ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu ilmeiseen arviointivirheeseen sekä maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 (EUVL L 347, s. 671) 219 artiklan 1 kohdan ja 221 artiklan rikkomiseen. — Tältä osin vedotaan siihen, että komission väite, jonka mukaan vuoden 2014 yhdentoista ensimmäisen kuukauden kauppatilastot osoittavat viennin lisääntyneen 5 prosentilla verrattuna vastaavaan ajanjaksoon vuonna 2013, kumotaan komission mainitsemassa maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn komitean 22.1.2015 antamassa kertomuksessa, jonka sivulla 19 olevasta oikeanpuoleisesta taulukosta, joka koskee siipikarjanlihan markkinatilannetta, ilmenee, että siipikarjanlihan kokonaisvienti unionista oli vuoden 2013 yhdentoista ensimmäisen kuukauden aikana 1 93 6 0 00 000 euroa mutta vuoden 2014 yhdentoista ensimmäisen kuukauden aikana vain 1 88 6 8 38 000 euroa, mikä merkitsee 2,5 prosentin vähennystä eikä 5 prosentin kasvua, ja että komissio on arvioinut virheellisesti myös hinnat, joiden on ilmoitettu olevan ”vakaat”, vaikka niissä todellisuudessa on tapahtunut vakava 8 prosentin heikentyminen, joka paljastuu kertomuksen sivulla 9, ja että tämä merkitsee ilmeistä arviointivirhettä sekä asetuksen (EU) N:o 1308/2013 219 artiklan 1 kohdan ja 221 artiklan rikkomista.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 155/28

Kanne 20.2.2015 – InAccess Networks Integrated Systems v. komissio

(Asia T-82/15)

(2015/C 155/34)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: InAccess Networks Integrated Systems – Applications Services for Telecommunication and Related Equipment Commercial and Industrial Co. SA (Amarousio, Kreikka) (edustajat: solicitor J. Grayston ja asianajajat P. Gjørtler ja G. Pandey)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa seuraavat säädökset siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että säädöksillä on oikeusvaikutuksia, ja siltä osin kuin kyseisillä säädöksillä rajoitetaan kantajan tukisopimuksen, jonka viitenumero on 216837 ATRACO-hanke ja joka seitsemän tutkimuksen, teknologian ja kehittämisen ja esittely puiteohjelma (2007–2013) nojalla tekemien vaatimusten tukikelpoisuus sekä velvoitetaan kantaja maksamaan takaisin saadut varat ja korvaamaan aiheutuneet vahingot: — komission päätös, joka sisältyy 11.12.2014 päivättyyn kirjeeseen, jonka viitenumero on ARES (2014) 4162021 — komission päätös, joka sisältyy 23.10.2012 päivättyyn veloituslaskuun, jonka viitenumero on ARES (2012) 1248814 — komission päätös, joka sisältyy 7.12.2012 päivättyyn kirjeeseen, jolla ei ole viitenumeroa

— velvoittaa komission korvaamaan tästä oikeudenkäynnistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

1. Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 ja 2 kohtaa on rikottu ja oikeutta tulla kuulluksi on loukattu Kantaja esittää, että komissioon myöntänyt, että alkuperäisessä tilintarkastusmenettelyssä loukattiin kantajan oikeutta tulla kuulluksi minkä vuoksi komissio aloittaa asian käsittelyyn uudelleen.

2. Toinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 alakohtaa on rikottu ja kantajan perusteltuja odotuksia on loukattu Kantaja väittää, että päätös aloittaa tilintarkastusmenettely uudelleen synnytti perustellun luottamuksen siihen, että jokainen uusi päätös perustuisi tilintarkastuksen perusteena oleviin tosiseikkoihin eikä menettelyllisiin sääntöihin, joita olisi sovellettu asiakirjojen toimittamiseen alkuperäisessä tilintarkastusmenettelyssä.

