ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 462/30

Valitus, jonka Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd ovat tehneet 17.9.2021 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-680/19, Irish Wind Farmers' Association ym. v. komissio, 7.7.2021 antamasta tuomiosta

(Asia C-578/21 P)

(2021/C 462/35)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd (edustajat: M. Segura Catalán, abogada, ja M. Clayton, avocate)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— kumoaa valituksenalaisen tuomion

— velvoittaa komission korvaamaan ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakumenettelyssä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valitus perustuu kahteen valitusperusteeseen.

Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti SEUT 108 artiklaa ja asetuksen (EU) 2015/1589 (1) 4 artiklaa, kun se totesi, että kyseessä olevan tukitoimenpiteen arviointi ei edellyttänyt komissiolta muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista, koska tällä ei ollut vakavia vaikeuksia toimenpiteen luokittelemisessa valtiontueksi ja sen sisämarkkinoille soveltuvuuden arvioinnissa.

Ensimmäinen valitusperuste jakautuu kuuteen osaan.

Ensimmäinen osa: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun kyse on komission velvollisuudesta tutkia tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja säännöstenvastaisen tuen varalta.

Toinen osa: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se käsitteli jäsenvaltioiden toimittamia tietoja ja kantelijoiden toimittamia tietoja eri tavoin.

Kolmas osa: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen arvioidessaan alustavan tutkinnan kestoa.

Neljäs osa: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen asettaessaan todistustaakan kantelijoille.

Viides osa: unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei ottanut huomioon Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmän merkityksellisyyttä nyt käsiteltävässä asiassa.

Kuudes osa: unionin yleinen tuomioistuin teki virheellisen päätelmän sen menetelmän teknisestä luonteesta, jolla arvioidaan fossiilisilla polttoaineilla toimivien energiantuotantolaitosten nettoarvoa.

Toisessa valitusperusteessaan valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin otti valittajien esittämät selvät todisteet huomioon vääristyneellä tavalla.

(1) Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.7.2015 annettu neuvoston asetus (EU) 2015/1589 (EUVL 2015, L 248, s. 9).
C 391/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court (Irlanti) on esittänyt 3.8.2021 –Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajina ovat SN ja SD, sekä muina osapuolina Governor of Cloverhill Prison, Irlanti, Attorney General ja Governor of Mountjoy prison

(Asia C-479/21)

(2021/C 391/22)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court

Rikosoikeudenkäynnin asianosaiset pääasiassa

SN ja SD

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voidaanko erosopimuksen määräyksiä, joissa määrätään eurooppalaisen pidätysmääräysjärjestelmän jatkamisesta Yhdistyneen kuningaskunnan osalta tässä sopimuksessa määrätyn siirtymäkauden ajan, pitää Irlantia sitovina, kun otetaan huomioon sen merkittävä vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta koskeva sisältö, ja
3)

Onko käsitettä ”laina, joka on maksettava takaisin erissä”, sellaisena kuin sitä käytetään tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 17 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, tulkittava siten, että se liittyy ainoastaan aineellista omaisuutta (esineet, irtain omaisuus) koskeviin sopimuksiin, vai käsittääkö se kaikki lainat, myös sellaiset, jotka on otettu asunto-omaisuuden hankintaa varten tehdyllä pankkilainasopimuksella?
4)

Ovatko suhteellisuusperiaate ja tehokkuusperiaate, kun otetaan huomioon direktiivin 92/83/ETY 27 artiklan 1 kohdan e alakohdan säännökset ja direktiivin tavoitteet ja systematiikka, esteenä sille, että näissä säännöksissä säädettyä vapautusta ei sovelleta määränpääjäsenvaltiossa toimivaan verovelvolliseen, joka on vastaanottanut etyylialkoholituotteita ja lähtenyt siitä, että tuotteet ovat valmisteverosta vapautettuja alkuperäjäsenvaltion veroviranomaisten näihin säännöksiin soveltaman virallisen tulkinnan perusteella, jota on noudatettu johdonmukaisesti ja pitkäaikaisesti ja joka on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä ja jota on sovellettu käytännössä, mutta joka sittemmin osoittautuu virheelliseksi, siinä tapauksessa, että olosuhteet huomioon ottaen voidaan täysin sulkea pois mahdollinen petos tai valmisteveron kiertäminen?
2)

