ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Ensimmäinen kanneperuste perustuu vahingonkorvausvaatimukseen sen vuoksi, että komissio on tulkinnut virheellisesti direktiiviä 2014/59/EU ja asetusta N:o 806/2014, Banca Marchen oikeudenvastaiseen jättämiseen valtiontukisääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle sekä tästä seuranneeseen yhdenvertaisuusperiaatteen ja/tai syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen. — Tältä osin vedotaan siihen, että komissio on eri jäsenvaltioiden pankeille myöntämien tukien osalta katsonut, että 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan edellytykset ovat täyttyneet ja tukia on siten pidetty hyväksyttävinä. Italian tukiohjelmaansa sisällyttämiä toimenpiteitä on ollut arvioitava saman määräyksen mukaisesti, koska se on ainoa määräys, jossa vahvistetaan valtiontukisäännöt, eikä siis direktiivin ja asetuksen mukaisesti. Viimeksi mainitut kaksi säädöstä eivät koske tukia, eivätkä ne johdettuun oikeuteen kuuluvina olisi voineetkaan koskea niitä. Italian pankeille myönnetyt tuet on hyväksyttävä myös siksi, että ne perustuvat samoihin syihin, joiden vuoksi jo myönnetyt tuet ovat olleet komission mielestä hyväksyttäviä. — Lisäksi täsmennetään, että mikäli johdettua oikeutta katsottaisiin olevan sovellettava, ensimmäinen kanneperuste perustuu siihen, että komissio on loukannut yhdenvertaisuusperiaatetta, koska se ei ole hyväksynyt tukea.
3)

Kolmas kanneperuste perustuu asetuksen (EU) N:o 2016/1038 (1) 1 artiklan 1 kohdan ja 10 artiklan 1 kohdan rikkomiseen ja oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamiseen sen takia, että polkumyyntitullit on asetettu tavaroille, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 72/46

Kanne 8.1.2018 – inforsacom Informationssysteme v. EUIPO (Business and technology working as one)

(Asia T-7/18)

(2018/C 072/59)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: inforsacom Informationssysteme GmbH (Neu-Isenburg, Saksa) (edustajat: asianajajat O. Spieker, A. Schönfleisch ja M. Alber)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalainen tavaramerkki: EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki ”Business and technology working as one” – Rekisteröintihakemus nro 15 272 586

Riidanalainen päätös: EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 20.10.2017 asiassa R 808/2017-1 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet

— Asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan, luettuna yhdessä 7 artiklan 2 kohdan kanssa, rikkominen
—

Tällä kanneperusteella kantaja väittää, että riidanalainen päätös on lainvastainen siltä osin kuin se on tulos päätöksentekomenettelystä, jolla on ominaista (i) avoimuuden takaamiseksi vaadittavien muotomääräysten ja yksityiskohtaisten menettelysääntöjen puuttuminen; (ii) asian arvioinnin kannalta ratkaisevien näkökohtien asianmukaisen huomioon ottamisen sivuuttaminen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 63/21

Kanne 22.12.2017 – achtung! v. EUIPO (achtung!)

(Asia T-832/17)

(2018/C 063/28)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: achtung! GmbH (Hampuri, Saksa) (edustajat: asianajajat G. J. Seelig ja D. Bischof)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalainen tavaramerkki: Sanaosan ”achtung!” sisältävän kuviomerkin Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti – Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti nro 1 297 443

Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 23.10.2017 asiassa R 490/2017-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa vastaajan neljännen valituslautakunnan 23.10.2017 (asia R 490/2017-4) tekemän päätöksen

— muuttaa vastaajan neljännen valituslautakunnan 23.10.2017 (asia R 490/2017-4) tekemää päätöstä niin, että kansainväliselle rekisteröinnille nro 1 297 443 ”achtung!” (sana/kuvio) myönnetään suoja Euroopan unionin alueella

— velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut sekä kantajalle menettelystä valituslautakunnassa aiheutuneet välttämättömät kustannukset.