3. Kolmas kanneperuste, jonka mukaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohtaa on rikottu jättämällä antamatta riittäviä perusteluja Kantaja väittää, että komission esittämät perustelut uudelleen tarkastelua koskevassa päätöksessä olivat riittämättömät sillä ne koskivat ainoastaan yhtä kahdesta riidanalaisesta ja koska niissä viitattiin vain pintapuolisesti toimitettujen asiakirjojen riittämättömyyteen.
—

asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 2 kohtaa on rikottu.
3)

Kolmas kanneperuste, joka perustuu siihen, että komission toimivaltaa on käytetty sääntöjenvastaisesti Jos oletetaan, että komissio on ollut toimivaltainen tekemään riidanalaisen päätöksen ja että se on mainitun päätöksen tehdessään toiminut oikeusvarmuuden periaatetta kunnioittaen, mitä se ei ole tehnyt, Slovakian tasavalta katsoo, ettei komissio nyt käsiteltävässä asiassa ole käyttänyt toimivaltaansa sääntöjenmukaisesti. Yhtäältä komissio on tehnyt ilmeisen virheellisen arvion, kun se on vaatinut kyseessä olevaa määrää Slovakian tasavallalta, vaikkei yhtäältä perinteisiä omia varoja ole lainkaan menetetty tai toisaalta vaikkei mainittu menetys ole ollut välitön seuraus tapahtumista, joista komissio on katsonut Slovakian tasavallan olevan vastuussa. Toisaalta komissio on loukannut Slovakian tasavallan puolustautumisoikeuksia sekä hyvän hallinnon periaatetta.
—

asian käsittely komissiossa on kestänyt poikkeuksellisen pitkään, mikä itsessään osoittaa, että kyse on järkevästä epäilyksestä, ei vähiten sen takia, että kyse on SEUT 108 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta ilmoitetusta tukitoimesta
—

toteamaan pätemättömäksi ja joka tapauksessa kumoamaan Euroopan komission maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääjohtajan Jerry Plewan 28.7.2014 päivätyn kirjeen viitenro SM/FUN S/2622874, joka on osoitettu Italian maa- ja metsätalousministeriön kansainvälisestä politiikasta ja Euroopan unionista vastaavalle pääjohtajalle Felice Assenzalle ja josta kantaja on saanut tiedon voituaan tutustua asiakirjoihin 19.11.2014, siltä osin kuin kyseisessä kirjeessä hylätään Italian pyyntö asetuksen (EU) N:o 1308/2013 220 artiklaan perustuvista tukitoimenpiteistä 6–9 ja erityisesti tukitoimenpiteistä, jotka koskevat yrityksiä, jotka ovat erikoistuneet eläinten teurastukseen pantaessa täytäntöön terveydensuojelutoimenpiteitä lintuinfluenssan leviämisen estämiseksi, ja tästä aiheutuvia liiketoiminnallisia vahinkoja, sekä muna- ja siipikarja-alojen poikkeuksellisista tukitoimenpiteistä Italiassa 10.10.2014 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1071/2014, joka on julkaistu EUVL:ssä 11.10.2015, siltä osin kuin siinä jätetään asetuksen (EU) N:o 1308/2013 220 artiklaan perustuvin tukitoimenpiteiden ulkopuolelle yritykset, jotka ovat erikoistuneet eläinten teurastukseen pantaessa täytäntöön terveydensuojelutoimenpiteitä lintuinfluenssan leviämisen estämiseksi, ja tästä aiheutuvat liiketoiminnalliset vahingot
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 34/45

Kanne 12.12.2014 – Espanja v. komissio

(Asia T-808/14)

(2015/C 034/54)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Kantaja: Espanjan kuningaskunta (asiamies: Abogado del Estado A. Rubio González)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan riidanalaisen päätöksen ja

— velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanne on nostettu valtiontuesta SA 27408 (C 24/10, EX NN 37/2010, EX CP 19/2009), jota Castilla-La Manchan viranomaiset ovat myöntäneet maanpäällisen verkon digitaalitelevisiolle Castilla-La Manchan syrjäisillä ja vähemmän kaupungistuneilla alueilla, 1.10.2014 tehdystä komission päätöksestä.

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

1. Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu SEUT 107 artiklan 1 kohdan rikkomiseen, koska ei ole kyse taloudellista toimintaa harjoittavien yksiköiden taloudellisesta edusta, toimenpiteen valikoivuudesta tai kilpailun vääristymisestä.

2. Toinen kanneperuste, joka perustuu SEUT 106 artiklan 2 kohdan ja SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan rikkomiseen, koska ei ole näyttöä teknologianeutraaliuden periaatteen loukkaamisesta.

