ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de première instance de Namur (Belgia) on esittänyt 15.11.2019 – C.J. v. Région wallonne

(asia C-830/19)

(2020/C 27/32)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de première instance de Namur

Pääasian asianosaiset

Kantaja: C.J.

Vastaaja: Région wallonne

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1698/2005 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1305/2013 (1) 2, 5 ja 19 artikla, luettuna yhdessä Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1305/2013 täydentämisestä ja siirtymäsäännöksistä 11.3.2014 annetun komission [delegoidun] asetuksen (EU) N:o 807/2014 (2) kanssa, esteenä sille, että näiden säännösten täytäntöönpanon yhteydessä jäsenvaltiot ottavat huomioon koko tilan eivätkä ainoastaan nuoren viljelijä osaa tästä tilasta ja/tai työyksiköitä alarajan ja ylärajan määrittämisessä, kun maatilaa pidetään rekisteröimättömänä yhteisönä, josta nuori viljelijä hankkii murto-osan mutta ei ryhdy tilanpidosta vastaavaksi ainoaksi yrittäjäksi?

(1) EUVL 2013, L 347, s. 487.

(2) EUVL 2014, L 227, s. 1.
C 27/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzgericht (Itävalta) on esittänyt 5.8.2019 – SK Telecom Co. Ltd v. Finanzamt Graz-Stadt

(asia C-593/19)

(2020/C 27/14)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzgericht

Pääasian asianosaiset

Valittaja: SK Telecom Co. Ltd

Vastapuoli: Finanzamt Graz-Stadt

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko direktiivin 2006/112/EY, (1) sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 2008/8/EY (2) 2 artiklalla, 59 a artiklan b alakohtaa tulkittava siten, että verkkovierailupalvelujen käyttö jäsenvaltiossa siten, että väliaikaisesti tuossa jäsenvaltiossa oleskeleva ”muu kuin verovelvollinen loppukäyttäjä”, joka käyttää mainitun jäsenvaltion matkaviestinverkkoa tulevien ja lähtevien yhteyksien muodostamiseksi, on katsottava ”käyttämiseksi ja hyödyntämiseksi” kyseisessä jäsenvaltiossa, mikä oikeuttaa suorituspaikan siirtämisen kolmannesta maasta kyseiseen jäsenvaltioon, vaikka palvelun tarjoava matkaviestinoperaattori ja loppukäyttäjä eivät ole sijoittautuneet yhteisön alueelle eikä loppukäyttäjällä ole myöskään kotipaikkaa tai vakinaista asuinpaikkaa yhteisön alueella?

2) Onko direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 2008/8/EY 2 artiklalla, 59 a artiklan b alakohtaa tulkittava siten, että ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettujen televiestintäpalvelujen, joita tarjotaan yhteisön ulkopuolella direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 2008/8/EY 2 artiklalla, 59 artiklan mukaan, suorituspaikka voidaan siirtää jäsenvaltion alueelle, vaikka palvelun tarjoava matkaviestinoperaattori ja loppukäyttäjä eivät ole sijoittautuneet yhteisön alueelle eikä loppukäyttäjällä ole myöskään kotipaikkaa tai vakinaista asuinpaikkaa yhteisön alueella, vain siksi, ettei televiestintäpalveluista kolmannessa maassa kanneta unionin oikeudessa säädetyn arvonlisäveron kaltaista maksua?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s.1).

(2) Direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta palvelujen suorituspaikan osalta 12.2.2008 annettu neuvoston direktiivi 2008/8/EY (EVL 2008, L 44, s. 11).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) on esittänyt 22.10.2019 – A.B. ja B.B. v. Personal Exchange International Limited

(asia C-774/19)

(2020/C 19/23)

Oikeudenkäyntikieli: sloveeni

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Pääasian asianosaiset

Vastapuolet: A.B. ja B.B.

