Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Fennelly 16 päivänä marraskuuta 1995. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Ranskan tasavalta. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Alusten merkitseminen alusrekisteriin - Oikeus käyttää Ranskan lippua - Omistajan ja miehistön kansalaisuutta koskevat edellytykset - Asiassa 167/73 annetun tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavien toimenpiteiden laiminlyönti. - Asia C-334/94.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-01307



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Esillä oleva asia koskee Ranskan lakeja kalastusalusten ja vapaa-ajan veneilyyn sekä kauppamerenkulkuun käytettävien alusten merkitsemisestä alusrekisteriin sekä alusten miehistöstä. Käsiteltäväksi tulee mielenkiintoisia kysymyksiä, jotka koskevat mm. yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien kanteiden osalta Euroopan unionista tehdyn sopimuksen tultua voimaan sekä kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon soveltamista yhteisön oikeutta sovellettaessa.

2 Komissio vaatii Euroopan yhteisön perustamissopimuksen (jäljempänä perustamissopimus) 169 artiklan perusteella, että yhteisöjen tuomioistuin

i toteaa, että pitämällä voimassa lakeja, asetuksia ja muita hallinnollisia määräyksiä, joiden mukaan alukset voidaan merkitä alusrekisteriin ja ne voivat käyttää Ranskan lippua vain, jos luonnolliset henkilöt, joilla on Ranskan kansalaisuus, omistavat aluksista enemmän kuin puolet, tai alukset kuuluvat oikeushenkilöille, joilla on tiettyjä erityisiä yhteyksiä Ranskaan, ja joiden mukaan tietyn osan alusten miehistöstä on oltava Ranskan kansalaisia, Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta sille perustamissopimuksen 6 artiklan (syrjintäkielto), 48 artiklan (työntekijöiden vapaa liikkuvuus), 52, 58 ja 221 artiklan (sijoittautumisvapaus ja oikeus osallistua yhtiöiden pääomaan) sekä yksityiskohtaisempia säännöksiä vapaasta liikkuvuudesta sisältävän lainsäädännön mukaan kuuluvat velvoitteet,(1)

ii toteaa, että jättämällä toteuttamatta toimenpiteet, jotka ovat tarpeen yhteisöjen tuomioistuimen asiassa komissio v. Ranska(2) antaman tuomion (jossa Ranskan tasavallan on jo todettu jättäneen noudattamatta sille perustamissopimuksen mukaan kuuluvat velvoitteet alusten miehistöä koskevien vaatimusten osalta) täytäntöönpanemiseksi Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta sille perustamissopimuksen 171 artiklan mukaan kuuluvat velvoitteet, ja

iii velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Ranskan hallitus ei kiistä komission väitteitä, mutta se huomauttaa, että asiaa ollaan korjaamassa lainsäädännöllä. Asiassa ei järjestetty suullista käsittelyä.

Tosiseikat ja oikeudelliset seikat

3 Ranskan lain mukaan merenkulkualukset voivat käyttää Ranskan lippua vain, jos ne on merkitty alusrekisteriin (francisation).(3) Rekisteriin merkitsemisen edellytyksenä on, että alus

i on (ainakin enemmistöosuudeltaan) Ranskan kansalaisten omistuksessa, joiden on lisäksi valittava ranskalainen kotipaikka kaikkia alukseen liittyviä hallinnollisia ja oikeudellisia toimenpiteitä varten, jos he asuvat Ranskassa vähemmän kuin kuusi kuukautta vuodessa, tai

ii on kokonaan sellaisen yhtiön omistuksessa, jonka kotipaikka sijaitsee Ranskassa, tai sellaisen yhtiön omistuksessa, jonka kotipaikka on muussa valtiossa, jossa ranskalaisilla yhtiöillä on Ranskan kanssa tehdyn sopimuksen perusteella oikeus harjoittaa liiketoimintaa, ja joka valitsee ranskalaisen kotipaikan kaikkia alukseen liittyviä hallinnollisia ja oikeudellisia toimenpiteitä varten (molemmissa tapauksissa yhtiön kotipaikan sijainnista riippumatta tiettyjen johto- ja valvontatehtävissä olevien henkilöiden tai näiden enemmistön tai aluksen osakkeenomistajien enemmistön, yhtiön yhtiömuodosta riippuen, on oltava Ranskan kansalaisia), tai

iii on kokonaan sellaisten luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden yhteisessä omistuksessa, jotka täyttävät i ja ii kohdassa säädetyt edellytykset, tai

iv on edellä i-iii kohdassa tarkoitettujen henkilöiden omistuksessa sen jälkeen, kun mahdollisuutta aluksen ostamiseen leasingmenettelyn yhteydessä on käytetty hyväksi, tai

v on käytettyään ulkomaista lippua tullut kokonaisuudessaan ranskalaiseksi omaisuudeksi haaksirikkouduttuaan Ranskan rannikolle ja sen kunnostamiseen on käytetty vähintään neljä kertaa sen hankinta-arvoa vastaava summa.

Kauppamerenkulusta vastaava ministeriö ja valtiovarainministeriö voivat myös myöntää luvan rekisteriin merkitsemiseen,

a kun edellä ii-iv kohdassa tarkoitetut luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt omistavat vain enemmän kuin puolet aluksesta silloin, kun koko aluksen omistamista edellytetään, jos aluksen hallinnoiminen kuuluu heille tai muille henkilöille, jotka täyttävät säädetyt edellytykset, tai

b kun ranskalainen yritys, joka hallinnoi, varustaa ja käyttää alusta, on vuokrannut sen bareboat-rahtaussopimuksella (sopimus, jolla alus vuokrataan ilman miehistöä), jos lipun vaihtaminen on alkuperäisen lippuvaltion lainsäädännön mukaan mahdollista näissä olosuhteissa.(4)

4 Ranskan lainsäädännössä vaaditaan, että ministeriön asetuksella määritellyn osuuden alusten miehistöstä on oltava Ranskan kansalaisia.(5) Elokuun 7 päivänä 1967 annetun asetuksen 4 pykälässä säädetään, että (jollei vuoden 1926 lain 3 pykälässä säädetyistä tietyistä poikkeuksista muuta johdu) ranskalaisten alusten miehistön jäsenten on oltava Ranskan kansalaisia.(6) Yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että tällä kansallisella säännöksellä rikotaan perustamissopimuksen 48 artiklaa ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68(7) 4 artiklaa, asiassa komissio v. Ranska(8) antamassaan tuomiossa. Tämän tuomion jälkeen annetussa ministeriön kiertokirjeessä määrätään, että kyseissä asetuksessa säädettyjä edellytyksiä ei sovelleta yhteisön muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin.(9)

Asian käsittely

5 Komissio aloitti perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn lähettämällä Ranskan hallitukselle neljä virallista huomautusta: 21.8.1989 (vapaa-ajan veneilyyn käytettävien alusten rekisteröimisestä), 16.5.1990 (oikeushenkilöiden suorittamasta rekisteröimisestä), 21.5.1990 (kalastusalusten rekisteröimisestä sekä asiassa komissio v. Ranska(10) lainvastaiseksi todetuista miehistöä koskevista vaatimuksista) ja 24.4.1992 (kauppa-alusten rekisteröimisestä). Kahteen ensimmäiseen kirjeeseen ei vastattu. Ranskan hallitus vastasi 21.5.1990 päivättyyn kirjeeseen 30.7.1990, jolloin se pyysi vastausajan pidentämistä; 17.1.1991 päivätyssä kirjeessään Ranskan hallitus totesi pitävänsä tärkeänä periaatetta, jonka mukaan aluksen ja sen valtion välillä, jonka lippua se käyttää, on oltava todellinen taloudellinen yhteys, mutta lisäsi, että suunnitteilla oli nykyisten omistussääntöjen korvaaminen säännöillä, joiden mukaiset edellytykset perustuvat yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisuuteen. Ranskan hallitus vastasi 24.4.1992 päivättyyn huomautukseen 7.7.1992, jolloin se viittasi valmisteilla olevaan lakiin, jolla Ranskan lainsäädäntö saatettaisiin yhteensopivaksi yhteisön oikeuden kanssa tällä alalla samoin kuin alalla, joka koskee muiden jäsenvaltioiden kansalaisten työhön ottamista Ranskan lippua käyttäville aluksille.

6 Koska komissio ei saanut Ranskan hallitukselta lisää tietoja, joissa olisi selvitetty Ranskan lainsäädäntöön tehtäviä muutoksia, komissio antoi asiassa 11.10.1993 neljään viralliseen huomautukseen liittyvän yhden perustellun lausunnon ja asetti siinä sen noudattamiselle kahden kuukauden määräajan. Ranskan hallitus vastasi 24.12.1993 lyhyellä ilmoituksella, jossa todettiin, että keskustelujen käyminen Ranskan parlamentissa suunnitelluista lainsäädännön muutoksista ei ollut ollut mahdollista. Ranskan hallitus lähetti 22.7.1994 komissiolle jäljennöksen esityksestä laiksi, jonka voimaansaattaminen poistaisi komission käsityksen mukaan kaikki komission toteamat yhteisön oikeuden rikkomiset esillä olevassa asiassa. (Suunnitellussa laissa kapteenin ja varakapteenin toimi varattaisiin Ranskan kansalaisille, mutta komissio myöntää, että tämä poikkeus on perusteltu perustamissopimuksen 48 artiklan perusteella, koska näiden päällystön jäsenten toimintaan sisältyy todellista julkisen vallan käyttämistä.) Komissio ei saanut kuitenkaan enää tietoja ehdotetuista lainsäädännön muutoksista ja se aloitti 22.12.1994 perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen oikeudenkäyntimenettelyn. Ranskan hallitus jätti 15.3.1995 vastineensa. Asianosaisten annettua siihen suostumuksensa yhteisöjen tuomioistuin päätti työjärjestyksen 44 a artiklan perusteella olla järjestämättä suullista käsittelyä.

7 Komission kanteen ii-osassa, josta on edellä 2 kohdassa esitetty yhteenveto, vedotaan perustamissopimuksen 171 artiklaan ja tämä kanteen osa perustuu nimenomaisesti siihen seikkaan, että Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta velvoitteensa toteuttaa sen yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet, jolla edellä 4 kohdassa mainittujen miehistön kansalaisuutta koskevien vaatimusten on todettu olevan lainvastaisia. Kanteen i-osa koskee osittain samaa lakia, mutta kanteen tässä osassa väitettään, että yhteisön oikeuden muuta määräystä (perustamissopimuksen 52 artiklaa) on rikottu. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (jäljempänä siihen viitataan joskus sen arkikielisellä nimityksellä Maastrichtin sopimus) voimaantulon vuoksi minun on tarkasteltava sitä mahdollista vaikutusta, joka perustamissopimuksen 171 artiklaan tehdyllä muutoksella on näihin seikkoihin esillä olevassa asiassa.

Perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdan merkitys

8 Perustamissopimuksen 169 artiklan mukaan komissio voi vaatia yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että jäsenvaltio rikkoo mitä tahansa yhteisön oikeuden oikeussääntöä (perustamissopimus mukaan luettuna). Jäsenvaltioiden velvollisuus toteuttaa yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet perustui ja perustuu edelleen perustamissopimuksen 171 artiklaan. Ennen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen voimaantuloa 1.11.1993 tämä artikla oli samassa asemassa kuin muutkin perustamissopimuksen artiklat, joissa määrätään jäsenvaltioiden velvoitteista. Tämän velvoitteen täytäntöönpanemisen varmistamiseksi ei ollut säädetty mitään erityistä menettelyä ja komission toimenpiteiden perustana oli 169 artikla kuten muissakin yhteisön oikeuden väitetyissä rikkomistapauksissa.(11) Perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdassa määrätään nyt erillisestä menettelystä niitä oikeudenkäyntejä varten, joissa kyse on siitä, että yhteisöjen tuomioistuimen tuomiota ei ole pantu täytäntöön.

9 Perustamissopimuksen 171 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna Maastrichtin sopimuksella, määrätään seuraavaa:

"1. Jos yhteisön tuomioistuin toteaa, että jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille tämän sopimuksen mukaan kuuluvan velvollisuuden, jäsenvaltion on toteutettava yhteisön tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet.

2. Jos komissio katsoo, että jäsenvaltio, jota asia koskee, ei ole toteuttanut näitä toimenpiteitä, komissio antaa, varattuaan ensin tuolle valtiolle tilaisuuden esittää huomautuksensa, sellaisen lausunnon perusteluineen, jossa täsmennetään, miltä osin asianomainen jäsenvaltio ei ole noudattanut yhteisön tuomioistuimen tuomiota.

Jos jäsenvaltio, jota asia koskee, ei toteuta yhteisön tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavia toimenpiteitä komission asettamassa määräajassa, komissio voi saattaa asian yhteisön tuomioistuimen käsiteltäväksi. Komissio yksilöi samalla sen kiinteämääräisen hyvityksen tai uhkasakon määrän, joka asianomaisen jäsenvaltion tulisi sen käsityksen mukaan olosuhteet huomioon ottaen suorittaa.

Jos yhteisön tuomioistuin toteaa, että jäsenvaltio, jota asia koskee, ei ole noudattanut sen tuomiota, se voi määrätä jäsenvaltion suorittamaan kiinteämääräisen hyvityksen tai uhkasakon.

Tämä menettely ei rajoita 170 artiklan soveltamista."

10 Perustamissopimuksen 171 artiklaan lisätyn toisen kohdan mukainen menettely on monilta osin samanlainen kuin 169 artiklan mukainen menettely: menettelyyn kuuluu ilmoitus, jolla pyydetään huomautuksia, ja perusteltu lausunto, jossa asetetaan jäsenvaltion toimenpiteille määräaika ennen komission harkinnassa olevaa oikeudenkäynnin aloittamista yhteisöjen tuomioistuimessa. Uuden määräyksen silmiinpistävä erityispiirre on se, että komissiolle annetaan toimivalta esittää jäsenvaltiolle taloudellista seuraamusta ja yhteisöjen tuomioistuimelle toimivalta määrätä jäsenvaltio suorittamaan tämä seuraamus.(12) Määräyksen tarkoituksena on selvästi edistää yhteisöjen tuomioistuimen tuomioiden täytäntöönpanemista. Niskoittelevalla jäsenvaltiolla on ollut jo useita mahdollisuuksia noudattaa yhteisön oikeuden vaatimuksia: ensin 169 artiklan mukaisen menettelyn yhteydessä ennen tuomiota ja myöhemmin tuomion antamisen jälkeen 171 artiklan 2 kohdan mukaisessa menettelyssä.

11 Mielestäni on tutkittava kysymystä siitä, olisiko komission pitänyt noudattaa tätä uutta, perustamissopimuksen 171 artiklan mukaista erityistä menettelyä noudattamansa 169 artiklan mukaisen perinteisen menettelyn sijaan. Toisaalta yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jonka täytäntöönpanemisesta on kysymys, on annettu 4.4.1974 eli ennen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen voimaantuloa samoin kuin komission virallinen huomautus (21.5.1990) ja perusteltu lausuntokin (11.10.1993). Toisaalta perustellussa lausunnossa asetettu määräaika täytäntöönpanemiselle päättyi 11.12.1993 ja riita-asia pantiin vireille yhteisöjen tuomioistuimessa 22.12.1994 eli Maastrichtin sopimuksen voimaantulon jälkeen.

12 Koska kysymystä siitä, onko komissiolla edelleen toimivalta soveltaa perustamissopimuksen 169 artiklaa asiassa, jossa voitaisiin mahdollisesti soveltaa 171 artiklan 2 kohtaa, ei ole esitetty, minun on harkittava, olisiko minun esitettävä tämä kysymys antaessani yhteisöjen tuomioistuimelle ehdotukseni.(13) Koska 171 artiklaan tehdyllä muutoksella on vaikutusta komission toimivaltaan, sillä on vaikutusta myös yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan. Yhteisöjen tuomioistuimelle ei voida antaa toimivaltaa pelkällä asianosaisten suostumuksella.(14) Yhteisöjen tuomioistuin voi omasta aloitteestaan ottaa käsiteltäväksi ehdottoman prosessinedellytyksen puuttumisen asiassa, mikä käy selvästi ilmi työjärjestyksen 92 artiklan 2 kohdasta; yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy myös ilmi, että yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaa koskevat seikat ovat yleistä järjestystä koskevia asioita, jotka on otettava käsiteltäväksi viran puolesta.(15) Tuomioistuin katsoo myös olevansa velvollinen jättämään omasta aloitteestaan tutkimatta kanteet, jotka on nostettu väärää menettelyä noudattaen (usein tiukkojen määräaikojen tai muiden asianmukaisesti nostettavaa kannetta koskevien edellytysten soveltamisen välttämiseksi).(16) Siten yhteisöjen tuomioistuimen velvollisuutena on käsitellä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskeva kysymys silloin, kun asiassa noudatetaan muuta menettelytapaa kuin sitä, joka perustamissopimuksen mukaan on pakollinen sen tyyppisissä asioissa, ja sitä suuremmalla syyllä silloin, kun eri menettelytapojen noudattamisesta voi aiheutua asianosaisille olennaisesti erilaiset seuraamukset.(17)

13 Minun on sen vuoksi kysyttävä, onko perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn noudattaminen pakollista asioissa, joissa pyritään 171 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanoon, vai voiko komissio harkintansa mukaan tai siirtymäkauden asioiden osalta jatkaa 169 artiklan mukaisten menettelyjen noudattamista. Katson, että perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdan mukaisen uuden menettelyn noudattaminen on pakollista niissä asioissa, joihin sitä sovelletaan, koska nyt on määrätty erityisestä menettelystä, jota yleisten tulkintasääntöjen mukaan on sovellettava, jos erityinen menettely poikkeaa yleisemmistä oikeussäännöistä.(18) Perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa käytetyn sanamuodon pakottavasta luonteesta käy ilmi tällainen poikkeaminen. Käytetty sanamuoto (jota käytetään myös toisessa alakohdassa) mielestäni vaatii, että tiettyjä toimenpiteitä on toteutettava ennen kuin komissio voi ryhtyä toimiin 171 artiklan 2 kohdan mukaisesti: komission on annettava jäsenvaltiolle mahdollisuus esittää huomautuksensa, komission on annettava perusteltu lausunto ja myöhemmin, jos komissio harkintavaltaansa käyttäen päättää saattaa asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, sen on yksilöitävä mielestään olosuhteisiin katsottuna sopiva kiinteämääräinen hyvitys tai uhkasakon määrä. Kuten myöhemmin näemme, tällaisten sanktioiden määräämisen mahdollisuudella on vaikutusta kahteen ensimmäiseen toimenpiteeseen.

14 Tämä näkökanta ei ole ristiriidassa 169 artiklan vastaavan pakottavan sanamuodon kanssa. Perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdan määräys koskee nimenomaan jäsenvaltion laiminlyöntiä toteuttaa yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet ja kyseisessä artiklassa edellytetään komission noudattavan siinä määrättyä menettelyä tällaisen laiminlyönnin osalta. Tästä uudesta 171 artiklan 2 kohdan mukaisesta menettelystä todetaan (neljännessä alakohdassa), että "menettely ei rajoita 170 artiklan soveltamista", joka on yleisluontoinen määräys, kun taas 169 artiklaan ei viitata lainkaan. Kun 171 artiklan 2 kohdassa siten nimenomaisesti määrätään, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa kannetta ajava jäsenvaltio voi edelleen vedota yleiseen täytäntöönpanomääräykseen, johon ei liity taloudellisia sanktioita, siitä käy epäsuorasti ilmi, että komissiolla ei ole tällaista valinnan mahdollisuutta, kun kyse on 169 artiklasta. Tästä seuraa, että 171 artiklan 2 kohdan mukaista menettelyä on nyt sovellettava kaikissa asioissa, joissa komissio pyrkii perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanoon.(19) Tätä yleisluontoista määräystä sovelletaan kuitenkin mielestäni vain, ellei siirtymäkauden asioita, kuten tätä asiaa, koskevasta poikkeuksesta muuta johdu jäljempänä tarkasteltavien syiden vuoksi.

15 Mielestäni perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdan mukaisen uuden menettelyn pakottavuudesta johtuu, että komissio ei voi nostaa 169 artiklan nojalla kyseistä jäsenvaltiota vastaan uutta kannetta, jos kanne perustuu sellaisiin yhteisön oikeuden aineellisiin oikeussääntöihin, jotka ovat jo olleet oikeudenkäynnin kohteena aiemmassa tuomiossa. Jos tosiasioissa ei ole tapahtunut muutoksia, noudattamatta jättäminen on jo todettu yhteisöjen tuomioistuimen tuomiolla ja on tarpeetonta vaatia yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan sama uudelleen. Yhteisöjen tuomioistuin kieltäytyy antamasta uutta tuomiota, joka olisi täysin sama kuin sen aikaisemmin antama oikeusvoimainen tuomio (res judicata).(20) Juuri jäsenvaltion uusi erillinen perustamissopimuksen mukaisten velvoitteiden noudattamatta jättäminen sen jätettyä toteuttamatta yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet tekee perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdan toimenpiteet perustelluiksi.

