ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Onko yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL 19.10.1992, L 302) 217 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat niitä yksityiskohtaisia sääntöjä määritellessään, joiden mukaan tullien määrät käytännössä kirjataan tileihin, rajoittua siihen, että ne ottavat kansalliseen lainsäädäntöönsä säännökset, joissa ainoastaan säädetään, — että kansallisessa lainsäädännössä ”tileihin kirjaamisella” tarkoitetaan ”tullivelkaa vastaavan tullien määrän merkitsemistä kirjoihin tai sellaisena toimivalle muulle tietovälineelle” — konkreettisesti: tulleista ja valmisteveroista annetun yleisen lain (algemene wet inzake douane en accijnzen), sellaisena kuin se on yhteensovitettu 18.7.1977 tehdyllä kuninkaan päätöksellä (Belgisch Staatsblad 21.9.1977, s. 11425) ja vahvistettu tulleista ja valmisteverosta 6.7.1978 annetulla lailla (Belgisch Staadsblad 12.8.1978, s. 9013), ja kumottu 1.1.1994 tulleista ja valmisteveroista annetun yleisen lain muuttamisesta annetun lain 1 §:n 4 momentilla (Belgisch Staatsblad 30.9.1993, s. 29031), 1 §:n 6 momentti ja — että tileihin kirjaamista koskevat säännöt ja tullivelasta seuraavien tullien määrien maksamisedellytykset määritetään Euroopan yhteisöjen asetuksissa — konkreettisesti: tulleista ja valmisteveroista annetun yleisen lain (algemene wet inzake douane en accijnzen), sellaisena kuin se on yhteensovitettu 18.7.1977 tehdyllä kuninkaan päätöksellä (Belgisch Staatsblad 21.9.1977, s. 11425) ja vahvistettu tulleista ja valmisteverosta 6.7.1978 annetulla lailla (Belgisch Staadsblad 12.8.1978, s. 9013), sellaisena kuin se on muutettuna 1.1.1990 alkavin vaikutuksin verosäännöksistä 22.12.1989 annetun lain (Belgisch Staatsblad, 29.12.1989, s. 21141) 72 artiklalla, 3 § vai ovatko jäsenvaltiot velvollisia tullikoodeksin 217 artiklan 2 kohdan täytäntöönpanossa määräämään kansallisessa lainsäädännössään, kuinka tullikoodeksin 217 artiklan 1 kohdassa säädetty kirjaaminen tileihin suoritetaan käytännössä siten, että velallinen voi tarkistaa, ovatko tulliviranomaiset todella suorittaneet tullikoodeksin 217 artiklan 1 kohdassa säädetyn tileihin kirjaamisen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia) on esittänyt 4.7.2011 — Argenta Spaarbank NV v. Belgian valtio

(Asia C-350/11)

2011/C 282/11

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Argenta Spaarbank NV

Vastaaja: Belgian valtio

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko EY 43 artikla (josta on tullut SEUT 49 artikla) esteenä sellaiselle kansalliselle verolainsäädännölle, jonka perusteella Belgiassa yleisesti verovelvollinen yhtiö ei voi sen verotettavaa voittoa laskettaessa tehdä riskipääomavähennystä, joka on sen erotuksen suuruinen, joka on yhtäältä verovelvollisen sellaisten toimipaikkojen, jotka sijaitsevat toisessa EU:n jäsenvaltiossa, vastaavaa-puolen erien nettokirjanpitoarvon, ja toisaalta kaikkien vastattavaa-puolen erien, jotka voidaan lukea näiden toimipaikkojen osalle, kun taas se voi tehdä tämän riskipääomavähennyksen, jos tämä positiivinen erotus voidaan lukea jonkun Belgiassa sijaitsevan kiinteän toimipaikan osalle?
4)

