ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Asetusta N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetukselle N:o 465/2012, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä tilanteelle, jossa henkilön, joka on lakannut kuulumasta lähtöjäsenvaltionsa sosiaaliturvajärjestelmään sen jälkeen, kun hän on päättänyt siellä työskentelynsä ja muuttanut asumaan toiseen jäsenvaltioon, jossa hän on työskennellyt ja jossa suurin osa hänen vakuutuskausistaan on täyttynyt, lähtöjäsenvaltion toimivaltainen laitos epää häneltä pääasiassa kyseessä olevan kuntoutusrahan kaltaisen etuuden, koska kyseinen henkilö ei kuulu mainitun lähtöjäsenvaltion vaan asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön soveltamisalaan.
1)

Unkari ei ole noudattanut sille valmistettuun tupakkaan sovellettavan valmisteveron rakenteesta ja verokannoista 21.6.2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/64/EU 10 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan, kun se on 31.12.2017 päättyneen siirtymäkauden päättymisen jälkeen soveltanut savukkeisiin yleisen valmisteveron verokantaa, joka on 60 prosenttia alhaisempi kuin kulutukseen luovutettujen savukkeiden vähittäismyyntihinnan painotettu keskiarvo ja kantanut valmisteveroa, joka on alle 115 euroa 1000 savukkeelta.
3)

FVE Holýšov I s. r. o., FVE Stříbro s. r. o., FVE Úsilné s. r. o., FVE Mozolov s. r. o., FVE Osečná s. r. o., Solarpark Rybníček s. r. o., FVE Kněžmost s. r. o., Hutira FVE - Omice a.s., Exit 90 SPV s. r. o., Onyx Energy s. r. o., Onyx Energy projekt II s. r. o., Photon SPV 1 s. r. o., Photon SPV 3 s. r. o., Photon SPV 4 s. r. o., Photon SPV 6 s. r. o., Photon SPV 8 s. r. o., Photon SPV 10 s. r. o., Photon SPV 11 s. r. o., Antaris GmbH, M. Michael Göde, NGL Business Europe Ltd, NIG NV, GIHG Ltd, Radiance Energy Holding Sàrl, ICW Europe Investments Ltd, Photovoltaik Knopf Betriebs-GmbH, Voltaic Network GmbH ja WA Investments-Europa Nova Ltd velvoitetaan korvaamaan päävalitukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut.
1)

Kun kansalliseen oikeusjärjestykseen on tehty muutoksia, joilla ensinnäkin viedään kansalliselta tuomioistuimelta toimivalta ratkaista ensimmäisenä ja viimeisenä oikeusasteena valitukset, jotka Sąd Najwyższyn (ylin tuomioistuin, Puola) kaltaisen tuomioistuimen tuomarinvirkoja hakeneet henkilöt ovat tehneet Krajowa Rada Sądownictwan (kansallinen tuomarineuvosto, Puola) kaltaisen elimen päätöksistä olla esittämättä heidän nimittämistään ja esittää Puolan tasavallan presidentille muiden ehdokkaiden nimittämistä kyseisiin virkoihin, ja joilla toiseksi säädetään tällaisia vielä vireillä olevia valituksia koskevasta lausunnon antamisen raukeamisesta suoraan lain nojalla sulkemalla pois niiden tutkimisen jatkaminen tai niiden saattaminen uudelleen vireille sekä joilla kolmanneksi viedään tällaiselta kansalliselta tuomioistuimelta mahdollisuus saada vastaus unionin tuomioistuimelle esittämiinsä ennakkoratkaisukysymyksiin, – SEUT 267 artiklaa ja SEU 4 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä tällaisille muutoksille, jos – mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava kaikkien merkityksellisten seikkojen perusteella – ilmenee, että kyseisten muutosten erityisenä vaikutuksena on estää unionin tuomioistuinta lausumasta kyseisen tuomioistuimen sille esittämän kaltaisista ennakkoratkaisukysymyksistä ja sulkea pois se mahdollisuus, että kansallinen tuomioistuin esittää vastaavanlaisia kysymyksiä uudelleen tulevaisuudessa – SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä tällaisille muutoksille, jos – mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava kaikkien merkityksellisten seikkojen perusteella – ilmenee, että kyseiset muutokset herättävät yksityisissä perusteltuja epäilyjä siitä, ovatko Puolan tasavallan presidentin mainittujen Krajowa Rada Sądownictwan päätösten pohjalta nimittämät tuomarit täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ja erityisesti lainsäädäntö- ja toimeenpanovallan välittömän tai välillisen vaikutusvallan ulottumattomissa ja neutraaleja vastakkain oleviin intresseihin nähden, ja johtavat siten siihen, ettei kyseisiä tuomareita koeta riippumattomiksi tai puolueettomiksi, mikä on omiaan heikentämään sitä luottamusta, jota oikeuslaitoksen täytyy herättää yksityisissä demokraattisessa yhteiskunnassa ja oikeusvaltiossa. Jos ilmenee, että mainittuja artikloja on rikottu, unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta on tulkittava siten, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on sen perusteella jätettävä soveltamatta kyseisiä muutoksia riippumatta siitä, ovatko ne lain vai perustuslain tasoisia, ja näin ollen käytettävä edelleen sille aikaisemmin kuulunutta toimivaltaa tutkia sen käsiteltäväksi ennen kyseisten muutosten tekemistä saatetut asiat.
81