16 Komissio ja yhteisöjen tuomioistuin ovat kuitenkin kiinnostuneita ensisijaisesti perustamissopimuksen mukaisten velvollisuuksien noudattamisen varmistamisesta eikä niinkään sen kansallisen oikeussäännön, käytännön tai laiminlyönnin sisällöstä itsessään (per se), jolla niitä rikotaan. Katson siten, että sen jälkeen, kun jäsenvaltion on yhteisöjen tuomioistuimessa todettu jättäneen noudattamatta tiettyä sille perustamissopimuksen mukaan kuuluvaa velvoitetta, komissiolla on edelleen toimivalta vedota uusiin erillisiin perustamissopimuksen mukaisiin velvoitteisiin 169 artiklan mukaisesti aloitetussa oikeudenkäynnissä saman kansallisen oikeussäännön, käytännön tai laiminlyönnin osalta. Näin ollen komissiolla on toimivalta saattaa yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi kanteensa i-osan osuus, joka koskee vuoden 1974 tuomiolla lainvastaiseksi todettuja Ranskan lainsäädännön mukaisia miehistövaatimuksia, mutta tämän kanteen on perustuttava näiden vaatimusten väitettyyn ristiriitaan perustamissopimuksen muiden määräysten kanssa.(21)

17 Minun on nyt kysyttävä, onko 171 artiklan 2 kohdan menettelyä sovellettava yhteisöjen tuomioistuimen tuomioiden väitettyyn täytäntöönpanematta jättämiseen, kun kyseiset tuomiot on annettu ennen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen voimaantuloa. Jos näin ei ole, menettelyn pakollinen soveltaminen (kun kyse on vain 1.11.1993 jälkeen annettujen tuomioiden täytäntöönpanemisesta) ei tulisi kysymykseen esillä olevassa asiassa. Ainakin yksi asiaa kommentoinut henkilö on omaksunut kannan, johon yhdyn ja jonka mukaan oikeusvarmuuden ja takautuvan lainsäädännön kiellon periaatteiden vuoksi uuden menettelyn mukaista taloudellisten sanktioiden määräämisen mahdollisuutta ei ole sovellettava tällaisiin asioihin.(22) Nämä periaatteet ovat yhteisön oikeuden yleisiä oikeusperiaatteita, joita sovelletaan erityisen tiukasti rangaistusseuraamusten takautuvaan määräämiseen(23) mutta jotka myös kieltävät (ellei perustelluista poikkeuksista muuta johdu) takautuvat lainsäädäntötoimet siviilioikeuden alalla.(24) Tällä varauksella uskon, että kyseistä menettelyä on sovellettava jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeviin kanteisiin ns. ennen Maastrichtia annettujen tuomioiden osalta edellyttäen, että oikeudenkäyntiä edeltävää asianmukaista menettelyä noudatetaan, kun kyse on ns. Maastrichtin jälkeisestä velvoitteiden noudattamatta jättämisestä.(25)

18 Perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdassa määrätty velvollisuus on pysynyt muuttumattomana, joten jäsenvaltioiden noudatettavaksi ei ole määrätty uutta perustavanlaatuista velvoitetta. Jäsenvaltioilla on kuitenkin potentiaalinen uusi velvollisuus maksaa kiinteämääräinen hyvitys tai uhkasakko, jos ne jättävät noudattamatta tätä perustavanlaatuista velvollisuuttaan. Mielestäni on varsin selvää, että yhteisöjen tuomioistuin ei voi määrätä sanktiota tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavien toimenpiteiden toteuttamatta jättämisestä, kun tuomio on annettu ennen 1.11.1993. Perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdan nojalla jäsenvaltiolle määrättävien kaikkien sanktioiden, jotka perustuvat 171 artiklan 1 kohdan jatkuvaan rikkomiseen, on koskettava 1.11.1993 jälkeistä aikaa. Olettaisin komission ottavan huomioon nämä periaatteet, kun se yksilöi yhteisöjen tuomioistuimessa sen kiinteämääräisen hyvityksen tai uhkasakon määrän, joka asianomaisen jäsenvaltion tulisi sen käsityksen mukaan olosuhteet huomioon ottaen suorittaa. Mielestäni on kuitenkin selvää, että komission toimivalta saattaa jäsenvaltiot vastuuseen yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöön panematta jättämisestä Maastrichtin jälkeiseltä, 1.11.1993 alkavalta ajalta perustuu tuomion antamispäivästä riippumatta perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohtaan eikä 169 artiklaan riippumatta siitä, voiko yhteisöjen tuomioistuin määrätä sanktion aikaisemmalta noudattamatta jättämisen ajalta.

19 Juuri esittämäni perusteella minun on nyt tutkittava, onko perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdan pakollinen soveltaminen suljettu pois edellä 11 kohdassa esitettyjen erityisten tosiseikkojen vuoksi esillä olevan kaltaisissa tapauksissa.

20 Totean ensin, että perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdan sanamuoto on tietyssä suhteessa nimenomaisesti vaativampi kuin 169 artiklan sanamuoto, koska siinä vaaditaan komissiota antamaan sellainen perusteltu lausunto, jossa täsmennetään, miltä osin asianomainen jäsenvaltio ei ole noudattanut yhteisöjen tuomioistuimen tuomiota. Vaikka 169 artiklassa ei määrätä mitään siitä, missä määrin komission täytyy yksilöidä jäsenvaltion perustamissopimuksen mukaisten velvoitteiden noudattamatta jättäminen, 169 artiklassa on tulkittu käytännössä edellytettävän sitä, että komissio esittää johdonmukaisen selvityksen niistä seikoista, jotka ovat syynä tähän käsitykseen.(26) Molemmissa artikloissa esitetyt vaatimukset ovat siten tässä suhteessa identtiset ja niitä on mielestäni noudatettu esillä olevassa asiassa.

21 Yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneessa oikeuskäytännössään tehnyt selväksi, että 169 artiklan mukaisen kanteen ulottuvuus määritellään oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa.(27) Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi jonkin aikaa sitten asiassa komissio v. Espanja, "oikeudenkäyntiä edeltävän vaiheen säännönmukaisuus on perustamissopimuksessa tarkoitettu olennainen takuu sekä kysymyksessä olevan jäsenvaltion oikeuksien suojelemiseksi että myös sen takaamiseksi, että mahdollisen riita-asian oikeudenkäynnin kohde on selkeästi määritelty".(28) Periaatetta, jonka mukaan oikeudenkäynnin kohde täytyy määritellä oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa, sovelletaan, joskin eri tavoin, sekä asian ajalliseen ulottuvuuteen että sen aineelliseen laajuuteen.

22 Perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen komission perustellun lausunnon antaminen on tässä menettelyssä erittäin merkityksellinen. Sitä edeltäviä tapahtumia voivat olla yksityisten henkilöiden tai toisten jäsenvaltioiden valitukset jäsenvaltiota vastaan tai komission itsenäisesti aloittama tutkimus. Joka tapauksessa komissio on aloittanut menettelyn pyytäessään kyseistä jäsenvaltiota esittämään huomautuksia. Minun ei tarvitse tässä yhteydessä tarkastella niitä tapauksia, joissa jäsenvaltio välittömästi joko antaa vakuuttavan ja lopullisen vastauksen tai ilmoittaa täytäntöönpanevansa tuomion. Tarkastelemme tilannetta, jossa jäsenvaltio ei ilmoita täytäntöönpanevansa tuomiota. Seuraavaksi komissio esittää kantansa perustellulla lausunnollaan. Siinä komissio toteaa valituksen aiheen, vaatii asian korjaamista ja asettaa määräajan. Jäsenvaltio vastaa usein jonkinlaisella toimettomuudella. Jäsenvaltio voi nimenomaisesti kiistää komission kannan tai se voi ryhtyä tavalla tai toisella viivyttelemään, mistä löytyy helposti esimerkkejä oikeuskäytännöstä.

23 Molemmissa tapauksissa komissio voi - joskaan sillä ei ole siihen velvollisuutta - jatkaa asian käsittelyä saattamalla sen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi 169 artiklan perusteella. Vaihtoehtoisesti jäsenvaltio voi toteuttaa toimenpiteitä, joita pidän ratkaisevina 169 artiklan tulkinnassa. Se voi valita perustellun lausunnon ehtojen noudattamisen komission asettamassa määräajassa. Komissio voi käyttää toimivaltaa "saattaa asia yhteisön tuomioistuimen käsiteltäväksi" vain, kun jäsenvaltio ei noudata lausuntoa asetetussa määräajassa, joka on tavallaan jäsenvaltiolle annettu jatkoaika; jäsenvaltiolla on mahdollisuus jättää siten komissio ja yhteisöjen tuomioistuin ilman toimivaltaa. Täten perustellulla lausunnolla, jossa yksilöidään se yhteisön oikeuden rikkominen, joka on korjattava, ja määräaika, jossa tämä on tehtävä, määritellään sen antamispäivänä sitä mahdollisesti seuraavan 169 artiklan mukaisen oikeudenkäynnin kohde. Jos asianomainen jäsenvaltio toteuttaa toimenpiteet velvoitteidensa noudattamiseksi asetetun määräajan umpeuduttua, jäsenvaltio jää yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan alaiseksi perustellun lausunnon antamista edeltäneen velvoitteiden noudattamatta jättämisen osalta komission päättäessä nostaa kanteen. Tässä järjestelmässä rikkominen on mahdollista korjata vain perustellussa lausunnossa asetetun määräajan kuluessa ja siinä luodaan tasapaino toisaalta puolustukselle tänä aikana annetun mahdollisuuden ja toisaalta prosessin jatkamisen välille vielä myöhästyneen velvoitteiden noudattamisen jälkeenkin, jotta saadaan määriteltyä jäsenvaltion mahdollisen vastuun perusta sen laiminlyötyä velvollisuutensa jäsenvaltioita, yhteisöä tai yksityisiä henkilöitä kohtaan.(29)

