FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/27

Valitus, jonka ThyssenKrupp Nirosta AG, aikaisemmin ThyssenKrupp Stainless AG, on tehnyt 2.9.2009 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-24/07, ThyssenKrupp Stainless AG v. Euroopan yhteisöjen komissio, 1.7.2009 antamasta tuomiosta

(Asia C-352/09 P)

2009/C 282/47

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: ThyssenKrupp Nirosta AG, aikaisemmin ThyssenKrupp Stainless AG, (edustajat: asianajajat M. Klusmann ja S. Thomas)

Muu osapuoli: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

1) Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-24/07 (ThyssenKrupp Stainless AG v. komissio) 1.7.2009 antama tuomio on kumottava

2) toissijaisesti asia on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen sen uudelleen käsittelemiseksi

3) edelleen toissijaisesti vastapuolen 20.12.2006 tekemässä riidanalaisessa päätöksessä valittajalle asettamaa sakkoa on kohtuullistettava

4) valituksen vastapuoli on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Tämän valituksen kohteena on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio, jolla hylättiin valittajan kumoamiskanne komission (jäljempänä valituksen vastapuoli) HT 65 artiklan mukaisesta menettelystä 20.12.2006 tekemästä päätöksestä. Kyseinen menettely koskee ruostumattomasta teräksestä valmistettujen tuotteiden markkinoilla tehtyä kilpailusääntöjen rikkomista, joka päättyi valituksen vastapuolen mukaan tammikuussa 1998. Rikkominen kuului HT 65 artiklan soveltamisalaan.

Valittaja nojautuu valituksessaan viiteen valitusperusteeseen.

Valittaja väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että nulla poena sine lege -periaatetta on loukattu, asetuksen (EY) N:o 1/2003 (jäljempänä asetus N:o 1/2003) 23 artiklaa ja EY 5 artiklaa, EY 7 artiklan 1 kohtaa ja EY 83 artiklaa on rikottu sekä EHTY:n allekirjoittajavaltioiden itsemääräämisoikeutta on loukattu siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut valituksen vastapuolen esittämän oikeudellisen perustan — joka koostuu HT 65 artiklan 1 kohdasta luettuna yhdessä asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan kanssa. HT 65 artiklan 1 kohta ei ole EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen enää ollut pätevä rangaistussäännös. Tämän vuoksi valituksen vastapuoli on toiminut sine lege. Sakon määräämistä ei voida myöskään täydentävästi perustaa asetuksen N:o 1/2003 23 artiklaan. Tässä säännöksessä sallitaan sopimuksen toimivallan jaon mukaan seuraamuksen määrääminen vain EY:n perustamissopimuksen, eikä EHTY:n perustamissopimuksen määräysten rikkomisesta.

Valittaja väittää toisessa valitusperusteessaan, että res iudicata ja nulla poena sine lege -periaatteita on loukattu ja että asetuksen N:o 1/2003 23 artiklaa on sovellettu virheellisesti siltä osin, kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut valituksen vastapuolen näkemyksen siitä, että valittaja voidaan saattaa Thyssen Stahl AG:n sijasta vastuuseen sen rikkomisesta. Thyssen Stahl AG on edelleen olemassa maksukykyisenä yhtiönä, joten valituksen vastapuoli olisi näin ollen voinut esittää vaatimuksensa sille. Myös yhteisöjen tuomioistuimen on katsonut näin yhdistetyissä asioissa C-65/02 P ja C-73/02 P vuonna 2005 antamassaan tuomiossa, joka koski valituksen vastapuolen alkuperäistä päätöstä vuodelta 1998. Vaikka yhteisöjen tuomioistuimen lähtökohtana on tässä tuomiossa ollut aineellisen vastuun siirtyminen valittajalle, se ei ole oikeusvoimainen esillä olevassa menettelyssä, koska sen perustana on vastapuolen uusi päätös. Valittaja ei voi myöskään missään tapauksessa antamansa ilmoituksen perusteella, jolla vain todettiin siviilioikeudellisen vastuun siirtyminen, olla vastuussa Thyssen Stahl AG:n toimista, koska yrityksen antama ilmoitus ei voi koskaan johtaa sakon siirtymiseen.

Valittaja väittää kolmannessa valitusperusteessaan, että täsmällisyysperiaatetta on loukattu. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen vahvistamasta asetuksen N:o 1/2003 23 artiklasta seuraamuksen määräämisen oikeudellisena perustana ei ilmene riittävän selvästi ja yksiselitteisesti, että se koskee HT 65 artiklan 1 kohdan rikkomista. Sitä paitsi valituksen vastapuolen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen hyväksymää kantaa ”vastuun siirtymisestä ilmoituksen nojalla” ei ole määritelty lainsäädännössä riittävän selvästi ja yksiselitteisesti soveltamisedellytystensä tai oikeudellisten seuraamustensa osalta.

Valittaja väittää neljännessä valitusperusteessaan, että vanhentumissäännöksiä on rikottu. Koska valittajalle on määrätty pelkästään alun perin Thyssen Stahl AG:n vastattavana ollut sakko, myös sen vanhentumista on arvioitava Thyssen Stahl AG:iin nähden. Koska se ei valittanut valituksen vastapuolen alkuperäisestä päätöksestä, vanhentuminen sitä kohtaan ei ole levännyt. Tämän vuoksi on tapahtunut vanhentuminen, joten myöskään valittajan johdettu vastuu Thyssen Stahl AG:n toimista ei tule kyseeseen.

Viides valitusperuste koskee sakon laskemista koskevien periaatteiden loukkaamista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perusteettomasti jättänyt alentamatta sakkoa, vaikka valittaja on esillä olevassa menettelyssä vahvistanut kaikki tosiseikat, jotka komissio on katsonut HT 65 artiklan 1 kohdan rikkomiseksi. Tämän yhteistyön palkitsemista ei olisi tullut hylätä sillä perusteella, että valittaja on oikeudellisilla perusteilla moittinut HT 65 artiklan 1 kohdan soveltamista ja samoin oikeudellisilla perusteilla kieltänyt Thyssen Stahl AG:n vastuun siirtymisen sille. Viittaus säännöstenvastaisiin oikeudellisiin arviointeihin ei vähennä yhteistyön arvoa, koska oikeudelliset kysymykset on aina tutkittava viran puolesta, eivätkä ne koskaan — siis osapuolten myöntämisistä riippumatta — saa johtaa viranomaisten lainvastaisiin päätöksiin.