JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

21 päivänä huhtikuuta 2016 ( 1 )

Asia C‑15/15

New Valmar BVBA

vastaan

Global Pharmacies Partner Health Srl

(Ennakkoratkaisupyyntö – Rechtbank van koophandel te Gent (Gentin kauppaoikeudellisia asioita käsittelevä tuomioistuin, Belgia))

”Ennakkoratkaisupyyntö — Tavaroiden vapaa liikkuvuus — SEUT 35 artikla — Viennin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä koskeva kielto — Yhtiö, joka on sijoittautunut Belgian kuningaskunnan hollanninkieliselle kielialueelle — Lainsäädäntö, jossa edellytetään laskujen laatimista hollannin kielellä sillä uhalla, että ne ovat kaikkiin nähden pätemättömiä — Rajat ylittävä sopimus — Rajoitus — Oikeuttaminen — Oikeasuhteisuus”

I Johdanto

1. Rechtbank van koophandel te Gentin (Gentin kauppaoikeudellisia asioita käsittelevä tuomioistuin, Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee esitetyn kysymyksen sanamuodon mukaan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvän SEUT 45 artiklan tulkintaa.

2. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kuitenkin, että pääasia ja siten tämän pyynnön kohde kuuluvat todellisuudessa tavaroiden vapaan liikkuvuuden ja erityisesti SEUT 35 artiklassa vahvistetun jäsenvaltioiden välisiä viennin rajoituksia vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden kiellon alaan.

3. Tämä pyyntö on näet esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Belgian kuningaskunnan hollanninkieliselle kielialueelle sijoittautunut yhtiö ja Italiaan sijoittautunut yhtiö ja joka koskee useita laskuja, joita viimeksi mainittu yhtiö, joka on sidoksissa belgialaisyhtiöön edustussopimuksella, on jättänyt maksamatta. Riidanalaiset laskut on laadittu italian kielellä, vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan nämä laskut olisi pitänyt niihin sovellettavan Belgian lainsäädännön mukaan laatia yksinomaan hollannin kielellä sillä uhalla, että tuomioistuin toteaa ne muutoin viran puolesta pätemättömiksi.

4. Tuomiossa Las ( 2 ) unionin tuomioistuin totesi, että työsopimuksiin liittyneet tämän saman lainsäädännön vastaavat säännökset eivät olleet unionin oikeuden mukaisia, ja sillä perusteella ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voiko tämä lainsäädäntö tehdä vähemmän houkutteleviksi myös rajat ylittävät liiketoimet, joita Flanderin hallintoalueelle sijoittaneet belgialaiset yhtiöt harjoittavat, ja onko se näin ollen liikkumisvapauksien käyttämisen kielletty rajoitus. Mikäli näin on, se pohtii tämän jälkeen, voisivatko nämä mahdollisesti rajoittavat toimenpiteet olla oikeutettavissa yhdellä tai useammalla yleistä etua koskevalla tavoitteella, ja mikäli tähän vastataan myöntävästi, ovatko ne oikeassa suhteessa kyseisiin tavoitteisiin.

II Asiaa koskevat kansalliset oikeussäännöt

5. Belgian perustuslain ( 3 ) 4 §:ssä säädetään, että ”Belgiassa on neljä kielialuetta: ranskankielinen kielialue, hollanninkielinen kielialue, Brysselin pääkaupunkiseudun kaksikielinen alue ja saksankielinen kielialue”.

6. Perustuslain 129 §:n 1 momentin 3 kohdan mukaan ”ranskankielisen yhteisön ja flaamilaisen yhteisön parlamentit säätävät kukin omalta osaltaan asetuksella ilman liittovaltion lainsäätäjän toimia kielten käyttämisestä seuraavia tarkoituksia varten: – – työnantajien ja niiden henkilöstön väliset työhön liittyvät suhteet sekä yritysten toimet ja asiakirjat, joista säädetään lailla ja asetuksilla”. Kyseiset yhteisöt ovat Belgian valtion liittovaltiorakenteeseen kuuluvia yhteisöjä.

7. Kielten käyttämisestä hallintoasioissa annettujen lakien (wetten op het gebruik van de talen in bestuurszaken) ( 4 ) 52 §:n 1 momentissa säädetään, että ”teollisuus-, kauppa- ja rahoitusyritysten on käytettävä laeissa ja asetuksissa – – säädetyissä toimissa ja asiakirjoissa sen alueen kieltä, jossa sen kotipaikka tai eri toimipaikat sijaitsevat”.

8. Flaamilaisen yhteisön parlamentti (Parlement van de Vlaamse Gemeenschap) antoi vuonna 1973 kielten käyttämisestä asetuksen (Vlaamse Taaldecreet) ( 5 ) Belgian perustuslain 129 §:n 1 momentin 3 kohdan nojalla.

9. Kyseisen asetuksen 1 §:ssä, siinä muodossa kun se oli voimassa pääasian riitaan liittyvien tosiseikkojen tapahtuma-aikana, säädettiin, että tätä asetusta ”sovelletaan luonnollisiin henkilöihin ja oikeushenkilöihin, joilla on toimipaikka hollanninkielisellä kielialueella”, ja siinä ”säädetään kielten käyttämisestä työnantajien ja työntekijöiden välisissä työhön liittyvissä suhteissa sekä laissa säädettyjen toimien ja asiakirjojen osalta”.

10. Saman asetuksen 2 §:ssä täsmennetään, että ”työnantajien ja työntekijöiden välisissä työhön liittyvissä suhteissa sekä yritysten laissa säädetyissä toimissa ja asiakirjoissa käytettävä kieli on hollanti”. Sen 5 §:n 1 momentissa lisätään, että ”työnantajan on laadittava kaikki työnantajien laissa säädetyt toimet ja asiakirjat hollannin kielellä – –”.

11. Saman asetuksen 10 §:n 1 momentissa säädetään seuraamuksista, että ”tämän asetuksen säännösten vastaiset asiakirjat tai toimet ovat pätemättömiä. Tuomioistuin toteaa pätemättömyyden viran puolesta”. Tämän pykälän 2 ja 3 momentissa säädetään, että ”tuomiossa määrätään kyseisten asiakirjojen korvaamisesta viran puolesta” ja että ”pätemättömyyden poistamisella on vaikutuksia vasta niiden korvaamispäivästä lähtien: kirjallisten asiakirjojen osalta siitä päivämäärästä lähtien, jona korvaavat asiakirjat on jätetty työtuomioistuimen kirjaamoon”.

12. Tuomion Las ( 6 ) jälkeen tiettyjä kyseisen asetuksen säännöksiä on muutettu mutta vasta 2.5.2014 ( 7 ) lähtien eli pääasian tosiseikkojen tapahtuma-ajan jälkeen ja vain työnantajien ja työntekijöiden välisten työhön liittyvien suhteiden osalta, eivätkä ne ole tämän riidan kohteena.

III Pääasia, ennakkoratkaisukysymys ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa

13. New Valmar BVBA, jonka kotipaikka sijaitsee Belgian kuningaskunnan hollanninkielisellä kielialueella, ja Global Pharmacies Partner Health srl (jäljempänä GPPH), joka on Italiaan sijoittautunut yhtiö, tekivät 12.11.2010 sopimuksen, jossa nimitettiin viimeksi mainittu yksinoikeudella New Valmarin edustajaksi Italian alueelle ja jonka voimassaolon oli määrä päättyä 31.12.2014.

14. Edustussopimuksen 18 artiklan mukaan sopimukseen sovellettiin Italian lakia ja toimivalta sopimuspuolten välisten riitojen ratkaisemiseen oli Gentin (Belgia) tuomioistuimilla.

15. New Valmar irtisanoi tämän sopimuksen ennenaikaisesti 29.12.2011 päivätyllä kirjatulla kirjeellä päättymään 1.6.2012.

16. New Valmar nosti 30.3.2012 rechtbank van koophandel te Gentissä (Gentin kauppaoikeudellisia asioita käsittelevä tuomioistuin) kanteen, jossa se vaati GPPH:n velvoittamista maksamaan sille noin 234192 euroa suorituksena useista maksamattomista laskuista.

17. GPPH nosti vastakanteen, jossa se vaati New Valmarin velvoittamista suorittamaan sille 1467448 euron korvaus niiden välisen edustussopimuksen virheellisestä purkamisesta.

18. GPPH vastusti pääkannetta vetoamalla riidanalaisten laskujen pätemättömyyteen sillä perusteella, että vaikka ne olivat yhteensovitetuissa laeissa ja flaamilaisen yhteisön kieliasetuksessa tarkoitettuja ”laissa ja asetuksissa säädettyjä toimia ja asiakirjoja”, niissä rikottiin tähän lainsäädäntöön sisältyviä pakottavia sääntöjä.

19. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee niin ikään, että lukuun ottamatta New Valmarin tunnistetietoja sekä arvonlisäveroon ja pankkiin liittyviä tietoja, kaikki näissä laskuissa olevat vakiotiedot ja yleiset ehdot oli laadittu muulla kuin hollannin kielellä eli italiaksi, vaikka New Valmar sijaitsee Belgian kuningaskunnan hollanninkielisellä kielialueella.

20. New Valmar toimitti 14.1.2014 eli oikeudenkäynnin aikana GPPH:lle hollanninkielisen käännöksen riidanalaisista laskuista. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että tällainen käännös ei ole flaamilaisen yhteisön kielilainsäädännössä tarkoitettu ”korvaava” asiakirja ja että riidanalaiset laskut ovat edelleenkin Belgian lain nojalla pätemättömiä.

21. New Valmar ei kiistä sitä, että riidanalaiset laskut eivät ole kyseisen lainsäädännön mukaisia. Se vetoaa kuitenkin muun muassa siihen, että kyseinen lainsäädäntö on unionin oikeuden ja erityisesti tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien SEUT 26 artiklan 2 kohdan sekä SEUT 34 ja SEUT 35 artiklan vastainen.

22. Tässä tilanteessa rechtbank van koophandel te Gent (Gentin kauppaoikeudellisia asioita käsittelevä tuomioistuin) päätti 18.12.2014 tekemällään välipäätöksellä, joka saapui unionin tuomioistuimeen 16.1.2015, lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko SEUT 45 artiklaa tulkittava siten, että tämä määräys on esteenä jäsenvaltion liittovaltiorakenteeseen kuuluvan yhteisön eli tässä tapauksessa Belgian liittovaltioon kuuluvan flaamilaisen yhteisön (Vlaamse Gemeenschap in de federale Staat België) säännöstölle, jossa [koordinoitujen] lakien 52 §:n nojalla, luettuna yhdessä [flaamilaisen yhteisön kieliasetuksen] 10 §:n kanssa, säädetään jokaiselle yritykselle, jolla on toimipaikka kyseisen yhteisön alueella, velvollisuus laatia rajat ylittävät laskut yksinomaan kyseisen liittovaltiorakenteeseen kuuluvan yhteisön virallisella kielellä sillä uhalla, että muutoin tuomioistuin toteaa nämä laskut viran puolesta pätemättömiksi?”

23. New Valmar, Belgian ja Liettuan hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle. New Valmar, Belgian hallitus ja komissio olivat edustettuina 26.1.2016 pidetyssä istunnossa.

IV Asian tarkastelu

A Ennakkoratkaisukysymyksen sisältö

24. Ennen tämän ennakkoratkaisupyynnön asiasisällön käsittelemistä on pohdittava esitettävän kysymyksen perusteltavuutta monelta kannalta, kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimelle esitetyissä huomautuksissa esitetyt epäilyt.

1. Pääasiaan sovellettava lainsäädäntö

25. Koska pääasian kohteena oleva riita on rajat ylittävä, on aluksi syytä varmistua siitä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarkoittamia Belgian oikeussääntöjä tosiasiallisesti sovelletaan riidanalaiseen tilanteeseen, kuten mainittu tuomioistuin olettaa. Komissio on perustellusti viitannut lainvalintaongelmaan, vaikka unionin tuomioistuimelle ei ole esitetty suoraan tätä koskevaa kysymystä, sillä ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että tämän riidan asianosaisten allekirjoittamassa edustussopimuksessa määrättiin nimenomaisesti, että kyseiseen sopimukseen sovellettaisiin Italian lakia eikä ennakkoratkaisukysymyksen kohteena olevaa Belgian lakia.

