Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 10 päivänä joulukuuta 1998. - Francisco Hernández Vidal SA vastaan Prudencia Gómez Pérez, María Gómez Pérez ja Contratas y Limpiezas SL (C-127/96), Friedrich Santner vastaan Hoechst AG (C-229/96), ja Mercedes Gómez Montaña vastaan Claro Sol SA ja Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (Renfe) (C-74/97). - Ennakkoratkaisupyynnöt: Tribunal Superior de Justicia de Murcia - Espanja, Arbeitsgericht Frankfurt am Main - Saksa ja Juzgado de la Social nº 1 de Pontevedra - Espanja. - Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen yrityksen luovutuksen yhteydessä. - Yhdistetyt asiat C-127/96, C-229/96 ja C-74/97.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-08179



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka - Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Yrityksen luovutus - Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen - Direktiivin 77/187/ETY soveltamisala - Yritys, joka irtisanoo toisen yrityksen kanssa tekemänsä siivoussopimuksen huolehtiakseen itse toimitilojensa siivouksesta - Kuuluminen soveltamisalaan - Edellytykset

(Neuvoston direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että direktiiviä sovelletaan tilanteeseen, jossa toimitilojensa tai osan niistä siivouksen toisen yrityksen tehtäväksi antanut yritys päättää lopettaa tämän toisen yrityksen kanssa tekemänsä sopimuksen voimassaolon ja huolehtia jatkossa itse kyseessä olevista töistä, kunhan kyseiseen liiketoimeen liittyy liiketoimintakokonaisuuden luovutus näiden yritysten kesken. Liiketoimintakokonaisuuden käsite viittaa sellaiseen henkilöiden ja muiden tekijöiden muodostamaan organisoituneeseen yhdistelmään, jonka avulla on mahdollista harjoittaa omiin itsenäisiin tavoitteisiinsa tähtäävää liiketoimintaa. Pelkästään sen seikan perusteella, että siivousalan yrityksen ja toimitilat omistavan yrityksen kummankin vuorollaan hoitamat kunnossapitotehtävät ovat samanlaisia, ei ole pääteltävissä, että olisi tapahtunut liiketoimintakokonaisuuden luovutus.

Asianosaiset

Yhdistetyissä asioissa C-127/96, C-229/96 ja C-74/97,

jotka Tribunal Superior de Justicia de Murcia (Espanja) (C-127/96), Arbeitsgericht Frankfurt am Main (Saksa) (C-229/96) ja Juzgado de lo Social n_ 1 de Pontevedra (Espanja) (C-74/97) ovat saattaneet EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäviksi saadakseen näissä kansallisissa tuomioistuimissa vireillä olevissa asioissa

Francisco Hernández Vidal SA

vastaan

Prudencia Gómez Pérez,

María Gómez Pérez ja

Contratas y Limpiezas SL (C-127/96)

ja

Friedrich Santner

vastaan

Hoechst AG (C-229/96)

sekä

Mercedes Gómez Montaña

vastaan

Claro Sol SA ja

Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (Renfe) (C-74/97)

"ennakkoratkaisun työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY (EYVL L 61, s. 26) tulkinnasta,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(viides jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J.-P. Puissochet (esittelevä tuomari) sekä tuomarit P. Jann, J. C. Moitinho de Almeida, C. Gulmann ja D. A. O. Edward,

julkisasiamies: G. Cosmas,

kirjaaja: apulaiskirjaaja H. von Holstein,

ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet

- Francisco Hernández Vidal SA, edustajanaan asianajaja Ángel Hernández Martín, Murcia,

- Friedrich Santner, edustajanaan asianajaja Stephan Baier, Frankfurt am Main,

- Hoechst AG, edustajanaan asessori Mathias Becker, Arbeitsgeberverband Chemie und verwandte Industrien für das Land Hessen e.V.,

- Claro Sol SA, edustajanaan asianajaja José Antonio Otero Martín, Madrid,

- Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (Renfe), edustajanaan asianajaja Luis Fernando Díaz-Guerra Alvarez, Madrid,

- Espanjan hallitus, asiamiehenään valtionasiamies Rosario Silva de Lapuerta (C-74/97),