Siltä osin kuin on ensinnäkin kyse siitä, onko tarkasteltaessa poliittisen, maailmankatsomuksellisen ja uskonnollisen neutraliteetin soveltamisen varmistamiseksi toteutetusta toimenpiteestä johtuvan rajoituksen direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdassa tarkoitettua asianmukaisuutta otettava huomioon kyseessä olevat eri oikeudet ja vapaudet, on syytä ensiksi muistuttaa – kuten unionin tuomioistuin teki tulkitessaan direktiivin 2000/78 1 artiklassa tarkoitettua uskonnon käsitettä –, että unionin lainsäätäjä on viitannut tämän direktiivin johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa perusoikeuksiin, sellaisina kuin ne taataan Euroopan ihmisoikeussopimuksessa, jonka 9 artiklan mukaan jokaisella on oikeus ajatuksen-, omantunnon- ja uskonnonvapauteen, ja tämä oikeus sisältää muun muassa vapauden tunnustaa uskontoaan tai uskoaan joko yksin tai yhdessä muiden kanssa julkisesti tai yksityisesti jumalanpalveluksissa, opettamalla, hartaudenharjoituksissa ja uskonnollisin menoin. Samassa perustelukappaleessa unionin lainsäätäjä on viitannut myös jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen unionin oikeuden yleisinä periaatteina. Tällaisesta yhteisestä perinteestä ilmeneviin oikeuksiin, jotka on ilmaistu uudelleen perusoikeuskirjassa, kuuluu perusoikeuskirjan 10 artiklan 1 kohdassa vahvistettu oikeus ajatuksen, omantunnon ja uskonnon vapauteen. Mainitun määräyksen mukaan tämä oikeus sisältää vapauden vaihtaa uskontoa tai vakaumusta ja vapauden tunnustaa uskontoa tai vakaumusta joko yksin tai yhdessä muiden kanssa julkisesti tai yksityisesti jumalanpalveluksissa, opettamalla, hartaudenharjoituksissa ja uskonnollisin menoin. Kuten perusoikeuskirjan selityksistä (EUVL 2007, C 303, s. 17) ilmenee, perusoikeuskirjan 10 artiklan 1 kohdassa turvattu oikeus vastaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 9 artiklassa turvattua oikeutta, ja perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan mukaisesti sen merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin viimeksi mainitulla oikeudella (tuomio 14.3.2017, G4S Secure Solutions, C-157/15, EU:C:2017:203, 26 ja 27 kohta).
58

Aluksi on muistutettava, että yhdenvertaisen kohtelun periaate on unionin oikeuden yleinen periaate, joka on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artiklassa. Tämä periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei kohdella eri tavoin eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavoin, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella (tuomio 24.9.2020, Prysmian ja Prysmian Cavi e Sistemi v. komissio, C‑601/18 P, EU:C:2020:751, 101 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Komission on noudatettava tätä periaatetta, kun se käyttää sille asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan nojalla kuuluvaa toimivaltaa määrätä sakko yrityksille, jotka ovat rikkoneet unionin kilpailusääntöjä, ja määrittäessään sakon määrän (ks. vastaavasti tuomio 26.11.2013, Kendrion v. komissio, C‑50/12 P, EU:C:2013:771, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
4