Siinä tapauksessa, että ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kysymykseen vastataan kieltävästi: Jos mikään edellä esitetyistä tulkintavaihtoehdoista ei ole kokonaan tai osittain oikea, mikä yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen N:o 1408/71 liitteessä VI olevan D kohdan 4 alakohdan tulkinta, joka on hyödyllinen esillä olevan asian ratkaisemiseksi, on parhaiten yhteensoveltuva SEUT 48 artiklassa ja asetuksen N:o 1408/71 3 artiklassa esitettyjen yhteisön tavoitteiden sekä mainitun asetuksen liitteessä VI olevan D kohdan 4 alakohdan sanamuodon kanssa?
1)

Onko direktiivin 2006/112 (1) 138 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että tavaroiden luovutus vapautetaan arvonlisäverosta, jos tavara on myyty ostajalle, joka on jossakin toisessa jäsenvaltiossa kauppasopimuksen tekohetkellä rekisteröity arvonlisäverovelvollisena, ja kun tavaroita koskevassa kauppasopimuksessa on sovittu siitä, että tavaroiden hallinta- ja omistusoikeus siirtyy ostajalle, kun tavarat lastataan kuljetusajoneuvoon, ja että ostajalla on velvollisuus kuljettaa tavarat toiseen jäsenvaltioon?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 269/29

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Rejonowy w Koszalinie (Puolan tasavalta) on esittänyt 28.6.2011 — Krystyna Alder ja Ewald Alder v. Sabina Orłowska ja Czesław Orłowski

(Asia C-325/11)

2011/C 269/56

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Rejonowy Koszalinie

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Krystyna Alder ja Ewald Alder

Vastaajat: Sabina Orłowska ja Czesław Orłowski

Ennakkoratkaisukysymys

Tuleeko oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa 13.11.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1393/2007 (1) 1 artiklan 1 kohtaa ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 18 artiklaa tulkita siten, että sellaisen oikeudenkäynnin osapuolen, jolla on vakituinen asuinpaikka tai joka oleskelee tavanomaisesti toisessa jäsenvaltiossa ja joka ei ole nimennyt oikeudenkäyntiasiamiestä tiedoksiantoja varten siinä jäsenvaltiossa, jossa oikeudenkäynti pidetään, voidaan katsoa saaneen tiedoksi hänelle tarkoitetut oikeudenkäyntiasiakirjat, kun ne on liitetty käsiteltävän asian asiakirja-aineistoon?

(1) Oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (asiakirjojen tiedoksianto) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta 13.11.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1393/2007, EUVL L 324, s. 79.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 252/12

Valitus, jonka Longevity Health Products, Inc. on tehnyt 13.5.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-190/09, Longevity Health Products, Inc. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit); muu osapuoli: Performing Science LLC; 9.3.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-222/11 P)

2011/C 252/24

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Longevity Health Products, Inc. (edustaja: Rechtsanwalt J. Korab)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), Performing Science LLC

Vaatimukset

— Longevity Health Products, Inc.:n valitus on otettava tutkittavaksi

— unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-190/09 9.3.2011 antama tuomio on kumottava ja

— sisämarkkinoiden harmonisointivirasto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Tavaramerkkivapautta voidaan rajoittaa vain julkisen edun vuoksi, kuten kyseisen kohdeyleisön mahdollisen harhaanjohtamisen välttämiseksi. Tämä voidaan kuitenkin sulkea pois kyseisessä asiassa, koska sekä asiantuntijat että maallikot pystyvät erottamaan tavaramerkin 5 HTP systemaattisesta nimestä 5-hydroksi-tryptofaani.

Asiantuntijat kuten apteekkarit ja eläinlääkärit tietävät, että vain vähäiset muutokset kemiallisen nimikkeistön ilmaisuissa tai kemiallisissa kaavoissa voivat johtaa olennaisiin eroihin aineen rakenteessa. Nämä henkilöt käyttäisivät näin ollen ilman muuta edelleen asianmukaista kemiallista nimitystä, joka ei ole sama kuin tavaramerkki.

Myös ”valistuneet”, eli kyseisistä tuotteista kiinnostuneet maallikot ja kuluttajat tietävät, että kemiallisesta nimikkeistöstä johdetut erilaisten aineiden nimitykset eroavat toisistaan mahdollisesti vain vähän, mutta että pieni ero nimessä tarkoittaa suuria muutoksia näiden aineiden farmakologisissa, kemiallisissa ja fysikaalisissa ominaisuuksissa.