Käsittääkö mainittujen tietojen saatavuus, jonka järjestäminen on asetuksen (EU) 2018/858 61 artiklan 1 kohdan mukaan valmistajien velvollisuus, teknisten tietojen julkaisijoiden valtuuden hyödyntää näitä tietoja asetuksen (EU) 2018/858 3 artiklan 45 alakohdan mukaisesti liiketoimintaansa liittyvissä tehtävissä jälkimarkkinoiden toimitusketjussa, vai edellyttääkö tällainen hyödyntämisvaltuus erillistä sopimusta hyödyntämis- ja uudelleenjulkaisemisluvasta, joka ei sitten valmistajan veloittaman korvauksen osalta kuulu asetuksen (EU) 2018/858 63 artiklan soveltamisalaan? Mikäli ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kieltävästi ja asetuksen (EY) N:o 715/2007 III lukua sovelletaan vanhoihin ajoneuvoihin: Käsittääkö mainittujen tietojen saatavuus, jonka järjestäminen on asetuksen (EY) N:o 715/2007 6 artiklan 1 kohdan mukaan valmistajien velvollisuus, teknisten tietojen julkaisijoiden valtuuden asetuksen (EY) N:o 715/2007 3 artiklan 15 alakohdan mukaisesti hyödyntää näitä tietoja liiketoimintaansa liittyvissä tehtävissä jälkimarkkinoiden toimitusketjussa, vai edellyttääkö tällainen hyödyntämisvaltuus erillistä sopimusta hyödyntämis- ja uudelleenjulkaisemisluvasta, joka ei sitten valmistajan veloittaman korvauksen osalta kuulu asetuksen (EY) N:o 715/2007 7 artiklan soveltamisalaan?
C 338/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) on esittänyt 4.6.2021 – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on DD

(Asia C-347/21)

(2021/C 338/13)

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Spetsializiran nakazatelen sad

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

DD

Ennakkoratkaisukysymykset

Taataanko direktiivin 2016/343 (1) 8 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdan ja 44 perustelukappaleen kanssa, säädetty syytetyn oikeus olla henkilökohtaisesti läsnä, jos yksittäisessä istunnossa on kuultu todistajaa syytetyn poissa ollessa, mutta syytetylle on annettu seuraavassa istunnossa tilaisuus esittää kysymyksiä tälle todistajalle, ja syytetty on kuitenkin ilmoittanut, ettei hänellä ole kysymyksiä, vai edellyttääkö henkilökohtaista läsnäoloa koskevan oikeuden takaaminen, että tämä kuuleminen, mukaan lukien niiden muiden asianosaisten esittämät kysymykset, jotka olivat läsnä ensimmäisessä kuulemisessa, toistetaan kokonaisuudessaan?

Taataanko direktiivin 2013/48 (2) 3 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan kanssa, säädetty oikeus käyttää puolustautumiseen avustajaa silloin, kun kahdessa yksittäisessä istunnossa on asianajajan poissa ollessa kuultu kahta todistajaa, mutta asianajajalle on annettu seuraavassa istunnossa tilaisuus esittää kysymyksiä molemmille todistajille, vai edellyttääkö puolustusasianajajan käyttämistä koskevan oikeuden takaaminen, että molemmat kuulemiset, mukaan lukien muiden asianosaisten ensimmäisessä kuulemisessa esittämät kysymykset, toistetaan kokonaan ja että lisäksi asianajajalle, joka ei ollut läsnä molemmissa edellisissä istunnoissa, annetaan tilaisuus esittää kysymyksensä?

(1) Eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/343 (EUVL 2016, L 65, s. 1).

