ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Suhteellisuusperiaate - Päävelvoite ja toissijainen velvoite - Sama seuraamus - Lainvastaisuus

2 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Sokeri - Kiintiöitä suurempi tuotanto (C-sokeri) - Maksun periminen sisämarkkinoilla myydystä sokerista - Maksun periminen sellaisessa tapauksessa, että sokeri on viety, mutta vietäessä ei ole noudatettu tullimuodollisuuksia - Suhteellisuusperiaatetta ei loukata sillä, että maksu peritään tällaisessa tapauksessa

(Komission asetuksen N:o 2670/81 2 artiklan 2 kohta ja 3 artikla sekä komission asetus N:o 3183/80)

Tiivistelmä

3 Ratkaistaessa sitä, onko yhteisön oikeuden oikeussääntö suhteellisuusperiaatteen mukainen, on tutkittava, ovatko ne keinot, joista oikeussäännössä säädetään, soveliaita ja välttämättömiä tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi. Jos yhteisön sääntelyssä tehdään ero yhtäältä päävelvoitteen eli sellaisen velvoitteen, jonka noudattaminen on välttämätöntä asetetun tavoitteen saavuttamiseksi, ja toisaalta toissijaisen velvoitteen eli luonteeltaan pääosin hallinnollisen velvoitteen välillä, suhteellisuusperiaatteen vastaista on se, että toissijaisen velvoitteen rikkomisesta aiheutuva seuraamus on yhtä ankara kuin päävelvoitteen rikkomisesta aiheutuva seuraamus.

4 Kiintiöitä suuremman sokerituotannon (C-sokeri) viennin osalta asetettujen tullimuodollisuuksien noudattamista on pidettävä viennin itsensä ohella yhtenä kyseiseen järjestelmään kuuluvista päävelvoitteista, koska näillä muodollisuuksilla ei ole pelkästään tarkoitus helpottaa hallintomenettelyä, vaan ne ovat myös välttämättömiä sen varmistamiseksi, että sokerialan kiintiöjärjestelmä toimii asianmukaisesti. Nämä tullimuodollisuudet eivät näin ollen ole toissijaisia velvoitteita, jotka ovat luonteeltaan pääosin hallinnollisia ja joiden osalta suhteellisuusperiaatteen vastaista on se, että niiden rikkomisesta aiheutuva seuraamus on yhtä ankara kuin päävelvoitteen rikkomisesta aiheutuva seuraamus.

Kiintiötä suurempaa tuotantoa koskevista yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä sokerialalla annetun asetuksen N:o 2670/81 3 artiklassa tarkoitetun määrän periminen sisämarkkinoilla myydystä C-sokerista on suhteellisuusperiaatteen mukaista sellaisessa tilanteessa, että on tosin selvää, että kyseinen sokeri on viety yhteisöstä, mutta sokeria vietäessä ei ole täytetty tullimuodollisuuksia, mistä johtuen vientiä ei voida todistaa kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa ja maataloustuotteiden tuonti-, vienti- ja ennakkovahvistustodistusten järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetussa asetuksessa N:o 3183/80 tarkoitetulla tavalla eli esittämällä vaadittavilla kirjaus- ja vahvistusmerkinnöillä varustettu vientitodistuksen kappale nro 1.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtovero - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Kuudes direktiivi - Palvelujen suoritus - Verotuksellisen liittymäkohdan määrittäminen - Matkapakettiin kuuluva kansainvälinen henkilökuljetus - Suorituksen kokonaisvastikkeen jakaminen jäsenvaltioiden kesken suhteessa niiden alueella kuljettuun matkaan - Muiden jakoperusteiden käyttäminen ei ole mahdollista

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 2 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että määritettäessä, mikä on matkapakettiin kuuluvan kansainvälisen henkilökuljetuksen kussakin jäsenvaltiossa verotettava osa, suorituksen kokonaisvastike on jaettava suhteessa valtioiden alueella kuljettuun matkaan, eikä muita jakoperusteita voida käyttää.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Uusien jäsenvaltioiden liittyminen yhteisöihin - Itävalta - EY:n perustamissopimuksen 6 artikla - Välitön sovellettavuus

(EY:n perustamissopimuksen 6 artikla; vuoden 1994 liittymisasiakirjan 2 artikla)

