ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

On todettava, ettei Helleenien tasavalta ole noudattanut rakennusten energiatehokkuudesta 19.5.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/31/EU (1), sellaisena kuin se on otettu 16.1.2012 annettuun komission delegoituun asetukseen (EU) N:o 244/2012 (2), joka koskee vertailumenetelmäkehyksen vahvistamista rakennusten ja rakennusosien energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaalisten tasojen laskentaa varten, 5 artiklan 2 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan, koska se ei ole antanut ilmoitusta kyseisessä säännöksessä tarkoitetuista kustannusoptimaalisista tasoista;
—

asetusta (ETY) N:o 1191/69, (1) koska unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt toteamatta, ettei Italian säännöstö ollut mainitun asetuksen mukainen kahdesta syystä: 1) koska kyseisessä säännöstössä asetettiin yksityisille velvollisuus harjoittaa taloudellista toimintaansa vain julkisena palveluna, vaikka asetuksen N:o 1191/69 perusteella tällainen yritystoiminnan harjoittamistapa on kiellettyä siltä osin kuin julkinen palvelu merkitsee, että konsessionhaltijan on edelleenkin noudatettava julkisen palvelun velvoitteita; 2) koska kyseisessä säännöstössä ei säädetty hyvityksistä maksettaviksi yrityksen hoitamista palveluvelvoitteista; asetuksella (ETY) N:o 1893/91 (2) tehtyjen muutosten seurauksena Simetille ei enää voitu asettaa minkäänlaisia julkisen palvelun velvoitteita, koska kyseessä on yritys, joka harjoittaa alueiden välistä henkilöliikennettä linja-autoilla
1)

Onko [Euroopan unionin] tuomioistuin ristiriitaisten tuomioistuinten antamien tuomioiden välttämiseksi toimivaltainen tulkitsemaan [Euroopan yhteisön nimissä neuvoston asetuksella N:o 2112/78 (1) hyväksyttyä 14.11.1975 tehtyä tulliyleissopimusta TIR-carnet’isiin merkittyjen tavaroiden kansainvälisestä kuljetuksesta (TIR-yleissopimus)] – jäsenvaltioiden tuomioistuimia sitovalla tavalla – jos kyseessä on tämän yleissopimuksen 8 ja 11 artiklassa säännelty ala, jotta voitaisiin arvioida, onko takaajayhdistys vastuussa tavalla, josta säädetään myös [tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun komission asetuksen N:o 2454/93 (2) (tullikoodeksin soveltamisasetus)] 457 artiklan 2 kohdassa?
2)

Mikäli vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, ovatko yhteisvalvontajärjestöt yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 28 artiklassa tarkoitettuja verovelvollisia periessään valmistajien ja maahantuojien myymistä laitteista ja välineistä maksun, ja velvollisia osoittamaan nämä liiketoimet tämän direktiivin 220 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa tarkoitetulla laskulla, joka on laadittu nauhurien ja muiden vastaavien laitteiden sekä tyhjien tallennusvälineiden valmistajille tai maahantuojille ja josta ilmenee maksuista peritty maksettava arvonlisävero, ja kun perityt maksut jaetaan edelleen tekijöille, esittäjille ja muille oikeudenhaltijoille, nämä viimeksi mainitut osoittavat maksujen saamisen maksun perivälle yhteisvalvontajärjestölle laaditulla laskulla, jossa arvonlisävero on huomioitu?
2)