- Saksan hallitus, asiamiehinään liittovaltion talousministeriön virkaa toimittava hallitusneuvos Sabine Maass (C-127/96 ja C-229/96) sekä saman ministeriön ministerineuvos Ernst Röder (C-229/96 ja C-74/97),

- Belgian hallitus, asiamiehenään ulkoasiain-, ulkomaankauppa- ja kehitysyhteistyöministeriön oikeudellisen osaston hallintopäällikkö Jann Devadder (C-127/96),

- Ranskan hallitus, asiamiehinään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston apulaisosastopäällikkö Jean-François Dobelle ja tehtävään määrätty Anne de Bourgoing samalta osastolta (C-127/96),

- Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehinään Treasury Solicitor's Departmentin virkamies John E. Collins, avustajanaan barrister Clive Lewis (C-127/96), sekä Treasury Solicitor's Departmentin virkamies Lindsey Nicoll, avustajanaan barrister Sarah Moore (C-74/97),

- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamies Maria Patakia (C-127/96, C-229/96 ja C-74/97), oikeudellisen yksikön virkamies Isabel Martínez Del Peral (C-127/96 ja C-74/97) sekä oikeudellinen neuvonantaja Peter Hillenkamp (C-229/96),

ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,

kuultuaan Francisco Hernández Vidal SA:n, edustajanaan Ángel Hernández Martín, Prudencia ja María Gómez Pérezin, edustajanaan asianajaja Joaquín Martínez Jiménez, Murcia, Hoechst AG:n, edustajanaan Mathias Becker, Red Nacional de Ferrocarriles Españolesin (Renfe), edustajanaan Luis Fernando Díaz-Guerra Alvarez, Espanjan hallituksen, asiamiehenään Rosario Silva de Lapuerta, Ranskan hallituksen, asiamiehinään Jean-François Dobelle ja Anne de Bourgoing, sekä komission, asiamiehinään Peter Hillenkamp ja oikeudellisessa yksikössä toimiva kansallinen virkamies Manuel Desantes, 11.6.1998 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,

kuultuaan julkisasiamiehen 24.9.1998 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Tribunal Superior de Justicia de Murcia (asia C-127/96), Arbeitsgericht Frankfurt am Main (asia C-229/96) ja Juzgado de lo Social n_ 1 de Pontevedra (asia C-74/97) ovat esittäneet yhteisöjen tuomioistuimelle 22.2.1996 (asia C-127/96), 11.6.1996 (asia C-229/96) ja 28.1.1997 (asia C-74/97) tekemillään päätöksillä, jotka ovat saapuneet yhteisöjen tuomioistuimeen vastaavasti 22.4.1996, 1.7.1996 ja 20.2.1997, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksiä työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY (EYVL 1977, L 61, s. 26; jäljempänä direktiivi) tulkinnasta.

2 Nämä kysymykset on esitetty asioissa, joista ensimmäisessä asianosaisina ovat Francisco Hernández Vidal SA (jäljempänä Hernández Vidal), Prudencia ja María Gómez Pérez sekä Contratas y Limpiezas SL (jäljempänä Contratas y Limpiezas), toisessa Friedrich Santner ja Hoechst AG (jäljempänä Hoechst) sekä kolmannessa Mercedes Gómez Montaña sekä Claro Sol SA (jäljempänä Claro Sol) ja Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (Espanjan kansallinen rautatieyhtiö, jäljempänä Renfe).

3 Nyt esillä olevien asioiden käsittelyä lykättiin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-13/95, Süzen, 11.3.1997 antaman tuomion (Kok. 1997, s. I-1259) johdosta yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 18.3.1997 antamalla päätöksellä, ja yhteisöjen tuomioistuin kehotti ennakkoratkaisupyynnöt esittäneitä kansallisia tuomioistuimia ilmoittamaan, pitivätkö ne esittämiinsä kysymyksiin vastaamista edelleen tarpeellisena, kun otettiin huomioon yhteisöjen tuomioistuimen antama edellä mainittu tuomio sekä asiassa C-392/92, Schmidt, 14.4.1994 annettu tuomio (Kok. 1994, s. I-1311). Nämä kansalliset tuomioistuimet ovat ilmoittaneet 6.5.1997 (asia C-127/96), 24.7.1997 (asia C-229/96) ja 22.4.1997 (asia C-74/97) päivätyillä kirjeillään yhteisöjen tuomioistuimelle pitävänsä kysymyksiinsä vastaamista edelleen tarpeellisena. Nyt esillä olevien asioiden käsittelyn jatkamisesta on päätetty yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 2.6.1997 (asia C-127/96), 27.8.1997 (asia C-229/96) ja 5.6.1997 (asia C-74/97) tekemillä päätöksillä.