26. Sopimusasioissa tuomioistuimen on lähtökohtaisesti kunnioitettava sopimuspuolten suorittamaa sovellettavan lain valintaa asetuksen (EY) N:o 593/2008 ( 8 ) 3 artiklan mukaisesti. Osapuolten vapautta valita sovellettava laki koskevaa perusperiaatetta ( 9 ) on kuitenkin lievennetty muun muassa kansainvälisesti pakottavien säännösten mahdollisen vaikutuksen vuoksi tämän saman asetuksen 9 artiklassa säädetyin tiukoin edellytyksin, mutta asetuksen mukaan tällaista poikkeusta on käytettävä vain ”poikkeusolosuhteissa”. ( 10 )

27. Tässä tapauksessa on mahdollista, että flaamilaisen yhteisön kielilainsäädäntöä sovelletaan pääasian oikeudenkäynnissä siitä huolimatta, että sopimuspuolet ovat valinneet sovellettavaksi Italian lain, joten ei vaikuta ilmeiseltä, että ennakkoratkaisupyyntö olisi hypoteettinen, ( 11 ) koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että flaamilaisen yhteisön kielilainsäädäntö, jota se aikoo soveltaa, on Rooma I ‑asetuksen 9 artiklassa ( 12 ) tarkoitettu tuomioistuinvaltion lain kansainvälisesti pakottava säännös, mikä tämän tuomioistuimen on konkreettisesti todettava.

28. Muistutettakoon tässä yhteydessä, että kyseisen 9 artiklan 1 kohdassa määritellään kansainvälisesti pakottavan säännöksen käsite siten, että se on ”säännös, jonka noudattamista maa pitää – – olennaisen tärkeänä yleisten etujensa, kuten poliittisen, sosiaalisen tai taloudellisen järjestelmän turvaamiseksi”. Koska tämä määritelmä ei ole sellaisenaan riittävä, jotta kyettäisiin yksilöimään, mitä ovat kansalliset säännöt – kaikista pakottavista säännöistä – jotka kuuluvat tosiasiallisesti kyseisen käsitteen soveltamisalaan, jäsenvaltioiden tuomioistuinten on ilmoitettava, mistä syistä kyseisen lainsäädännön asiaa koskevia säännöksiä on sovellettava tietyssä yksittäistapauksessa jonkin toisen maan lainsäädännön sijasta. ( 13 ) Jotta tällainen luonnehdinta kyettäisiin tekemään, on otettava huomioon lukuisia objektiivisia perusteita, kuten unionin tuomioistuin on todennut säädöksestä, josta Rooma I ‑asetus on johdettu. ( 14 )

2. Riidanalaisen kielilainsäädännön sisältö

29. Jos on niin, että pääasiassa on sovellettava flaamilaisen yhteisön kielilainsäädäntöä, tämän jälkeen on pohdittava nyt käsiteltävässä asiassa sovellettavien säännösten sisältöä niiden erojen kannalta, jotka voidaan havaita ennakkoratkaisupyynnössä tehdyn kansallisen lainsäädännön esittelyn ja Belgian hallituksen kirjallisissa ja suullisissa huomautuksissa tehdyn esittelyn välillä.

30. Belgian hallitus näet väittää, että toisin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää katsovan, flaamilaisen yhteisön kielilainsäädännössä ei aseteta lakisääteistä velvoitetta mainita laskutusehtoja tai myyntiehtoja laskussa eikä siinä tarvitse olla näitä tietoja hollannin kielellä. Se väittää, että vain tiedot, joista säädetään arvonlisäverolainsäädännössä, ( 15 ) pitäisi välttämättä esittää hollannin kielellä flaamilaisen yhteisön kieliasetuksen 2 artiklan mukaisesti. ( 16 ) Belgian hallituksen mukaan asiakkaan on hyvin helppo ymmärtää nämä pääosin numeroina ilmaistut tiedot tai tarvittaessa tutustua näiden pakollisten tietojen käännökseen kaikilla Euroopan unionin kielillä, koska ne vastaavat tietoja, jotka luetellaan yhdenmukaistetulla tavalla direktiivin 2006/112/EY ( 17 ) 226 artiklassa.

31. Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu, että jos jokin asianosaisista kyseenalaistaa ennakkoratkaisupyynnön sisällön, unionin tuomioistuimen on pääsääntöisesti rajoituttava tutkimaan niitä harkinnassa huomioon otettavia seikkoja, jotka kansallinen tuomioistuin on päättänyt sille esittää, erityisesti sellaisten asiaa koskevan kansallisen lainsäädännön soveltamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta, joita viimeksi mainittu pitää toteen näytettyinä, koska kansallisten säännösten tulkinta kuuluu yksinomaan jäsenvaltioiden tuomioistuimille. ( 18 ) Näin ollen riippumatta arvostelusta, jota Belgian hallitus on esittänyt ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kansallisesta lainsäädännöstä omaksumaa tulkintaa kohtaan, tämä ennakkoratkaisupyyntö on tutkittava mainitun tuomioistuimen tätä lainsäädäntöä koskevan tulkinnan valossa. ( 19 )

32. Unionin tuomioistuin voi kuitenkin tehdä ennakkoratkaisupyyntöön vastatessaan tarvittaessa täsmennyksiä ohjatakseen kansallisen tuomioistuimen tulkintaa kansallisesta lainsäädännöstä ja sen arviointia kansallisen lainsäädännön yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa. ( 20 ) Tässä tapauksessa on mielestäni ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä selvittää yksityiskohtaisemmin, edellytetäänkö kyseisessä kielilainsäädännössä tosiasiallisesti, että kaikki yhtiön, jonka kotipaikka on Flanderin hallintoalueella, laatimat laskut ovat yksinomaan hollanninkielisiä.

3. Ennakkoratkaisukysymyksen uudelleenmuotoilu

a) Uudelleenmuotoilun tarpeellisuus

33. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksensä sanamuodon perusteella unionin tuomioistuimelta tulkintaa SEUT 45 artiklasta, jossa määrätään työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin sisällä. On kuitenkin mielestäni ilmeistä, että kyseessä on asiavirhe, joka kenties liittyy siihen, että tuomio Las, ( 21 ) joka on ennakkoratkaisu, johon ennakkoratkaisupyynnössä laajasti viitataan, koski kyseistä artiklaa.

34. On joka tapauksessa varmaa, että pääasian kohteena oleva riita ei kuulu tämän määräyksen soveltamisalaan, koska se koskee belgialaisyhtiön ja italialaisyhtiön välisiä kaupallisia suhteita, eikä asiakirja-aineistossa ole mitään sellaista, joka yhdistäisi tämän riidan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen.

35. Tällainen viittausvirhe ei kuitenkaan voi johtaa siihen, että ennakkoratkaisupyynnön tutkimisedellytykset eivät täyttyisi, kuten Belgian hallitus ensisijaisesti väittää. Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on näet katsottu, että kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuin voi muotoilla sille esitetyt kysymykset uudelleen, jotta se voi antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. ( 22 )

36. Tässä yhteydessä unionin tuomioistuimen on poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde. ( 23 ) Ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ilmenee, että pääasian kantaja New Valmar on vedonnut ensisijaisesti siihen, että kansallinen lainsäädäntö ei sovi yhteen SEUT 26 artiklan 2 kohdan, SEUT 34 artiklan ja SEUT 35 artiklan kanssa, ja toissijaisesti kehottanut ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta esittämään unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymys nimenomaan näistä tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvistä primaarioikeuden määräyksistä.

37. Katson siis samoin kuin kaikki huomautuksiaan esittäneet osapuolet eli New Valmar, Belgian hallitus – toissijaisesti –, Liettuan hallitus ja komissio, että esitetty kysymys on muotoiltava uudelleen siten, että ennakkoratkaisupyyntö koskee tosiasiallisesti tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvien EUT-sopimuksen määräysten tulkintaa ja erityisesti SEUT 35 artiklaa syistä, jotka esitän seuraavassa.

b) Tulkittavat unionin oikeuden määräykset

i) EUT-sopimuksen asiaa koskevien määräysten yksilöiminen

38. Vaikka New Valmar vetoaa samaan aikaan SEUT 26 artiklan 2 kohtaan, SEUT 34 artiklaan ja SEUT 35 artiklaan, vaikuttaa kuitenkin siltä, että vain tämä viimeksi mainittu määräys vastaa suoraan pääasian kohdetta, joten tämän asian yhteydessä on tulkittava sitä.

39. Ennakkoratkaisupyynnöstä näet ilmenee, että tämä riita, joka koskee italian kielellä eikä hollannin kielellä laadittujen laskujen maksamista, liittyy tavarantoimituksiin, joita Belgiaan sijoittautunut päämies on suorittanut Italiaan sijoittautuneelle edustajalle. Unionin tuomioistuimelle esitetty kysymys koskee siten lähinnä sitä, voivatko ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarkoittamaan kansalliseen lainsäädäntöön perustuvat kielivaatimukset rajoittaa tällaista Belgiasta peräisin olevien tavaroiden vientiä yhteisön sisällä.

40. SEUT 26 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan vain tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaata liikkuvuutta sisämarkkinoilla koskeva yleisperiaate. SEUT 34 artikla puolestaan koskee tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä eikä jäsenvaltioiden väliseen vientiin liittyviä tällaisia toimenpiteitä, jotka kielletään SEUT 35 artiklassa. Näin ollen pääasiassa riidanalaisen kaltaista kansallista järjestelyä on mielestäni tutkittava erityisesti viimeksi mainitun artiklan valossa, kuten komissio suosittelee.

ii) Direktiivin 2006/112 säännösten mahdollinen vaikutus

41. Vain Belgian hallituksen mielestä kyseisten kansallisten toimenpiteiden yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa pitäisi arvioida yksinomaan sovellettavien johdetun oikeuden arvonlisäverosäännösten ja erityisesti direktiivin 2006/112 valossa sillä perusteella, että primaarioikeuden säännöt eivät voi olla vertailun perusteena, koska laskujen sisältö on täydellisesti yhdenmukaistettu. ( 24 )

42. Se väittää, että mainitun direktiivin 248 a artiklassa ( 25 ) sallitaan se, että jäsenvaltiot säätävät kansallisessa lainsäädännössään, että laskut, joita laaditaan rajat ylittävissä yhteyksissä, laaditaan jollain muulla kuin vastaanottajan kielellä. Belgian hallituksen mukaan direktiivin 2006/112 säännökset merkitsevät jopa sitä, että laskut laaditaan yleensä sen jäsenvaltion kielellä, johon laskun laativa yritys on sijoittautunut, sillä mikäli näin ei olisi, kyseisessä 248 a artiklassa säädetty mahdollisuus vaatia jäsenvaltioiden alueella luovutettuja tavaroita ja suoritettuja palveluita koskevien laskujen ja niiden alueelle sijoittautuneiden verovelvollisten vastaanottamien laskujen kääntämistä niiden viralliselle kielelle tehtäisiin tyhjäksi. ( 26 )

43. Muiden huomautuksiaan istunnossa esittäneiden osapuolten eli New Valmarin ja komission tavoin en kuitenkaan yhdy Belgian hallituksen näkemyksiin seuraavista syistä.

44. On ensinnäkin muistettava, että yhdenmukaistaminen, joka on toteutettu vaiheittain ( 27 ) peräkkäin annetuilla arvonlisäverodirektiiveillä, ei ole täydellinen vaan tässä vaiheessa vasta osittainen, kuten unionin tuomioistuin on toistuvasti korostanut. ( 28 )

45. Mitä tulee erityisesti direktiivissä 2006/112 arvonlisäveron osalta edellytettyyn ”laskujen sisältöön”, pitää paikkansa, että 4 jakso, joka on otsikoitu näin ja joka sisältyy 3 lukuun, jonka kohteena on ”Laskutus”, sisältää säännöksiä, joilla yhdenmukaistetaan tätä alaa muun muassa luettelemalla lukuisia pakollisia tietoja ja epäämällä jäsenvaltioilta mahdollisuus vaatia laskujen allekirjoittamista. ( 29 ) Tämä yhdenmukaistaminen koskee kuitenkin ainoastaan laskujen sisältöä eikä käytännön yksityiskohtaisia sääntöjä, joiden mukaisesti ne pitäisi laatia. ( 30 ) Erityisesti kyseisen 4 jakson säännöksissä ei määritellä missään tapauksessa pakottavasti, mitä kieltä pitäisi käyttää tässä yhteydessä. Muissakaan direktiivin 2006/112 säännöksissä ei esitetä laskutukseen liittyviä yhdenmukaistettuja kielellisiä vaatimuksia.

