ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 315/41

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Rechtbank Noord-Holland (Alankomaat) on esittänyt 7.6.2014 – Helm AG v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

(Asia C-323/14)

2014/C 315/66

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rechtbank Noord-Holland

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Helm AG

Vastaaja: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

Ennakkoratkaisukysymys

Onko neuvoston asetus (EU) N:o 248/2011 (1) mitätön Jushi Groupia koskevilta osin siitä syystä, että komissio ei ole perusasetuksen (2) 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan toisen alakohdan mukaisesti määrittänyt kolmen kuukauden kuluessa tutkimuksen aloittamisesta, täyttääkö Jushi Group, joka oli valittu otokseen, perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäisen alakohdan edellytykset?

(1) Lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien jatkuvakuituisten lasikuitutuotteiden tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 9.3.2011 annettu täytäntöönpanoasetus (EUVL L 67, s. 1).

(2) Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1225/2009 (EUVL L 343, s. 51).
1.

Onko eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn käyttöönotosta annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1896/2006 (jäljempänä asetus N:o 1896/2006) (1) tulkittava siten, että vastapuoli voi pyytää eurooppalaisen maksamismääräyksen uudelleen tutkimista tuomioistuimessa asetuksen N:o 1896/2006 20 artiklan 2 kohdan nojalla myös silloin, kun maksamismääräys on annettu sille tiedoksi tehokkaasti mutta maksamismääräyksen antoi hakemuslomakkeen toimivaltaa koskevien tietojen perusteella tuomioistuin, joka ei ollut toimivaltainen antamaan sitä?
3)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan siten, että rahoitusoikaisut ovat hallinnollisia seuraamuksia, onko tilanteessa, jossa rahoitusoikaisuja on sovellettu rakennerahastoista osarahoitettuihin menoihin julkisia hankintasopimuksia koskevien oikeussääntöjen noudattamatta jättämisen vuoksi, asetuksen (EY) N:o 2988/1995 2 artiklan 2 alakohta, luettuna yhdessä asetuksen (EY) N:o 1083/2006 98 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen kanssa, esteenä sille, että jäsenvaltio soveltaa rahoitusoikaisuja, jotka kuuluvat sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamisalaan, joka on tullut voimaan sen ajankohdan jälkeen, jolloin julkisia hankintasopimuksia koskevien oikeussääntöjen väitetty rikkominen on tapahtunut.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 223/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Employment Tribunals, Birmingham (Yhdistynyt kuningaskunta), on esittänyt 6.5.2014 – Kathleen Greenfield v. The Care Bureau Ltd

(Asia C-219/14)

2014/C 223/11

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Employment Tribunals (Birmingham)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Kathleen Greenfield

Vastaaja: The Care Bureau Ltd

Ennakkoratkaisukysymykset

i) Onko osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 2 kohdassa tarkoitettua pro rata temporis -periaatetta tulkittava siten, että siinä edellytetään kansallisen lainsäädännön (kuten työaika-asetuksen 13, 13A ja 14 §:n) johtavan siihen, että olosuhteissa, joissa työntekijän työtunnit lisääntyvät, jo kertyneen loman määrää on mukautettava vastaamaan suhteellisesti uusia työtunteja, minkä seurauksena työntekijän, joka alkaa työskennellä useampia tunteja, kertyneet lomaoikeudet lasketaan uudestaan lisääntyneiden työtuntien perusteella?

ii) Onko joko osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 2 kohtaa tai työaikadirektiivin (1) 7 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle (kuten työaika-asetuksen 13, 13A ja 14 §:lle), joka johtaa siihen, että olosuhteissa, joissa työntekijän työtunnit lisääntyvät, jo kertyneen loman määrää on mukautettava vastaamaan suhteellisesti uusia työtunteja, minkä seurauksena työntekijän, joka alkaa työskennellä useampia tunteja, kertyneet lomaoikeudet lasketaan uudestaan muuttuneiden työtuntien perusteella?

