Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Valtiontukea koskeva komission päätös

(EY 87 artiklan 1 kohta, EY 88 artiklan 2 kohta ja EY 253 artikla)

2. Valtiontuki – Hallinnollinen menettely – Tuensaajan oikeus tulla kuulluksi – Rajat

(EY 88 artiklan 2 kohta)

3. Valtiontuki – Käsite – Arviointiperuste – Yksityinen sijoittaja -arviointiperuste – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(EY 87 artiklan 1 kohta)

4. Valtiontuki – Käsite – Julkisoikeudellisten elinten toteuttamat velkojen alentamiset vaikeuksissa olevan yrityksen hyväksi – Arviointiperuste – Yksityinen velkoja -arviointiperuste

(EY 87 artiklan 1 kohta)

5. Valtiontuki – Sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen – Tilanteen saattaminen ennalleen – Suhteellisuusperiaatetta ei ole loukattu – Tukea saaneen yrityksen asettaminen selvitystilaan – Tuen myöntäneen jäsenvaltion velvollisuus varmistaa, että tuki todella peritään takaisin

(EY 88 artiklan 2 kohta)

6. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(EY 87 artiklan 3 kohta)

7. Valtiontuki – Hallinnollinen menettely – Velvollisuutta kuulla valtion varojen saajaa komission tekemästä oikeudellisesta arvioinnista ei ole

(EY 88 artikla)

8. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Puolustautumisoikeudet – Puolustautumisoikeuksien soveltaminen komission aloittamissa hallinnollisissa menettelyissä – Tukisuunnitelmien tutkiminen − Ulottuvuus

(EY 88 artiklan 2 kohta)

9. Valtiontuki – Ilmoittamatta jätetyn valtiontuen soveltumattomuutta yhteismarkkinoille koskeva komission päätös – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 88 artiklan 3 kohta ja EY 253 artikla)

Tiivistelmä

1. EY 253 artiklassa edellytetyt perustelut riippuvat kyseessä olevasta toimenpiteestä, ja niistä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä riidanalaisen toimenpiteen tehneen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluvelvollisuutta on arvioitava asian olosuhteet huomioon ottaen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, koska tutkittaessa sitä, täyttävätkö päätöksen perustelut EY 253 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon päätöksen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt.

Erityisesti valtiontukea koskevassa päätöksessä komissio ei ole velvollinen ottamaan kantaa kaikkiin EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen niiden henkilöiden, joita asia koskee, sille esittämiin väitteisiin, vaan sen on ainoastaan mainittava ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joilla on olennainen merkitys päätöksen kannalta.

(ks. 59 ja 60 kohta)

2. Valtiontukien valvontamenettely on tuen myöntämisestä vastuussa olevaa jäsenvaltiota vastaan aloitettu menettely. EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut ne, joita asia koskee ja joihin tuensaaja kuuluu, eivät voi itse vaatia, että komission olisi kuultava niitä samalla kontradiktorisella tavalla kuin sen on kuultava kyseessä olevaa jäsenvaltiota, ja niillä on näin ollen lähinnä komission tietolähteen asema.

Yhdessäkään valtiontukien valvontamenettelyä koskevassa säännöksessä ei anneta tuensaajalle kaikista niistä, joita asia koskee, mitään erityistä asemaa, koska menettely ei ole tätä vastaan aloitettu menettely, mikä tarkoittaisi sitä, että tuensaaja voisi vedota niin laajoihin oikeuksiin kuin puolustautumisoikeudet sellaisinaan.

(ks. 61 ja 191−193 kohta)

3. Komission arviointi siitä, täyttääkö valtion toimenpide yksityinen markkinataloustoimija -arviointiperusteen, merkitsee monimutkaista taloudellista arviointia. Kun komissio tekee tällaista arviointia edellyttävän toimen, sillä on laaja harkintavalta, ja vaikka tuomioistuinvalvonta on periaatteessa täysimääräinen sen osalta, kuuluuko toimenpide EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, tämä valvonta rajoittuu sen varmistamiseen, että menettelysääntöjä ja perusteluvelvollisuutta on noudatettu, oikeudellista virhettä ei ole tehty, huomioon otetut tosiseikat ovat aineellisesti oikeita, näiden tosiseikkojen arvioinnissa ei ole tehty ilmeistä arviointivirhettä ja että harkintavaltaa ei ole käytetty väärin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana ei missään tapauksessa ole korvata päätöksentekijän taloudellista arviointia omalla arvioinnillaan.