3. Kolmas kanneperuste, joka perustuu valtiontukimenettelyn rikkomiseen, kun otetaan huomioon tutkintaan liittyvät virheellisyydet.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan luottamuksensuojan ja vilpittömän yhteistyön periaatetta on loukattu (SEU 4 artiklan 3 kohta), koska komissio on kyseisen ilmoituksen antamismenettelyn kuluessa vakuuttanut Italian hallitukselle, että mainittu kieleen perustuva syrjintä poistetaan, mutta ilmoituksen laadinnassa on toimittu juuri päinvastaisella tavalla, kun siinä määrätään, että hakemukset on tehtävä noudattaen ilmoituksessa viitatussa internetsivustossa vahvistettuja ohjeita.
—

Asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 kohtaa ja asetuksen N:o 2868/95 22 säännön 3 kohtaa on rikottu
—

määräämään, että ADR Centerille on välittömästi maksettava korvauksia vahingosta, jota on aiheutunut sen kansainväliselle maineelle, ja ajasta, jota sen johtohenkilöstö on joutunut käyttämään puolustautumiseen perusteettomalta vaatimukselta
—

On myös ristiriitaista ja ne bis in idem -kiellon vastaista tukeutua kilpailusääntöjen vastaisen menettelyn vakavuuden tutkintaan liittyvässä sakon perusmäärän määrittämisessä yhtenäiseen ja toistuvaan tai yhtenä kokonaisuutensa pidettävään jatkettuun rikkomiseen, jonka vakavuus on yhdenmukaisesti 15 prosenttia, ja korottaa sakkoa tiettyihin kyseessä olevan kokonaiskartellin osiin osallistumisen vuoksi 2 prosentilla. Kantajien mukaan vastaajan olisi pitänyt jo perusmäärän määrittämisessä ottaa huomioon, etteivät kantajat olleet vastuussa koko kartellista.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/41

Kanne 12.6.2014 – The Goldman Sachs Group v. komissio

(Asia T-419/14)

2014/C 282/54

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: The Goldman Sachs Group, Inc (New York, Amerikan yhdysvallat) (edustajat: asianajajat W. Deselaers, J. Koponen ja A. Mangiaracina)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan kokonaan tai osittain 2.4.2014 annetun komission päätöksen C(2014) 2139 final (asia AT.39610 – Sähkökaapelit) 1, 2, 3 ja 4 artiklan kantajaa koskevilta osin ja/tai

— alentamaan kantajalle päätöksen 2 artiklassa määrättyä sakkoa

— velvoittamaan komission korvaamaan tämän oikeudenkäynnin oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kuuteen kanneperusteeseen.

1. Ensimmäisessä kanneperusteessa väitetään, että riidanalaisella päätöksellä rikotaan SEUT 101 artiklaa ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (1) 23 artiklan 2 kohtaa, kun siinä todettiin GS Groupin olevan yhteisvastuullisesti vastuussa Prysmianin väitetysti toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta.

2. Toisessa kanneperusteessa väitetään, että riidanalaisella päätöksellä rikotaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 2 artiklaa ja SEUT 296 artiklaa siltä osin kuin siinä ei osoiteta oikeudellisesti riittävällä tavalla, että GS Group todella käytti ratkaisevaa vaikutusvaltaa Prysmianiin kyseessä olevalla ajanjaksolla.

3. Kolmannessa kanneperusteessa väitetään, että riidanalaisella päätöksellä rikotaan SEUT 101 artiklaa ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohtaa, koska sillä loukataan yksilöllisen vastuun periaatetta sekä syyttömyysolettamaa.

4. Neljännessä kanneperusteessa väitetään, että riidanalaisella päätöksellä rikotaan SEUT 101 artiklaa ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohtaa, koska sillä loukataan oikeusvarmuuden periaatetta ja rangaistusten yksilökohtaisen määräämisen periaatetta siltä osin kuin komissio ei kohdentanut sakkoa.

5. Viidennessä kanneperusteessa väitetään, että komissio loukkasi kantajan puolustautumisoikeuksia (olennaisen menettelymääräyksen rikkominen) siltä osin kuin komissio ei antanut oikeutta tutustua olennaisiin asiakirjoihin kohtuullisessa ajassa.

6. Kuudennessa kanneperusteessa vaaditaan, että unionin yleinen tuomioistuin myöntää GS Groupille riidanalaisessa päätöksessä määrättyä sakkoa koskevat kaikki sellaiset alennukset, jotka voidaan myöntää Prysmianille.