Maallikkoyleisö, jota kyseiset tuotteet eivät kiinnosta, ei myöskään voi yhdistää toisiinsa tavaramerkkiä 5 HTP ja ainetta 5-hydroksidi-tryptofaani, eikä sitä voida näin ollen myöskään johtaa harhaan.
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä (1)28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 179 artiklan 1 kohtaa sekä 180 ja 273 artiklaa ja yhdistetyissä asioissa C-95/07 ja C-96/07, Ecotrade, 8.5.2010 annetussa tuomiossa käsiteltyä tehokkuusperiaatetta tulkittava välillisten verojen alalla siten, että niissä sallitaan nyt käsiteltävän kaltainen arvonlisäverolain 72 §:n 1 momentin (siinä muodossa kuin se oli vuonna 2008) mukainen preklusiivinen määräaika, jota pidennettiin huhtikuun 2009 loppuun saakka arvonlisäverolain muuttamisesta ja täydentämisestä annetun lain siirtymä- ja loppusäännösten 18 §:llä vain niiden luovutettavan tavaran vastaanottajien osalta, joihin nähden verosaatava syntyi ennen päivämäärää 1.1.2009, kun otetaan huomioon pääasiaan riitaan liittyvät olosuhteet eli — kansallisen lainsäädännön mukainen vaatimus, jonka mukaan henkilön, joka on tehnyt yhteisöhankinnan eikä ole rekisteröitynyt arvonlisäverolain mukaisesti, on rekisteröidyttävä vapaaehtoisesti, vaikka hän ei täytä vähennysoikeuden käyttämisen edellytyksenä olevan pakollisen rekisteröitymisen edellytyksiä; — arvonlisäverolain 73 a §:n uusi säännös (voimassa 1.1.2009 lähtien), jonka mukaan vähennysoikeus on annettava riippumatta siitä, onko arvonlisäverolain 72 §:n 1 momentin mukaista määräaikaa noudatettu, jos verosaatava on syntynyt luovutettavan tavaran vastaanottajaan nähden, sillä edellytyksellä, että luovutusta ei ole salattu ja kirjanpito sisältää sitä koskevat tiedot; — arvonlisäverolain 72 §:n 1 momentin myöhempi muutos (voimassa 1.1.2010 lähtien), jonka mukaan vähennysoikeutta voidaan käyttää sen verokauden aikana, jona tämä oikeus on syntynyt, tai jonkin 12 seuraavan verokauden aikana?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 238/5

Kanne 26.5.2011 — Euroopan komissio v. Tanskan kuningaskunta

(Asia C-261/11)

2011/C 238/09

Oikeudenkäyntikieli: tanska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: R. Lyal ja N. Fenger)

Vastaaja: Tanskan kuningaskunta

Vaatimukset

— unionin tuomioistuimen on todettava, että Tanska ei ole noudattanut SEUT 49 artiklan ja ETA-sopimuksen 31 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on ottanut käyttöön ja pitänyt voimassa välitöntä maastapoistumisverotusta koskevan lainsäädännön, joka kohdistuu varojaan toiseen jäsenvaltioon siirtäviin yhtiöihin, verottamatta vastaavia varainsiirtoja Tanskan rajojen sisällä ja

— Tanskan kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Tanskan verolainsäädännön mukaan yrityksen varojen siirtämistä käytettäväksi Tanskan ulkopuolella pidetään luovutuksena ja verotetaan sellaisena, kun taas yritystoiminnan maan rajojen sisäpuolella katsotaan päättyneen vasta, kun kyseessä olevat varat on tosiasiallisesti luovutettu. Yritystä, joka siirtää varoja eri toimipaikkojen välillä Tanskassa, ei siis veroteta näiden varojen arvon perusteella tällaisen siirron yhteydessä. Jos sama yritys sitä vastoin siirtää varoja kiinteään toimipaikkaan Tanskan ulkopuolella, sen on maksettava välittömästi veroa varojen arvosta samalla tavoin kun jos ne olisi luovutettu.