Onko SEUT 67 artiklan 2 kohtaa ja henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006 20 ja 21 artiklaa tai muita Euroopan unionin säännöstöjä tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa annetaan kyseessä olevan jäsenvaltion poliisiviranomaisille kyseessä olevan jäsenvaltion alueelle tapahtuvan luvattoman maahantulon ehkäisemiseksi tai estämiseksi toimivalta pysäyttää tämän jäsenvaltion rautateiden junissa ja rautatiealueilla kuka tahansa, esittää hänelle kysymyksiä ja vaatia, että henkilön mukana olevat henkilöllisyyden osoittavat asiakirjat tai rajanylitysasiakirjat luovutetaan tarkastusta varten, sekä tarkastaa henkilön mukana olevat tavarat, sikäli kuin asiaintilaa koskevien tietojen tai rajapoliisin kokemuksen perusteella on oletettava, että kyseisiä junia tai rautatiealueita käytetään luvattomaan maahantuloon, ja maahantulo tapahtuu Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen sopimuspuolena olevasta valtiosta, ilman että rajavalvonta on palautettu väliaikaisesti kyseisellä sisärajalla Schengenin rajasäännöstön 23 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen nojalla?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 118/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Itävalta) on esittänyt 18.12.2015 – Online Games Handels GmbH ja Frank Breuer ym. v. Landespolizeidirektion Oberösterreich

(Asia C-685/15)

(2016/C 118/08)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Online Games Handels GmbH, Frank Breuer, Nicole Enter ja Astrid Walden

Vastapuoli: Landespolizeidirektion Oberösterreich

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko SEUT 56 artiklaa tai SEUT 49 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja tulkittava Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, valossa siten, että kun otetaan huomioon Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä (erityisesti sen 18.5.2010 antamassa tuomiossa Ozerov v. Venäjä, 64962/01, 54 kohta) vaadittu tuomioistuimen objektiivisuus ja puolueettomuus, nämä määräykset ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan syytteen ajamista koskevassa tehtävässään toimivan syyttäjäviranomaisen (tai jonkin muun valtiollisen lainvalvontaelimen) sijasta tuomioistuimen, jonka on ratkaistava valituksessa riitautetun rikosoikeudellisen toimenpiteen lainmukaisuus, on (samana henkilönä/samassa tehtävässä) omasta aloitteestaan ja riippumatta menettelyn asianosaisten toimista sekä ensin täysin itsenäisesti yksilöitävä ja rajattava näyttö, jota on esitettävä hallinnollisessa seuraamusmenettelyssä rikosoikeudellisesti suojatun kansallisia onnenpelimarkkinoita koskevan monopolijärjestelmän oikeuttamiseksi Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön (etenkin sen 30.4.2014 antaman tuomion Pfleger ym.) (1) mukaisesti, että myöhemmin itsenäisesti tutkittava ja arvioitava tätä näyttöä?

(1) C-390/12, EU:C:2014:281
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 78/8

Valitus, jonka Tšekin tasavalta on tehnyt 23.12.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) yhdistetyissä asioissa T-659/13 ja T-660/13, Tšekki v. komissio, 8.10.2015 antamasta tuomiosta

(Asia C-696/15 P)

(2016/C 078/09)

Oikeudenkäyntikieli:

Asianosaiset

Valittaja: Tšekin tasavalta (asiamiehet: M. Smolek, J. Vláčil ja T. Müller)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa valituksenalaisen tuomion

— kumoaa asetukset N:o 885/2013 (1) ja N:o 886/2013 (2) kokonaisuudessaan ja

— velvoittaa Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Toissijaisesti valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa valituksenalaisen tuomion

— kumoaa asetuksen N:o 885/2013 3 artiklan 1 kohdan, 8 artiklan ja 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan sekä asetuksen N:o 886/2013 5 artiklan 1 kohdan, 9 artiklan ja 10 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja

— velvoittaa Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kolmeen valitusperusteeseen.

Ensimmäinen valitusperuste koskee oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamista. Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt valituksenalaisessa tuomiossa oikeudellisen virheen katsoessaan, että asetuksen N:o 885/2013 ja asetuksen N:o 886/2013 mukaiset velvoitteet eivät koske jäsenvaltiota, joka ei vielä ole ottanut alueellaan käyttöön älykkäitä liikennejärjestelmiä koskevia sovelluksia ja palveluja, vaikka tällainen johtopäätös ei mitenkään voi perustua edellä mainittuihin asetuksiin.

