ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-137/09, Nike International vastaan SMHV — Muñoz Molina (R10), 24.11.2010 antama tuomio kumotaan siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on kyseisessä tuomiossa yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94, sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1891/2006, 58 artiklan ja asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.2005 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1041/2005, 49 säännön vastaisesti katsonut, että sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ensimmäinen valituslautakunta on 21.1.2009 tekemässään päätöksessä (asia R 551/2008-1) rikkonut asetuksen N:o 2868/95, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1041/2005, 31 säännön 6 kohtaa ja 50 säännön 1 kohtaa, kun se on jättänyt tutkimatta Nike International Ltd:n valituksen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 108/2

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 7.2.2013 (Cour de cassationin (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Refcomp SpA v. Axa Corporate Solutions Assurance SA, Axa France IARD, Emerson Network ja Climaveneta SpA

(Asia C-543/10) (1)

(Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa - Toimivaltainen tuomioistuin siviili- ja kauppaoikeuden alalla - Asetus (EY) N:o 44/2001 - 23 artiklan tulkinta - Tavaran valmistajan ja sen alkuperäisen hankkijan väliseen sopimukseen sisältyvä oikeuspaikkalauseke - Sopimus, joka kuuluu omistusoikeuden siirtämistä koskevien sopimusten sarjaan - Mahdollisuus vedota oikeuspaikkalausekkeeseen tavaran myöhempää hankkijaa vastaan)

2013/C 108/02

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Refcomp SpA

Vastaajat: Axa Corporate Solutions Assurance SA, Axa France IARD, Emerson Network ja Climaveneta SpA

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Cour de cassation — Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (EYVL L 12, s. 1) 5 artiklan 1 kohdan ja 23 artiklan tulkinta — Erityinen toimivalta sopimusta koskevissa asioissa — Tavaran myöhemmän hankkijan ja sen valmistajan välinen riita — Oikeuspaikkalausekkeen vaikutuksen ulottuvuus sarjan yhteisössä tehtyjä sopimuksia yhteydessä

Tuomiolauselma

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 23 artiklaa on tulkittava siten, että tavaran valmistajan ja hankkijan tekemään sopimukseen sisältyvään oikeuspaikkalausekkeeseen ei voida vedota kolmatta myöhempää hankkijaa vastaan, joka on saanut kyseisen tavaran omistusoikeuden siirtämisestä tehtyjen sellaisten peräkkäisten sopimusten nojalla, joiden sopimuspuolet ovat sijoittautuneet eri jäsenvaltioihin, ja tahtoo nostaa vahingonkorvauskanteen valmistajaa vastaan, paitsi jos voidaan osoittaa, että tämä kolmas on tosiasiallisesti hyväksynyt lausekkeen mainitussa artiklassa mainituilla edellytyksillä.

(1) EUVL C 46, 12.2.2011.
1)

Portugalin tasavalta ei ole noudattanut yhtäältä yhteisön rautateiden kehittämisestä 29.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/440/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/12/EY, 5 artiklan 3 kohdan ja toisaalta direktiivin 91/440, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/12, 7 artiklan 3 kohdan sekä rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta 26.2.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/14/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 23.10.2007 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2007/58/EY, 6 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on edellyttänyt, että kaikkiin julkisessa omistuksessa olevan rautatieliikennettä harjoittavan yrityksen CP Comboios de Portugal EPE:n tekemiin yhtiöosuuksien hankintaa ja luovuttamista koskeviin yksittäisiin päätöksiin saadaan maan hallituksen lupa, ja koska se ei ole toteuttanut tarvittavia kansallisia toimenpiteitä noudattaakseen velvoitetta vahvistaa asianmukaiset vaatimukset sen varmistamiseksi, että rataverkon haltijan, Rede Ferroviária Nacional — REFER EP:n, tilit ovat tasapainossa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 295/3

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 19.7.2012 (Sozialgericht Würzburgin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Doris Reichel-Albert v. Deutsche Rentenversicherung Nordbayern

(Asia C-522/10) (1)

(Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Asetus (EY) N:o 987/2009 - 44 artiklan 2 kohta - Vanhuuseläkettä koskevan oikeuden tutkiminen - Toisessa jäsenvaltiossa täyttyneiden lastenhoitokausien huomioon ottaminen - Sovellettavuus - SEUT 21 artikla - Kansalaisten vapaa liikkuvuus)

