Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Unionin kilpailusäännöt – Rikkomiset – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Arviointiperusteet

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

2. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö

(EY 81, EY 82 ja EY 85 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen komission tekemän virheen vuoksi – Edellytykset

(EY 81, EY 82 ja EY 85 artikla)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Enimmäismäärän laskeminen – Huomioon otettava liikevaihto

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

5. Kilpailu – Unionin kilpailusäännöt – Rikkomiset – Vastuuseen joutuminen – Oikeushenkilö, joka vastasi yrityksen toiminnasta silloin, kun kilpailusääntöjä rikottiin – Poikkeukset

(EY 81 artiklan 1 kohta)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Varoittavuus – Suhteellisuusperiaatteen noudattaminen

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Varoittavuus – Korotuskertoimen soveltaminen

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohdan neljäs alakohta)

Tiivistelmä

1. Kilpailuasioissa on niin, että kun emoyhtiö omistaa tytäryhtiönsä koko yhtiöpääoman, komissio voi olettaa, että emoyhtiöllä on ratkaiseva vaikutus tytäryhtiönsä käyttäytymiseen, eikä se ole velvollinen esittämään lisätodisteita, jotka osoittavat, että emoyhtiö on todellakin käyttänyt tällaista vaikutusvaltaa tai että se oli tietoinen rikkomisesta tai mainitun tytäryhtiön osallistumisesta siihen. Kyse on kumottavissa olevasta olettamasta, joka voidaan kumota vastanäytöllä. Näin ollen emoyhtiön, jota komissio pitää yhteisvastuullisena tytäryhtiölleen määrätyn sakon maksamisesta, on kumottava tämä olettama todistein, joilla voidaan osoittaa, että sen tytäryhtiö määrittää toimintalinjansa markkinoilla itsenäisesti ja että nämä kaksi yhtiötä eivät siis muodosta yhtenäistä taloudellista kokonaisuutta. Jos näin ei tehdä, määräysvallan käyttämistä osoittaa se, ettei koko yhtiöpääoman omistamista koskevaa olettamaa ole kumottu.

Sen määrittämiseksi, päättääkö tytäryhtiö itsenäisesti käyttäytymisestään markkinoilla, on otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat, jotka koskevat kyseisen tytäryhtiön ja emoyhtiön välisiä taloudellisia, organisatorisia ja oikeudellisia yhteyksiä, jotka voivat vaihdella kunkin yksittäistapauksen ominaispiirteiden mukaan.

Se, että tytäryhtiöllä on oma paikallisjohtonsa ja omat varansa, ei sinänsä ole osoitus siitä, että se määrittelee käyttäytymisensä markkinoilla emoyhtiöönsä nähden itsenäisesti. Päivittäisten asioiden hoidon uskominen emoyhtiön kokonaan omistaman tytäryhtiön paikallisjohdolle on näet normaali käytäntö, eikä se voi tästä syystä olla osoitus tytäryhtiöiden todellisesta autonomiasta. Vertikaalisesti integroituneissa konserneissa tytäryhtiöiden ja niiden emoyhtiöiden välinen tehtäväjako on myös tavanomainen käytäntö, joka ei voi kumota olettamaa, jonka mukaan emoyhtiöt vaikuttavat tosiasiassa ratkaisevasti tytäryhtiöiden käyttäytymiseen.