(1) EYVL L 1, 4.1.2003, s. 1.
—

kumoamaan neuvoston päätöksen, joka sisältyy 14.3.2014 päivättyyn ja kantajan lakimiehille osoitettuun kirjeeseen ja joka koskee Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP, sellaisena kuin kyseinen päätös on muutettuna 21.12.2012 annetulla neuvoston päätöksellä 2012/829/YUTP, liitteessä II ja Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön 21.12.2012 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 1264/2012, liitteessä IX olevan henkilöiden ja yhteisöjen luettelon uudelleentarkastelua siltä osin kuin riidanalainen päätös merkitsee sitä, että kantajan poistamista niiden henkilöiden ja yhteisöjen luettelosta, joihin kohdistetaan rajoittavia toimenpiteitä, ei hyväksytä;
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu väitteeseen, että komissiolla oli velvollisuus antaa kantajalle oikeus tutustua asiakirjoihin Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU) 1 artiklan, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 15 ja 298 artiklan, asiakirjoihin tutustumista koskevan perusoikeuden, SEU 6 artiklan 1 kohdan ja 7.12.2000 tehdyn Euroopan unionin perusoikeuskirjan, sellaisena kuin se on muutettuna Strasbourgissa 12.12.2007 (perusoikeuskirja) 42 artiklan, niitä yhdessä tulkittuina, sekä Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (asetus N:o 1049/2001) 2 artiklan 1 kohdan nojalla. Tämä vahvistetaan myös asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan a contrario -soveltamisella. Koska komissio ei ole toiminut näin vaan on (virheellisesti) vedonnut asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa ja 4 artiklan 2 kohdan toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa säädettyihin poikkeuksiin, se on soveltanut virheellisesti merkityksellisiä säännöksiä ja määräyksiä sekä syyllistynyt harkintavallan väärinkäyttöön. Komissio ei ole myöskään soveltanut asianmukaisesti 4 artiklan 6 kohtaa ja 4 artiklan 7 kohtaa, ja on syyllistynyt harkintavallan väärinkäyttöön mainittujen säännösten osalta.
—

Tässä suhteessa väitetään, että riidanalaisessa päätöksessä säädetään asetuksen N:o 1224/2009, jossa vahvistetaan porrastettu seuraamusjärjestelmä, vastaisesti, että kalastuslisenssin voimassaolo keskeytetään automaattisesti, kun kyse on vakavasta rikkomuksesta, ja että se peruutetaan pysyvästi, jos rikkominen uusitaan. Näin kyseisellä päätöksellä korvataan asetuksen säännöt toisenlaisella ankarammalla automaattisia ja peruuttamattomia seuraamuksia koskevalla järjestelmällä. Action planissa määrätty rangaistusjärjestelmä näyttää lisäksi olevan vakavasti ristiriidassa seuraamuksen porrastettavuuden periaatteen ja sen periaatteen kanssa, jonka mukaan seuraamuksen on oltava oikeassa suhteessa rikkomisen vakavuuteen nähden, sekä seuraamuksen henkilökohtaisuuden periaatteen kanssa, koska sitä sovelletaan kalastuslisenssin haltijaan siitä riippumatta, kuka on syyllistynyt rikkomiseen.
3)

Kolmas kanneperuste, jonka mukaan koherenssiperiaatetta on loukattu, koska riidanalaisessa päätöksessä sallitaan sellaisen kansainvälisen sopimuksen voimaantulo, jota sovellettaisiin Länsi-Saharan alueella, vaikka yksikään jäsenvaltio ei ole tunnustanut, että Marokon kuningaskunnalla olisi siellä suvereniteetti. Riidanalaisella päätöksellä vahvistetaan Marokon kuningaskunnan otetta saharawien alueella, mikä on ristiriidassa komission saharawi-pakolaisille antaman avun kanssa. Riidanalainen päätös ei myöskään ole koherentti sen tavan kanssa, jolla Euroopan unioni tavallisesti reagoi kansainvälisen oikeuden pakottavissa säännöissä asetettujen velvollisuuksien noudattamatta jättämiseen, ja se on ristiriidassa yhteisen kalastuspolitiikan kanssa.
1)

