ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Avolavatyyppinen moottoriajoneuvo

Tiivistelmä

Avolava-ajoneuvot, jotka koostuvat yhtäältä suljetusta ohjaamosta, jota käytetään matkustamona, jossa kuljettajan istuimen tai penkin takana on kokoontaitettavia tai irrotettavia istuimia, joissa on kolmipistevyöt, ja toisaalta ohjaamosta erillisestä tavaratilasta, joka ei ole 50:tä senttiä korkeampi ja joka voidaan avata vain takaa ja jota ei ole varusteltu lastin kiinnittämistä varten, ja joissa on erittäin ylelliset sisätilat, joissa on useita lisävarusteita (erityisesti sähköisesti säädettävät nahkaiset istuimet, sähkösäätöiset peilit ja ikkunat sekä stereo-laite, jossa CD-soitin), ja jotka on varustettu lukkiutumattomalla jarrujärjestelmällä (ABS), automaattivaihteisella sylinteritilavuudeltaan 4–8-litraisella bensiinimoottorilla, joka kuluttaa erittäin paljon polttoainetta, nelivetojärjestelmällä ja ylellisillä ”urheiluvanteilla”, on luokiteltava niiden yleinen ulkomuoto ja niiden ominaispiirteiden muodostama kokonaisuus huomioon ottaen yhdistetyn nimikkeistön, joka on tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla N:o 3115/94, N:o 3009/95 ja N:o 1734/96, nimikkeeseen 8703.

(ks. 43 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että oikeussuhde, jolla oikeussubjektille annetaan oikeus hallita ja käyttää, myös yksinoikeudella, julkisyhteisön omaisuutta, tarkemmin ottaen valtion merialuevyöhykkeitä määrätyn ajan ja vastiketta vastaan, kuuluu kyseisessä artiklassa tarkoitetun käsitteen ”kiinteän omaisuuden vuokraus” alaan. Kyseisen oikeudellisen suhteen perustavanlainen ominaispiirre, joka yhdistää sen kiinteän omaisuuden vuokraukseen, on siinä, että tietyn alueen, toisin sanoen valtion merialueen osan, hallinta on luovutettu vastiketta vastaan ja että samalla on taattu se, että toisella sopimuspuolella on oikeus hallita ja käyttää sitä ja sulkea kaikki muut henkilöt pois tämän oikeuden piiristä. Arvonlisäveron neutraalisuuden periaate ja vaatimus, jonka mukaan kuudennen direktiivin etenkin vapautuksiin liittyviä säännöksiä on sovellettava yhdenmukaisesti, johtavat näin ollen siihen, että kyseinen suhde on rinnastettava kyseisen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohdassa tarkoitettuun kiinteän omaisuuden vuokraukseen.

(ks. 34–36 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet

(EY 28 ja EY 30 artikla; neuvoston direktiivi 91/414)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio voi edellyttää, että markkinoille saattamista koskevan luvan myöntämistä koskevaa yksinkertaistettua menettelyä noudatetaan kasvinsuojeluaineen rinnakkaistuonnissa toisesta jäsenvaltiosta, jossa tällä aineella on jo tällainen lupa, kun maahantuontia harjoittaa maanviljelijä pelkästään oman tilansa tarpeisiin, ja näin myönnetty lupa on kunkin elinkeinonharjoittajan osalta henkilökohtainen.

Suhteellisuusperiaate edellyttää kuitenkin tavaroiden vapaan liikkuvuuden suojaamisen kannalta sitä, että kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista koskevaa lainsäädäntöä sovelletaan ainoastaan, jos tämä on tarpeen ihmisten ja eläinten terveyden ja ympäristön suojeluun liittyvien oikeutettujen päämäärien saavuttamiseksi. Siten tämän markkinoille saattamista koskevan luvan edellytyksenä ei voi olla maahantuodun aineen merkitseminen kyseessä olevan elinkeinonharjoittajan tavaramerkillä, kun elinkeinonharjoittajana on maanviljelijä, joka harjoittaa rinnakkaistuontia pelkästään oman tilansa tarpeisiin. Mainitun luvan edellytyksenä ei voi olla sellaisen maksun suorittaminen, joka ei ole asianmukainen lupahakemuksen käsittelyssä tarvittavasta valvonnasta tai hallinnollisesta menettelystä aiheutuviin kuluihin nähden. Tällaisten kulujen määrittäminen arvion perusteella on kuitenkin sallittua suhteellisuusperiaatetta noudattaen.