2 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Yhdenvertainen kohtelu - Kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää koskevan kiellon soveltamisala - Kansallinen säännös, jossa ulkomaalaiset kantajat velvoitetaan asettamaan vakuus oikeudenkäyntikulujen maksamisesta - Soveltamisalaan kuulumisen edellytys

(EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan ensimmäinen kohta)

3 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Yhdenvertainen kohtelu - Kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää koskevan kiellon soveltamisala - Kansallinen säännös, jossa ulkomaalaiset kantajat velvoitetaan asettamaan vakuus oikeudenkäyntikulujen maksamisesta - Säännöksen soveltaminen ei ole sallittua osakkeenomistajan yhtiötä vastaan vireille panemassa oikeudenkäynnissä

(EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan ensimmäinen kohta)

Tiivistelmä

4 Koska vuoden 1994 liittymisasiakirjassa ei määrätä perustamissopimuksen 6 artiklan soveltamista koskevista erityisistä edellytyksistä, tämän määräyksen on katsottava olevan välittömästi sovellettavissa, joten se sitoo Itävallan tasavaltaa siitä ajankohdasta alkaen, jolloin tämä liittyi yhteisöön, ja sitä sovelletaan tässä jäsenvaltiossa niihin vaikutuksiin, joita ennen yhteisöön liittymistä syntyneillä tilanteilla sittemmin on.

5 Sellainen jäsenvaltion kansallinen menettelysäännös, jolla toisen jäsenvaltion kansalainen, joka ei asu tässä jäsenvaltiossa, velvoitetaan asettamaan vakuus oikeudenkäyntikulujen maksamisesta, kun hän osakkeenomistajana nostaa kanteen tähän jäsenvaltioon sijoittautunutta yhtiötä vastaan, kuuluu perustamissopimuksen soveltamisalaan sen 6 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla ja sitä koskee tässä artiklassa määrätty yleinen syrjintäkiellon periaate, koska sellaiset yhtiöoikeudelliset säännöt, joilla pyritään suojelemaan osakkeenomistajien etuja, kuuluvat perustamissopimuksen soveltamisalaan.

6 Perustamissopimuksen 6 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että sen vastaista on, että jäsenvaltio vaatii vakuutta oikeudenkäyntikulujen maksamisesta toisen jäsenvaltion kansalaiselta, jolla on samalla myös yhteisön ulkopuolisen maan kansalaisuus ja jonka kotipaikka on viimeksi mainitussa maassa, kun tämä kansalainen, jolla ei ole kotipaikkaa eikä omaisuutta ensin mainitussa jäsenvaltiossa, on nostanut osakkeenomistajana kanteen tämän jäsenvaltion siviilituomioistuimessa tähän jäsenvaltioon sijoittautunutta yhtiötä vastaan, jos tällaista vakuutta ei voida vaatia tämän jäsenvaltion kansalaisilta, joilla ei ole siellä omaisuutta eikä kotipaikkaa.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtovero - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen - Verovelvollisen velvollisuudet - Laskun hallussapito - Lasku - Laskun käsite - Tavaroiden tai palvelujen vastaanottajan laatima hyvitysilmoitus - Tavaroiden tai palvelujen vastaanottajan laatiman hyvitysilmoituksen pitäminen laskuna - Laskuna pitämisen edellytykset - Verovelvollinen ei ole kiistänyt laskussa mainittua veron määrää - Kiistämättä jättämisellä ei ole merkitystä

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 22 artiklan 3 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 22 artiklan 3 kohdan c alakohdassa annetaan jäsenvaltioille oikeus pitää "laskuna toimivana asiakirjana" hyvitysilmoitusta, jonka on antanut tavaroiden tai palvelujen vastaanottaja, jos ilmoituksessa on kuudennessa direktiivissä laskujen osalta säädetyt maininnat, jos se on laadittu tavarat luovuttavan tai palvelut suorittavan verovelvollisen suostumuksella ja jos tämä verovelvollinen voi riitauttaa siinä mainitun arvonlisäveron määrän. Näiden edellytysten täyttyessä verovelvollista, jolla on tällainen tarkistusoikeus, voidaan pitää hyvitysilmoituksen laatijana, vaikka sen onkin laatinut tavaroiden tai palvelujen vastaanottaja.