(ks. 125, 126, 130 ja 131 kohta)

2. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kilpailupolitiikan alaan kuuluvan hallinnollisen menettelyn hoitamisessa edellyttää sitä, että asianomaisella yrityksellä on hallinnollisen menettelyn kuluessa ollut mahdollisuus tehdä hyödyllisellä tavalla tunnetuksi näkökantansa sitä vastaan esitettyjen tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksellisyydestä sekä niistä asiakirjoista, jotka komissio on ottanut huomioon perustamissopimuksen rikkomista koskevan väitteensä tueksi. Asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohta kuvastaa tätä periaatetta siltä osin kuin siinä säädetään, että osapuolille on lähetettävä väitetiedoksianto, jossa on esitettävä selkeästi kaikki ne olennaiset seikat, joihin komissio menettelyn tässä vaiheessa perustaa näkemyksensä, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen, ja jotta ne pystyvät tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen. Kyseistä vaatimusta noudatetaan, jos mainitussa päätöksessä ei aseteta asianomaisten henkilöiden vastuulle väitetiedoksiannossa tarkoitetuista rikkomisista poikkeavia rikkomisia ja jos siinä esitetään ainoastaan ne tosiseikat, joista asianomaisilla henkilöillä on ollut mahdollisuus esittää näkemyksensä.

Tämä voidaan kuitenkin tehdä tiivistelmänomaisesti, eikä lopullisen päätöksen tarvitse välttämättä täydellisesti vastata väitetiedoksiantoa, koska väitetiedoksianto on valmisteleva asiakirja, jossa arviot tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista ovat täysin väliaikaisia. Väitetiedoksiantoa voidaan siten täydentää osapuolten antaman vastineen perusteella, jossa esitetyt argumentit osoittavat, että osapuolet ovat todella voineet käyttää puolustautumisoikeuksiaan. Komissio voi myös hallinnollisen menettelyn perusteella muuttaa ja täydentää esittämiensä väitteiden tukena olevia perusteluja sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta.

(ks. 179–181 kohta)

3. Hallintomenettelyssä, jossa sovelletaan kilpailusääntöjä, se, että yrityksen menettelyn aikana esittämä väite otetaan huomioon, vaikkei yritykselle ole varattu tilaisuutta tulla kuulluksi tältä osin ennen lopullisen päätöksen tekemistä, ei voi sellaisenaan merkitä kyseisen yrityksen puolustautumisoikeuksien loukkaamista.

Puolustautumisoikeuksia on loukattu, jos on olemassa mahdollisuus, että komission säännöstenvastaisen toiminnan vuoksi sen toteuttama hallinnollinen menettely olisi saattanut johtaa erilaiseen tulokseen. Yritys näyttää toteen, että tällainen loukkaaminen on tapahtunut, jos se voi osoittaa riittävällä tavalla ei niinkään sitä, että komission päätöksellä olisi ollut toisenlainen sisältö, vaan sen, että se olisi voinut puolustautua paremmin, jos säännöstenvastaisuutta ei olisi tapahtunut, esimerkiksi siksi, että se olisi voinut käyttää puolustuksessaan asiakirjoja, joihin se ei saanut tutustua hallinnollisen menettelyn aikana.

(ks. 182 ja 183 kohta)

4. Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädetty 10 prosentin enimmäismäärä on laskettava kaikkien niiden yhtiöiden yhteenlasketun liikevaihdon perusteella, jotka muodostavat sen taloudellisen yksikön, joka toimii EY 81 artiklassa tarkoitetun yrityksen ominaisuudessa, sillä ainoastaan näiden yhtiöiden yhteenlaskettu liikevaihto voi kuvastaa yrityksen kokoa ja markkinavoimaa.

(ks. 210 ja 211 kohta)

5. Luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka johti asianomaista yritystä aikana, jolloin kilpailusääntöjä rikottiin, vastaa lähtökohtaisesti kilpailusääntöjen rikkomisesta, vaikka kilpailusääntöjen rikkomisesta tehdyn langettavan päätöksen tekemispäivänä yrityksen toiminta on toisen henkilön vastuulla.

Kilpailusääntöjä rikkoneen yksikön oikeudellisesta tai organisatorisesta muuttamisesta ei välttämättä seuraa, että syntyisi uusi yritys, joka vapautuisi edellisen yksikön kilpailusääntöjen vastaisia menettelytapoja koskevasta vastuusta, mikäli nämä kaksi yksikköä ovat taloudelliselta kannalta samat.

