Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehdyn puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 8 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että tähän säännökseen sisältyvä käsite ”pidätysmääräys” on ymmärrettävä niin, että sillä tarkoitetaan eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä erillistä kansallista pidätysmääräystä.

On nimittäin niin, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaminen niin sanotun ”yksinkertaistetun” menettelyn mukaisesti ja siis antamatta ensin kansallisen pidätysmääräyksen kaltaista kansallista oikeudellista päätöstä, joka on eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusta, voi olla ristiriidassa vastavuoroisen tunnustamisen ja keskinäisen luottamuksen periaatteiden kanssa, jotka ovat eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan järjestelmän perustana. Kyseiset periaatteet pohjautuvat lähtökohtaan, jonka mukaan asianomainen eurooppalainen pidätysmääräys on annettu noudattamalla sen pätevyyden edellytyksenä olevia vähimmäisvaatimuksia, joiden joukossa on se, josta säädetään puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa. Kun täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen tarkasteltavana on niin sanotun ”yksinkertaistetun” menettelyn yhteydessä annettu eurooppalainen pidätysmääräys, joka perustuu puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun pidätysmääräyksen olemassaoloon, eikä eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä mainita eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä erillisen kansallisen pidätysmääräyksen olemassaoloa, kyseinen viranomainen ei kykene selvittämään, onko asianomainen eurooppalainen pidätysmääräys puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn vaatimuksen mukainen. Kaiken lisäksi puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn vaatimuksen noudattaminen on erityisen tärkeää, koska vaatimus merkitsee, että kun eurooppalainen pidätysmääräys annetaan, jotta toinen jäsenvaltio ottaisi etsityn henkilön kiinni ja luovuttaisi hänet syytetoimenpiteitä varten, tällaisen henkilön osalta on menettelyn ensimmäisessä vaiheessa jo noudatettu menettelyllisiä takeita ja kunnioitettu hänen perusoikeuksiaan, joiden suojaaminen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion oikeusviranomaisen on varmistettava, sovellettavan kansallisen oikeuden mukaisesti muun muassa kansallisen pidätysmääräyksen antamiseksi. Eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva järjestelmä sisältää siten puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn vaatimuksen nojalla menettelyllisten oikeuksien ja perusoikeuksien kahdentasoisen suojan, jota etsityn henkilön on saatava, koska sen oikeudellisen suojan lisäksi, jota on annettava ensimmäisellä tasolla annettaessa kansallisen pidätysmääräyksen kaltainen kansallinen oikeudellinen päätös, suoja on varmistettava toisella tasolla annettaessa eurooppalainen pidätysmääräys, joka puolestaan voidaan tarvittaessa antaa lyhyessä ajassa kansallisen oikeudellisen päätöksen antamisen jälkeen. Tällainen kahdentasoinen oikeudellinen suoja puuttuu lähtökohtaisesti tilanteessa, jossa sovelletaan niin sanottua ”yksinkertaistettua” eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamismenettelyä, koska tällainen menettely merkitsee, että ennen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista kansallinen oikeusviranomainen ei ole tehnyt mitään kansallisen pidätysmääräyksen antamisen kaltaista päätöstä, joka on eurooppalaisen pidätysmääräyksen perustana.

(ks. 52–58 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)