46. Korostettakoon tässä yhteydessä, että direktiivin 2006/112 248 a artiklan soveltamisala on huomattavasti suppeampi kuin Belgian hallitus antaa ymmärtää. Sen sanamuodosta näet ilmenee, että tällä säännöksellä ei missään tapauksessa pyritä antamaan kaikille jäsenvaltioille mahdollisuutta edellyttää yleisesti tietyn kielen käyttämistä laskuja laadittaessa, eikä varsinkaan sen jäsenvaltion kieltä, jossa lasku laaditaan, kuten Belgian hallitus väittää.

47. Kyseisessä 248 a artiklassa säädetään ainoastaan vastaanottavan jäsenvaltion mahdollisuudesta – eikä velvollisuudesta – vaatia vain kääntämistä sen viralliselle kielelle, ei laskun itsensä laatimista tällä kielellä, ( 31 ) ja tämä on mahdollista vain siinä tapauksessa, että tätä pidetään tarpeellisena sellaisten laskujen ”valvontaa varten”, jotka on tallennettu sähköisesti toiseen jäsenvaltioon, ei järjestelmällisesti. ( 32 ) Tässä artiklassa jopa suljetaan nimenomaisesti pois se, että vastaanottava jäsenvaltio voisi ottaa käyttöön yleisen velvollisuuden kääntää laskut näitä tarkoituksia varten, ( 33 ) sillä laskujen pakollinen kääntäminen on ”huomattava lisätaakka yrityksille”, kuten todettiin perustellusti lainsäädännön esitöissä, jotka johtivat siihen, että kyseinen artikla otettiin direktiiviin 2006/112. ( 34 )

48. Koska tämä säännös on poikkeus direktiivin 2006/112 yleisestä sisällöstä, sitä on sovellettava suppeasti, sillä lähtökohtana on ja on oltava se, että rajat ylittävään laskuun johtavan taloudellisen suhteen osapuolet valitsevat kielen vapaasti, kuten komissio korosti istunnossa. ( 35 )

49. Koska unionin johdetun oikeuden säännöksillä ei siis ole yhdenmukaistettu täydellisesti tämän ennakkoratkaisupyynnön kohteena olevaa alaa eli kielilainsäädäntöä, jota on noudatettava rajat ylittäviä laskuja laadittaessa, esitetty kysymys on mielestäni muotoiltava uudelleen siten, että se koskee SEUT 35 artiklan tulkintaa. ( 36 )

B Pääasian kohteena olevan kaltaisen kansallisen lainsäädännön yhteensopivuus SEUT 35 artiklan kanssa

50. Ennakkoratkaisukysymyksessä, sellaisena kuin se on uudelleenmuotoiltuna, pyydetään unionin tuomioistuinta lähinnä tutkimaan ensinnäkin, ovatko tällaiset kansalliset toimenpiteet vaikutuksiltaan sellaisia, että niillä rajoitetaan jäsenvaltioiden välistä kauppaa siten, että ne ovat SEUT 35 artiklassa tarkoitettuja viennin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä, ja mikäli tähän vastataan myöntävästi, voidaanko tällaisia toimenpiteitä kuitenkin pitää unionin oikeuden mukaisina, koska ne ovat perusteltavissa yleistä etua koskevilla tavoitteilla ja ne ovat oikeassa suhteessa näihin tavoitteisiin.

51. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii erityisesti sitä, voidaanko unionin tuomioistuimen tuomiossa Las ( 37 ) omaksumaa näkemystä, jonka mukaan työelämän suhteisiin liittyneet säännökset, jotka kuuluivat samaan kielilainsäädäntöön kuin riidanalaiset säännökset, eivät olleet työntekijöiden vapaan liikkuvuuden mukaisia, ( 38 ) soveltaa nyt käsiteltävän asian yhteydessä, kun kyseistä lainsäädäntöä on tutkittava tällä kertaa tavaroiden vapaan liikkuvuuden kannalta.

1. SEUT 35 artiklassa tarkoitettujen viennin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden olemassaolo

a) Tuomiosta Las tehtävät päätelmät

52. Nyt käsiteltävä asia koskee tuomioon Las ( 39 ) johtaneen asian tavoin lähinnä sitä, onko se, että jäsenvaltiossa sovellettava lainsäädäntö, jonka mukaan laatiessaan tiettyjä asiakirjoja yritysten, joilla on kotipaikka tämän valtion liittovaltiorakenteeseen kuuluvan yhteisön alueella, tässä tapauksessa Belgian kuningaskunnan Flanderin hallintoalueella, on välttämättä käytettävä tuomioistuimen viran puolesta toteaman pätemättömyyden uhalla tämän yhteisön virallista kieltä eli hollannin kieltä, vaikka nämä asiakirjat on laadittu rajat ylittävien liiketoimien yhteydessä ja asianomaiset osapuolet saattaisivat ymmärtää paremmin toisiaan käyttämällä jotakin toista kieltä.

53. Tuomiossa Las unionin tuomioistuin totesi, että tällainen lainsäädäntö saattaa lannistaa muita kuin hollanninkielisiä työntekijöitä tai työnantajia, jotka tulevat jostakin muusta jäsenvaltiosta, ja se on näin ollen SEUT 45 artiklan vastainen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitus, ja otti siinä yhteydessä huomioon muun muassa sen, että vaikka tällaista toimenpidettä sovellettaisiin ilman kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää, se on omiaan tekemään työntekijöiden vapaan liikkuvuuden käyttämisestä vähemmän houkuttelevaa, koska ainoastaan hollannin kieli olisi todistusvoimainen rajat ylittävissä työsopimuksissa, joita Flanderin hallintoalueelle sijoittautuneet työnantajat tekevät. ( 40 )

54. Tämä perustelu ei ole automaattisesti sovellettavissa tässä tapauksessa, sillä unionin tuomioistuin tarkasteli yhteensopivuutta SEUT 45 artiklan kannalta, joten selvitys, joka on tehtävä SEUT 35 artiklan kannalta, ei ole täysin samanlainen, koska viimeksi mainitussa kielletään viennin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet, joita siis arvioidaan sellaisten oikeuskäytännössä omaksuttujen perusteiden mukaan, jotka poikkeavat työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen sovellettavista perusteista.

55. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä näet ilmenee, että SEUT 35 artiklassa kiellettyjä toimenpiteitä ovat toimenpiteet, ”joiden tarkoituksena on rajoittaa erityisesti vientiä ja kohdella eri tavalla jäsenvaltion sisäistä kauppaa ja ulkomaankauppaa ja siten taata erityisiä etuja kyseisen valtion kotimaiselle tuotannolle tai sen sisäisille markkinoille muissa jäsenvaltiossa tapahtuvan tuotannon tai niiden kanssa käytävän kaupan vahingoksi, ja toimenpiteet, joilla on tällainen vaikutus”. ( 41 )

56. Unionin tuomioistuin on kuitenkin lieventänyt tätä näkemystä asiayhteydessä, joka on samankaltainen kuin nyt käsiteltävässä asiassa, lisäämällä, että ”vaikka [kansallista lainsäädäntöä] sovelletaan kaikkiin asianomaisessa maassa toimiviin elinkeinonharjoittajiin”, sitä voidaan pitää viennin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä, jos todetaan, että tällä lainsäädännöllä ”on kuitenkin tosiasiassa suurempi vaikutus tavaroiden vientiin mainitun jäsenvaltion markkinoilta kuin tavaroiden kaupan pitämiseen saman jäsenvaltion sisäisillä markkinoilla”. ( 42 )

57. Nämä ovat perusteet, joita on sovellettava tässä tapauksessa arvioitaessa, voiko riidanalainen kielilainsäädäntö olla SEUT 35 artiklassa kielletty rajoittava toimenpide.

b) Rajoittavien toimenpiteiden luonnehdinta nyt käsiteltävässä asiassa

58. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa ennakkoratkaisupyynnössään useisiin seikkoihin, joiden perusteella voidaan ajatella, että flaamilaisen yhteisön kielilainsäädäntö saattaa olla EUT-sopimuksessa vahvistettujen liikkumisvapauksien käyttämisen rajoitus. Toisin kuin Belgian hallitus, New Valmar ja komissio vetoavat myös useisiin perusteluihin, jotka puoltavat tätä kriittistä lähestymistapaa, ( 43 ) jota ehdotan myös unionin tuomioistuimen omaksuttavaksi seuraavista syistä.

59. Pääasiassa riidanalaista lainsäädäntöä tosin sovelletaan erotuksetta eli ottamatta huomioon asianomaisten sopimuspuolten kansalaisuutta tai tavaroiden alkuperää tai määränpäätä, koska se velvoittaa kaikkia yrityksiä, joiden kotipaikka on Belgian kuningaskunnan hollanninkielisellä alueella. Välittömän syrjinnän puuttuminen ei kuitenkaan ole sellaisenaan riittävä seikka, kun otetaan huomioon edellä mainittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jossa hyväksytään se, että SEUT 35 artiklan soveltamisedellytykset voisivat toisinaan täyttyä tästä toteamuksesta huolimatta. ( 44 ) Tähän oikeuskäytäntöön perustuvien perusteiden mukaisesti riidanalaisen kaltainen kielilainsäädäntö vaikuttaa mielestäni enemmän kyseisen jäsenvaltion vientiin kuin tuotteiden kaupan pitämiseen sen kansallisilla markkinoilla.

60. Käytännön ongelmia ilmenee näet mielestäni tässä tapauksessa huomattavasti voimakkaammin rajat ylittävän kaupan yhteydessä kuin kotimaisen kaupan yhteydessä, koska laskujen laatiminen hollannin kielellä on pakollista. Siihen, että ei anneta mahdollisuutta käyttää jotain toista todistusvoimaista versiota, joka olisi siis sitova ja joka olisi laadittu asianomaisten sopimuspuolten vapaasti valitsemalla kielellä, liittyy siten se merkittävin hankaluus, että viimeksi mainittuja estetään valitsemasta kieltä, jota ne molemmat osaavat, ja muun muassa kieltä, jota käytetään yleisemmin kansainvälisessä kaupassa.

61. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa perustellusti, että tällaisen laskun vastaanottajalla on hankaluuksia saada nopea käsitys laskusta, paitsi jos hän puhuu hollannin kieltä, mikä on selvästi huomattavasti vähemmän todennäköistä, jos asianomainen on sijoittautunut johonkin toiseen jäsenvaltioon ( 45 ) kuin jos sillä on kotipaikka Belgiassa, jossa hollanti on yksi virallisista kielistä. ( 46 )

62. Belgian hallitus väittää tässä yhteydessä, että ostajalla, joka ei ymmärrä laskua, joka on laadittu hollannin kielellä, on yhtäältä mahdollisuus vaatia heti aluksi käännöstä ja toisaalta mahdollisuus riitauttaa tämä lasku, mikäli siitä vallitsee epäilyksiä. Katson kuitenkin, että rasite, joka näistä molemmista toimintatavoista aiheutuu keskiverto-ostajalle, on omiaan saamaan sen luopumaan joko sopimuksen tekemisestä Flanderin hallintoalueelle sijoittautuneen yrityksen kanssa, jos se onnistuu saamaan tämän hankaluuden selville ennen sopimuksen allekirjoittamista, tai vähintään tekemästä uudelleen kauppaa tämän yrityksen kanssa, jos se saa tästä tiedon vasta sen jälkeen, kun niiden välinen liiketoimi on viety päätökseen.

63. Komissio toteaa perustellusti, että määrätyllä kielellä laaditun laskun lähettäjä saattaa puolestaan altistua tässä yhteydessä enemmän maksujen laiminlyönneille sen vuoksi, että sen ulkomainen sopimuskumppani saattaa vedota siihen, että se ei tosiasiallisesti tai väitetysti ymmärrä laskua, kuten Belgian hallituskin näyttää myöntävän. Näin on nimenomaan tapahtunut tässä tapauksessa, koska italialaisyritys, joka on mahdollisesti riidanalaisten laskujen osalta velallisena, vetoaa flaamilaisen yhteisön kielilainsäädäntöön menettelytavalla, joka vaikuttaa ristiriitaiselta, ( 47 ) mutta saattaa silti hyvinkin johtaa lopputulokseen, joka koituu sen eduksi New Valmarin vireille panemassa oikeudenkäynnissä.