(ks. 37 ja 50 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus N:o 44/2001 – Erityinen toimivalta – Useita vastaajia

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 alakohta)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että se, että useita vastaajia vastaan nostetuilla kanteilla on eri oikeudellinen perusta, ei ole esteenä kyseisen säännöksen soveltamiselle.

Kyseisen säännöksen sanamuodosta nimittäin ei ilmene, että eri vastaajia vastaan nostettujen kanteiden oikeudellisen perustan identtisyys olisi edellytyksenä kyseisen säännöksen soveltamiselle, vaan on tarkistettava, liittyvätkö saman kantajan eri vastaajia vastaan nostamat kanteet toisiinsa siten, että niiden ratkaiseminen yhdessä on tarpeen, jotta vältettäisiin se, että eri oikeudenkäynneissä annetaan keskenään ristiriitaisia tuomioita. Tämän osalta on todettava, ettei tuomio ole epäyhteneväinen toisen kanssa yksinomaan sillä perusteella, että tuomioiden lopputulokset ovat ratkaisun osalta erilaisia.

Lisäksi kyseistä säännöstä sovelletaan silloin, kun eri vastaajia vastaan nostetut kanteet liittyvät niitä nostettaessa toisiinsa, jotta vältettäisiin se, että eri oikeudenkäynneissä annetaan keskenään ristiriitaisia tuomioita, eikä ole tarpeen osoittaa erikseen, ettei kanteita ole nostettu ainoastaan siinä tarkoituksessa, että kanne jotakuta vastaajaa vastaan saataisiin tutkituksi muissa kuin sen jäsenvaltion, jossa tällä vastaajalla on kotipaikka, tuomioistuimissa.

(ks. 38–40, 47, 52 ja 54 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka on säätänyt, että tieliikenteessä annettu avustus, jota jokin elin sitoutuu toimittamaan jäsenilleen vuosittaista kiinteää jäsenmaksua vastaan tämän elimen kattaman konevian tai vahingon tapahtuessa, on arvonlisäveron alaista toimintaa, ei ole noudattanut jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan a alakohdan mukaisia velvoitteitaan. Tällaisten palvelujen tarjonta kuuluu kyseisessä artiklassa tarkoitettujen vakuutustoimintojen käsitteen piiriin, ja se on näin ollen vapautettava arvonlisäverosta.

(ks. 14 ja 15 kohta sekä tuomiolauselma)
1)

Suomen tasavalta ei ole noudattanut EY 26 artiklan, yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 20 artiklan ja näin ollen yhteisön tullitariffin mukaisia velvoitteitaan, koska se on vapauttanut puolustustarvikkeiden tuonnin tullista vuosina 1998–2002, eikä se ole myöskään noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan ja yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltäytynyt laskemasta, toteamasta ja asettamasta komission käyttöön tuontiin liittyviä omia varoja ja koska se on kieltäytynyt maksamasta viivästyskorkoa siitä, että mainittuja omia varoja ei ole asetettu Euroopan yhteisöjen komission käyttöön.
5

Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa Doulamis on todennut, että mainonta on vapaan taloudellisen kilpailun välttämätön väline. Sekä EY 10 että EY 81 artiklan määräykset mainittuaan hän on siten vedonnut asiassa 267/86, Van Eycke, 21.9.1988 annettuun tuomioon (Kok. 1988, s. 4769, Kok. Ep. IX, s. 603) ja katsonut, että kun otetaan huomioon jäsenvaltioilla oleva velvollisuus olla toteuttamatta tai pitämättä voimassa toimenpiteitä, jotka ovat omiaan poistamaan yrityksiin sovellettavien kilpailusääntöjen tehokkaan vaikutuksen, syytteet, joiden kohteena hän on hammashoitoon liittyvästä mainonnasta, ovat perusteettomia.
Lisäksi on todettava, että EY 296 ja EY 297 artiklassa määrättyjä poikkeuksia on – kuten perusvapauksiin kohdistuvia poikkeuksia – tulkittava suppeasti. Erityisesti EY 296 artiklan osalta on todettava, että vaikka kyseisessä artiklassa mainitaan toimenpiteet, jotka jäsenvaltio voi katsoa tarpeellisiksi keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi, ja sellaiset tiedot, joiden ilmaiseminen olisi näiden etujen vastaista, mainittua artiklaa ei kuitenkaan voida tulkita siten, että siinä annettaisiin jäsenvaltioille valta poiketa perustamissopimuksen määräyksistä ainoastaan viittaamalla kyseisiin etuihin. Näin ollen sellaisen jäsenvaltion, joka vetoaa edukseen EY 296 artiklaan, on näytettävä toteen tarve turvautua tässä artiklassa määrättyyn poikkeukseen keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi.

Jäsenvaltio, joka ei yhtäältä ole todennut ja maksanut Euroopan yhteisöjen komissiolle sellaisia omia varoja, jotka ovat jääneet kantamatta ajanjaksona 1.1.1998– puolustustarvikkeiden ja sekä siviili- että sotilaskäyttöön tarkoitettujen tuotteiden tuonnin osalta, ja joka ei toisaalta ole maksanut viivästyskorkoa, joka liittyi siihen, ettei kyseisiä omia varoja ollut maksettu komissiolle, on saakka jättänyt noudattamatta yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan mukaisia velvoitteitaan ja kyseisestä päivämäärästä alkaen yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan.

Ei nimittäin voida hyväksyä sitä, että jäsenvaltio vetoaa puolustusmateriaalin kallistumiseen, joka aiheutuu siitä, että kolmansista maista lähtöisin olevan tällaisen materiaalin tuontiin sovelletaan tulleja, voidakseen välttyä sellaisilta velvollisuuksilta, jotka perustuvat yhteisön talousarvion solidaariseen rahoittamiseen, sellaisten muiden jäsenvaltioiden vahingoksi, jotka puolestaan kantavat ja suorittavat edelleen tällaiseen tuontiin liittyviä tulleja. Nämä näkökohdat pätevät sitä suuremmallakin syyllä sekä siviili- että sotilaskäyttöön tarkoitetun kaksikäyttömateriaalin tuontiin.

(ks. 48, 53 ja 54 kohta sekä tuomiolauselma)
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 4 artiklan 5 kohtaa ja kyseisen direktiivin liitteessä D olevaa 2 kohtaa on tulkittava siten, että mainitussa liitteessä olevan veden jakelun käsitteen alaan kuuluu taloliittymän rakentaminen, joka käsittää sellaisen putkiston asentamisen, jolla kiinteistön vesilaitteistot voidaan yhdistää kiinteisiin vedenjakeluverkostoihin, koska yhtäältä kuudennen direktiivin 4 artiklan 5 kohdan kolmannen alakohdan tavoite on varmistaa, että liitteessä D mainittuja taloudellisen toiminnan ryhmiä, joilla on tiettyä merkitystä ja joihin kuuluu veden jakelu, ei vapauteta arvonlisäverosta sen perusteella, että palvelun suorittaja on julkisoikeudellinen oikeushenkilö, ja koska toisaalta veden jakelulle on ominaista veden käyttöön antaminen yleisölle ja taloliittymä on veden käyttöön antamisen kannalta välttämätön. Viranomaisen ominaisuudessa toimiva julkisoikeudellinen yhteisö on näin ollen tämän suorituksen osalta verovelvollinen.

