YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

28 päivänä helmikuuta 1996

Asia T-15/95

Nuno do Paço Quesado

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Kantajan palkkaluokan ja palkkatason määrittämistä koskevan komission päätöksen kumoaminen — Palaaminen entiseen yksikköön sen jälkeen, kun virkamies on omasta pyynnöstään ollut tilapäisesti hoitamassa muita tehtäviä”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-171

Aihe:

Sellaisen 1.3.1994 tehdyn komission päätöksen kumoaminen, jolla kantaja luokitellaan palkkaluokan LA 5 palkkatasolle 1 ja hänen ikälisiensä laskennan alkamisajankohdaksi vahvistetaan 1.4.1994, kun hän on palannut komission käännöspalveluihin oltuaan omasta pyynnöstään hoitamassa tilapäisesti muita tehtäviä.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja tuli komission palvelukseen käännöspalveluihin 1.1.1986 palkkaluokan A 7 palkkatasolle 1. Omasta pyynnöstään hänet siirrettiin 1.10.1987 alkaen hoitamaan tilapäisesti muita tehtäviä Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskukseen. Tätä tilapäistä muiden tehtävien hoitoa pidennettiin useita kertoja 30.9.1990 asti.

Kantaja menestyi avoimessa kilpailussa COM/LA/5/88, minkä jälkeen hänet nimitettiin johtavaksi kielenkääntäjäksi ja siirrettiin 1.10.1990 alkaen komission käännöspalveluihin palkkaluokan LA 5 palkkatasolle 1. Hänen ikälisiensä laskennan alkamisajankohdaksi vahvistettiin sama päivä. Kantajan pyynnöstä hänen tilapäistä muiden tehtävien hoitoaan pidennettiin vielä useilla päätöksillä 30.9.1994 asti.

Kantajan 16.11.1993 päivätyn pyynnön seurauksena hänelle ilmoitettiin palaamisesta entiseen yksikköön 1.4.1994 alkaen ja henkilöstö- ja hallintoasiain pääosaston pääjohtajan 1.3.1994 tekemällä päätöksellä hänet siirrettiin käännöspalveluihin palkkaluokan LA 5 palkkatasolle 1, ja hänen ikälisiensä laskennan alkamisajankohdaksi vahvistettiin 1.4.1994. Kantaja vaati kirjatulla kirjeellä tämän päätöksen kumoamista ja sen ajanjakson huomioon ottamista ikälisiä määriteltäessä, jolloin hän oli tilapäisesti hoitamassa muita tehtäviä. Komissio käsitteli tätä kirjettä valituksena ja hylkäsi sen.

Pääasia

Euroopan yhteisöjen virkamiesten henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) 37 artiklan toisen kohdan mukaan viranhoitoon liittyvien seikkojen vuoksi tapahtuvaan muiden tehtävien tilapäiseen hoitamiseen sovelletaan 38 artiklaa, kun taas omasta pyynnöstä tapahtuvaan muiden tehtävien tilapäiseen hoitamiseen sovelletaan 39 artiklaa, ja nämä säännökset muodostavat henkilöstösääntöjen III osaston toisen luvun kohtaa ”muiden tehtävien tilapäinen hoitaminen” koskevan järjestelmän. Henkilöstösääntöjen 38 artiklan f kohdassa säädetään nimenomaisesti, että viranhoitoon liittyvien seikkojen vuoksi muita tehtäviä tilapäisesti hoitava virkamies säilyttää alkuperäisen virkansa, oikeutensa ikälisiin ja ylennysmahdollisuutensa (26 ja 27 kohta).

Henkilöstösääntöjen 38 artiklassa säädetään oikeudesta palkan erotukseen ja oikeudesta ikälisiin ja ylennyksiin, mutta näitä oikeuksia ei ole sisällytetty henkilöstösääntöjen 39 artiklaan. Tästä seuraa, että on syytä katsoa, että yhteisön lainsäätäjä ei ole halunnut antaa näitä oikeuksia omasta pyynnöstään muita tehtäviä tilapäisesti hoitavalle virkamiehelle. Kun on kyse säännöksistä, joilla pyritään henkilöstösääntöjen 37 artiklan mukaan määrittämään edellytykset, joilla tilapäisesti muita tehtäviä hoitava virkamies yhä nauttii näistä oikeuksista ja on yhä niiden velvoitteiden alainen, jotka perustuvat hänen virkasuhteeseensa siinä toimielimessä, jonka palveluksessa hän alun perin on, yhteisön lainsäätäjä ei muussa tapauksessa olisi jättänyt säätämättä henkilöstösääntöjen 39 artiklassa näiltä osin samanlaisia säännöksiä kuin 38 artiklassa. Siitä, että henkilöstösääntöjen 39 artiklassa ei ole säädetty asiasta, ei siis voida päätellä, että virkamiehellä olisi oikeus, josta on säädetty nimenomaisesti ainoastaan viranhoitoon liittyvien seikkojen vuoksi muita tehtäviä tilapäisesti hoitavien virkamiesten osalta (28 kohta).

Henkilöstösääntöjen termeiltään täsmällisiä säännöksiä ei voida analogisesti laajentaa koskemaan tapauksia, joita ei nimenomaisesti mainita, joten henkilöstösääntöjen 39 artiklan rajoittaviin säännöksiin ei voida lisätä henkilöstösääntöjen 38 artiklan f kohdan säännöstä vastaavaa säännöstä (29 kohta).

