C 15/22

Valitus, jonka Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto on tehnyt 23.5.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-281/21, Nowhere v. EUIPO, 16.3.2022 antamasta tuomiosta

(Asia C-337/22 P)

(2023/C 15/24)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (asiamiehet: D. Hanf, D. Gája, V. Ruzek ja E. Markakis)

Muu osapuoli: Nowhere Co. Ltd

Vaatimukset

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

— kumoamaan kokonaisuudessaan valituksenalaisen tuomion asiassa T-281/21

— hylkäämään kokonaisuudessaan ensimmäisessä oikeusasteessa kantajana olleen kanteen, joka koskee toisen valituslautakunnan päätöstä asiassa R 2474/2017-2

— velvoittamaan ensimmäisessä oikeusasteessa kantajana olleen korvaamaan EUIPO:lle käsiteltävänä olevasta valituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja unionin yleisessä tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

EUIPO vetoaa valituksensa tueksi yhteen kanneperusteeseen, joka koskee pääasiallisesti asetuksen 207/2009 (1) 8 artiklan 2 kohdan rikkomista valituksenalaisessa tuomiossa, jossa katsottiin, että valituslautakunnan olisi ollut otettava huomioon väitteen perusteena olleet aikaisemmat rekisteröimättömät oikeudet Yhdistyneessä kuningaskunnassa huolimatta siitä, että riidanalainen päätös tehtiin ajankohtana, jolloin Yhdistynyt kuningaskunta ei ollut enää Euroopan unionin jäsenvaltio, ja erosopimuksen (2) mukainen siirtymäkausi oli päättynyt. Tähän liittyy unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden ja kehityksen kannalta tärkeä kysymys.

Unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että ainoa merkityksellinen ajankohta väitteen tarkastelun kannalta on riidanalaisen EU-tavaramerkin hakemuksen jättöpäivä,

i. yhdistettyään yhtäältä käsiteltävänä olevassa asiassa ajallisesti sovellettavaa lakia koskevan kysymyksen ja toisaalta aineellisen kysymyksen, joka koskee aikaisemman oikeuden voimassaolon tarpeellisuutta sinä päivänä, jolloin EUIPO tekee lopullisen väitettä koskevan ratkaisunsa,

ii. nojauduttuaan omaan, virheelliseen oikeuskäytäntöönsä, jota ei joka tapauksessa sovelleta käsiteltävässä asiassa,

iii. tehtyään virheellisen oikeudellisen päätelmän siitä, että erosopimuksessa ei ole säännöksiä, jotka koskevat EU-tavaramerkkejä vastaan ennen siirtymäkauden päättymistä tehtyjä väitteitä,

iv. sivuutettuaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön, joka koskee eroavaisuuksia loukkaamismenettelyn ja hallinnollisen tai rekisteröintimenettelyn välillä ja katsottuaan virheellisesti, että a. riitautetun aikaisemman EU-tavaramerkkihakemuksen ja aikaisempien oikeuksien Yhdistyneessä kuningaskunnassa välillä oli ristiriita riidanalaisen EU-tavaramerkkihakemuksen jättöpäivän ja siirtymäajan päättymisen välisenä aikana ja b. ensimmäisessä oikeusasteessa kantajana olleella oli siirtymäkauden päätyttyä väitteensä hyväksymistä koskeva perusteltu intressi.

v. sivuutettuaan lainsäätäjän tahdon ja immateriaalioikeuksien alueellisuuden periaatteen katsoessaan, että riidanalaisen EU-tavaramerkkihakemuksen mahdollisella muuntamisella kansallisiksi tavaramerkeiksi, joiden suoja-alat olisivat samat kuin riidanalaisessa EU-tavaramerkkihakemuksessa, jos se olisi rekisteröity, ei ollut vaikutusta a. ensimmäisessä oikeusasteessa kantajana olleen väitteensä hyväksymistä koskevaan intressiin ja b. aikaisempien oikeuksien Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja riidanalaisen EU-tavaramerkkihakemuksen väliseen ristiriitaan,

vi. jätettyään painottamatta tarpeellisella tavalla asetuksen 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa olevan säännöksen sanamuotoa eli kielioppia ja lauseyhteyttä, näyttöä aikaisempien oikeuksien antamasta suojasta koskevien asetuksen 2868/95 (3) 19 artiklan 2 kohdan d alakohdassa ja 20 artiklan 1 kohdassa olevien säännösten asiayhteyttä, puolustautumisoikeuksien käyttöä koskevaa näyttöä koskevien asetuksen 207/2009 42 artiklassa olevien säännösten asiayhteyttä ja erityisesti asetuksen 207/2009 8 artiklan 4 kohdan tavoitteita ja väitemenettelyn olennaista tarkoitusta, joka on suojata aikaisempien oikeuksien haltijoiden intressejä säilyttämällä näiden oikeuksien keskeinen tehtävä myöhempien EU-tavaramerkkien kanssa olevien ristiriitatilanteiden varalta, jos viimeksi mainitut tavaramerkit rekisteröitäisiin.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1).

(2) Sopimus Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamisesta Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä 2019/C 384 I/01 (EUVL 2019, C 384I, s. 1).

(3) Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annettu komission asetus (EY) N:o 2868/95 (EYVL 1995, L 303, s. 1).