(2) Oikeudesta käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä sekä oikeudesta saada tieto vapaudenmenetyksestä ilmoitetuksi kolmannelle osapuolelle ja pitää vapaudenmenetyksen aikana yhteyttä kolmansiin henkilöihin ja konsuliviranomaisiin 22.10.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/48/EU (EUVL 2013, L 294, s. 1).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 18.1.2021 – Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) v. Ryanair DAC

(Asia C-380/21)

(2021/C 349/29)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte suprema di cassazione

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Vastapuoli: Ryanair DAC

Ennakkoratkaisukysymykset

Voidaanko [asetuksen N:o 1408/71, (1) sellaisena kuin se on muutettuna] 14 artiklan 2 kohdan a alakohdan ii alakohtaan sisältyvää käsitettä ”henkilö[, joka] pääasiallisesti työskentelee sen jäsenvaltion alueella, jossa hän asuu” tulkita analogisesti sen käsitteen kanssa, joka (siltä osin kuin kyse on oikeudellisesta yhteistyöstä siviilioikeuden, oikeuslaitoksen ja työsopimusten alalla) [asetuksen (EY) N:o 44/2001 (2)] 19 artiklan 2 kohdan a alakohdassa määritellään ”paikkakunna[ksi], missä työntekijä tavallisesti työskentelee”, niin ikään ilmailualan ja liikkuvien työntekijöiden yhteydessä (asetus (ETY) N:o 3922/91 (3)) perusteluissa mainitussa Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä esitetyllä tavalla?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71 (EYVL 1971, L 149, s. 2).

(2) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12. 2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1).

(3) Sääntöjen ja hallinnollisten menettelyjen yhdenmukaistamisesta siviili-ilmailun alalla 16.12.1991 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3922/91 (EYVL 1991, L 373, s. 4).
1)

Onko direktiivin 2002/58 (1) 15 artiklan 1 kohtaa, luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7, 8 ja 11 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan valossa ja sellaisten periaatteiden valossa, jotka Euroopan unionin tuomioistuin on vahvistanut asiassa C-746/18 2.3.2021 antamassaan tuomiossa, tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, joka sisältyy asetuksen nro 196/2003 132 §:n 3 momenttiin ja jonka mukaan syyttäjäviranomainen (Pubblico Ministero) – joka on elin, jonka itsenäisyys ja riippumattomuus on täysimääräisesti turvattu Italian perustuslain IV osaston säännösten mukaisesti – voi hankkia perustellulla määräyksellä liikenne- ja paikkatietoja rikostutkintaa varten?
2.1.

Onko vastaavuusperiaatetta tulkittava muut unionin oikeussäännöt huomioon ottaen siten, että se on esteenä sellaisten Itävallan kansallisten säännösten soveltamiselle, joiden mukaan ennen direktiivin 89/665/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2014/23, 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyjä välitoimia koskevan hakemuksen ratkaisemista jaoston puheenjohtajan on yksin toimivana tuomarina annettava maksuja koskeva korjaamiskehotus, koska kiinteämääräisiä maksuja ei ole maksettu riittävästi, ja kyseisen yksin toimivan tuomarin on hylättävä välitoimihakemus maksujen maksamatta jättämisen vuoksi, jos muutoin Itävallassa nostettavien siviilikanteiden tapauksessa yhdessä kanteen kanssa jätetyn välitoimihakemuksen osalta tuomioistuinmaksuista annetun lain (Gerichtsgebührengesetz) nojalla ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen yhteydessä maksettujen maksujen lisäksi ei lähtökohtaisesti tarvitse maksaa muita kiinteämääräisiä tuomioistuinmaksuja eikä myöskään lykkäävän vaikutuksen tunnustamista koskevista hakemuksista, jotka jätetään yhdessä hallintotuomioistuimelle tehtävän valituksen, ylimpään hallintotuomioistuimeen tehtävän Revision-valituksen tai perustuslakituomioistuimeen tehtävän valituksen kanssa ja joilla on toiminnallisesti sama tai samankaltainen oikeussuojaa koskeva tavoite kuin välitoimihakemuksella, tarvitse maksaa omia maksuja?
2)

Mikäli vastaus ensimmäiseen kysymyksen on myöntävä, mitkä ovat sellaisia seikkoja, joiden perusteella tuotteen valmistajana esiintymistä on arvioitava? Onko tässä arvioinnissa merkitystä sillä, että tuotteen on valmistanut tavaramerkin haltijan tytäryhtiö ja että tuotetta on markkinoinut sen toinen tytäryhtiö?
3)