24 Myönnän, että tuomioissa ja ratkaisuehdotuksissa käytetyt käsitteet voivat olla paikoitellen epäselviä oikeudenkäynnin kohteen määrittelemisen ajankohdan suhteen 169 artiklan mukaisissa menettelyissä. Esimerkiksi asiassa komissio v. Saksa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että "noudattamatta jättämistä on arvioitava perustellussa lausunnossa asetetun määräajan umpeutumispäivänä".(30) Julkisasiamies Reischl huomautti samalla tavalla asiassa komissio v. Italia, että "oikeudenkäynnin kohdetta ei voida laajentaa sen jälkeen, kun oikeudenkäyntiä edeltävä vaihe on päättynyt".(31) Tätä voidaan verrata yhteisöjen tuomioistuimen tässä asiassa omaksumaan kantaan, jonka mukaan lakiluonnosta ei voitu ottaa huomioon oikeudenkäynnissä, koska luonnos oli toimitettu komissiolle "perustellun lausunnon antamisen jälkeen".(32) Ellei alustava vaihe pääty tai ellei sitä lopeteta pikemmin perustellun lausunnon antamiseen kuin määräajan umpeutumiseen (mikä on epätodennäköistä ja ristiriidassa tuomiosta komissio v. Saksa edellä lainatun kohdan ranskankielisen version kanssa), nämä kaksi kannanottoa ovat jossain määrin ristiriidassa keskenään. Kuitenkin asiat, joista olen lainannut joitakin kohtia, koskivat tilanteita, joissa kysymys siitä, määräytyvätkö asian ajallinen ulottuvuus perustellun lausunnon antamisen vai asetetun määräajan umpeutumisen perusteella, ei ollut merkityksellinen. Niissä kyse oli (yhteisöjen tuomioistuimen torjumista) yrityksistä muuttaa oikeudenkäynnin aineellista laajuutta perustellussa lausunnossa asetetun määräajan umpeuduttua; ensimmäisessä asiassa jäsenvaltio pyrki vetoamaan velvoitteensa myöhempään noudattamiseen, toisessa komissio pyrki laajentamaan asian aineellista laajuutta siten, että edellä mainittu lakiluonnos otettaisiin huomioon.(33) Esillä olevassa asiassa oikeudenkäynnin ajallisen ulottuvuuden määrittelemisellä siten, että se päättyy perustellussa lausunnossa asetetun määräajan umpeutumiseen eikä tämän määräajan alkamiseen, voisi olla merkittävät seuraukset. Tässä tapauksessa yhdyn yhteisöjen tuomioistuimen lausumaan asiassa komissio v. Italia, jonka mukaan perustellun lausunnon antamishetki on kaikkein loogisin ajankohta, jonka mukaan määräytyy komission mahdollisen kanteen ajallinen ulottuvuus.

25 On olemassa joukko tuomioita, joissa yhteisöjen tuomioistuin on määritellyt asian ajallisen ulottuvuuden virallisen huomautuksen perusteella perustellun lausunnon sijasta. Näissä on kyse joko toistuvista, vuosittaisista noudattamatta jättämisistä, kuten esimerkiksi maatalouden yhteisten markkinajärjestelyjen mukaisten maksuvelvollisuuksien laiminlyönneistä(34), tai yleisten velvoitteiden noudattamatta jättämisestä; näiden komission väitteiden ulottuvuus laajenee ajan myötä velvollisuuden ulottuvuuden laajenemisen myötä.(35) Tällaisissa tapauksissa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että kyseiseen velvoitteen noudattamatta jättämistä koskevaan komission kanteeseen sisältyviä yleisiä väitteitä ei voida ulottaa koskemaan noudattamatta jättämistä, jonka väitetään tapahtuneen kyseiselle jäsenvaltiolle annetun virallisen huomautuksen jälkeen, sillä tämä merkitsisi puolustuksen oikeuksien loukkaamista. Vaikka esillä oleva asia kuuluisikin näistä asiatyypeistä jompaan kumpaan (mikä ei pidä paikkansa), näillä asioilla ainoastaan vahvistettaisiin se, että oikeudenkäynnin kohde oli määritelty ennen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen voimaantuloa.

26 Toisaalta yhteisöjen tuomioistuin on myöntänyt, että edellistä poikkeuksellisemmissa olosuhteissa on mahdollista laajentaa oikeudenkäyntiä seikkoihin, jotka tapahtuivat perustellun lausunnon antamisen tai siinä asetetun määräajan umpeutumisen jälkeen, edellyttäen, että ne ovat "samanlaisia kuin ne, joihin lausunnossa viitattiin ja kyseessä on sama toiminta."(36) Tätä oikeudenkäynnin ajallisen ulottuvuuden mahdollista laajentamista on tulkittava suppeasti, mutta käsitykseni mukaan se on periaatteessa mahdollista asioissa, joissa kyse on jatkuvasta yhteisöjen tuomioistuimen tuomion perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen täytäntöönpanemiseksi tarvittavien toimenpiteiden toteuttamatta jättämisestä. Niin kauan kuin aineelliset tosiseikat eivät muutu, puolustuksen oikeuksia ei loukata, jos myös perustellun lausunnon antamisen jälkeen tapahtuneita jatkuvia identtisiä toimia tai laiminlyöntejä koskevia väitteitä otetaan huomioon. Tällaisissa tapauksissa jäsenvaltio, joka ei käytä hyväkseen perustellussa lausunnossa asetettua jatkoaikaa asioidensa kuntoon saattamiseksi, voi tulla tuomituksi yhteisöjen tuomioistuimessa koko tältä ajalta oikeudenkäynnin alkamispäivään asti (tai mahdolliseen velvoitteiden noudattamispäivään asti, jos se on aikaisempi).

27 Tätä poikkeuksellista mahdollisuutta sovelletaan nyt 171 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanemiseen 171 artiklan 2 kohdan nojalla samoin kuin ennen Maastrichtin sopimuksen voimaantuloa sitä sovellettiin kanteisiin, joilla pyrittiin samaan päämäärään 169 artiklan perusteella. Sanktioiden määräämisen mahdollisuus 1.11.1993 lähtien jatkuvan velvollisuuksien noudattamatta jättämisen vuoksi on kuitenkin tunnusomaista uudelle menettelylle. Katson, että 169 artiklan mukainen perusteltu lausunto ei riitä esillä olevassa asiassa perusteeksi kanteelle, joka koskee, joskin vain osittain, Maastrichtin jälkeistä (joksi sitä kutsun) velvollisuuksien noudattamatta jättämistä ja jonka perusteella voidaan määrätä sanktioita: puolustuksen oikeuksien ja oikeusvarmuuden turvaamiseksi asianomaisella jäsenvaltiolla on oikeus saada tieto (vaikka vain mainitsemalla perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohta) tällaisten sanktioiden määräämisen mahdollisuudesta.(37) Jos komissio olisi pyrkinyt kanteessaan sisällyttämään tämän asian oikeudenkäynnin kohteeseen väitteitä jatkuvasta Maastrichtin jälkeisestä perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdan mukaisten velvoitteiden noudattamatta jättämisestä, minun olisi täytynyt esittää, että kanne olisi jätettävä tutkimatta siltä osin. Koska kanne on muotoiltu yleisesti, katson kuitenkin mieluimmin, että se koskee vain ajanjaksoa, joka päättyi perustellun lausunnon antamiseen 11.10.1993, ja että siinä ei pyritä vetoamaan velvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien oikeudenkäyntien ajallisen ulottuvuuden poikkeukselliseen laajentamiseen tämän päivämäärän jälkeiseen aikaan. Näin kannetta lukien asia koskee vain väitettyä, ennen 1.11.1993 tapahtunutta 171 artiklan 1 kohdan rikkomista, eikä kysymys sanktioiden määräämisestä tule käsiteltäväksi.

28 Koska esillä olevassa oikeudenkäynnissä oikeudenkäynnin kohde määriteltiin näin ollen ennen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen voimaantuloa, katson, että perustamissopimuksen 169 artikla oli oikea perusta asian saattamiselle yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi vielä 1.11.1993 jälkeenkin. Kyseessä olevana aikana komission toimivallasta ja asianmukaisesta menettelystä tällaisten asioiden saattamiseksi yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi määrättiin 169 artiklassa. Kun edellä päättelin, että 169 artiklan asiallista soveltamisalaa (ratione materiae) on implisiittisesti rajoitettu lisäämällä 171 artiklan 2 kohta perustamissopimukseen, katson, että tätä muutosta olisi sovellettava vain tulevien asioiden osalta eli relevanteissa asioissa 1.11.1993 jälkeen annettujen perusteltujen lausuntojen antamisesta lähtien (tai mahdollisesti niiden virallisten huomautusten antamisesta lähtien, joilla pyydetään huomautuksia edellä 24 kohdassa kuvailtujen kaltaisissa asioissa). Muussa tapauksessa tehtäisiin tehottomiksi ne perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdan rikkomista koskevat kanteet, joita koskevat perustellut lausunnot on annettu ennen 1.11.1993 mutta jotka saatettiin tuomioistuimen käsiteltäväksi vasta tuon päivämäärän jälkeen. Olisi perustamissopimuksen 171 artiklan uuden 2 kohdan perustana olevien tavoitteiden vastaista, jos kyseisen artiklan voimaantulon seurauksena yhteisöjen tuomioistuimen tuomioiden täytäntöönpanemisen varmistamiseen tähtääviä komission toimenpiteitä heikennettäisiin, vaikkapa vain joidenkin siirtymäkauden asioiden osalta.

29 Jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohta oli ainoa asianmukainen perusta oikeudenkäynnin aloittamiseksi tässä asiassa sen vuoksi, että asia saatettiin tuomioistuimen käsiteltäväksi 1.11.1993 jälkeen, ehdotan vaihtoehtoisesti, että kannetta käsiteltäisiin ikään kuin se olisi nostettu tällä perusteella. Muutoin kuin sanktioiden osalta 169 artikla ja 171 artiklan 2 kohta ovat, mitä tulee niissä määrättyihin menettelytapoja koskeviin vaatimuksiin(38) ja mahdollisiin tuloksiin (vielä selkeämmin kuin asiassa Chevalley), "yksi ja sama kannetyyppi".(39) Koska sanktioiden määrääminen ei tule käsiteltäväksi asiassa, jossa kyse on kokonaan ennen 1.11.1993 tapahtuneesta, 171 artiklan 1 kohdan mukaisen velvollisuuden noudattamatta jättämisestä, koska puolustuksen oikeuksia ei ole loukattu ja asian tutkimatta jättäminen olisi vastoin yhteisön oikeuden täytäntöönpanemiseen liittyviä yleisiä intressejä, kanne olisi otettava tutkittavaksi.

