Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Välitoimet – Myöntämisedellytykset – Fumus boni juris – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Kumulatiivisuus – Kaikkien kysymyksessä olevien intressien vertailu – Välitoimista päättävän tuomarin harkintavalta

(SEUT 256 artiklan 1 kohta, SEUT 278 artikla ja SEUT 279 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 156 artiklan 3 kohta)

2. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Fumus boni juris – Kanne komission päätöksestä, jolla kolmannelle henkilölle annetaan oikeus tutustua sellaiselta jäsenvaltiolta peräisin oleviin asiakirjoihin, joka on vastustanut tällaista luovuttamista – Pääasian tueksi esitettyjen perusteiden perusteltavuuden tutkiminen ensi arviolta – Tuomioistuinvalvonta – Ulottuvuus

(SEUT 256 artiklan 1 kohta ja SEUT 278 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 156 artiklan 3 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1–3 ja 5 kohta)

3. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Fumus boni juris – Pääasian tueksi esitettyjen perusteiden tutkiminen ensi arviolta – Jäsenvaltion kanne komission päätöksestä, jolla kolmannelle henkilölle annetaan oikeus tutustua asiakirjoihin kyseisen valtion vastustuksesta huolimatta – Kyseisen vastustamisen arviointi – Merkittävä oikeudellinen erimielisyys, joka on aiheutunut suppeasta tulkinnasta, jonka unionin tuomioistuin on tehnyt unionin yleisen tuomioistuimen tekemän laajan tulkinnan jälkeen – Fumus boni jurisin olemassaolo

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1–3 kohta)

4. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Kaikkien kysymyksessä olevien intressien vertailu – Käsite – Välitoimimenettelyn tarkoitus – Tulevan pääasiassa annettavan ratkaisun täysi vaikutus

(SEUT 256 artiklan 1 kohta ja SEUT 278 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 156 artiklan 3 kohta)

5. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Välitoimet – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Vahingon korjaamattomuus – Käsite – Vahingon, joka jäsenvaltiolle aiheutuu luottamuksellisten tietojen ilmaisemisesta ja jota ei voida korjata taloudellisella korvauksella, kuuluminen kyseisen käsitteen piiriin

(SEUT 256 artiklan 1 kohta, SEUT 278 artikla ja SEUT 279 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 156 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

1. Ks. määräyksen teksti.

(ks. 15 ja 16 kohta)

2. Välitoimia koskevissa asioissa silloin, kun kyseessä on vaatimus sellaisen komission päätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä, jolla kolmannelle henkilölle on myönnetty oikeus tutustua jäsenvaltiolta peräisin oleviin asiakirjoihin, Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 5 kohdassa annetaan jäsenvaltioille etuoikeutettu asema verrattuna muihin asiakirjojen haltijoihin, kun siinä säädetään, että jäsenvaltio, toisin kuin muut asiakirjojen haltijat, voi pyytää toimielintä olemaan luovuttamatta kyseisestä jäsenvaltiosta peräisin olevaa asiakirjaa ilman jäsenvaltion etukäteen antamaa suostumusta. Kun kyseessä on jäsenvaltion esittämiä luovuttamatta jättämisen perusteluja koskevan toimielimen harjoittaman valvonnan laajuus ja intensiteetti, asianomaisen toimielimen on tutkittava, onko jäsenvaltio nojautunut vastalauseessaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1–3 kohdassa säädettyihin aineellisiin poikkeuksiin ja onko se perustellut asianmukaisesti näkemystään tältä osin.

Koska välitoimista päättävän tuomarin on harjoitettava ensi arviolta suoritettavaa valvontaa sellaisen komission päätöksen osalta, jolla kolmannelle henkilölle on myönnetty oikeus tutustua sellaiselta jäsenvaltiolta peräisin oleviin asiakirjoihin, joka on vastustanut tällaista luovuttamista, ja jossa myös komissio on arvioinut ensi arviolta kyseisen jäsenvaltion esittämien perustelujen hyväksyttävyyden, tämän ongelmakentän arviointi sisältää kahteen kertaan rajoitettua valvontaa. Tästä seuraa, että fumus boni jurisin olemassaolo voidaan poissulkea vain siinä tapauksessa, että niiden poikkeusten soveltumattomuus, joihin jäsenvaltio on vedonnut, olisi niin selvä ja ilmeinen, että niihin vetoaminen vastaisi sitä, että tämä jäsenvaltio käyttää menettelyä väärin.