Toinen valitusperuste, joka koskee Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 13 artiklan 2 kohdan rikkomista luettuna yhdessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan kanssa. Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt valituksenalaisessa tuomiossa oikeudellisen virheen katsoessaan, että komissiolla on delegoitua säädöstä hyväksyessään sellainen harkintavalta, että sen ei tarvitse pitäytyä tavanomaisissa valtuutussäännöksissä.

Kolmas valitusperuste, joka koskee unionin yleisessä tuomioistuimessa tapahtuneita menettelyvirheitä. Unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisessa tuomiossa ottanut huomioon tietyt Tšekin tasavallan väitteet huomattavan vääristyneellä tavalla, ja se on jättänyt tietyt Tšekin tasavallan esittämät väitteet kokonaan tutkimatta. Näillä menettelyvirheillä on ollut perustavanlaatuinen merkitys unionin yleisen tuomioistuimen arvioidessa kanneperusteita.

(1) EUVL L 247, s. 1.

(2) EUVL L 247, s. 6.
2)

Onko direktiivin 2006/112 314 artiklaa tulkittava siten, että vaikka arvonlisäverolaskussa mainitaan, että tavarat on vapautettu arvonlisäverosta (direktiivin 2006/112 226 artiklan 11 kohta) ja/tai myyjä on soveltanut voittomarginaalijärjestelmää tavaroiden luovutuksiin (direktiivin 2006/112 226 artiklan 14 kohta), verovelvollisella on oikeus soveltaa voittomarginaalijärjestelmää vain, jos tavaroiden luovuttaja tosiasiallisesti soveltaa voittomarginaalijärjestelmää ja hoitaa asianmukaisesti arvonlisäveron maksamiseen liittyvät velvoitteensa (maksaa arvonlisäveroa voittomarginaalista kotivaltiossaan)?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 38/37

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 23.11.2015 – Hummel Holding A/S v. Nike Inc. ja Nike Retail B.V.

(Asia C-617/15)

(2016/C 038/50)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Hummel Holding A/S

Vastaajat: Nike Inc. ja Nike Retail B.V.

Ennakkoratkaisukysymys

Missä olosuhteissa oikeudellisesti itsenäistä, unionin jäsenvaltioon sijoittautunutta sellaisen yrityksen alatytäryhtiötä, jolla itsellään ei ole kotipaikkaa unionissa, on pidettävä yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) 97 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna yrityksen ”liikkeenä”?

(1) EUVL L 78, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 27/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 13.11.2015 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs v. British Film Institute

(Asia C-592/15)

(2016/C 027/23)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Vastapuoli: British Film Institute

Ennakkoratkaisukysymykset

i. Onko kuudennen direktiivin (1) 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan n alakohta ja erityisesti ilmaisu ”tietyt – – kulttuuripalvelut” sillä tavoin riittävän selvä ja täsmällinen, että 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan n alakohdalla on välitön oikeusvaikutus siten, että sillä vapautetaan verosta vastapuolen esillä olevassa asiassa suorittaman myynnin kaltaiset julkisoikeudellisten laitosten tai muiden tunnustettujen kulttuurilaitosten kulttuuripalvelujen suoritukset, kun kansallista täytäntöönpanolainsäädäntöä ei ole annettu?

ii. Jätetäänkö kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan n alakohdassa ja erityisesti ilmaisulla ”tietyt – – kulttuuripalvelut” jäsenvaltioille minkäänlaista harkintavaltaa niiden soveltamisessa täytäntöönpanolainsäädännön kautta ja jos sallitaan, niin millaista?

iii. Pätevätkö arvonlisäverodirektiivin (2) 132 artiklan 1 kohdan n alakohtaan samat kuin edellä esitetyt toteamukset?

(1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1).

(2) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 371/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Nejvyšší soud České republiky (Tšekin tasavalta) on esittänyt 3.8.2015 – New Wave CZ a.s. v. Alltoys spol. s r. o.

(Asia C-427/15)

(2015/C 371/17)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Nejvyšší soud České republiky

Pääasian asianosaiset

Kantaja: New Wave CZ a.s.