64. Belgian hallitus puolestaan väittää, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on vedonnut virheellisesti ajanmenetykseen ja kuluihin, joita aiheutuu hollanninkielisten laskujen kääntämisestä niiden vastaanottajan ymmärtämälle kielelle sen vuoksi, että tämä olisi lähes väistämätöntä kansainvälisessä kaupassa ja että tämä rasite aiheutuisi flanderilaisille yrityksille, vaikka niiden olisi mahdollista laatia laskunsa valitsemallaan vieraalla kielellä. Tämä ei kuitenkaan päde niihin viejiin, joilla on henkilöresursseja, joiden avulla ne voivat käyttää suoraan eli ilman käännöskustannuksia kieltä, jota he erityisesti osaavat. ( 48 ) Kun kyseisessä lainsäädännössä vaaditaan hollannin kielen käyttämistä, sillä aiheutetaan siten yrityksille, jotka haluavat käydä rajat ylittävää kauppaa, käännöskuluja, jotka eivät olisi muussa tapauksessa olleet tarpeellisia.

65. Vaikka osoittautuisi, että kuten Belgian hallitus väittää, vaatimukset, joita kyseisestä lainsäädännöstä aiheutuu, eivät edellytä täydellistä yksikielisyyttä vaan ne rajoittuvat arvonlisäveroa koskeviin pakollisiin tietoihin, jo mahdollinen pakollinen kaksikielisyys merkitsisi mielestäni joka tapauksessa liian huomattavaa asiallista pakotetta erityisesti kansainvälisen kaupan yhteydessä. Velvollisuus laatia laskut tarvittaessa kahdella kielellä eli hollanniksi tiettyjen pakollisten tietojen osalta – Belgian hallituksen antamien tietojen mukaan – ja jollain muulla sopimuspuolten valitsemalla kielellä muiden tietojen osalta on käytännössä menettelytapa, jota vientiä harjoittavien belgialaisten yritysten on hankala noudattaa erityisesti silloin, jos ne harjoittavat laajamittaista vientiä ja eri ulkomaisille kumppaneille osoitettuja laskuja on siis runsaasti.

66. Tästä seuraa, että kyseinen järjestely vähentää halukkuutta yhteisön sisäiseen kauppaan paitsi sellaisten yritysten taholta, joilla on kotipaikka Flanderin hallintoalueella ja jotka haluaisivat viedä tavaroitaan muihin jäsenvaltioihin, kuten New Valmar väittää, myös sellaisten ulkomaisten yhtiöiden teholta, jotka haluaisivat sopia liiketoimesta näiden yritysten kanssa mutta joita saattaa pidätellä toimitukseen liittyvä epävarmuus sen vuoksi, että laskut on välttämättä laadittava hollannin kielellä. Lisättäköön, että näistä kansallisista toimenpiteistä aiheutuu merkittävää oikeudellista epävarmuutta molemmille sopimuspuolille myös niiden poikkeuksellisten seuraamusten vuoksi, joista niissä säädetään, ( 49 ) ja tämä epävarmuus on mielestäni erityisen hyvin havaittavissa silloin, kun sopimuspuolet ovat päättäneet, kuten pääasiassa, soveltaa sopimukseensa jonkin toisen jäsenvaltion lainsäädäntöä.

67. Belgian hallitus vetoaa tätä päätelmää vastustaessaan myös siihen, että vaikka kyseessä on sama kielilainsäädäntö, nyt käsiteltävä asia on erotettava asiasta, jossa annettiin tuomio Las, ( 50 ) sillä perusteella, että pääasia ei ole tässä tapauksessa suorassa yhteydessä sopimuspuolten allekirjoittaman sopimuksen tekemiseen, koska sen kohteena ovat laskut eikä kyseinen lainsäädäntö ole vaikuttanut niiden vapauteen valita kieli, jolla ne ovat laatineet sopimuksensa.

68. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin perustellusti, että riidanalaiset laskut merkitsevät aikaisempaan sopimukseen perustuvien saatavien vahvistamista ( 51 ) ja että tällainen lainsäädäntö saattaa estää sopimuskumppaneita ymmärtämästä toisiaan helposti ja oikeellisesti sellaisten maksusopimusten yhteydessä, joita tehdään niiden sopimuksen täyttämisen yhteydessä. Siten tässä tapauksessa on olemassa läheinen suhde näiden laskujen ja niiden perustana olevan sopimuksen täyttämisen välillä. Nämä laskut saattavat lisäksi itse luoda oikeudellisia velvoitteita, jotka tulevat tästä sopimuksesta syntyvien oikeudellisten velvoitteiden lisäksi. ( 52 ) Ei ole myöskään harvinaista, että liikesuhteet konkretisoituvat laskun laatimisella ilman että sitä edeltäisi mikään kirjallinen sopimus. Näissä kahdessa viimeksi mainitussa tapauksessa riidanalainen lainsäädäntö määrittää kiistatta kielen, jolla suostumusten vaihto tapahtuu. Korostan lopuksi, että huolimatta siitä, että tämän lainsäädännön tarkoituksena ei ole säännellä itse sopimusten laatimista, sen tosiasiallisena vaikutuksena saattaa olla, kuten olen osoittanut, ( 53 ) pidättyminen kauppasopimusten tekemisestä tai uusimisesta johonkin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden henkilöiden kanssa.

69. Katson kaikkien näiden seikkojen perusteella, että tällaiset kansalliset toimenpiteet vaikuttavat hyvinkin suoraan yhteisön sisäisiin liiketoimiin. Näin ollen tämä tilanne ei kuulu mielestäni unionin tuomioistuimen kehittämään oikeuskäytäntöön, jossa se on yleensä kieltäytynyt toteamasta unionin oikeuden vastaiseksi kansallista lainsäädäntöä, jos ”ne rajoittavat vaikutukset, joita tällä lainsäädännöllä saattaa olla tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen, ovat liian satunnaisia ja välillisiä, jotta voitaisiin katsoa, että tässä lainsäädännössä asetettu velvoite saattaa rajoittaa jäsenvaltioiden välistä kauppaa”. ( 54 ) Korostettakoon tässä yhteydessä yhtäältä, että tässä tapauksessa tarkasteltu rajoittava vaikutus ei riipu tulevasta ja hypoteettisesta tapahtumasta vaan yksinkertaisesti siitä, että käytetään tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevaa oikeutta, ja toisaalta, että on merkityksetöntä, miten laaja tämä vaikutus saattaa olla käytännössä, koska tämän vapauden kaikenlainen vähäinenkin rajoittaminen on kielletty. ( 55 )

70. Katson näin ollen, että riidanalaisen kaltainen kielilainsäädäntö, jossa määrätään käyttämään tiettyä virallista kieltä laskuissa, joita kaikki johonkin kyseisen jäsenvaltion liittovaltiorakenteeseen kuuluvaan yhteisöön sijoittaneet yritykset laativat, on SEUT 35 artiklassa tarkoitettu viennin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide. On vielä selvitettävä, voidaanko tällainen järjestely kuitenkin oikeuttaa unionin oikeuden kannalta. ( 56 )

2. Riidanalaisten rajoittavien toimenpiteiden kaltaisten toimenpiteiden mahdollinen oikeuttaminen

71. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kansallinen toimenpide, jolla rajoitetaan jonkin EUT-sopimuksessa vahvistetun liikkumisvapauden käyttämistä mutta jolla on yleisen edun mukainen tavoite, voidaan todeta unionin oikeuden mukaiseksi vain, jos sillä voidaan taata tämän tavoitteen saavuttaminen ja jos sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen sillä tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi. ( 57 )

a) Väitetyt yleisen edun mukaiset tavoitteet

72. Kansallinen toimenpide, jota, vaikka sitä sovelletaan ilman että tehtäisiin eroa asianomaisten kansalaisuuden tai tuotteiden alkuperän mukaan, pidetään tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteenä, voidaan kuitenkin todeta unionin oikeuden mukaiseksi joko sen vuoksi, että se on perusteltavissa jollain SEUT 36 artiklassa luetellulla yleistä etua koskevalla syyllä ja se täyttää siinä olevat vaatimukset, ( 58 ) tai sen vuoksi, että se täyttää yleistä etua koskevat pakottavat vaatimukset, jotka on hyväksytty unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, ja on samalla asianmukainen keino saavuttaa tavoiteltu päämäärä ja oikeassa suhteessa siihen. ( 59 )

73. Poikkeusten ensimmäisen ryhmän osalta on todettava, että vaikka komissio ehdottaa, että SEUT 36 artikla sisällytettäisiin ensimmäiseen kysymykseen annettavaan vastaukseen, yhteenkään tässä määräyksessä luetelluista oikeuttamisperusteista ei ole nimenomaisesti vedottu, eikä se myöskään vaikuta mielestäni olevan asiallisesti sovellettavissa nyt käsiteltävässä asiassa.

74. Poikkeusten toisen ryhmän osalta ainoastaan komissio katsoo, että nyt käsiteltävän kaltaisia rajoittavia toimenpiteitä voitaisiin perustella kuluttajansuojalla. ( 60 ) Se arvioi kuitenkin itse perustellusti, että tätä yleistä etua koskevaa tavoitetta ei voida soveltaa tässä tapauksessa hyväksyttävänä perusteluna tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoitukselle, koska pääasiassa ovat vastakkain kaksi sopimuspuolina olevaa elinkeinonharjoittajaa eikä se vaikuta millään tavoin suoraan kuluttajiin.

75. Näin ollen ongelma, joka tulee ensisijaisesti esiin, on sen määrittäminen, voidaanko perusteluja, jotka unionin tuomioistuin hyväksyi tuomiossa Las ( 61 ) työhön liittyviin suhteisiin tuolloin sovelletun flaamilaisen yhteisön kielilainsäädännön osalta, laajentaa koskemaan nyt käsiteltävää asiaa ja missä määrin ne voidaan laajentaa koskemaan sitä. Unionin tuomioistuin totesi kyseisessä tuomiossa, että Belgian hallituksen esittämät kolme tavoitetta – eli Belgian kuningaskunnan yhden virallisen kielen käytön edistäminen ja kannustaminen, työntekijöiden suojelun takaaminen sekä siihen liittyvien hallinnollisten tarkastusten edistäminen – kuuluvat yleistä etua koskeviin pakottaviin syihin, jotka saattavat olla hyväksyttävä perustelu EUT-sopimuksessa tunnustettujen perusvapauksien rajoitukselle.

76. Belgian hallitus esittää ensimmäisen näistä kolmesta perustelusta myös nyt käsiteltävässä asiassa, sillä se väittää, että asianomainen lainsäädäntö vastaa tarpeeseen puolustaa Flanderin hallintoalueen virallisen kielen käyttöä. Oikeuskäytännöstä tosiaankin ilmenee, että jäsenvaltion yhden virallisen kielen tai virallisten kielten käytön edistäminen ja kannustaminen on hyväksyttävä tavoite, jolla voidaan lähtökohtaisesti perustella unionin oikeudessa vahvistettujen velvoitteiden rajoittamista. ( 62 ) Tämä pätee erityisesti SEUT 35 artiklassa vahvistettuun viennin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden kieltoon. Kun otetaan huomioon erityiset tehtävät, jotka hoidetaan paitsi kaupallisissa yhteyksissä, myös julkisissa yhteyksissä virallisilla asiakirjoilla, kuten laskuilla, ( 63 ) pääasiassa riidanalaisen kaltainen toimenpide vaikuttaa sellaiselta, että se saattaa olla omiaan säilyttämään tällaisen kielen tavanomaisessa käytössä näillä eri aloilla, kuten Liettuan hallitus korostaa. ( 64 )

77. Belgian hallitus katsoo toiseksi, että sillä, että vaaditaan hollannin kielen käyttämistä näissä laissa säädetyissä asiakirjoissa, taataan arvonlisäveron osalta toimivaltaisten yksiköiden tekemien tarkastusten nopeus ja tehokkuus. New Valmar kiistää tämän perustelun, toisin kuin Liettuan hallitus. Muistutettakoon, että unionin tuomioistuin on toistuvasti myöntänyt, että tavoitteella edistää ja siten vahvistaa hallinnollisia tarkastuksia tai verotarkastuksia voidaan perustella rajoituksia, joita asetetaan EUT-sopimuksissa vahvistetuille perusvapauksille. ( 65 ) Nyt käsiteltävän kaltainen kielilainsäädäntö on ehdottomasti omiaan auttamaan viranomaisia, joiden tehtävänä on tarkastaa yrityksen asiakirjoja, ( 66 ) ja siten takamaan kansallisen oikeuden ja unionin oikeuden sääntöjen noudattaminen erityisesti välillisen verotuksen alalla. ( 67 )

78. Belgian hallitus vetoaa mielestäni perustellusti näihin kahteen yleistä etua koskevaan pakottavaan syyhyn mahdollisena oikeuttamisperusteena tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteelle, jota pidän toteen näytettynä, mutta on vielä selvitettävä, onko pääasiassa riidanalaisen kaltainen lainsäädäntö erityisesti siinä säädettyjen seuraamusten osalta oikeassa suhteessa kyseisiin tavoitteisiin. Tämä oikeasuhteisuutta koskeva edellytys ei mielestäni täyty nyt käsiteltävässä asiassa.

b) Käytettyjen keinojen suhteettomuus

i) Tuomiosta Las tehtävät päätelmät

79. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko kielteinen vastaus, joka annettiin suhteettomuuden vuoksi kyseisessä tuomiossa Las ( 68 ) nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisen kielilainsäädännön säännösten osalta, kun niitä sovellettiin työhön liittyviin suhteisiin, sovellettavissa nyt käsiteltävässä asiassa esimerkiksi sillä perusteella, että seuraamus, joka määrätään tämän lainsäädännön rikkomisesta, eli kaikkiin kohdistuva pätemättömyys, joka tuomioistuimen on siis todettava viran puolesta, ( 69 ) on samankaltainen riidanalaisten laskujen osalta.

