YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

23 päivänä helmikuuta 2001

Yhdistetyt asiat T-7/98, T-208/98 ja T-109/99

Carlo De Nicola

vastaan

”Euroopan investointipankki — Euroopan investointipankki — Henkilökunta — Kumoamiskanne — Tutkittavaksi ottaminen — Kanteen nostamisen määräaika — Pääasia — Vuosittainen arviointikertomus — Ylennys — Ansioiden vertailu — Tasa-arvoisen kohtelun periaate — Harkintavallan väärinkäyttö — Henkinen ahdistelu — Irtisanoutuminen — Pätevyysedellytykset — Muoto — Kyky — Hallinnon kieltäytyminen hyväksymästä irtisanoutumisen peruuttamista — Pyyntö poistaa aineistosta asiakirjoja — Vahingonkorvauskanne”

Täydellinen teksti italian kielellä II-185

Aihe:

Kanteet, joissa kantaja vaatii kumoamaan kantajaa koskevat vuosilta 1996 ja 1997 laaditut vuosittaiset arviointikertomukset, koska niissä ei ehdotettu kantajan ylentämistä, sekä Euroopan investointipankin näiden arviointivuosien päätteeksi tekemät ylennyksiä koskevat päätökset siltä osin kuin ne koskevat ylennyksiä ura-alueelta E ura-alueelle D ja kantajan ura-alueelle D ylentämättä jättämistä.

Ratkaisu:

Kumotaan vastaajan 2.2.1999 tekemä päätös, jolla se kieltäytyi hyväksymästä kantajan irtisanoutumisilmoituksen peruuttamista. Vastaaja velvoitetaan maksamaan kantajalle tämän palkka taannehtivasti irtisanoutumisilmoituksen peruuttamisesta lukien 6,75 prosentin suuruisine viivästyskorkoineen. Vastaaja velvoitetaan korvaamaan kantajalle aiheutettu henkinen kärsimys symbolisella yhden euron suuruisella määrällä. Vastaaja velvoitetaan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut. Kanne hylätään muilta osin.

Tiivistelmä

Tietyn vuoden arviointimenettelyyn liittyvä erityinen valitusmenettely, joka on otettu käyttöön Euroopan investointipankin henkilökunnalleen osoittamalla hallinnollisella tiedotteella, ei voi olla luonteeltaan pakollinen. Pankin työntekijöiden pankkia vastaan nostamien kanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset, jotka ovat heihin sovellettavan järjestelmän olennainen osa, määrittelee periaatteessa hallintoneuvosto, joka on pankin työjärjestyksen 29 artiklan mukaan yksin toimivaltainen vahvistamaan pankin henkilökuntaa koskevat säännöt. Näin ollen pankin yksiköt eivät voi määritellä niitä henkilökuntatiedotteissa. Myöskään asian saattaminen vuosittaiseen arviointiin liittyvän valituslautakunnan käsiteltäväksi ei voi poistaa kyseisiltä työntekijöiltä mahdollisuutta pyytää myös asian saattamista sovittelulautakunnan käsiteltäväksi pankin henkilöstösääntöjen 41 artiklan mukaisesti. Näin katsottuna valitusmenettely, joka on käytössä ainoastaan vuosittaisen arviointimenettelyn yhteydessä, on samanlainen kuin yhteisön toimielinten antamien yleisten toimeenpanosäännösten tai jopa hallinnollisten tiedotusten mukaiset erityiset sisäiset valitusmenettelyt, jotka ovat luonteeltaan valinnaisia ja joilla ei siis voida poiketa henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan nimenomaisista säännöksistä. (ks. 103-105 kohta) Viittaukset: asia T-54/92, Schneider v. komissio, 1.12.1994 (Kok. H. 1994, s. I-A-281 ja II-887, 19 ja 22 kohta).

Euroopan investointipankin työntekijä ei ole menettänyt oikeussuojaintressiään itseään koskevien arviointikertomusten kumoamiseen siitä syystä, että näiden arviointikertomusten mahdollinen kumoaminen ei välttämättä johtaisi hänen ylentämiseensä ilman viran vaihtoa tapahtuvan ylennysmenettelyn yhteydessä. (ks. 127 kohta)

Vaikka ei voitaisikaan poissulkea sitä, että virkamiehen ja hänen esimiehensä väliset erimielisyydet virkamiehen esittämästä esimiehen toimivaltaan kuuluvan alueen johtamista koskevasta arvostelusta voisivat herättää tiettyä ärtymystä esimiehessä, tämä mahdollisuus ei sellaisenaan osoita, että esimies ei enää pystyisi arvioimaan objektiivisesti asianomaisen ansioita. (ks. 188 kohta) Viittaukset: asia T-11/91, Schloh v. neuvosto, 25.2.1992 (Kok. 1992, s. II-203, 53 kohta).

