Oikeusvarmuuden periaatteella pyritään takaamaan unionin oikeuden piiriin kuuluvien tilanteiden ja oikeudellisten suhteiden ennakoitavuus. Tätä varten on ensisijaisen tärkeää, että unionin toimielimet kunnioittavat niiden toimien loukkaamattomuutta, joita ne ovat antaneet ja joilla vaikutetaan oikeussubjektien oikeudelliseen ja aineelliseen asemaan, ja täten toimielimet voivat muuttaa näitä toimia ainoastaan toimivaltuuksiensa puitteissa ja sovellettavien menettelysääntöjen mukaisesti. Oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamiseen ei kuitenkaan voida tehokkaasti vedota, jos oikeussubjekti, jonka oikeudelliseen tai aineelliseen asemaan kyseinen toimi on vaikuttanut, ei ole noudattanut toimessa asetettuja ehtoja. Oikeusvarmuuden periaatteen noudattaminen edellyttää myös sitä, että unionin toimielinten on lähtökohtaisesti vältettävä unionin eri säännösten täytäntöönpanossa mahdollisesti ilmeneviä ristiriitaisuuksia, ja näin on erityisesti tilanteissa, joissa näillä säännöksillä pyritään samaan päämäärään, kuten esimerkiksi vääristymättömään kilpailuun yhteismarkkinoilla.

Kansallisten verolainsäädäntöjen, kuten esimerkiksi EY 93 artiklassa ja kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta annetussa direktiivissä 92/81 mainittujen valmisteveroja koskevien lainsäädäntöjen, yhdenmukaistamista koskevilla säännöillä ja EY 87–EY 89 artiklassa määrätyillä valtiontukisäännöillä pyritään samaan päämäärään, eli sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan edistämiseen ehkäisemällä muun muassa kilpailunvääristymisiä. Kun otetaan huomioon näillä eri säännöillä oleva yhteinen päämäärä, niiden johdonmukainen täytäntöönpano edellyttää, että kilpailunvääristymisellä on katsottava olevan sama ulottuvuus ja merkitys kansallisten verolainsäädäntöjen yhdenmukaistamisessa ja valtiontukiasioissa. Lisäksi kansallisten verolainsäädäntöjen, kuten esimerkiksi EY 93 artiklassa ja direktiivissä 92/81 mainittujen valmisteveroja koskevien lainsäädäntöjen, yhdenmukaistamista koskevilla säännöillä osoitetaan nimenomaisesti unionin toimielimille – joista komissio tekee ehdotuksen ja neuvosto päätöksen – vastuu arvioida mahdollisen kilpailunvääristymisen olemassaoloa sen ratkaisemiseksi, sallitaanko jäsenvaltion soveltavan tai soveltavan edelleen direktiivin 92/81 8 artiklan 4 kohdan mukaista vapautusta yhdenmukaistetusta valmisteverosta, ja sellaisen mahdollisen epärehellisen kilpailun tai sisämarkkinoiden toiminnan vääristymisen ilmenemistä, joka oikeuttaa direktiivin 92/81 8 artiklan 5 kohdan mukaisesti tutkimaan uudestaan 8 artiklan 4 kohdan nojalla jo myönnetyn luvan. Jos arviointi tästä on kielteinen, komission on ehdotettava neuvostolle, ettei se hyväksy pyydettyä vapautusta, tai tarvittaessa, että se poistaa jo myönnetyn vapautusta koskevan luvan tai muuttaa sitä. Mikäli neuvoston arviointi asiasta on erilainen, komissio voi turvautua sille EY 230 artiklassa myönnettyihin toimivaltuuksiin ja nostaa unionin tuomioistuimissa kumoamiskanteen neuvoston päätöksestä, jolla vapautus hyväksytään tai jolla jo myönnetty vapautus pidetään voimassa, saadakseen tarkastetuksi sen, että kyseisestä vapautuksesta ei objektiivisesti arvioituna aiheudu minkäänlaista kilpailunvääristymistä, epärehellistä kilpailua tai sisämarkkinoiden toiminnan vääristymistä. Niin kauan kuin neuvoston myöntämä hyväksyntä on voimassa, komissio ei kuitenkaan voi päättää, että jäsenvaltioiden myöntämät vapautukset ovat toimenpiteitä, jotka on ilmoitettava sille valtiontukien valvonnan puitteissa, koska se seikka, että neuvosto on myöntänyt hyväksyntänsä, merkitsee sitä, että se on katsonut, ettei tilanteessa esiinny kilpailunvääristymistä, mitä ilman kyse ei voi olla perussopimuksessa kielletystä tuesta.

(ks. 72 ja 84–110 kohta)