30 Katson, että 171 artiklan 2 kohdassa määrätään menettelystä, jonka noudattaminen on pakollista perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanemiseksi sellaisissa tapauksissa, joissa komissio antaa perustellun lausuntonsa 1.11.1993 jälkeen. Yhteisöjen tuomioistuin ei kuitenkaan saa määrätä jäsenvaltioille sanktioita silloin, kun kyseessä on yhteisöjen tuomioistuimen tuomioiden täytäntöönpanematta jättäminen, joka tapahtui ennen 1.11.1993. Perustamissopimuksen 169 artiklassa määrätään siten asianmukaisesta menettelystä 171 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanemiseksi tapauksessa, jossa perusteltu lausunto on annettu ja oikeudenkäynnin kohde on siten määritelty ennen 1.11.1993. Edelleen vaikka perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohtaa on sovellettava yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanemiseen, 169 artiklaa voidaan soveltaa, kun kyse on aiemmalla tuomiolla vahvistetusta yhteisön oikeussäännön rikkomisesta kansallisella lainsäädännöllä, käytännöllä tai laiminlyönnilllä. Komission kanne esillä olevassa asiassa on siten otettava tutkittavaksi siltä osin, kuin sillä pyritään perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdan ja yhteisöjen tuomioistuimen asiassa komissio v. Ranska(40) antaman tuomion täytäntöönpanemiseen ja sellaisen yhteisöjen tuomioistuimen tuomion saamiseen, jossa todetaan, että ranskalaiset säädökset laivojen miehistöjen jäseniltä vaadittavasta kansalaisuudesta ovat yhteisön oikeuden muiden oikeussääntöjen vastaisia kuin niiden, joihin vedottiin em. tuomiossa (eli sijoittautumisvapautta koskevat oikeussäännöt). Asiaan ei liity muita kysymyksiä, jotka koskevat asian tutkittavaksi ottamista.

Asianosaisten pääasiaa koskevat väitteet

31 Vaikka Ranskan laissa vastaavaa eroa ei tehdä, komissio on erottanut toisistaan kaupalliseen toimintaan käytettävät alukset ja muut alukset ajaessaan yhteisön oikeuden nojalla kannetta, jonka kohteena on alusten rekisteriin merkitsemistä koskeva Ranskan lainsäädäntö.

i Kaupalliseen toimintaan käytettävät alukset

32 Komissio katsoo, että rekisteröintiä koskeva Ranskan lainsäädäntö on ristiriidassa perustamissopimuksen 6, 52, 58 ja 221 artiklan kanssa siltä osin, kuin se koskee kaupalliseen toimintaan käytettäviä aluksia. Komissio vetoaa pääasiallisesti yhteisöjen tuomioistuimen tuomioon asiassa The Queen v. Secretary of State for Transport, ex parte Factortame ym. (Factortame II).(41) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi tässä asiassa, että kun aluksen taloudelliseen toimintaan käyttämisen edellytykseksi asetetaan, että sen käyttäjä on sijoittautunut asianomaiseen jäsenvaltioon, sen rekisteriin merkitsemisessä on noudatettava sijoittautumisvapautta koskevia oikeussääntöjä; rekisteriin merkitsemistä koskevat oikeussäännöt, jotka syrjivät henkilöitä näiden kansalaisuuden perusteella, olivat siten kielletyt, etenkin sellaiset rekisteriin merkitsemistä koskevat säännöt, joissa vaadittiin, että alusten omistajilla tai vuokraajilla on oltava tietty kansalaisuus tai, jos aluksen omisti yhtiö, sen osakkeenomistajista tai johtajista tietyllä osuudella on oltava tämä kansallisuus, olivat siten perustamissopimuksen 52 artiklan vastaisia. Nämä yhtiöitä koskevat oikeussäännöt olivat myös jäsenvaltioiden kansalaisten yhdenvertaista kohtelua 58 artiklassa tarkoitettujen yhtiöiden pääomaan osallistumisessa koskevan perustamissopimuksen 221 artiklan vastaisia. Oikeussäännöt, joissa alusten rekisteriin merkitsemisen edellytykseksi asetettiin se, että luonnollisilla henkilöillä oli kotipaikka asianomaisessa jäsenvaltiossa, olivat myös 52 artiklan vastaisia, samoin kuin säännöt, jotka koskivat aluksen johto- ja hallinnointikeskuksen sijaintia asianomaisessa jäsenvaltiossa, siltä osin kuin niillä estettiin toissijaista toimipaikkaa toimimasta toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan päätoimipaikan antamien ohjeiden mukaisesti.(42) Komissio lisää, että vaatimus, jonka mukaan yhtiöillä on oltava kotipaikka Ranskassa, on ristiriidassa perustamissopimuksen 58 artiklan kanssa ja este sellaisten kauppaedustajan liikkeiden, sivuliikkeiden ja tytäryhtiöiden perustamiselle, joiden toimialaan kuuluu kauppa-aluksen käyttäminen.

33 Kalastusalusten osalta komissio muistuttaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, joka koskee jäsenvaltioiden toimivaltaa määritellä ne edellytykset, joiden mukaan niiden kalastuskiintiöitä voidaan käyttää hyväksi, ja viittaa siihen, että tätä toimivaltaa on käytettävä tavalla, joka on yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa. Vaikka on luvallista edellyttää, että aluksella, jolla on oikeus käyttää hyväksi sen kalastuskiintiötä, on oltava "todellinen taloudellinen yhteys" kyseiseen jäsenvaltioon, yhteisön kiintiöjärjestelmän tavoitteet edellyttävät, että vaadittu yhteys koskee ainoastaan aluksen harjoittaman kalastuksen sekä kalastuksesta ja siihen liittyvästä teollisuudesta riippuvaisen paikallisen väestön välistä yhteyttä.(43) Oikeuskäytännöstä käy selvästi ilmi, että kansalliset oikeussäännöt, joissa asetetaan kansalaisuuteen tai kotipaikkaan liittyviä vaatimuksia kalastusalusten omistajille tai johdolle (tai miehistölle), eivät ole näiden tavoitteiden mukaisia.(44) Kun unionin kansalainen siten pyrkii käyttämään sijoittautumisoikeuttaan jäsenvaltiossa voidakseen käyttää hyväkseen kalastuskiintiöitä, tällaisia oikeussääntöjä ei voida soveltaa.

ii Alukset, joita ei käytetä kaupalliseen toimintaan

34 Komissio katsoo, että Ranskan alusten rekisteröintiä koskeva lainsäädäntö on perustamissopimuksen 6, 48 ja 52 artiklan sekä asetuksen N:o 1251/70(45) 7 artiklassa ja asetuksen 75/34/ETY(46) 7 artiklassa säädettyjen yhdenvertaisen kohtelun takeiden vastainen siltä osin, kuin se koskee aluksia, joita ei käytetä kaupalliseen toimintaan. Vaikka työolot - käsitettä suppeasti tulkiten - eivät liitykään vapaa-ajan veneilyyn käytettävän aluksen rekisteröintiin, mahdollisuus vapaa-ajan toiminnan harrastamiseen jäsenvaltiossa on välttämätön seuraus työntekijöille kuuluvasta vapaudesta siirtyä kyseiseen jäsenvaltioon palkkatyön tekemistä varten. Ketään ei saa syrjiä kansalaisuuden perusteella niillä alueilla, jotka ovat yhteydessä yhteisön oikeuden mukaisten oikeuksien käyttämiseen. Komissio vetoaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Cowan v. Trésor Public(47) antamaan tuomioon ja samanlainen tuomio annettiin myös asiassa komissio v. Espanja(48). Yhteisöjen tuomioistuin teki selväksi asiassa Cowan, että aloilla, jotka periaatteessa kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan (mm. rikosoikeus ja prosessioikeus), ei kansallisella lainsäädännöllä saa syrjiä henkilöitä, joilla on yhteisön oikeuden mukaan oikeus yhdenvertaiseen kohteluun. Se katsoi, että niillä, jotka matkustivat toiseen jäsenvaltioon käyttääkseen siellä palveluja, oli oikeus muun muassa suojeluun samoin edellytyksin kuin kyseisen jäsenvaltion kansalaisilla ja niillä, joilla on kyseisessä valtiossa kotipaikka, ja siten kärsimänsä vahingon korvaamiseen kansallisen menettelyn mukaisesti samoin edellytyksin kuin edellä mainitut henkilöt, vaikka tällaisesta korvauksesta säätäminen kuului kansalliseen toimivaltaan.(49) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa komissio v. Espanja syrjinnän museoihin sisäänpääsyn ehdoissa Espanjassa olevan ristiriidassa perustamissopimuksen (sellaisena kuin se on nyt) 59 ja 6 artiklan kanssa.

35 Komissio vaatii perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdan nojalla myös yhteisöjen tuomioistuimen asiassa komissio v. Ranska(50) antaman tuomion täytäntöönpanemista; tuomio koskee Ranskan lainsäädäntöä merenkulkuun käytettävien alusten miehistön palkkaamisesta. Vedoten yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, joka koskee ministeriön kiertokirjeen kaltaisten toimenpiteiden riittämättömyyttä direktiivien täytäntöönpanemiseksi oikeudellisesti sitovalla tavalla(51), se väittää, että kiertokirje ei riitä lain tasoisen perustamissopimuksen kanssa ristiriidassa olevan säädöksen muuttamiseen. Komissio lisää, että Ranskan laki on ristiriidassa sekä perustamissopimuksen 52 artiklan että 48 artiklan kanssa (joista jälkimmäistä käytettiin tuomion perusteena yhteisöjen tuomioistuimen vuoden 1974 tuomiossa yhdessä asetuksen N:o 1612/68 kanssa)(52), koska sillä asetetaan esteitä muista jäsenvaltioista kotoisin oleville yrittäjille, jotka tahtovat sijoittautua Ranskaan (ja erityisesti este pääsylle kalastussektorille).

36 Ranskan hallitus myöntää oikeaksi komission pääasiaa koskevat väitteet sellaisina kuin ne sisältyvät kanteeseen. Se ilmoittaa, että asiassa komissio v. Ranska(53) annetun tuomion jälkeen liikenneministeriön kiertokirjeellä vahvistettiin hallintokäytäntö, jonka mukaan jäsenvaltioiden kansalaisiin ei miehistöön ottamisen yhteydessä sovelleta Ranskan kansalaisuutta edellyttävää vaatimusta. Ranskan hallitus esittelee vastineessaan myös liikennettä yleisesti koskevaa lakiluonnosta, jossa komission mukaan puututaan riittävästi sen esille tuomiin rekisteriin merkitsemistä ja miehistön palkkaamista koskeviin eri epäkohtiin. Parlamentin aikataulun asettamat vaatimukset ja päätös sisällyttää lakiluonnokseen ilma- ja tieliikennettä koskevat säännökset estivät kuitenkin sen hyväksymisen ajoissa.