Mainitun delegoidun direktiivin 14 artiklassa, jonka otsikko on ”Voimaantulo ja soveltaminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 3 päivänä heinäkuuta 2017. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle. Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 3 päivästä tammikuuta 2018. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.”
24

Aluksi on muistutettava, että arvonlisäverodirektiivillä käyttöön otetun järjestelmän logiikan mukaan sellaiset ostoihin sisältyvät verot, jotka verovelvollinen on maksanut verollisiin liiketoimiinsa käyttämistään tavaroista ja palveluista, voidaan vähentää. Ostoihin sisältyvien verojen vähentäminen on sidoksissa myynneistä maksettavien verojen suorittamiseen. Silloin, kun verovelvollisen hankkimia tavaroita tai palveluja käytetään sellaisessa toiminnassa, joka on vapautettu verosta tai joka ei kuulu arvonlisäveron soveltamisalaan, veroa ei suoriteta myynneistä eikä ostoihin sisältyvää veroa voida vähentää (tuomio 30.3.2006, Uudenkaupungin kaupunki, C-184/04, EU:C:2006:214, 24 kohta ja tuomio 28.2.2018, Imofloresmira – Investimentos Imobiliários, C-672/16, EU:C:2018:134, 30 kohta).
2)

Koska Unkari on toteuttanut valtion korkea-asteen opetuksesta vuonna 2011 annetun lain nro CCIV (nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény), sellaisena kuin se on muutettuna valtion korkea-asteen opetuksesta vuonna 2011 annetun lain nro CCIV muuttamisesta annetulla vuoden 2017 lailla nro XXV (nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény módosításáról szóló 2017. évi XXV. törvény), 76 §:n 1 momentin b kohdassa säädetyn toimenpiteen, jonka mukaan ulkomaiset korkea-asteen oppilaitokset voivat harjoittaa toimintaa Unkarissa vain sillä edellytyksellä, että ne antavat korkea-asteen koulutusta kotipaikan valtiossaan, se ei ole noudattanut Maailman kauppajärjestön perustamisesta tehdyn sopimuksen, joka on allekirjoitettu Marrakeshissä ja hyväksytty yhteisön puolesta Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY, liitteessä 1 B olevan palvelukaupan yleissopimuksen XVII artiklan mukaisia velvoitteitaan, siltä osin kuin kyseistä säännöstä sovelletaan korkea-asteen oppilaitoksiin, joiden kotipaikka on kolmannessa valtiossa, joka on Maailman kauppajärjestön jäsen, eikä SEUT 49 artiklan ja palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY 16 artiklan mukaisia velvoitteitaan, siltä osin kuin mainittua säännöstä sovelletaan korkea-asteen oppilaitoksiin, joiden kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa.
82

Tältä osin on syytä muistuttaa, että oikeuskäytännössä on jo katsottu, että jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten periaatteiden mukaan henkilöllä, joka on kärsinyt sellaisen menetyksen, joka hyödyttää toista taloudellisesti ilman, että tälle edun saamiselle on mitään oikeudellista perustetta, on lähtökohtaisesti oikeus saada takaisin menettämänsä määrä vastaavan edun saaneelta henkilöltä. Vaikka nimittäin EUT-sopimuksessa ei määrätä nimenomaisesti oikeussuojakeinosta tämän tyyppistä vaadetta varten, SEUT 268 artiklan ja SEUT 340 artiklan toisen kohdan tulkinta, joka sulkisi pois tämän mahdollisuuden, johtaisi tehokkaan oikeussuojan periaatteen vastaiseen tulokseen. Näiden artiklojen nojalla nostetussa kanteessa, joka perustuu unionin saamaan perusteettomaan etuun, edellytetään näyttöä siitä, että vastaaja on saanut edun ilman pätevää oikeudellista perustetta, sekä näyttöä siitä, että kantaja on kärsinyt kyseisen edun saantiin liittyvän menetyksen (ks. vastaavasti tuomio 16.12.2008, Masdar (UK) v. komissio, C‑47/07 P, EU:C:2008:726, 44 ja 46–50 kohta).
2)

Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 7 artiklan 1 kohtaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että rauhantuomari, joka tehtäviensä yhteydessä tekee aitoja ja todellisia työsuorituksia, jotka eivät ole täysin epäolennaisia ja toisarvoisia ja joista hän saa korvauksia, jotka ovat luonteeltaan vastiketta, voi kuulua kyseisessä säännöksessä ja määräyksessä tarkoitetun työntekijän käsitteen alaan, mikä seikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava. Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että kyseiseen määräykseen sisältyvä määräaikaisen työntekijän käsite voi kattaa rajoitetuksi ajaksi nimitetyn rauhantuomarin, joka tekee tehtäviensä yhteydessä aitoja ja todellisia työsuorituksia, jotka eivät ole täysin epäolennaisia ja toisarvoisia ja joista hän saa korvauksia, jotka ovat luonteeltaan vastiketta, mikä seikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomarin on tarkastettava. Direktiivin 1999/70 liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ei säädetä sellaisesta rauhantuomareiden oikeudesta saada 30 päivää palkallista vuosilomaa, josta on säädetty yleisten tuomioistuinten tuomareiden osalta, siinä tilanteessa, että kyseinen rauhantuomari kuuluisi puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitetun määräaikaisen työntekijän käsitteen alaan ja että hän olisi yleisten tuomioistuinten tuomarin tilanteeseen rinnastettavassa olevassa tilanteessa, jollei tällaista erilaista kohtelua voida oikeuttaa eroavaisuuksilla pätevyysvaatimuksissa ja niiden tehtävien luonteella, joista kyseisten tuomarien on vastattava, mikä seikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
17

Kyseinen tuomioistuin toteaa, että unionin tuomioistuin on tulkinnut 8.3.2018 antamassaan tuomiossa DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2018:172), jossa on kyse mallioikeudesta, asetuksen N:o 6/2002 8 artiklan 1 kohtaa siten, että sen arvioimiseksi, määräytyvätkö tuotteen ulkoasun piirteet pelkästään tuotteen teknisen käyttötarkoituksen mukaan, on osoitettava, että tämä käyttötarkoitus on ainoa nämä piirteet määrittänyt tekijä, eikä vaihtoehtoisten mallien olemassaolo ole tältä osin ratkaisevaa.
62

Kun edellä esitetyt näkökohdat otetaan huomioon, toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 184–186 artiklaa, tarkasteltuna verotuksen neutraalisuuden periaatteen ja tehokkuus- ja suhteellisuusperiaatteiden valossa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla verovelvolliselta evätään sen jälkeen, kun lopullinen suhdeluku on kyseisen direktiivin 175 artiklan 3 kohdan nojalla vahvistettu, mahdollisuus oikaista sekä vähennykseen oikeuttaviin että vähennykseen oikeuttamattomiin tavaroiden ja palvelujen ostoihin sisältyneen arvonlisäveron vähennykset, jotka se on tehnyt liikevaihtoon perustuvalla menetelmällä, käyttäen käyttötarkoitukseen perustuvaa menetelmää, tilanteessa, jossa – asianomainen jäsenvaltio oikeuttaa mainitun direktiivin 173 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla verovelvolliset tekemään vähennyksen kaikkien sellaisten tavaroiden ja palvelujen, joita käytetään sekä vähennykseen oikeuttaviin liiketoimiin että vähennykseen oikeuttamattomiin liiketoimiin, tai niiden osan käytön perusteella – verovelvollinen oli valitessaan vähennysmenetelmän vilpittömässä mielessä uskoessaan, että kyseinen liiketoimi oli verosta vapautettu, vaikka sitä todellisuudessa ei ollut vapautettu – yleinen preklusiivinen määräaika, josta kansallisessa lainsäädännössä säädetään vähennysten oikaisemiseksi, ei ole vielä päättynyt – vähennysmenetelmän vaihtaminen mahdollistaa sen, että arvonlisäveron se osa, joka liittyy vähennykseen oikeuttaviin liiketoimiin, kyetään määrittämään tarkemmin.
77

