ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Euroopan yhteisöjen komissio on vaatinut kanteellaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 (EYVL L 155, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96 (EYVL L 175, s. 3; jäljempänä asetus N:o 1552/89), 2 ja 9–11 artiklan mukaisia velvoitteitaan saakka ja kyseisestä päivämäärästä alkaen yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 (EYVL L 130, s. 1) samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole todennut ja maksanut sellaisia omia varoja, jotka ovat jääneet kantamatta ajanjaksona – puolustustarvikkeiden ja sekä siviili- että sotilaskäyttöön tarkoitettujen tuotteiden tuonnin osalta, ja koska se ei ole maksanut viivästyskorkoa, joka liittyi siihen, ettei kyseisiä omia varoja ollut maksettu komissiolle.
35

Koska ensinnäkin kuudennen direktiivin 4 artiklan 5 kohdan kolmannen alakohdan tavoite, joka on palautettu mieliin tämän tuomion 31 kohdassa, on varmistaa, että liitteessä D mainittuja taloudellisen toiminnan ryhmiä, joilla on tiettyä merkitystä ja joihin kuuluu veden jakelu, ei vapauteta arvonlisäverosta sen perusteella, että palvelun suorittaja on julkisoikeudellinen oikeushenkilö, ja koska veden jakelulle on ominaista veden käyttöön antaminen yleisölle ja lopuksi koska taloliittymä on veden käyttöön antamisen kannalta välttämätön, on katsottava, että mainittu liittymä kuuluu kyseisessä liitteessä olevassa 2 kohdassa tarkoitetun veden jakelun käsitteen alaan.
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – 30.3.2004 tehdyn komission päätöksen 2004/800/EY (EUVL L 352, s. 10) 2, 3 ja 4 artiklan rikkominen; kyseisessä päätöksessä todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi Italian toteuttama valtiontukiohjelma, joka sisältää kiireellisiä toimenpiteitä työpaikkojen säilyttämiseksi sellaisissa yrityksissä, jotka on asetettu velkasaneerausmenettelyyn ja joissa on yli 1 000 työntekijää (tuki nro CR 62/2003, ex NN 7/2003 – Italia) – Yhteismarkkinoille soveltumattomiksi todettujen tukien takaisin perimisen edellyttämiä toimenpiteitä ei ole toteutettu määräajassa
Lisäksi on todettava, että EY 296 ja EY 297 artiklassa määrättyjä poikkeuksia on – kuten perusvapauksiin kohdistuvia poikkeuksia – tulkittava suppeasti. Erityisesti EY 296 artiklan osalta on todettava, että vaikka kyseisessä artiklassa mainitaan toimenpiteet, jotka jäsenvaltio voi katsoa tarpeellisiksi keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi, ja sellaiset tiedot, joiden ilmaiseminen olisi näiden etujen vastaista, mainittua artiklaa ei kuitenkaan voida tulkita siten, että siinä annettaisiin jäsenvaltioille valta poiketa perustamissopimuksen määräyksistä ainoastaan viittaamalla kyseisiin etuihin. Näin ollen sellaisen jäsenvaltion, joka vetoaa edukseen EY 296 artiklaan, on näytettävä toteen tarve turvautua tässä artiklassa määrättyyn poikkeukseen keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi.

Jäsenvaltio, joka on yhtäältä kieltäytynyt laskemasta ja maksamasta Euroopan yhteisöjen komissiolle sellaisia omia varoja, jotka ovat jääneet kantamatta ajanjaksona 1.1.1998– ja jotka koskevat puolustusmateriaalin tullitonta tuontia, ja joka on toisaalta kieltäytynyt maksamasta viivästyskorkoa, joka perustuu siihen, ettei mainittuja omia varoja ole maksettu komissiolle, on jättänyt noudattamatta yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan mukaisia velvoitteitaan saakka ja kyseisestä päivämäärästä alkaen yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan.