Vastaaja: Alltoys spol. s r. o.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY (1) 8 artiklan 1 kohdan tulkittava tarkoittavan sitä, että kun oikeudenkäynti, jossa immateriaalioikeutta on todettu loukatun, on lopullisesti päättynyt ja kantaja hakee sen jälkeen erillisessä oikeudenkäynnissä tietoja sellaisten tavaroiden ja palvelujen alkuperästä ja jakeluverkosta, joilla on loukattu tätä immateriaalioikeutta (esimerkiksi voidakseen selvittää vahingon tarkan määrän ja hakea siitä korvausta), tämä tapahtuu immateriaalioikeuden loukkausta koskevan oikeudenkäynnin yhteydessä?

(1) EUVL L 157, s. 45.
2.

Direktiivin 91/271/ETY 4 artiklan 1 kohdan mukaan viemäröidyt yhdyskuntajätevedet (taajamissa, joiden avl on yli 2 000) on ennen vesistöön johtamista käsiteltävä biologisesti tai vastaavalla tavalla, ja 4 artiklan 3 kohdan mukaan kyseisten yhdyskuntajätevesien on täytettävä direktiivin liitteessä I olevassa B kohdassa vahvistetut vaatimukset (joista yksi on se, että puhdistamolle tulevasta ja käsitellystä, vesistöön johdettavasta jätevedestä otetaan edustavat näytteet).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 320/23

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (Irlanti) on esittänyt 5.8.2015 – Evelyn Danqua v. Minister for Justice and Equality, Irlanti ja Attorney General

(Asia C-429/15)

(2015/C 320/31)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal

Pääasian asianosaiset

Hakija: Evelyn Danqua

Vastapuolet: Minister for Justice and Equality, Irlanti ja Attorney General

Muu osapuoli: Refugee Legal Services

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voidaanko turvapaikkahakemusta, johon sovelletaan kansallista lainsäädäntöä, joka ilmentää [kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annetussa neuvoston direktiivissä 2004/83/EY vahvistettuja jäsenvaltion velvoitteita, pitää asianmukaisena vertailukohtana toissijaista suojelua koskevaan hakemukseen nähden vastaavuusperiaatetta sovellettaessa?
3)

Onko sallittua soveltaa direktiivin 132 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädettyä vapautusta palveluihin palvelujen vastaanottajan jäsenvaltiossa, kun tämä vastaanottaja on arvonlisäverovelvollinen ja palvelujen suorittaja, joka on arvonlisäverovelvollinen, on soveltanut toisessa jäsenvaltiossa arvonlisäveroa yleisen järjestelmän mukaisesti eli katsonut, että arvonlisävero näistä palveluista oli kannettava niiden vastaanottajan jäsenvaltiossa direktiivin 196 artiklan mukaisesti?
1)

Jotta syrjintäkiellon vaatimukset, sellaisina kuin ne asetetaan työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 (1) 7 artiklan 2 kohdassa, luettuna yhdessä SEUT 45 artiklan 2 kohdan kanssa, joiden taustalla on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 33 artiklan 1 kohta tarvittaessa yhdessä sen 7 artiklan kanssa, voitaisiin täyttää asianmukaisesti arvioitaessa tosiasiallisen liitynnän astetta ulkomailla asuvan opiskelijan, joka hakee taloudellista tukea korkeakouluopintoihin, ja Luxemburgin – jäsenvaltion, jossa rajatyöntekijä on toiminut palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana korkeakouluopintoihin myönnettävästä valtion taloudellisesta tuesta 22.6.2000 annetun lain 2 bis §:ssä, sellaisena kuin se on lisättynä 19.7.2013 annetulla lailla Euroopan unionin tuomioistuimen 20.6.2013 antaman tuomion (asia C-20/12) (2) välittömänä seurauksena, tarkoitetulla tavalla – yhteiskunnan tai työmarkkinoiden välillä, — onko katsottava, että edellytys, jonka mukaan asianomaisen opiskelijan on oltava asianomaisen rajatyöntekijän ”lapsi”, tarkoittaa, että opiskelijan on oltava rajatyöntekijän sellainen ensimmäisen asteen jälkeläinen suoraan etenevässä polvessa, jonka asema lapsena suhteessa hänen vanhempaansa on oikeudellisesti vahvistettu, siten, että pääpaino on vahvistetussa opiskelijan ja rajatyöntekijän välisessä lapsi-vanhempisuhteessa, jonka oletetaan olevan edellä mainitun liitynnän taustalla, vai — onko painotettava sitä, että rajatyöntekijä osallistuu edelleen opiskelijan elatukseen, vaikka heidän välillään ei välttämättä le oikeudellista lapsi-vanhempisuhdetta, erityisesti osoittamalla riittävä yhteiselämään perustuva suhde, joka yhdistää rajatyöntekijän toiseen opiskelijan vanhemmista, johon opiskelijalla on oikeudellisesti vahvistettu lapsi-vanhempisuhde?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 294/44

