ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 9/26

Valitus, jonka Euroopan parlamentti on tehnyt 24.8.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-396/09, Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht v. komissio, 14.6.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-402/12 P)

2013/C 9/43

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan parlamentti (asiamiehet: L. Visaggio ja G. Corstens)

Muut osapuolet:

Vereniging Milieudefensie,

Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht,

Euroopan komissio,

Alankomaiden kuningaskunta,

Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Valittaja vaatii seuraavaa:

— unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-396/09 14.6.2012 antama tuomio on kumottava

— pääasia on ratkaistava ja ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne on hylättävä

— ensimmäisessä oikeusasteessa olleet kantajat on velvoitettava korvaamaan tästä muutoksenhausta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Parlamentti väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on toiminut oikeudenvastaisesti katsoessaan, että se saattoi arvioida asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (1) pätevyyttä Århusin yleissopimuksen (2) 9 artiklan 3 kappaleen nojalla, vaikka tällä määräyksellä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta. Parlamentin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tämä näkemys perustuu sekä vakiintuneen oikeuskäytännön, joka koskee yksityisten mahdollisuutta vedota kansainvälisen sopimuksen määräyksiin voidakseen riitauttaa Euroopan unionin toimen pätevyyden, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien kansainvälisten sitoumusten luonteen ja soveltamisalan ilmeisen virheelliseen tulkintaan.

Euroopan parlamentti katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut nyt käsiteltävässä asiassa asioissa Fediol (3) ja Nakajima (4) vahvistettua oikeuskäytäntöä, mutta ei ole ottanut huomioon, että tätä oikeuskäytäntöä — johon on lisäksi tähän mennessä viitattu äärimmäisen harvoissa asioissa — voidaan soveltaa vain poikkeuksena ja erityisten olosuhteiden täyttyessä. Se ei ole selvittänyt valituksenalaisessa tuomiossa, täyttyivätkö nämä edellytykset todella, eikä ole ottanut huomioon sitä, että mainittu oikeuskäytäntö on luonteeltaan poikkeuksellista.

(1) Tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin ja elimiin 6.9.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1367/2006 (EUVL L 264, s. 13).

(2) Århusissa 25.6.1998 allekirjoitettu, tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskeva Århusin yleissopimus, joka on hyväksytty 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY (EUVL L 124, s. 1).

(3) Asia 70/87, Fediol v. komissio, tuomio 22.6.1989, Kok., s. 1825.

(4) Asia C-69/89, Nakajima v. neuvosto, tuomio 7.5.1991, Kok. s., I-2169.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 295/25

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 3.8.2012 — Nnamdi Onuekwere v. Secretary of State for the Home Department

(Asia C-378/12)

2012/C 295/45

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Nnamdi Onuekwere

Vastapuoli: Secretary of State for the Home Department

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Missä olosuhteissa, jos ylipäätään, vankeudessa vietettyä ajanjaksoa pidetään laillisena oleskeluna, joka otetaan huomioon direktiivin 2004/38 (1) 16 artiklan mukaisen pysyvän oleskeluoikeuden saamisessa?

2) Jos vankeudessa vietettyä ajanjaksoa ei oteta huomioon laillisena oleskeluna, voidaanko vankeusrangaistuksen suorittaneen henkilön osalta laskea yhteen vankeutta edeltäneet ja sitä seuranneet oleskeluajanjaksot määritettäessä direktiivin mukaisen pysyvän oleskeluoikeuden saamisen edellytyksenä olevaa viiden vuoden ajanjaksoa?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (EUVL L 158, s. 77)
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 295/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal do Trabalho de Viseu (Portugali) on esittänyt 18.7.2012 — Worten — Equipamentos para o Lar, SA v. ACT — Autoridade para as Condições de Trabalho

(Asia C-342/12)

2012/C 295/37

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal do Trabalho de Viseu

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Worten — Equipamentos para o Lar, SA

Vastaaja: ACT — Autoridade para as Condições de Trabalho

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko direktiivin 95/46/EY (1) 2 artiklaa tulkittava siten, että henkilötietojen käsite kattaa työaikarekisterin eli työtuntien alkamis- ja päättymisaikaa sekä työaikaan kuulumattomia keskeytyksiä tai taukoja koskevan ilmoituksen kunkin työntekijän osalta?