4 Nämä kolme asiaa on yhdistetty yhteisöjen tuomioistuimen viidennen jaoston puheenjohtajan 31.3.1998 antamalla määräyksellä suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten.

Asia C-127/96

5 Prudencia ja María Gómez Pérez työskentelivät useiden vuosien ajan siivousalan yrityksen Contratas y Limpiezasin palveluksessa siivoojina. Heidän tehtävänään oli siivota purukumin ja makeisten tuotantoa harjoittavan Hernández Vidalin toimitiloja tämän yrityksen ja Contratas y Limpiezasin väliseen siivoussopimukseen perustuen.

6 Hernández Vidal irtisanoi 28.11.1994 kyseisen 1.1.1992 voimaan tulleen siivoussopimuksen, jonka voimassaoloaikaa oli vuosittain hiljaisesti jatkettu, päättymään 31.12.1994; se halusi jatkossa itse huolehtia toimitilojensa siivouksesta. Sen paremmin tämä yhtiö kuin Contratas y Limpiezaskaan eivät halunneet jatkaa Prudencia ja María Gómez Pérezin työsuhteita 2.1.1995 jälkeen.

7 Nämä työntekijät nostivat tämän jälkeen Juzgado de lo Social n_ 5 de Murciassa kanteen työsuhteidensa laittomasta irtisanomisesta kyseisiä kahta yritystä vastaan. Juzgado de lo Social n_ 5 de Murcia hyväksyi 23.3.1995 antamallaan tuomiolla heidän vaatimuksensa, mutta ainoastaan Hernández Vidalin osalta. Tuomioistuin velvoitti Hernández Vidalin joko ottamaan asianomaiset työntekijät takaisin palvelukseen tai maksamaan heille korvausta sekä suorittamaan heille heidän maksamatta jääneet palkkasaatavansa heidän irtisanomisensa ja tuomion tiedoksiantamisen välillä kuluneelta ajalta.

8 Hernández Vidal on valittanut tästä tuomiosta Tribunal Superior de Justicia de Murciaan katsoen, että mitään liikkeen tai liiketoiminnan osan luovutusta ei ollut tapahtunut ja että sitä näin ollen ei ollut mahdollista pitää luovutuksensaajana.

9 Tribunal Superior de Justicia de Murcia katsoi, että asian ratkaiseminen riippui direktiivin tulkinnasta, ja päätti lykätä asian käsittelyä sekä esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

"1) Onko yrityksen 'liiketoiminnan osana' pidettävä sen toimitilojen siivouksesta huolehtimista, kun yrityksen pääasiallisena toimintana ei ole siivoustoiminnan harjoittaminen, vaan nyt esillä olevassa asiassa purukumin ja makeisten valmistaminen, mutta kun yritys on pysyvästi tämän aputoiminnan tarpeessa?

2) Onko 'sopimukseen perustuvaksi luovutukseksi' lisäksi katsottavissa myös yritysten välisen siivouspalvelujen tarjoamista koskevan, vuosittain kolmen vuoden ajan uudistetun sopimuksen päättäminen kolmannen vuoden jälkeen näitä palveluita vastaanottaneen yrityksen päätöksellä; jos tähän vastataan myöntävästi, saattaako asian harkintaan vaikuttaa se, käyttääkö palveluita vastaanottanut yritys siivouksesta huolehtimiseen omia työntekijöitään vai palkkaako se uusia työntekijöitä tätä varten?"

Asia C-229/96

10 Friedrich Santner työskenteli vuodesta 1980 alkaen siivoojana aluksi Dörhöffer+Schmitt GmbH:n (jäljempänä Dörhöffer+Schmitt) ja sittemmin B+S GmbH:n (jäljempänä B+S) palveluksessa, kun B+S oli muodostettu eriytettäessä Dörhöffer+Schmittin liiketoimintoja erilliseksi yhtiöksi. Hänen tehtävänään oli yksinomaan Hoechstin kylpylaitosten tietyn osan siivoaminen tämän yrityksen vuorollaan kummankin edellisistä yhtiöistä kanssa tekemiin siivoussopimuksiin perustuen.