Komission mukaan tämä erilainen kohtelu rajoittaa sijoittautumisvapautta, mikä on ristiriidassa SEUT 49 artiklan kanssa. Komissio ei aseta kyseenalaiseksi Tanskan mahdollisuutta verottaa arvonnousua, jonka yritys on hankkinut ollessaan sijoittautuneena Tanskaan. Komissio katsoo kuitenkin, että olosuhteiden, joihin verovelvollisuus perustuu, on oltava samat eli varojen realisointi tai tekijä, jonka vuoksi arvonalennus voidaan oikaista, siitä riippumatta, siirretäänkö varat ulkomaille vai pysyvätkö ne Tanskassa.

Komission mukaan ei ole mitään syytä kantaa välittömästi veroa realisoimattomasta arvonnoususta, kun Tanskassa olevia varoja siirretään toiseen jäsenvaltioon, kun tällaista verotusta ei tapahdu vastaavissa kansallisissa tilanteissa. Tanskan kuningaskunta voisi siis esimerkiksi vahvistaa sen realisoimattoman arvonnousun arvon, jota se katsoo voivansa verottaa, tämän merkitsemättä välitöntä veronkantoa tai muiden edellytysten täyttymistä veronmaksun lykkäämiseksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 232/21

Kanne 10.6.2011 — Italian tasavalta v. Euroopan unionin neuvosto

(Asia C-295/11)

2011/C 232/34

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Italian tasavalta (asiamiehet: G. Palmieri ja Avvocato dello Stato S. Fiorentino)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

— Luvan antamisesta tiiviimpään yhteistyöhön yhtenäisen patenttisuojan luomiseksi 10.3.2011 annettu neuvoston päätös 2011/167/EU (1) on kumottava

— Euroopan unionin neuvosto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Italian tasavallan kanne perustuu neljään kanneperusteeseen.

Se väittää ensinnäkin, että neuvosto on antanut luvan tiiviimpään yhteistyöhön ylittämällä SEU 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa vahvistetut rajat; sen mukaan tällainen menettely on sallittu vain muualla kuin unionin yksinomaiseen toimivaltaan kuuluvalla alalla. Todellisuudessa unionilla on SEUT 118 artiklan perusteella yksinomainen toimivalta ”Eurooppa-patentin” luomisessa.

Toiseksi luvan antamisella tiiviimpään yhteistyöhön on nyt esillä olevassa asiassa negatiivinen vaikutus tai negatiivisia vaikutuksia, jotka eivät ole yhteensoveltuvia tämän toimielimen perussopimuksen mukaisten tavoitteiden kanssa. Koska tämä lupa ei tosin välttämättä ole ristiriidassa SEUT 118 artiklan sanamuodon, mutta kylläkin sen merkityksen kanssa, kyseessä on SEUT 326 artiklan 1 kohdan rikkominen; sen mukaan tiiviimmässä yhteistyössä on noudatettava perussopimuksia ja unionin oikeutta.

Kolmanneksi luvan antamista koskeva päätös on tehty suorittamatta sitä ennen asianmukaista niin sanottua viimeisen keinon vaatimuksen tutkimista ja perustelematta tätä asianmukaisesti.

Lopuksi luvan antamista koskeva päätös on ristiriidassa SEUT 326 artiklan kanssa, koska se haittaa sisämarkkinoita estämällä jäsenvaltioiden välistä kaupankäyntiä, ja sillä syrjitään tiettyjä yrityksiä niin, että kilpailu vääristyy. Päätös ei myöskään vahvista unionin yhdentymiskehitystä ja se on siten ristiriidassa SEU 20 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kanssa.

