Yhdistetyt asiat C-427/16 ja C-428/16

”CHEZ Elektro Bulgaria” AD

vastaan

Yordan Kotsev

ja

”FrontEx International” EAD

vastaan

Emil Yanakiev

(Sofiyski rayonen sadin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Kilpailu – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Asianajajien ammattijärjestön suorittama vähimmäispalkkioiden vahvistaminen – Tuomioistuimelle asetettu kielto määrätä näitä vähimmäismääriä pienemmän palkkiomäärän korvaamisesta – Kansallinen säännöstö, jossa arvonlisäveron katsotaan olevan osa vapaan ammatin harjoittamisen yhteydessä tarjotun palvelun hinnasta

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 23.11.2017

Kyse on SEUT 101 artiklan, luettuna yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan kanssa, rikkomisesta silloin, kun jäsenvaltio joko yhtäältä määrää yritykset tekemään SEUT 101 artiklan vastaisia yritysten välisiä yhteistoimintajärjestelyjä, edistää tällaisten järjestelyjen tekemistä taikka vahvistaa niiden vaikutuksia tai toisaalta poistaa omalta sääntelyltään sen valtiollisen luonteen siirtämällä yksityisille toimijoille vastuunsa tehdä taloutta ohjaavia päätöksiä (tuomio 21.9.2016, Etablissements Fr. Colruyt, C-221/15, EU:C:2016:704, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin ei ole tilanteessa, jossa tariffien vahvistamisessa noudatetaan tiettyjä yleiseen etuun liittyviä arviointiperusteita, jotka on määritelty laissa, ja julkinen valta ei siirrä tariffien hyväksymistä tai vahvistamista koskevia oikeuksiaan yksityisille talouden toimijoille, vaikka talouden toimijoiden edustajat eivät ole vähemmistönä nämä tariffit esittävässä toimikunnassa (ks. vastaavasti tuomio 4.9.2014, API ym., C-184/13–C-187/13, C-194/13, C-195/13 ja C-208/13, EU:C:2014:2147, 31 kohta). Ammattijärjestön vahvistamalla tariffilla voi kuitenkin olla valtiollinen luonne muun muassa silloin, kun kyseisen järjestön jäsenet ovat asianomaisiin talouden toimijoihin nähden itsenäisiä asiantuntijoita ja kun he ovat lailla velvoitettuja vahvistamaan tariffit ottaen huomioon paitsi heidät edustajikseen nimenneiden yritysten tai kyseisen alan yritysten järjestöjen edut, myös yleisen edun ja muiden alojen yritysten tai kyseisten palvelujen käyttäjien edun (tuomio 4.9.2014, API ym., C-184/13–C-187/13, C-194/13, C-195/13 ja C-208/13, EU:C:2014:2147, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Sen takaamiseksi, että ammattijärjestön edustajat tosiasiassa toimivat yleisen edun mukaisesti, tähän etuun liittyvät kriteerit on laissa määriteltävä riittävän täsmällisesti ja valtion tosiasiallisen valvonnan ja viimekätisen päätösvallan on toteuduttava (ks. vastaavasti tuomio 4.9.2014, API ym., C-184/13–C-187/13, C-194/13, C-195/13 ja C-208/13, EU:C:2014:2147, 41 kohta). (ks. 42, 43, 45 ja 46 kohta)

SEUT 101 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että pääasioissa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännöstö, jossa yhtäältä ei sallita asianajajan ja tämän asiakkaan sopia Vissh advokatski savetin (ylin asianajajaneuvosto, Bulgaria) kaltaisen asianajajien ammattijärjestön antamassa asetuksessa vahvistettua vähimmäismäärää pienemmästä palkkiosta sillä uhalla, että kyseinen asianajaja voi joutua kurinpitomenettelyyn, ja jossa toisaalta ei sallita tuomioistuimen määrätä tätä vähimmäismäärää pienemmän palkkiomäärän korvaamisesta, voi rajoittaa kilpailua sisämarkkinoilla SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistettava, onko tällainen säännöstö sen konkreettisiin soveltamissäännöksiin nähden tosiasiallisesti legitiimien tavoitteiden mukainen ja jäävätkö näin asetetut rajoitukset siihen, mikä on tarpeen näiden legitiimien tavoitteiden toteuttamisen varmistamiseksi. Tästä johtuu, että sellaisten säännösten puuttuessa, joilla voidaan varmistaa, että ylin asianajajaneuvosto käyttäytyy julkisen vallan edustajan tavoin toimien yleisen edun mukaisesti viime kädessä valtion tosiasiallisen valvonnan ja päätösvallan alaisena, ylimmän asianajajaneuvoston kaltaista ammattijärjestöä on pidettävä SEUT 101 artiklassa tarkoitettuna yritysten yhteenliittymänä, kun se antaa asetuksia, joissa vahvistetaan asianajajan palkkion vähimmäismäärät. Tästä on todettava, että asianajopalkkioiden sellaisten vähimmäismäärien vahvistaminen, joista tehdään sitovia pääasioissa kyseessä olevan kaltaisella kansallisella lainsäädännöllä, mikä estää muita oikeudellisten palvelujen tarjoajia soveltamasta kyseisiä vähimmäismääriä pienempiä palkkioita, merkitsee sitovien vähimmäistariffien horisontaalista vahvistamista (ks. vastaavasti tuomio 4.9.2014, API ym., C-184/13–C-187/13, C-194/13, C-195/13 ja C-208/13, EU:C:2014:2147, 43 kohta). (ks. 49, 51 ja 58 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

SEUT 101 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan ja asianajajien palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta 22.3.1977 annetun neuvoston direktiivin 77/249/ETY kanssa, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä pääasioissa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla kansallinen tuomioistuin voi määrätä asianajopalkkioiden korvaamisesta oikeushenkilöille tai itsenäisille elinkeinonharjoittajille, jos niitä puolustaa oikeudellinen neuvonantaja. Koska lisäksi direktiivi 77/249 ei sisällä mitään säännöstä tuomioistuimen määräämästä oikeudellisten palvelujen tarjoajien palkkioiden korvaamisesta, on katsottava, ettei mainittu kansallinen säännöstö myöskään kuulu direktiivin 77/249 soveltamisalaan. (ks. 62 ja 63 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)