Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki – Käsite – Viranomaisten eräille yrityksille myöntämä suotuisa verokohtelu kuuluu kyseisen käsitteen soveltamisalaan – Veronalennus, joka on soveltamisalaltaan yleinen ja erotuksetta kaikkiin taloudellisiin toimijoihin sovellettava toimenpide, ei kuulu mainitun käsitteen soveltamisalaan

(EY 87 artiklan 1 kohta)

2. Valtiontuki – Käsite – Toimenpiteen valikoivuus – Vero, jonka edellytyksenä on, että verovelvollinen on saanut voittoja, ja jonka enimmäismäärä on rajattu tiettyjen kriteerien mukaan, ei ole valikoiva

(EY 87 artiklan 1 kohta)

3. Valtiontuki – Käsite – Toimenpiteen valikoivuus – Arviointi ei perustu käytetyn sääntelytekniikan huomioon ottamiseen

(EY 87 artiklan 1 kohta)

4. Valtiontuki – Käsite – Toimenpiteen valikoivuus – Verojärjestelmä, jonka nojalla yritysryhmä voi näiden yritysten luonteen takia välttyä veroperusteilta, on valikoiva

(EY 87 artiklan 1 kohta)

5. Valtiontuki – Komission suorittama tutkinta – Tukijärjestelmä voidaan tutkia kokonaisuutena

(EY 87 ja EY 88 artikla)

6. Valtiontuki – Komission suorittama tutkinta – Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille – Arviointi verotuksellisia valtiontukia koskevan tiedonannon mukaan – Ulottuvuus

(EY 87 ja EY 88 artikla; komission tiedonanto 98/C 384/03)

7. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille – Arviointi EY 87 artiklan kannalta – Aikaisempaa käytäntöä ei oteta huomioon

(EY 87 artiklan 1 kohta)

8. Valtiontuki – Käsite – Yritysten välinen erottelu kustannusten kannalta ei kuulu kyseisen käsitteen soveltamisalaan – Edellytys

(EY 87 artiklan 1 kohta)

9. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Poikkeusta hakevan jäsenvaltion velvollisuus tehdä yhteistyötä komission kanssa

(EY 87 artiklan 2 kohta)

10. Unionin oikeus – Periaatteet – Puolustautumisoikeudet – Puolustautumisoikeuksien soveltaminen komission aloittamissa hallintomenettelyissä – Tukisuunnitelmien arviointi – Ulottuvuus

(EY 88 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Tuen käsite on yleisluonteisempi kuin avustuksen käsite sen vuoksi, että tuella ei tarkoiteta ainoastaan positiivisia suorituksia, kuten avustuksia, vaan myös valtion toimenpiteitä, jotka eivät ole avustuksia sanan suppeassa merkityksessä mutta jotka eri tavoin alentavat yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja ovat siten sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan avustusten kaltaisia.

Tästä seuraa, että toimenpidettä, jolla viranomaiset myöntävät tietyille yrityksille suotuisan verokohtelun ja jolla ei tosin siirretä valtion varoja mutta asetetaan edunsaajat taloudellisesti edullisempaan asemaan kuin muut verovelvolliset, on pidettävä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena.

Sitä vastoin edut, jotka perustuvat soveltamisalaltaan yleiseen ja erotuksetta kaikkiin taloudellisiin toimijoihin sovellettavaan toimenpiteeseen, eivät ole EY 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea.

(ks. 71–73 kohta)

2. EY 87 artiklan 1 kohdan mukaan on ratkaistava, onko tietyssä oikeudellisessa järjestelmässä jokin kansallinen toimenpide omiaan suosimaan ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa” verrattuna muihin, jotka ovat kyseisellä järjestelmällä tavoitellun päämäärän kannalta siihen rinnastettavassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa.

Toimenpide, jonka mukaan henkilöstön määrään perustuvaa veroa ja liikekiinteistön käyttöön perustuvaa veroa on maksettava vain, jos verovelvollinen saa voittoa, ja veron enimmäismäärä on näiden veroperusteiden nojalla rajattu, ei merkitse valikoivien etujen myöntämistä, koska voittojen saamista koskeva edellytys ja voitoista kannettavan veron enimmäismäärän rajaaminen ovat sellaisinaan soveltamisalaltaan yleisiä ja erotuksetta kaikkiin taloudellisiin toimijoihin sovellettavia toimenpiteitä eivätkä ne siis voi merkitä valikoivien etujen myöntämistä.

(ks. 75, 77 ja 80 kohta)

3. EY 87 artiklan 1 kohdassa ei tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan määritellään toimenpiteet niiden vaikutusten perusteella ja siis käytetyistä tekniikoista riippumatta.

Niinpä verouudistusehdotuksen valikoivuuden arvioinnissa lähestymistapa, joka perustuu ainoastaan käytetyn sääntelytekniikan huomioon ottamiseen, ei mahdollista kyseessä olevan verotoimenpiteen vaikutusten tutkimista ja tekee lähtökohtaisesti mahdottomaksi todeta, että tiettyjen verovelvollisten jättäminen verottamatta on ”valikoiva etu”.