11 Hoechst kuitenkin irtisanoi B+S:n kanssa tekemänsä sopimuksen ja järjesti uudelleen kylpylaitostensa siivoustoiminnan. Se huolehti siitä lähtien itse tästä toiminnasta osin omien työntekijöidensä avulla ja osin yhteistyössä muiden ulkopuolisten yritysten kanssa.

12 B+S päätti 27.4.1995 Santnerin työsuhteen.

13 Santner on tämän jälkeen nostanut Arbeitsgericht Frankfurt am Mainissa kanteen Hoechstia vastaan katsoen, että asiassa oli tapahtunut liikkeen luovutus ja että hänen työsuhteensa olisi näin ollen täytynyt jatkua siten, että Hoechstistä olisi tullut hänen työnantajansa.

14 Arbeitsgericht Frankfurt am Main katsoi, että asian ratkaiseminen riippui direktiivin tulkinnasta, ja päätti lykätä asian käsittelyä sekä esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

"1) Ovatko liikkeen joidenkin osien siivoustyöt rinnastettavissa direktiivissä 77/187/ETY tarkoitettuun liiketoiminnan osaan silloin, kun liiketoiminnan harjoittaja irtisanottuaan ulkopuolisen yrityksen kanssa näiden töiden suorittamisesta tehdyn sopimuksen hoitaa nämä työt jälleen itse?

2) Onko vastaus kysymykseen sama silloin, kun nämä liikkeen joidenkin osien siivoustyöt yhdistetään uudestaan koko liikkeen siivoustöihin sen jälkeen, kun ne ovat siirtyneet takaisin liiketoiminnan harjoittajan hoidettaviksi?"

Asia C-74/97

15 Renfe oli antanut Pontevedran rautatieaseman siivous- ja kunnossapitotehtävät 16.10.1994-15.10.1996 siivousalan yrityksen Claro Solin hoidettaviksi.

16 Tämän sopimuksen tekemisen jälkeen Claro Sol oli ottanut palvelukseensa Mercedes Gómez Montañan sekä antanut hänen tehtäväkseen kyseisen aseman siivouksen ja kunnossapidon. Hän oli aikaisemmin työskennellyt usean vuoden ajan samoissa töissä niiden eri yhtiöiden työntekijänä, joille oli ennen Claro Solia annettu tehtäväksi näiden palvelujen järjestäminen.

17 Sopimuksen voimassaoloajan päättyessä Renfe päätti olla uudistamatta sopimusta Claro Solin kanssa ja huolehtia jatkossa itse Pontevedran rautatieaseman siivous- ja kunnossapitotehtävistä. Claro Sol ilmoitti 1.10.1996 Mercedes Gómez Montañalle, että tämän asiakassuhteen menettämisen seurauksena hänen työsuhteensa päättyisi 15.10.1996 lukien.

18 Mercedes Gómez Montaña on tämän jälkeen nostanut Juzgado de lo Social n_ 1 de Pontevedrassa kanteen työsuhteensa laittomasta irtisanomisesta Claro Solia ja Renfea vastaan.

19 Juzgado de lo Social n_ 1 de Pontevedra katsoi, että asian ratkaiseminen riippui direktiivin tulkinnasta, ja päätti lykätä asian käsittelyä sekä esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:

"Kuuluuko siivousalan yrityksen kanssa tehdyn alihankintasopimuksen päättäminen 14.2.1977 annetun direktiivin 77/187/ETY soveltamisalaan silloin, kun tästä on seurannut alihankintayrityksen palveluksessa olleen työntekijän irtisanominen ja siivoustöiden siirtyminen rautatieliikennettä harjoittavassa asianomaisessa pääyrityksessä sen omien työntekijöiden suoritettaviksi?"

Ennakkoratkaisukysymykset

20 Kansalliset tuomioistuimet pyrkivät selvittämään kysymyksillään, joita on syytä tarkastella yhdessä, sovelletaanko direktiiviä - ja mikäli tähän vastataan myöntävästi, millaisin edellytyksin - tilanteeseen, jossa toimitilojensa tai osan niistä siivouksen toisen yrityksen tehtäväksi antanut yritys päättää lopettaa tämän toisen yrityksen kanssa tekemänsä sopimuksen voimassaolon ja huolehtia jatkossa itse kyseessä olevista töistä.

