Asia C-484/14

Tobias Mc Fadden

vastaan

Sony Music Entertainment Germany GmbH

(Landgericht München I:n esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Tietoyhteiskunta — Palvelujen vapaa liikkuvuus — Elinkeinonharjoittajan langaton lähiverkko (WLAN) — Asettaminen yleisön vapaasti saataville — Välittäjinä toimivien palvelun tarjoajien vastuu — Pelkkä siirtotoiminta — Direktiivi 2000/31/EY — 12 artikla — Vastuun rajoittaminen — Kyseisen verkon tuntematon käyttäjä — Oikeudenhaltijoilla suojattuun teokseen olevien oikeuksien loukkaaminen — Verkon suojaamista koskeva velvollisuus — Elinkeinonharjoittajan siviilioikeudellinen vastuu”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 15.9.2016

Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista annetun direktiivin 2000/31 12 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin 2 artiklan a alakohdan ja teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä annetun direktiivin 98/34, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/48, 1 artiklan 2 alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että viestintäverkon ylläpitäjän tarjoama palvelu, joka muodostuu kyseisen verkon maksuttomasta yleisön käyttöön asettamisesta, on tuossa ensimmäiseksi mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”tietoyhteiskunnan palvelu”, jos asianomainen palvelun tarjoaja suorittaa sen myymiensä tavaroiden tai tarjoamiensa palvelujen mainostamiseksi. Tältä osin yhtäältä direktiivin 98/34 muuttamisesta annetun direktiivin 94/48 johdanto-osan 2 ja 19 perustelukappaleesta sekä toisaalta direktiivin 98/34 1 artiklan 2 alakohdasta seuraa, että direktiivin 2000/31 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tietoyhteiskunnan palvelut ovat yksinomaan palveluja, joista tavallisesti maksetaan korvaus. Tämän perusteella ei kuitenkaan voida päätellä, ettei maksutta tarjottua taloudellista palvelua voida milloinkaan pitää direktiivin 2000/31 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tietoyhteiskunnan palveluna. Korvausta palvelun tarjoajan taloudellisen toimintansa yhteydessä tarjoamasta palvelusta eivät näet välttämättä maksa sen vastaanottajat. Näin on etenkin silloin, kun palvelun tarjoaja tarjoaa maksutta suorittamansa palvelun myymiensä tavaroiden tai tarjoamiensa palvelujen mainostamiseksi, koska kyseisen toiminnan kustannukset sisällytetään silloin näiden tavaroiden tai palvelujen myyntihintaan. (ks. 37–39 ja 41–43 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista annetun direktiivin 2000/31 12 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jotta kyseisessä säännöksessä tarkoitettu palvelu, joka muodostuu viestintäverkkoyhteyden tarjoamisesta, voidaan katsoa tarjotuksi, edellytetään, että kyseinen yhteys ei ylitä vaaditun tietojen siirron toteuttamisen varmistavan teknisen, automaattisen ja passiivisen prosessin rajoja, eikä muiden lisävaatimusten ole täytyttävä. Yhtäältä näet kyseisen säännöksen sanamuodosta ilmenee, että palvelun tarjoamisen on merkittävä tietojen siirtämistä viestintäverkossa, ja toisaalta kyseisen direktiivin johdanto-osan 42 perustelukappaleesta ilmenee, että ”pelkkä siirtotoiminta” on luonteeltaan puhtaasti teknistä, automaattista ja passiivista. Direktiivin 2000/31 muista säännöksistä ja direktiivillä tavoitelluista päämääristä ei myöskään ilmene, että viestintäverkkoyhteyden tarjoamisen on täytettävä muita vaatimuksia, joihin kuuluu esimerkiksi se, että kyseisen palvelun vastaanottajan ja tarjoajan välillä on sopimussuhde, tai se, että palvelun tarjoaja turvautuu mainostamiseen mainitun palvelun myynnin edistämiseksi. Kyseistä säännöstä on lopuksi tulkittava siten, että saman direktiivin 14 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyä edellytystä ei sovelleta analogisesti mainittuun 12 artiklan 1 kohtaan. Noissa säännöksissä säädetyille vastuuta koskeville poikkeuksille on näet asetettu erilaiset soveltamisedellytykset sen mukaan, minkälaisesta toiminnasta on kyse. Erityisesti direktiivin 2000/31 14 artiklan 1 kohdassa säädetään muun muassa, että jotta internetsivustojen säilyttämispalvelun tarjoajiin voidaan soveltaa kyseisessä säännöksessä vahvistettua vastuuta koskevaa poikkeusta, kyseisten palveluntuottajien on toimittava viipymättä heti saatuaan tiedon laittomasta tiedosta kyseisen tiedon poistamiseksi tai siihen pääsyn estämiseksi, kun taas sitä vastoin mainitun direktiivin 12 artiklan 1 kohdan mukaan siinä viestintäverkkoyhteyden tarjoajien hyväksi säädetyn vastuuta koskevan poikkeuksen soveltaminen ei edellytä tällaisen edellytyksen täyttymistä. (ks. 46–48, 50, 54, 57–59, 64 ja 65 kohta sekä tuomiolauselman 2 ja 3 kohta)

Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista annetun direktiivin 2000/31 12 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin 2 artiklan b alakohdan kanssa, on tulkittava siten, ettei kyseisessä säännöksessä mainitun vaatimuksen lisäksi ole olemassa sellaisia muita vaatimuksia, jotka viestintäverkkoyhteyden tarjoavan palvelun tarjoajan on täytettävä. (ks. 71 kohta ja tuomiolauselman 4 kohta)

Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista annetun direktiivin 2000/31 12 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että henkilö, jolle on aiheutunut vahinkoa siitä, että hänen oikeuksiaan teokseen on loukattu, voi vaatia viestintäverkkoyhteyden tarjoajalta korvausta sillä perusteella, että kolmannet ovat käyttäneet yhtä näistä yhteyksistä hänen oikeuksiensa loukkaamiseen, ja hänen korvausvaatimukseensa liittyvien kehotusmenettelystä aiheutuneiden kulujen tai oikeudenkäyntikulujen korvaamista. Kyseistä säännöstä on sitä vastoin tulkittava siten, ettei se ole erikseen esteenä sille, että kyseinen henkilö vaatii tuon loukkauksen jatkamisen kieltämistä ja kehotusmenettelystä aiheutuneiden kulujen ja oikeudenkäyntikulujen maksamista viestintäverkkoyhteyden tarjoajalta, jonka palveluja on käytetty tuossa loukkauksessa, jos kyseisillä vaatimuksilla pyritään siihen, että kansallinen viranomainen tai tuomioistuin antaa määräyksen, jolla kyseistä verkkoyhteyden tarjoajaa kielletään sallimasta mainitun loukkauksen jatkaminen, tai ne johtuvat tällaisen määräyksen antamisesta. (ks. 79 kohta ja tuomiolauselman 5 kohta)