Kanneperusteet

Kantaja perustaa kanteensa asetuksen N:o 2017/1001 72 artiklan 2 kohtaan. Vastaaja on arvioinut asetuksen N:o 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun tavaramerkin erottamiskyvyn oikeudelliselta kannalta virheellisesti sekä loukannut yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteita.
4)

Neljäs kanneperuste, jonka mukaan olemassa olevien tukien valvontamenettelyssä on tehty oikeudellinen virhe ja SEUT 108 artiklan 1 ja 2 kohtaa on rikottu ja suhteellisuusperiaatetta on loukattu, koska yhtäältä vaatimalla Ranskan viranomaisia esittämään todisteet siitä, että ranskalaisille satamille myönnettyä yhtiöveron vapautusta koskeva järjestelmä soveltuu sisämarkkinoille, komissio käänsi todistustaakan ja toimi aivan kuin sille olisi toimitettu uuden tukijärjestelmän hyväksymishakemus. Toisaalta velvoittamalla Ranskan viranomaisen yksinkertaisesti poistamaan kyseisen vapautusjärjestelmän osoittamatta, ettei mikään siihen tehtävissä oleva muutos olisi voinut saattaa sitä unionin valtiontukisääntöjen mukaiseksi, komissio rikkoi SEUT 108 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä asetuksen N:o 2015/1589 2 artiklaa ja loukkasi suhteellisuusperiaatetta.
—

Kantaja väittää tältä osin, että komissio on perustellut kielten rajoittamista kolmeen kieleen vaatimuksella siitä, että uudet työntekijät pystyvät heti kommunikoimaan keskenään toimielinten sisällä. Tällä perustelulla vääristellään tosiseikkoja, koska ei pidä paikkansa, että kyseessä olevia kolmea kieltä käytetään eniten eri kieliryhmien välisessä kommunikoinnissa toimielinten sisällä, ja se on suhteeton verrattuna perusoikeuteen, jonka mukaan kieleen perustuva syrjintä on kiellettyä, kun on olemassa vähemmän rajoittavia järjestelmiä, joilla voidaan taata sujuva kommunikointi toimielimissä.
7.

Seitsemäs kanneperuste, jossa väitetään, että koska komissio antoi riidanalaisen asetuksen viittaamalla Kroatian esittämään pyyntöön rypälelajikkeen ”Teran” sisällyttämisestä komission asetuksen N:o 607/2009 liitteessä XV olevaan A osaan – pyyntö, joka Kroatian olisi pitänyt esittää ennen liittymistään Euroopan unioniin – vaikka tällaista pyyntöä ei tosiasiallisesti esitetty, eikä Slovenialle tiedotettu tällaisesta pyynnöstä neuvottelujen aloittamista varten, komissio rikkoi yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 1308/2013 100 artiklan 3 kohtaa ja komission asetuksen N:o 607/2009 62 artiklan 3 kohtaa yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan kanssa. Samalla tavoin komissio on näin ylittänyt sille edellä mainitussa yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 1308/2013 säännöksessä annetun toimivallan.
—

Vastaaja ei ole näyttänyt toteen, että BPA on hormonitoimintaa häiritsevä aine, jonka osalta on tieteellisiä todisteita todennäköisistä vakavista vaikutuksista ihmisten terveyteen tai ympäristöön, ja joka antaa aihetta samantasoiseen huoleen kuin REACH-asetuksen 57 artiklan a–e alakohdissa mainitut aineet, ottaen huomioon, että (i) vastaaja on pyrkinyt näyttämään toteen ainoastaan sen, että BPA:lla on väitettyjä ”hormonitoimintaa häiritseviä ominaisuuksia”, (ii) BPA:n tunnistaminen ei täytä REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa ja unionin oikeuden yleisissä oikeusperiaatteissa asetettuja vaatimuksia, ja (iii) vastaaja teki ilmeisen arviointivirheen, kun se ei ottanut turvallisen altistumistason johtamista huomioon merkityksellisenä tekijänä arvioidessaan BPA:ta REACH-asetuksen 57 artiklan f alakohdassa vahvistettujen kriteereiden kannalta, ja
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 369/32