(ks. 35 ja 37 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Selvitysaineiston ottaminen huomioon vääristyneellä tavalla – Määritetyn tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi asiakirja-aineistosta – Tutkittavaksi ottaminen

(EY 225 artikla)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Selvitysaineiston ottaminen huomioon vääristyneellä tavalla – Käsite – Kyseisen selvitysaineiston ilmeisen virheellinen arviointi

3. Maatalous – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattaminen – Direktiivi 91/414

(Neuvoston direktiivin 91/414 19 artikla ja liite I)

Tiivistelmä

1. Väitteet, jotka koskevat tosiseikkojen määrittämistä ja arviointia valituksenalaisessa ratkaisussa, voidaan ottaa tutkittaviksi valitusta käsiteltäessä, jos valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen toteamuksia, joiden paikkansapitämättömyys käy ilmi asiakirja-aineistosta, tai ottaneen sille esitetyt todisteet huomioon vääristyneellä tavalla.

(ks. 57 kohta)

2. Selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos ilman, että on tarpeen turvautua uuteen selvitysaineistoon, on selvää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittama olemassa olevan selvitysaineiston arviointi oli ilmeisen virheellistä. Asia on näin erityisesti silloin, kun päätelmät, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt tietyistä asiakirjoista, eivät vastaa näiden asiakirjojen tarkoitusta ja ulottuvuutta, kun kyseisiä asiakirjoja tarkastellaan kokonaisuudessaan.

(ks. 60 ja 63 kohta)

3. Kuten kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun direktiivin 91/414 johdanto-osan viidennestä, kuudennesta ja yhdeksännestä perustelukappaleesta ilmenee, kyseisellä direktiivillä pyritään näiden aineiden yhteisön sisäisen kaupan rajoitusten poistamiseen pitämällä kuitenkin yllä korkea ympäristön sekä ihmisten ja eläinten terveyden suojelun taso. Komissiolla on tältä osin oltava laaja harkintavalta, jotta se voi tehokkaasti tavoitella sille asetettua päämäärää, kun otetaan huomioon ne monitahoiset tekniset arvioinnit, jotka sen on tehtävä.

Tämän harkintavallan käyttö ei kuitenkaan jää laillisuusvalvonnan ulkopuolelle. Yhteisöjen tuomioistuinten tehtävänä on nimittäin valvoa, että menettelysääntöjä on noudatettu, että komission huomioon ottamat tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, ettei näitä tosiseikkoja ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.

Erityisesti silloin, kun asianosainen vetoaa ilmeiseen arviointivirheeseen, jonka toimivaltainen toimielin on väitetysti tehnyt, yhteisöjen tuomioistuinten on tarkistettava, onko kyseinen toimielin tutkinut huolellisesti ja puolueettomasti kaikki kyseiseen asiaan liittyvät merkitykselliset seikat, eli seikat, joihin asiassa tehdyt päätelmät perustuvat.

(ks. 74–77 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteiset markkinajärjestelyt – Vientituet

(Komission asetuksen N:o 3665/87 11 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta, 47 artiklan 2 kohta ja 48 artiklan 2 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Vientitukea ei voida luokitella ”perusteettomasti maksetuksi” maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla asetuksella N:o 604/98, 11 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetulla tavalla, jos tuen saaja esittää kyseisen tuen takaisinperintämenettelyssä todisteet, jotka ovat tarpeen perusteltaessa viejän oikeutta tähän tukeen. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten asiana on sellaisen kohtuullisen määräajan vahvistaminen, joka mahdollistaa tuen saajalle näiden todisteiden esittämisen.

Koska edellä mainitun asetuksen 47 artiklan 2 kohdassa ja 48 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädettyjä määräaikoja ei sovelleta takaisinperintämenettelyyn ja kun yhteisön oikeudessa ei ole erityisiä sääntöjä, joissa säädetään määräajoista, joita sovelletaan ylimääräisten todisteiden esittämiseen takaisinperintämenettelyn yhteydessä, toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tehtävänä on nimittäin myöntää kansallisen oikeuden mukaisesti, ja ellei yhteisön oikeudessa asetetuista rajoista muuta johdu, ylimääräinen määräaika jokaisen tapauksen erityisten olosuhteiden mukaisesti. Myönnetyn määräajan on oltava kohtuullinen, jotta viejä voi hankkia ja esittää vaaditut asiakirjat, ja siinä on otettava huomioon muun muassa mahdolliset vaikutukset, joita toimivaltaisen viranomaisen toiminnalla voi olla viejään.