2012/C 295/05

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sozialgericht Würzburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Doris Reichel-Albert

Vastaaja: Deutsche Rentenversicherung Nordbayern

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Sozialgericht Würzburg — Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 987/2009 (EUVL L 284, s. 1) — Toisessa jäsenvaltiossa täyttyneiden lastenhoitokausien huomioon ottamisen edellytykset vanhuuseläkeoikeuden tarkastelun yhteydessä — Kansallinen lainsäädäntö, jossa tällaisten kausien huomioon ottamisen edellytykseksi asetetaan se, että kyseessä oleva henkilö on lapsen hoitoaikana tai välittömästi ennen lapsen syntymää työskennellyt palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana ja maksanut pakollisia vakuutusmaksuja, ja jonka nojalla voidaan päätyä siihen, että lastenhoitokautta ei oteta huomioon siinä jäsenvaltiossa, jossa henkilö asui lastenhoitokautena, eikä toimivaltaisessa jäsenvaltiossa

Tuomiolauselma

Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa SEUT 21 artiklaa on tulkittava siten, että siinä velvoitetaan ensimmäisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos ottamaan vanhuuseläkkeen myöntämiseksi huomioon toisessa jäsenvaltiossa täyttyneet lastenhoitokaudet niin kuin nämä kaudet olisivat täyttyneet ensimmäisen jäsenvaltion alueella sellaisen henkilön osalta, joka on työskennellyt vain ensimmäisessä jäsenvaltiossa ja joka lastensa syntymän aikaan oli tilapäisesti lakannut työskentelemästä ja muuttanut asuinpaikkansa puhtaasti perhesyistä toisen jäsenvaltion alueelle.

(1) EUVL C 30, 29.1.2011.
1)

Itävallan tasavalta ei ole noudattanut yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY 28 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kaikkia tarpeellisia säännöksiä ja määräyksiä, jotta Itävallassa voimassa oleva lainsäädäntö täyttäisi itsenäisyysvaatimuksen Datenschutzkommissionin osalta (tietosuojalautakunta), ja tarkemmin sanottuna koska se on ottanut käyttöön säännöstön, jonka perusteella — DSK:n hallinnosta vastaava jäsen on liittovaltion viranomainen, johon kohdistetaan valvontaa, — DSK:n toimisto on yhteydessä liittokanslerinvirastoon ja — liittokanslerilla on ehdoton tiedonsaantioikeus kaikista DSK:n hallintoa koskevista seikoista.
2)

Asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 2700/2000, 236 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että sen mukaan kansalliset viranomaiset eivät voi palauttaa viran puolesta unionin asetuksen nojalla kannettuja polkumyyntitulleja sillä perusteella, että riitojenratkaisuelin on todennut, ettei asetus ole Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamisesta tehdyn sopimuksen, joka on allekirjoitettu Marrakeshissä 15.4.1994 ja hyväksytty Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY, liitteessä 1 A olevan tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen 1994 VI artiklan soveltamisesta tehdyn sopimuksen mukainen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 287/4

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 5.7.2012 (Legfelsőbb Bíróságin (Unkari) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — ERSTE Bank Hungary Nyrt v. Magyar Állam, B.C.L. Trading GmbH ja ERSTE Befektetési Zrt

(Asia C-527/10) (1)

(Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa - Maksukyvyttömyysmenettelyt - Asetus (EY) N:o 1346/2000 - 5 artiklan 1 kohta - Ajallinen soveltamisala - Euroopan unionin ulkopuolisessa valtiossa nostettu esineoikeutta koskeva kanne - Toisessa jäsenvaltiossa aloitettu velalliseen kohdistuva maksukyvyttömyysmenettely - Ensimmäisestä valtiosta on tullut Euroopan unionin jäsenvaltio - Sovellettavuus)

2012/C 287/06

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Legfelsőbb Bíróság

Pääasian asianosaiset

Kantaja: ERSTE Bank Hungary Nyrt

Vastaajat: Magyar Állam, B.C.L. Trading GmbH ja ERSTE Befektetési Zrt

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Legfelsőbb Bíróság — Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 (EYVL L 160, s. 1) 5 artiklan 1 kohdan tulkinta — Esineoikeutta koskeva kanne, joka on nostettu jäsenvaltiossa, jossa kyseessä olevan esineoikeuden kohde sijaitsee, sellaista vastaajaa vastaan, jonka sääntömääräinen kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa ja johon kohdistuva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu tässä toisessa jäsenvaltiossa ennen ensiksi mainitun valtion liittymistä Euroopan unioniin — Asetuksen (EY) N:o 1346/2000 5 artiklan 1 kohdan ajallinen sovellettavuus