Jos verovelvollinen ei ole riitauttanut tällaiseen ilmoitukseen sisältyvää mainintaa arvonlisäveron määrästä, joka ylittää verollisten liiketoimien perusteella määräytyvän määrän, häntä on pidettävä henkilönä, joka on maininnut tämän määrän ja joka siten on kuudennen direktiivin 21 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla velvollinen maksamaan ilmoitetun määrän. Toisenlainen tulkinta helpottaisi mahdollisia petoksia ja vilpillistä yhteistoimintaa, jotka haittaisivat yhteisen arvonlisäverojärjestelmän moitteetonta toimintaa ja olisivat vastoin sen tavoitetta eli arvonlisäveron kantamisen ja veroviranomaisten harjoittaman valvonnan varmistamista.
6

Arviointiperusteet, joita Bundesgerichtshof on käyttänyt tehdessään tämän alustavan päätelmän, ovat pääosin seuraavat: — Sekaannusvaaraa on arvioitava sen perusteella, millaisen kokonaisvaikutelman kyseisistä tavaramerkeistä saa. Yhden osan erottaminen tavaramerkin muodostamasta kokonaisuudesta ei ole sallittua, eikä sekaannusvaaran tutkinnan kohteena saa olla pelkästään tällainen yksi osa. On kuitenkin mahdollista, että merkin yhdellä osalla katsotaan olevan ns. erityinen tunnusvoima (besondere Kennzeichnungskraft) eli sen katsotaan olevan erityisen erottamiskykyinen, minkä vuoksi tämä osa on koko merkin kannalta hallitseva, ja että tämän vuoksi on pääteltävä, että jonkin toisen tavaramerkin vastatessa kyseistä merkkiä, sellaisena kuin se on kyseinen hallitseva osa huomioon ottaen, vaarana on näiden merkkien sekoittuminen toisiinsa. Kuitenkin myös tällaisessa tapauksessa molempia merkkejä on verrattava siten, että kumpaakin merkkiä tarkastellaan kokonaisuutena, eikä siten, että yksittäisiä (hallitsevia) osia tarkasteltaisiin kokonaisuudesta erotettuna. — Merkki voi olla erityisen erottamiskykyinen joko tavaramerkkiin itseensä liittyvistä syistä tai sen vuoksi, että se on tullut tunnetuksi yleisön keskuudessa. Sekaannusvaara on sitä suurempi, mitä erottamiskykyisempi tavaramerkki on. Käsiteltävänä olevassa asiassa ei kuitenkaan ole esitetty mitään tätä koskevaa väitettä, minkä vuoksi näiden kahden merkin samankaltaisuutta tutkittaessa on lähdettävä siitä, että aikaisempi merkki on erottamiskyvyltään tavanomainen. — Sen tutkiminen, onko tietty merkin osa hallitseva merkin muodostaman kokonaisuuden kannalta, kuuluu yksinomaan sille tuomioistuimelle, joka tutkii oikeusriidan tosiseikaston, mutta tämän tuomioistuimen on kuitenkin noudatettava tältä osin päättelysääntöjä ja empiirisiä periaatteita. Muutoksenhaussa tutkittavana oikeuskysymyksenä ei näin ollen voi olla se, että Bundespatentgericht on korostanut SABELin merkkiin sisältyvän kuvion merkitystä ja pitänyt toissijaisena merkkiin sisältyvää tekstiä. — Tutkittaessa sitä, ovatko sellaiset merkkiin sisältyvät kuviot, jotka ovat deskriptiivisiä ja ainoastaan vähäisessä määrin mielikuvituksellisia, toisiinsa sekoitettavissa, on sovellettava tiukkoja edellytyksiä. Loikkaavan kissaeläimen kuvallisessa esittämisessä käytetään sellaista kuviota, jolla kuvaillaan luonnossa esiintyvää tapahtumaa ja jossa toistetaan kissaeläinten tyypillinen loikkaus-asento. SABELin tavaramerkkiin ei sisälly Puman tavaramerkin kuvallisia erityispiirteitä eli esimerkiksi sitä, että kuvio on varjokuvan kaltainen. Sitä väitettä, että nämä merkit voidaan sekoittaa toisiinsa, ei näin ollen voida tukea sillä, että nämä kahdessa merkissä käytetyt kuviot olisivat toisiaan vastaavia.
8