(ks. 27 ja 28 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Pääomien vapaa liikkuvuus – Perustamissopimuksen määräykset – Soveltamisala

(EY 43 ja EY 56 artikla)

2. Pääomien vapaa liikkuvuus – Kolmansiin maihin suuntautuvien tai kolmansista maista tulevien pääomanliikkeiden rajoitukset

(EY 56 artikla ja EY 57 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan osingoista kannetaan veroa, jonka verokanta riippuu siitä, ovatko kyseiset osingot kotimaisia vai eivät, huolimatta siitä, kuinka suuren osuuden osakkeenomistaja omistaa osinkoa jakavasta yhtiöstä, voi kuulua sekä sijoittautumisvapauteen liittyvän EY 43 artiklan että pääomien vapaaseen liikkuvuuteen liittyvän EY 56 artiklan soveltamisalaan.

Perustamissopimuksen sijoittautumisvapautta koskevan luvun määräyksiin ei kuitenkaan voida vedota tilanteessa, jossa osakkeenomistaja saa osinkoja kolmannessa maassa verotuksellisesti asuvalta yhtiöltä. Mainitussa luvussa ei näet ole yhtään määräystä, jolla sen soveltamisala laajennettaisiin koskemaan tilanteita, joissa on kyse jäsenvaltion kansalaisen tai jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustetun yhtiön sijoittautumisesta kolmanteen maahan.

(ks. 24, 28 ja 29 kohta)

2. EY 57 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että EY 56 artikla ei estä jäsenvaltiota soveltamasta sellaista 31.12.1993 voimassa ollutta lainsäädäntöä, jonka mukaan osakkeenomistajaan, joka saa osinkoja kyseisessä jäsenvaltiossa verotuksellisesti asuvalta yhtiöltä, sovelletaan verokantaa, joka on puolet keskimääräisestä verokannasta, kun taas osakkeenomistajaan, joka saa osinkoja kolmanteen maahan sijoittautuneelta yhtiöltä, jonka yhtiöpääomasta hän omistaa kaksi kolmasosaa, sovelletaan tavallista tuloverokantaa.

Vaikka näet oletettaisiin, että tällainen osakkeenomistaja voi perustellusti vedota EY 56 artiklaan, sellainen pääomanliikkeiden, joihin liittyy suoria sijoituksia, rajoittaminen, kuten ulkomaisten osinkojen kohteleminen verotuksellisesti epäedullisemmin, kuuluu EY 57 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, siltä osin kuin tämä rajoittaminen liittyy osuuksiin, jotka on hankittu pysyvien ja suorien taloudellisten yhteyksien luomiseksi tai ylläpitämiseksi osakkeenomistajan ja kyseessä olevan yhtiön välillä ja joiden perusteella osakkeenomistajalla on todellinen mahdollisuus osallistua kyseisen yhtiön johtamiseen tai sen valvontaan, mistä on kyse silloin, kun sellaisia ulkomaisia osinkoja, jotka liittyvät osuuteen, joka vastaa kahta kolmasosaa osinkoa jakavan maksavan yhtiön osakepääomasta, kohdellaan verotuksellisesti epäedullisemmin.

(ks. 36–38, 44 ja 45 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet

(EY 28 ja EY 30 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio ei noudata EY 28 ja EY 30 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se edellyttää, että kyseisessä valtiossa asuva henkilö, joka haluaa tuoda maahan toisessa jäsenvaltiossa laillisesti rekisteröidyn ja käytetyn ajoneuvon, hakee siirtolupaa kyseisen ajoneuvon käyttämiseksi ennen sen rekisteröintiä ja ennen ajoneuvoista kannettavien verojen maksamista.