Valittaja: Personal Exchange International Limited

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen N:o 44/2001 (1) 15 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kuluttajan tekemänä sopimuksena, jota ei voida pitää hänen ammattiinsa tai elinkeinotoimintaansa liittyvänä, voidaan pitää myös on line -pokeripelisopimusta, jonka yksityishenkilö on tehnyt etäsopimuksena verkkosivuston välityksellä ulkomaisen on line -pelitarjoajan kanssa ja johon sovelletaan kyseisen tarjoajan yleisiä sopimusehtoja, jos kyseinen yksityishenkilö on elättänyt itsensä useita vuosia näin saamillaan tuloilla tai pokeripelistä saamillaan voitoilla, mutta hän ei ole rekisteröitynyt virallisesti tällaisen toiminnan harjoittamista varten eikä hän tarjoa tällaista toimintaa kolmansille osapuolille markkinoilla maksullisena palveluna?

(1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) (Portugali) on esittänyt 15.10.2019 – Ramada Storax SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira

(asia C-756/19)

(2020/C 19/17)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Ramada Storax SA

Vastaaja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) (arvonlisäverodirektiivi) 90 ja 273 artiklaa sekä arvonlisäverotuksen neutraalisuuden periaatetta, suhteellisuusperiaatetta ja perusoikeuksiin kuuluvia taloudellisia oikeuksia tulkittava siten, että niiden mukaista on se, että Portugalin lainsäätäjä rajoittaa 26.12.1984 annetulla lain tasoisella asetuksella (Decreto-Lei) nro 394-B/84 hyväksytyn Portugalin arvonlisäverokoodeksin (Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado, CIVA) 78 §:n 7 momentin b kohdassa maksukyvyttömyysmenettelyssä perimiskelvottomiksi katsottuihin saataviin liittyvän arvonlisäveron oikaisua siten, että oikaisu voidaan tehdä ainoastaan siinä säädetyissä tapauksissa (eli kun maksukyvyttömyysmenettely on päätetty käydä lyhennettynä sen jälkeen, kun 18.3.2004 annetulla lain tasoisella asetuksella (Decreto-Lei) nro 53/2004 hyväksytyn yritysten maksukyvyttömyyttä ja yrityssaneerausta koskevan koodeksin (Código da Insolvência e da Recuperação de Empresas, CIRE) mukaisesta saatavien tarkastamista ja etuoikeusasemaan asettamista koskevasta tuomiosta on tullut lainvoimainen tai, tarvittaessa, kun kyseisen koodeksin 156 §:ssä tarkoitetun päätöksen kohteena oleva suunnitelma on hyväksytty), mistä seuraa, etteivät tätä varten kelpaa muiden jäsenvaltioiden tuomioistuinten ratkaisut, joissa vahvistetaan maksukyvyttömyysmenettelyssä vaadittujen saatavien olevan perimiskelvottomia?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).
C 413/33

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka tribunal administratif de Montreuil (Ranska) on esittänyt 7.10.2019 – Bank of China Limited v. Ministre de l’Action et des Comptes publics

(asia C-737/19)

(2019/C 413/39)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal administratif de Montreuil

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Bank of China Limited

Vastapuoli: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voidaanko 24.1.2019 annetussa tuomiossa Morgan Stanley & Co International plc v. Ministre de l’Économie et des Finances (C-165/17) esitettyjä ratkaisuja soveltaa siinä tapauksessa, että sivuliike toteuttaa jossakin jäsenvaltiossa yhtäältä arvonlisäverollisia liiketoimia ja toisaalta palveluja kolmannessa maassa sijaitsevien päätoimipaikkansa ja sivuliikkeiden hyväksi?

2) Jos jäsenvaltiossa sijaitseva sivuliike vaatii vähennysoikeutta niiden kustannusten perusteella, joita sille on aiheutunut sen kolmannessa maassa sijaitsevan päätoimipaikan hyväksi suorittamista palveluista eli rahoitus- ja pankkipalvelujen viennistä, voiko verovelvollinen vähentää arvonlisäveron [yhteisestä arvonlisäverosta 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY] (1) 169 artiklan a alakohdan tai c alakohdan nojalla?

3) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja jos sivuliike voi vaatia vähennystä 169 artiklan a alakohdan nojalla, millä edellytyksillä kolmannessa maassa sijaitsevan päätoimipaikan pankkiliiketoimien voidaan katsoa oikeuttavan vähennykseen, jos liiketoimet olisi suoritettu siinä jäsenvaltiossa, jossa arvonlisäveron rasittamat kustannukset ovat syntyneet? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja jos sivuliike voi vaatia vähennystä 169 artiklan c alakohdan nojalla, millä edellytyksillä vastaanottajan voidaan katsoa sijoittautuneen unionin ulkopuolelle, kun sivuliike sijaitsee unionissa ja muodostaa vain yhden ainoan oikeudellisen yksikön päätoimipaikan kanssa?

(1) EUVL 2006, L 347, s. 1.
1)

Onko direktiivin 2000/78 (1) 1 artiklaa, 2 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja 3 artiklaa sekä 28.6.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/70/EY (2) täytäntöönpannun Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemän määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lauseketta tulkittava siten, että mainituissa säännöksissä tarkoitettua syrjintää on sellainen pääasiassa kyseessä olevan kaltainen toimenpide, joka antaa työnantajalle mahdollisuuden ilmoittaa, että 65 vuoden iän saavuttaneet henkilöt voivat jatkaa tehtävissään vakituisina työntekijöinä ja säilyttää ne oikeudet, jotka heillä oli ennen eläkkeelle siirtymistä, ainoastaan, jos heillä on väitöskirjaohjaajan pätevyys, mikä asettaa heikompaan asemaan muut samassa tilanteessa olevat henkilöt, joilla olisi vastaava mahdollisuus, jos avoimia tehtäviä olisi ja jos he täyttäisivät ammatillista tuotteliaisuutta koskevat vaatimukset, ja joka antaa mahdollisuuden pakottaa ne henkilöt, joilla ei ole väitöskirjaohjaajan pätevyyttä, tekemään samasta akateemisesta työstä perättäisiä määräaikaisia työsopimuksia, joissa palkkausjärjestelmä on tuntiperusteinen ja vakituisen yliopisto-opettajan palkkausjärjestelmää heikompi?
2.

Toinen valitusperuste – Ilmeinen arviointivirhe ja oikeudellinen virhe asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan väitetyn rikkomisen osalta Valittajat väittävät toisessa valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt ilmeisen oikeudellisen virheen hylätessään väitteen siitä, ettei asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädettyä 10 prosentin rajaa ole sovellettu asianmukaisesti, koska komissio on soveltanut tätä rajaa liikevaihtoon, joka poikkeaa unionin tilinpäätössäännöstön perusteella laskettavasta konsolidoidusta liikevaihdosta. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on loukannut suhteellisuusperiaatetta kohdellessaan asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun konsolidoidun liikevaihdon laskemiseksi keskenään eri tavalla, mitä ei voida hyväksyä, lopullisesti luovutettuja liiketoiminnan osia ja vuokrattuja liiketoiminnan osia sillä perusteella, että niiden taloudellisen ja aineellisen kannattavuuden oletetaan poikkeavan toisistaan.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Espanja) on esittänyt 25.7.2019 – LP v. Subdelegación del Gobierno en Toledo

(asia C-567/19)

(2019/C 372/18)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Pääasian asianosaiset

Valittaja: LP

Vastapuoli: Subdelegación del Gobierno en Toledo

Ennakkoratkaisukysymys

Euroopan unionin tuomioistuimelta tiedustellaan, onko Espanjan Tribunal Supremon 19.2.2019 antamaan tuomioon nro 191/2019, kassaatiovalitus 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), ja 27.2.2019 antamaan tuomioon nro 257/2019, kassaatiovalitus 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663) sisältyneen kaltainen tulkinta, jonka mukaan direktiivin 2001/40/EY (1) tulkinnan avulla voidaan päätyä toteamaan, että kuka tahansa kolmannen maan kansalainen, jolla on pitkäaikainen oleskelulupa, joka on syyllistynyt rikokseen, josta on säädetty rangaistukseksi vuoden tai sitä pidemmän ajan vapausrangaistus, voidaan ja pitää poistaa maasta ”automaattisesti” ilman että on tarpeen arvioida mitenkään hänen henkilökohtaisia, perhekohtaisia, sosiaalisia tai työhön liittyviä olosuhteitaan, yhdenmukainen pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY (2) 12 artiklan, ja — muun muassa — Euroopan unionin tuomioistuimen tuomion 7.12.2017 (asia C-636/16) (3) ja tuomion 8.12.2011 (asia C-371/08), (4) kanssa.

