomen hallitukset ovat kirjelmissään ja suullisessa käsittelyssä väittäneet, että toimien päättämisestä laaditun pöytäkirjan tiedoksi antamisen johdosta maksuvelvollinen voi esittää huomautuksensa ennen kuin sen osalta tehdään päätös ja että pöytäkirjalla edistetään näin ollen osaltaan puolustautumisoikeuksien suojelua. Tällaisen menettelyn soveltaminen ei siis niiden mukaan voi merkitä jäsenvaltioille asetuksista N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000 sekä tullikoodeksista johtuvien velvoitteiden noudattamatta jättämistä.

44 Tältä osin on huomautettava, kuten asiassa C-349/07, Sopropé, 18.12.2008 annetussa tuomiossa (Kok., s. I-10369, 36 kohta) on todettu, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen on yhteisön oikeuden yleinen periaate, jota sovelletaan, kun hallinto aikoo tehdä henkilöä koskevan tälle vastaisen päätöksen.

45 Vaikka puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta on sovellettava muun muassa tullien jälkikantoa koskevassa menettelyssä maksuvelvollisen ja jäsenvaltion välisissä suhteissa, tästä ei sitä vastoin voi jäsenvaltioiden ja yhteisöjen välisissä suhteissa olla seurauksena, että jäsenvaltion on mahdollista jättää noudattamatta velvollisuuttaan todeta yhteisön lainsäädännössä säädetyssä määräajassa yhteisöille kuuluva maksu omista varoista (em. asia komissio v. Espanja, tuomion 33 kohta).

46 Lisäksi on huomautettava, että kannettavien tullien tileihin kirjaaminen ja tiedoksi antaminen sekä omien varojen tulouttaminen eivät estä velallista riitauttamasta tullikoodeksin 243 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaisesti sille asetettua velvollisuutta esittämällä kaikki sen käytössä olevat argumentit.

47 Kansallisilla viranomaisilla on lisäksi mahdollisuus ottaa asetuksen N:o 1552/89 6 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1150/2000 6 artiklan 3 kohdan perusteella erilliseen kirjanpitoon omat varat, joista on syntynyt erimielisyyttä ja joihin saattaa riita-asian käsittelyn vuoksi kohdistua vaihtelua.

48 Tilanteessa, jossa kansalliset viranomaiset ovat jo ottaneet todetut maksut kirjanpitoon ennen kuin niistä syntyy erimielisyyttä, kansallisilla viranomaisilla on lisäksi asetusten N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000 2 ja 8 artiklan nojalla oikeus oikaista tiedonantoja ja vähentää nämä oikaisut todettujen maksujen kokonaismäärästä, jos erimielisyydet osoittautuvat myöhemmin perustelluiksi.

49 Viivästyskoroista on huomautettava vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraavan, että velvollisuus todeta yhteisöjen omat varat, velvollisuus tulouttaa nämä varat säädetyssä määräajassa komission tilille ja lopuksi velvollisuus suorittaa viivästyskorkoa liittyvät erottamattomasti yhteen, ja viivästyskorot on maksettava riippumatta siitä, mistä syystä kyseisten varojen siirtäminen komission tilille on viivästynyt (ks. mm. asia 68/88, komissio v. Kreikka, tuomio 21.9.1989, Kok., s. 2965, Kok. Ep. X, s. 167, 17 kohta; asia C-363/00, komissio v. Italia, tuomio 12.6.2003, Kok., s. I-5767, 43 ja 44 kohta ja asia C-150/07, komissio v. Portugali, tuomio 22.1.2009, 62 kohta).

50 Asetusten N:o 1552/89 ja N:o 1150/2000 11 artiklan mukaan asianomaisen jäsenvaltion on maksettava kaikista samojen asetusten 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle tilille tehtävien tuloutusten viivästyksistä korkoa koko viivästysajalta (ks. em. asia komissio v. Alankomaat, tuomion 91 kohta ja asia C-275/07, komissio v. Italia, tuomio 19.3.2009, Kok., s. I-2005, 66 kohta).

51 Tämän perusteella on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut asetuksen N:o 1552/89 2, 6 ja 9–11 artiklan, asetuksen N:o 1150/2000 samojen artiklojen eikä tullikoodeksin 220 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole noudattanut määräaikoja, jotka koskevat yhteisöjen omien varojen tulouttamista jälkitullaustilanteessa, ja se on maksanut mainitut varat myöhässä.

Oikeudenkäyntikulut

52 Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Italian tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, Italian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

53 Saman 69 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan väliintulijana oleva Suomen tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1) Italian tasavalta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 2, 6, 9, 10 ja 11 artiklan, yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta 22.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 samojen artiklojen eikä yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 220 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole noudattanut määräaikoja, jotka koskevat yhteisöjen omien varojen tulouttamista jälkitullaustilanteessa, ja se on maksanut mainitut varat myöhässä.

2) Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

3) Suomen tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Allekirjoitukset