Tällainen siirtolupajärjestelmä voi nimittäin rajoittaa ajoneuvojen yhteisön sisäistä kauppaa ja vaikeuttaa muissa jäsenvaltioissa laillisesti valmistettujen ja/tai kaupan pidettyjen tavaroiden markkinoille pääsyä, kun otetaan huomioon siihen liittyvät menettelymääräykset, erityisesti koska toisesta jäsenvaltiosta tulevan ajoneuvon haltijan on toteutettava toimenpiteitä ennen kuin mainittua ajoneuvoa voidaan käyttää laillisesti, koska siirtoluvan antamiseen ei sovelleta mainittua lupaa koskevan hakemuksen tekemisestä alkaen laskettavaa määräaikaa, eikä kyseessä olevilla viranomaisilla ole velvollisuutta myöntää kyseistä lupaa, ja koska lupa on voimassa ainoastaan lyhyen ajan.

Siirtolupia koskevaa menettelyä ei voida perustella sillä, että pyritään saavuttamaan liikenneturvallisuutta koskeva päämäärä, jossa on kyse siitä, että ajoneuvot on mahdollista yksilöidä täsmällisesti, koska ajoneuvojen teknisten ominaisuuksien selvittäminen on joka tapauksessa mahdollista ennen niiden lopullista rekisteröintiä kyseessä olevassa jäsenvaltiossa – olipa nämä ajoneuvot rekisteröity missä jäsenvaltiossa tahansa – sillä kaikissa jäsenvaltioissa on käytössä ajoneuvojen rekisteröintijärjestelmä.

Lisäksi vaikka kyseessä oleva jäsenvaltio voi lainmukaisesti ottaa käyttöön valvontamenettelyjä, joissa on mahdollista todeta, mitkä ajoneuvot voidaan tilapäisesti vapauttaa ajoneuvoista kannettavista veroista, myöskään tarpeella turvata verovalvonnan tehokkuus ei voida perustella tällaista järjestelmää, ellei ole osoitettu, että samankaltaista lopputulosta ei voida varmistaa vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, kuten sellaisen järjestelmän käyttöön ottamisella, joka koskee velvollisuutta antaa käyttöönottoa koskeva ilmoitus ja johon liittyy asianmukaiset seuraamukset.

(ks. 29, 32–34, 37, 40, 42–44 , 46 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Jäsenvaltioiden kansalaisten oikeus tulla maahan ja oleskella siellä – Kolmannen maan kansalaisen, joka on yhteisön kansalaisen perheenjäsen, oleskeluoikeus

(Neuvoston direktiivi 73/148)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Jäsenvaltioiden kansalaisten oikeus tulla maahan ja oleskella siellä – Kolmannen maan kansalaisen, joka on yhteisön kansalaisen perheenjäsen, oleskeluoikeus

(EY 43 artikla; neuvoston direktiivin 73/148 1 artiklan 1 kohdan d alakohta ja 6 artiklan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön oikeudessa ei edellytetä, että jäsenvaltiot vaativat oleskeluluvan myöntämiseksi kolmannen maan kansalaiselle, joka on sellaisen yhteisön kansalaisen perheenjäsen, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, että kyseinen perheenjäsen on oleskellut laillisesti ensin toisessa jäsenvaltiossa.

(ks. 33 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta annetun direktiivin 73/148 1 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että ”heidän huollettavanaan olemisella” tarkoitetaan sitä, että EY 43 artiklassa tarkoitetulla tavalla toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yhteisön kansalaisen perheenjäsen tarvitsee aineellista tukea tältä kansalaiselta tai tämän aviopuolisolta, jotta hän voi huolehtia välttämättömistä tarpeistaan siinä valtiossa, josta tämä perheenjäsen on lähtöisin tai josta hän tulee, sillä hetkellä, jolloin hän pyytää päästä asumaan yhdessä mainitun kansalaisen kanssa. Saman direktiivin 6 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että näyttö aineellisen tuen tarpeesta voidaan esittää mitä hyvänsä asianmukaista keinoa käyttäen, mutta pelkkää yhteisön kansalaisen tai tämän aviopuolison antamaa sitoumusta huolehtia kyseisestä perheenjäsenestä ei välttämättä ole pidettävä osoituksena siitä, että tämä on todellisuudessa huollettavana.

(ks. 43 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)