YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

26 päivänä syyskuuta 1996

Asia T-192/94

Henri Maurissen

vastaan

Euroopan yhteisöjen tilintarkastustuomioistuin

”Kumoamiskanne — Arviointikertomus — Tutkittavaksi ottaminen — Perustelut — Tuomioistuinten harjoittama valvonta — Tuomioistuinten harjoittaman valvonnan rajat”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-1229

Aihe:

Kanne, jonka kohteena on kantajan ajanjaksoa 1.1.1990-31.12.1991 koskevan arviointikertomuksen vahvistamisesta 12.7.1993 tehdyn päätöksen kumoaminen ja tarvittavin osin kantajan tästä kertomuksesta tekemän valituksen nimenomaisesta hylkäämisestä 22.2.1994 tiedoksi annetun päätöksen kumoaminen.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja on tilintarkastustuomioistuimen virkamies, joka kuului palkkaluokkaan B 18.4.1983 ja 1.6.1995 välisenä aikana ja joka alkoi saada eläkettä viimeksi mainitusta päivämäärästä lukien. Vuosien 1990 ja 1991 aikana hän on hoitanut ammattiyhdistyksen edustajan tehtäviä ja osan tästä ajasta hän on ollut tilintarkastustuomioistuimen henkilöstökomitean jäsen.

Tilintarkastusryhmä III:n johtaja M vahvisti 16.7.1992 kantajaa koskevan arviointikertomuksen ajalta 1.1.1990-31.12.1991.

Saatuaan häntä koskevan arviointikertomuksen kantaja pyysi kahta keskustelua arvioijan kanssa Euroopan yhteisöjen virkamiehiin ja muihin toimenhaltijoihin sovellettavien henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) 43 artiklassa määrättyjen yleisten täytäntöönpanosäännösten hyväksymisen jälkeen tilintarkastustuomioistuimen laatimien arviointiohjeiden H.2 kohdan perusteella. Arvioija allekirjoitti 9.11.1992 arviointikertomuksen muutetun version näiden keskustelujen perusteella.

Kantaja teki 27.11.1992 valituksen arvioinnin tarkastajalle. Kuultuaan tätä arviointiasioita käsittelevä sekakomitea katsoi, että arvioidun henkilön poissaolot on todettu arviointikertomuksen toisessa osassa, ja se ehdotti, että kertomuksen 7 kohdan b alakohdan toisesta alakohdasta poistettaisiin seuraava lause: ”Maurissen ei näin ollen ole suorittanut tehtäviään säännönmukaisesti ja jatkuvasti. ”

Arvioinnin tarkastaja hyväksyi 12.7.1993 sekakomitean huomautukset ja muutti arviointikertomusta komitean ehdottamalla tavalla. Kantaja sai 14.7.1993 kertomuksen lopullisen version.

Kantaja valitti 14.10.1993 arviointikertomuksesta henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan perusteella. Tämä tilintarkastustuomioistuimen nimittävälle viranomaiselle osoitettu valitus, jossa oli merkintä ”virkatietä”, saapui tilintarkastustuomioistuimen presidentin kabinettiin faksilla klo 22.

Tästä valituksesta tehtiin 9.2.1994 päätös, jossa tilintarkastustuomioistuimen pääsihteeri vetosi puuttuvaan toimivaltaansa muuttaa arviointikertomusta ja kieltäytyi ottamasta kantaa valitukseen. Tämä päätös annettiin kantajalle tiedoksi 22.2.1994.

Kantaja nosti 13.5.1994 tämän kanteen EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan nojalla. Tilintarkastustuomioistuin esitti 22.7.1994 prosessiväitteen. Tämä prosessiväite käsiteltiin pääasian yhteydessä.

Tutkittavaksi ottaminen

Kanteen oikeudellisen perustan väitetty virheellisyys

Henkilöstöasioissa on sekä oikaisumenettelyn että tuomioistuinmenettelyn osalta noudatettava henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan sekä perustamissopimuksen 179 artiklan mukaisia erityisiä menettelytapoja (14 kohta).

Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kantaja on ennen kanteen nostamista saattanut asian tilintarkastustuomioistuimen sekakomitean käsiteltäväksi ja tehnyt nimittävälle viranomaiselle valituksen arviointikertomuksestaan. Hän on näin ollen käyttänyt henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan ja perustamissopimuksen 179 artiklan mukaista valitustietä (15 kohta).