Sallivatko direktiivin 2014/24 18 artiklan 1 kohdassa ilmaistut talouden toimijoiden yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatteet sekä avoimuusperiaate, luettuina yhdessä direktiivin 2014/24 58 artiklan 1 kohdan, 63 artiklan 1 kohdan ja 67 artiklan 2 kohdan b alakohdan kanssa, sen, että hankintaviranomainen voi samanaikaisesti hyväksyä talouden toimijan ilmoituksen siitä, että sillä on käytettävissään hankintaviranomaisen edellyttämät tai talouden toimijan itsensä ilmoittamat henkilöresurssit, yksiköt, joiden resursseja se haluaa käyttää, tai alihankkijat, mikä sen on säännösten mukaan todistettava hankintaviranomaiselle, sekä ilmoituksen, että jo pelkästään näiden henkilöiden tai yksiköiden tietojen (etu- ja sukunimien, kokemuksen, pätevyyden) paljastaminen sen kanssa kilpaileville talouden toimijoille voi johtaa siihen, että nämä talouden toimijat ”lahjovat” kyseiset henkilöt tai yksiköt, minkä vuoksi mainitut tiedot on luettava liikesalaisuuksiin? Edellä esitettyyn liittyen kysytään, voidaanko tällaista talouden toimijan ja näiden henkilöiden ja yksiköiden välistä kestämätöntä yhteyttä pitää todisteena siitä, että nämä resurssit ovat talouden toimijan käytössä, ja erityisesti voidaanko talouden toimijalle antaa lisäpisteitä tarjousten arviointiperusteiden puitteissa?
1)

Ensimmäinen valitusperuste: Oikeudellinen virhe ja/tai tosiseikkoja koskeva virhe, koska on katsottu, että riidanalainen toimenpide vaikutti ainoastaan eläkkeen määrään eikä eläkeoikeuteen ja sen syntyvaiheeseen, mikä on johtanut virheelliseen käsitykseen siitä, että toimi on yhteensopiva unionin yleisten periaatteiden ja perusoikeuskirjan kanssa. Valittajat esittävät, että valituksenalainen tuomio on lainvastainen, koska siinä on sekoitettu keskenään eläkeoikeus ja eläkkeen oikea määrä ja jätetty soveltamatta eläkeoikeuden muuttumattomuuden periaatetta, jota tosiasiallisesti olisi pitänyt soveltaa; koska on virheellisesti jätetty ottamatta huomioon, että puuttuminen valittajien eläkemaksuihin ei pelkästään johtanut suhteellisen määrän pienentymiseen vaan että kyse oli kokonaisvaltaisesta järjestelmän muutoksesta, jolla oli taannehtiva ja pysyvä vaikutus eläkeoikeuksiin, jotka on vuosien kuluessa maksettu ja ansaittu ja joista on lopullisesti tullut osa asianomaisten henkilöiden omaisuutta; koska on virheellisesti jätetty ottamatta huomioon, ettei parlamentti mitenkään tarkistanut sitä, olivatko riidanalaiset toimet unionin oikeuden mukaisia, ja koska tältä osin ei ole esitetty minkäänlaisia perusteluja.
2)

Onko Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että merkin, joka on sama kuin tavaramerkki, käyttö verkkomyyntisivustolla näytetyssä mainoksessa on lähtökohtaisesti luettava sivuston ylläpitäjän tai taloudellisesti sidoksissa olevan yksikön syyksi, jos tavanomaisesti valistuneen ja kohtuullisen tarkkaavaisen internetin käyttäjän näkökulmasta tämä ylläpitäjä tai taloudellisesti sidoksissa oleva yksikkö on toiminut aktiivisesti mainoksen tekemisessä tai jos tämä mainos katsotaan osaksi ylläpitäjän omaa kaupallista viestintää? Vaikuttaako tällaiseen käsitykseen: — se, että tämä ylläpitäjä ja/tai taloudellisesti sidoksissa oleva yksikkö on erilaisten tavaroiden, mukaan lukien mainoksessa mainittujen tavaroiden tavaraluokka, laajalti tunnettu jakelija — tai se, että näin näytetyssä mainoksessa on ylätunniste, jossa esitetään kyseisen ylläpitäjän tai taloudellisesti sidoksissa olevan yksikön palvelumerkki, joka on laajalti tunnettu jakelijan tavaramerkkinä — tai vielä se, että tämä ylläpitäjä tai taloudellisesti sidoksissa oleva yksikkö tarjoaa samanaikaisesti tähän ilmoitukseen nähden samaan luokkaan kuin mainostettu tavara kuuluvien tavaroiden jakelijoiden perinteisesti tarjoamia palveluja?
C 148/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Nejvyšší správní soud (Tšekki) on esittänyt 18.2.2021 – HJ