Viimeksi mainittua edellytystä ei kuitenkaan sovelleta henkilöihin, jotka kuuluvat sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 soveltamisalaan, sellaisena kuin asetus on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2 päivänä kesäkuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83 (EYVL L 230, s. 6, jäljempänä asetus N:o 1408/71), eikä työntekijöihin, jotka ovat Euroopan talousalueen jäsenvaltion kansalaisia, eikä myöskään sellaisen valtion kansalaisiin, jonka kanssa Alankomaiden kuningaskunta on tehnyt kahdenvälisen sosiaaliturvasopimuksen, jonka mukaan tämän toisen sopimusvaltion kansalaiset rinnastetaan Alankomaiden kansalaisiin. Lisäksi Alankomaiden kansalaisuutta koskevaa edellytystä on lievennetty 15.11.1985 annetulla ja myöhemmin muutetulla kuninkaallisella asetuksella, jonka mukaan ulkomaalaiset rinnastetaan Alankomaiden kansalaisiin sinä aikana, kun he asuvat Alankomaissa, jos he ovat asuneet siellä joko yhtäjaksoisesti tai keskeytyksin 15 vuoden ajan 20. syntymäpäivänsä jälkeen, kunhan he ovat asuneet siellä keskeytyksettä 65. syntymäpäiväänsä välittömästi edeltävät viisi vuotta.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kumoamiskanne - Määräaika - Alkamisajankohta - Säädös, jota ei ole julkaistu eikä annettu kantajalle tiedoksi - Täsmälliset tiedot säädöksen sisällöstä ja perusteluista - Velvollisuus pyytää koko säädösteksti kohtuullisessa ajassa siitä, kun säädöksen olemassaolosta saadaan tieto - Jäsenvaltiolle osoitettu neuvoston päätös - Se seikka, että komissio saa täsmälliset tiedot päätöksestä - Erityistapaus

(EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan 5 kohta)

Tiivistelmä

Kun säädöstä ei ole julkaistu tai annettu tiedoksi, sen, joka on tietoinen itseään koskevan säädöksen olemassaolosta, on pyydettävä koko säädösteksti kohtuullisessa ajassa. Tämä varaus huomioon ottaen kanteen nostamiselle varattu määräaika alkaa kulua vasta siitä hetkestä lähtien, kun kyseinen kolmas on saanut säädöksen sisällöstä ja perusteluista niin täsmälliset tiedot, että se voi menestyksekkäästi käyttää kanneoikeuttaan.

Kun kyse on sellaisesta jäsenvaltiolle osoitetusta neuvoston päätöksestä, jota koskeva ehdotus oli toimitettu neuvoston ja komission jäsenille ja jonka tekemismenettelystä komission pääsihteeristö laati pöytäkirjan, komissio on saanut täsmälliset ja yksityiskohtaiset tiedot päätöksestä viimeistään sinä päivänä, jona kyseinen pöytäkirja laadittiin.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous - Yhteinen maatalouspolitiikka - Viljelijöiden tulotuki - Tuensaajalle maksettavan summan ja jäsenvaltion saatavan kuittaus - Hyväksyttävyys - Rajoitukset - Asetuksen N:o 1765/92 nojalla myönnetyt korvaukset - Mahdollisuus kuitata valtion saatavia ja lykätä korvausten maksua siihen asti, kunnes valtion kuittauskelpoiset saatavat on selvitetty - Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 1765/92 10 artiklan 1 kohta ja 15 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

Yhteisön oikeuden vastaista ei ole se, että jäsenvaltio kuittaa yhteisön oikeuden nojalla tuensaajalle maksettavan summan erääntyneillä saatavillaan. Asia olisi toisin ainoastaan, jos tämä käytäntö estäisi maatalousalan yhteisten markkinajärjestelyjen moitteettoman toiminnan. Se, missä ominaisuudessa jäsenvaltio myöntää tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille annetun asetuksen N:o 1765/92 mukaiset korvaukset, kyseisen jäsenvaltion kuittaussäännöksissä kuittauksen edellytyksenä oleva velallisen ja velkojan saatavien molemminpuolisuus, jäsenvaltiossa yleisesti noudatettu kuittauskäytäntö ja valtion kuittaukseen käytettävän saatavan oikeudellinen perusta ovat tältä osin merkityksettömiä edellyttäen, että kansalliset viranomaiset toimivat tavalla, jolla vältetään yhteisön oikeuden tehokkuuden vaarantuminen ja varmistetaan taloudellisten toimijoiden yhdenvertainen kohtelu. Kansallisen tuomioistuimen on määritettävä, ovatko edellytykset täyttyneet.

