Direktiivin 2004/38 5 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että kolmannen maan kansalaisilla, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä, on oltava viisumi, jollei heillä ole direktiivin 10 artiklassa tarkoitettua voimassa olevaa oleskelukorttia. Kuten direktiivin 2004/38 9 artiklan 1 kohdasta ja 10 artiklan 1 kohdasta ilmenee, oleskelukortti on asiakirja, joka osoittaa sellaisten unionin kansalaisen perheenjäsenten, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, oikeuden yli kolme kuukautta kestävään oleskeluun, joten se, että mainitussa 5 artiklan 2 kohdassa säädetään sellaisten unionin kansalaisen perheenjäsenten, joilla ei ole oleskelukorttia, tulosta vastaanottavaan jäsenvaltioon, osoittaa, että direktiiviä 2004/38 voidaan yhtä lailla soveltaa sellaisiin perheenjäseniin, jotka eivät jo ole laillisesti oleskelleet toisessa jäsenvaltiossa.

Missään direktiivin 2004/38 säännöksessä ei aseteta unionin kansalaisen perheenjäsenten osalta direktiivin soveltamisen edellytykseksi aiempaa oleskelua jäsenvaltiossa. Direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohdan mukaan direktiiviä sovelletaan kaikkiin unionin kansalaisiin, jotka siirtyvät toiseen jäsenvaltioon tai oleskelevat toisessa jäsenvaltiossa kuin jonka kansalaisia he ovat, sekä heidän tämän direktiivin 2 artiklan 2 alakohdassa määriteltyihin perheenjäseniinsä, jotka tulevat heidän mukanaan tai seuraavat heitä myöhemmin tähän jäsenvaltioon. Direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 alakohtaan sisältyvässä perheenjäsenten määritelmässä ei tehdä eroa sen mukaan, ovatko he jo oleskelleet laillisesti toisessa jäsenvaltiossa vai eivät.

Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 ja 93/96 kumoamisesta annettu direktiivi 2004/38 on esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa edellytetään, että kolmannen maan kansalainen, joka on sellaisen unionin kansalaisen aviopuoliso, joka oleskelee tässä jäsenvaltiossa mutta ei ole sen kansalainen, on ennen vastaanottavaan jäsenvaltioon saapumistaan oleskellut laillisesti toisessa jäsenvaltiossa, jotta häneen voidaan soveltaa mainitun direktiivin säännöksiä.

Toisin kuin yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa C-109/01, Akrich, 23.9.2003 antamassaan tuomiossa (Kok. 2003, s. I-9607 ), ei voida edellyttää, että jotta kolmannen maan kansalainen, joka on unionin kansalaisen aviopuoliso, voisi vedota työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun asetuksen N:o 1612/68 10 artiklan mukaisiin oikeuksiin, hänen on oleskeltava laillisesti yhteisön jäsenvaltiossa hetkellä, jolloin hän siirtyy siihen toiseen jäsenvaltioon, johon unionin kansalainen muuttaa tai on muuttanut.

Tällainen tulos ei olisi sovitettavissa yhteen sen tavoitteen kanssa, jota tarkoitetaan EY 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja joka koskee sisämarkkinoita, joille on ominaista, että henkilöiden vapaan liikkuvuuden esteet poistetaan jäsenvaltioiden väliltä. Sisämarkkinoiden perustaminen merkitsee, että edellytykset, jotka koskevat unionin kansalaisen tuloa jäsenvaltioon ja oleskelua jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän ei ole, ovat samat kaikissa jäsenvaltioissa. Unionin kansalaisten vapaa liikkuvuus on siis tulkittava oikeudeksi lähteä mistä tahansa jäsenvaltiosta ja erityisesti siitä jäsenvaltiosta, jonka kansalainen unionin kansalainen on, ja sijoittautua samoin edellytyksin mihin tahansa muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jonka kansalainen unionin kansalainen on.

Yhteisön lainsäätäjällä on toimivalta antaa sääntelyä, kuten se on tehnyt Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 ja 93/96 kumoamisesta annetulla direktiivillä 2004/38, sellaisten kolmannen valtion kansalaisten, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä, tulosta siihen jäsenvaltioon ja oleskelusta siinä jäsenvaltiossa, jossa kyseinen unionin kansalainen on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, myös silloin, kun perheenjäsenet eivät jo oleskele laillisesti toisessa jäsenvaltiossa.

Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 ja 93/96 kumoamisesta annetun direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohtaa, jonka mukaan tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin unionin kansalaisiin, jotka siirtyvät toiseen jäsenvaltioon tai oleskelevat toisessa jäsenvaltiossa kuin jonka kansalaisia he ovat, sekä heidän 2 artiklan 2 alakohdassa määriteltyihin perheenjäseniinsä, jotka tulevat heidän mukanaan tai seuraavat heitä myöhemmin, on tulkittava siten, että kolmannen maan kansalaiseen, joka on sellaisen unionin kansalaisen aviopuoliso, joka oleskelee jäsenvaltiossa mutta ei ole sen kansalainen, ja joka tulee maahan kyseisen unionin kansalaisen mukana tai seuraa häntä sinne myöhemmin, sovelletaan kyseisen direktiivin säännöksiä riippumatta siitä, missä ja milloin heidän avioliittonsa on solmittu, ja riippumatta siitä, millä tavoin tämä kolmannen maan kansalainen on tullut vastaanottavaan jäsenvaltioon.

Ensiksi missään direktiivin 2004/38 säännöksistä ei edellytetä, että unionin kansalainen olisi jo perustanut perheen silloin, kun hän siirtyy vastaanottavaan jäsenvaltioon, jotta hänen perheenjäseniinsä, jotka ovat kolmannen maan kansalaisia, voitaisiin soveltaa kyseisessä direktiivissä vahvistettuja oikeuksia. Kun yhteisön lainsäätäjä on säätänyt, että unionin kansalaisen perheenjäsenet voivat seurata viimeksi mainittua myöhemmin vastaanottavaan jäsenvaltioon, se on päinvastoin hyväksynyt sen mahdollisuuden, että unionin kansalainen perustaa perheen vasta käytettyään oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Tällainen tulkinta on yhdenmukainen direktiivin 2004/38 tarkoituksen kanssa, kun direktiivillä pyritään helpottamaan sen perusoikeuden käyttämistä, joka unionin kansalaisella on oleskella toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka kansalainen hän on.

Koska toiseksi direktiivin 2004/38 säännöksiä ei pidä tulkita suppeasti, eikä niiltä saa riistää niiden tehokasta vaikutusta, kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohtaan sisältyvää ilmausta ”[unionin kansalaisten] perheenjäseniin – –, jotka tulevat heidän mukanaan” on tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan samalla sekä niitä unionin kansalaisen perheenjäseniä, jotka ovat tulleet vastaanottavaan jäsenvaltioon hänen kanssaan, että niitä, jotka oleskelevat hänen kanssaan tässä jäsenvaltiossa, eikä tässä toisessa tapauksessa ole tarpeen tehdä eroa sen mukaan, ovatko kolmannen maan kansalaiset tulleet kyseiseen jäsenvaltioon ennen unionin kansalaista vai hänen jälkeensä, tai ennen kuin heistä on tullut hänen perheenjäseniään vai sen jälkeen.

Kolmanneksi direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohtaan ei, kuten ei mihinkään muuhunkaan kyseisen direktiivin säännökseen, sisälly sitä paikkaa koskevia vaatimuksia, jossa unionin kansalaisen ja kolmannen maan kansalaisen välinen avioliitto solmitaan.

(ks. 87–90, 93, 98 ja 99 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)