Valitus, jonka komissio on tehnyt 10.7.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-470/11 Total et Elf Aquitaine v. komissio 29.4.2015 antamasta tuomiosta

(Asia C-351/15 P)

(2015/C 294/56)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (edustajat: asiamiehet V. Bottka ja F. Dintilhac)

Muu osapuoli: Total SA, Elf Aquitaine SA

Vaatimukset

— unionin yleisen tuomioistuimen 29.4.2015 julistama tuomio asiassa T-470/11 on kumottava

— unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne on jätettävä tutkimatta

— vastaajat on velvoitettava korvaamaan sekä kyseessä olevan kanteen käsittelystä että ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset vaatimukset

Kanteensa tueksi komissio vetoaa kolmeen kanneperusteeseen.

Ensimmäisen ja toisen kanneperusteen mukaan valituksenalaisessa tuomiossa hylättiin virheellisesti komission väite siitä, että kanne on jätettävä tutkimatta. Ensimmäisessä valitusperusteessaan komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että komission kirjanpitäjän 24.6. ja 8.7.2011 päivätyillä kirjeillä olisi sitovia oikeusvaikutuksia. Kirjanpitäjän kirjeet ovat itse asiassa pelkkiä maksuilmoituksia metakrylaattipäätöstä täytäntöönpantaessa ja niillä valmistellaan mahdollista unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-217/06 (1) antaman tuomion, jolla alennettiin Arkemalle määrätyn sakon määrää, johdosta annettavan päätöksen pakkotäytäntöönpanoa, vaikka samana päivänä asiassa T-206/06 (2) annetulla tuomiolla (joka myöhemmin vahvistettiin unionin tuomioistuimen määräyksellä asiassa C-421/11 P (3)) pidettiin voimassa kyseisille vastaajille määrätyt sakot. Kirjanpitäjän kirjeet eivät ole täytäntöönpanotoimenpiteitä eivätkä ne muodosta komission ”lopullista kantaa”. Kirjanpitäjän kirjeet eivät myöskään luo metakrylaattipäätöksestä, joka ei ole enää riidanalainen kun vastaajat ovat käyttäneet kaikki muutoksenhakukeinot, erillisiä oikeusvaikutuksia. Toisen kanneperusteen mukaan valituksenalaisella tuomiolla loukataan asiassa C-421/11 P annetusta tuomiosta johtuvia vireilläolovaikutuksen ja oikeusvoiman periaatteita.

Lopuksi kolmas valitusperuste esitetään toissijaisesti siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin hylkää ensimmäisen ja toisen valitusperusteen. Unionin yleinen tuomioistuin on 113 kohdassa virheellisesti katsonut, että edellytykset sille, että komissiolla on oikeuksia sekä Arkemaan että vastaajiin nähden, jotka ovat yhteisvastuullisesti maksuvelvollisia, täyttyivät, vaikka unionin yleinen tuomioistuin on 9 kohdassa perustellusti huomauttanut, ettei Arkema valitettavasti voinut sallia komission pidättävän mitään summaa siinä tapauksessa, että sen kanne yhteisöjen tuomioistuimessa menestyy. Tällaisilla ristiriitaisilla perusteluilla on vaikutus unionin yleisen tuomioistuimen asiakysymysten arviointiin ja muodostavat riittävän syyn valituksenalaisen tuomion kumoamiseksi.