Viittaukset: asia 48/70, Bernardi v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 16.3.1971 (Kok. 1971, s. 175, 11 ja 12 kohta); asia 123/84, Klein v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 20.6.1985 (Kok. 1985, s. 1907, 23 kohta).

Tällainen tulkinta henkilöstösääntöjen 38 ja 39 artiklan erilaisista säännöksistä on perusteltavissa sillä, että 38 artiklan osalta tilapäisestä muiden tehtävien hoitamisesta voidaan päättää vastoin kyseisen virkamiehen tahtoa, joten voidaan ajatella, että yhteisön lainsäätäjä on halunnut taata kyseiselle henkilölle sen, että uusiin tehtäviin määrääminen ei vaikuta hänen palkkaukseensa eikä ylennysmahdollisuuksiinsa siinä toimielimessä, jonka palveluksessa hän alun perin on. Tällainen takuu ei sitä vastoin ole välttämätön, kun on kyse omasta pyynnöstä tapahtuvasta tilapäisestä muiden tehtävien hoidosta, koska tällöin kyseisen virkamiehen on itse arvioitava pyytämäänsä tilapäiseen muiden tehtävien hoitoon liittyvät edut huolimatta mahdollisesta palkkauksen pienenemisestä ja ylennysmahdollisuuksien menetyksestä siinä toimielimessä, jonka palveluksessa hän alun perin on. Kantajan esittämällä väitteellä siitä, että koska omasta pyynnöstään muita tehtäviä tilapäisesti hoitavalle virkamiehelle ei myönnetty oikeutta henkilöstösääntöjen 44 artiklassa säädettyihin ikälisiin, niin virkamiehen alun perin palvelema toimielin hyötyisi muita tehtäviä tilapäisesti hoitamalla saadusta ammattikokemuksesta vastikkeetta, ei voida kiistää edellä henkilöstösääntöjen laatijoiden oletetusta tahdosta esitettyjä päätelmiä (30 kohta).

Oikeudesta saada automaattisesti ikälisiä on todettava, että kantaja väittää, että on olemassa yhteinen, henkilöstösääntöjen 44 artiklassa säädetty automaattista ikälisien saamista koskeva järjestelmä; tätä väitettä ei voida hyväksyä, koska jos tällainen yhteinen järjestelmä, jota sovelletaan, ellei muuta ole säädetty, olisi olemassa, yhteisön lainsäätäjän ei tarvitsisi henkilöstösääntöjen 38 artiklan f kohdassa ja 42 artiklan toisessa kohdassa nimenomaisesti antaa tällaista oikeutta virkamiehille, jotka ovat viranhoitoon liittyvien seikkojen vuoksi tilapäisesti hoitamassa muita tehtäviä ja lomalla asepalveluksen suorittamista varten, ja samalla tavalla nimenomaisesti evätä tämä oikeus henkilöstösääntöjen 40 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 41 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa virkamiehiltä, jotka ovat henkilökohtaisista syistä myönnetyllä lomalla tai disponibiliteetissa (31 kohta).

Tämän päätelmän pätevyyteen ei vaikuta se, että henkilöstösääntöjen 39 artiklassa on ilmeisellä tavalla jätetty asiasta säätäminen. Tällaista tulkintaa voitaisiin mahdollisesti perustella ainoastaan silloin, jos kyseisen virkamiehen pyynnöstä tapahtuva tilapäinen muiden tehtävien hoitaminen olisi sellaisenaan jokin henkilöstösääntöjen 35 artiklassa säädetyistä tilanteista. Mutta omasta pyynnöstä tapahtuva muiden tehtävien tilapäinen hoitaminen ei ole itsenäinen, henkilöstösäännöissä säädetty tilanne, vaan se kuuluu viranhoitoon liittyvien seikkojen vuoksi tapahtuvan tilapäisen muiden tehtävien hoitamisen kanssa ”muiden tehtävien tilapäiseen hoitamiseen”, joka on määritelty henkilöstösääntöjen 37 artiklassa ja josta on säädetty 38 ja 39 artiklassa, jotka ovat henkilöstösääntöjen III osaston 2 luvun 2 jaksossa. Henkilöstösääntöjen 38 artiklan säännöksiä on tulkittava yhdessä henkilöstösääntöjen 39 artiklan kanssa, jossa myös säännellään muiden tehtävien tilapäistä hoitamista. Tästä seuraa se, että kun henkilöstösääntöjen 39 artiklassa ei ole nimenomaista säännöstä, jolla annetaan omasta pyynnöstään muita tehtäviä tilapäisesti hoitavalle virkamiehelle riidanalainen oikeus, tätä säännöksen puuttumista on tarkasteltava yhdessä henkilöstösääntöjen 38 artiklan f kohdan kanssa, jossa annetaan tämä riidanalainen oikeus ainoastaan viranhoitoon liittyvien seikkojen vuoksi muita tehtäviä tilapäisesti hoitavalle virkamiehelle (32 kohta).

Kantaja ei siis voi vaatia analogista soveltamista väittämällä, että nimenomaisten tätä koskevien säännösten puuttuessa on olemassa yhteinen järjestelmä, jolla annetaan virkamiehille, jotka ovat muussa henkilöstösääntöjen mukaisessa tilanteessa kuin hoitamassa toimeaan, henkilöstösääntöjen 44 artiklassa säädetty oikeus automaattisiin ikälisiin (33 kohta).

Henkilöstösääntöjen 39 artiklan virheellistä soveltamista koskeva kantajan kanneperuste ei ole perusteltu ja kanne on siten hylättävä (34 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.