80. Komissio arvioi, että perusteita, jotka liittyivät oikeasuhteisuuden valvontaan ja jotka omaksuttiin tuomiossa Las, ( 70 ) on sovellettava tässä tapauksessa soveltuvin osin. Esitän tästä muutamia huomautuksia, jotka liittyvät eroavaisuuksiin, jotka ovat havaittavissa kyseiseen tuomioon johtaneen asian ja nyt käsiteltävän asian välillä.

81. Ensimmäinen unionin tuomioistuimen esittämistä moitteista liittyi näet siihen, että sopimuspuolten vapaan ja tietoisen suostumuksen muodostuminen edellyttää, että he voivat laatia sopimuksensa jollakin muualla kuin kyseisen jäsenvaltion virallisella kielellä, jos he eivät osaa viimeksi mainittua kieltä. Voidaan pohtia, onko tämä arviointiperuste vähemmän ratkaiseva pääasiassa, joka ei koske tässä tapauksessa sopimuksen tekemistä sellaisenaan ( 71 ) vaan laadittavia laskuja, joiden on oltava lain nojalla kirjallisia ja jotka eivät näin ollen perustu yksinomaan suostumukseen, vaikka ne kuuluvat kaupankäynnin piiriin. Muistutettakoon kuitenkin, että riippumatta alkuperäisestä sopimuksesta, joka laskuilla pannaan täytäntöön, niillä voi olla omia oikeusvaikutuksia sopimuspuoliin tai ne voivat itse tukea sopimussuhteen vahvistavan yhteisen tahdon löytämistä. ( 72 )

82. Toinen näistä moitteista liittyi siihen, että riidanalainen lainsäädäntö ei mahdollistanut sitä, että rajat ylittävistä työsopimuksista laadittaisiin todistusvoimainen versio myös kaikkien sopimuspuolten osaamalla kielellä. Myös tämän perusteen ratkaisevuus on herättänyt varauksia nyt käsiteltävässä asiassa, koska toisin kuin ennakkoratkaisupyynnössä todetaan, Belgian hallitus väittää, että hollannin kielen pakollinen käyttäminen koskisi tässä tapauksessa ainoastaan arvonlisäveroon liittyviä lakisääteisiä tietoja eikä ulottuisi kaikkiin muihin laskujen osatekijöihin, joihin kuuluvat sopimussuhteeseen liittyvät seikat. ( 73 ) On tietenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä todeta, onko tilanne tämä Belgian lainsäädännössä, ( 74 ) mutta jotta katettaisiin tilanne, jossa asia olisi näin, on mielestäni välttämätöntä antaa ennakkoratkaisukysymykseen vastaus, jossa otetaan huomioon epävarmuus, joka vallitsee tässä tapauksessa asetettujen kielellisten pakotteiden laajuuden osalta.

83. Näistä seikoista huolimatta katson New Valmarin, Liettuan hallituksen ja komission tavoin, että nyt käsiteltävän kaltainen kielilainsäädäntö ei täytä unionin oikeudesta johtuvia velvoitteita, koska siinä mennään pidemmälle kuin on ehdottoman välttämätöntä edellä mainittujen yleistä etua koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi, ( 75 ) sekä sen aseman kannalta, joka kyseiselle kielelle on varattu, että sen seuraamuksen kannalta, jota sovelletaan, mikäli tätä lainsäädäntöä on rikottu.

ii) Tietyn virallisen kielen yksinomainen käyttö

84. Vaikuttaa siltä, että yleistä etua koskevat tavoitteet, joihin on vedottu, eli yhden virallisen kielen edistäminen ja tarkastusten helpottaminen, voitaisiin varmistaa yhtä hyvin toimenpiteillä, joilla puututtaisiin vähemmän tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen kuin sillä, että yritysten asiakirjoissa, kuten laskuissa, vaaditaan käyttämään tiettyä kieltä eikä sallita mitään muuta unionin jäsenvaltioiden virallista kieltä.

85. Täsmennettäköön, että mikäli oletettaisiin, että pitää paikkansa, että tämä velvoite koskee ainoastaan arvonlisäveroon liittyviä lakisääteisiä tietoja, kuten Belgian hallitus väittää, näkemykseni olisi sama edellä mainitsemistani ( 76 ) käytännön syistä ja seuraavista syistä.

86. Ensinnäkään ei pidä jättää huomiotta sitä, että laskujen laatimista koskevan velvollisuuden tarkoituksena ( 77 ) ei ole ainoastaan suojella yleistä etua, jonka perusteella on hyväksyttävää, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset tekevät hallinnollisia tarkastuksia tai verotarkastuksia, vaan suojella myös yksityistä etua, erityisesti ostajan etua, sillä tälle on ilmoitettava selvästi toimituksen sisältö, ja näitä kahta etujen ryhmää on punnittava asianmukaisesti keskenään, jotta löydetään oikeudenmukainen tasapaino niiden välillä. Kun siis lainsäädännössä edellytetään, että lasku laaditaan tietyllä kielellä, on mielestäni ensiarvoisen tärkeää, että vastaanottajalla, joka ei osaa tätä kieltä, on mahdollisuus saada toinen todistusvoimainen versio, jotta hän kykenee ymmärtämään helpommin tässä laskussa olevat tiedot ( 78 ) ja siten varmistumaan siitä, että myyjä on noudattanut sopimusvelvoitteitaan.

87. Tämän lisäksi on seikkoja, jotka liittyvät kansainväliseen kauppaan, jonka yhteydessä lakisääteisten – tässä tapauksessa kielellisten – pakotteiden joustavoittaminen saattaa olla välttämätöntä, jotta rajat ylittävää kauppaa ei jarruteta tarpeettomasti. Kuten Liettuan hallitus ja komissio korostavat, tähän asiayhteyteen liittyy erityisiä hankaluuksia, kuten New Valmarin kuvaamat seikat, ( 79 ) ja kauppatapoja, ( 80 ) joiden huomioon ottaminen mahdollisuuksien mukaan on suositeltavaa, jotta edistettäisiin tällaista kauppaa erityisesti unionin sisällä. ( 81 ) Nämä näkemykset koskevat erityisesti laskuilla mainittuja tietoja, jotka kuuluvat sopimusvapauden piiriin, kuten yleiset kauppaehdot, mutta olisi mielestäni myös hyödyllistä ja jopa välttämätöntä, että pakolliset tiedot, kuten Belgian hallituksen mainitsemat arvonlisäveroon liittyvät tiedot, olisivat yhtä helposti kaikkien rajat ylittävän taloudellisen suhteen osapuolten ymmärrettävissä.

88. Pääasiassa riidanalaisten kaltaisilla kielisäännöillä ylitetään mielestäni se, mikä on ehdottoman välttämätöntä, jotta edistettäisiin hollannin kielen käyttämistä ja annettaisiin toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuus tarkistaa hyödylliset tiedot. Olisi mielestäni käytännössä riittävää vaatia, että jos kyseiset sopimuspuolet haluavat laatia laskut jollain muulla kielellä, laaditaan hollanninkielinen käännös vain lakisääteisistä tiedoista tai tarvittaessa käännetään ne jälkikäteen, jos tällaista versiota ei esitetä välittömästi tarkastuksen yhteydessä.

89. Muistutettakoon tässä yhteydessä aluksi, että arvonlisäveron osalta direktiivin 2006/112 edellä mainituissa säännöksissä sallitaan vain se, että vastaanottavat jäsenvaltiot vaativat valvontaa varten tiettyjen vieraskielisten laskujen kääntämistä. ( 82 )

90. Lisäksi vaihtoehtoiset keinot, jotka perustuvat muihin säännöksiin, joita niin ikään sovelletaan Belgian alueella, tukevat tätä näkemystäni. Kyseessä ovat yhtäältä samankaltaiset mutta eivät täysin samat säännökset kuin nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaiset säännökset, jotka Belgian kuningaskunnan ranskankielinen yhteisö on antanut ja joista ilmenee, että yrityksen asiakirjat, kuten laskut, joita laativat henkilöt, joiden kotipaikka on ranskankielisellä hallintoalueella, on lähtökohtaisesti laadittava ranskan kielellä, mutta ”tämän rajoittamatta sopimuspuolten valitseman kielen täydentävää käyttöä”. ( 83 ) Tällainen mahdollisuus käyttää lisäksi jotakin muuta kuin kyseisen alueen kieltä eli kieltä, jonka asianomaiset sopimuspuolet ovat valinneet ja jota ne kaikki siten osaavat todennäköisesti paremmin kuin ranskan kieltä, on vähemmän rajoittava toimenpide kuin toimenpide, jolla velvoitetaan käyttämään yksinomaan tiettyä kieltä kaupankäynnin yhteydessä. ( 84 )

91. Toisaalta flaamilainen yhteisö muutti itse vuonna 2014 edellä mainittua kieliasetusta, ( 85 ) joten sen työsuhteisiin liittyvät säännökset ovat vähemmän rajoittavia kuin ne olivat silloin, kun tuomio Las ( 86 ) annettiin. Kieliasetuksen 5 §:n 1 momentissa näet säädetään edelleen, että hollannin kielen käyttäminen on lähtökohta Flanderin hallintoalueella, mutta sen 2 momentissa sallitaan nyttemmin ”työsopimuksissa” se, että ”todistusvoimainen versio [laaditaan] jollain [unionin tai Euroopan talousalueen jäsenvaltioiden virallisista] kielistä, jota kaikki asianomaiset osapuolet ymmärtävät” sillä varauksella, että tietyt liittymäkriteerit näihin alueisiin täyttyvät. ( 87 )

92. Myös nyt käsiteltävän asian yhteydessä voitaisiin mielestäni toteuttaa samankaltaisia kielellisiä toimenpiteitä kuin jompikumpi näistä keinoista, joilla molemmilla rajoitetaan tavaroiden vapaata liikkuvuutta vähemmän kuin pääasiassa riidanalaisella lainsäädännöllä, samalla kun niillä taataan yleistä etua koskevat tavoitteet, joihin Belgian hallitus on vedonnut.

iii) Määrätty seuraamus ja sen käytännön seuraukset

93. Vastustaessaan väitettä, jonka mukaan riidanalainen kielilainsäädäntö ei olisi oikeasuhteinen, Belgian hallitus vetoaa siihen, että seuraamus, joka määrätään siinä tapauksessa, että lainsäädäntöä rikotaan, eli pätemättömyys, joka tuomioistuimen on todettava viran puolesta, vaikuttaisi vähemmän voimakkaasti nyt käsiteltävässä asiassa kuin asiassa, jossa annettiin tuomio Las. ( 88 ) Se vetoaa siihen, että toisin kuin viimeksi mainittuun asiaan liittyneessä riidassa, jossa hollannin kielellä laadittu työsopimus piti kumota, tässä tapauksessa vaikutus voi kohdistua vain riidanalaisten laskujen pätevyyteen eikä asianomaisia sopimuspuolia sitovan edustussopimuksen pätevyyteen. Koska laskuilla vain vahvistetaan saatavat, jotka perustuvat sopimuspuolten välillä tehtyyn sopimukseen, niiden toteaminen pätemättömiksi ei estäisi näiden saatavien perimistä, ja lisäksi olisi mahdollista korvata sääntöjenvastaiset asiakirjat uusilla pätevillä laskuilla.