Edellä asetetuin varauksin asetuksen N:o 1765/92 15 artiklan 3 kohtaa, jonka mukaan korvaukset on kokonaisuudessaan maksettava edunsaajille, on tulkittava siten, että siinä ei kielletä jäsenvaltioita velvoittamasta asianomaista kansallista interventioelintä kuittaamaan korvausten saajalta valtion saatavia. Lisäksi samoin varauksin asetuksen N:o 1765/92 10 artiklan 1 kohtaa, jonka mukaan korvaukset on maksettava sadonkorjuukautta seuraavan lokakuun 16 päivän ja joulukuun 31 päivän välisenä aikana, on tulkittava siten, että korvausten maksua voidaan lykätä siihen asti, kunnes on tarkastettu, onko valtiolla tuensaajalta kuittauskelpoisia saatavia, kunhan maksaminen tapahtuu viimeistään kyseisen vuoden joulukuun 31 päivänä.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtovero - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Kielto kantaa muita kansallisia veroja, jotka ovat luonteeltaan liikevaihtoveroja - Tavoite - Liikevaihtoveron käsite - Kuluttajille vyörytettävä, peleille ja vedonlyönnille määrätty vero, jonka vyöryttämisestä ei ole nimenomaisesti säädetty kansallisessa laissa, eikä vyöryttäminen käy ilmi laskusta tai laskuna pidettävästä asiakirjasta - Veron sisällyttäminen liikevaihtoveron käsitteeseen

(Neuvoston direktiivin (ETY) N:o 77/388 33 artikla)

Tiivistelmä

Koska jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 33 artiklan tarkoituksena on estää se, että yhteisen arvonlisäverojärjestelmän toiminta vaarantuisi jäsenvaltion sellaisten verotuksellisten toimien vuoksi, jotka estävät tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta ja koskevat liiketoimia vastaavasti kuin arvonlisävero, kansallisen veron luokittelemisen ja siis sen arvioimisen, onko se yhteisön oikeuden mukainen, on tapahduttava sekä kyseiseen veroon sovellettavan kansallisen lainsäädännön sanamuodon että veron olennaisten ominaisuuksien perusteella ja erityisesti sen perusteella, voidaanko vero vyöryttää kuluttajille. Tästä seuraa, että ei ole välttämätöntä, että kansalliseen veroon soveltuvassa kansallisessa lainsäädännössä säädetään nimenomaisesti mahdollisuudesta vyöryttää vero kuluttajille, jotta vero olisi luonteeltaan liikevaihtovero.

Ei ole myöskään välttämätöntä, että veron vyöryttäminen kuluttajille käy ilmi laskusta tai vastaavasta asiakirjasta, jotta tämä vero olisi luonteeltaan liikevaihtovero. Edellä mainitun säännöksen soveltamisen osalta on kansallisen tuomioistuimen asiana selvittää, voidaanko riidanalaisella verolla vaarantaa tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta vastaavasti kuin arvonlisäverolla, ottaen huomioon, onko kyseisellä verolla arvonlisäveron olennaiset ominaisuudet. Näin on, jos vero on luonteeltaan yleinen, jos sen määrä on suhteessa palvelujen hintaan, jos se kannetaan jokaisessa tuotanto- ja jälleenmyyntivaiheessa ja jos se suoritetaan palvelujen arvonlisän perusteella.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Vientitukeen oikeuttavat tuotteet - Yhteisöstä peräisin olevat tuotteet tai vapaassa vaihdannassa olevat maahantuodut tuotteet - Vientitukeen eivät oikeuta entisestä Saksan demokraattisesta tasavallasta peräisin olevat naudat, jotka on tuotu Saksan liittotasavaltaan passitus- ja varastomenettelyssä tarkoituksin jälleenviedä ne kolmanteen maahan

(EY:n perustamissopimuksen 9 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 3665/87 8 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (ETY) N:o 3665/87 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava yhdessä EY:n perustamissopimuksen 9 artiklan 2 kohdan kanssa siten, että nautojen teurastuksesta saadut tuotteet eivät ole yhteisön alkuperää eivätkä vapaassa vaihdannassa yhteisön alueella, eikä niiden osalta sen vuoksi voida myöntää vientitukea, jos kyseiset naudat on viety entisestä Saksan demokraattisesta tasavallasta ennen Saksan yhdistymispäivää 3.10.1990 ja sen jälkeen, kun vientiä koskevia tullimuodollisuuksia oli noudatettu Saksan demokraattisessa tasavallassa, ja kun tämä maa oli maksanut vientituet, sekä tuotu Saksan liittotasavaltaan passitus- ja varastomenettelyssä tarkoituksin jälleenviedä tuotteet kolmanteen maahan.