Ei nimittäin voida hyväksyä sitä, että jäsenvaltio vetoaa puolustusmateriaalin kallistumiseen, joka aiheutuu siitä, että kolmansista maista lähtöisin olevan tällaisen materiaalin tuontiin sovelletaan tulleja, voidakseen välttyä sellaisilta velvollisuuksilta, jotka perustuvat yhteisön talousarvion solidaariseen rahoittamiseen, sellaisten muiden jäsenvaltioiden vahingoksi, jotka puolestaan kantavat ja suorittavat edelleen tällaiseen tuontiin liittyviä tulleja.

(ks. 55 ja 62 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-167/05

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Ruotsin kuningaskunta

”Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — EY 90 artiklan toinen kohta — Muiden jäsenvaltioiden tuotteisiin kohdistuvat sisäiset verot ja maksut — Sellaiset verot ja maksut, joilla saatetaan suojella välillisesti muita tuotteita — Tuontituotteiden ja niiden kanssa kilpailevien kotimaisten tuotteiden välisen syrjinnän kielto — Valmisteverot — Oluen ja viinin erilainen verotus — Todistustaakka”

Julkisasiamies P. Mengozzin ratkaisuehdotus 18.7.2007 I - 2129

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 8.4.2008 I - 2150

Tuomion tiivistelmä

Verotus – Sisäinen verotus – Sellaiset verot, joilla saatetaan suojella välillisesti muita tuotteita

(EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan toinen kohta (josta on muutettuna tullut EY 90 artiklan toinen kohta))

Kansallinen verojärjestelmä, jossa viiniin, joka pääasiallisesti tuodaan maahan muista jäsenvaltioista, kohdistuu korkeampi valmistevero kuin olueen, joka on pääasiallisesti kotimainen tuote, ja joka perustuu viinin ja oluen alkoholitilavuusprosentin verottamiseen, ei välillisesti suojele kansallista olutta eikä se siis ole ristiriidassa perustamissopimuksen 95 artiklan toisen kohdan (josta on muutettuna tullut EY 90 artiklan toinen kohta) kanssa siltä osin kuin yhtäältä vahvan oluen ja sen kanssa kilpailevan keskihintaluokkaan kuuluvan viinin myyntihintojen välinen ero on sellainen, että näiden kahden tuotteen verotuksen ero ei ole omiaan vaikuttamaan kuluttajan käyttäytymiseen kyseisellä alalla, ja toisaalta kyseessä olevien tuotteiden myyntiä koskevista tilastotiedoista ei myöskään ilmene, että suojeleva vaikutus olisi olemassa.

(ks. 57–60 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Valtiontukea koskevan komission päätöksen noudattamatta jättäminen – Puolustautumiskeinot (EY 10 artikla ja EY 88 artiklan 2 kohta) (ks. 19, 20 ja 25 kohta)

2. Valtiontuki – Sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen (EY 88 artiklan 2 kohta) (ks. 28 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – 30.3.2004 tehdyn komission päätöksen 2004/800/EY (EUVL L 352, s. 10) 2, 3 ja 4 artiklan rikkominen; kyseisessä päätöksessä todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi Italian toteuttama valtiontukiohjelma, joka sisältää kiireellisiä toimenpiteitä työpaikkojen säilyttämiseksi sellaisissa yrityksissä, jotka on asetettu velkasaneerausmenettelyyn ja joissa on yli 1 000 työntekijää (tuki nro CR 62/2003, ex NN 7/2003 – Italia) – Yhteismarkkinoille soveltumattomiksi todettujen tukien takaisin perimisen edellyttämiä toimenpiteitä ei ole toteutettu määräajassa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Italian tasavalta ei ole noudattanut valtiontukiohjelmasta, jonka Italia on toteuttanut kiireellisistä toimenpiteistä työllisyyden parantamiseksi, 30.3.2004 tehdyn komission päätöksen 2004/800/EY 2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut säädetyissä määräajoissa toimenpiteitä kyseisessä päätöksessä sääntöjenvastaisiksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomiksi todettujen tukien takaisinperimiseksi niiden saajilta.

2) Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Jäsenvaltioiden välisen kaupan verotuksen siirtymäjärjestelmä

(Neuvoston direktiivin 77/388 28 c artiklan A kohdan a alakohdan ensimmäinen alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 28 c artiklan A kohdan a alakohdan ensimmäistä alakohtaa, luettuna yhdessä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien ja välillisten verojen alalla annetun direktiivin 77/799, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/12, ja hallinnollisesta yhteistyöstä välillisen verotuksen (ALV) alalla annetun asetuksen N:o 218/92 kanssa, on tulkittava siten, että yhteisöluovutukseen liittyvän tavaroiden lähetyksen tai kuljetuksen lähtöjäsenvaltion veroviranomaiset eivät ole velvollisia pyytämään tietoja luovuttajan ilmoittaman määränpäänä olevan jäsenvaltion viranomaisilta.

Ensiksi keskinäisestä avusta annetun direktiivin ensimmäisestä ja toisesta perustelukappaleesta sekä hallinnollisesta yhteistyöstä annetun asetuksen kolmannesta perustelukappaleesta johtuu, että niillä pyritään estämään veropetoksia ja veron kiertämistä ja mahdollistamaan jäsenvaltioille, että ne voivat vahvistaa perittävän veron määrän oikein. Toiseksi keskinäisestä avusta annetun direktiivin ja hallinnollisesta yhteistyöstä annetun asetuksen otsakkeista käy ilmi, että ne on annettu jäsenvaltioiden veroviranomaisten yhteistyön ohjaamiseksi. Näin ollen näillä säädöksillä ei anneta mitään oikeuksia yksityisille, lukuun ottamatta sitä, että ne ovat hallinnollisesta yhteistyöstä annetun asetuksen 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti oikeutettuja saamaan vahvistuksen ”tietyn henkilön arvonlisäverotunnisteen” voimassaolosta. Lisäksi mainituissa yhteisön säädöksissä säädetään myös jäsenvaltioiden välisen yhteistyön rajoista, koska sen valtion viranomaiset, jolta tietoja on pyydetty, eivät ole velvollisia toimittamaan pyydettyjä tietoja kaikissa olosuhteissa. Tästä seuraa, että keskinäisestä avusta annetun direktiivin ja hallinnollisesta yhteistyöstä annetun asetuksen tavoitteena ei ole ollut sellaisen jäsenvaltioiden veroviranomaisten välisen tietojenvaihtojärjestelmän käyttöön ottaminen, jota hyödyntämällä ne voisivat todeta, ovatko verovelvollisen, joka ei voi itse toimittaa tarvittavaa näyttöä, tekemät luovutukset yhteisöluovutuksia.

(ks. 30, 31, 33, 34 ja 38 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Saatavien vapaaehtoinen perintä

(EY 43 ja EY 49 artikla)

Tiivistelmä

Säätäessään kaikkia saatavien vapaaehtoista perintää harjoittavia yrityksiä koskevia velvollisuuksia

– jäsenvaltio jättää noudattamatta EY 43 ja EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, jos se edellyttää, että vaikka yrityksellä on yhden provinssin toimivaltaisen viranomaisen myöntämä lupa, sen on haettava uutta lupaa jokaisessa muussa provinssissa, jossa se haluaa harjoittaa toimintaansa, ellei se valtuuta edustajaa, jolla on lupa tässä toisessa provinssissa

– jäsenvaltio jättää noudattamatta EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, jos se velvoittaa yritykset pitämään toimitiloja luvan kattamalla alueella ja ilmoittamaan toimitiloissa palvelut, joita voidaan suorittaa asiakkaille

– jäsenvaltio jättää noudattamatta EY 43 artiklan mukaisia velvoitteitaan, jos se velvoittaa yrityksiä pitämään toimitiloja jokaisessa provinssissa, jossa ne aikovat harjoittaa toimintaansa.