Näin ollen kanteessa oleva viittaus perustamissopimuksen 173 artiklaan on virhe, joka ei johda kanteen tutkimatta jättämiseen (16 kohta).

Oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä koskevien sääntöjen väitetty rikkominen

Kanneperusteen ensimmäinen osa, joka liittyy valituksen tekemiseen ja sen vastaanottajaan

Henkilöstösääntöjen 90 artiklassa tarkoitetun valituksen tekeminen ei ole välttämätön edellytys sille, että arviointikertomuksesta voitaisiin nostaa kanne. Jos virkamies kuitenkin päätyy hallintovalituksen tekemiseen, hänellä on velvollisuus noudattaa kaikkia tähän menettelyyn liittyviä velvoitteita (22 kohta).

Viittaukset: asia T-29/89, Moritz v. komissio, 13.12.1990 (Kok. 1990, s. II-787, 15 kohta); asia T-l/91, Della Pietra v. komissio, 16.7.1992 (Kok. 1992, s. II-2145, 24 kohta).

Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa nimittävälle viranomaiselle osoitettu valitus, jossa on maininta ”virkatietä” ja joka on lähetetty faksilla tilintarkastustuomioistuimen yksikköön, jonka palveluksessa arvioidun virkamiehen lähin esimies ei ole, täyttää nämä vaatimukset (26 kohta).

Viittaukset: asia 54/77, Herpels v. komissio, 9.3.1978 (Kok. 1978, s. 585, 47 kohta).

Kanneperusteen toinen osa, joka koskee valituksen tekemistä määräajan päättymisen jälkeen

Yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa määrätyn valituksen tekemistä ja kanteen nostamista koskevan kolmen kuukauden määräajan laskemistavan. Tämä määräaika päättyy viimeisen kuukauden sen päivän päätyttyä, joka vastaa määräajan alkamisen aiheuttaneen tapahtuman tai toimenpiteen päivämäärää (28 kohta).

Viittaukset: asia 38/84, J K v. parlamentti, 2.5.1985 (Kok. 1985, s. 1267, 20 kohta); asia 152/85, Misset v. neuvosto, 15.1.1987 (Kok. 1987, s. 223, 8 ja 9 kohta).

Koska valitus oli saapunut tilintarkastustuomioistuimeen 14.10.1993 ja koska kantaja oli saanut lopullisen arviointikertomuksen 14.7.1993, valitus oli siis tehty tässä määräajassa (29 kohta).

Valituksen muotoa koskeva kanneperusteen kolmas osa

Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut valitukset eivät ole sidottuja mihinkään muotoseikkoihin (31 kohta).

Viittaukset: era. asia Herpels v. komissio, 47 kohta; asia T-506/93, Moat v. komissio, 21.2.1995 (Kok. H. 1995, s. II-147, 18 kohta).

Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa valitus oli tehty säännönmukaisesti kantajan asianajajan allekirjoittamalla faksilla (34 kohta).

Kaikesta edellä mainitusta seuraa, että kanne on otettava tutkittavaksi (34 kohta).

Pääasia

Henkilöstösääntöjen 24 a artiklan, sen liitteessä II olevan 1 artiklan ja 5.7.1991 tehdyn puitesopimuksen väitetty rikkominen

Henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 1 artiklan viimeisessä alakohdassa määrätään, että henkilöstökomitean jäsenten tai sääntöjenmukaiseen tai toimielimen perustamaan elimeen liittyvässä komiteassa jäsenenä olevan virkamiehen toimintaa pidetään osana heidän toimielimille suorittamiaan tehtäviä. Henkilöstösääntöjen 24 a artiklasssa määrätään vapaudesta osallistua ammattiyhdistystoimintaan. Toimielimillä on siten velvollisuus luoda tarvittavat edellytykset edustustehtävien harjoittamiselle. Tältä osin virkamiehelle ei saa aiheutua haittaa siitä, että hän toimii henkilöstöä edustavissa elimissä tai niiden liitoissa (40 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat C-193/87 ja 194/87, Maurissen ja Union syndicale v. tilintarkastustuomioistuin,18.1.1990 (Kok. 1990, s. I-95).