Kantaja väittää ensimmäisellä kanneperusteellaan, että erityinen syy Iran Insurance Companyn lisäämiselle luetteloon on perusteeton. Kantaja on väittämänsä mukaan selkeästi kiistänyt rahoittaneensa Iranin hallitusta. Se ei ole myöskään suorittanut ydintukitoimia Iranin hyväksi. Niinpä se katsoo, etteivät neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP 20 artiklan 1 kohdan c alakohdassa (sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna 23.1.2012 tehdyn neuvoston päätöksen 2012/35/YUTP 1 artiklan 7 kohdalla, 15.10.2012 tehdyn neuvoston päätöksen 2012/635/YUTP 1 artiklan 8 kohdalla ja 21.12.2012 tehdyn neuvoston päätöksen 2012/829/YUTP 1 artiklan 2 kohdalla) tarkoitetut edellytykset eivätkä neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 23 artiklan 2 kohdan d alakohdassa (sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna 21.12.2012 annetun neuvoston asetuksen 1263/2012 1 artiklan 11 kohdalla) tarkoitetut edellytykset täyty.
1)

Tarjousten arviointi on suoritettu virheellisesti ja hankintaperustetta 1 on sovellettu yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaisesti. Kantaja esittää väitteensä tueksi seuraavaa: — arviointikomitea on tehnyt virheen katsoessaan, ettei Agriconsulting ollut kyennyt esittämään riittävän laajaa tiedotusstrategiaa, vaikka kantajan tarjouksen teknisessä osassa on kuuden sivun mittainen selostus, jossa tätä on tarkasteltu perinpohjaisesti — arviointikomitea on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, koska se on arvioinut kantajan tekemässä tarjouksessa olevan tiedotusstrategian hankintaperusteen 1 yhteydessä, vaikka se oli arvioinut tiedotusstrategiaa valituksi tulleen yrityksen osalta hankintaperusteen 2 yhteydessä.
—

Tältä osin vedotaan Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL L 145, s. 43) 7 artiklan 1 ja 3 sekä 8 artiklan 1 ja 2 kohdan rikkomiseen sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 ja 47 artiklan rikkomiseen siltä osin kuin yhtäältä menettelyssä, jonka päätteeksi riidanalainen päätös on tehty, on ollut perustelemattoman hiljaisuuden ajanjaksoja ja lykkäyksiä, joita ei ole riittävästi perusteltu, ja toisaalta asetettujen määräaikojen noudattamatta jättäminen on loukannut kantajan puolustautumisoikeuksia.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu väärään lainsoveltamiseen, johon on syyllistytty katsomalla, että digitaalitelevisioverkon laajentamisprosessia on pidettävä valtiontukena. — Kantajat väittävät, että komissio on erehtynyt SEUT 171 artiklan 1 kohdan arvioinnissa, erityisesti yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevassa asiassa Altmark annetun tuomion kannalta katsottuna, ja että tämän johdosta se on erehtynyt todetessaan, että asiassa on kyse valtiontuesta. — Kantajat toteavat lisäksi, että päätöksessä tarkastelluilla toimenpiteillä tähdättiin yksinomaan siihen, että digitaalitelevision signaaleja kyettäisiin siirtämään II alueella (alue, jota alan toimijat eivät kaupallisista syistä kata ja joilla väestö jäisi vaille televisiopalveluja, ellei julkinen valta puutu asiaan). — Kantajat esittävät myös, että teknologisen neutraalisuuden periaate ei voi viedä jäsenvaltioilta niille perustamissopimuksessa tunnustettua harkintavaltaa, kun kyse on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen järjestämisestä. — Se, että kansalliset viranomaiset päättivät II alueen osalta valita maanpäällisen teknologian satelliittiteknologian sijasta, johtui siitä, että ensin mainittu vaihtoehto oli loogisempi, taloudellisempi ja tehokkaampi sellaisen jo olemassa olevan maanpäällisen analogisen verkon vuoksi, joka oli rahoitettu julkisilla varoilla ja joka jo kattoi II alueen.
—

toteamaan, että kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (REACH) liitteen XIV muuttamisesta 17.4.2013 annettu komission asetus (EU) N:o 348/2013 (EUVL L 108, s. 1) on osittain lainvastainen, koska se perustuu ilmeiselle arviointivirheelle ja sillä rikotaan REACH-asetuksen 58 artiklan 2 kohtaa ja loukataan suhteellisuusperiaatetta ja puolustautumisoikeutta (hyvän hallinnon ja huippuosaamisen periaatteet mukaan lukien),
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 260/50