Kilpailusääntöjen tehokas täytäntöönpano voi siten edellyttää, että kartellitoiminta poikkeuksellisesti luetaan kartelliin osallistuneen yksikön uuden yrittäjän syyksi, kun uutta yrittäjää voidaan taloudellisesti tarkasteltuna pitää alkuperäisen yrittäjän seuraajana.

Tätä niin sanottua taloudellisen jatkuvuuden kriteeriä sovelletaan erityistapauksissa, kuten silloin, kun yrityksen toiminnasta vastuussa oleva oikeushenkilö on oikeudellisesti lakannut olemasta kilpailusääntöjen rikkomisen jälkeen.

Silloin kun yritys lakkaa olemasta sen vuoksi, että ostaja on sulauttanut sen, ostajalle siirtyvät sen varat ja velat, mukaan lukien kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuva vastuu. Tässä tapauksessa ostajan voidaan katsoa olevan vastuussa siitä, että sulautunut yritys on rikkonut kilpailusääntöjä.

Taloudellisen jatkuvuuden periaate ei aseta kyseenalaiseksi yksilöllisen vastuun periaatetta tapauksessa, jossa kartelliin osallistunut yritys on luovutettu riippumattomalle kolmannelle osapuolelle eikä alkuperäisen ja uuden toiminnan harjoittajan välillä ole rakenteellista yhteyttä.

(ks. 215–218, 220 ja 221 kohta)

6. Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklassa säädettyjen seuraamusten tarkoituksena on päättää lainvastaiset toiminnat ja estää niiden uudistaminen. Tästä seuraa, että varoittava vaikutus muodostaa sakolla tavoitellun päämäärän.

Tarve varmistaa sakon varoittava vaikutus edellyttää, että sakon määrää mukautetaan niin, että voidaan ottaa huomioon sakon tavoiteltu vaikutus sen kohteena olevaan yritykseen, jotta sakko ei olisi merkityksetön tai päinvastoin liiallinen muun muassa kyseisen yrityksen taloudelliseen kapasiteettiin nähden, niiden vaatimusten mukaisesti, jotka perustuvat yhtäältä tarpeeseen varmistaa sakon tehokkuus ja toisaalta suhteellisuusperiaatteen noudattamiseen.

(ks. 234 ja 235 kohta)

7. Kertoimen soveltaminen varoittavassa tarkoituksessa asetuksen N:o 1/2003 23 artiklassa säädettyjä seuraamuksia laskettaessa edellyttää kartellin jäsenten objektiivisten piirteiden, kuten niiden koon ja taloudellisten voimavarojen, huomioon ottamista. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan neljännen alakohdan sanamuoto tukee lisäksi tätä väitettä, koska sellaiset seikat, joilla voidaan perustella varoittavan vaikutuksen kertoimen soveltamista, otetaan huomioon riippumatta rikkomisen laadusta, sen todellisesta vaikutuksesta markkinoihin ja markkinoiden maantieteellisestä laajuudesta.

Koska emo- ja tytäryhtiö muodostivat EY 81 artiklassa tarkoitetun yhden ainoan yrityksen, komissio ottaa kertoimen laskemiseksi huomioon emoyhtiön eikä ainoastaan asianomaisten tytäryhtiöiden kokonaisliikevaihdon.

Kun taloudellinen kokonaisuus on sillä välin lakkautettu, jokaisella komission päätöksen adressaatilla on oikeus siihen, että siihen sovelletaan yksilöllisesti 10 prosenttiin liikevaihdosta rajoittuvaa enimmäismäärää. Yrityksen yleiset voimavarat on arvioitava sakon määräämispäivänä, jotta saavutetaan asianmukaisesti varoittava tavoite, ja tämä on tehtävä suhteellisuusperiaatetta noudattaen.

(ks. 243, 252, 255 ja 257 kohta)