(ks. 47, 64, 66 ja 87 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta tehty yleissopimus – Soveltamisala – Yksityisoikeus – Yksityisoikeuden käsite

(27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen 1 artiklan 1 kappaleen ensimmäinen virke)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen, sellaisena kuin tämä yleissopimus on muutettuna vuosina 1978, 1982 ja 1989 liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen tehdyillä yleissopimuksilla, 1 artiklan 1 kappaleen ensimmäistä virkettä on tulkittava siten, että kanne, jonka luonnolliset henkilöt nostavat sopimusvaltiossa toista sopimusvaltiota vastaan ja jolla pyritään saamaan korvaus vahingosta, joka on aiheutunut asevoimien ensimmäisen valtion alueella sotatoimien yhteydessä toteuttamien toimien uhrien oikeudenomistajille, ei kuulu tässä määräyksessä tarkoitettuihin yksityisoikeudellisiin asioihin.

Riidat, jotka johtuvat siitä, että yksi oikeudenkäynnin asianosaisista käyttää julkista valtaa, koska se käyttää yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin yleisiin oikeussääntöihin nähden poikkeuksellisen laajaa valtaa, eivät nimittäin kuulu yksityisoikeuden käsitteen alaan, ja näin on sitä suuremmalla syyllä silloin, kun kyse on vahingonkorvauskanteesta, joka perustuu asevoimien toteuttamiin toimiin, koska tällaisissa toimissa on kyse valtion suvereenisuuden eräästä ilmenemismuodosta erityisesti siltä osin kuin toimivaltaiset valtion elimet päättävät kyseisistä toimista yksipuolisesti ja sitovasti ja nämä toimet liittyvät erottamattomasti valtioiden ulko- ja puolustuspolitiikkaan.

Tältä osin kysymys siitä, ovatko tällaisen vahingonkorvauskanteen perusteena olevat julkista valtaa käytettäessä tehdyt teot laillisia vai eivät, koskee näiden tekojen luonnetta muttei sitä, mistä alasta on kyse. Koska on katsottava, että tämä ala ei sellaisenaan kuulu yleissopimuksen soveltamisalaan, tällaisten tekojen lainvastaisuudella ei voida perustella toisenlaista tulkintaa.

(ks. 34–37 ja 41–44 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Valmisteverot – Direktiivi 92/12 – Valmisteveron alaiset tuotteet – Sen jäsenvaltion määritteleminen, jossa vero on maksettava

(neuvoston direktiivin 92/12 7 ja 8 artikla sekä 22 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta annettua direktiiviä 92/12 on tulkittava siten, että kun yksityishenkilö, joka ei toimi ammattimaisesti eikä tavoittele voittoa, hankkii yhdestä jäsenvaltiosta omiin tarpeisiinsa ja muiden yksityishenkilöiden tarpeisiin valmisteveron alaisia tuotteita, jotka on luovutettu kulutukseen tässä jäsenvaltiossa, ja antaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen kuljetusyrityksen tehtäväksi kuljettaa nämä tuotteet hänen lukuunsa, on sovellettava tämän direktiivin 7 artiklaa eikä 8 artiklaa, joten valmisteveroa on maksettava myös tässä toisessa jäsenvaltiossa.

Direktiiviä 92/12 sovellettaessa tuotteita, joita ei pidetä hallussa henkilökohtaisiin tarkoituksiin, on väistämättä katsottava pidettävän hallussa kaupallisiin tarkoituksiin ja niihin on näin ollen sovellettava tämän direktiivin 7 artiklaa eikä 8 artiklaa. Kyseisen 8 artiklan soveltamisen edellytyksenä on se, että kyseessä olevat tuotteet hankkinut yksityishenkilö on kuljettanut ne henkilökohtaisesti. Kyseisen direktiivin 7 artiklan 6 kohdan nojalla ensimmäisessä jäsenvaltiossa maksetut valmisteverot on tällaisessa tapauksessa palautettava direktiivin 22 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

(ks. 29, 37 ja 53 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Eläinten terveyttä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kolmansista maista peräisin olevien tuotteiden eläinlääkintätarkastukset

(Neuvoston asetuksen N:o 2377/90 5 artikla; neuvoston direktiivin 97/78 17 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 22 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Kolmansista maista yhteisöön tuotavien tuotteiden eläinlääkinnällisten tarkastusten järjestämistä koskevista periaatteista annetun direktiivin 97/78 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan kansalliset viranomaiset voivat estää tuote-erän, joka ei täytä tuontiedellytyksiä, takaisinlähettämisen, jos tuonnille säädetyt yhteisön edellytykset eivät täyty.