Pääasiaa koskevat päätelmät

37 Kaupalliseen toimintaan käytettävien merenkulkualusten osalta hyväksyn komission väitteet, joista olen tehnyt yhteenvedon ja joita olen kehitellyt tässä ratkaisuehdotuksessa, ja katson, että Ranskan oikeussäännöt, jotka koskevat tällaisten alusten merkitsemistä alusrekisteriin, ovat ristiriidassa perustamissopimuksen kanssa.

38 Komission kanne edellyttää minun tarkastelevan myös muuhun kuin kaupalliseen toimintaan käytettävien merenkulkualusten alusrekisteriin merkitsemistä. Katson Ranskan tasavallan jättäneen myös tältä osin noudattamatta perustamissopimuksen mukaan sille kuuluvia velvoitteita, vaikka yhteisöjen tuomioistuin ei olekaan saanut asianosaisilta yksityiskohtaisia huomautuksia tältä osin. Yhteisöjen tuomioistuimen palvelujen vapaaseen liikkuvuuteen liittyen muotoilemaa Cowan-periaatetta(54) sovelletaan selvästi myös muilla perustamissopimuksen soveltamisalueilla, joita ovat sijoittautumisvapaus, työntekijöiden vapaa liikkuvuus ja oikeus jäädä jäsenvaltion alueelle näitä oikeuksia käytettyään.(55) Kuten asiassa Cowen todettiin palvelujen osalta, ensisijaiset taloudelliset oikeudet voivat luoda tiettyjä liitännäisiä oikeuksia yhdenvertaiseen kohteluun jopa alueilla, jotka pääasiallisesti kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan ja joista yhdenvertainen suojelu on eräs merkittävimmistä. Jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvat alueet kuuluvat perustamissopimuksen soveltamisalaan siltä osin, kuin yhdenvertainen asema näillä alueilla on keskeinen välttämätön seuraus ensisijaisesta taloudellisesta oikeudesta liikkua tai oleskella jäsenvaltion alueella taloudellisessa tarkoituksessa. Yhdenvertainen asema taataan yksityiskohtaisempien oikeussääntöjen puuttuessa perustamissopimuksen soveltamisalalla perustamissopimuksen 6 artiklassa määrätyllä kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellolla.

39 Niiden henkilöiden kohdalla, jotka ovat muuttaneet toiseen jäsenvaltioon harjoittaakseen siellä taloudellista toimintaa, tämä näkökanta on vahvempi kuin niiden kohdalla, joiden läsnäolo jäsenvaltion alueella on väliaikaista, kuten esimerkiksi matkailijoiden. Näillä henkilöillä on se "läheinen side" isäntävaltioon, johon Ranskan hallitus vetosi menestyksettä asiassa Cowan puolustaakseen rikoksella aiheutettujen vahinkojen korvaamisen rajoittamista Ranskan kansalaisiin ja vieraiden valtioiden kansalaisiin, joiden kotipaikka on Ranskan alueella.(56)

40 Siirtotyöläiset nauttivat jo laajoja oikeuksia sosiaalisten ja verotukseen liittyvien etujen osalta yhdenvertaisen kohtelun turvaavan lainsäädännön ansiosta.(57) Sosiaalisiin etuihin kuuluvat kaikki edut, jotka "riippumatta siitä, liittyvätkö ne työsopimukseen vai eivät, myönnetään yleisesti työntekijöille, jotka ovat kyseisen valtion kansalaisia, ensisijaisesti heidän objektiivisen työntekijän asemansa vuoksi tai ainoastaan sen tosiseikan vuoksi, että he asuvat valtion alueella, ja joiden ulottaminen työntekijöihin, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, vaikuttaa siten suotavalta näiden työntekijöiden liikkumisen helpottamiseksi yhteisön alueella".(58) Etuihin kuuluvat (milloin tällaisia etuja myönnetään kyseisen jäsenvaltion kansalaisille) suurille perheille myönnettävät alennukset julkisiin liikennevälineisiin,(59) vähemmistökielen käyttäminen oikeudenkäynnissä jäsenvaltion tuomioistuimessa,(60) avopuolison oikeus muuttaa jäsenvaltioon(61) ja oikeus saada opintotukea huollettaville lapsille toisessa jäsenvaltiossa.(62)

41 Yhteisön sekundäärilainsäädännön säätäminen tällaisten oikeuksien turvaamiseksi työntekijöille ei kuitenkaan sulje pois tiettyjen yhdenvertaiseen kohteluun liittyvien sellaisten oikeuksien joukon olemassaoloa, jotka ovat perustamissopimukseen sisältyvän työntekijöiden vapaan liikkuvuuden sekä sijoittautumisvapauden välttämättömiä seurauksia. Työntekijöiden vedotessa 48 artiklaan tällaisia välttämättä seuraavia oikeuksia yhdenvertaiseen kohteluun sovellettaisiin seikkoihin, jotka asetuksen N:o 1612/68 mukaan eivät ole sosiaalisia etuja; nämä oikeudet olisivat vielä merkityksellisempiä 52 artiklassa tarkoitetun sijoittautumisvapauden alalla, jossa yhteisö ei ole säätänyt vastaavaa sekundäärilainsäädäntöä.

42 Rajat tällaisille välttämättä seuraaville oikeuksille yhdenvertaiseen kohteluun on määriteltävä viitaten niiden henkilöiden keskeisiin inhimillisiin ja taloudellisiin tarpeisiin, jotka käyttävät hyväkseen perustamissopimuksen ensisijaista oikeutta. Monien sosiaalisten etujen (siten kuin käsitettä käytetään asetuksessa N:o 1612/68) epäämisen itsenäisiltä ammatinharjoittajilta ja palvelujen tarjoajilta voidaan katsoa vaikuttavan näiden kilpailukykyyn ja olevan siten lainvastainen este tällaisen toiminnan harjoittamiselle, kuten tilanne oli asiassa komissio v. Italia annetussa tuomiossa, joka koski sosiaalisin perustein myönnettäviä asuntoja.(63) Vaikka tämä tuomio perustuu taloudellisia seikkoja koskeviin perusteisiin, tuomio on yhteydessä asiaan Cowan, sillä molemmat tuomiot koskevat sosiaalista ympäristöä, jossa taloudellisia oikeuksia on käytettävä.(64)

43 Toiseen jäsenvaltioon siellä taloudellisen toiminnan aloittaakseen muuttaneiden jäsenvaltioiden kansalaisten on voitava asettua aloilleen ja sopeutua kyseisen jäsenvaltion yhteiskuntaan eikä heidän taloudellisten oikeuksiensa käyttöä saa pyrkiä estämään syrjimällä heitä muilla alueilla, jotka ovat heidän hyvinvointinsa kannalta keskeisiä.(65) Pidän tätä asiassa Cowan annetun tuomion loogisena seurauksena. Siten jäsenvaltioiden kansalaisten on voitava käyttää hyväkseen sekä mahdollisuutta tehdä työtä ja harjoittaa ammattia taikka jäätyään eläkkeelle tällaisesta taloudellisesta toiminnasta vain oleskella että mahdollisuutta sosiaalisiin ja vapaa-ajan harrastuksiin.

44 Vapaa-ajan veneilyyn käytettävien merenkulkualusten rekisteriin merkitseminen ei mielestäni ole sosiaalinen etu asetuksessa N:o 1612/68 tarkoitetulla tavalla. Siitä huolimatta, että väistämättä vain pieni vähemmistö rekisteröi tällaisia aluksia, rekisteröinti kuuluu selvästi jäsenvaltiossa tarjolla olevien vapaa-ajan harrastusten laajempaan kokonaisuuteen. Mahdollisuus harrastaa tällaista vapaa-ajan toimintaa on välttämätön seuraus vapaudesta liikkua taloudellisen toiminnan harjoittamista varten ja kuuluu siten perustamissopimuksen soveltamisalaan. Tämän vuoksi kansalaisuuteen perustuva syrjintä on tältä osin perustamissopimuksen 6 artiklan vastaista niiden kohdalla, jotka käyttävät hyväkseen työntekijöille taattua vapaata liikkuvuutta tai sijoittautumisvapautta tai liitännäistä oleskeluoikeutta edellä mainittuja oikeuksia ensin käytettyään.

45 Miehistön kansalaisuutta koskevien Ranskan oikeussääntöjen osalta hyväksyn komission esittämät väitteet, joiden mukaan ministeriön kiertokirjeen lähettäminen ei ole riittävän tehokas oikeudellinen keino korjata sellainen yhteisön oikeuden rikkominen, jonka yhteisön tuomioistuin totesi asiassa komissio v. Ranska antamassaan tuomiossa.(66) Tämä käy ilmi yhteisöjen tuomioistuimen tässä asiassa antamasta tuomiosta(67) ja sen vahvistaa se vakiintunut oikeuskäytäntö, johon komissio vetoaa.(68)

46 Sen komission väitteen osalta, jonka mukaan miehistön palkkaamista koskevat Ranskan oikeussäännöt ovat perustamissopimuksen 52 artiklan vastaisia, on todettava, että sellaisten oikeussääntöjen olemassaolo (vaikka niitä ei käytännössä noudatettaisikaan), joilla rajoitetaan niiden henkilöiden joukkoa, jotka voidaan palkata Ranskassa rekisteröityyn alukseen, on este sellaisten luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden sijoittautumiselle, joiden tarkoituksena on käyttää tällaista alusta kaupalliseen toimintaan. Niillä myös rajoitetaan niiden alusten määrää, jotka voivat käyttää hyväkseen Ranskan kalastuskiintiöitä tavalla, joka ei ole kalastuskiintiöjärjestelmän tavoitteiden mukainen.(69)

Oikeudenkäyntikulut

Työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asian hävinnyt osapuoli on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska olen katsonut komission olevan oikeassa kaikissa väitteissään, joiden mukaan vastaaja on jättänyt noudattamatta yhteisön oikeuden mukaiset velvoitteensa, ehdotan, että Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaaman oikeudenkäyntikulut.