iii) Jos vastaus kysymykseen i) ja/tai ii) on myöntävä, sovelletaanko uudestaanlaskemista vain siihen lomavuoden osaan, jonka aikana työntekijän työtuntien määrä oli suurempi, vai johonkin toiseen ajanjaksoon?

iv) Onko työntekijän ottamaa lomajaksoa laskettaessa joko osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 2 kohtaa tai työaikadirektiivin 7 artiklaa tulkittava siten, että siinä edellytetään kansallisen lainsäädännön (kuten työaika-asetuksen 13, 13A ja 14 §:n) johtavan siihen, että omaksutaan eri lähestymistapa työntekijän työsuhteen päättyessä palkallisen loman sijasta saaman korvauksen laskemiseen ja työntekijän jäljellä olevaan vuosilomaoikeuteen hänen jatkaessa työskentelyä?

v) Jos vastaus kysymykseen iv) on myöntävä, mikä on ero lähestymistavassa, joka pitää omaksua?

(1) Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/88/EY (EUVL L 299, s. 9).
—

määrää Irlannille SEUT 260 artiklan 3 kohdan mukaisesti ja sillä perusteella, että Irlanti on jättänyt täyttämättä velvollisuutensa ilmoittaa toimenpiteistä, joilla lainsäätämisjärjestystä noudattaen annettu direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, uhkasakon, jonka suuruus on 20 358 euroa päivässä unionin tuomioistuimen julistamisesta lukien ja joka on maksettava unionin omien varojen tilille
1)

Onko sitä, että asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 987/2009 (2) 14 artiklan 5 kohdan b alakohdan soveltamisala käsittää ”palkkatyötä tavallisesti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa tekevän henkilön”, tulkittava siten, että se käsittää myös tapauksen, jossa henkilö on työsopimuksen nojalla vain yhden työnantajan, joka on sijoittautunut unionin jäsenvaltioon, palveluksessa työskennelläkseen kahdessa muussa unionin jäsenvaltiossa, myös silloin, kun: a) toista jäsenvaltiota, jossa henkilö työskentelee tulevaisuudessa, ei ole vielä määritetty eikä sitä voida ennakoida A1-lomakkeen hakemisen hetkellä työn erityisen luonteen vuoksi eli sen vuoksi, että työntekijät työskentelevät väliaikaisesti lyhyitä ajanjaksoja unionin eri jäsenvaltioissa? tai b) työskentelyn kestoa ensimmäisessä ja/tai toisessa jäsenvaltiossa ei voida vielä määrittää tai ennakoida työn erityisen luonteen vuoksi eli sen vuoksi, että työntekijät työskentelevät väliaikaisesti lyhyitä ajanjaksoja unionin eri jäsenvaltioissa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 175/31

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 7.4.2014 – Alfredo Rendón Marín v. Espanjan valtio

(Asia C-165/14)

2014/C 175/38

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Supremo

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Alfredo Rendón Marín

Vastapuoli: Espanjan valtio

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 20 artiklan, sellaisena kuin sitä on tulkittu asioissa C-200/02 (1)19.10.2004 ja C-34/09 (2)8.3.2011 annetuissa tuomioissa, kanssa yhdenmukainen sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka nojalla oleskelulupaa ei voida myöntää henkilölle, joka on alaikäisen Euroopan unionin kansalaisen vanhempi ja huoltaja, kun tällä henkilöllä on rikosrekisteri siinä maassa, johon hän hakee oleskelulupaa, vaikka oleskeluluvan epääminen johtaa siihen, että alaikäisen on lähdettävä unionin alueelta, koska tämän on seurattava vanhempaansa?

(1) EU:C:2004:639

(2) EU:C:2011:124
3.