2) Mikäli edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko Portugalin valtiolla direktiivin 95/46/EY 17 artiklan 1 kohdan nojalla velvollisuus toteuttaa tarpeelliset tekniset ja organisatoriset toimenpiteet henkilötietojen suojaamiseksi vahingossa tapahtuvalta tai laittomalta tuhoamiselta, vahingossa tapahtuvalta häviämiseltä, muuttamiselta ja luvattomalta luovuttamiselta tai tietojen antamiselta, erityisesti silloin, kun käsittely muodostuu tietojen siirtämisestä verkossa?

3) Mikäli edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko sellaisessa tilanteessa, jossa jäsenvaltio ei toteuta mitään direktiivin 95/46/EY 17 artiklan 1 kohdan noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä ja jossa työnantaja, joka on vastuussa kyseisten tietojen käsittelystä, omaksuu järjestelmän, jossa on rajoitettu oikeus saada kyseisiä tietoja ja jossa työoloja valvovalla kansallisella viranomaisella ei ole automaattista pääsyä näihin tietoihin, Euroopan unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta tulkittava siten, että jäsenvaltio ei voi määrätä kyseiselle työnantajalle seuraamuksia tästä toiminnasta?

(1) Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY

EYVL L 281, s. 31
—

On todettava, ettei Italian tasavalta ole noudattanut valtiontuesta C 59/2007 (ex N 127/2006 ja NN 13/2006) 28.10.2009 tehdyn komission päätöksen 2, 3 ja 4 artiklan eikä EUT-sopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisessä päätöksessä lainvastaiseksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun valtiontuen, jonka Italia on myöntänyt Ixfin SpA:lle (tiedoksiannettu 29.10.2009 ja julkaistu Italian virallisen lehden 1.7.2010 ilmestyneen numeron L 167 sivulla 39), takaisinperimisen edellyttämiä säännöksiä ja määräyksiä
II.

Onko direktiivin 92/43/ETY 9 artiklassa tarkoitettua menettelyä, josta kansallinen lainsäätäjä on säätänyt tasavallan presidentin asetuksen nro 357/97 3 §:n 4-bis momentissa, pidettävä menettelynä, jonka päätteeksi on aina toteutettava hallintotoimi, vai menettelynä, jonka lopputulos riippuu vapaasta harkinnasta, kun tässä yhteydessä ”menettelyllä, jonka päätteeksi on aina toteutettava hallintotoimi”, tarkoitetaan menettelyä, jossa ”edellytysten täyttyessä on lähetettävä alueen (Regione) ehdotus ympäristö- ja luonnonsuojeluministeriön välityksellä Euroopan komissiolle” ilman, että asiassa olisi millään tavoin harkittava kysymystä siitä, onko menettely tulkittava menettelyksi, joka voidaan aloittaa vain viran puolesta, vai myös asianosaisen vaatimuksesta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 250/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Central Administrativo Sul (Portugali) on esittänyt 6.6.2012 — ITELCAR — Automóveis de Aluguer, Lda v. Fazenda Pública

(Asia C-282/12)