Lisäksi direktiivin 97/78 22 artiklan 2 kohdan mukaan, kun se luetaan yhdessä yhteisön menettelystä eläinlääkejäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi eläinperäisissä elintarvikkeissa annetun asetuksen N:o 2377/90 5 artiklan kanssa, toimivaltaisten eläinlääkintäviranomaisten on takavarikoitava ja hävitettävä tuotteet, joiden on kyseisen direktiivin nojalla tehdyssä eläinlääkinnällisessä tarkastuksessa todettu sisältävän asetuksen liitteessä IV mainittua ainetta.

(ks. 17 ja 29 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Palvelujen suoritus

(Neuvoston direktiivin 77/388 9 artiklan 2 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Kalastusluvan vastikkeellisen luovutuksen muodossa tapahtuva kalastusoikeuden luovuttaminen on jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu kiinteään omaisuuteen liittyvien palvelujen suoritus.

Koska nimittäin kalastusoikeuksia ei voida käyttää kuin kyseisellä joella ja tämän joen niissä osissa, jotka on mainittu luvassa, joki itsessään on siis osa kalastuslupien keskeistä sisältöä ja näin ollen myös kalastusoikeuksien luovuttamisen keskeistä sisältöä. Silloin kun palvelujen suoritus koostuu itse omaisuuden – eli tässä joen – käyttöoikeuden luovuttamisesta, tämä kiinteä omaisuus on mainitun suorituksen olennainen ja välttämätön osa. Lisäksi paikka, jossa kiinteä omaisuus sijaitsee, vastaa palvelun lopullista kulutuspaikkaa. Edellä esitetystä seuraa, että kalastusoikeuksien luovuttamisen ja niiden joen osien välillä, joihin ne kohdistuvat, on olemassa riittävän suora yhteys.

(ks. 25–27 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Ajoneuvot, jotka voivat vetää kuormaa, joka on vähintään kolminkertainen niiden omaan painoon nähden – Komission asetus N:o 2518/98

(Komission asetus N:o 2518/98)

2. Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Uudet nelipyöräiset maastoajoneuvot, jotka voivat työntää vähintään kaksi kertaa oman painonsa

Tiivistelmä

1. Tiettyjen tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön annetun asetuksen N:o 2518/98 liitteen taulukossa oleva 5 kohta ei ole pätevä, kun siinä ilmoitetaan harmonoidun tavarankuvaus- ja koodausjärjestelmän komitean vuonna 1999 antamasta tariffointisuosituksesta poiketen yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeessä 8703 21 10 kuvailtujen ajoneuvojen osalta vetokyky, joka on vähintään kolminkertainen niiden omaan painoon nähden, laajentaen näin ollen pääasiallisesti henkilökuljetukseen suunniteltuihin ajoneuvoihin liittyvän nimikkeen soveltamisalaa.

(ks. 51 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Uudet nelipyöräiset maastoajoneuvot, joissa on vain yksi istuin, Ackerman-periaatteella toimiva sauvaohjaus ja vetokoukku ja joiden tekniset ominaisuudet mahdollistavat sen, että ne voivat työntää vähintään kaksi kertaa oman painonsa, on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8701 90. Kansallisen tuomioistuimen on luokiteltava mainitut ajoneuvot alanimikkeisiin, jotka vastaavat niiden moottoreiden tehoa.