Ratkaisuehdotus

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että tuomioistuin antaa seuraavan tuomion:

1 Pitämällä voimassa lakeja, joiden mukaan alukset voidaan merkitä alusrekisteriin ja ne voivat käyttää Ranskan lippua ainoastaan, jos Ranskan kansalaiset omistavat alukset (enemmän kuin puoliksi) tai alukset kuuluvat oikeushenkilöille, joilla on tiettyjä yksilöityjä yhteyksiä Ranskaan, sekä joilla rajoitetaan tietyn miehistön osan palkkaaminen vain Ranskan kansalaisiin, Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta sille perustamissopimuksen 6, 48, 52, 58 ja 221 artiklan, komission asetuksen (ETY) N:o 1251/70 ja neuvoston direktiivin 75/34/ETY mukaan kuuluvat velvoitteet;

2 jättämällä toteuttamatta toimenpiteet, jotka ovat tarpeen yhteisöjen tuomioistuimen asiassa komissio v. Ranska antaman tuomion täytäntöönpanemiseksi, Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta sille perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdan mukaan kuuluvan velvoitteet;(70)

3 Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) - Komissio vetoaa erityisesti työntekijöiden oikeudesta jäädä jäsenvaltion alueelle työskenneltyään siinä valtiossa 29 päivänä kesäkuuta 1970 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 1251/70 (EYVL 1970 L 142, s. 24) sekä jäsenvaltion kansalaisten oikeudesta jäädä toisen jäsenvaltion alueelle toimittuaan siellä itsenäisenä ammatinharjoittajana 17 päivänä joulukuuta 1974 annettuun neuvoston direktiiviin 75/34/ETY (EYVL 1975 L 14, s. 10).

(2) - Asia 167/73, komissio v. Ranska (Kok. 1974, s. 359).

(3) - Code Français des Douanesin (Ranskan tullilaki) 217 pykälä.

(4) - Ranskan tullilain 219 pykälä.

(5) - Code de Travail Maritimen (Merityölaki), 13.12.1926, 3 pykälä ja Ranskan tullilain 221 pykälä.

(6) - Asetus 67-690, 7.8.1967. Tämä asetus (johon komissio vetoaa esillä olevassa asiassa) on eri säädös kuin se, joka oli oikeudenkäynnin kohteena asiassa 167/73, komissio v. Ranska, mainittu edellä alaviitteessä 2, jossa kyse oli (kuten tuomion 3 kohdassa todetaan) 21.11.1961 annetusta ministeriön päätöksestä sellaisena kuin se on muutettuna 12.6.1969 annetulla päätöksellä, jolla tiettyjä paikallisia poikkeuksia lukuun ottamatta määrättiin, että komentosillan, konehuoneen ja sähköttäjän tehtäviin voitiin ottaa ranskalaisissa aluksissa vain Ranskan kansalaisia ja että pääsääntöisesti työpaikat oli varattava Ranskan kansalaisille suhteessa 3:1; nämä päätökset annettiin kuitenkin vuoden 1926 lain 3 pykälän nojalla ja, siltä osin kuin niillä sallitaan muiden kuin Ranskan kansalaisten palkkaaminen suhteessa 1:3, on mahdollista, että Ranskan lain mukaan niiden voidaan katsoa olevan poikkeussäännöksiä tästä pykälästä vuoden 1967 asetuksessa tarkoitetulla tavalla.

(7) - Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annettu asetus (EYVL 1968 L 257, s. 2).

(8) - Asia 167/73, mainittu edellä alaviitteessä 2.

(9) - Kiertokirje 29.4.1975, Journal Officiel de la République Française, 2.5.1975.

(10) - Asia 167/73, mainittu edellä alaviitteessä 2.

(11) - Ensimmäinen tällainen asia oli asia 48/71, komissio v. Italia, tuomio 13.7.1972 (Kok. 1972, s. 529, "Taideaarteet"). Tällaisten tapausten määrä lisääntyi huomattavasti vuoden 1985 jälkeen.

(12) - Muista 169 artiklan ja 171 artiklan 2 kohdan menettelymääräysten sanamuotoja koskevien pääasiallisten erojen käsittelystä ks. jäljempänä 20 kohta.

(13) - Ei ollut odotettavissa, että komissio vaatisi oman kanteensa tutkimatta jättämistä tai että Ranskan hallitus vaatisi, että sitä vastaan olisi sovellettava menettelytapaa, jonka mahdolliset seuraukset ovat vakavammat.

(14) - Ks. esim. asia 104/79, Foglia v. Novello, tuomio 11.3.1980 (Kok. 1980, s. 745) ja asia 244/80, Foglia v. Novello, tuomio 16.12.1981 (Kok. 1981, s. 3045).

(15) - Ks. esim. asia T-84/91, Meskens v. Euroopan parlamentti, tuomio 8.10.1992 (Kok. 1992, s. II-2335) jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti omasta aloitteestaan tutkimatta vaatimuksen siitä, että se määräisi yhteisöjen toimielimen maksettavaksi uhkasakon sen varmistamiseksi, että se noudattaa tuomioistuimen aikaisemmin antamaa tuomiota. Ks. myös asia 31/69, komissio v. Italia, tuomio 17.2.1970 (Kok. 1970, s. 25, 8 kohta), jossa yhteisöjen tuomioistuin huomauttaa, että tietty väite (jonka mukaan 169 artiklan mukaista menettelyä ei voida noudattaa, kun kyseessä on yksinkertaisesti laiminlyönti saattaa välittömästi sovellettavia säännöksiä osaksi kansallista oikeusjärjestystä) oli esitetty liian myöhään, mutta koska se koski yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaa asiassa, "yhteisöjen tuomioistuimen oli käsiteltävä se omasta aloitteestaan". Lisäesimerkkeinä asioista, joissa yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut työjärjestyksen 92 artiklan 2 kohtaa siten, että siinä veloitetaan yhteisöjen tuomioistuin käsittelemään omasta aloitteestaan tutkittavaksi ottamiseen liittyvät seikat ks. asia 55/64, Lens v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 17.11.1965 (Kok. 1965, s. 1033 ja etenkin 1036 ja 1037) (henkilöstöasioita koskevista määräajoista); asia 200/87, Giordani v. komissio (Kok. 1989, s. 1877, 10 kohta) (asia, jossa oli epäselvää, vaatiko komissio asian jättämistä tutkimatta), asia T-19/90, Von Hoessle v. tilintarkastustuomioistuin, tuomio 11.7.1991 (Kok. 1991, s. II-615, 23 kohta) (määräaikojen tarkoituksena on edistää oikeusvarmuutta: "ne kuuluvat siten yleisen järjestyksen alaan eikä niitä voida jättää asianosaisten tai yhteisöjen tuomioistuimen harkinnan varaan"); vrt. asiat, joissa on todettu, että tuomioistuimen ei tarvitse ottaa käsiteltäväksi 169 artiklan mukaisen oikeudenkäyntiä edeltävän asianmukaisen menettelyn väitettyä virheellisyyttä, jos asianomainen jäsenvaltio ei vastusta asiaa, sillä menettelystä on määrätty ainoastaan jäsenvaltioiden oikeuksien suojaamiseksi: asia 249/91, komissio v. Ranska, julkisasiamies Lenzin ratkaisuehdotus, määräys 4.3.1994 (Kok. 1994, s. I-787, 22 kohta), asia C-61/90, komissio v. Kreikka, julkisasiamies Gulmannin ratkaisuehdotus, tuomio 7.4.1992 (Kok. 1992, s. I-2407, 16 kohta).

(16) - Ks. esim. yhdistetyt asiat 114/79-117/79, Fournier v. komissio, määräys 7.5.1980 (Kok. 1980, s. 1529), jossa yhteisöjen virkamiehen perhe yritti nostaa kanteen perustamissopimuksen 175 ja 178 artiklan nojalla asiassa, johon sovelletaan henkilöstöasioita koskevia säännöksiä; yhdistetyt asiat 21/61-26/61, Meroni v. korkea viranomainen, tuomio 6.4.1962 (Kok. 1962, s. 143 ja etenkin 155 ja 156), jossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi omasta aloitteestaan, että kanne, joka koski ratkaisun tekemisen laiminlyöntiä, oli "prosessuaalinen temppu", johon ei voitu vedota korkeaa viranomaista vastaan silloin, kun se kieltäytyy kumoamasta päätöstä, jota vastaan ei voida nostaa kumoamiskannetta määräajan kuluttua umpeen; samoin yhdistetyt asiat 10/68 ja 18/68, Eridania v. komissio, tuomio 10.12.1969 (Kok. 1969, s. 459 ja etenkin 483). Vain milloin sekä perustamissopimuksen 173 artiklaan että 175 artiklaan vetoamiselle asetetut edellytykset täyttyvät, yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että molemmissa määräyksissä "ainoastaan määrätään yhdestä ja samasta muutoksenhakukeinosta" kuten asiassa 15/70, Chevalley v. komissio, tuomio 18.11.1970 (Kok. 1970, s. 975, 6 kohta).

(17) - Tilanne ei ollut tämä asiassa Chevalley v. komissio, mainittu edellä alaviitteessä 16.

(18) - Näin myös D. Ritleng "171 artikla" -kommentaarissaan, V. Constantinesco, R. Kovar ja D. Simon (toim.), Traité sur l'Union Européenne: Commentaire Article par Article, Paris, 1995, s. 577. Lex specialis -periaatteesta ks. esim. julkisasiamies Verloren van Themaatin huomautukset asiassa 239/84, Gerlach v. Minister for Economic Affairs, tuomio 24.10.1985 (Kok. 1985, s. 3507 ja erityisesti 3510).

(19) - Katson, että 169 artiklan 1 kohdan sanamuodon toistaminen monilta osin 171 artiklan 2 kohdassa tarkoittaa, että päätöksen tekeminen siitä, saatetaanko perustamissopimuksen 171 artiklan 1 kohdan mukainen täytäntöönpanoa koskeva asia yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, kuuluu samalla tavalla komission harkintavaltaan.

(20) - Ks. yhdistetyt asiat 24/80 ja 97/80 R, komissio v. Ranska, määräys 28.3.1980 (Kok. 1980, s. 1319, määräyksen 16, 17 ja 19 kohta), jossa yhteisöjen tuomioistuin kieltäytyi määräämästä välitoimia asiassa 232/78, komissio v. Ranska, tuomio 25.9.1979 (Kok. 1979, s. 2729) jo antamansa tuomion täytäntöönpanon varmistamiseksi.

(21) - Ks. edellä 7 kohta.

(22) - Ks. Diez-Hochleitner, "Le Traité de Maastricht et l'Inexécution des Arrêts de la Cour de Justice par les Etats Membres" Revue du Marché Unique Européen, 1994, s. 111 ja 130.

(23) - Ks. asia 63/83, Regina v. Kirk, tuomio 10.7.1984 (Kok. 1984, s. 2689, 21-23 kohta).

(24) - Ks. esim. asia C-337/88, Società Agricola Fattoria Alimentare, tuomio 9.1.1990 (Kok. 1990, s. I-1, 13 kohta) ja asia 331/88, Regina v. Minister for Agriculture, ex parte Fedesa, tuomio 13.11.1990 (Kok. 1990, s. I-4023, 45 kohta).