21 Direktiivin 1 artiklan 1 kohdan mukaan direktiiviä sovelletaan yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovuttamiseen toiselle työnantajalle sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta.

22 Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan direktiivin tavoitteena on jonkin tietyn liiketoimintakokonaisuuden työsuhteiden jatkuvuuden turvaaminen omistajanvaihdoksesta riippumatta. Harkittaessa sitä, onko kyseessä direktiivissä tarkoitettu liikkeen luovutus, ratkaisevaa on näin ollen, säilyykö kyseinen liiketoimintakokonaisuus, mistä osoituksena on erityisesti liiketoiminnan tosiasiallinen jatkaminen tai uudelleen aloittaminen (asia 24/85, Spijkers, tuomio 18.3.1986, Kok. 1986, s. 1119, 11 ja 12 kohta sekä viimeksi em. asia Süzen, tuomion 10 kohta).

23 Tällaisen liikkeen luovutuksen toteuttamistapojen osalta on kiistatonta, että direktiivi on sovellettavissa kaikkiin mahdollisiin tapauksiin, joissa yrityksen työnantajavelvoitteista sen työntekijöitä kohtaan vastuussa oleva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö vaihtuu sopimusperusteisesti (ks. esim. yhdistetyt asiat C-171/94 ja C-172/94, Merckx ja Neuhuys, tuomio 7.3.1996, Kok. 1996, s. I-1253, 28 kohta).

24 Yhteisöjen tuomioistuin on siten katsonut direktiivin soveltamisalaan saattavan kuulua tilanteen, jossa yritys antaa sopimusperusteisesti toisen yrityksen tehtäväksi siivoustyöt, joista se itse on aiemmin välittömästi huolehtinut (em. asia Schmidt, tuomion 14 kohta), ja tilanteen, jossa toimitilojensa siivouksen tietyn yrityksen tehtäväksi antanut irtisanoo tämän yrityksen kanssa tekemänsä sopimuksen ja tekee toisen yrityksen kanssa uuden sopimuksen samanlaisten töiden suorittamisesta (em. asia Süzen, tuomion 11 ja 12 kohta).

25 Direktiivin on oltava sovellettavissa myös silloin, kun kansallisissa tuomioistuimissa nyt vireillä olevien asioiden tavoin toimitilojensa tai osan niistä siivouksen järjestämisessä toiseen yritykseen turvautunut yritys päättää lopettaa tämän toisen yrityksen kanssa tekemänsä sopimuksen voimassaolon ja huolehtia jatkossa itse näistä töistä.

26 Direktiivin sovellettavuus tiettyyn luovutukseen kuitenkin edellyttää, että luovutuksen kohteena on sellainen pysyväksi tarkoitetuin tavoin järjestetty liiketoimintakokonaisuus, jonka harjoittama liiketoiminta ei rajoitu yksinomaan jonkin tietyn hankkeen toteuttamiseen (asia C-48/94, Rygaard, tuomio 19.9.1995, Kok. 1995, s. I-2745, 20 kohta). Liiketoimintakokonaisuuden käsite viittaa siten sellaiseen henkilöiden ja muiden tekijöiden muodostamaan organisoituun yhdistelmään, jonka avulla on mahdollista harjoittaa omiin itsenäisiin tavoitteisiinsa tähtäävää liiketoimintaa (em. asia Süzen, tuomion 13 kohta).

27 Vaikka tällaisen liiketoimintakokonaisuuden onkin oltava riittävän organisoitu ja itsenäinen, se ei välttämättä käsitä huomattavaa aineellista tai aineetonta omaisuutta. Joillakin talouden toimialoilla kuten siivousalalla nämä osatekijät ovat nimittäin usein erittäin merkityksettömiä ja liiketoiminta rakentuu pääosin työvoiman varaan. Erityisesti ja pysyvästi johonkin yhteiseen tehtävään osoitettu organisoitunut työntekijäryhmä saattaa täten ilman muita tuotannontekijöitäkin muodostaa tässä tarkoitetun liiketoimintakokonaisuuden.