Kanne 30.8.2017 – EIP v. Syyria

(Asia T-588/17)

(2017/C 369/45)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan investointipankki (asiamiehet: P. Chamberlain, T. Gilliams, J. Shirran, F. de Borja Oxangoiti Briones, asianajaja D. Arts ja solicitor T. Cusworth)

Vastaaja: Syyrian arabitasavalta

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta velvoittamaan Syyrian

— maksamaan kaikki Euphrates Drainage and Irrigation -lainasopimuksen 3.01, 3.02, 4.01, 9.01 ja 9.02 artiklan nojalla maksettavat summat seuraavasti: — 2 184 271,58 euroa, jotka 25.8.2017 käsittävät pääoman, korot sekä sopimusperusteiset viivästyskorot (eräpäivän ja 25.8.2017 väliseltä ajalta) — muu sopimusperusteinen viivästyskorko 3,5 prosentin (300 peruspistettä) vuotuisen korkokannan perusteella, todelliseen maksupäivään asti — kaikki eräpäivästä maksupäivään kertyneet verot, tullit, tuontimaksut ja asiantuntijoiden kustannukset mukaan lukien nyt käytävään menettelyyn liittyvät kulut

— maksamaan joka tapauksessa summat niiden lainaerien osalta, jotka erääntyvät tämän kanteen nostamisen jälkeen ja joita Syyria ei maksa, seuraavasti: — kunkin lainaerän pääoma korkoineen — muu sopimusperusteinen viivästyskorko 3,5 prosentin (300 peruspistettä) vuotuisen korkokannan perusteella kunkin lainaerän eräpäivästä alkaen siihen asti, kunnes Syyria on suorittanut maksun.

— maksamaan kaikki tähän menettelyyn liittyvät kulut työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen.

Ainoa kanneperuste koskee sitä, että Syyria on rikkonut Euphrates Drainage and Irrigation –lainasopimuksen 3.01 ja 4.01 artiklan mukaiset sopimusvelvoitteensa maksaa Euphrates Drainage and Irrigation –lainasopimuksen lainaerät määräajassa ja Euphrates Drainage and Irrigation –lainasopimuksen 3.02 artiklan mukaisen velvoitteensa maksaa kustakin maksamatta jääneestä erääntyneestä lainaerästä viivästyskorkoa sopimuksessa määrätyn vuotuisen korkokannan mukaisesti. Näin ollen Syyrialla on sopimuksenmukainen velvollisuus maksaa Euphrates Drainage and Irrigation –lainasopimuksen 3.01, 3.02, 4.01, 9.01 ja 9.02 artiklan nojalla kaikki erääntyneet summat.
—

Kantaja väittää, että direktiivin 2009/28/EY 19 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan on käytettävä saman direktiivin liitteessä V olevan C osan mukaisia menetelmiä, jos päästöarvon laskennassa on käytetty todellisia arvoja. Direktiivin 2009/28/EY liitteessä V olevan C osan 13 kohdan mukaan käytössä olevasta polttoaineesta aiheutuvat päästöt (eu) katsotaan biopolttoaineiden ja bionesteiden osalta nollaksi. Riidanalaisessa tiedonannossa edellytetään, että vapaaehtoisissa sertifiointijärjestelmissä on määräajan jälkeen käytettävä direktiivin 2009/28/EY liitteessä V olevan C osan 13 kohdasta poikkeavaa laskelmaa, johon nimenomaan sisältyvät myös polttoainekäytöstä aiheutuvat päästöt.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan asian ratkaisuun vaikuttava tosiseikasto on otettu huomioon puutteellisesti. — Kantaja väittää, ettei vastaaja ole ottanut huomioon sitä, että ulkopuolinen talouden tarkastaja Ernst & Young on jälkikäteen oikaissut alkuperäistä toteamustaan, eikä sitä, että hankekoordinaattori on ilmoittanut esittäneensä asiakirjat itse.
—