(1) Kolmansien maiden kansalaisia koskevien maastapoistamispäätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta 28.5.2001 annettu neuvoston direktiivi 2001/40/EY (EYVL 2001, L 149, s. 34).

(2) EUVL 2004, L 16, s. 44.

(3) Tuomio 7.12.2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

(4) Tuomio 8.12.2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Espanja) on esittänyt 11.7.2019 – SR v. Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

(asia C-534/19)

(2019/C 372/12)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Pääasian asianosaiset

Valittaja: RQ

Vastapuoli: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

Ennakkoratkaisukysymys

Euroopan unionin tuomioistuimelta tiedustellaan, onko Espanjan Tribunal Supremon 19.2.2019 antamaan tuomioon nro 191/2019, kassaatiovalitus 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), ja 27.2.2019 antamaan tuomioon nro 257/2019, kassaatiovalitus 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663) sisältyneen kaltainen tulkinta, jonka mukaan direktiivin 2001/40/EY (1) tulkinnan avulla voidaan päätyä toteamaan, että kuka tahansa kolmannen maan kansalainen, jolla on pitkäaikainen oleskelulupa, joka on syyllistynyt rikokseen, josta on säädetty rangaistukseksi vuoden tai sitä pidemmän ajan vapausrangaistus, voidaan ja pitää poistaa maasta ”automaattisesti” ilman että on tarpeen arvioida mitenkään hänen henkilökohtaisia, perhekohtaisia, sosiaalisia tai työhön liittyviä olosuhteitaan, yhdenmukainen pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY (2) 12 artiklan, ja — muun muassa — Euroopan unionin tuomioistuimen tuomion 7.12.2017 (asia C-636/16) (3) ja tuomion 8.12.2011 (asia C-371/08), (4) kanssa.

(1) Kolmansien maiden kansalaisia koskevien maastapoistamispäätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta 28.5.2001 annettu neuvoston direktiivi 2001/40/EY (EYVL 2001, L 149, s. 34).

(2) EUVL 2004, L 16, s. 44.

(3) Tuomio 7.12.2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

(4) Tuomio 8.12.2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).
2)

Kielletäänkö Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (sellaisena kuin se on muutettuna 7.6.2016, EUVL C 202 s. 1, 47, jäljempänä SEUT) 21 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioita panemasta täytäntöön kolmansien valtioiden väliaikaista säilöönottamista koskevia pyyntöjä, jotka esitetään kansainvälisen järjestön – kuten kansainvälisen rikospoliisijärjestön (Interpol) – kautta, kun väliaikaista säilöönottamista koskevan pyynnön kohteena on unionin kansalainen ja jäsenvaltio, jonka kansalainen hän on, on esittänyt epäilyjä sanotun pyynnön yhdenmukaisuudesta ne bis in idem -periaatteen kanssa kansainväliselle järjestölle ja näin ollen myös muille jäsenvaltioille?
C 357/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 3.7.2019 – Go Sun Srl ja Malby Energy 4 Srl v. Ministero dello Sviluppo Economico ym.

(asia C-512/19)

(2019/C 357/19)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Go Sun Srl ja Malby Energy 4 Srl

Vastaajat: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente ja Gestore dei Servizi Energetici SpA - GSE

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko unionin oikeus esteenä asetuksen (decreto-legge) nro 91/2014, sellaisena kuin se on muutettuna lailla nro 116/2014, 26 §:n 3 momentin kaltaisen kansallisen oikeussäännön soveltamiselle, jolla rajoitetaan huomattavalla tavalla lailla jo myönnettyjen ja erillissopimusten, joita aurinkosähköenergian tuottajayritykset ovat tehneet kyseisestä menettelystä vastuussa olevan julkisen yhtiön eli Gestore dei servizi energetici S.p.A:n kanssa, perusteella määriteltyjen kannustimien maksamista?