(1) EUVL L 76, s. 53.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 226/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Ireland (Irlanti) on esittänyt 6.6.2011 — MM v. Minister for Justice, Equality and Law Reform, Irlanti ja Attorney General

(Asia C-277/11)

2011/C 226/34

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Ireland

Pääasian asianosaiset

Kantaja: MM

Vastaaja: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Irlanti ja Attorney General

Ennakkoratkaisukysymys

Edellyttääkö asiassa, jossa hakija hakee toissijaista suojelua saavan henkilön asemaa sen jälkeen, kun hänelle ei ole myönnetty pakolaisasemaa, ja jossa esitetään, että hänen hakemuksensa on hylättävä, neuvoston asetuksen 2004/83/EY (1) 4 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiolle asetettu velvollisuus toimia yhteistyössä hakijan kanssa sitä, että asianomaisen jäsenvaltion hallintoviranomaiset toimittavat hakijalle tällaisen arvioinnin tulokset ennen kuin lopullinen päätös tehdään, jotta hän voi esittää kommentteja sellaisista päätösehdotuksen kohdista, joissa esitetään kielteistä ratkaisua?

(1) EUVL L 304, s. 12.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 226/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 9.5.2011 — Jyske Bank Gibraltar Limited v. Administración del Estado

(Asia C-212/11)

2011/C 226/21

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Supremo

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Jyske Bank Gilbraltar Limited

Vastaaja: Administración del Estado

Ennakkoratkaisukysymys

Voiko jäsenvaltio rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesutarkoituksiin sekä terrorismin rahoitukseen 26.10.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY (1) 22 artiklan 2 kohdan nojalla edellyttää, että tiedot, jotka sen alueella ilman pysyvää toimipaikkaa toimivien luottolaitosten on ilmoitettava, on toimitettava ehdottomasti ja suoraan rahanpesun torjunnasta vastaaville tämän jäsenvaltion omille viranomaisille, vai onko pyyntö tietojen saamiseksi kohdistettava sen jäsenvaltion rahanpesun selvittelykeskukseen, jonka alueelle se luottolaitos on sijoittautunut, jolle pyyntö tietojen saamiseksi on esitetty?

(1) EUVL L 309, s. 15.
1)a)

Perustamissopimuksen 282 artiklassa, josta on tullut SEUT [3]35 artikla, määrätään, että unionia edustaa komissio; — yhtäältä SEUT 335 artiklan ja toisaalta varainhoitoasetuksen 103 ja 104 artiklan mukaan toimielinten toimintaan liittyvissä hallinnollisissa kysymyksissä unionia edustaa kukin toimielin, mistä on se mahdollinen seuraus, että nämä toimielimet voivat esiintyä oikeudenkäynneissä, yksinomaisesti tai ei; — on selvää, että jos urakoitsijat ym. maksattavat kartellin seurauksena ylisuuria hintoja, tämä kuuluu käsitteen ”petos” piiriin; — Belgian kansallisessa oikeusjärjestyksessä noudatetaan lex specialis generalibus derogat -periaatetta; — eikö siten ole niin, että siinä määrin kuin tätä oikeusperiaatetta sovelletaan myös unionin oikeudessa, aloitteenteko kanteiden nostamiseksi kuului kyseisille toimielimille (lukuun ottamatta tapauksia, joissa komissio itse oli hankintaviranomainen)?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 211/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Itävalta) on esittänyt 20.4.2011 — Peter Hehenberger v. Itävallan tasavalta

(Asia C-188/11)

2011/C 211/22

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Peter Hehenberger

Vastaaja: Itävallan tasavalta

Ennakkoratkaisukysymys

Estääkö asetus (EY) N:o 1257/1999 (1), kun sitä luetaan yhdessä asetuksen (EY) N:o 817/2004 (2) kanssa, sellaisen sääntelyn, jonka mukaan silloin, kun paikalla tehtävien tarkastusten (maanmittauksen) suorittaminen on tehty mahdottomaksi, tuensaajan on palautettava kaikki ympäristötoimenpiteille velvoitteen voimassaoloaikana myönnetty tuki silloinkin, kun tukea on myönnetty ja maksettu jo useiden vuosien ajan?

(1) Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17.5.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1257/1999 (EYVL L 160, 26.6.1999, s. 80).