94. New Valmar väittää, että vaikka pätemättömyyden vaikutusta lieventää myyjälle annettu mahdollisuus laatia korvaavia laskuja oikeudenkäynnin aikana, tämän lievennyksen myönteiset vaikutukset ovat kuitenkin vain teoreettisia. Tämän yhtiön mukaan sillä, että velalliselle on toimitettava uudet laskut eikä hollanninkielisiä jäljennöksiä alkuperäisistä laskuista, on useita haitallisia seurauksia. Yhtäältä verotuksen kannalta yhteisönsisäisten toimitusten osalta säädetty vapautus arvonlisäverosta ei koske korvaavia laskuja, sillä tätä vapautusta voidaan soveltaa vain sillä hetkellä, jona tavarat poistuvat kotimaan alueelta, ei jälkikäteen. Toisaalta siviilioikeuden mukaan viivästyskorot, joita myyjälle kertyisi erääntyneistä laskuista, alkavat juosta vasta korvaavan laskun päivämäärästä, kun taas velallisella, joka ei ole riitauttanut alkuperäisiä laskuja lain mukaisessa määräajassa, on edelleen mahdollisuus vaatia oikaisua korvaavien laskujen osalta. ( 89 )

95. Pääasiassa riidanalaisessa lainsäädännössä säädetyt seuraamukset eivät ole mielestäni välttämättömiä Belgian hallituksen esittämien yleistä etua koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi, koska se, että kumotaan laskuja, joita ei ole laadittu hollannin kielellä, ei vaikuta suoraan tätä kieltä edistävästi eikä sellaisenaan helpota hallinnollisten tarkastusten tai verotarkastusten suorittamista. Nämä äärimmäiset seuraamukset ovat lisäksi mielestäni selvästi liiallisia.

96. Kuten Liettuan hallitus ja komissio ovat korostaneet, kaikkiin kohdistuva pätemättömyys, joka aiheuttaisi sen, että näiden laskujen oikeusvaikutukset menetettäisiin alusta alkaen ja että tuomioistuimen olisi otettava tämä huomioon viran puolesta, saattaa olla huomattavan oikeudellisen epävarmuuden lähde asianomaisen taloudellisen suhteen molemmille osapuolille, mikä aiheuttaa haittaa rajat ylittävälle kaupalle, vaikka sitä olisi unionin oikeuden nojalla edistettävä.

97. Tämä voi mielestäni toteutua lähinnä myyjän osalta. Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevien tietojen perusteella ei voida ensi arviolta pitää mahdottomana, että jos myyjä on velvollinen esittämään korvaavan laskun hollanninkielisenä, sille aiheutuu paitsi arvonlisäveroa koskevia hankaluuksia tai alkuperäiseen laskuun liittyneiden viivästyskorkojen menetys, myös saatavan vanhentumiseen liittyviä kysymyksiä, jotka liittyvät uuden laskun laatimiseen, kuten New Valmar väittää. ( 90 ) Lisäksi yritys, joka on laatinut laskuja muulla kuin vaaditulla kielellä, saattaa joutua tilanteeseen, jossa riitautetaan täysin opportunistisesti sen saamisoikeudet toteavien asiakirjojen pätevyys, kuten pääasiassa on käynyt. ( 91 ) Vaikuttaa lisäksi siltä, että sääntöjenvastaisten laskujen vastaanottajallekin saattaisi aiheutua haittaa tässä seuraamusjärjestelmässä, joskin vähäisemmässä määrin, siltä osin kuin kumotut laskut saattavat menettää todistusarvonsa kokonaan tai osittain. ( 92 )

98. Vaikka on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä arvioida, ovatko nämä mahdolliset kielteiset seuraukset tosiasiallisesti toteutuneet tässä tapauksessa pääasian riitaan sovellettavan lainsäädännön perusteella, vaikuttaa joka tapauksessa siltä, että kyseisessä kielilainsäädännössä valitut keinot ovat ehdottomasti liiallisia. Jotta kyseiset tavoitteet voitaisiin saavuttaa, olisi näet mielestäni mahdollista käyttää seuraamuksia, joilla rajoitetaan vähemmän tavaroiden vapaata liikkuvuutta.

99. Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella katson, että SEUT 35 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasian kohteena olevan kaltaiselle jäsenvaltion liittovaltiorakenteeseen kuuluvan yhteisön lainsäädännölle, jolla velvoitetaan jokainen yritys, jolla on toimipaikka tämän yhteisön alueella, laatimaan rajat ylittävät laskut ainakin tiettyjen pakollisten tietojen osalta ellei jopa kokonaan ( 93 ) yksinomaan kyseisen liittovaltiorakenteeseen kuuluvan yhteisön virallisella kielellä sillä uhalla, että tuomioistuin toteaa ne muutoin viran puolesta pätemättömiksi.

V Ratkaisuehdotus

100. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa rechtbank van koophandel te Gentin (Gentin kauppaoikeudellisia asioita käsittelevä tuomioistuin, Belgia) esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: SEUT 35 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasian kohteena olevan kaltaiselle jäsenvaltion liittovaltiorakenteeseen kuuluvan yhteisön lainsäädännölle, jolla velvoitetaan jokainen yritys, jolla on toimipaikka tämän yhteisön alueella, laatimaan rajat ylittävät laskut ainakin tiettyjen pakollisten tietojen osalta yksinomaan kyseisen liittovaltiorakenteeseen kuuluvan yhteisön virallisella kielellä sillä uhalla, että tuomioistuin toteaa ne muutoin viran puolesta pätemättömiksi.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239). Unionin tuomioistuin totesi kyseisessä tuomiossa, että ”SEUT 45 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion liittovaltiorakenteeseen kuuluvan yksikön lainsäädännölle, jonka mukaan jokaisen työnantajan, jolla on toimipaikka kyseisen yksikön alueella, on laadittava luonteeltaan rajat ylittävät työsopimukset yksinomaan kyseisen liittovaltiorakenteeseen kuuluvan yksikön virallisella kielellä uhalla, että muutoin tuomioistuin viran puolesta toteaa sopimukset pätemättömiksi”.

( 3 ) 17.2.1994 annettu yhteensovitettu perustuslaki (Gecoördineerde Grondwet; Belgisch Staatsblad 17.2.1994, s. 4054).

( 4 ) Lait on sovitettu yhteen 18.7.1966 annetulla kuninkaan asetuksella (Belgisch Staatsblad 2.8.1966, s. 7799), jäljempänä yhteensovitetut lait.

( 5 ) Kielten käyttämisestä työnantajien ja työntekijöiden välisissä työhön liittyvissä suhteissa sekä laissa ja asetuksissa säädetyissä yrityksen toimissa ja asiakirjoissa 19.7.1973 annettu asetus (Decreet tot regeling van het gebruik van de talen voor de sociale betrekkingen tussen de werkgevers en de werknemers, alsmede van de voor de wet en de verordeningen voorgeschreven akten en bescheiden van de ondernemingen; Belgisch Staatsblad 6.9.1973, s. 10089; jäljempänä flaamilaisen yhteisön kieliasetus).

( 6 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 7 ) Ks. 14.3.2014 annettu asetus, jolla muutetaan 19.7.1973 annetun asetuksen 1, 2, 4, 5, 12 ja 16 §:ää (Decreet tot wijziging van artikel 1, 2, 4, 5, 12 en 16 van het decreet van 19 juli 1973 tot regeling van het gebruik van de talen voor de sociale betrekkingen tussen de werkgevers en de werknemers, alsmede van de door de wet en de verordeningen voorgeschreven akten en bescheiden van de ondernemingen; Belgisch Staatsblad 22.4.2014, s. 34371) ja joka tuli voimaan 2.5.2014. Ks. tästä myös tämän ratkaisuehdotuksen 91 kohta.

( 8 ) Sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 17.6.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (Rooma I) (EUVL 2008, L 177, s. 6; jäljempänä Rooma I ‑asetus), jota sovelletaan sen 28 artiklan nojalla sopimuksiin, jotka on, kuten pääasiassa, tehty 17.12.2009 jälkeen.

( 9 ) Periaate, josta muistutetaan esimerkiksi Rooma I ‑asetuksen johdanto-osan 11 perustelukappaleessa.

( 10 ) Ks. Rooma I ‑asetuksen johdanto-osan 37 perustelukappale.

( 11 ) Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön vaatimusten mukaisesti (ks. mm. tuomio 18.2.2016, Finanmadrid EFC, C‑49/14, EU:C:2016:98, 28 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 12 ) Tämän 9 artiklan 2 ja 3 kohdassa erotetaan toisistaan tuomioistuinjäsenvaltion lain kansainvälisesti pakottavien säännösten mahdollinen vaikutus ja sopimuksen täytäntöönpanomaan kansainvälisesti pakottavien säännösten mahdollinen vaikutus.

( 13 ) Ks. tässä yhteydessä mm. Nuyts, A., ”Les lois de police et dispositions impératives dans le Règlement Rome I”, Revue de droit commercial belge, 2009, nro 6, s. 553 ja sitä seuraavat sivut, 10 kohta.

( 14 ) Ks. tuomio 17.10.2013, Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, 47 ja 50 kohta), jossa unionin tuomioistuin täsmensi sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 19.6.1980 tehdyn Rooman yleissopimuksen (EYVL 1980, L 266, s. 1) osalta, että kun ”kansallinen tuomioistuin arvioi sen kansallisen lain ’kansainvälisesti pakottavan säännöksen’ luonnetta, jolla se aikoo korvata sopimuspuolten nimenomaisesti valitseman lain, sen on otettava huomioon paitsi tämän lain tarkka sanamuoto myös lain yleinen rakenne ja kaikki olosuhteet, joissa laki on hyväksytty, voidakseen niiden perusteella päätellä, että laki on luonteeltaan pakottava siltä osin kuin käy ilmi, että kansallinen lainsäätäjä on antanut kyseisen lain suojellakseen kyseessä olevan jäsenvaltion olennaisena pitämää etua”. Ks. myös julkisasiamies Wahlin antama ratkaisuehdotus Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:301, 30 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 15 ) Belgian hallitus viittaa tässä yhteydessä arvonlisäveron maksamisen varmistamiseksi toteutettavista toimenpiteistä 29.12.1992 annetun kuninkaan asetuksen (Koninklijk besluit nr. 1 met betrekking tot de regeling voor de voldoening van de belasting over de toegevoegde waarde; Belgisch Staatsblad 31.12.1992, s. 27976) 5 §:ssä, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 19.12.2012 annetulla kuninkaan asetuksella (Belgisch Staatsblad 31.12.2012, s. 88559), olevaan pakollisia tietoja koskevaan luetteloon.

( 16 ) Vaikka se, että kyseessä ovat vain laskuissa olevat pakolliset tiedot, vaikuttaa verrattain selvältä yhteensovitettujen lakien osalta, flaamilaisen yhteisön kieliasetuksen soveltamisalasta vallitsee sitä vastoin ristiriitaisia näkemyksiä (ks. mm. Gosselin, F., ”Le régime linguistique de la facture”, julkaisussa La facture et autres documents équivalents, toim. Ballon, G.‑L. ja Dirix, E., Kluwer, Waterloo, 2011, 171 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä 203 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 17 ) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi (EUVL 2006, L 347, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 2006/112 muuttamisesta laskutussääntöjen osalta 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU (EUVL 2010, L 189, s. 1).

( 18 ) Ks. mm. tuomio 6.3.2003, Kaba (C‑466/00, EU:C:2003:127, 41 kohta); tuomio 1.6.2006, Innoventif (C‑453/04, EU:C:2006:361, 29 kohta) ja tuomio 8.7.2010, Sjöberg ja Gerdin (C‑447/08 ja C‑448/08, EU:C:2010:415, 54 kohta).

( 19 ) Tuomio 29.10.2009, Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, 38 kohta).