Kanne 22.7.2013 — Innovation First v. SMHV (NANO)

(Asia T-379/13)

2013/C 260/89

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Innovation First, Inc. (Greenville, Texas, Yhdysvallat) (edustaja: asianajaja J. Zecher)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan vastaajan ensimmäisen valituslautakunnan 19.4.2013 tekemän päätöksen asiassa R 1271/2012-1,

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien vastaajassa käydyn muutoksenhakumenettelyn kulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Haettu yhteisön tavaramerkki: sanamerkki ”NANO” luokkaan 9, 28 ja 41 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten — Yhteisön tavaramerkkiä koskeva rekisteröintihakemus nro 9 157 421

Tutkijan päätös: yhteisön tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksen hylkääminen

Valituslautakunnan ratkaisu: valituksen hylkääminen

Kanneperusteet: neuvoston asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ja 37 artiklan 3 kohdan, asetuksen N:o 2868/95 50 säännön 2 kohdan h alakohdan ja neuvoston asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan ja 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan rikkominen
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 245/14

Kanne 28.6.2013 — CN v. parlamentti

(Asia T-343/13)

2013/C 245/17

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: CN (Brumath, Ranska) (edustaja: asianajaja M. Velardo)

Vastaaja: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— velvoittamaan Euroopan unionin ja Euroopan parlamentin korvaamaan kantajalle 1 000 euroa aiheutuneesta aineellisesta vahingosta ja lisäksi korkoa kyseiselle summalle 6,75 prosentin korkokannalla laskettuna

— velvoittamaan Euroopan unionin ja Euroopan parlamentin korvaamaan kantajalle 40 000 euroa aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä ja lisäksi korkoa kyseiselle summalle 6,75 prosentin korkokannalla laskettuna

— velvoittamaan Euroopan unionin ja Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Nyt käsiteltävällä kanteella CN, joka on entinen neuvoston virkamies, vaatii korvausta siitä aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä, jonka hän katsoo aiheutuneen sen vuoksi, että Euroopan parlamentin internetsivustolla, johon myös ulkopuolisilla on pääsy, on julkaistu ote kantajan tekemästä vetoomuksesta, jossa oli lukuisia henkilötietoja, joihin sisältyi myös hänen terveydentilaansa koskevia tietoja sekä tieto siitä, että perheeseen kuuluu invalidi.

Kyseiset tiedot on ilmaistu kantajan mukaan laajassa muodossa, kun otetaan huomioon se, että syöttämällä kantajan nimi Google-hakukoneeseen oli mahdollista saada esiin parlamentin julkaisema ote vetoomuksesta.

Kantajan pyynnöistä huolimatta parlamentti ei ole poistanut henkilötietoja julkaisusta ja se on poistanut ne vasta myöhemmin lakimiehen puututtua asiaan.

Euroopan parlamentin menettelyn lainvastaisuus johtuu kantajan mukaan seuraavista seikoista:

1) ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 8 artiklan rikkominen;

2) perusoikeuskirjan 8 artiklan rikkominen;

3) vammaisten henkilöiden oikeuksia koskevan yleissopimuksen, joka on tehty 13.12.2006 ja jonka Euroopan unioni on ratifioinut 23.12.2010, 22 artiklan rikkominen;
4)

Se, että valittajan kolmas, neljäs ja viides kanneperuste on jätetty virheellisesti tutkimatta — Tuomiossa ei oteta huomioon mahdollisuutta esittää yleisiä toteamuksia, jotka eivät ole luonteeltaan EU:n toimielimiä koskevia konkreettisia velvoitteita. — Tuomiossa tulkitaan aiheutuneen vahingon korvaamista koskevaa vaatimusta siten, että vahingonkorvausta ei ole vaadittu, vaikka se, että vahingonkorvausta on vaadittu, on nimenomaisesti tehty selväksi suullisessa käsittelyssä. — Tuomiossa ei oteta huomioon SEUT 266 artiklassa asetettua velvoitetta, jonka mukaan aiheutunut vahinko on korvattava viran puolesta, kun sen korvaamista ei ole nimenomaisesti vaadittu.