(Asia C-101/21)

(2021/C 148/11)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Nejvyšší správní soud

Pääasian asianosaiset

Valittaja: HJ

Vastapuoli: Ministerstvo práce a sociálních věcí

Ennakkoratkaisukysymys

Onko työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/94/EY (1) 2 artikla, luettuna yhdessä direktiivin 12 artiklan a ja c alakohdan kanssa, esteenä sellaiselle kansalliselle oikeuskäytännölle, jonka mukaan kaupallisen yhtiön toimitusjohtajaa ei pidetä direktiivin 2008/94/EY mukaisen palkkasaatavien turvaamisen osalta ”työntekijänä” jo pelkästään sillä perusteella, että toimitusjohtaja, joka on samalla työntekijä, on lisäksi saman yhtiön sääntömääräisen elimen jäsen?

(1) EUVL 2008, L 283, s. 36.
1)

Onko lennonjohdon viivästyneenä antama lähtölupa jo itsessään asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu poikkeuksellinen olosuhde, vai onko katsottava, ettei näin ole, sillä lennonjohdon viivästykset lähtöluvan antamisessa eli niin sanotut slot-siirrot eivät ole tapahtuma, joka on lentoliikenteessä epätavanomainen, vaan tapahtuma, joka kuuluu kansainvälisen lentoliikenteen tavanomaisiin ja odotettavissa oleviin menettelyihin ja perusolosuhteisiin, koska kyseessä on tapahtuma, joka liittyy läheisesti lentoliikenteen harjoittajan tavanomaiseen toiminnan harjoittamiseen?
C 138/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court (Irlanti) on esittänyt 14.1.2021 – SRS ja AA v. Minister for Justice and Equality

(Asia C-22/21)

(2021/C 138/24)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court

Pääasian asianosaiset

Valittajat: SRS ja AA

Vastapuoli: Minister for Justice and Equality

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voidaanko direktiivin 2004/38/EY (1) 3 artiklassa käytetty käsite ”[asui] samassa taloudessa [unionin kansalaisen] kanssa” määritellä siten, että sitä voitaisiin soveltaa yleisesti koko unionin alueella, ja jos voidaan, niin mikä tämä määritelmä on?

2) Jos kyseistä käsitettä ei voida määritellä, minkä perusteiden mukaisesti tuomareiden on arvioitava näyttöä, jotta kansalliset tuomioistuimet voivat päättää tiettyjen tekijöiden vakiintuneen luettelon mukaisesti, kuka asuu tai kuka ei asu samassa taloudessa unionin kansalaisen kanssa vapaata liikkuvuutta sovellettaessa?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77).
C 128/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour d’appel de Liège (Belgia) on esittänyt 28.1.2021 – Pharmacie populaire – La Sauvegarde SCRL v. Belgian valtio – SPF Finances

(Asia C-52/21)

(2021/C 128/27)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour d’appel de Liège

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Pharmacie populaire – La Sauvegarde SCRL