Tuomiolauselma

Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tätä säännöstä voidaan soveltaa pääasian kaltaisessa tilanteessa myös maksukyvyttömyysmenettelyihin, jotka aloitettiin ennen Unkarin tasavallan liittymistä Euroopan unioniin, silloin kun kyseessä olevan esineoikeuden kohteena oleva velallisen omaisuus sijaitsi 1.5.2004 mainitussa valtiossa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

(1) EUVL C 30, 29.1.2011.
1)

Kyproksen tasavalta ei ole noudattanut luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2006 annetulla neuvoston direktiivillä 2006/105/EY, 4 artiklan 1 kohdan, tämän direktiivin 92/43, sellaisena kuin se on muutettuna, sekä saman direktiivin 92/43, sellaisena kuin se on muutettuna, 12 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se — ei ole merkinnyt Paralimni-järven aluetta ehdotettuja yhteisön tärkeinä pitämiä alueita koskevaan kansalliseen luetteloon — on sallinut Paralimni-järven ekologisia ominaispiirteitä vakavasti vaarantavat toiminnot eikä ole ryhtynyt tarpeellisiin suojelutoimenpiteisiin Paralimni-järven ja Xyliatos-padon ekologian kannalta merkityksellisen Natrix natrix cypriaca -lajin (Kyproksen rantakäärme) kannan säilymiseksi ja — ei ole toteuttanut kyseisen lajin tiukan suojelujärjestelmän käyttöön ottamisen ja soveltamisen edellyttämiä toimenpiteitä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 151/7

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 29.3.2012 (Bundesverwaltungsgerichtin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung v. Pfeifer & Langen KG

(Asia C-564/10) (1)

(Asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95 - Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaaminen - 3 ja 4 artikla - Hallinnolliset toimenpiteet - Perusteettomasti saadun etuuden takaisin periminen - Kansallisen oikeuden perusteella maksettavat hyvitys- ja viivästyskorot - Asetuksen N:o 2988/95 vanhentumista koskevien säännösten soveltaminen tällaisten viivästyskorkojen perintään - Vanhentumisajan alkamispäivä - Keskeyttämisen käsite - Katkaisemisen käsite)

2012/C 151/12

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesverwaltungsgericht

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

Vastapuoli: Pfeifer & Langen KG

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Bundesverwaltungsgericht — Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (EYVL L 312, s. 1) 3 artiklan tulkinta — Perusteettomasti maksetun tuen takaisin periminen — Asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 3 artiklan soveltaminen sellaisten korkosaatavien vanhentumiseen, jotka on kansallisen oikeuden nojalla maksettava perusteettomasti saatujen määrien takaisinmaksun lisäksi

Tuomiolauselma

Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 3 artiklaa on tulkittava siten, että siinä säädettyä vanhentumisaikaa, jota sovelletaan pääsaatavan eli unionin talousarviosta perusteettomasti saadun etuuden takaisinperintään, ei sovelleta tähän saatavaan perustuvien korkojen perintään, kun koronmaksuvelvollisuudesta ei ole säädetty unionin oikeudessa vaan ainoastaan kansallisessa oikeudessa.

(1) EUVL C 72, 5.3.2011.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 174/10

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 26.4.2012 (Hoge Raad der Nederlandenin (Alankomaat) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) — Staatssecretaris van Financiën v. L.A.C. van Putten (asia C-578/10), P. Mook (asia C-579/10) ja G. Frank (asia C-580/10)

(Yhdistetyt asiat C-578/10–C-580/10) (1)

(EY 18 ja EY 56 artikla - Moottoriajoneuvot - Toisessa jäsenvaltiossa rekisteröidyn ja sieltä lainatun ajoneuvon käyttäminen jäsenvaltiossa - Tämän ajoneuvon verottaminen viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa silloin, kun se otetaan käyttöön kansallisessa tieverkossa)

2012/C 174/13

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Staatssecretaris van Financiën

Vastaajat: L.A.C. van Putten (asia C-578/10), P. Mook (asia C-579/10) ja G. Frank (asia C-580/10)

