Lisäksi on niin, että kun asiaa koskevia unionin säännöksiä ei ole annettu, kunkin jäsenvaltion asiana on määrittää sisäisessä oikeusjärjestyksessään toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, kuitenkin niin, että yhtäältä nämä menettelysäännöt eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia luonteeltaan jäsenvaltion sisäisiä oikeussuojakeinoja (vastaavuusperiaate), eivätkä ne toisaalta saa olla sellaisia, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate).

Kansallisesta lainsäädännöstä, jossa säädetään kahdesta toisistaan eriävästä muutoksenhakumahdollisuudesta tulliviranomaisten päätösten riitauttamiseksi, on huomautettava, että tullikoodeksin 245 artiklan sanamuodon mukaan jäsenvaltioiden on annettava muutoksenhakumenettelyn täytäntöönpanoa koskevat säännökset.

Siitä kysymyksestä, onko päätös muutoksenhakukelpoinen toimi, tullikoodeksin 243 artiklan 1 kohdasta luettuna yhdessä 4 artiklan 5 alakohdan kanssa käy ilmi, että jokaisella on oikeus hakea muutosta itseään suoraan ja henkilökohtaisesti koskevaan tullilainsäädännön soveltamiseen liittyvään tulliviranomaisten päätökseen. Lisäksi tullikoodeksin 6 artiklan 3 kohdasta käy ilmi, että tullisäännösten soveltamista koskevissa päätöksissä, joilla on kielteisiä seurauksia niille, joille ne on osoitettu, on mainittava tämän koodeksin 243 artiklassa säädetystä muutoksenhakumahdollisuudesta.

Yhtäältä päätös, joka koskee yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 82/97, 30 artiklan 2 kohdan b alakohtaan perustuvaa tavaroiden tullausarvon muuttamista, jonka seurauksena tavaranhaltijalle ilmoitetaan arvonlisäveron oikaisusta, on yhteisön tullikoodeksin 243 artiklassa tarkoitettu muutoksenhakukelpoinen toimi. Toisaalta tullikoodeksin 245 artikla – kun otetaan huomioon puolustautumisoikeuksien kunnioittamista ja oikeusvoimaa koskevat yleiset periaatteet – ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään kahdesta erilaisesta muutoksenhakukeinosta tulliviranomaisten päätösten riitauttamiseksi, sillä edellytyksellä, että tällä lainsäädännöllä ei loukata vastaavuusperiaatetta eikä tehokkuusperiaatetta.

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/12, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 82/97, 243 artiklassa ei aseteta asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 3254/94, 181 a artiklan 2 kohdan nojalla tehdyistä tulliviranomaisten päätöksistä nostetun tuomioistuinkanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykseksi sitä, että näitä päätöksiä koskeviin mahdollisiin hallinnonsisäisiin muutoksenhakukeinoihin on turvauduttu ensin.

Asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 3254/94, 181 a artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että tämän artiklan nojalla tehty päätös on katsottava lopulliseksi ja että sitä koskeva suora kanne voidaan saattaa riippumattoman lainkäyttöviranomaisen käsiteltäväksi siinäkin tapauksessa, että päätöstä tehtäessä on loukattu henkilön, jota asia koskee, oikeutta tulla kuulluksi ja esittää huomautuksia.

Kyseisessä artiklassa säädetään, että jos tulliviranomaisilla on aihetta tavaroiden tullausarvoa koskeviin epäilyihin, niiden on ennen lopullisen päätöksen tekemistä ilmoitettava henkilölle, jota asia koskee, syyt, joihin epäilyt perustuvat, sekä annettava tälle kohtuullinen vastausaika. Lopullinen päätös ja siihen liittyvät perustelut on ilmoitettava kirjallisesti henkilölle, jota asia koskee. Vaikka tässä artiklassa kyllä säädetään tulliviranomaisten velvollisuudesta ilmoittaa henkilölle, jota asia koskee, syyt, joihin epäilyt perustuvat, sekä antaa tälle kohtuullinen vastausaika ennen lopullisen päätöksen tekemistä, ei sillä, että tulliviranomaiset eivät noudata tätä velvollisuutta, ole kuitenkaan vaikutusta päätöksen lopullisuuteen eikä asetuksen N:o 2454/93 181 a artiklan 2 kohdan nojalla tehdyn toimen katsomiseen päätökseksi.

Tällä tulliviranomaisten tekemällä toimella on nimittäin joka tapauksessa oikeusvaikutuksia sen adressaattiin nähden, koska toimella määritetään tavaroille uusi tullausarvo ja koska toimi näin ollen on asetuksen N:o 2913/92 4 artiklan 5 alakohdassa tarkoitettu päätös. Sitä vastoin se, että henkilön, jota asia koskee, oikeutta tulla kuulluksi loukataan, tekee kyseisestä päätöksestä lainvastaisen, minkä perusteella asia voidaan saattaa riippumattoman lainkäyttöelimen käsiteltäväksi suoralla kanteella.

(ks. 47–50 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)