Onko tällainen kansallinen oikeussääntö unionin oikeuden yleisten periaatteiden, kuten perustellun luottamuksen, oikeusvarmuuden, vilpittömän yhteistyön ja tehokkaan oikeusvaikutuksen, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 16 ja 17 artiklan, direktiivin 2009/28/EY (1) ja siinä säädettyjä tukijärjestelmiä koskevien sääntöjen sekä SEUT 216 artiklan 2 kohdan mukainen, kun kyseistä kansallista säännöstä tarkastellaan erityisesti Euroopan energiaperuskirjaan kannalta?

(1) Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä sekä direktiivien 2001/77/EY ja 2003/30/EY muuttamisesta ja myöhemmästä kumoamisesta 23.4.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/28/EY (EUVL 2009, L 140, s. 16)
C 328/28

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 22.7.2019 — ECO TLC v. Ministre de la transition écologique et solidaire

(Asia C-556/19)

(2019/C 328/32)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Kantaja: ECO TLC

Vastaaja: Ministre de la transition écologique et solidaire

Muu osapuoli: Fédération des entreprises du recyclage

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklaa tulkittava siten, että edellä 9–11 kohdassa kuvatun kaltainen järjestely, jossa voittoa tavoittelematon yksityinen tuottajayhteisö, jolla on viranomaisten antama lupa, perii tietyn tyyppisiä tuotteita markkinoille tuovilta toimijoilta, jotka ovat allekirjoittaneet sen kanssa sopimuksen tätä tarkoitusta varten, maksuja vastineena palvelusta, jossa se huolehtii näiden toimijoiden puolesta näistä tuotteista syntyvien jätteiden käsittelystä, ja maksaa toimijoille, joiden tehtävänä on lajitella ja hyödyntää nämä jätteet, avustuksia, joiden määrä määritetään hyväksymissopimuksessa ympäristö- ja sosiaalisten tavoitteiden perusteella, on katsottava kyseisessä määräyksessä tarkoitetuksi valtiontueksi?
1)

Onko luontodirektiivin (1) 12 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettua levähdyspaikan käsitettä tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan myös entisiä levähdyspaikkoja, jotka on sittemmin hylätty? Jos kysymykseen vastataan myöntävästi: Onko jokaista entistä levähdyspaikkaa, joka on sittemmin hylätty, pidettävä luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuna levähdyspaikkana? Jos kysymykseen vastataan kieltävästi: Mitkä ovat perusteet sen määrittämiseksi, onko entinen levähdyspaikka, joka on sittemmin hylätty, luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettu levähdyspaikka?
2)

Ovatko edellä mainitut direktiivit esteenä nyt omaksutun ratkaisun kaltaiselle ratkaisulle, jossa hyväksyttäessä sellaista hanketta koskevaa alustavaa suunnitelmaa, jonka osalta on noudatettava ympäristövaikutusten arviointia koskevaa menettelyä, mainitun erittäin tärkeän yleisen edun katsotaan olevan ensisijainen ympäristönsuojelua koskeviin syihin nähden, kun kyseessä ovat ainoastaan hankkeesta aiheutuvat alemmat kustannukset, hankkeen yhteensopivuus myös ympäristöllisten, maisemallisten, historiallisten, kulttuuristen ja sosio-ekonomisten tekijöiden kannalta sekä tarve täydentää Euroopan laajuista liikenneverkkoa eli nyt käsiteltävässä asiassa TEN-T -verkkoa, joka on 11.12.2013 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1315/2013 (3) määritelty kattavaksi, vaikka on olemassa vaihtoehtoinen ratkaisu, joka on jo hyväksytty ympäristövaatimusten osalta?
1)

