Valitus, jonka Carles Puigdemont i Casamajó ja Antoni Comín i Oliveres ovat tehneet 16.9.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes laajennettu jaosto) asiassa T-388/19, Puigdemont i Casamajó ja Comín i Oliveres v. parlamentti, 6.7.2022 antamasta tuomiosta

(Asia C-600/22 P)

(2022/C 441/25)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Carles Puigdemont i Casamajó ja Antoni Comín i Oliveres (edustajat: P. Bekaert ja S. Bekaert, advocaten, sekä G. Boye, abogado)

Muut osapuolet: Euroopan parlamentti ja Espanjan kuningaskunta

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin:

— kumoaa valituksenalaisen tuomion;

— palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen tai vaihtoehtoisesti kumoaa riidanalaiset päätökset ja

— velvoittaa parlamentin ja Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut tai määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajat vetoavat valituksensa tueksi neljään valitusperusteeseen:

Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ja rikkoi SEUT 263 artiklaa ja näin perusoikeuskirjan 47 artiklaa, kun se katsoi, että se, että parlamentti ei ollut tunnustanut valittajille oikeutta ottaa tehtävänsä vastaan, käyttää valtuutuksiaan ja ryhtyä hoitamaan edustajantointaan 2.7.2019, ei ollut seuraus siitä, että parlamentti kieltäytyi tunnustamasta valittajille Euroopan parlamentin jäsenen aseman, mikä käy ilmi 29.5.2019 päivätystä kehotuksesta ja 27.6.2019 päivätystä kirjeestä, ja että tämän vuoksi riidanalaiset päätökset eivät aiheuttaneet muutosta valittajien tilanteeseen.

Vuoden 1976 säädöksen (1) 12 artiklan mukaan parlamentin tehtävänä on ratkaista vuoden 1976 säädöksestä aiheutuvat erimielisyydet, ja sen 1 artiklan 3 kohta on olennainen määräys. Tuomiossa Donnici (2) tulkittiin virheellisesti vuoden 1976 säädöksen 12 artiklan mukaista toimivallan jakoa kansallisten viranomaisten ja parlamentin välillä siltä osin kuin on kyse parlamentille myönnetyistä toimivaltuuksista. Valittajat olisivat joka tapauksessa voineet ottaa vastaan paikkansa parlamenttia vastaan aloittamansa oikeudellisen menettelyn ollessa vireillä, ja näin ollen valituksenalaisessa tuomiossa on tehty oikeudellinen virhe, kun siinä on katsottu, että riidanalaiset päätökset eivät aiheuttaneet muutosta valittajien tilanteeseen.

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on katsonut, että päätös olla käynnistämättä aloitetta erioikeuksien ja koskemattomuuden vahvistamiseksi Euroopan parlamentin työjärjestyksen 8 artiklan mukaisesti ei ollut kannekelpoinen toimi.

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on todennut, että valittajat eivät olleet pyytäneet parlamentilta erioikeuksiensa ja vapauksiensa puolustamista Euroopan parlamentin työjärjestyksen 7 ja 9 artiklan mukaisesti.

(1) Edustajien valitsemisesta Euroopan parlamenttiin yleisillä välittömillä vaaleilla annettu säädös (EYVL 1976, L 278, s. 5), joka on 20.9.1976 annetun neuvoston päätöksen 76/787/EHTY, ETY ja Euratom (EYVL 1976, L 278, s. 1) liitteenä ja muutettuna 25.6.2002 ja 23.9.2002 2002 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2002/772/EY (EYVL 2002 L 283, s. 1).

(2) Tuomio 30.4.2009, Italia ja Donnici v parlamentti, C 393/07 ja C 9/08, EU:C:2009:275.