FI Euroopan unionin virallinen lehti C 287/14

Valitus, jonka Dextro Energy GmbH & Co. KG on tehnyt 25.5.2016 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-100/15, Dextro Energy v. komissio, 16.3.2016 antamasta tuomiosta

(Asia C-296/16 P)

(2016/C 287/18)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Dextro Energy GmbH & Co. KG (edustajat: M. Hagenmeyer ja T. Teufer, Rechtsanwälte)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että

— unionin yleisen tuomioistuimen 16.3.2016 antama tuomio asiassa T-100/15 on kumottava kokonaisuudessaan. Valituksen hyväksymisen seuraukseksi vaaditaan, että ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset hyväksytään kokonaisuudessaan, eli 1. muiden kuin sairauden riskin vähentämiseen ja lasten kehitykseen ja terveyteen viittaavien elintarvikkeita koskevien tiettyjen terveysväitteiden hyväksynnän epäämisestä 6.1.2015 annettu komission asetus (EU) 2015/8 (1) on kumottava 2. vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin on käyttänyt virheellistä arviointiperustetta:

Katsoessaan, että ”hyvin monitahoisia tieteellisiä ja teknisiä tosiseikkoja” koskevissa asioissa vastaajan harkintavallan käyttöä valvotaan vain siltä osin, ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin, unionin yleinen tuomioistuin on jo edeltä käsin luopunut suuresta osasta sellaista harkintavallan käytön valvontaa, josta unionin yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen on kuitenkin todellisuudessa huolehdittava. Unionin yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen tehtävä ei rajoitu pelkästään sen valvomiseen, ettei vastaaja käytä harkintavaltaansa väärin. Sen sijaan tuomioistuimet voivat tutkia ja niiden on tutkittava, onko vastaaja tulkinnut Euroopan unionin lainsäätäjän asetuksen (EY) N:o 1924/2006 18 artiklan 4 kohdassa antamia ohjeita asianmukaisesti ja onko se tällöin käyttänyt harkintavaltaansa oikein. Tuomioistuinvalvontaan on myös sisällytettävä kaikenlaiset virheet harkintavallan käyttämisessä. Näin ei ole tapahtunut, koska ”muut tarkasteltavana olevaan kysymykseen vaikuttavat aiheelliset seikat” on painotettu ja arvotettu virheellisesti.

Valittaja väittää lisäksi, että asetuksen (EY) N:o 1924/2006 18 artiklan 4 kohtaa on rikottu, ja vetoaa tässä yhteydessä kolmeen valitusperusteeseen:

Ensinnäkin oikeusriidan kohteena olevien terveysväitteiden hyväksynnän epääminen johtuu vastaajan tekemästä harkintavirheestä. Tämä ilmenee aivan aluksi asetuksen (EY) N:o 1924/2006 18 artiklan 4 kohdassa säädetystä asiaan vaikuttavien aiheellisten seikkojen hierarkkisesta järjestyksestä. Jonkin asiaan vaikuttavan aiheellisen seikan ottaminen huomioon jollakin mahdollisista tavoista ei voi olla peruste asiallisesti paikkansa pitävien ja tieteellisesti riittävästi osoitettujen terveysväitteiden hyväksynnän epäämiselle. Valittaja katsoo, että asetuksen johdanto-osan 17 perustelukappaleen mukaan ne eivät voi olla ”tärkein näkökohta” hyväksyntää koskevassa ratkaisussa. Terveysväitteiden yhteydessä on otettava huomioon tärkeimpänä näkökohtana tieteellinen näyttö. Tämä painotus ilmenee myös asetuksen (EY) N:o 1924/2006 18 artiklan 4 kohdasta. Viranomaisen lausunto mainitaan siinä ensimmäiseksi.

Toiseksi vastaaja on käyttänyt asetuksen (EY) N:o 1924/2006 18 artiklan 4 kohdan mukaista harkintavaltaansa virheellisesti myös sen vuoksi, että se on perusteettomasti olettanut, että kantajan väitteet saattaisivat välittää ”ristiriitaisen ja hämmentävän viestin kuluttajille”. Viittaaminen glukoosin todistettuihin vaikutuksiin ei merkitse sitä, että sokeria olisi nautittava tai että sen nauttimista olisi varsinkaan lisättävä, eikä myöskään sitä, etteivät kolmannet tahot olisi suositelleet sokerin nauttimisen vähentämistä. Näin ollen kyse ei voi olla ristiriidasta – varsinkaan silloin, kun kyse on hakemuksissa konkreettisesti mainitusta terveestä hyvän kestävyyskunnon omaavasta mies- ja naispuolisesta aktiiviväestöstä.

Kolmanneksi vastaaja on tehnyt asetuksen (EY) N:o 1924/2006 18 artiklan 4 kohtaan liittyvän arviointivirheen myös siinä, että se on perusteettomasti olettanut, että kantajan väitteet ovat moniselitteisiä ja harhaanjohtavia. Huolellisen keskivertokuluttajan johtaminen harhaan edellyttäisi sitä, että kantajan terveysväitteet olisivat petoksellisia. Asia ei missään tapauksessa ole niin.

Valittaja väittää vielä, että suhteellisuusperiaatetta on loukattu:

Se, että vastaaja on evännyt kantajan terveysväitteiden hyväksynnän, loukkaa suhteellisuusperiaatetta. Vastaaja on Euroopan unionin toimielimenä sidottu SEU 5 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun suhteellisuusperiaatteeseen harkintavaltansa käyttämisessä. Jos ravitsemusta ja terveyttä koskevat yleisesti hyväksytyt periaatteet ovat kantajan terveysväitteiden hyväksynnän epäämisen ainoa peruste siten, ettei yksittäistapaukseen liittyviä konkreettisia seikkoja oteta riittävästi huomioon, tämä merkitsee tällöin suhteellisuusperiaatteen loukkaamista. Yleiset periaatteet eivät nimittäin edellytä konkreettisessa tapauksessa sitä, että kantajan hakemukset olisi välttämättä hylättävä, vaan antavat ainoastaan aiheen erityisten käyttöedellytysten tai pakkausmerkintöjä koskevien vaatimusten asettamiseen vähemmän rajoittavina toimenpiteinä. Lisäksi pätee seuraava: Hyväksynnän epäämisellä aikaansaatu asiallisesti paikkansa pitävien ja tieteellisesti riittävästi osoitettujen terveysväitteiden rajoittamaton täyskielto ei ole myöskään ravitsemus- ja terveysnäkökohtien kannalta asianmukainen toimenpide kuluttajansuojan korkean tason saavuttamiseksi.

Valittaja väittää lopuksi, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu:

Hakemuksissa tarkoitettujen terveysväitteiden hyväksynnän epääminen loukkaa yhtä ilmeisesti myös yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Tähän tapaukseen rinnastettavissa tapauksissa vastaaja menettelee hyväksynnöissä eri tavalla, vaikkei erilaiseen kohteluun ole asiallisia perusteita.

(1) EUVL 2015, L 3, s. 6.