Asetuksen N:o 207/2009 51 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa on rikottu.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että riidanalaisella päätöksellä loukataan tarpeellisuutta koskevaa periaatetta — Ensinnäkin kantajat väittävät, että riidanalainen päätös ylittää komission tutkinnan rajat sellaisina kuin ne on määritelty väitetiedoksiannossa, suullisessa käsittelyssä, arviointikokouksessa ja aikaisemmissa tietopyynnöissä, siltä osin kuin on kyse väitetystä rikkomisesta sekä mahdollisista haittaa koskevista teorioista, joita komissio tutkii. — Lisäksi kantajat väittävät, että riidanalaisen päätöksen sisältämiä kauaskantoisia kysymyksiä ei voida pitää täydentävinä kysymyksinä, joiden tarkoituksena on saada selvitykset väitteisiin, jotka kantajat ovat esittäneet väitetiedoksiannosta antamassaan vastauksessa ja suullisessa käsittelyssä, vaan ne on katsottava uusiksi ja kohtuuttomiksi vaatimuksiksi. — Kantajat katsovat myös, että riidanalaisen päätöksen tarkoituksena on käsitellä seikkoja, jotka koskeva kantajien vastauksia tietopyyntöihin, joista jotkut on tehty yli viisi vuotta sitten ja jotka koskevat tosiseikkoja, jotka ovat tapahtuneet kymmenen vuotta sitten tai aiemmin. Kantajat väittävät, että mikäli komission nyt pyytämät lisätiedot ovat todellakin välttämättömiä tutkinnan jatkamiseksi, kantajien on ollut perusteltua olettaa, että komissio pyytää tällaisia tietoja ja selvityksiä viimeistään ennen joulukuussa 2015 päivätyn väitetiedoksiannon antamista eikä vuoden 2017 alussa. — Lisäksi kantajat väittävät, että ne velvoitetaan riidanalaisella päätöksellä toteuttamaan merkittävä työmäärä komission nimissä ja erityisesti tiedonkäsittely tietyssä muodossa — Lopuksi kantajat katsovat, että komissio ei voi sakon uhalla asettaa velvoitetta, jonka tarkoitus on ilmeisesti se, että kantajat toimittavat näyttöä väitteistä, jotka ne ovat esittäneet väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa.
—

kumoamaan Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (jäljempänä ACER) valituslautakunnan 17.3.2017 asiassa A-001-2017 (konsolidoitu) tekemän päätöksen kokonaisuudessaan ja kumoamaan ACER:in 17.11.2016 tekemän päätöksen, joka koskee sähkönsiirtoverkon haltijoiden kapasiteetin laskenta-alueista tekemää ehdotusta, seuraavat osat ja päätösosan: i. Riidanalaisen päätöksen 1 artikla mukaan lukien — sen liitteessä I olevan 1 artiklan 1 kohdan c alakohta; — sen liitteessä I olevan 2 artiklan 2 kohdan e alakohdassa oleva sana ”myös” ja ilmaisu ”kapasiteetin myöntämiseksi asianomaisille tarjousalueen rajoille siihen saakka, kunnes tämän asiakirjan 5 artiklan 3 kohdassa kuvatut edellytykset ovat täyttyneet”; ii. riidanalaisen päätöksen 2 artikla: iii. liite IV; iv. liite V; toissijaisesti vaaditaan, että riidanalainen päätös on kumottava kokonaisuudessaan ja että asia on palautettava valituslautakunnan uudelleen käsiteltäväksi;
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka esitetään ensimmäisen vaatimuksen yhteydessä ja joka perustuu siihen, että SEUT 108 artiklaa on rikottu, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.7.2015 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 2015/1589 (EUVL 2015, L 248, s. 9; jäljempänä asetus N:o 2015/1589) 1 artiklan b alakohtaa on rikottu, ja unionin tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnön johdosta antamien tuomioiden oikeusvoimaa on loukattu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 231/29