Tällaiset näkökohdat pätevät varsinkin verojärjestelmään, jossa ei säädetä kaikille yrityksille yleisistä säännöistä, joista poiketaan tiettyjen yritysten hyväksi, vaan jossa päädytään samaan tulokseen mukauttamalla ja yhdistämällä verosääntöjä siten, että itse niiden soveltaminen johtaa eri yritysten eriytettyyn verorasitukseen.

(ks. 87, 88 ja 93 kohta)

4. ”Yleisen” verojärjestelmän soveltamisesta johtuva erilainen verorasitus ei voi sinänsä riittää verotuksen valikoivuuden osoittamiseen EY 87 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa. Näin ollen verojärjestelmässä käytettävien veroperusteen kriteerien on myös oltava, jotta niissä voidaan katsoa olevan kyse valikoivien etujen myöntämisestä, omiaan luonnehtimaan edunsaajayrityksiä niille etuoikeutettuna ryhmänä erityisten ominaispiirteiden perusteella, mikä mahdollistaa siten sen, että tällaisen järjestelmän katsotaan suosivan ”jotakin” yritystä tai tuotannonalaa EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

Tästä on kyse silloin, kun se, ettei tiettyjä niin sanottuja offshore-yrityksiä veroteta, ei ole kyseessä olevan järjestelmän sattumanvarainen seuraus vaan väistämätön seuraus siitä, että veroperusteet on nimenomaan suunniteltu siten, että offshore-yrityksillä, joilla ei niiden luonteen takia ole työntekijöitä eikä käytössään liiketiloja, ei ole verouudistusehdotuksen sisältämissä veroperusteissa tarkoitettua veropohjaa. Näin ollen se, että kyseiset yritykset, joissa on verouudistusehdotuksen sisältämien veroperusteiden kannalta kyse yritysryhmästä, välttyvät verotukselta juuri tälle ryhmälle ominaisten ja erityisten piirteiden takia, mahdollistaa sen, että kyseisten yritysten katsotaan saavan valikoivia etuja.

(ks. 103–107 kohta)

5. Komissio voi tukijärjestelmää koskevassa asiassa tyytyä tutkimaan asianomaisen järjestelmän yleispiirteitä olematta velvollinen tutkimaan jokaista yksittäistä soveltamistapausta, kun se tarkistaa, onko tuossa järjestelmässä tukeen viittaavia osatekijöitä.

(ks. 122 kohta)

6. Verotuksellisia valtiontukia koskevaa tiedonantoa ei hallinnon sisäisenä toimenpiteenä voida pitää oikeussääntönä. Siinä vahvistetaan käytännesääntö, jossa ilmaistaan noudatettava käytäntö, josta komissio ei voi erityistapauksessa poiketa antamatta perusteita, jotka ovat sopusoinnussa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa.

(ks. 128 kohta)

7. Sitä, onko tietty toimenpide luonteeltaan valtiontuki, on arvioitava vain EY 87 artiklan 1 kohdan yhteydessä eikä väitetyn komission aikaisemman päätöskäytännön kannalta.

(ks. 136 kohta)

8. Valtiontuen käsite ei kata valtion toimenpiteitä, joilla aikaansaadaan erilaista kohtelua yritysten välillä ja täten ensi näkemältä valikoivia toimenpiteitä, kun kyseinen erottelu johtuu sen järjestelmän luonteesta tai rakenteesta, jonka osa toimenpiteet ovat.

Jäsenvaltion, joka on ottanut käyttöön tällaisen yritysten välisen erottelun kustannusten kannalta, on osoitettava, että se on todellakin perusteltu kyseisen järjestelmän luonteen ja rakenteen vuoksi.

(ks. 145 ja 146 kohta)

9. Jäsenvaltion, joka pyytää oikeutta myöntää tukia perustamissopimuksen määräyksistä poiketen, on tehtävä yhteistyötä komission kanssa. Tämän yhteistyövelvollisuuden nojalla jäsenvaltion on muun muassa toimitettava kaikki tiedot, joiden perusteella komissio voi varmistaa, että haetun poikkeuksen edellytykset täyttyvät.

(ks. 147 kohta)

10. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen edellyttää EY 88 artiklan 2 kohtaan perustuvassa muodollisessa tutkintamenettelyssä, että asianomaiselle jäsenvaltiolle varataan tilaisuus esittää asianmukaisesti näkemyksensä esiin tuotujen tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksestä ja niistä asiakirjoista, jotka komissio on saanut unionin oikeuden rikkomista koskevan väitteensä tueksi, sekä kolmansien, joita asia koskee, EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisesti esittämistä huomautuksista. Jos jäsenvaltiolle ei ole varattu tilaisuutta esittää näkemystään näistä huomautuksista, komissio ei voi käyttää niitä päätöksessään kyseistä valtiota vastaan.

Muilla sellaisilla osapuolilla, joita asia koskee, kuin asianomaisella jäsenvaltiolla on valtiontukien valvontamenettelyssä vain mahdollisuus esittää komissiolle kaikki tiedot, joista tälle voisi olla hyötyä sen tulevassa toiminnassa. Ne eivät voi itse vaatia, että komission olisi kuultava niitä samalla kontradiktorisella tavalla kuin sen on kuultava kyseessä olevaa jäsenvaltiota.

(ks. 165 ja 181 kohta)