2012/C 250/18

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Central Administrativo Sul

Pääasian asianosaiset

Valittaja: ITELCAR — Automóveis de Aluguer, Lda

Valittajan vastapuoli: Fazenda Pública

Ennakkoratkaisukysymykset

Ovatko SEUT 63 ja SEUT 65 artikla (aiemmat EY 56 ja EY 58 artikla) esteenä CIRC:n [Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas] 61 §:n, sellaisena kuin se ilmenee 3.7.2001 annetusta asetuksesta nro 198/2001, muutettuna 30.12.2005 annetulla lailla nro 60-A/2005 (valtion tulo- ja menoarvio vuodelle 2006), kaltaiselle jäsenvaltion säännökselle, jossa tilanteessa, jossa Portugalissa asuva verovelvollinen on velkasuhteessa kolmannessa maassa asuvaan yksikköön, johon sillä on CIRC:in 58 §:n 4 momentissa tarkoitettu erityissuhde, ei sallita sellaisten korkojen vähennyskelpoisuutta verotuksessa huomioon otettavina kuluina, jotka liittyvät sellaiseen velan osaan, jota pidetään CIRC:in 61 §:n 3 momentissa tarkoitettuna ylivelkaantumisena, ja joista Portugalissa asuva verovelvollinen vastaa ja jotka se maksaa samoissa olosuhteissa kuin ne korot, joista sellainen Portugalissa asuva verovelvollinen vastaa ja jotka se maksaa, jonka ylivelkaantuminen tapahtuu suhteessa sellaiseen Portugalissa asuvaan yksikköön, johon sillä on erityissuhde?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 217/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 24.5.2012 — Vodafone Omnitel Nv v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

(Asia C-258/12)

2012/C 217/29

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Vodafone Omnitel Nv

Vastapuoli: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM)

Ennakkoratkaisukysymys

Onko alaa koskevia yhteisön säännöksiä, erityisesti direktiivin 2002/20 (1) säännöksiä, tulkittava siten, että ne ovat esteenä edellä esitetyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle ja etenkin vuonna 2005 annetulle laille nro 266, sellaisena kuin sitä konkreettisesti sovelletaan sääntelyvaiheessa?

(1) Sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista (valtuutusdirektiivi) 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY (EYVL L 108, s. 21).
—

On todettava, ettei Helleenien tasavalta ole noudattanut 23.2.2011 tehdyn komission päätöksen (tiedoksiannettu numerolla K(2011) 1006) 2, 3 ja 4 artiklan ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei asetetussa määräajassa ole toteuttanut kyseisen päätöksen 1 artiklan mukaisia kaikkia tarvittavia toimenpiteitä periäkseen takaisin tuen C 48/08 (ex NN 61/08), jonka Kreikka on myöntänyt Ellinikós Chrysós SA:lle ja joka on todettu sääntöjenvastaiseksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, ja koska se on joka tapauksessa jättänyt asianmukaisesti ilmoittamatta komissiolle ne toimenpiteet, jotka se on toteuttanut kyseistä artiklaa noudattaakseen
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 138/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour administrative (Luxemburg) on esittänyt 20.2.2012 — Kreshnik Ymeraga, Kasim Ymeraga, Afijete Ymeraga-Tafarshiku, Kushtrim Ymeraga ja Labinot Ymeraga v. Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration

(Asia C-87/12)

2012/C 138/05

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour administrative

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Kreshnik Ymeraga, Kasim Ymeraga, Afijete Ymeraga-Tafarshiku, Kushtrim Ymeraga ja Labinot Ymeraga