Ensimmäisessä valitusperusteessa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se tulkitsi ET 81 artiklaa (josta on tullut SEUT 101 artikla) Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdassa vahvistetun laillisuusperiaatteen (nullum crimen sine lege et nulla poena sine lege) vastaisella tavalla laajentavasti siten, että oikeusvaltiossa edellytetty täsmällisyyden ja ennakoitavuuden vaatimus EY 81 artiklan rikkomisen tosiseikaston osalta ei enää täyty nyt käsiteltävässä asiassa. Unionin yleinen tuomioistuin rikkoi siten EY 81 artiklaa ja perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohtaa.
1)

Onko talletusten vakuusjärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/19/EY (1) liitteessä I olevaa 7 kohtaa tulkittava siten, että luettelo, jossa vahvistetaan henkilöt, joiden on katsottava kuuluvan kyseessä olevan luottolaitoksen lähipiiriin ja joilta on evättävä oikeus talletusten korvaamiseen vakuudesta, on tyhjentävä?
—

Verkkojen Eurooppa -välineen perustamisesta sekä asetuksen (EU) N:o 913/2010 muuttamisesta ja asetusten (EY) N:o 680/2007 ja (EY) N:o 67/2010 kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1316/2013 (1) 29 artikla ja liite II on kumottava siltä osin kuin niissä laajennetaan Lontoon ulkopuolelle asetuksen (EU) N:o 913/2010 alkuperäisessä liitteessä oleva käytävä 2 (nyt Pohjanmeri–Välimeri-käytävä), ja
1)

Onko EY 39 artiklaa tulkittava niin, että jäsenvaltion, jossa verovelvollinen työskentelee työsuhteessa, on otettava tuloverotuksessa huomioon asianomaisen henkilökohtainen ja perhetilanne, kun i) kyseinen verovelvollinen on työskennellyt vain osan verovuodesta siinä jäsenvaltiossa ja hän on sinä aikana asunut toisessa jäsenvaltiossa, ii) hän on sinä aikana saanut tulonsa yksinomaan tai lähes yksinomaan työskentelyvaltiosta, iii) hän on samana vuonna muuttanut asumaan ja työskentelemään toiseen valtioon ja iv) hän ei ole saanut tulojaan koko verovuoden ajalta tarkasteltuna yksinomaan tai lähes yksinomaan ensiksi mainitusta työskentelyvaltiosta?
—

Tämä valitus on hyväksyttävä ja asiassa T-376/10, Mamoli SpA v. Euroopan komissio, 16.9.2013 annettua tuomiota on muutettava seuraavasti: — SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 23.6.2010 annetun komission päätöksen K(2010) 4185 lopull. (asia COMP/39.092 — Kylpyhuonekalusteet) 1 artikla on kumottava siltä osin kuin siinä katsotaan Mamoli Robinetteria SpA:n rikkoneen SEUT 101 artiklaa, ja näin ollen saman päätöksen 2 artikla on kumottava siltä osin kuin siinä määrätään Mamoli Robinetteria SpA:n maksettavaksi sakko, jonka määrä on 10 prosenttia vuoden 2009 kokonaisliikevaihdosta ja jota Mamolin erityisen tilanteen takia sittemmin alennettiin 1 041 531 euroon
1)

Onko asetuksen (ETY) N:o 883/2004 (1) 8 artiklan 1 kohdan säännöksiä tulkittava siten, että ne estävät sellaisen kahdenvälisen sosiaaliturvasopimuksen soveltamisen, joka on tehty ennen kuin asetusta N:o 883/2004 voitiin soveltaa ja jota ei mainita asetuksen liitteessä II, vaikka tähän kahdenväliseen sopimukseen perustuva järjestelmä on vakuutetulle edullisempi kuin se, jota sovellettaisiin asetuksen perusteella?
1)