28 Kansallisten tuomioistuimien asiana on ratkaista edellä esitettyjen tulkintaa ohjaavien näkökohtien valossa, oliko toimitilojensa kunnossapidon alun perin ulkopuolisten hoidettavaksi antaneessa yrityksessä tehtävät kunnossapitotyöt järjestetty asianomaisessa ulkopuolisessa siivousalan yrityksessä sillä tavoin, että ne ovat muodostaneet edellä tarkoitetun liiketoimintakokonaisuuden, ennen kuin ensin mainittu yritys on päättänyt itse huolehtia tästä toiminnasta.

29 Kun tämän jälkeen ratkaistaan, ovatko tällaisen liiketoimintakokonaisuuden luovutukselle asetettavat edellytykset täyttyneet, on otettava huomioon kaikki kyseessä olevaa liiketoimea kuvaavat tosiseikat ja erityisesti, millaisesta yrityksestä tai liikkeestä on kysymys, onko rakennuksia, irtaimistoa tai muuta sellaista aineellista liikeomaisuutta luovutettu, minkä arvoinen aineeton omaisuus on luovutushetkellä ollut, onko pääosa henkilöstöstä otettu liiketoiminnan uuden harjoittajan palvelukseen, onko asiakaskunta siirtynyt liiketoiminnan mukana sekä se, miten samanlaista ennen luovutusta ja sen jälkeen harjoitettu liiketoiminta on ollut, ja vielä se, kuinka pitkän ajan tämä liiketoiminta mahdollisesti on ollut keskeytyneenä. Näillä piirteillä on kuitenkin merkitystä ainoastaan osatekijöinä siinä kokonaisharkinnassa, joka asiassa on tarpeen, eikä niitä tämän vuoksi saa arvioida erillisinä (ks. erityisesti em. asia Spijkers, tuomion 13 kohta ja em. asia Süzen, tuomion 14 kohta).

30 Pelkästään sen seikan perusteella, että ensin siivousalan yrityksen ja sitten toimitilat omistavan yrityksen itsensä hoitamat kunnossapitotehtävät ovat samanlaisia, ei siten ole pääteltävissä, että näiden toisiaan seuranneiden yritysten välillä olisi tapahtunut liiketoimintakokonaisuuden luovutus. Tällainen liiketoimintakokonaisuus ei nimittäin ole ymmärrettävissä ainoastaan siksi liiketoiminnaksi, jonka harjoittaminen on annettu sen tehtäväksi. Kokonaisuuteen vaikuttavat muutkin tekijät, kuten sen henkilökunta ja johto, töiden järjestäminen, liiketoiminnan harjoittamistavat tai tilanteen mukaan myös sen käytössä olevat tuotantovälineet (em. asia Süzen, tuomion 15 kohta).

31 Kuten tämän tuomion 29 kohdassa on todettu, kansallisen tuomioistuimen on kyseessä olevaa liiketoimea kuvaavia tosiseikkoja arvioidessaan otettava huomioon muun muassa se, millaisesta yrityksestä tai liikkeestä on kysymys. Tämän vuoksi erilaisille direktiivissä tarkoitetun liikkeen luovutuksen tapahtumisen arviointiperusteille annettava painoarvo välttämättä vaihtelee sen mukaan, millaisesta liiketoiminnasta on kysymys, ja jopa kyseisessä yrityksessä, liikkeessä tai liiketoiminnan osassa käytettyjen tuotantomenetelmien tai toimintatapojen mukaan. Erityisesti silloin, kun liiketoimintakokonaisuus pystyy joillakin aloilla harjoittamaan toimintaansa ilman huomattavaa aineellista tai aineetonta omaisuutta, tällaisten omaisuuserien siirtymistä ei lähtökohtaisesti saa asettaa edellytykseksi liiketoimintakokonaisuuden säilymiselle siihen kohdistuvien liiketoimien jälkeenkin (em. asia Süzen, tuomion 18 kohta).