Näistä säännöistä johtuu, että arvioijien on arviointikertomuksissa otettava huomioon virkamiehelle henkilöstön edustamisen yhteydessä syntyvät velvollisuudet niin, että virkamiestä ei rangaista näiden tehtävien hoitamisesta. Tämä vaatimus ilmenee erityisesti arvioijien velvollisuutena ottaa huomioon se seikka, että asianomainen virkamies voi hoitaa toimeensa liittyviä tehtäviä viiteajanjakson aikana vain tavanomaisten työpäivien määrää vähälukuisempina päivinä. Tämän vuoksi virkamiestä on arvioitava hänen toimipaikassaan todella suorittamiensa tehtävien perusteella. Arvioijat eivät voi arvioida henkilöstön edustustehtäviä siltä osin kuin ne eivät kuulu näiden toimivaltaan. Sellaiset tehtävät kuuluvat sen toimintakentän ulkopuolelle, jossa kunkin virkamiehen pätevyys, työteho ja käyttäytyminen arvioidaan henkilöstösääntöjen 43 artiklan mukaan (41 kohta).

Viitlaukset: asia T-23/91. Maurissen v. tilintarkastustuomioistuin, 21.10.1992 (Kok. 1992, s. II-2377, 14 kohta).

Virkamiehen henkilöstön edustamiseen käyttämä aika ei siis pääasiallisesti kuulu arvioijien suorittaman arvioinnin piiriin. Vaikka ei voidakaan sulkea pois niiden seikkojen olemassaoloa, jotka liittyvät erityisesti näiden tehtävien hoitamiseen käytettyyn aikaan ja joilla voidaan perustella tietyissä toimielimissä ad hoc -tyyppisten arviointijärjestelmien käyttöönottaminen, sellaisen järjestelmän käyttöön ottaminen ei ole välttämätöntä nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa henkilöstön edustajana toimivalle kantajalle henkilöstösäännöissä taattujen oikeuksien varmistamiseksi (42 kohta).

Ajanjaksoa 1990-1991 koskeva arviointikertomus on henkilöstösääntöjen vaatimusten mukainen siltä osin kuin kantajan toimipaikassaan suorittamat kaikki tehtävät ovat olleet arvioinnin kohteena (43 kohta).

Väitetyt ilmeiset arviointivirheet

Arviointikertomukset sisältävät arviointeja, jotka voidaan saattaa tuomioistuimen valvontaan vain, jos kyseessä on muotovirhe, tosiseikkoja koskeva ilmeinen virhe tai harkintavallan väärinkäyttö (55 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat 6/79 ja 97/79, Grassi v. neuvosto, 3.7.1980 (Kok. 1980, s. 2141); asia T-63/89, Latham v. komissio, 24.1.1991 (Kok. 1991, s. II-19).

Tältä osin kantaja ei ole esittänyt yhtään todistetta siitä, että hänen henkilöstökomitean jäsenen ja ammattiyhdistyksen edustajan tehtäviin kyseisenä ajanjaksona käyttämänsä ajan laskemisessa olisi tapahtunut ilmeinen virhe (56 kohta).

Ajanjakson 1.1.—25.1.1991 huomiotta jättämistä koskevan väitteen tutkittavaksi ottamisen osalta on muistutettava, että arviointikertomuksesta tehty valitus on yksinomaan sisäinen menettely, jota henkilöstösääntöjen 43 artiklassa ei ole määrätty toimielinten velvollisuudeksi. Tässä artiklassa määrätään vain jaksoittaisesta arviointikertomuksesta. Toimielimet voivat oikeussubjektien suojelutarkoituksessa valita henkilöstösääntöjen 110 artiklan nojalla toteuttujen soveltamistoimenpiteiden rajoissa valitusjärjestelmän tai toisen arvioinnin. Sellainen järjestelmä ei kuitenkaan ole luonteeltaan oikeudenkäyntiä edeltävä menettely, joka on henkilöstösääntöjen 90. ja 91 artiklassa tarkoitetun valituksen ominaispiirre ja jonka tavoitteena on mahdollistaa virkamiehen ja hallinnon välisen erimielisyyden sovittelu ja asettaa se etusijalle siten, että virkamiehelle asetetaan velvollisuus esittää samat väitteet valituksessa ja kanteessa. Ei siis voida vaatia, kuten on valitusten osalta, että arviointikertomuksesta tehdyn oikaisuvaatimuksen yhteydessä esitetyt väitteet ja samasta toimenpiteessä nostetussa kanteessa esitetyt väitteet vastaisivat toisiaan (60 kohta).

Viittaukset: asia 52/85, Rihoux ym. v. komissio, 7.5.1986 (Kok. 1986, s. 1555, 12 kohta); em. asia Della Pietra v. komissio, 24 kohta.