Kun kansallisen säännöksen (tässä tapauksessa AuslInvestmG:n 18 §:n 3 momentin) mukaan ulkomaisista sijoitusrahastoista osuuksia omistavan kotimaisen osuudenomistajan tulona on tietyin edellytyksin pidettävä jaettujen tuottojen lisäksi laskennallista tuloa, joka on 90 prosenttia vuoden ensimmäisen ja viimeisen lunastushinnan erotuksesta mutta vähintään 10 prosenttia viimeisestä lunastushinnasta (taikka pörssi- tai markkina-arvosta), onko niin, ettei EY:n perustamissopimuksen 73 b artiklassa (josta on 1.5.1999 tullut EY 56 artikla) (1) määrätty pääomien vapaa liikkuvuus ole kolmannessa maassa sijaitsevan sijoitusrahaston osuuksien osalta esteenä tällaiselle säännökselle sen vuoksi, että säännös, joka on 31.12.1993 lähtien ollut olennaisilta osiltaan muuttumaton, liittyy EY:n perustamissopimuksen 73 c artiklan 1 kohdassa (josta on 1.5.1999 tullut EY 57 artiklan 1 kohta), (2) jossa sallitaan tiettyjen rajoitusten voimassa pitäminen, tarkoitettuun rahoituspalvelujen tarjoamiseen? Jos ensimmäiseen kysymykseen ei vastata myöntävästi:
1)

Onko asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (1) 27 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa tarkoitettua ilmaisua ”maksettava” tulkittava siten, että määritettäessä, mistä hetkestä lähtien eläkettä on maksettava, ratkaisevaa on myöntämispäätöksen tekopäivä, jonka jälkeen eläkettä maksettiin, vai taannehtivasti myönnetyn eläkkeen alkamispäivä?
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetusta neuvoston direktiivistä 2006/112/EY (1), jäljempänä direktiivi, ja erityisesti sen 9 artiklasta ja 193 artiklasta, luettuna yhdessä 199 artiklan 1 kohdan g alakohdan kanssa, seuraavan arvonlisäverojärjestelmän valossa sallittu sellainen kansallinen sääntely kuin tavaroita ja palveluja koskevasta verosta 11.3.2004 annetun lain (ustawa o podatku od towarów i usług; Dz. U. 2011, nro 177, järjestysnumero 1054, sellaisena kuin se on muutettuna; jäljempänä arvonlisäverolaki) 18 §, josta seuraa, että kyseisen veron yleisistä periaatteista poiketaan ennen kaikkea siltä osin kuin on kyse oikeussubjektista, joka on velvollinen laskemaan ja kantamaan veron, sillä siinä säädetään maksuvelvollisinstituutiosta eli oikeussubjektista, joka on velvollinen verovelvollisen puolesta laskemaan veron määrän, kantamaan sen verovelvolliselta ja maksamaan sen asianmukaisessa määräajassa veroviranomaiselle?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 352/2

Valitus, jonka Italian tasavalta on tehnyt 8.8.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-454/10, Italian tasavalta v. Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), 30.5.2013 antamasta tuomiosta

(Asia C-460/13 P)

2013/C 352/02

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Italian tasavalta (asiamiehet: G. Palmieri ja Avvocato dello Stato S. Varone)

Muut osapuolet: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav)

Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon),

Euroopan komissio,

Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA),

Confederazione Cooperative Italiane

Vaatimukset

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

— kumoamaan valituksenalaisen tuomion

— velvoittamaan vastapuolet korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksen kohteena on asiassa T-454/10 annettu tuomio, jossa kumottiin:

a) komission asetuksen (EY) N:o 1580/2007 (1) 52 artiklan 2 a kohdan toinen alakohta ja komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 543/2011 (2) 50 artiklan 3 kohta ”siltä osin kuin siinä säädetään, että ’toimintojen, jotka eivät ole varsinaisia jalostustoimintoja’, arvo sisältyy jalostettaviksi tarkoitettujen hedelmien ja vihannesten kaupan pidetyn tuotannon arvoon”.

b) täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 60 artiklan 7 kohta, jossa säädetään sellaisten investointien ja toimien, jotka liittyvät tuotteiden jalostamiseen, rahoituksesta.

Italian tasavallan mukaan edellä a kohdassa mainitut säännökset eivät ole ristiriidassa asetuksen (EY) N:o 1234/2007 kanssa kun niissä säädetään tuesta muille kuin asetuksessa säädetyille toimille, sillä niissä tyydytään vahvistamaan, myös yksinkertaistamisen vuoksi, yhteisön tuen parametriarvon laskentatavat.