Saksan yhdistymisellä ei ole tältä osin ollut vaikutusta näiden tavaroiden aseman määrittelyyn, koska ne olivat peräisin yhteisöön nähden kolmannesta maasta silloin kun ne tuotiin maahan passitusmenettelyssä, ja koska niitä ei ollut luovutettu vapaaseen vaihdantaan yhteisössä. Vasta entisen Saksan demokraattisen tasavallan Saksan liittotasavaltaan liittymisestä lähtien ovat entisen Saksan demokraattisen tasavallan alueella vapaassa vaihdannassa olevat tavarat yhteisön alkuperää, kun taas aikaisemmin sen alueelta viedyt tavarat eivät voi taannehtivasti saada tällaista alkuperää.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Yhdenvertainen kohtelu - Kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kielto - Soveltamisala - Kansallinen säännös, jossa kanteen nostavien ulkomaalaisten edellytetään asettavan vakuuden oikeudenkäyntikulujen maksamisesta - Säännös kuuluu kiellon soveltamisalaan - Edellytys

(EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan ensimmäinen kohta)

2 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Yhdenvertainen kohtelu - Kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kielto - Kansallinen säännös, jossa kanteen nostavien ulkomaalaisten edellytetään asettavan vakuuden oikeudenkäyntikulujen maksamisesta - Säännöksen soveltaminen sellaisen kanteen yhteydessä, joka liittyy perustamissopimuksessa taattujen perusvapauksien käyttämiseen - Säännöstä ei voida hyväksyä

(EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan ensimmäinen kohta)

Tiivistelmä

3 Jäsenvaltion kansallinen siviiliprosessisäännös, jossa toisen jäsenvaltion kansalaisten ja oikeushenkilöiden edellytetään asettavan vakuuden oikeudenkäyntikulujen maksamisesta (cautio judicatum solvi) silloin, kun ne nostavat kanteen kyseisen jäsenvaltion omaa kansalaista tai sinne sijoittautunutta yhtiötä vastaan, kuuluu EY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan 6 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, ja se kuuluu tässä artiklassa asetetun yleisen syrjintäkiellon alaisuuteen siltä osin kuin sillä on vaikutusta, vaikka välillistäkin, jäsenvaltioiden väliseen tavarakauppaan ja palvelujen kauppaan, mikä on nimittäin pelättävissä, jos toimitettujen tavaroiden maksamista koskevan velkomuskanteen yhteydessä vaaditaan vakuutta oikeudenkäyntikulujen maksamisesta.

4 EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että sen vastaista on, että jäsenvaltio vaatii sellaisen toisen jäsenvaltion kansalaisen asettavan vakuuden oikeudenkäyntikulujen maksamisesta, joka on nostanut jossakin kyseisen jäsenvaltion riita-asioita käsittelevässä tuomioistuimessa kanteen sen kansalaista vastaan, jos vakuuden asettamista ei voida vaatia tämän valtion kansalaisilta, joilla ei ole sen alueella omaisuutta tai kotipaikkaa, ja kun kanne liittyy yhteisön oikeudessa taattujen perusvapauksien käyttämiseen.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Tuomion perustelut, jotka ovat yhteisön oikeuden vastaisia - Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen virheellinen arviointi sellaisen päätöksen perusteluista, jolla virkamiehelle on määrätty kurinpitoseuraamus - Perusteltu valitus

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla; henkilöstösääntöjen 25 artikla)

Tiivistelmä

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa, jossa todetaan, että päätös määrätä virkamiehelle kurinpitoseuraamus on riittämättömästi perusteltu, on oikeudellinen virhe, kun päätöksestä käyvät riittävän täsmällisesti selville asianomaisen virkamiehen syyksi luetut seikat ja kun siihen sisältyvät syyt, joiden vuoksi nimittävä viranomainen on poikennut kurinpitolautakunnan lausunnosta määräämällä kyseisen elimen esittämää ankaramman seuraamuksen, vaikka siinä ei täsmennetäkään tätä nimenomaisesti.