(25) - Sanat "ennen Maastrichtia" ja "Maastrichtin jälkeinen" viittaavat tämän sopimuksen voimaantuloa edeltävään ja sitä seuraavaan aikaan.

(26) - Asia 7/61, komissio v. Italia, tuomio 19.12.1961 (Kok. 1961, s. 633 ja erityisesti 643).

(27) - Ks. esim. asia 31/69, komissio v. Italia, mainittu edellä alaviitteessä 15, 12 kohta; asia 232/78, komissio v. Ranska, mainittu edellä alaviitteessä 20, 3 kohta; asia 193/80, komissio v. Italia, tuomio 9.12.1981 (Kok. 1981, s. 3019, 12 kohta); asia 211/81, komissio v. Tanska, tuomio 15.12.1982 (Kok. 1982, s. 4547, 14 kohta); asia 124/81, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 8.2.1983 (Kok. 1983, s. 203, 6 ja 7 kohta); asia 325/82, komissio v. Saksa, tuomio 14.2.1984 (Kok. 1984, s. 777, 8 ja 9 kohta); asia 166/82, komissio v. Italia, tuomio 7.2.1984 (Kok. 1984, s. 459, 16 ja 17 kohta); asia 186/85, komissio v. Belgia, tuomio 7.5.1987 (Kok. 1987, s. 2029, 13 kohta); asia C-347/88, komissio v. Kreikka, tuomio 13.12.1990 (Kok. 1990, s. I-4747, 16 ja 17 kohta); asia C-52/90, komissio v. Tanska, tuomio 31.3.1992 (Kok. 1992, s. I-2187, 17 kohta).

(28) - Asia C-266/94, määräys 11.7.1995 (Kok. 1995, s. I-1975, 17 kohta).

(29) - Ks. esim. asia C-361/88, komissio v. Saksa, tuomio 30.5.1991 (Kok. 1991, s. I-2567, 31 kohta). Ks. myös asia 39/72, komissio v. Italia, tuomio 7.2.1973 (Kok. 1973, s. 101); asia 309/84, komissio v. Italia, tuomio 20.2.1986 (Kok. 1986, s. 599).

(30) - Asia C-317/92, tuomio 1.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2039, 3 kohta). Huomaan, että tämän lausunnon ranskankielinen versio on tarkempi kuin englanninkielinen; ranskankielisessä versiossa viitataan perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymisen ajankohtaan.

(31) - Edellä alaviitteessä 27 mainittu asia 166/82, s. 477.

(32) - Tuomion 17 kohta, kursivointi kirjoittajan.

(33) - Ks. samanlainen lausuma täysin erilaisessa asiassa, asia C-309/84, komissio v. Italia, mainittu edellä alaviitteessä 29, 14 kohta; kuitenkin kuten jäljempänä käy välittömästi ilmi, tässä asiassa muodollinen virallisen huomautuksen antaminen määritteli oikeudenkäynnin ajallisen ulottuvuuden.

(34) - Ks. esim. asia 309/84, komissio v. Italia, mainittu edellä alaviitteessä 29, jossa oli kyse viinin viljelyn lopettamisen johdosta maksettavien vuosittaisten korvausten suorittamisesta ja asia C-217/88, komissio v. Saksa, tuomio 16.7.1990 (Kok. 1990, s. I-2879), jossa kyse oli tiettyjen viinivuosien viinivarastojen pakollisesta tislauksesta.

(35) - Ks. esim. asia 31/69, komissio v. Italia, mainittu edellä alaviitteessä 15, jossa verojen palautusjärjestelmää viennin yhteydessä oli muutettu joitakin päiviä ennen virallisen huomautuksen antamista siten, että se kattoi useampia tuotteita.

(36) - Ks. asia 42/82, komissio v. Ranska, tuomio 22.3.1983 (Kok. 1983, s. 1013); asia 113/86, komissio v. Italia, tuomio 4.2.1988 (Kok. 1988, s. 607).

(37) - Ks. komission kahdestoista vuotuinen kertomus yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta (EYVL 1995 C 254, s. 1, s. 7) komission tavasta varoittaa jäsenvaltioita sekä virallisella huomautuksella että perustellulla lausunnolla uuden menettelyn mukaisesta sanktioiden mahdollisuudesta.

(38) - Ks. edellä 20 kohta.

(39) - Ks. edellä alaviitteessä 16 mainittu asia Chevalley.

(40) - Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia 167/73.

(41) - Asia C-221/89, tuomio 25.7.1991 (Kok. 1991, s. I-3905).

(42) - Asia Factortame, mainittu edellä alaviitteessä 41, tuomion 22, 29-31, 33-35 kohta. Ks. myös asia C-246/89, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 4.10.1991 (Kok. 1991, s. I-4585) ja asia C-93/89, komissio v. Irlanti, tuomio 4.10.1991 (Kok. 1991, s. I-4569). Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 305/87, komissio v. Kreikka, 30.5.1989 antamasta tuomiosta (Kok. 1989, s. 1461, 12 kohta) käy selvästi ilmi, että kaikki säännökset, jotka ovat ristiriidassa perustamissopimuksen 52 artiklan kanssa, ovat ristiriidassa myös 6 artiklan kanssa.

(43) - Ks. asia C-3/87, Queen v. Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte Agegate, tuomio 14.12.1989 (Kok. 1989, s. 4459, 17 ja 27 kohta); asia C-216/87, Queen v. Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte Jaderow, tuomio 14.12.1989 (Kok. 1989, s. 4509, 18 ja 43 kohta); edellä alaviitteessä 42 mainittu asia C-246/89, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, 12 ja 35 kohta.

(44) - Yhtiöiden rekisteröimisestä, kotipaikasta, hallinnoinnista ja omistuksesta sekä luonnollisten henkilöiden kansalaisuudesta, edellä alaviitteessä 43 mainitun asiassa Jaderow annetun tuomion 42 kohta; edellä alaviitteessä 42 mainittu asia C-246/89, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, 31 ja 39 kohta; edellä alaviitteessä 42 mainittu asia C-93/89, komissio v. Irlanti, 10, 11 ja 15 kohta (vain yhtiöiden rekisteröiminen); miehistön kotipaikasta ks. edellä alaviitteessä 43 mainittu Agegate, 24-26 kohta.

(45) - Mainittu edellä alaviitteessä 1.

(46) - Mainittu edellä alaviitteessä 1.

(47) - Asia 186/87, tuomio 2.2.1989 (Kok. 1989, s. 195).

(48) - Asia C-45/93, tuomio 15.3.1994 (Kok. 1994, s. I-911).

(49) - Mainittu edellä alaviitteessä 47, 17-19 kohta; ks. myös asia 203/80, Casati, tuomio 11.11.1981 (Kok. 1981, s. 2595).

(50) - Ks. edellä alaviitteessä 2 mainittu asia 167/73.

(51) - Ks. asia 168/85, komissio v. Italia, tuomio 15.10.1986 (Kok. 1986, s. 2945, 15 kohta); edellä alaviitteessä 29 mainittu asia C-361/88, komissio v. Saksa, 24 kohta; asiat C-13/90, C-14/90 ja C-64/90, komissio v. Ranska, tuomio 1.10.1991 (Kok. 1991, s. I-4327, I-4331 ja I-4335).

(52) - Mainittu edellä alaviitteessä 7.

(53) - Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia 167/73.

(54) - Asiassa C-45/93, komissio v. Espanja annetun tuomion sanamuodosta ei käy selvästi ilmi, katsoiko yhteisöjen tuomioistuin syrjinnän museoiden sisäänpääsymaksuissa liittyvän liitännäisiin etuihin, jotka vaikuttavat niihin ehtoihin, joiden mukaan palveluita tarjotaan matkailijoille tai matkailijat vastaanottavat niitä (kuten asia oli selvästi asiassa Cowen) vai matkailijoille tarjottavien palveluiden tarjoamiseen tai vastaanottamiseen liittyviin ehtoihin; ks. tuomion 5 ja 7 kohta, missä komission väitteistä on esitetty lyhennelmä.

(55) - Komissio ei vetoa muiden unionin kansalaisten oikeuksiin, enkä minä niitä tässä käsittele; näillä kansalaisilla on oikeus oleskella jäsenvaltion alueella muiden yhteisön oikeuden mukaisten oikeuksien perusteella, jotka on nyt vahvistettu perustamissopimuksen 8 a artiklalla; ks. ammattitoimintansa lopettaneiden työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien oleskeluoikeudesta 28 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/365/ETY (EYVL 1990 L 180, s. 28), oleskeluoikeudesta 28 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/364/ETY (EYVL 1990 L 180, s. 26) ja ammatillisiin koulutuskursseihin osallistuvien opiskelijoiden oleskeluoikeudesta 29 päivänä lokakuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/96/ETY (EYVL 1993 L 317, s. 59).

(56) - Edellä alaviitteessä 47 mainittu asia Cowan, 16 kohta.

(57) - Edellä alaviitteessä 7 mainitun asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta.

(58) - Asia 207/78, Ministère Public v. Even, tuomio 31.5.1979 (Kok. 1979, s. 2019, 22 kohta).

(59) - Asia 32/75, Cristini v. SNCF, tuomio 30.9.1975 (Kok. 1975, s. 1085).

(60) - Asia 137/84, Ministère Public v. Mutsch, tuomio 11.7.1985 (Kok. 1985, s. 2681).

(61) - Asia 59/85, Hollanti v. Reed, tuomio 17.4.1986 (Kok. 1986, s. 1283).

(62) - Asia C-3/90, Bernini v. Minister van Onderwijs, tuomio 26.2.1992 (Kok. 1992, s. I-1071).

(63) - Asia 63/86, tuomio 14.1.1988 (Kok. 1988, s. 29, 16 ja 17 kohta).

(64) - Molemmat päätökset tehtiin "dans une même perspective de protection de l'environnement sociologique de libertés garanties", J. Mertens de Wilmarsin sanoin, "L'Arrêt Cowan", Cahiers de Droit Européen (1990) 388, s. 401.

(65) - Ks. esim. yhdistetyt asiat 389/87 ja 390/87, Echternach ja Moritz v. Minister for Education and Science, tuomio 15.3.1989 (Kok. 1989 s. 723, 20 kohta).

(66) - Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia 167/73.

(67) - Ks. tuomion 41 ja 42 kohta.

(68) - Ks. asiat, jotka mainittiin edellä alaviitteessä 51.

(69) - Ks. edellä alaviitteessä 43 mainittu Agegate.

(70) - Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia 167/73.