(ks. 97 kohta)

4. Sen määrittelemiseksi, onko niiden velkojen tietyn osan alentaminen, jotka vaikeuksissa olevan yrityksen on maksettava julkisoikeudelliselle elimelle, luonteeltaan valtiontukea, tätä elintä on verrattava sellaiseen yksityiseen markkinatalousvelkojaan, joka pyrkii perimään saatavansa velalliselta, joka on taloudellisissa vaikeuksissa.

(ks. 98 ja 99 kohta)

5. Komissio pyrkii sääntöjenvastaisen tuen takaisinperimistä vaatiessaan siihen, että tuensaaja menettää edun, jonka se sai markkinoilla kilpailijoihinsa nähden, ja että tämän tuen maksamista edeltänyt tilanne saatetaan ennalleen. Tämä tavoite ei riipu siitä, missä muodossa kyseinen tuki on myönnetty.

Koska sääntöjenvastaisen tuen poistaminen takaisinperimällä on looginen seuraus sen toteamisesta sääntöjenvastaiseksi, sääntöjenvastaisesti myönnetyn valtiontuen takaisinperimistä tilanteen ennalleen saattamiseksi ei voida periaatteessa pitää suhteettomana toimenpiteenä valtiontukia koskevien perustamissopimuksen määräysten tavoitteiden valossa.

Jos tukea saanut yritys asetetaan selvitystilaan, tuen myöntäneen jäsenvaltion on varmistettava kansallisessa oikeudessa tällaisessa tilanteessa vahvistettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti, että kyseessä oleva tuki todella peritään takaisin, koska tämä selvitystilaan asettaminen ei estä tuen takaisin perimistä koskevan komission päätöksen täytäntöönpanoa.

(ks. 132, 133 ja 139 kohta)

6. Komissiolla on laaja harkintavalta EY 87 artiklan 3 kohdan puitteissa. Yhteisöjen tuomioistuinten valvonnan on näin ollen kohdistuttava ainoastaan siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että ilmeistä arviointivirhettä ei ole tehty ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin. Yhteisöjen tuomioistuinten asiana ei ole korvata komission taloudellista arviointia omalla arvioinnillaan.

Komission hyväksymät valtiontukien valvontaa koskevat puitteet ja tiedonannot sitovat kuitenkin yhtäältä komissiota edellyttäen, ettei niillä poiketa perustamissopimuksen määräyksistä ja että jäsenvaltiot hyväksyvät ne. Toisaalta EY 253 artiklan mukaan komission on perusteltava päätöksensä, joihin kuuluu päätös kieltäytyä toteamasta tukia yhteismarkkinoille soveltuviksi EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella.

(ks. 148 ja 149 kohta)

7. Mistään valtiontukia koskevasta säännöksestä tai määräyksestä tai oikeuskäytännöstä ei ilmene, että komission velvollisuutena olisi kuulla valtiontukien saajaa siitä oikeudellisesta arvioinnista, jonka se tekee kyseessä olevasta toimenpiteestä, tai että sen velvollisuutena olisi tiedottaa asianomaiselle jäsenvaltiolle tai varsinkaan tuensaajalle kannastaan ennen päätöksensä tekemistä, kun niille, joita asia koskee, sekä jäsenvaltiolle on annettu mahdollisuus esittää huomautuksensa.

(ks. 198 kohta)

8. Puolustautumisoikeuksien noudattamisen periaate edellyttää, että asianomaiselle jäsenvaltiolle annetaan tilaisuus esittää tehokkaasti näkemyksensä sellaisista niiden kolmansien osapuolten, joita asia koskee, perustamissopimuksen EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisesti esittämistä huomautuksista, jotka komissio aikoo ottaa päätöksensä perustaksi, ja että jos jäsenvaltiolle ei ole varattu tilaisuutta esittää näkemystään näistä huomautuksista, komissio ei voi käyttää niitä päätöksessään kyseistä jäsenvaltiota vastaan. Tällaisesta puolustautumisoikeuksien loukkaamisesta voi kuitenkin seurata päätöksen kumoaminen ainoastaan, jos menettely olisi voinut johtaa toisenlaiseen tulokseen ilman kyseistä sääntöjenvastaisuutta.

(ks. 201 kohta)

9. Vaikka komissiolla on päätöksensä perusteluissa velvollisuus tuoda esille ainakin ne olosuhteet, joissa valtiontuki on myönnetty, jos niiden perusteella on mahdollista osoittaa, että tuki saattaa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, sillä ei ole velvollisuutta esittää jo myönnettyjen tukien todellista vaikutusta. Jos näin olisi, tällä vaatimuksella päädyttäisiin suosimaan jäsenvaltioita, jotka maksavat sääntöjenvastaisia tukia, niiden vahingoksi, jotka ilmoittavat tuista niiden valmisteluvaiheessa.

(ks. 215 kohta)