Vastaaja: Belgian valtio – SPF Finances

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 56 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle tai käytännölle, jonka mukaan ensimmäiseen jäsenvaltioon sijoittautuneilla yhtiöillä, jotka käyttävät toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden yhtiöiden palveluja, on velvollisuus – jotta ne voisivat välttyä yhteisöverolta, joka on 100 prosenttia tai 50 prosenttia viimeksi mainittujen yhtiöiden perimistä määristä – laatia ja toimittaa verohallinnolle näitä menoja koskeva lomake ja yhteenvetoilmoitus, vaikka niiden käyttäessä kotimaisten yhtiöiden palveluja niillä ei ole tällaista velvoitetta, jotta ne voisivat välttyä kyseisen maksun määräämiseltä?
C 252/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria (Espanja) on esittänyt 6.10.2020 – Banco Santander SA v. YC

(Asia C-503/20)

(2021/C 252/06)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Banco Santander SA

Vastaaja: YC

Unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) toteaa 25.3.2021 antamallaan määräyksellä, että ensimmäisen kysymyksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja se vastaa toiseen kysymykseen, että kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 22.12.1986 annettua neuvoston direktiiviä 87/102/ETY (1), sellaisena kuin se on muutettuna 22.2.1990 annetulla neuvoston direktiivillä 90/88/ETY (2), ja kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2008/48/EY (3) on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle – sellaisena kuin sitä tulkitaan kansallisessa oikeuskäytännössä –, jossa säädetään kuluttajalta kulutusluottosopimuksen nojalla perittävää todellista vuosikorkoa koskevasta rajoituksesta, jolla pyritään torjumaan luottokiskontaa, kunhan kyseinen lainsäädäntö ei ole ristiriidassa kyseisillä direktiiveillä yhdenmukaistettujen sääntöjen kanssa erityisesti siltä osin kuin on kyse tiedonantovelvollisuuksista.

(1) EYVL 1987, L 42, s. 48.

(2) EYVL 1990, L 61, s. 14.

(3) EUVL 2008, L 133, s. 66.
C 257/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Income Tax Tribunal of Gibraltar (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 21.12.2020 – Fossil (Gibraltar) Limited v. Commissioner of Income Tax

(Asia C-705/20)

(2022/C 257/22)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Income Tax Tribunal of Gibraltar (Yhdistynyt kuningaskunta)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Fossil (Gibraltar) Limited

Vastapuoli: Commissioner of Income Tax

Ennakkoratkaisukysymys

Onko se, että Commissioner of Income Tax myöntää vuoden 2010 tuloverolain nojalla veronhuojennuksen valittajan rojaltituloista Yhdysvalloissa maksettujen verojen perusteella, ristiriidassa päätöksen (1) kanssa tai onko päätös muutoin sen esteenä?

(1) Valtiontuesta SA.34914 (2013/C), jonka Yhdistynyt kuningaskunta on toteuttanut Gibraltarin yhtiöverojärjestelmän osalta, 19.12.2018 annettu komission päätös (EU) 2019/700 (tiedoksiannettu numerolla C(2018) 7848) (EUVL 2019, L 119, s. 151).
1)

Onko yleistuesta vuonna 2016 annetun asetuksen (Pohjois-Irlanti) (Universal Credit Regulations (Northern Ireland) 2016) 9 §:n 3 momentin c kohdan i kohta, joka lisättiin asetukseen sosiaaliturvasta (ansiosidonnaiset etuudet) (päivitys ja muutos) (EU-ero) 2019 annetulla asetuksella (Pohjois-Irlanti) (the Social Security (Income-related Benefits) (Updating and Amendment) (EU Exit) Regulations (Northern Ireland) 2019) ja jossa suljetaan sosiaalietuuksia koskevan oikeuden ulkopuolelle Euroopan unionin kansalaiset, joilla on Yhdistyneessä kuningaskunnassa oleskeluoikeus (Limited Leave to Remain) – tässä tapauksessa Yhdistyneen kuningaskunnan maahanmuuttosäännösten EU-liitteessä (Immigration Rules Appendix EU) tarkoitettu väliaikainen oleskelustatus (pre-settled status) –, lainvastaisesti (välittömästi tai välillisesti) syrjivä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 18 artiklan nojalla ja yhteensopimaton Euroopan yhteisöistä vuonna 1972 annettuun lakiin (European Communities Act 1972) perustuvien Yhdistyneen kuningaskunnan velvoitteiden kanssa?