( 20 ) Ks. mm. tuomio 26.6.2008, Burda (C‑284/06, EU:C:2008:365, 39 kohta); tuomio 29.10.2009, Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, 49 kohta) ja tuomio 28.7.2011, Samba Diouf (C‑69/10, EU:C:2011:524, 59 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 21 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 22 ) Ks. mm. tuomio 26.11.2015, Aira Pascual ym. (C‑509/14, EU:C:2015:781, 22 kohta) ja tuomio 17.12.2015, Viamar (C‑402/14, EU:C:2015:830, 29 kohta).

( 23 ) Ks. mm. tuomio 1.10.2015, Doc Generici (C‑452/14, EU:C:2015:644, 33 kohta ja sitä seuraavat kohdat oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 24 ) Belgian hallitus viittaa tässä yhteydessä 11.12.2003 annettuun tuomioon Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664, 64 kohta), jonka mukaan ”kaikkia kansallisia toimenpiteitä alalla, joka on ollut yhteisön tasolla tyhjentävän yhdenmukaistamisen kohteena, on arvioitava suhteessa kyseisen yhdenmukaistamistoimenpiteen säännöksiin eikä suhteessa primaarioikeuden määräyksiin”. Mainitussa tuomiossa lisätään kuitenkin, että ”jäsenvaltioille [kyseisen asian kohteena olleessa johdetun oikeuden säännöksessä] annettua valtaa käytettäessä on kuitenkin noudatettava perustamissopimusta, kuten tuossa säännöksessä on nimenomaisesti säädetty” ja että ”tällainen säännös ei siis sulje pois tarvetta tutkia sitä, onko pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä oleva kielto sopusoinnussa EY 28 ja EY 30 artiklan kanssa” (ks. 65 kohta).

( 25 ) Kyseisen 248 a artiklan, sellaisena kuin se on lisätty direktiivillä 2010/45, sanamuoto on seuraava: ”Jäsenvaltiot voivat valvontaa varten ja tiettyjen verovelvollisten osalta tai tietyissä tapauksissa vaatia, että niiden alueella luovutettuja tavaroita ja suoritettuja palveluita koskevat laskut ja niiden alueelle sijoittautuneiden verovelvollisten vastaanottamat laskut käännetään niiden viralliselle kielelle. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa asettaa laskujen kääntämistä koskevaa yleistä vaatimusta”.

( 26 ) Belgian hallitus väitti istunnossa, että siinä, että Italian tasavalta voisi tässä tapauksessa siis tietyin edellytyksin vaatia hollannin kielellä laaditun laskun kääntämistä, olisi sen mielestä mieltä vain silloin, jos hyväksytään Belgian hallituksen puoltama näkemys, jonka mukaan on mahdollista vaatia, että elinkeinonharjoittaja laatii laskun jollain muulla kuin vastaanottajan kielellä.

( 27 ) Direktiivin 2006/112 johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa täsmennetään, että ”olisi tarpeen edetä vaiheittain, koska liikevaihtoverojen yhdenmukaistaminen johtaa jäsenvaltioiden verorakenteiden muutoksiin ja sillä on tuntuvia taloudellisia, sosiaalisia ja talousarvioon liittyviä vaikutuksia”.

( 28 ) Ks. mm. tuomio 26.2.2015, VDP Dental Laboratory ym. (C‑144/13, C‑154/13 ja C‑160/13, EU:C:2015:116, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 29 ) Ks. vastaavasti direktiivin 2006/112 226 ja 229 artikla.

( 30 ) Komissio totesi kirjallisissa huomautuksissaan, että yhteisön arvonlisäverojärjestelmä on yhdenmukaistettu vain siltä osin kuin oli täysin välttämätöntä, jotta taataan verorasitteen neutraalisuus kaikkien arvonlisäverollisten taloudellisten toimien osalta.

( 31 ) Yhteisöjen tuomioistuin totesi samansuuntaisesti kuudennesta arvonlisäverodirektiivistä (jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY; EYVL 1977, L 145, s. 1), joka laadittiin uudelleen direktiivillä 2006/112, 18.6.2009 annetussa tuomiossa Stadeco (C‑566/07, EU:C:2009:380, 33 kohta), että oli ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä tarkistaa kaikkien merkityksellisten seikkojen perusteella, minkä jäsenvaltion arvonlisäveroa kyseisessä laskussa mainittu arvonlisävero vastasi, ja ottaa huomioon esim. ”kieli, jolla lasku on laadittu” eli seikka, josta ei siis yhteisöjen tuomioistuimen mukaan ollut säädetty yhteisön oikeudessa etukäteen.

( 32 ) Tämä nimenomainen tavoite mainitaan direktiivin 2006/112 johdanto-osan 46 perustelukappaleessa.

( 33 ) Kyseisen 248 a artiklan ensimmäisessä virkkeessä säädetään, että kääntämistä koskeva vaatimus voi koskea vain tiettyjä laskuja (”tiettyjen verovelvollisten osalta tai tietyissä tapauksissa”). Lisäksi tämän artiklan viimeisessä virkkeessä korostetaan, että yleiset vaatimukset ovat kiellettyjä.

( 34 ) Ks. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto (EUVL 2009, C 306, s. 76) ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta laskutussääntöjen osalta (KOM(2009) 21 lopullinen), 3.6 kohta; kyseisellä ehdotuksella pyrittiin vähentämään rasitetta, joka yrityksille aiheutuu erilaisista säännöistä, joita sovelletaan arvonlisäveron laskuttamiseen – rajoittamalla harkintavaltaa, jota jäsenvaltioille annetaan erityisesti rajat ylittävässä sähköisessä laskutuksessa – mutta johon sisältyi 248 a artikla, jonka sanamuoto oli epätäsmällisempi kuin tämän direktiivin lopullisessa versiossa (ks. kyseisen ehdotuksen s. 3, 10 ja 23). Kuudennen arvonlisäverodirektiivin 22 artiklan 3 kohdan b alakohdan loppuosaan, sellaisena kuin se on muutettuna sen 28 h artiklalla, sisältyi säännös, joka oli olennaisilta osin hyvin lähellä tätä viimeksi mainittua versiota.

( 35 ) Komissio on lisäksi arvioinut, että riidanalaisen kaltainen kielilainsäädäntö ei täytä direktiivin 2006/112 273 artiklan soveltamisedellytyksiä, koska yhtäältä tämän sääntelyn tarkoituksena ei ole varmistaa arvonlisäveron kannon oikea toimittaminen ja estää petokset ja toisaalta siinä asetetaan uusia vaatimuksia tämän direktiivin 3 luvussa ja erityisesti sen 226 artiklassa vahvistettujen vaatimusten lisäksi.

( 36 ) Muistutettakoon siltä varalta, että unionin tuomioistuin ei noudattaisi tätä suositusta, että joka tapauksessa jokaista unionin johdetun oikeuden säädöstä, kuten direktiiviä 2006/112, on tulkittava niin pitkälle kuin mahdollista unionin primaarioikeuden sekä erityisesti EUT-sopimuksen määräysten mukaisesti yleisen tulkintaperiaatteen mukaisella tavalla (ks. mm. tuomio 15.2.2016, N., C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, 48 kohta, sekä tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteen 24 loppuosa).

( 37 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 38 ) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että unionin tuomioistuimen tässä tuomiossa omaksuma tulkinta on johtanut flaamilaisen yhteisön kieliasetuksen muuttamiseen työsuhteiden osalta (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 12 kohta).

( 39 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 40 ) Idem (19–22 kohta).

( 41 ) Kursivointi tässä. Ks. mm. EY 29 artiklan, josta on tullut SEUT 35 artikla, osalta tuomio 8.11.2005, Jersey Produce Marketing Organisation (C‑293/02, EU:C:2005:664, 73 kohta) ja tuomio 16.12.2008, Gysbrechts ja Santurel Inter (C‑205/07, EU:C:2008:730, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 42 ) Tuomio 16.12.2008, Gysbrechts ja Santurel Inter (C‑205/07, EU:C:2008:730, 43 kohta), kursivointi tässä. Ks. myös julkisasiamies Trstenjakin ratkaisuehdotus Gysbrechts ja Santurel Inter (C‑205/07, EU:C:2008:427, 57–65 kohta). Tässä tapauksessa etämyyntiä koskeneessa Belgian säännöksessä kiellettiin tavarantoimittajia vaatimasta minkäänlaista ennakkomaksua ennen sopimuksen peruuttamista koskevan oikeuden käyttämiselle asetetun määräajan päättymistä, joten niiltä oli viety tehokas keino varautua maksun laiminlyöntiä koskevaa riskiä vastaan. Unionin tuomioistuin korosti, että ”mainitun kaltainen kielto vaikuttaa yleisesti merkittävämmällä tavalla rajojen yli tapahtuvaan suoraan kuluttajakauppaan ja erityisesti internetin kautta tapahtuvaan myyntiin, mikä johtuu muun muassa niistä vaikeuksista, jotka liittyvät perimistoimien kohdistamiseen maksamatta jättäneeseen kuluttajaan toisessa jäsenvaltiossa etenkin silloin, kun kyse on rahalliselta arvoltaan verrattain pienestä myynnistä” (ks. mainitun tuomion 42 kohta).

( 43 ) Liettuan hallitus ottaa puolestaan kantaa lähinnä siltä kannalta, onko yhteensopimattomuus mahdollisesti perusteltavissa ”sisämarkkinoiden vapauksiin liittyvillä EUT-sopimuksen määräyksillä”.

( 44 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 42.

( 45 ) Poikkeuksena Alankomaiden kuningaskunta.

( 46 ) Kun näet liikesuhde rajoittuu vain sellaisen jäsenvaltion alueeseen, jossa on useita virallisia kieliä, kuten Belgiassa, on tosin mahdollista, että vastaanottaja ei ymmärrä määrättyä kieltä, tässä tapauksessa hollantia, mutta se todennäköisyys, että näin tapahtuisi tässä tapauksessa, on selvästi pienempi kuin silloin, jos liiketoimi suoritetaan jäsenvaltioiden välisessä kaupassa.

( 47 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 92.

( 48 ) New Valmarin tilanne vaikuttaa olevan tällainen, koska kyseinen belgialaisyhtiö on laatinut edustajalleen osoittamansa laskut suoraan italian kielellä.

( 49 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 96 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 50 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 51 ) Kuten Belgian hallituskin myöntää.

( 52 ) On esim. mahdollista, että asianomaisten sopimuspuolten allekirjoittamassa sopimuksessa alun perin vahvistamaa hintaa nostetaan tai lasketaan laskuissa, joiden maksaminen vastaa puitesopimuksen tällaisen muutoksen hyväksymistä. Laskussa määritetään muitakin seikkoja ja erityisesti maksua koskevat yksityiskohtaiset säännöt tai eräpäivä.

( 53 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 60 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 54 ) Kursivointi tässä. Ks. tapauksista, joissa kyseessä ei ole katsottu olevan SEUT 34 artiklassa tarkoitettu tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide, mm. tuomio 13.10.1993, CMC Motorradcenter (C‑93/92, EU:C:1993:838, 12 kohta) ja tuomio 7.4.2011, Francesco Guarnieri & Cie (C‑291/09, EU:C:2011:217, 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. henkilöiden vapaan liikkuvuuden ja sijoittautumisvapauden osalta myös julkisasiamies Trstenjakin ratkaisuehdotus Gysbrechts ja Santurel Inter (C‑205/07, EU:C:2008:427), 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.

( 55 ) Ks. tuomio 1.4.2008, Gouvernement de la Communauté française ja gouvernement wallon (C‑212/06, EU:C:2008:178, 51 ja 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 56 ) Korostettakoon täydellisyyden vuoksi, että olisi mahdollista pohtia, eikö tällainen lainsäädäntö johtaisi välilliseen syrjintään sellaisten taloudellisten toimijoiden vahingoksi, jotka eivät ole hollanninkielisiä. En kuitenkaan tutki tätä seikkaa laajemmin, sillä mikäli unionin tuomioistuin omaksuisi tällaisen luonnehdinnan, tällä olisi joka tapauksessa vain vähäinen vaikutus tässä tapauksessa, koska riidanalaiset säännökset voidaan perustella jäsenvaltion virallisen kielen suojelulla, joka sallitaan SEU 3 artiklan 3 kohdan neljännessä alakohdassa ja SEU 4 artiklan 2 kohdassa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 22 artiklassa sillä varauksella, että on arvioitava niiden oikeasuhteisuutta tähän tavoitteeseen nähden (ks. myös julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotus Las, C‑202/11, EU:C:2012:456, 39 kohta ja tuomio 16.4.2013, Las,C‑202/11, EU:C:2013:239, 26 kohta).

