Asia C-408/08 P

Lancôme parfums et beauté & Cie SNC

vastaan

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

”Muutoksenhaku — Yhteisön tavaramerkki — Asetus (EY) N:o 40/94 — 55 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 7 artiklan 1 kohdan c alakohta — Oikeussuojan tarve ehdottomaan mitättömyysperusteeseen perustuvan mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen esittämiseksi — Asianajotoimistot — Sanamerkki COLOR EDITION — Tavaramerkiksi rekisteröidyn, kuvailevista osatekijöistä muodostuvan sanamerkin kuvailevuus”

Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 15.10.2009 I ‐ 1349

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 25.2.2010 I ‐ 1371

Tuomion tiivistelmä

Yhteisön tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomaan mitättömyysperusteeseen perustuva mitättömäksi julistamista koskeva vaatimus – Oikeussuojan tarve

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 55 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Tutkittavaksi ottamista koskevia sääntöjä, joita sovelletaan tuomioistuimessa nostettaviin kanteisiin ja jotka koskevat vain näitä kanteita, ei sovelleta oikeuteen esittää yhteisön tavaramerkin mitättömäksi julistamista koskeva vaatimus sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit). Asetuksen N:o 40/94 55 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty mitättömäksi julistamista koskeva vaatimus kuuluu näin ollen hallinnolliseen menettelyyn sen sijaan, että kyse olisi tuomioistuimessa nostettavasta kanteesta. Siksi EY 230 artiklaa koskeva oikeuskäytäntö ei ole merkityksellistä suoraan eikä analogisesti.

Kun tarkastellaan sitä, edellyttääkö asetuksen 55 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen mitättömyysvaatimuksen tutkiminen oikeussuojan tarpeen olemassaolon osoittamista, on ensinnäkin selvää, ettei kyseisessä säännöksessä viitata minkäänlaiseen oikeussuojan tarpeeseen. Toiseksi siinä säädetään, että luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö sekä jokainen valmistajien, tuottajien, palvelujen tarjoajien, kauppiaiden tai kuluttajien edustajien ryhmittymä, joka voi esiintyä kantajana tai vastaajana oikeudenkäynneissä, voi esittää ehdottomiin mitättömyysperusteisiin perustuvan mitättömyysvaatimuksen; sen sijaan saman artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa, jotka koskevat suhteelliseen mitättömyysperusteeseen perustuvia mitättömyysvaatimuksia, oikeus tällaisen vaatimuksen esittämiseen on varattu tietyille henkilöille, joilla on oikeussuojan tarve. Kyseisen artiklan rakenteen perusteella lainsäätäjän tarkoituksena on siten ollut rajoittaa mitättömyysvaatimusten esittäjien piiriä jälkimmäisessä mutta ei ensimmäisessä tapauksessa. Lopuksi on niin, että – toisin kuin suhteellisten hylkäysperusteiden, joilla suojellaan ainoastaan tiettyjen aikaisempien oikeuksien haltijoiden intressejä – ehdottomien hylkäysperusteiden tarkoituksena on suojata näiden perusteiden taustalla olevaa yleistä etua, ja tämä selittää sen, ettei 55 artiklan 1 kohdan a alakohdassa edellytetä, että vaatimuksen esittäjä osoittaa oikeussuojan tarpeen olemassaolon.

Asetuksen 55 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ei myöskään voida tulkita siten, että mitättömyysvaatimuksen esittäminen SMHV:lle edellyttäisi, että riidanalaisen tavaramerkin rekisteristä poistamisella on oltava vaatimuksen esittäjälle todellista tai mahdollista taloudellista merkitystä. Tällaista tulkintaa ei nimittäin tue se, että kyseisessä säännöksessä mainitaan valmistajien, tuottajien, palvelujen tarjoajien, kauppiaiden tai kuluttajien edustajien ryhmittymät, jotka näihin sovellettavan lainsäädännön mukaan ovat asianosaiskelpoisia. Tämän luettelon – joka sitä paitsi sisältää kuluttajat, joihin ei yleensä voida yhdistää taloudellista intressiä – tarkoituksena on ainoastaan sisällyttää niiden henkilöiden luetteloon, jotka voivat esittää SMHV:lle mitättömyysvaatimuksen kyseisen säännöksen nojalla, tällaiset ryhmittymät, jotka voivat niihin sovellettavan lainsäädännön nojalla esiintyä kantajana tai vastaajana oikeudenkäynneissä mutta jotka eivät ole oikeushenkilöitä.

(ks. 36–42 kohta)