Millä oikeudellisilla arviointiperusteilla voidaan todeta, että kyseessä on liikkuva maa-asema 30.6.2008 tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 626/2008/EY (1) tarkoitetussa merkityksessä? Onko kyseistä päätöstä tulkittava siten, että siinä edellytetään, että maanpäällisen tukiaseman kanssa yhteydessä oleva liikkuva maa-asema voi olla yhteydessä myös satelliitin kanssa ilman erillistä laitteistoa? Mikäli vastaus tähän kysymykseen on myöntävä, miten laitteiston yhtenäisyys on arvioitava?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgericht Schwerin (Saksa) on esittänyt 8.5.2019 — FD v. Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

(asia C-365/19)

(2019/C 288/26)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgericht Schwerin

Pääasian asianosaiset

Kantaja: FD

Vastaaja: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen (EU) N:o 1307/2013 (1) 30 artiklan 6 kohta — mahdollisesti luettuna yhdessä delegoidun asetuksen (EU) N:o 639/2014 (2) 28 artiklan 2 kohdan kanssa — peruste tukioikeuksien myöntämiselle hakuvuodelta 2016 nuorelle viljelijälle myös silloin, kun hänelle on asetuksen (EU) N:o 1307/2013 24 artiklan nojalla jo aikaisemmin myönnetty vuoden 2015 kansallisesta enimmäismäärästä vastikkeettomia tukioikeuksia hänellä tuolloin viljeltävänä olleen pinta-alan perusteella?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1307/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 608).

(2) Yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1307/2013 täydentämisestä ja mainitun asetuksen liitteen X muuttamisesta 11.3.2014 annettu komission delegoitu asetus (EU) N:o 639/2014 (EUVL 2014, L 181, s. 1).
2)

Onko SEUT 49, SEUT 56, SEUT 45, SEUT 34, SEUT 35, SEUT 101 tai SEUT 102 artiklaa, joko yksinään tai luettuna yhdessä SEUT 106 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sääntelylle, joka otettiin käyttöön 5.7.2004 annetun kuninkaan päätöksen 4 §:n 1 momentin 2, 3, 6 ja 8 kohdalla, jotka korvattiin ja joita täydennettiin riidanalaisen 10.7.2016 annetun kuninkaan päätöksen 4 §:n 2, 3, 4 ja 6 kohdalla, nimittäin sääntelylle, jonka mukaan satamatyöntekijäksi tunnustamiselle säädetään edellytykseksi, että a) ulkoinen työsuojeluelin, johon satamatyöstä 8.6.1972 annetun lain 3bis §:n mukainen hyväksytty työnantajajärjestö kuuluu, todistaa työntekijän terveydeltään soveltuvaksi, b) työntekijä on läpäissyt saman 8.6.1972 annetun lain 3bis §:n mukaisen hyväksytyn työnantajajärjestön osoittaman elimen järjestämät psykologiset testit, c) työntekijä on osallistunut kolmen viikon työturvallisuus- ja ammattitaitokurssiin ja läpäissyt loppukokeen ja d) työntekijällä on oltava jo työsopimus, jos kyse on satamatyöntekijästä, jota ei oteta pooliin, mukaan lukien, luettuna yhdessä 5.7.2004 annetun kuninkaan päätöksen 4 §:n 3 momentin kanssa, että ulkomaalaisten satamatyöntekijöiden on voitava osoittaa, että he täyttävät vastaavanlaiset edellytykset toisessa jäsenvaltiossa, jotta heiltä ei riidanalaista sääntelyä sovellettaessa vaadittaisi enää edellytysten täyttämistä?
1)

Onko käyttöoikeussopimusten tekemisestä 26.2.2014 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2014/23/EU (1) tulkittava siten, että se on esteenä sille, ettei jäsenvaltion lainsäädännössä anneta julkisten hankintojen vastuullisuuden tarkoituksessa talouden toimijalle, jolle on annettu lainvoimainen tuomio erityisen vakavasta rikoksesta ja jota tällä perusteella koskee kielto osallistua konsessiosopimuksen tekomenettelyyn viiden vuoden ajan, mahdollisuutta esittää näyttöä sen osoittamiseksi, että sen toteuttamat toimenpiteet riittävät osoittamaan hankintaviranomaiselle, että mainittu toimija on luotettava poissulkemisperusteesta huolimatta?