YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN

TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

29 päivänä tammikuuta 1997

Asia T-7/94

Hilde Adriaenssens ym.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Kumoamiskanne — Palkkakuitit, joista ilmenee, että palkkaan on sovellettu toimielinten yhteisen sekakomitean hyväksymiä, vanhempien maksettavaksi kuuluvia tiettyjä maksuja koskevia taulukoita — Tutkittavaksi ottaminen — Määräajat — Määräajan ylittyminen”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-1

Aihe:

Kanne, jossa kantajat toisaalta vaativat sellaisten implisiittisten päätösten kumoamista, joilla komissio hylkäsi kantajien valitukset, joissa vaadittiin virkamiesten palkoista pidätettäviä, lastentarhan, päiväkodin ja opintokeskuksen palvelujen käytön johdosta vanhempien maksettavaksi kuuluvia maksuja koskevien, Luxemburgissa sovellettavien taulukoiden muuttamista vastaamaan Brysselissä voimassa olevia taulukoita, ja toisaalta sen päätöksen lainvastaisuuden toteamista, jolla sosiaalikomitea hyväksyi nämä taulukot, siltä osin kuin edellä mainitut päätökset perustuivat tähän päätökseen.

Lopputulos:

Tutkimatta jättäminen.

Tuomion lyhennelmä

Yhteisöjen toimielimet rahoittavat lasten monitoimikeskukseen kuuluvien lastentarhan, päiväkodin ja opintokeskuksen palvelut sekä Luxemburgissa että Brysselissä siten, että asianomaisen virkamiehen tai toimenhaltijan palkasta peritään kuukausittain vanhempien maksettavaksi kuuluva maksu. Sosiaalikomitea, joka on toimielinten yhteinen sekaelin ja jossa ovat edustettuina Luxemburgin kaupungissa sijaitsevat toimielimet, hyväksyy Luxemburgissa näiden palvelujen käytön johdosta vanhempien maksettavaksi kuuluvia maksuja koskevat taulukot.

Kantajat, jotka ovat komission virkamiehiä, ovat lasten monitoimikeskuksessa käyvien lasten vanhempia.

Jokainen kymmenestä kantajasta teki 6.10.— 11.11.1992 komissiolle avustusta koskevan pyynnön Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 24 artiklan ja 90 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Kantajat väittivät, että sosiaalikomitean päätös Luxemburgissa sovellettavien maksujen hyväksymisestä oli yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastainen, koska maksut ovat huomattavasti korkeammat kuin Brysselissä sovellettavat maksut, ja kantajat vaativat komissiota ryhtymään toimiin päätöksen lainvastaisuuden takia. Kantajat vaativat komissiota, joka on sosiaalikomitean jäsen, myöskin toteuttamaan kaikki sellaiset toimenpiteet, joilla Brysselissä ja Luxemburgissa sovellettavien taulukoiden väliset eroavuudet voidaan poistaa, ja turvaamaan sosiaalipalvelujen hoidon avoimuuden.

Komissio vastasi kantajille 20.4.1993; vastauksessaan komissio täsmensi, että ottaen huomioon sosiaalikomitean luonne toimielinten yhteisenä sekakomiteana, toimielinten edustajilla ei voi olla ratkaisevaa vaikutusta sosiaalikomitean päätöksiin.

Kantajat tekivät vuoden 1993 toukokuussa valitukset, joissa he vaativat komissiota muuttamaan heidän kuukausipalkastaan pidätettyä määrää min, että se vastaisi sitä määrää, joka heiltä pidätettäisiin Brysselissä.

Komissio hylkäsi kyseiset valitukset 19.10.1993.

Kantajat nostivat tämän kanteen 13.1.1994.

Tutkittavaksi ottaminen

Sen tutkittavaksi jättämistä koskevan väitteen osalta, joka koskee sitä, että kanne on nostettu myöhässä, on ensinnäkin tarkasteltava, ovatko pyynnöt, jotka kantajat tekivät komissiolle 6.10.-11.11.1992, tosiasiallisesti henkilöstösääntöjen 24 artiklassa ja 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja avustushakemuksia (23 kohta).

Henkilöstösääntöjen 24 artikla koskee sitä, kuinka toimielin puolustaa virkamiehiä ulkopuolisten tallojen toimia vastaan, eikä sitä, kuinka se puolustaa heitä toimielimen omia toimia vastaan. Sosiaalikomitea, joka on tehnyt päätöksen riidanalaisten taulukoiden hyväksymisestä, ei kuitenkaan ole komission kannalta ulkopuolinen taho. Tällä toimielinten yhteisellä sekaelimellä ei ole itsenäistä sääntömääräistä asemaa eikä sitä voida sellaisenaan haastaa yhteisöjen tuomioistuimiin (24 kohta).

Viittaukset: asia T-495/93, Carrer ym. v. yhteisöjen tuomioistuin, 22.9.1994 (Kok. H. 1994, s. II-651, 22 kohta).

Näin ollen kantajien esittämiä pyyntöjä ei voida pitää henkilöstösääntöjen 24 artiklassa tarkoitettuina avustushakemuksina (25 kohta).

Hakemuksissa ensisijaisesti vaaditaan, että sosiaalikomitean jäsenen ominaisuudessa komissio toimisi kyseisessä toimielinten yhteisessä elimessä siten, että kantajan palkoista kuukausittain pidätettävät, vanhempien maksettavaksi kuuluvat maksut muutettaisiin vastaamaan Brysselissä voimassa olevien taulukoiden mukaisia maksuja. Kaksi muuta hakemuksessa esitettyä vaatimusta ovat liitännäisvaatimuksia tälle ensimmäiselle vaatimukselle (26 kohta).