Kanteen nostaminen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ei voi missään tapauksessa oikeuttaa kieltäytymään ylentämisestä. Lisäksi päätös, jossa kyseinen työntekijä jätetään ylentämättä sillä perusteella, että hän on esittänyt toimielimen sisäisiä asiakirjoja oikeudellisten perusteidensa ja perustelujensa tueksi, on periaatteessa yhteensopimaton tehokkaan oikeussuojan oikeuden kanssa. Sitä, että kyseinen työntekijä on esittänyt tälle toimielimelle kuuluvia luottamuksellisia asiakirjoja luvatta ja hankkinut niitä sääntöjenvastaisella tavalla, voidaan kuitenkin pitää virheellisenä toimintana, ja toimivaltainen viranomainen voi tässä yhteydessä oikeutetusti ottaa tämän huomioon asianomaisen mahdollisen ylennyshakemuksen hylkäämiseksi riippumatta siitä, katsooko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nämä asiakirjat välttämättömiksi riita-asian ratkaisun kannalta ja säilyttääkö se ne tästä syystä edelleen asiakirja-aineistossa luottamuksellisuutta koskevin varaumin. Virkamiehen tai toimielimen työntekijän suorittaman asiakirjan hankinnan sääntöjenmukaisuutta on tutkittava suhteessa kyseisen asiakirjan luottamuksellisuuden asteeseen. Erityisesti luottamuksellinen asiakirja, jonka jakelua on rajoitettu, on periaatteessa vain niiden työntekijöiden käytettävissä, joille se on toimitettu heidän työtehtäviensä hoidon yhteydessä. Tässä suhteessa on muistettava, että tietyt asiakirjat tarvitsevat luonteensa tai sisältönsä takia erityistä suojelua. Tämä koskee erityisesti tiettyjä sisäisiä asiakirjoja tai kirjeenvaihtoa, joiden luottamuksellisuus on turvattava, jotta ei aiheutettaisi haittaa kyseisen toimielimen asianmukaiselle toiminnalle. Asiakirjan hankkimisen sääntöjenmukaisuutta koskeva todistustaakka kuuluu sen esittäneelle asianosaiselle. Näin ollen sääntöjenmukaisella tavalla hankituiksi ei voida katsoa asiakirjoja, jotka ovat peräisin kyseisen toimielimen johtavien elinten jäseniltä tai joita on vaihdettu näiden välillä, jotka luonteensa ja sisältönsä takia ovat erittäin luottamuksellisia ja joiden suhteen mikään ei anna olettaa, että ne olisi tarkoitettu jaettaviksi sen osaston työntekijöille, johon asianomainen henkilö kuuluu. Tässä tilanteessa pelkästään se, että tämän luonteiset asiakirjat ovat arkistossa, johon asianosaisella oli vapaa pääsy, ei kuitenkaan anna hänelle oikeutta niiden tutkimiseen eikä varsinkaan niiden haltuun ottamiseen muita tarkoituksia varten kuin niitä, jotka liittyvät suoraan hänen erityisten tehtäviensä hoitamiseen. Jos asianomainen henkilö arvioi, että kyseisillä asiakirjoilla voidaan tukea hänen oikeudellisia perusteitaan ja perustelujaan, hänen olisi pitänyt pyytää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta määräämään ne esitettäviksi. (ks. 219-223 ja 226-228 kohta) Viittaukset: asia 28/65, Fonzi v. komissio, 10.3.1966 (Kok. 1966, s. 734 ja 735); asia 232/84, komissio v. Tordeur, 3.10.1985(8 kohta, ei julkaistuoikeustapauskokoelmassa); asia 31/86, Laisa v. neuvosto, 15.10.1986 (5 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa); asia T-16/89, Herkenrath ym. v. komissio, 13.11.1990 (5 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa); asia T-280/94, Lopes v. yhteisöjen tuomioistuin, 29.2 1996 (Kok. H 1996, s. I-A-77 ja II-239. — 59 kohta) ja yhdistetyt asiat T-134/94, T-136/94-T-138/94, T-141/94, T-145/95, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-154/94 ja T-1/94, NMH Stahlwerke ym. v. komissio, 19.6.1996 (Kok. 1996, s. II-537, 73 kohta).

