YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN

TUOMIO (viides jaosto)

11 päivänä heinäkuuta 1997

Asia T-29/96

Bernd Schoch

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Korvaus pitämättä jääneistä lomista — Sairausloma — Irtisanomisaika”

Täydellinen teksti ranskankielellä II - 635

Aihe:

Kanne, jolla vaaditaan kumottavaksi Euroopan parlamentin päätös, jossa kieltäydyttiin maksamasta kantajalle 124120 Belgian frangia (BEF) korvauksena 19,5 lomapäivästä, joiden oli väitetty jääneen kantajalta pitämättä tämän lähtiessä toimielimen palveluksesta väliaikaisen toimihenkilön tointa koskevan sopimuksensa irtisanomisen jälkeen.

Lopputulos:

Kumoaminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja otettiin toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella 1.2.1993 väliaikaiseksi toimihenkilöksi Euroopan parlamentin Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmään (jäljempänä ELDR-iyhmä).

Kantaja jäi pois työstä 25.3.1994 alkaen sairauden vuoksi.

ELDR-ryhmän puheenjohtaja ilmoitti 26.7.1994 päivätyllä kirjeellään kantajalle ryhmän puheenjohtajiston päätöksestä irtisanoa kantajan sopimus ELDR-ryhmän kokoonpanossa parlamenttivaalien johdosta tapahtuneiden muutosten vuoksi. Kolmen kuukauden pituinen irtisanomisaika, joka alkoi kulua kirjeen lähettämispäivästä, päättyi 26.10.1994.

Kantajan asianajaja keskusteli 14.9.1994 ELDR-ryhmän varapuheenjohtajan kanssa, ja keskustelussa sovittiin, että kantajan hallinnollisesta asemasta riippumatta kantaja vapautettiin velvollisuudesta hoitaa tehtäviään irtisanomisaikana.

Kantaja tiedusteli asianajajansa välityksellä 14.9.1994 parlamentin henkilöstöosastolta omaa hallinnollista asemaansa sekä erityisesti irtisanomisajan pituutta ottaen huomioon, että hän ei ollut vielä pitänyt vuoden 1994 vuosilomaansa ja että hän oli edelleen sairauslomalla työkyvyttömyyden vuoksi.

Parlamentin henkilöstöosasto ilmoitti kantajan asianajajalle 23.9.1994 päivätyllä kirjeellä, että poliittisten ryhmien niiden väliaikaisten toimihenkilöiden, joiden sopimus oli irtisanottu parlamenttivaalien vuoksi, palvelussuhteiden lopullinen päättyminen oli päätetty siirtää tapahtuvaksi 31.12.1994 ja että kolmen kuukauden pituinen irtisanomisaika alkoi siten 1.10.1994. Henkilöstöosasto täsmensi myös, että lomat, joita ei ollut pidetty ennen lähtöä, eivät pidentäneet irtisanomisaikaa, vaan niistä maksettaisiin korvaus palvelussuhteen päättyessä Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) liitteessä V olevan 4 artiklan toisen kohdan mukaisesti, jota sovelletaan väliaikaisiin toimihenkilöihin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen (jäljempänä palvelussuhteen ehdot) 16 artiklan perusteella.

Kantajan asianajaja vaati 4.10.1994 parlamentin henkilöstöosastolta vahvistusta sille, että kantaja ”saisi 31.12.1994 asti palkkansa ja sen lisäksi korvauksen vuosilomasta”, joka oli jäänyt pitämättä.

Kantajan asianajaja pyysi 17.2.1995 päivätyllä kirjeellään niiden korvausten maksamista, jotka liittyivät kantajan vuoden 1994 aikana pitämättä jääneisiin lomiin.

Parlamentin henkilöstöosasto vastasi 8.3.1995, että ”koska Schoch oli poliittisen ryhmän toimihenkilö, kyseinen ryhmä itse hoiti toimihenkilöittensä loma-asiat”, ja että ryhmää oli pyydetty laskemaan kantajan vuoden 1994 lomapäivät.

Henkilöstöosasto toimitti 12.5.1995 kantajan asianajajalle jäljennöksen ELDR-ryhmän pääsihteerin vastauksesta, joka kuului seuraavasti:

” — — Schoch ei ole työskennellyt ryhmässämme enää hänen 22.3.1994 päivätyn ensimmäisen lääkärintodistuksensa toimittamisen jälkeen. Täsmennän, että hänen viimeinen lääkärintodistuksensa oli voimassa 15.7.1994 asti.