Edellä mainituissa pyynnöissä kantajat riitauttavat sekä sen päätöksen lainmukaisuuden, jolla sosiaalikomitea hyväksyi Luxemburgissa sovellettavat taulukot, että ne määrät, jotka heidän palkoistaan on vanhempien maksettavaksi kuuluvina maksuina kuukausittain pidätetty. Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hakemuksen tekemismahdollisuus ei kuitenkaan vapauta virkamiestä noudattamasta henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa valituksen tekemiselle ja kanteen nostamiselle säädettyjä määräaikoja siten, että hän voisi hakemuksessa välillisesti riitauttaa sellaisen aiemmin tehdyn päätöksen, jota ei ollut riitautettu mainituissa määräajoissa. Lisäksi on vielä todettava, että henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohta samoin kuin EY: n perustamissopimuksen 175 artikla koskevat tilannetta, jossa ei vielä ole tehty päätöstä tai toimenpidettä ”eikä sellaista tilannetta, jossa toimielin on tehnyt toisenlainen toimenpiteen kuin mitä virkamies olisi halunnut tai katsonut tarpeelliseksi” (27 kohta).

Viittaukset: asia 232/85, Becker v. komissio, 13.11.1986 (Kok. 1986, s. 3401, 8 kohta); asiaT-58/89, Williams v. tilintarkastustuomioistuin, 7.2.1991 (Kok. 1991, s. II-77, 24 kohta) ja asiaT-391/94, Baiwir v. komissio, 6.6.1996(Kok. H. 1996, s. II-787, 33 kohta).

Kantajien esittämiä pyyntöjä ei voida pitää henkilöstösääntöjen 90_ artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina hakemuksina. Niinpä komission olisi pitänyt pitää niitä valituksina, jotka kantajat ovat tehneet palkkakuiteistaan (28 kohta). Palkkakuitit ovat virkamiehille vastaisia toimenpiteitä, ja mistä voidaan tehdä valitus ja tarvittaessa nostaa kanne (29 kohta).

Viittaukset: asia 262/80, Andersenym.v. parlamentti, 19.1.1984(Kok. 1984, s. 195,4kohta); asia T-64/92, Chavane de Dalmassy ym. v. komissio, 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-723, 20 kohta) ja asia T-536/93, Benzler v. komissio, 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-777, 15 kohta).

Kantajien pyynnöistä, jotka esitettiin 6.10.-11.11.1992, on tehty henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan lopussa tarkoitetut implisiittiset hylkäyspäätökset 6.2.-11.3.1993. Koska kanne on nostettu vasta 13.1.1994, se on nostettu yli kymmenen kuukautta näiden implisiittisten hylkäyspäätösten tekemisen jälkeen, ja se on näin ollen jätettävä tutkimatta liian myöhään nostettuna (30 kohta).

Kanteen tutkimatta jättämisen kannalta ei ole merkitystä sillä seikalla, että komissio vastasi kanteen nostamiselle säädetyssä määräajassa kantajien valituksiin 20.4.1993 päivätyillä kirjeillä. Vaikka näet oletettaisiin, että näistä kirjeistä olisi henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohdan toisen luetelmakohdan loppuosan mukaan alkanut uusi määräaika kanteen nostamiselle, kanne, joka nostettiin 13.1.1994, on kuitenkin selvästi nostettu tämän uuden hypoteettisen määräajan päättymisen jälkeen (32 kohta).

Sama koskee myös niitä 19.10.1993 päivättyjä kirjeitä, jotka komissio lähetti vastaukseksi kantajien vuoden 1993 toukokuussa tekemiin valituksiin. Sen seikan johdosta, että toimielin tarkastelee myöhässä tehdyn valituksen - joka näin ollen on jätettävä tutkittamatta - sisältöä, ei voi seurata, että voitaisiin poiketa pakottavia määräaikoja koskevasta järjestelmästä ja saada kanneoikeus. Tällaisen valituksen

perusteella kantajat eivät missään tapauksessa voi saada kertaalleen jo menettämäänsä oikeutta nostaa kannetta sellaisista päätöksistä, joilla heidän vuoden 1992 lokamarraskuussa tekemänsä valitukset oli hylätty, joten näistä päätöksistä ei enää voida nostaa kannetta (33 kohta).

Viittaukset: em. asia Carrer ym. v. komissio, 20 ja 21 kohta.

Oikeudenkäyntikulut

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi velvoittaa asian voittaneen osapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka tuomioistuin katsoo asianosaisen tarpeettomasti tai haitantekona aiheuttaneen toiselle asianosaiselle. Niiden hakemusten, joita komission olisi pitänyt pitää valituksina, implisiittisistä hylkäyspäätöksistä nostettavalle kanteelle säädetyssä määräajassa lähettämissään, 20.4.1993 päivätyissä kirjeissään komissio on jättänyt lausumatta kantajien pääasiallisesta vaatimuksesta. Kyseiset kirjeet olivat näin ollen omiaan johtamaan asianomaisia henkilöitä harhaan. Tämän vuoksi komissio on velvoitettava vastaamaan kaikista oikeudenkäyntikuluista (35-38 kohta).

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta.

Vastaaja vastaa kaikista oikeudenkäyntikuluista.