Unionin yleisen tuomioistuimen tulkinta johtaa sen mukaan eriarvoiseen kohteluun hedelmien ja vihannesten tuottajien järjestöissä, koska saman tuotteen kaupan pitämistä tuettaisiin eri tavalla sen mukaan, toteuttavatko tuottajat jalostusvaiheen todella vai eivät.

Edellä mainitun b kohdan osalta — täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 60 artiklan 7 kohdan kumoaminen — todetaan, että unionin yleisen tuomioistuimen tuomio on virheellinen, koska siinä katsotaan, että yksityisiä jalostajia kohdellaan syrjivästi verrattuna jalostajiin, jotka toimivat yleensä osuuskuntien muodossa ja kuuluvat tuottajajärjestöön.

(1) Neuvoston asetusten (EY) N:o 2200/96, (EY) N:o 2201/96 ja (EY) N:o 1182/2007 soveltamissäännöistä hedelmä- ja vihannesalalla 21.12.2007 annettu komission asetus (EY) N:o 1580/2007 (EUVL L 350, s. 1)

(2) Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä hedelmä- ja vihannesalan sekä hedelmä- ja vihannesjalostealan osalta 7.6.2011 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 543/2011 (EUVL L 157, s. 1)
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 1/2005 (1) 14 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että lähtöpaikan toimivaltainen viranomainen saa leimata järjestäjän reittisuunnitelman kotieläiminä pidettävien hevos-, nauta-, lammas-, vuohi- ja sikaeläinten sellaisten pitkien kuljetusten yhteydessä, joiden lähtöpaikka on Euroopan unionin jäsenvaltiossa mutta määräpaikka kolmannessa maassa, 14 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla ainoastaan, kun reittisuunnitelma täyttää 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa asetetut vaatimukset koko siirtomatkan ajan lähtöpaikasta määräpaikkaan asti, siis myös kokonaan Euroopan unionin yhteisöalueen ulkopuolella sijaitsevilla kuljetusmatkan osilla?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 313/10

Valitus, jonka Delphi Technologies, Inc. on tehnyt 7.8.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-515/11, Delphi Technologies, Inc. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 6.6.2013 antamasta tuomiosta

(Asia C-448/13 P)

2013/C 313/19

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Delphi Technologies, Inc. (edustajat: Rechtsanwalt C. Albrecht ja Rechtsanwalt J. Heumann)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

— On kumottava unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-515/11 6.6.2013 antama tuomio, kumottava riidanalainen päätös siltä osin kuin sillä hylättiin kantajan tekemä valitus tutkijan 25.8.2010 tekemästä päätöksestä, ja velvoitettava SMHV korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valitus koskee unionin yleisen tuomioistuimen kuudennen jaoston asiassa T-515/11 antamaa tuomiota, jolla hylättiin kanne, jossa vaadittiin kumoamaan toisen valituslautakunnan päätös, jossa vahvistettiin tavaramerkin ”INNOVATION FOR THE REAL WORLD” rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi koskevan hakemuksen hylkääminen.

Valitus perustuu kolmeen valitusperusteeseen:

1) Unionin yleinen tuomioistuin rikkoi yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen (1) 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, koska se ei määritellyt kohdeyleisöä ja sen valistuneisuuden astetta asianmukaisesti. Tavarat on suunnattu yksinomaan ammattilaisille, joiden valistuneisuuden aste mainoslauseiden suhteen on korkea.

2) Unionin yleinen tuomioistuin rikkoi yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa lisäksi soveltamalla liian tiukkoja perusteita arvioidessaan, oliko tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, erottamiskykyinen.

3) Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin loukkasi yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon yleisiä periaatteita, jotka ovat unionin asianmukaisen hallinnon perusperiaatteita. Pitäisi ottaa huomioon se, että SMHV on aiemmin rekisteröinyt mainoslauseita, joilla on sama rakenne ja joihin sisältyy sana ”INNOVATION”, vaikka aiemmat päätökset eivät ole sitovia.