(ks. 59 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön oikeus – Periaatteet – Yhdenvertainen kohtelu – Kansalaisuuteen perustuva syrjintä – Kielto (Vuoden 1985 liittymisasiakirja; neuvoston asetus N:o 2287/2003) (ks. 35–38 kohta)

2. Uusien jäsenvaltioiden liittyminen yhteisöihin – Espanja – Kalastus (Vuoden 1985 liittymisasiakirjan 154–166 artikla; neuvoston asetus N:o 2287/2003) (ks. 44 ja 45 kohta)

3. Kalastus – Meren luonnonvarojen säilyttäminen – Pyyntikiintiöjärjestelmä (ks. 46 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Yhteisön vesialueilla ja yhteisön aluksiin sellaisilla muilla vesialueilla, joilla pyyntirajoitukset ovat tarpeen, sovellettavien eräiden kalakantojen ja kalakantaryhmien kalastusmahdollisuuksien ja niihin liittyvien edellytysten vahvistamisesta vuodeksi 2004 19.12.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2287/2003 (EUVL L 344, s. 1) osittainen kumoaminen niiltä osin kuin Pohjanmeren ja Itämeren uusia kalastusmahdollisuuksia ei jaeta Espanjan etuja huomioon ottaen, vaikka siirtymäkausi on päättynyt – Syrjintä – Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (EYVL L 358, s. 59) 20 artiklan 2 kohdan soveltaminen

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

3) Euroopan yhteisöjen komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Eläinten ruokintaan tarkoitetulle rasvattomalle maidolle ja rasvattomalle maitojauheelle myönnettävät tuet – Asetus N:o 2799/1999 – Myöntämisedellytykset (Komission asetus N:o 2799/1999) (ks. 29 ja 30 kohta)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi siitä, onko kanne perusteltu – Huomioon otettava tilanne – Tilanne perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä (EY 226 artikla) (ks. 31 kohta)

3. Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Yhteisön oikeuden vastaisen kansallisen oikeussäännön voimassa pitäminen (EY 226 artikla) (ks. 33 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999 (EYVL L 160, s. 48) ja asetuksen (EY) N:o 1255/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä eläinten rehuksi tarkoitetun rasvattoman maidon ja rasvattoman maitojauheen tuen ja mainitun rasvattoman maitojauheen myynnin osalta 17 päivänä joulukuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2799/1999 (EYVL L 340, s. 3) rikkominen – Sellaisen maitojauheen merkitsemisjärjestelmän käyttöönottaminen, josta ei säädetä yhteisön oikeudessa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Italian tasavalta ei ole noudattanut maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999 eikä asetuksen (EY) N:o 1255/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä eläinten rehuksi tarkoitetun rasvattoman maidon ja rasvattoman maitojauheen tuen ja mainitun rasvattoman maitojauheen myynnin osalta 17 päivänä joulukuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2799/1999 mukaisia velvoitteitaan, koska se on yksipuolisesti ottanut käyttöön tiettyyn käyttöön tarkoitetun maitojauheen merkitsemisjärjestelmän, josta ei säädetä tällä alalla sovellettavassa yhdenmukaistetussa yhteisön oikeudessa.

2) Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö

(EY:n perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla))

Tiivistelmä

EY:n perustamissopimuksen 59 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) kanssa ei ole ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan yhteisöveron, joka on pidätetty lähdeverona rajoitetusti verovelvollisen saamista tuloista, palauttamisen edellytyksenä on se, että elinkeinomenot, joiden huomioon ottamista kyseinen verovelvollinen tässä tarkoituksessa vaatii, ovat suorassa taloudellisessa yhteydessä kyseessä olevan valtion alueella harjoitetun toiminnan yhteydessä saatuihin tuloihin, kunhan tällaisina menoina pidetään kaikkia menoja, jotka liittyvät erottamattomasti tähän toimintaan, riippumatta siitä, missä tai milloin nämä menot syntyivät. Tällainen kansallinen lainsäädäntö on sitä vastoin ristiriidassa mainitun artiklan kanssa siltä osin kuin sen mukaan edellytyksenä sille, että mainittu vero palautetaan verovelvolliselle, on se, että nämä samat elinkeinomenot ovat enemmän kuin puolet mainittujen tulojen määrästä.

(ks. 38 kohta ja tuomiolauselma)