Kanne 26.4.2017 – António Conde & Companhia v. komissio

(Asia T-244/17)

(2017/C 231/36)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: António Conde & Companhia, SA (Gafanha de Nazaré, Portugali) (edustaja: asianajaja J. García-Gallardo Gil-Fournier)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— toteamaan, että Euroopan komissio ei ole toiminut Luoteis-Atlantin kalastusjärjestön sääntelyalueella sovellettavista säilyttämis- ja täytäntöönpanotoimenpiteistä 22.10.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1386/2007 (EYVL 2007, L 318, s. 1) 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti pyytäessään Portugalia toimittamaan sille Portugalin lipun alla purjehtivista aluksista, joilla on lupa kalastaa NAFO-sääntelyalueella kalastuskaudella 2017, sellaisen luettelon, jossa ei ole mainittu kalastusalusta CALVÃO, minkä seurauksena Portugali ei ole toimittanut kyseisen aluksen sisältävää luetteloa NAFOn sihteeristölle

— velvoittamaan Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen ainoaan kanneperusteeseen, jonka mukaan komissio on rikkonut neuvoston asetuksen (EY) N:o 1386/2007 14 artiklan 1 kohtaa, kun se on jättänyt lainvastaisesti toimittamatta luvan saamiseksi kalastamiseen NAFO-sääntelyalueella kalastuskaudella 2017 sellaisen luettelon aluksista, joka sisältää kantajan kalastusaluksen CALVÃO.

Kantaja väittää, että komissiolle ei ole toimivaltaa osallistua luetteloiden laatimiseen niistä aluksista, joilla on lupa kalastaa, vaan kyseinen toimivalta kuuluu yksinomaan jäsenvaltioille. Kantaja on pyytänyt komissiolta, ettei tämä puuttuisi asianomaisen luettelon laatimiseen, ja kehottanut tätä noudattamaan velvoitteitaan siltä osin kuin on kyse kalastusaluksen CALVÃO sisältävän luettelon toimittamisesta NAFOn sihteeristölle.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 221/34

Kanne 3.5.2017 – Bank of New York Mellon v. EUIPO – Nixen Partners (NEXEN PULSE)

(Asia T-260/17)

(2017/C 221/47)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: The Bank of New York Mellon Corp. (New York, New York, Yhdysvallat) (edustaja: asianajajat A. Klett ja K. Schlüter)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Nixen Partners (Pariisi, Ranska)

Menettely EUIPO:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin hakija: Kantaja

Riidanalainen tavaramerkki: EU-sanamerkki ”NEXEN PULSE” – Rekisteröintihakemus nro 13 374 194

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n toisen valituslautakunnan 23.2.2017 asiassa R 1571/2016-2 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen ja hylkää väitteen

— velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut sekä valituslautakunnassa käydystä menettelystä ja väitemenettelystä aiheutuneet kulut, mukaan lukien kaikki kantajalle menettelystä yleisessä tuomioistuimessa aiheutuvat välttämättömät kulut.

Kanneperusteet
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan korkoja ei laskettu tai ilmoitettu virheellisesti Kantajan mukaan asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (1) 31 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä 32 artiklan 5 kohdan ja asetuksen (EY) N:o 885/2006 (2) 6 artiklan h alakohdan kanssa (tai vastaavasti asetuksen (EU) N:o 1306/2013 52 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä 54 artiklan 2 kohdan ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 908/2014 29 artiklan f alakohdan kanssa) rikottiin, koska rahoituksen ulkopuolelle jätettiin maksuja, vaikka Saksan viranomaiset olivat noudattaneet kaikkia merkityksellisenä ajankohtana sovellettuja säännöksiä ja erityisesti laskeneet ja ilmoittaneet korot asetuksen (EY) N:o 885/2006 taulukon III (sellaisena kuin se on asetuksen (EY) N:o 1233/2007 (3) mukaisessa muodossa) voimassa olevien säännösten mukaisesti.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu epätietoisuuteen henkilöstösääntöjen 42 c artiklan soveltamisalasta, koska vastaaja katsoi, että tätä säännöstä oli sovellettava virkamiehiin, jotka ovat siitä huolimatta, että he ovat saavuttaneet eläkeiän (eli he voivat pyytää eläkkeelle siirtämistä ilman, että heidän eläkeoikeuksiinsa sovellettaisiin vähennyksiä), eivät ole kuitenkaan vielä saavuttaneet ikää, jossa nimittävän viranomaisen on siirrettävä heidät eläkkeelle viran puolesta
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 144/49