Vastapuoli: Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration

Ennakkoratkaisukysymys

Missä määrin perheenkokoajalla, joka on Euroopan kansalainen ja joka hakee perheenyhdistämisen nojalla lupaa siihen, että hänen isänsä, äitinsä ja kaksi hänen veljistään, jotka ovat kaikki kolmannen maan kansalaisia, voivat muuttaa hänen luokseen hänen asuinmaahansa, jonka kansalaisuus hänellä on, on sen perusteella, että hänellä on unionin kansalaisen asema ja siihen liittyvä oikeus oleskella maassa, jonka kansalaisuus hänellä on, — sellaisina kuin niistä määrätään SEUT 20 artiklassa — ja kaikkien perusoikeuskirjassa — tarpeen vaatiessa muun muassa 20, 21, 24, 33 ja 34 artiklassa — määrättyjen oikeuksien, takeiden ja velvollisuuksien perusteella oikeus perheenyhdistämiseen tilanteessa, jossa perheenkokoaja ei ole liikkunut eikä oleskellut muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka kansalaisuus hänellä on?
Ensimmäinen kanneperuste: SEUT 2 artiklan 2 kohtaa ja 3 artiklan 2 kohtaa on rikottu, koska neuvosto on katsonut, että kyseessä on jaetun toimivallan asia, ja on antanut jäsenvaltioille tai muulle toimielimelle kuin komissiolle valtuudet neuvotella sopimuksesta yksinomaisen toimivallan alalla. Tuleva Euroopan neuvoston yleissopimus saattaa vaikuttaa yleisradio-organisaatioiden oikeuksia koskevien Euroopan unionin direktiivien ja immateriaalioikeuksia yleisesti koskevien Euroopan unionin direktiivien soveltamisalaan tai muuttaa sitä. Tuleva yleissopimus tulee perustumaan voimassa olevaan Euroopan unionin säännöstöön ja johtamaan väistämättä Euroopan unionin direktiivien muuttamiseen, jos Euroopan neuvostossa myönnetään yleisradio-organisaatioille korkeampitasoista suojaa.
Sovelletaanko yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (1) 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa tilanteessa, jossa jalkapalloseuran osakas, joka esiintyy ja jota joukkotiedotusvälineet ja suuri yleisö pitävät kyseisen jalkapalloseuran pääasiallisena johtajana (”patron”), esittää joukkotiedotusvälineille seuraavia lausuntoja:

”Vaikka Steaua pitäisi sulkea, en ottaisi joukkueeseen homoseksuaalia. Huhut ovat huhuja, mutta miten sellaista voidaan kirjoittaa, jos se ei ole totta ja laittaa se lisäksi etusivulle. Ehkä ei ole totta, että hän on homoseksuaali. [– –] Ja jos hän sitä vastoin on? [– –] Minun perheessäni ei ole tilaa homolle ja Steaua on minun perheeni. Kentälle on parempi ottaa juniori kuin homo. Kukaan ei voi pakottaa minua työskentelemään toisen kanssa. Homoilla on oikeutensa, ja myös minulla on oikeus tehdä työtä kenen kanssa minua haluttaa.”

”Vaikka Steaua pitäisi sulkea, en ottaisi joukkueeseen homoseksuaalia! Ehkä ei ole totta, että hän on homoseksuaali, mutta jos hän sitä vastoin on? Minun perheessäni ei ole tilaa homolle ja Steaua on minun perheeni. Kentälle on parempi ottaa juniori kuin homo. Kyse ei ole syrjinnästä. Kukaan ei voi pakottaa minua työskentelemään toisen kanssa. Homoilla on oikeutensa, ja myös minulla on oikeus tehdä työtä kenen kanssa minua haluttaa. Vaikka itse jumala sanoisi minulle unessa, että [X] ei missään tapauksessa ole homoseksuaali, en ottaisi häntä! Lehdistössä on ihan liikaa kirjoitettu hänen olevan homoseksuaali. Vaikka ȚSKA antaisi hänet minulle ilmaiseksi, en ottaisi häntä! Voisihan hän olla hirveä riitapukari tai suuri juoppo… mutta jos hän on homoseksuaali, en halua enää kuulla puhuttavan siitä.”
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 126/7

Kanne 21.2.2012 — Euroopan komissio v. Puolan tasavalta

(Asia C-90/12)

2012/C 126/15

Oikeudenkäyntikieli: puola

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: K. Simonsson ja M. Owsiany-Hornung)

Vastaaja: Puolan tasavalta

Vaatimukset

— Unionin tuomioistuimen on todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisten lentoliikennesopimusten neuvottelemisesta ja täytäntöönpanosta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 847/2004 (1) 5 ja 6 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut mainitun asetuksen kyseisten artiklojen noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä tai ainakaan se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle.