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö- Hoge Raad der Nederlanden — EY 18 artiklan (nyttemmin SEUT 21 artikla) tulkinta — Kansallinen lainsäädäntö, jossa kannetaan rekisteröintivero auton käyttöönotosta kansallisessa tieverkossa — Kyseisessä jäsenvaltiossa asuvan sellaisen henkilön velvollisuus maksaa veroa, joka on saanut toisessa jäsenvaltiossa rekisteröidyn auton lainaan tuossa toisessa jäsenvaltiossa asuvalta henkilöltä pääasiallisesti ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa yksityisiin tarkoituksiin tapahtuvaa lyhytaikaista käyttöä varten

Tuomiolauselma

EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan siellä asuvilta henkilöiltä, jotka ovat lainanneet toisessa jäsenvaltiossa rekisteröidyn ajoneuvon tässä toisessa jäsenvaltiossa asuvalta henkilöltä, kannetaan otettaessa ajoneuvo käyttöön jäsenvaltion tieverkossa täysimääräisenä vero, joka on siellä yleensä maksettava ajoneuvon rekisteröinnin yhteydessä, siten, ettei veron määrässä oteta huomioon ajoneuvon käyttöaikaa jäsenvaltion tieverkossa ja ettei kyseisellä henkilöllä ole oikeutta vapautukseen tästä verosta tai sen palautukseen, kun kyseistä ajoneuvoa ei ole tarkoitus käyttää vakinaisesti pääasiassa ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella eikä sitä tosiasiassa käytetä vakinaisesti pääasiassa siellä.

(1) EUVL C 72, 5.3.2011.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 174/9

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 3.5.2012 (First-tier Tribunalin (Tax Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Lebara Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Asia C-520/10) (1)

(Verotus - Kuudes arvonlisäverodirektiivi - 2 artikla - Vastikkeellinen palvelujen suoritus - Televiestintäpalvelut - Prepaid-puhelinkortit, jotka sisältävät kansainvälisten puhelujen soittamiseen tarvittavia tietoja - Puhelinkorttien markkinoille saattaminen jakelijoiden kautta)

2012/C 174/11

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Lebara Ltd

Vastaaja: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 2 artiklan 1 kohdan tulkinta — Puhelinkortit, joita jäsenvaltiossa asuva verovelvollinen myy jälleenmyyjälle, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa ja joka myy kortteja edelleen henkilöille, jotka käyttävät niitä puheluiden soittamiseen — Useasta osasta muodostuva liiketoimi — Arvonlisäveron kantaminen

Tuomiolauselma

1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 7.10.2003 annetulla neuvoston direktiivillä 2003/92/EY, 2 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että puhelinoperaattori, joka tarjoaa televiestintäpalveluja siten, että se myy jakelijalle puhelinkortteja, jotka sisältävät kaikki tarpeelliset tiedot kansainvälisten puhelujen soittamiseksi mainitun operaattorin käyttöön antaman infrastruktuurin välityksellä ja jotka jakelija myy edelleen omissa nimissään ja omaan lukuunsa loppukäyttäjille joko suoraan tai tukku- tai vähittäismyyjien kaltaisten toisten verovelvollisten välityksellä, suorittaa vastikkeellisen televiestintäpalvelun jakelijalle. Mainittu puhelinoperaattori ei sitä vastoin suorita toista vastikkeellista palvelua loppukäyttäjälle silloin, kun tämä puhelinkortin hankkimisen jälkeen käyttää oikeutta soittaa puheluita käyttämällä puhelinkortissa mainittuja tietoja.

(1) EUVL C 30, 29.1.2011.
1)

Kun valtio, kuten Puolan tasavalta, on liittynyt Euroopan unioniin 1.5.2004 ja kun mainitun valtion Euroopan unioniin liittymisasiakirjassa tai missään muussakaan Euroopan unionin säädöksessä ei ole poikkeusmääräyksiä tai -säännöksiä, pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 17.7.1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 10.6.1985 annetulla neuvoston direktiivillä 85/303/ETY, 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä säädetty pakollinen verosta vapauttaminen koskee vain direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, soveltamisalaan kuuluvia toimia, jotka mainitussa valtiossa oli vapautettu pääoman hankintaverosta 1.7.1984 tai joista mainittu vero tuolloin kannettiin alennetulla 0,50 prosentin tai tätä alemmalla verokannalla.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 73/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 26.1.2012 (Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I:n (Puola) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Minister Finansów v. Kraft Foods Polska SA