Esitettyihin kysymyksiin on kaiken edellä mainitun perusteella vastattava seuraavaa: – asetuksen N:o 1013/2006 3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta paperista, kartongista ja paperituotteista koostuvaan jäteseokseen, jonka jokainen jätejae kuuluu johonkin Baselin yleissopimuksen liitteessä IX, joka on sisällytetty kyseisen asetuksen liitteessä V olevan 1 osan luetteloon B, olevan nimikkeen B3020 kolmesta ensimmäisestä luetelmakohdasta ja joka sisältää enintään 10 prosenttia epäpuhtauksia – asetuksen N:o 1013/2006 3 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan tällaiseen jäteseokseen, jos yhtäältä kyseinen seos ei sisällä aineita, jotka kuuluvat kyseisen yleissopimuksen liitteessä IX, joka on sisällytetty kyseisen asetuksen liitteessä V olevan 1 osan luetteloon B, olevan nimikkeen B3020 neljänteen luetelmakohtaan, ja jos toisaalta mainitun asetuksen liitteessä IIIA olevassa 1 kohdassa asetetut edellytykset täyttyvät, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
11

Direktiivin 2007/64 75 artiklassa, jonka otsikko on ”Toteutumatta jääneet tai virheellisesti toteutetut maksutapahtumat”, säädetään seuraavaa: ”1. Maksajan maksupalveluntarjoaja on maksajan käynnistämän maksutoimeksiannon osalta vastuussa maksajalle maksutapahtuman asianmukaisesta toteuttamisesta, jollei se voi osoittaa maksajalle ja tarvittaessa maksunsaajan maksupalveluntarjoajalle, että maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on vastaanottanut maksutapahtuman summan 69 artiklan 1 kohdan mukaisesti, jolloin maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on vastuussa maksunsaajalle maksutapahtuman asianmukaisesta toteuttamisesta – –. Jos maksajan maksupalveluntarjoaja on ensimmäisen alakohdan mukaisesti vastuussa, sen on ilman aiheetonta viivytystä palautettava maksajalle toteuttamatta jäänyt tai virheellisesti toteutettu maksutapahtuman summa ja tarvittaessa saatettava maksutili, jolta kyseinen summa oli veloitettu, siihen tilaan, jossa se olisi ollut ilman virheellistä maksutapahtumaa. Jos maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on ensimmäisen alakohdan mukaisesti vastuussa, sen on viipymättä asetettava maksutapahtuman summa maksunsaajan käytettäväksi ja tarvittaessa hyvitettävä vastaava summa maksunsaajan maksutilille. – – 2. – – Jos maksutapahtuma, josta maksunsaajan maksupalveluntarjoaja ei ole ensimmäisen ja toisen alakohdan mukaisesti vastuussa, on jäänyt toteuttamatta tai jos se on toteutettu virheellisesti, maksajan maksupalveluntarjoaja on vastuussa maksajalle. Jos maksajan maksupalveluntarjoaja on näin vastuussa, sen on asianmukaisesti ja ilman aiheetonta viivytystä palautettava maksajalle toteuttamatta jääneen tai virheellisesti toteutetun maksutapahtuman määrä ja saatettava maksutili, jolta kyseinen määrä oli veloitettu, siihen tilaan, jossa se olisi ollut ilman virheellistä maksutapahtumaa. – –”
8

TV-L:n 16 §:ssä vahvistetaan palkkataulukon palkkaluokan palkkatasot seuraavasti: ”1. Palkkaluokat 9–15 sisältävät viisi palkkatasoa – – 2. Palvelukseen ottamisen yhteydessä palkatut työntekijät luokitellaan palkkatasolle 1 siltä osin kuin heillä ei ole merkityksellistä työkokemusta. Jos palkatuilla työntekijöillä on saman työnantajan palveluksessa hankittua merkityksellistä työkokemusta ainakin vuoden ajalta aikaisemman määräaikaisen tai toistaiseksi voimassa olleen työsuhteen puitteissa, palkkatasolle luokittelussa otetaan huomioon tässä aikaisemmassa työsuhteessa hankitut merkityksellistä työkokemusta koskevat kaudet. Jos vähintään yhden vuoden pituinen merkityksellinen työkokemus on hankittu työsuhteessa muun työnantajan kanssa, työntekijä luokitellaan palkkatasolle 2, ja jos hänet on otettu palvelukseen 31.1.2010 jälkeen ja jos hänellä on ainakin kolmen vuoden ajalta merkityksellistä työkokemusta, palkkatasolle 3. Työnantaja voi tästä riippumatta henkilöstötarpeen täyttämiseksi palkattujen uusien työntekijöiden osalta palkkatasoa määrittäessään ottaa huomioon aiemman työkokemuksen kokonaan tai osittain, jos tällainen työkokemus on aiotun tehtävän kannalta eduksi.” 16 §:n 2 momenttiin liittyvät selitykset: 1. Merkityksellinen työkokemus on työkokemusta osoitetussa tehtävässä taikka tehtävässä, joka vastaa annettua tehtävää. – – 3. Toisessa virkkeessä tarkoitettu aikaisempi työsuhde on kyseessä, kun aikaisemman työsuhteen päättymisen ja uuden alkamisen välillä kulunut ajanjakso ei ole kuutta kuukautta pidempi; – – – – 3. Palkatut työntekijät siirtyvät seuraavalle palkkatasolle – 17 §:n 2 momentin mukaisesti palkkaluokasta 3 lähtien työsuoritustensa perusteella –, kun heidän osaltaan ovat heidän työnantajansa palveluksessa kertyneet seuraavat keskeytymätöntä työskentelyä koskevat kaudet samassa palkkaluokassa (palkkatasokehitys): – Palkkatasolta 1 yhden vuoden jälkeen palkkatasolle 2, – Palkkatasolta 2 kahden vuoden jälkeen palkkatasolle 3, – Palkkatasolta 3 kolmen vuoden jälkeen palkkatasolle 4, – Palkkatasolta 4 neljän vuoden jälkeen palkkatasolle 5 – –”
29