Kanne 2.3.2017 – Hércules Club de Fútbol v. komissio

(Asia T-134/17)

(2017/C 144/68)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Kantaja: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Espanja) (edustajat: asianajajat S. Rating ja Y. Martínez Mata)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan Euroopan komission 2.2.2017 asiassa GESTDEM 2016/6034–2016/6044 antaman päätöksen C (2017) 736 final

— velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteen kohteena on päätös, jolla vahvistettiin päätös hylätä Hércules CF:n pyyntö saada tutustua asiakirjoihin, jotka liittyvät tiettyihin sellaisiin tietoihin, jotka sisältyvät asiakirja-aineistoon, jonka perusteella annettiin valtiontuesta SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), jonka Espanja on toteuttanut Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportivan, Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportivan ja Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportivan hyväksi, 4.7.2016 annettu Euroopan komission päätös C (2016) 4060 final.

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio teki virheen katsoessaan, että oikeus saada tutustua pyynnön kohteena oleviin asiakirjoihin voidaan evätä Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL L 145, s. 43) 4 artiklan 2 kohdan kolmannen ja ensimmäisen luetelmakohdan perusteella. — Kantaja väittää tältä osin, että komissio sovelsi yhteisöjen tuomioistuinten valtiontukia koskevassa oikeuskäytännössä tunnustamaa hallinnollista menettelyä koskevaa yleistä luottamuksellisuusolettamaa automaattisella tavalla; kantajan mukaan komissio sovelsi analogisesti ja virheellisesti yrityskeskittymiä koskevaa oikeuskäytäntöä kolmansien taloudellisia intressejä koskevilta osin.

2) Toinen kanneperuste, joka perustuu asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan virheelliseen soveltamiseen. — Kantaja väittää, ettei yrityskeskittymiä koskevaa oikeuskäytäntöä voida soveltaa analogisesti myöskään tältä osin. Se katsoo, että vaikka näissä asioissa on ymmärrettävää säilyttää arkaluonteisten asioiden luonne komission päätöksen tekemisen jälkeen, näin ei ole nyt käsiteltävässä asiassa, jossa kyse on yhdestä ainoasta lainasta, jonka myöntämisedellytysten komissio katsoo olevan ristiriidassa EUT-sopimuksen kanssa.

3) Kolmas kanneperuste, johon kantaja vetoaa toissijaisesti ja joka perustuu siihen, että vaikka oletettaisiin, että komission esittämät luottamuksellisuusperusteet olisivat tässä konkreettisessa tapauksessa perusteltuja, on olemassa sellainen ylivoimainen yleinen etu, joka oikeuttaa pyynnön kohteen olevien asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaisemiseen ja joka konkreettisesti koostuu Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettujen puolustautumisoikeuksien asianmukaisen käyttämisen takaamisesta.
—

toteamaan, että kantajille on aiheutunut vahinkoa asetuksen (EY) N:o 692/2008 muuttamisesta kevyiden henkilö- ja hyötyajoneuvojen päästöjen (Euro 6) osalta 20.4.2016 annetusta komission asetuksen (EU) N:o 2016/646 antamisesta
—

Asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohtaa luettuna yhdessä 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa on rikottu.