(ks. 26, 29 ja 38 kohta)

3. Välitoimia koskevissa asioissa fumus boni jurisin osalta tämä edellytys täyttyy, jos vaikuttaa ensi näkemältä siltä, että ainakin yhdeltä perusteista, jotka välitoimia hakeva asianosainen esittää asiakysymystä koskevan kanteensa tueksi, ei puutu vakavasti otettavaa perustaa, koska siitä ilmenee, että välitoimimenettelyvaiheessa on olemassa merkittävä oikeudellinen erimielisyys, joka ei ole ratkaistavissa suoralta kädeltä.

Kun kyseessä on vaatimus sellaisen komission päätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä, jolla kolmannelle henkilölle on myönnetty oikeus tutustua sellaiselta jäsenvaltiolta peräisin oleviin asiakirjoihin, joka on vastustanut tällaista luovuttamista ja on vedonnut Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1–3 kohdassa säädettyihin poikkeuksiin, välitoimista päättävä tuomari, joka joutuu tekemisiin yhtäältä unionin tuomioistuimen sellaisen oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan asiaa käsittelevän toimielimen tehtävänä ei ole arvioida tyhjentävästi kyseisen jäsenvaltion päätöstä, jolla se vastustaa asiakirjojen luovuttamista, suorittamalla valvontaa, jolla mentäisiin pidemmälle kuin pelkästään selvitettäisiin, onko jäsenvaltio esittänyt perustelut, joissa viitataan kyseisiin poikkeuksiin, ja toisaalta selvästi laajemman unionin yleisen tuomioistuimen sellaisen oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan arviointi, joka toimielimen on tehtävä, edellyttää sen määrittämistä, ovatko jäsenvaltion pyydettyjen asiakirjojen luovuttamista koskevalle vastalauseellaan esittämät perustelut sellaisia, että ne ovat omiaan ensi näkemältä oikeuttamaan tällaisen epäämisen, jotta voidaan varmistaa, että näiltä perusteluilta ei puuttunut perustaa, voi vain todeta, että asianosaisten välillä käyty keskustelu, joka koskee jäsenvaltion esittämiä luovuttamatta jättämisen perusteluja koskevan toimielimen harjoittaman valvonnan laajuutta ja intensiteettiä, osoittaa, että on olemassa merkittävä oikeudellinen erimielisyys, joka ei ole ratkaistavissa suoralta kädeltä vaan ansaitsee tulla perusteellisesti tutkituksi asiakysymyksen ratkaisevassa tuomioistuimessa.

(ks. 21, 30, 31 ja 36 kohta)

4. Intressivertailu merkitsee sitä, että välitoimista päättävän tuomarin on ratkaistava, meneekö välitoimia hakevan asianosaisen intressi näihin välitoimiin riidanalaisen toimen välitöntä soveltamista koskevan intressin edelle vai ei, tutkimalla erityisesti, voidaanko riidanalaisen toimen välittömän täytäntöönpanon aiheuttama tilanne poistaa siinä tapauksessa, että pääasiasta päättävä tuomioistuin mahdollisesti kumoaa toimen, ja päinvastoin, onko lykkääminen omiaan estämään riidanalaisen toimen täyden vaikutuksen, jos pääasian kanne hylätään.

Siitä edellytyksestä, jonka mukaan välitoimia koskevalla määräyksellä aikaansaadun oikeustilan on oltava peruutettavissa, on todettava, että välitoimimenettelyn tarkoituksena on vain tulevan pääasiassa annettavan ratkaisun täyden tehokkuuden varmistaminen. Näin ollen kyseinen menettely ainoastaan täydentää päämenettelyä, johon se liittyy, joten välitoimista päättävän tuomarin tekemän päätöksen on oltava väliaikainen siten, ettei se saa vaikuttaa tulevaan pääasiassa annettavaan ratkaisuun eikä tehdä siitä näennäistä viemällä siltä tehokkaan vaikutuksen.

(ks. 46 ja 47 kohta)

5. Jäsenvaltiolta peräisin olevasta välitoimihakemuksesta on todettava, että vastuu kansallisesti yleisiksi katsotuista eduista kuuluu jäsenvaltioille. Näin ollen ne voivat puolustaa näitä etuja välitoimimenettelyssä ja hakea välitoimien määräämistä vetoamalla muun muassa siihen, että riitautettu toimenpide saattaa vakavasti vaarantaa niiden valtiollisten tehtävien hoitamisen.

Vahinkoa, joka jäsenvaltiolle on aiheutunut siitä, että komissio on ilmaissut tietoja, joiden on oletettava olevan luottamuksellisia, ja joka ei ole taloudellista vahinkoa, ei varsinkaan voida korjata komissiota vastaan nostetun vahingonkorvauskanteen avulla saatavalla taloudellisella korvauksella.

(ks. 52, 57 ja 61 kohta)