— Puolan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Asetuksen N:o 847/2004 5 artikla velvoittaa jäsenvaltiot huolehtimaan siitä, että ”liikenneoikeudet jaetaan niihin oikeutettujen [unionin] lentoliikenteen harjoittajien kesken syrjimättömän ja avoimen menettelyn perusteella”. Lisäksi jäsenvaltioilla on kyseisen asetuksen 6 artiklan mukaan velvollisuus ilmoittaa komissiolle viipymättä 5 artiklan vuoksi käyttöönotetuista menettelyistä. Komissio puolestaan julkaisee kyseiset menettelyt virallisessa lehdessä. Mainituissa säännöksissä tarkoitettujen menettelyjen toteuttamisen edellytyksenä on se, että liikenteestä vastaava ministeri antaa asianmukaisen täytäntöönpanoasetuksen. Mainittua asetusta ei ollut tätä kannetta nostettaessa vielä annettu tai ainakaan Puolan viranomaiset eivät ole ilmoittaneet komissiolle siitä. Tässä tilanteessa komission käsitys on, että asetuksen N:o 847/2004 5 artiklassa säädetyn menettelyn soveltaminen ja sitä vastaava mainitun asetuksen 6 artiklassa tarkoitettu komissiolle ilmoittaminen ei ole mahdollista, koska Puolan oikeudessa ei ole sopivia säännöksiä.

(1) EUVL L 157, s. 7, oikaisu EUVL 2004, L 195, s. 3.
—

Kumotun päätöksen oikeusvaikutukset on pysytettävä voimassa, kunnes voimaan tulee uusi päätös, joka annetaan kohtuullisen ajan kuluessa asianmukaisen oikeusperustan perusteella, joka on SEUT 218 artiklan 6 kohdan a alakohta, yhdessä SEUT 43 artiklan 2 kohdan kanssa, tai mikäli parlamentti kieltäytyy antamasta suostumustaan, kunnes parlamentin kieltäytymispäätöksestä on kulunut kohtuullinen lyhyt määräaika ja
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 165/10

Valitus, jonka Bernhard Rintisch on tehnyt 5.3.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-152/09, Bernhard Rintisch v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 16.12.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-122/12 P)

2012/C 165/17

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Bernhard Rintisch (edustaja: Rechtsanwalt A. Dreyer)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ja Valfleuri Pâtes alimentaires SA

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen (yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin) seitsemännen jaoston asiassa T-152/09 16.12.2011 antaman tuomion ja

— velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että valituksenalainen tuomio on kumottava sillä perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (1) (yhteisön tavaramerkki) 74 artiklan 2 kohtaa (josta on tullut asetuksen (EY) N:o 207/2009 (2) 76 artiklan 2 kohta), sekä harkintavallan väärinkäytön perusteella. Valittajan näkemyksen mukaan unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti asetuksen (EY) N:o 40/94 74 artiklan 2 kohtaa, kun se totesi, että valituslautakunta toimi perustellusti, kun se jätti ottamatta huomioon valittajan esittämät asiakirjat ja todisteet. Unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että valituslautakunta kieltäytyi sääntöjenmukaisesti käyttämästä harkintavaltaa, kun se jätti ottamatta huomioon edellä mainitut asiakirjat.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL L 11, s. 1).

(2) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 133/14

Valitus, jonka ara AG on tehnyt 30.11.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-174/10, ara v. SMHV, 22.9.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-611/11)

2012/C 133/26

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: ara AG (edustaja: Rechtsanwalt M. Gail)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ja Allrounder SARL

Vaatimukset

— Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen 22.9.2011 antama tuomio asiassa T-174/10 on kumottava

— sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) ensimmäisen valituslautakunnan 26.1.2010 tekemä päätös (asia R 481/2009-1) on kumottava

— sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) ja väliintulija ensimmäisessä oikeusasteessa on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kummassakin oikeusasteessa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa.