( 57 ) Ks. mm. tuomio 1.10.2015, Trijber ja Harmsen (C‑340/14 ja C‑341/14, EU:C:2015:641, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 58 ) Eli tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoitukset voidaan perustella ”julkisen moraalin, yleisen järjestyksen tai turvallisuuden kannalta, ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi, taiteellisten, historiallisten tai arkeologisten kansallisaarteiden suojelemiseksi taikka teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojelemiseksi” sillä edellytyksellä, että ne eivät ole ”keino mielivaltaiseen syrjintään tai jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen”.

( 59 ) Ks. mm. tuomio 3.3.2011, Kakavetsos‑Fragkopoulos (C‑161/09, EU:C:2011:110, 51 kohta); tuomio 16.4.2013, Las (C‑202/11, EU:C:2013:239, 23 kohta) ja tuomio 12.11.2015, Visnapuu (C‑198/14, EU:C:2015:751, 110 kohta).

( 60 ) Komissio viittaa tässä yhteydessä 3.6.1999 annettuun tuomioon Colim (C‑33/97, EU:C:1999:274, 39–44 kohta), jossa hyväksyttiin tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteet, jotka perustuivat kielellisiin vaatimuksiin, joita voidaan perustella kuluttajansuojan tavoitteella.

( 61 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 62 ) Ks. tuomio 28.11.1989, Groener (C‑379/87, EU:C:1989:599, 19 kohta); tuomio 12.5.2011, Runevič‑Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, 85 ja 86 kohta) sekä tuomio 16.4.2013, Las (C‑202/11, EU:C:2013:239, 25–27 kohta).

( 63 ) Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, laskuilla on ennen kaikkea sopimukseen liittyvä tarkoitus, koska niillä vahvistetaan sopimuspuolen saatava toiselta sopimuspuolelta sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä ja ne ovat todistelukeino, mutta niillä on arvoa myös hallinnollisena ja verotuksellisena keinona sekä myyjän että ostajan maan viranomaisiin nähden. Ks. laskujen moninaisista tehtävistä ja niiden toimittamista koskevan velvollisuuden eri lähteistä Belgian oikeudessa Ballon, G.‑L., ”Généralités”, em. teoksessa La facture et autres documents équivalents, 9 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä 38 kohta ja sitä seuraavat kohdat

( 64 ) Liettuan hallitus esittää, että koska laskut ovat virallisia asiakirjoja, joita voidaan käyttää eri tarkoituksiin sekä julkisoikeudellisissa että yksityisoikeudellisissa suhteissa, on välttämätöntä edellyttää, että ne laaditaan virallisella kielellä, jotta vältettäisiin se, että virallinen kieli ei menetä yhtä olennaisen tärkeistä käyttötarkoituksistaan eli valtion johtamisen ja hallinnon tehtävää ja jotta sen käyttö ei vähene sen vuoksi, että kansainvälisissä kauppasuhteissa käytetään yhä laajemmin vieraita kieliä.

( 65 ) Ks. mm. tavaroiden vapaan liikkuvuuden osalta tuomio 20.2.1979, Rewe‑Zentral (120/78, EU:C:1979:42, 8 kohta); työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta tuomio 18.7.2007, komissio v. Saksa (C‑490/04, EU:C:2007:430, 70 kohta) ja tuomio 16.4.2013, Las (C‑202/11, EU:C:2013:239, 28 kohta); sijoittautumisvapauden osalta tuomio 15.5.1997, Futura Participations ja Singer (C‑250/95, EU:C:1997:239, 31 kohta) ja tuomio 8.7.1999, Baxter ym. (C‑254/97, EU:C:1999:368, 18 kohta); palvelujen tarjoamisen vapauden osalta tuomio 28.10.1999, Vestergaard (C‑55/98, EU:C:1999:533, 23 kohta) ja tuomio 7.10.2010, dos Santos Palhota ym. (C‑515/08, EU:C:2010:589, 48 kohta) ja pääomien vapaan liikkuvuuden osalta tuomio 28.10.2010, Établissements Rimbaud (C‑72/09, EU:C:2010:645, 33 kohta).

( 66 ) Kielilainsäädäntö antaa näet kyseisen alueen hallintoviranomaisille mahdollisuuden tutustua alueella laadittuihin laskuihin kyseisen alueen virallisella kielellä eikä kielellä, jota he eivät osaa, mikä antaa mahdollisuuden suoraan, välittömään ja varmaan valvontaan. Ks. myös julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotus Las (C‑202/11, EU:C:2012:456, 50 kohta).

( 67 ) Muistutettakoon arvonlisäveron osalta, että direktiivin 2006/112 248 a artiklassa sallitaan se, että vaaditaan tiettyjen laskujen kääntämistä valvontaa varten, mutta arvonlisäveron kannalta laskulla on kolme tehtävää: se sisältää sovellettavaan arvonlisäverojärjestelmään liittyviä tietoja, se antaa veroviranomaisille mahdollisuuden tehdä tarkastuksia ja ostajalle mahdollisuuden osoittaa tarvittaessa vähennysoikeutensa (Terra, B. ja Kajus, J., A Guide to the European VAT Directives, nide 1, IBDF, Amsterdam, 2014, s. 1401).

( 68 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 69 ) Tämän ratkaisuehdotuksen 11 kohdassa mainituin edellytyksin ja rajoituksin.

( 70 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239, 29 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 71 ) On kiistatonta, että pääasiassa riidanalainen lainsäädäntö ei estä sopimuspuolia laatimasta tavaroihin liittyviä sopimuksiaan muulla kuin hollannin kielellä, toisin kuin säädettiin tuomion Las antamisen aikoihin työsopimuksista.

( 72 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 68 kohta.

( 73 ) Kuten yleiset kauppaehdot tai tiedot, jotka liittyvät maksutapoihin.

( 74 ) Ks. myös tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohta.

( 75 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 76 ja 77 kohta.

( 76 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 65 kohta.

( 77 ) Ks. laskujen eri tehtävistä myös tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteet 63, 64 ja 67.

( 78 ) Ks. vastaavasti EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan ja kuluttajalle myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18.12.1978 annetun neuvoston direktiivin 79/112/ETY (EYVL 1979, L 33, s. 1) osalta mm. tuomio 12.9.2000, Geffroy (C‑366/98, EU:C:2000:430, 25 kohta ja sitä seuraavat kohdat) sekä oikeuskäytäntö, johon viitataan julkisasiamies Ruiz‑Jarabo Colomerin ratkaisuehdotuksessa Geffroy (C‑366/98, EU:C:1999:585, 19 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 79 ) New Valmar esittää, että jos sen kaikki laskut laadittaisiin hollannin kielellä, niihin pitäisi välttämättä liittää käännös sille kielelle, jolla sopimus laadittiin, jotta vältettäisiin se, että sen ulkomaiset asiakkaat vetoavat virheeseen tai petolliseen menettelyyn, jos he eivät ymmärrä laskuissa olevia tietoja, mikä olisi ylivoimainen tehtävä yritykselle, joka myy sen tavoin tuhansia pieniä tuotteita (tuttipulloja, tutteja, leluja jne.). Se viittaa myös lukuisiin muihin käytännön ongelmiin, kuten siihen, että myyjän ja ostajan välillä ei voitaisi käyttää sähköisiä tilaus- ja laskutusjärjestelmiä, jotka toimivat vain yhdellä kielellä.

( 80 ) New Valmar viittaa tässä yhteydessä useita oikeuskirjallisuuden lähteitä mainiten perinteiseen kauppatapaan, jonka mukaan lasku on laadittava vastaanottajan kielellä tai kielellä, jota käytetään tavanomaisesti kyseisellä talouden alalla.

( 81 ) Ks. vastaavasti kansallisen tuomioistuimen mahdollisuudesta ottaa huomioon kansainvälisen kaupan käytänteitä toimivaltaisen tuomioistuimen määrittämiseksi yksilöitäessä tavaroiden kauppasopimuksen täytäntöönpanopaikkaa, tuomio 9.6.2011, Electrosteel Europe (C‑87/10, EU:C:2011:375, 20 kohta ja sitä seuraavat kohdat) tai arvioitaessa oikeuspaikkalausekkeen pätevyyttä tuomio 16.3.1999, Castelletti (C‑159/97, EU:C:1999:142, 18 kohta ja sitä seuraavat kohdat) sekä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1) 25 artiklan 1 kohdan c alakohta.

( 82 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 46 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 83 ) Ks. kielten käyttämisen vapauden ja ranskan kielen käyttämisen suojasta työnantajien ja niiden henkilöstön välisissä työhön liittyvissä suhteissa sekä laissa ja asetuksissa säädetyissä yritysten toimissa ja asiakirjoissa 30.6.1982 annetun asetuksen (Decreet inzake de bescherming van de vrijheid van het taalgebruik van de Franse taal in de sociale betrekkingen tussen de werkgevers en hun personeel, alsook van akten en dokumenten van ondernemingen opgelegd door de wet en de reglementen; Belgisch Staatsblad 27.8.1982, s. 9863) 2 §:n 1 kohta.

( 84 ) Ks. vastaavasti tuomio 1.10.2015, Trijber ja Harmsen (C‑340/14 et C‑341/14, EU:C:2015:641, 74 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 85 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 12 kohta ja alaviite 38.

( 86 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 87 ) Kyseisen 2 §:n nojalla asianomaisella työntekijällä on oltava kotipaikka unionin jonkin toisen jäsenvaltion tai ETA:n alueella tai hänellä on oltava kotipaikka Belgian alueella mutta hän on käyttänyt oikeuttaan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen tai sijoittumisvapautta.

( 88 ) Tuomio 16.4.2013 (C‑202/11, EU:C:2013:239).

( 89 ) Belgian hallitus kiisti istunnossa kaikki nämä väitteet. Se vetosi muun muassa yhtäältä siihen, että sekä alkuperäinen lasku että korvaava lasku, jotka koskevat samaa yhteisönsisäistä luovutusta, antavat oikeuden arvonlisäveron vapautukseen Belgiassa, ja toisaalta siihen, että sopimuspuolet saavat täysin vapaasti vahvistaa ajankohdan, jona maksu erääntyy, riippumatta päivämäärästä, jona lasku on laadittu tai korvattu. Komissio korosti perustellusti, että oikeudellinen epävarmuus säilyy, koska Belgian verohallinnon 23.1.2013 päivätty soveltamisohje, johon kyseinen hallitus vetosi, ei ole lainvoimainen ja että tuomioistuinten on edelleen todettava viran puolesta sääntöjenvastaisen laskun pätemättömyys. Huomautettakoon lisäksi, että on käytännössä täysin mahdollista, että sopimuspuolet eivät ole määritelleet saatavan erääntymispäivää muulla tavoin kuin laskussa.

( 90 ) Korostettakoon, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ilmaise selvästi, millä tavoin flaamilaisen yhteisön kieliasetuksen 10 §:ssä säädetyt seuraamukset on pantava täytäntöön (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 11 kohta) erityisesti siltä osin, pitääkö sääntöjenvastaisen laskun mahdollinen korvaaminen alkuperäisen asiakirjan taannehtivasti voimassa vai ei. Ks. tästä myös em. teos Gosselin, F., 188 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 91 ) On nurinkurista, jos New Valmarin italialainen edustaja voisi perustella flaamilaisen yhteisön kielilainsäädännöllä sitä, että sille italian kielellä, jota se tietenkin osaa, osoitetut laskut pitäisi kumota.

( 92 ) Belgian hallitus huomauttaa itse, että lasku täyttää tietyissä olosuhteissa todistelutehtävän, koska hyväksytty lasku on elinkeinonharjoittajan kannalta osoitus sopimuksesta, se on myös kirjanpitoasiakirja ja se on asianmukaisin tosite.

( 93 ) Muistutettakoon, että unionin tuomioistuimelle toimitetuista tiedoista ilmenee, että nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisen lainsäädännön nojalla tällaisen laskun sanamuoto on laadittava hollannin kielellä ainakin osittain eli siltä osin kuin kyseessä ovat arvonlisäverolainsäädännössä säädetyt tiedot tai jopa kokonaan ja että vain ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on toimivaltainen selvittämään epäilykset, joita Belgian hallitus on esittänyt tähän kansalliseen lainsäädäntöön perustuvien vaatimusten ulottuvuudesta (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohta ja sitä seuraavat kohdat).