FI Euroopan unionin virallinen lehti C 94/3

Valitus, jonka VM Vermögens-Management GmbH on tehnyt 21.11.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-374/15, VM Vermögens-Management v. EUIPO, 7.9.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-653/17 P)

(2018/C 094/04)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: VM Vermögens-Management GmbH (edustajat: T. Dolde ja P. Homann, Rechtsanwälte)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO), DAT Vermögensmanagement GmbH

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että

— Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen 7.9.2017 asiassa T-374/15 antama tuomio kumotaan

— asia palautetaan unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäisellä valitusperusteella valittaja väittää, että unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 (1) 65 artiklan 2 kohtaa, tarkasteltuna yhdessä oikeutta tulla kuulluksi koskevan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan ja omistusoikeutta koskevan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan kanssa, on rikottu. Tämä johtuu sen mukaan siitä, että unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon asetuksen N:o 207/2009 28 artiklan 8 kohdan mukaiseen ilmoitukseen perustuneen EU-tavaramerkin Vermögensmanufaktur palveluluettelon muutoksen taannehtivaa vaikutusta eikä siitä, että riidanalaisessa päätöksessä julistettiin EU-tavaramerkki mitättömäksi myös luetteloon lisättyjen palvelujen osalta tutkimatta sitä, voitiinko EU-tavaramerkki rekisteröidä tältä osin. Unionin yleisen tuomioistuimen ei siis olisi pitänyt jättää tutkimatta valittajan vaatimuksia riidanalaisen päätöksen muuttamisesta.

Toisen valitusperusteen mukaan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklaa on rikottu, koska unionin yleinen tuomioistuin jätti kokonaan tutkimatta valittajan vaatimukset riidanalaisen päätöksen muuttamisesta lausumatta asetuksen N:o 207/2009 28 artiklan 8 kohdan mukaiseen ilmoitukseen perustuneen EU-tavaramerkin Vermögensmanufaktur palveluluettelon muutoksen taannehtivaa vaikutusta koskevasta asiakysymyksestä.

Kolmannen valitusperusteen mukaan asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on rikottu, koska unionin yleisen tuomioistuimen kuvailevuutta koskeneet toteamukset perustuivat virheellisiin näkemyksiin, jotka koskivat sitä, miten kohdeyleisö käsittää merkinnän Vermögensmanufaktur, ja koska EU-tavaramerkin ja tarkoitettujen palvelujen välillä ei ole riittävän suoraa ja konkreettista yhteyttä, jotta EU-tavaramerkkiä voitaisiin pitää kuvailevana.

Neljännen valitusperusteen mukaan asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu, koska unionin yleinen tuomioistuin perusteli EU-tavaramerkin erottamiskyvyn puuttumisen yksinomaan toteamalla, että kohdeyleisö käsittää tavaramerkin Vermögensmanufaktur mainoslauseeksi ja myynninedistämistä koskevaksi tiedoksi, selittämättä, miksi EU-tavaramerkki ei voi samanaikaisesti olla erottamiskykyinen alkuperän osoittaja.

Viidennen valitusperusteen mukaan asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan toista virkettä on rikottu, koska unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi argumentin siitä, että oikeutta tuolla kuulluksi oli loukattu, yksinomaan sillä perusteella, että EUIPO:ssa käydyssä menettelyssä myöhässä toimitettuja asiakirjoja ei ollut otettu huomioon valituslautakunnan arvioinnissa ja että riidanalainen päätös ei perustunut kyseisiin asiakirjoihin, vaikka asiakirja-aineistosta ilmenee selvästi, että valituslautakunta toisti arvioinnissaan sana sanalta otteita kyseisistä todisteista ja että valittajalla ei ollut missään vaiheessa mahdollisuutta ottaa niihin kantaa.

Kuudes valitusperuste, jonka mukaan asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohtaa on rikottu, koska riidanalainen päätös perustui todisteisiin, jotka oli toimitettu myöhässä ensimmäisessä asteessa EUIPO:ssa, joten myös valituslautakunnan olisi pitänyt katsoa, että kyseiset todisteet oli esitetty myöhässä. Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin päätteli tästä virheellisesti, että valituslautakunta ei ollut ottanut kyseisiä todisteita huomioon ja että ne eivät olleet olleet ratkaisevia riidanalaisen päätöksen kannalta.

(1) Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1)