Valittaja toteaa tästä ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole noudattanut perusteluvelvollisuutta, koska se ei ole esittänyt sekaannusvaaran kokonaisarvioinnissa riittäviä perusteluja kohdeyleisöä koskevien kriteerien, tavaramerkkien vertailun eikä sekaannusvaaran osalta. Se on myös virheellisesti todennut, että kyseessä oleva yleisö muodostuu keskivertokuluttajista, jotka ovat keskimääräisen tarkkaavaisia ostaessaan asianomaisia tavaroita, vaikka aluksi on osoitettu, että kuluttajalla on harvoin mahdollisuus vertailla suoraan eri tavaramerkkejä. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti todennut tavaramerkkejä vertailtaessa, että se, että on olemassa kaksi kolmionmuotoista mallia, on tärkeämpää kuin riidanalaisesta tavaramerkistä yleisön muistiin jäävä vaikutelma. Unionin yleinen tuomioistuin on näin ollen yliarvioinut yhden tai useamman tavaramerkin osatekijän.

Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään ole noudattanut perusteluvelvollisuutta, koska se ei ole viitannut asiakirjoihin, jotka väliintulija oli toimittanut sekaannusvaaraa tarkastettaessa.

Unionin yleinen tuomioistuin on lopuksi aliarvioinut viran puolesta tutkimisen periaatteen merkityksen.

(1) EUVL L 78, s. 1.
3)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi tai toiseen kysymykseen kieltävästi: a) Eikö rekisteröityä tavaramerkkiä (tavaramerkki 1) käytetä direktiivin 89/104/ETY 10 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla, aa) kun tavaramerkin haltija käyttää merkin sitä muotoa, joka poikkeaa tavaramerkin haltijan tavaramerkin (tavaramerkki 1) ja toisen tavaramerkin (tavaramerkki 2) rekisteröidystä muodosta vain sellaisilta osin, että poikkeaminen ei vaikuta merkkien (tavaramerkki 1 ja tavaramerkki 2) erottamiskykyyn; bb) kun tavaramerkin haltija käyttää kahta merkkimuotoa, joista kumpikaan ei vastaa rekisteröityä tavaramerkkiä (tavaramerkki 1) mutta joista kuitenkin yksi käytetty merkkimuoto (muoto 1) on sama kuin tavaramerkin haltijan toinen rekisteröity tavaramerkki (tavaramerkki 2) ja toinen tavaramerkin haltijan käyttämistä merkkimuodoista (muoto 2) poikkeaa molemmista rekisteröidyistä tavaramerkeistä (tavaramerkki 1 ja tavaramerkki 2) siltä osin, että poikkeaminen ei vaikuta merkkien erottamiskykyyn, ja kun tämä merkkimuoto (muoto 2) on enemmän samankaltainen tavaramerkin haltijan toisen tavaramerkin (tavaramerkki 2) kanssa? b) Saako jäsenvaltion tuomioistuin soveltaa direktiivin säännöksen (tässä direktiivin 89/104/ETY 10 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan a alakohdan) kanssa ristiriidassa olevaa kansallista säännöstä (tässä Saksan tavaramerkkilain (MarkenG) 26 §:n 3 momentin toista virkettä) tapauksissa, joiden tosiseikat olivat jo tapahtuneet ennen Euroopan unionin tuomioistuimen päätöstä, josta ensimmäistä kertaa käy ilmi perusteita jäsenvaltion kyseisen säännöksen yhteensoveltumattomuudelle direktiivin säännöksen kanssa (ks. asia C-234/06, Il Ponte Finanziaria v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto [BAINBRIDGE], tuomio 13.9.2007, Kok., s. I-1733), jos kansallinen tuomioistuin antaa suuremman arvon oikeudenkäynnin yhden osapuolen perustuslaissa taatulle luottamukselle siihen, että sen kanta on oikeudellisesti pätevä, kuin intressille panna täytäntöön direktiivin säännös?