Koska Ranskassa alkuperänimityksen ”bud” vaikutuksia ei ole julistettu lopullisesti pätemättömiksi, valituslautakunnan oli otettava huomioon asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 4 kohdan perusteella merkityksellinen kansallinen oikeus ja Lissabonin sopimuksen perusteella tehty rekisteröinti eikä se voinut asettaa kyseenalaiseksi sitä, että aikaisempi oikeus, johon on vedottu, oli ”alkuperänimitys”.

Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakunta, joka on katsonut alkuperänimityksen BUD, joka on rekisteröity Lissabonin sopimuksen perusteella olutta varten Maailman henkisen omaisuuden järjestössä (WIPO), vaikutusten ranskalaisen tuomioistuimen antamalla tuomiolla pätemättömäksi julistamisen vuoksi, että väite, joka on tehty kuvio- ja sanamerkkiä BUD, jonka rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi on haettu Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkiin 16, 21, 25 ja 32 sekä 32, 33, 35, 38, 41 ja 42 kuuluvia tavaroita varten, vastaan, ei voi menestyä sellaisen oikeuden perusteella, joka ”esitetään alkuperänimityksenä” mutta joka itse asiassa ”ei ole sellainen”, vaikka kyseisestä tuomiosta on valitettu ja valituksella on lykkäävä vaikutus, rikkoo yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 4 kohtaa.

Kuten yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta ilmenee, tavaramerkkejä koskeva yhteisön oikeus ei korvaa tavaramerkkejä koskevaa jäsenvaltioiden oikeutta. Tällä perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että kansallista tavaramerkkiä koskevan rekisteröinnin pätevyyttä ei voida riitauttaa yhteisön tavaramerkin rekisteröintimenettelyssä.

Tästä seuraa, että asetuksella N:o 40/94 luotu järjestelmä edellyttää sitä, että sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ottaa huomioon kansallisella tasolla suojattujen aikaisempien oikeuksien olemassaolon. Näin ollen asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdassa, tarkasteltuna yhdessä sen 8 artiklan 4 kohdan kanssa, säädetään, että muun liike-elämässä käytetyn merkin, jonka vaikutusala on laajempi kuin paikallinen ja joka on voimassa jäsenvaltiossa, haltija voi vastustaa siinä määritetyin edellytyksin yhteisön tavaramerkin rekisteröintiä. Tämän suojan takaamiseksi asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 4 kohdassa mainitaan nimenomaisesti aikaisempaan oikeuteen, johon on vedottu, ”sovellettava jäsenvaltion oikeus”.

Koska alkuperänimitysten suojaamisesta ja niiden kansainvälisestä rekisteröinnistä tehdyn Lissabonin sopimuksen sopimuspuolena olevassa valtiossa alkuperänimityksen vaikutuksia ei ole julistettu lopullisesti pätemättömiksi, viraston on otettava huomioon asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 4 kohdan perusteella merkityksellinen kansallinen oikeus ja Lissabonin sopimuksen perusteella tehty rekisteröinti eikä se voi asettaa kyseenalaiseksi sitä, että aikaisempi oikeus, johon on vedottu, on ”alkuperänimitys”.

Jos valituslautakunnalla on vakavia epäilyjä aikaisemman oikeuden luokittelusta ”alkuperänimitykseksi”, ja siis suojasta, joka sille oli myönnettävä sen kansallisen oikeuden perusteella, johon on vedottu, tämän kysymyksen ollessa nimenomaisesti esillä tuomioistuimessa asianomaisessa sopimuspuolena olevassa valtiossa sillä on mahdollisuus yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 20 säännön 7 kohdan c alakohdan perusteella lykätä väitemenettelyä tätä koskevaa lopullista tuomiota odotettaessa.

(ks. 88–91 kohta)