Tavatessani Schochin asianajajan Lucas Vogelin 14.9.1994 ilmoitin hänelle, että Schoch vapautettaisiin velvollisuudesta hoitaa ammatillisia tehtäviään irtisanomisaikanaan.

— — Schochin irtisanomisaika alkoi 1.10.1994— — Schoch oli tosiasiassa lomalla 19.7.1994 ja 30.9.1994 välisen ajan, vaikka ryhmälle ei henkilöstösääntöjen vastaisesti olekaan esitetty lomahakemusta. Koska Schoch on pitänyt lomaa kaksi kuukautta ja 15 päivää— — hänellä ei enää ole mitään oikeutta lomaan.”

Kantajan asianajaja pyysi 18.5.1995 parlamentin henkilöstöosastoa käsittelemään päätöksensä uudelleen.

Henkilöstöosasto muistutti 21.6.1995 päivätyssä kirjeessään, että ELDR-ryhmä oli ”irtisanonut Schochin sopimuksen 26.7.1994 päivätyllä kirjeellään” ja että ”hänen irtisanomisaikansa oli alkanut tästä päivästä”, mutta että parlamentti oli myöhemmin päättänyt, että ”väliaikaisten toimihenkilöiden sopimukset irtisanottiin päättyviksi 31.12.1994 ja että siten kaikkien toimihenkilöiden irtisanomisaika alkoi 1.10.199426.7.1994 sijasta”. Henkilöstöosasto oli lisäksi sitä mieltä, että Schoch oli kokonaisuudessaan pitänyt lomansa ennen 1.10.1994 eli ennen kolmen kuukauden irtisanomisaikaa, joka on pisin mahdollinen palvelussuhteen ehtojen mukainen aika.

Kantaja valitti 9.8.1995 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti parlamentin päätöksestä kieltäytyä maksamasta hänelle korvausta niistä lomapäivistä, joita hän ei ollut pitänyt vuonna 1994.

Parlamentin pääsihteeri hyväksyi kantajan valituksen osittain 26.2.1996 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että oli todettu, että 16.7.1994-31.8.1994välistä aikaa koskeva lääkärintodistus sisältyi parlamentin työterveyshuollosta vastaavalla osastolla Brysselissä olevaan kantajan kansioon, mutta tätä todistusta ei milloinkaan ollut toimitettu ELDR-ryhmälle. Pääsihteeri katsoi, että työterveyshuollosta vastaavalla osastolla sen paremmin kuin ELDR-ryhmälläkään ei sitä vastoin ollut hallussaan 1 - 30.9.1994 välistä aikaa koskevaa lääkärintodistusta. Pääsihteeri katsoi siten, että kantaja oli tosiasiassa pitänyt osan vuosilomastaan 1.-30.9.1994.

Pääasia

Kanneperuste, joka koskee palvelussuhteen ehtojen, henkilöstösääntöjen 57, 59 ja 60 artiklan sekä henkilöstösääntöjen liitteessä V olevan 1-4 artiklan rikkomista

Kantaja väittää, että hänen poissaoloaan syyskuun 1994 aikana on pidettävä perusteltuna sen vuoksi, että hän oli tämän ajan sairauslomalla (37 kohta).

Väliaikaisiin toimihenkilöihin palvelussuhteen ehtojen 16 artiklan perusteella sovellettavissa henkilöstösääntöjen 59 artiklassa säädetään, että virkamiehen, joka osoittaa olevansa kykenemätön hoitamaan tehtäviään sairauden tai tapaturman vuoksi, on mahdollisimman pian ilmoitettava toimielimelleen kykenemättömyydestään hoitaa tehtäviään ja ilmoitettava olinpaikastaan; hänen on lisäksi toimitettava lääkärintodistus, jos hän on poissa yli kolme päivää. Toimielimen hallinto voi toisaalta kiistää tällaisen lääkärintodistuksen pätevyyden ja todeta kyseisen virkamiehen olevan sääntöjenvastaisesti poissa ainoastaan, jos virkamies on ensin tutkittu lääkärintarkastuksessa, ja tarkastuksen tulokset ovat hallinnollisesti päteviä vasta tarkastuksen päivämäärästä lukien. Toimielinten velvollisuutta suorituttaa tällainen tarkastus ennen kieltäytymistä hyväksyä lääkärintodistus vastaa luonnollisesti kyseessä olevien virkamiesten velvollisuus toimittaa mahdollisimman pian sellaiset todistukset, joista ilmenee riittävän selvästi ja varmasti se työkyvyttömyys, johon he aikovat vedota, koska muutoin henkilöstösääntöjen 59 ja 60 artiklan määräykset jäävät vaikutuksettomiksi (38 kohta).