Euroopan investointipankin henkilöstösäännöissä ei aseteta irtisanoutumiselle mitään erityisiä muotovaatimuksia. Niiden 16 artiklassa rajoitutaan toteamaan, että ”toistaiseksi tehdyt sopimukset voidaan irtisanoa osapuolen toiselle osapuolelle antamalla ilmoituksella”. Lisäksi Euroopan investointipankin perussäännön 13 artikla, jossa säädetään, että pankin hallituksen puheenjohtaja ottaa ja erottaa henkilöstön, ei selvästikään liity tilanteeseen, jossa työsopimus irtisanotaan työntekijän aloitteesta. Henkilöstösääntöjen 42 artiklaa, jossa todetaan, että näiden henkilöstösääntöjen mukaiset ilmoitukset ja pyynnöt esitetään kirjallisesti puheenjohtajalle, ei voida tulkita niin, että siinä edellytettäisiin näiden ilmoitusten ja pyyntöjen muodollista osoittamista hänelle. Riittää, että ne on osoitettu toimivaltaiselle yksikölle, joka toimittaa ne puheenjohtajalle normaalia hallinnollista tietä. Lisäksi kirjeen lähettäminen faksina noudattaa täysin kirjallisen muodon vaatimusta, jonka tarkoituksena on ainoastaan toimenpiteen tekijän tahdon osoittaminen. Erityisten muotovaatimusten puuttuessa todistustaakka irtisanoutumisesta kuuluu sille osapuolelle, joka siihen vetoaa. Koska irtisanoutuminen on yksipuolinen päätös, irtisanoutumisilmoituksella on periaatteessa vaikutuksia siitä lähtien, kun työnantaja on ottanut sen vastaan. (ks. 287-290 ja 292 kohta)

Kaiken missä tahansa muodossa ilmenevän painostuksen tai uhkailun, jonka tarkoituksena on saada työntekijä irtisanoutumaan, tai kaiken henkiseen ahdisteluun rinnastettavissa oleva toiminnan — sitten kun ne on näytetty toteen — perusteella voidaan katsoa, että työntekijän suostumus on annettu virheellisesti. (ks. 295 kohta)

Suostumuksen virheellisyydestä aiheutuva irtisanoutumisilmoituksen pätemättömyys, joka vie kaiken merkityksen kyseisen toimielimen kieltäytymiseltä hyväksyä tämän ilmoituksen peruuttamista ja aiheuttaa tästä syystä tällaisen kieltäytymisen pätemättömyyden, johtaa siihen, että kyseisen ilmoituksen tekijä on asetettava siihen tilanteeseen, jossa hän oli ennen ilmoituksen tekemistä, koska työsopimus ei ole missään vaiheessa päättynyt. Tässä yhteydessä se, että työntekijällä on tilapäisesti ollut psyykkisiä ongelmia, ei voi missään tapauksessa oikeuttaa syrjivää kohtelua hänen suhteensa eikä erityisesti estää työn jatkamista paranemisen jälkeen. Koska kyseessä olevalla toimielimellä oli lisäksi asianomaisen henkilön suorittaman irtisanoutumisilmoituksen peruuttamisen hetkellä käytössään tietoja, jotka koskivat työntekijän terveydentilaa ja kyseisen irtisanoutumisilmoituksen perusteita ja jotka olivat riittäviä osoittamaan työntekijän ilmoituksen ja hänen kärsimiensä psyykkisten ongelmien välisen yhteyden ja jotka siis olivat omiaan synnyttämään vakavia epäilyksiä tämän irtisanoutumisen pätevyydestä, sen olisi pitänyt huolenpitovelvollisuutensa mukaisesti tutkia uudelleen kaikki käytettävissään olleet tiedot. Jos on ilmeistä, että irtisanoutumisilmoitukseen liittyi suostumuksen virheellisyys, kyseisellä toimielimellä on velvollisuus hyväksyä välittömästi tämän ilmoituksen peruutus. Työsopimuksen keskeytys päättyy mainitun peruuttamisen suorittamispäivänä. (ks. 309-310 ja 314 kohta)