32 Siltä osin kuin pysyvästi jotakin yhteistä tehtävää suorittava työntekijäryhmä saattaa tietyillä työvoimavaltaisilla toimialoilla muodostaa liiketoimintakokonaisuuden, tällainen liiketoimintakokonaisuus on siten omiaan säilymään luovutuksensa jälkeenkin silloin, kun liiketoiminnan uusi harjoittaja ei pelkästään jatka kyseistä toimintaa, vaan myös ottaa palvelukseensa sekä lukumääräisesti että pätevyydeltään olennaisen osan edeltäjänsä erityisesti näihin työtehtäviin osoittamasta henkilöstöstä. Tällaisessa tapauksessa uusi toiminnanharjoittaja nimittäin hankkii sellaisen tuotannontekijöistä muodostuvan organisoituneen yhdistelmän, jonka avulla sen on mahdollista jatkaa pysyväksi tarkoitetuin tavoin luovuttajayrityksen liiketoimintaa tai jotakin osaa siitä (em. asia Süzen, tuomion 21 kohta).

33 Lopuksi on todettava, että esteenä jonkin tietyn liiketoimen kuulumiselle direktiivin soveltamisalaan ei ole myöskään se, että siivoustyöt ovat yritykselle, joka on päättänyt jatkossa itse huolehtia niistä, ainoastaan liitännäistä toimintaa, jolla ei välttämättä ole yhteyttä sen varsinaiseen liiketoimintaan (ks. asia C-209/91, Watson Rask ja Christensen, tuomio 12.11.1992, Kok. 1992, s. I-5755, 17 kohta ja em. asia Schmidt, tuomion 14 kohta).

34 Kansallisten tuomioistuimien asiana on ratkaista kaikkien edellä esitettyjen tulkintaa ohjaavien näkökohtien valossa, onko kansallisissa tuomioistuimissa esillä olevissa asioissa tapahtunut tässä tarkoitettu liikkeen luovutus.

35 Esitettyihin kysymyksiin on näin ollen vastattava, että direktiivin 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että direktiivi on sovellettavissa tilanteeseen, jossa toimitilojensa tai osan niistä siivouksen toisen yrityksen tehtäväksi antanut yritys päättää lopettaa tämän toisen yrityksen kanssa tekemänsä sopimuksen voimassaolon ja huolehtia jatkossa itse kyseessä olevista töistä, kunhan kyseiseen liiketoimeen liittyy liiketoimintakokonaisuuden luovutus näiden yritysten kesken. Liiketoimintakokonaisuuden käsite viittaa sellaiseen henkilöiden ja muiden tekijöiden muodostamaan organisoituneeseen yhdistelmään, jonka avulla on mahdollista harjoittaa omiin itsenäisiin tavoitteisiinsa tähtäävää liiketoimintaa. Pelkästään sen seikan perusteella, että siivousalan yrityksen ja toimitilat omistavan yrityksen kummankin vuorollaan hoitamat kunnossapitotehtävät ovat samanlaisia, ei ole pääteltävissä, että olisi tapahtunut liiketoimintakokonaisuuden luovutus.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

36 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Espanjan, Saksan, Belgian, Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille sekä Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(viides jaosto)

on ratkaissut Tribunal Superior de Justicia de Murcian, Arbeitsgericht Frankfurt am Mainin ja Juzgado de lo Social n_ 1 de Pontevedran 22.2.1996, 11.6.1996 ja 28.1.1997 tekemillään päätöksillä esittämät kysymykset seuraavasti:

Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että direktiivi on sovellettavissa tilanteeseen, jossa toimitilojensa tai osan niistä siivouksen toisen yrityksen tehtäväksi antanut yritys päättää lopettaa tämän toisen yrityksen kanssa tekemänsä sopimuksen voimassaolon ja huolehtia jatkossa itse kyseessä olevista töistä, kunhan kyseiseen liiketoimeen liittyy liiketoimintakokonaisuuden luovutus näiden yritysten kesken. Liiketoimintakokonaisuuden käsite viittaa sellaiseen henkilöiden ja muiden tekijöiden muodostamaan organisoituneeseen yhdistelmään, jonka avulla on mahdollista harjoittaa omiin itsenäisiin tavoitteisiinsa tähtäävää liiketoimintaa. Pelkästään sen seikan perusteella, että siivousalan yrityksen ja toimitilat omistavan yrityksen kummankin vuorollaan hoitamat kunnossapitotehtävät ovat samanlaisia, ei ole pääteltävissä, että olisi tapahtunut liiketoimintakokonaisuuden luovutus.