Väitteen perusteltavuuden osalta todettakoon, että arviointikertomuksessa mainitaan kaikki arviointiajanjakson aikana suoritetut tehtävät. Tämän vuoksi ainoastaan siitä seikasta, että kertomuksessa ei täsmennetä kalita tehtävää, jotka on suoritettu 24 päivän rajoitetun ajanjakson aikana, ei voida päätellä, että niitä ei ole otettu huomioon arviointia tehtäessä (63 kohta).

Väitetty perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen

Arviointikertomukset eivät ole henkilöstösääntöjen 25 artiklassa tarkoitettuja toimenpiteitä, vaan niistä määrätään 43 artiklassa tarkoitetuilla erityissäännöksillä. Tilintarkastustuomioistuimessa voimassa olevien arviointiohjeiden, joita voidaan verrata sisäisiin ohjeisiin, E.2.2 kohdan b alakohdassa täsmennetään, että analyyttisten arvioiden perustelut ovat vapaaehtoisia, jos arviointi ei ole paras mahdollinen tai huonoin mahdollinen, kuten nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa. Tässä asiassa perustelut olivat siis vapaaehtoisia (68 kohta).

Viittaukset: asia 122/75, Küster v. parlamentti. 25.11.1976 (Kok. 1976. s. 1685); em. asia Maurissen v. tilintarkastustuomioistuin; asia T-33/91, Williams v. tilintarkastustuomioistuin, 10.12.1992 (Kok. 1992, s. II-2499,66 kohta).

Koska kantajan väitteen voidaan ymmärtää tarkoittavan myös riidanalaisen arviointikertomuksen sisältämiä yleisiä arviointeja, on muistutettava, että vaikka ei olekaan tuomioistuimen tehtävä puuttua arvioijien tekemiin virkamiehiä koskeviin arviointeihin, jotka sisältävät monimutkaisten seikkojen tarkastelua, kantajan on voitava tällaisen arvioinnin perustelujen nojalla arvioida, onko arviointi riittävän perusteltu ja tarvittaessa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on voitava käyttää valvontavaltaansa (69 kohta).

Viittaukset: cm. asia Maurissen v. tilintarkastustuomioistuin.

Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa yleiset arviot ovat yhdenmukaisia analyyttisten arvioiden ja arviointiohjeiden kanssa; viimeksi mainittujen tarkoituksena on yksilöidä arvioitu virkamies suhteessa hänen työtovereihinsa kuvaamalla hänen ominaispiirteitään. Kun arvioija on väittänyt, että virkamiehen kyvyistä huolimatta tämän työpanos ei ylittänyt vähimmäisvaatimuksia ja että tämä on hidas, arvioija on kuvannut virkamiehen toimintaa yhteenvedonomaisesti, mutta riittävästi arvioijille kuuluvan arviointivallan suhteen (70 kohta).

Menettelyn virheellisyyttä koskeva kanneperuste

Harkintavallan väärinkäyttöä, josta menettelyn virheellisyys on vain yksi muoto, on vain se että objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella voidaan todeta, että riidanalaisen toimenpiteen tavoite on muu kuin sille asiaan sovellettavien henkilöstösääntöjen säännösten perusteella kuuluva tavoite (75 kohta).

Viittaukset: asia T-46/89, Pitrone v. komissio, 23.10.1990 (Kok. 1990, s. II-577, 70 ja 71 kohta); em. asia Maurissen v. tiIintarkastustuomioistuin,28 kohta.

Koska kyseessä on arviointikertomus, henkilöstösääntöjen 43 artiklasssa säädetään jokaisen virkamiehen kykyjen, työpanoksen ja käyttäytymisen arvioinnista. Sen tarkoituksena on siis varmistaa, että hallinnolla on jaksoittaiset tiedot siitä, miten virkamiehet suorittavat nämä tehtävät (76 kohta).

Viittaukset: em. asia Grassi v. neuvosto, 20 kohta.

Koska arviointikertomukset vahvistetaan näin ollen säännöllisesti virkamiesten suoritusten arvioimiseksi tiettynä ajanjaksona, harkintavallan väärinkäyttöä ei ole viiteajanjakson vaihtaminen toiseksi tai arviointi suhteessa koeaikaan (78 kohta).

Viittaukset: em. asia Maurissen v. tilintarkastustuomioistuin,31 kohta.

Ratkaisu:

Kanne hylätään.