Cour de Cassation toteaa, että jäljittelemällä tapahtuvien tavaramerkin loukkausten osalta unionin tuomioistuin on katsonut, että merkin, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, käyttö, joka aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran, loukkaa tai on omiaan loukkaamaan tavaramerkin keskeistä tehtävää (tuomio 12.6.2008, O2 Holdings ja O2 (UK), C-533/06, EU:C:2008:339, 59 kohta), ja että vaikka tavaramerkin alkuperän osoittamistehtävä ei ole sen ainoa tehtävä, jota on suojattava kolmansien loukkauksia vastaan (tuomio 22.9.2011, Interflora ja Interflora British Unit, C-323/09, EU:C:2011:604, 39 kohta), toisintamalla tapahtuvia loukkauksia vastaan annettu suoja on sen vuoksi, että se on ehdoton ja koskee paitsi tavaramerkin keskeisen tehtävän mutta myös muiden tehtävien, kuten esimerkiksi tiedottamiseen, investointiin tai mainontaan liittyvien tehtävien loukkausta, laajempi kuin jäljittelemällä tapahtuvia loukkauksia vastaan säädetty suoja, jonka soveltaminen edellyttää sekaannusvaaran olemassaolon toteen näyttämistä ja siten vaaraa tavaramerkin keskeisen tehtävän loukkauksesta (tuomio 18.6.2009, L’Oréal ym., C-487/07, EU:C:2009:378, 58 ja 59 kohta).
2)

Tehokkuusperiaatetta on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio vahvistaa sellaisen kahden kuukauden preklusiivisen määräajan, jonka kuluessa on esitettävä vaatimus korvauksen saamiseksi vahingosta, joka aiheutuu ikään perustuvaa syrjintää merkitsevästä toimenpiteestä, alkamishetkeksi päivän, jolloin julistettiin unionin tuomioistuimen tuomio, jossa todettiin samankaltaisen toimenpiteen syrjivyys, jos on vaarana, että kyseessä olevat henkilöt eivät voi mainitussa määräajassa saada tietoa heihin kohdistuneen syrjinnän olemassaolosta tai laajuudesta. Näin voi olla muun muassa silloin, kun kyseisessä jäsenvaltiossa on erimielisyyttä siitä, voidaanko kyseiseen toimenpiteeseen soveltaa mainitusta tuomiosta ilmeneviä ohjeita.
2)

Puitepäätöstä 2005/214, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, on tulkittava siten, että siinä ei velvoiteta jäsenvaltion tuomioistuinta jättämään soveltamatta sellaista kansallisen oikeuden säännöstä, joka ei ole yhteensopiva puitepäätöksen 2005/214, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 9 artiklan 3 kohdan kanssa, koska tällä puitepäätöksen säännöksellä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tulkittava kansallista oikeutta mahdollisimman pitkälle yhdenmukaisesti, jotta puitepäätöksellä 2005/214, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, tavoiteltu päämäärä saavutettaisiin.