(1) ECLI:EU:T:2011:251

(2) ECLI:EU:T:2011:250

(3) ECLI:EU:C:2012:60
3)

Mikäli toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, voivatko tullikoodeksin 32 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetut tavaramerkkien lisenssimaksut olla tullikoodeksin 32 artiklan 5 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna edellytyksenä maahan tuotujen tavaroiden myynnille yhteisöön vietäviksi, vaikka niiden maksamista on pyytänyt ja ne on maksanut myyjään ja ostajaan etuyhteydessä oleva yritys?
—

on todettava, ettei Alankomaiden kuningaskunta ole noudattanut direktiivin 2006/112/EY 2 artiklan 1 kohdan, 24 artiklan 1 kohdan ja 133 artiklan, luettuina yhdessä 132 artiklan 1 kohdan m alakohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska se on rajannut kyseistä vuokraustoimintaa koskevan vapautuksen sellaisissa tapauksissa, joissa laitureita ja venepaikkoja vuokrataan urheilua harrastaville jäsenille ja joissa vuokraustoiminta liittyy läheisesti urheilun harrastamiseen ja on sen kannalta välttämätöntä, pursiseuroihin, jotka eivät palvelujensa yhteydessä käytä yhtä tai useampaa palkkaamaansa henkilöä
1)

Merkitsevätkö asetuksen N:o 604/2013 (1) tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevat uudet säännökset (johdanto-osan 19 perustelukappale ja 27 artiklan 1 ja 5 kohta), että turvapaikanhakijalla on oltava mahdollisuus asettaa kyseenalaisiksi myös asetuksen III luvussa tarkoitetut perusteet hänen siirtämisekseen toiseen jäsenvaltioon, joka on suostunut vastaanottoon? Vai onko niin, että tehokas oikeussuojakeino voidaan rajoittaa koskemaan oikeutta sen tutkimiseen, onko sen jäsenvaltion, johon hakija siirretään, turvapaikkamenettelyssä ja vastaanotto-olosuhteissa systeemisiä puutteita (vastaavasti kuin unionin tuomioistuin on todennut tuomiossa C-394/12)?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 155/19

Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 24.3.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-111/12, Espanja v. komissio, 20.1.2015 antamasta tuomiosta

(Asia C-140/15 P)

(2015/C 155/21)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: D. Recchia ja S. Pardo Quintillán)

Muu osapuoli: Espanjan kuningaskunta

Vaatimukset

— unionin yleisen tuomioistuimen 20.1.2015 asiassa T-111/12, Espanja v. komissio antama tuomio on kumottava

— asia on palautettava unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi

— Espanjan kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komission valitus koskee unionin yleisen tuomioistuimen 20.1.2015 asiassa T-111/12 antamaa tuomiota. Unionin yleinen tuomioistuin kumosi tuomiossaan koheesiorahastosta tietyille hankkeille myönnettävän tuen alentamisesta 22.12.2011 tehdyn komission päätöksen C(2011) 9990.

Komissio vetoaa valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen. Ensisijaisesti se katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, koska se totesi, että komission on tehtävä päätös rahoitusoikaisusta tietyssä, komission ja jäsenvaltion välillä järjestettävän kuulemisen ajankohtana voimassa olevaan perusasetukseen perustuvassa määräajassa. Toissijaisesti komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, koska se totesi, että määräaika, jossa komission on tehtävä päätös rahoitusoikaisusta, on ehdoton määräaika, jonka noudattamatta jättäminen merkitsee olennaisen menettelymääräyksen rikkomista, joka tekee mainitun määräajan jälkeen tehdystä päätöksestä pätemättömän.