(Asia C-588/10) (1)

(Verotus - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EU - 90 artiklan 1 kohta - Hinnan alentaminen liiketoimen suorittamisen jälkeen - Kansallinen lainsäädäntö, jossa veron perusteen alentamisen edellytyksenä on, että tavaroiden luovuttajalla tai palvelujen suorittajalla on hallussaan tavaroiden tai palvelujen hankkijan antama korjatun laskun vastaanottoilmoitus - Arvonlisäveron neutraalisuuden periaate - Suhteellisuusperiaate)

2012/C 73/07

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Minister Finansów

Valittajan vastapuoli: Kraft Foods Polska SA

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Naczelny Sąd Administracyjny — Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1) 90 artiklan 1 kohdan tulkinta — Veron peruste — Hinnan alentaminen liiketoimen suorittamisen jälkeen — Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan veron perusteen alentaminen edellyttää korjattua laskua, jonka saamisen liikekumppani on vahvistanut

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu edellytyksen käsite kattaa vaatimuksen, jonka mukaan alkuperäisestä laskusta seuraavan veron perusteen alentamisen edellytyksenä on, että verovelvollisella on hallussa tavaran tai palvelun hankkijan antama korjatun laskun vastaanottoilmoitus.

Arvonlisäveron neutraalisuuden periaate ja suhteellisuusperiaate eivät periaatteessa ole esteenä tällaiselle vaatimukselle. Kuitenkin jos osoittautuu, että verovelvollisen eli tavaroiden luovuttajan tai palvelujen suorittajan on mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa saada kohtuullisessa ajassa tällainen vastaanottoilmoitus, tavaroiden luovuttajaa tai palvelujen suorittajaa ei voida estää näyttämästä muilla keinoin kansallisissa veroviranomaisissa yhtäältä, että se on noudattanut vaadittavaa huolellisuutta kysymyksessä olevan tapauksen olosuhteissa sen varmistamiseksi, että tavaran tai palvelun hankkijalla on hallussaan korjattu lasku ja tämä on saanut laskusta tiedon ja toisaalta, että kysymyksessä oleva liiketoimi on todella toteutettu korjatussa laskussa mainittujen edellytysten mukaisesti.

(1) EUVL C 89, 19.3.2011.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 32/8

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 8.12.2011 (Tribunal Supremon (Espanja) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA v. Administración General del Estado

(Asia C-157/10) (1)

(Pääomien vapaa liikkuvuus - Yhteisövero - Kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehty sopimus - Kielto vähentää sellainen vero, joka toisessa jäsenvaltiossa on lähtökohtaisesti tullut maksettavaksi mutta jota ei ole kannettu)

2012/C 32/12

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Supremo

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

Vastaaja: Administración General del Estado

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Tribunal Supremo — SEUT 63 ja SEUT 65 artiklan tulkinta — Yhteisövero — Kansallinen lainsäädäntö ja kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehty sopimus, joilla kielletään toisten jäsenvaltioiden alueella saadusta tulosta maksettaviksi tulleiden sellaisten verojen vähentäminen, joita ei kanneta

Tuomiolauselma

ETY:n perustamissopimuksen 67 artikla ja perustamissopimuksen 67 artiklan [joka on kumottu Amsterdamin sopimuksella] täytäntöönpanosta 24.6.1988 annetun neuvoston direktiivin 88/361/ETY 1 artikla eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan lainsäädännön kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jolla kielletään yhteisöverotuksessa ja kansainvälisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi annettujen oikeussääntöjen mukaisesti toisissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa sellaisista tuloista maksettavaksi tulleiden verojen vähentäminen, jotka ovat yhteisöveron alaisia ja jotka on saatu niiden alueelta, jos veroja ei lähtökohtaisesta maksuvelvollisuudesta huolimatta makseta vapautuksen, hyvityksen tai jonkin muun veroetuuden vuoksi, kunhan kyseinen lainsäädäntö ei ole syrjivää siihen nähden, miten mainitusta jäsenvaltiosta saatuja korkotuloja kohdellaan, minkä tarkistaminen on kansallisen tuomioistuimen asiana.

(1) EUVL C 179, 3.7.2010.