(2) Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 29.4.2004 annettu komission asetus (EY) N:o 817/2004 (EUVL L 153, 30.4.2004, s. 30).
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko kansallinen lainsäädäntö, jolla pyritään torjumaan rikollisuutta valvomalla kyseisellä alalla toimivia yrityksiä sen varmistamiseksi, että tällaista toimintaa harjoitetaan yksinomaan valvotuissa olosuhteissa, EY:n perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklan mukainen, kun siinä annetaan uhkapelien toteuttamista, hallinnointia, järjestämistä ja toimintaa koskeva yksinoikeus yhdelle ainoalle yritykselle, myös silloin, kun yksinoikeuden antamisesta seuraa samanaikaisesti, että pelien tarjontaa laajennetaan rajattomasti, vai onko joka tapauksessa välttämätöntä, jotta tällaista rajoitusta olisi pidettävä asianmukaisena keinona rikollisuuden torjumista koskevan tavoitteen saavuttamiseksi, että tarjonnan laajentamista ainakin valvotaan, eli että siinä pitäydytään siinä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi välttämätöntä, eikä ylitetä sitä? Siinä tapauksessa, että laajentamista on ainakin valvottava, voidaanko tältä osin katsoa, että sitä valvotaan, jos tällä alalla annetaan yksinoikeus yhdelle yhteisölle, jolla on ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä mainitut ominaisuudet? Jos katsotaan, että kyseisen yksinoikeuden antaminen johtaa uhkapelien tarjonnan valvottuun laajentamiseen, mennäänkö sillä, että yksinoikeus annetaan yhdelle ainoalle yritykselle, pidemmälle kuin on tarpeen, kun otetaan huomioon, että tämä tavoite voidaan asianmukaisesti saavuttaa myös antamalla tällainen oikeus useammalle kuin yhdelle yritykselle.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 204/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberster Gerichtshof (Itävalta) on esittänyt 22.4.2011 — Daniela Mühlleitner v. Ahmad Yusufi ja Wadat Yusufi

(Asia C-190/11)

2011/C 204/27

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberster Gerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Daniela Mühlleitner

Vastapuolet: Ahmad Yusufi ja Wadat Yusufi

Ennakkoratkaisukysymys

Edellyttääkö [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 44/2001 (Bryssel I -asetus) (1) 15 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltaminen sitä, että kuluttajan ja yrittäjän välinen sopimus on tehty etäsopimuksena?

(1) EYVL 2001, L 12, s. 1.
—

Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on lausunut asiasta ultra petita, kun se on kumonnut polkumyyntitullin kokonaisuudessaan, vaikka kantajat itse myöntävät, että tarkistus, jota he olivat hakeneet, olisi johtanut ainoastaan heidän maahantuomiinsa tavaroihin sovellettavaan alempaan polkumyyntitulliin.
—

Unionin tuomioistuimen on todettava, että Belgian tasavalta ei ole noudattanut ajoneuvojen rekisteröintiasiakirjoista 29.4.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/37/EY (1) ja SEUT 34 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on vaatinut rekisteröintitodistuksen lisäksi tyyppihyväksyntätodistusta rekisteröintiä edeltävää katsastusta varten sellaisilta ajoneuvoilta, jotka on aiemmin rekisteröity toisessa jäsenvaltiossa, ja koska se on edellyttänyt, että toisessa jäsenvaltiossa aiemmin rekisteröidyt ajoneuvot on katsastettava ennen rekisteröintiä, ottamatta tässä yhteydessä huomioon toisessa jäsenvaltiossa suoritetun katsastuksen tuloksia,
—

On todettava, että Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta arvonlisäverodirektiivin (1) 99 ja 110 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on 1.1.2007 lähtien soveltanut 2,1 prosentin arvonlisäverokantaa konserttien, jotka järjestetään tiloissa, joissa asiakkailla on konsertin aikana mahdollisuus nauttia ruokia ja juomia, ensimmäisistä esityskerroista saataviin pääsylipputuloihin, ja
—

on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut ilmassa olevien rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksien raja-arvoista 22.4.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/30/EY (1) 5 artiklan 1 kohdan, josta on tullut ilmanlaadusta ja sen parantamisesta 21.5.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/50/EY (2) 13 artiklan 1 kohta, mukaisia velvoitteitaan, koska se on ylittänyt ilman PM10-hiukkaspitoisuuden raja-arvot useina vuosina useilla alueilla ja taajamissa koko Italian alueella