Viittaukset: asia T-135/95, Z v. komissio, 20.11.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1413, 32 kohta).

Kantaja ei ole osoittanut toimittaneensa määräajassa lääkärintodistusta, joka oikeuttaisi hänen poissaolonsa syyskuussa 1994 (44 kohta).

Kanteensa toisessa osassa kantaja väittää, että kun häntä on arvosteltu seitsemän kuukautta poissaolon jälkeen siitä, että hän ei ole toimittanut poissaoloonsa syyskuussa 1994 oikeuttavaa lääkärintodistusta, tämä on tapahtunut liian myöhään käydäkseen perusteeksi henkilöstösääntöjen 60 artiklan soveltamiselle. Tältä osin on todettava, että toisin kuin virkamiehelle asetettu selkeä velvollisuus toimittaa lääkärintodistus, jos hän on poissa yli kolme päivää, missään henkilöstösääntöjen tai niiden täytäntöönpanosta annettujen säädösten säännöksissä ei aseteta toimielimelle velvollisuutta ilmoittaa tietyssä määräajassa kyseiselle virkamiehelle tai toimihenkilölle siitä, ettei toimielin ole saanut poissaoloon oikeuttavaa lääkärintodistusta. Parlamentti ei nyt esillä olevassa asiassa ole ylittänyt kohtuullista määräaikaa, jossa sillä on henkilöstösääntöjen 60 artiklan mukaisesti oikeus vähentää kantajan luvaton poissaolo hänen vuosilomastaan, eikä myöskään ole loukannut huolenpitovelvollisuuden tai luottamuksensuojan periaatetta (46 kohta).

Kanteensa kolmannessa osassa kantaja väittää, että hänen poissaoloaan on pidettävä perusteltuna ELDR-ryhmän 14.9.1994 tehdyn päätöksen vuoksi, jossa päätettiin olla antamatta hänelle enää töitä ja vapauttaa hänet velvollisuudesta hoitaa tehtäviään irtisanomisaikana (48 kohta).

ELDR-ryhmän puheenjohtajiston päätökseen, jolla kantajan sopimus irtisanottiin kolmen kuukauden irtisanomisajalla ja joka annettiin kantajalle tiedoksi 26.7.1994 päivätyllä kirjeellä, ei liity mitään kantajan vapauttamista hänen tehtäviensä hoitamisesta irtisanomisaikana ja sillä ei siten voida perustella kantajan 26.7.1994 alkanutta poissaoloa (50 kohta).

ELDR-ryhmän varapuheenjohtaja ilmoitti 14.9.1994 käydyssä keskustelussa kantajan asianajajalle, että ryhmä vapauttaa kantajan tämän velvollisuudesta hoitaa tehtäviään irtisanomisaikana. Tästä seuraa, että tästä päivästä alkaen ja edellä mainituin rajoituksin kantajan poissaoloa voidaan pitää luvallisena (51 kohta).

Kantajalle ilmoitettiin 23.9.1994 päivätyllä henkilöstöosaston päällikön kirjeellä, että hänen sopimuksensa lopullinen päättyminen oli päätetty siirtää tapahtuvaksi 31.12.1994 ja että hänen kolmen kuukauden pituinen irtisanomisaikansa alkoi siten 1.10.1994. Tällä 23.9.1994 tehdyllä päätöksellä ei voi olla minkäänlaista takautuvaa valloitusta, sillä muutoin loukattaisiin luottamuksensuojan periaatetta. Tästä seuraa, että kantajan, joka on vapautettu 14.9.1994 velvollisuudestaan hoitaa tehtäviään, ei voida jälkikäteen katsoa olleen luvatta poissa työstä 14.-23.9.1994 (52 kohta).

Ratkaisu:

Parlamentin 26.2.1996 tekemä päätös kumotaan siltä osin, kuin siinä on katsottu kantajan olleen luvatta poissa työstä 14.-23.9.1994.

Parlamentti velvoitetaan maksamaan Schochille yhdeksästä pitämättä jääneestä lomapäivästä korvaus, jonka määrä lasketaan henkilöstösääntöjen liitteessä V olevan 4 artiklan toisen kohdan säännösten mukaisesti. Tähän korvauksen määrään lisätään 8.3.1996 lukien laskettava 8 prosentin vuotuinen korko maksun suorittamispäivään asti.

Muilta osin kanne hylätään.