Valittaja toteaa, että riidanalainen päätös on tämän vuoksi kumottava ja mainoslauseen ”INNOVATION FOR THE REAL WORLD” luontainen erottamiskyky vahvistettava.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 27.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1).
4)

Mikäli kolmanteen kysymykseen vastataan kieltävästi, asetetaanko yhteisön oikeudessa jäsenvaltiolle velvollisuus korvata vahinko, jota verovelvolliselle on aiheutunut siitä, että jäsenvaltio on laiminlyönyt yhteensovittamisvelvoitteensa, minkä vuoksi tämä on menettänyt mahdollisuutensa veron perusteen alentamiseen?
1)

Onko pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 12.2.2008 annetun neuvoston direktiivin 2008/7/EY (1) 2 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa tulkittava siten, että näissä säännöksissä tarkoitettuna pääomayhtiönä on pidettävä kommandiittiosakeyhtiötä, jos yhtiön oikeudellisesta luonteesta seuraa, että ainoastaan osa sen pääomasta ja osakkaista voi täyttää direktiivin 2 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa säädetyt edellytykset?
1)

Voidaanko katsoa, että pääasian oikeudenkäynnissä riidanalaisen sopimuksen kaltainen sopimus, jolla vahvistetaan öljytuotteiden toimittajalle 45 vuoden ajaksi maankäyttöoikeus, jotta tämä rakentaa huoltamon ja vuokraa sen maanomistajalle tämän oikeuden kestoa vastaavaksi ajaksi sekä määrää samalla yksinostovelvoitteesta saman ajanjakson ajaksi, on merkitykseltään vähäinen eikä siihen sovelleta EY 81 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut SEUT 101 artiklan 1 kohta) vahvistettua kieltoa lähinnä siitä syystä, että tavarantoimittajan markkinaosuus on vähäinen, enintään 3 prosenttia, verrattuna vain kolmen toimittajan kokonaismarkkinaosuuteen, joka on noin 70 prosenttia, vaikka sopimuksen kesto ylittää asianomaisilla markkinoilla yleensä tehtyjen sopimusten keskimääräisen kestoajan?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 260/24

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Scottish Land Court (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 18.6.2013 — Robin John Feakins v. The Scottish Ministers

(Asia C-335/13)

2013/C 260/42

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Scottish Land Court

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Robin John Feakins

Vastaaja: The Scottish Ministers

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko komission asetuksen (EY) N:o 795/2004 (1) 18 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan, a) kun viljelijä täyttää edellytykset minkä tahansa kahden tai useamman seuraavan artiklan soveltamiseksi: kyseisen asetuksen 19, 20, 21, 22, 23 tai 23 a artikla taikka neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (2) 37 artiklan 2 kohta, 40 artikla, 42 artiklan 3 kohta tai 42 artiklan 5 kohta; vai ainoastaan b) kun viljelijä täyttää edellytykset kahden tai useamman seuraavan artiklan soveltamiseksi: komission asetuksen (EY) N:o 795/2004 19, 20, 21, 22, 23 tai 23 a artikla taikka erikseen kahden tai useamman seuraavan artiklan soveltamiseksi: neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 37 artiklan 2 kohta, 40 artikla, 42 artiklan 3 kohta tai 42 artiklan 5 kohta[?]

2) Jos 18 artiklan 2 kohtaa on tulkittava edellä 1 a kohdassa tarkoitetulla tavalla, onko 18 artiklan 2 kohta kokonaan tai osittain pätemätön toisesta tai kummastakin kantajan esittämästä seuraavasta syystä: a) asetusta (EY) N:o 795/2004 antaessaan komissiolla ei ollut toimivaltaa antaa 18 artiklan 2 kohtaa tähän tarkoitukseen, tai b) asetusta (EY) N:o 795/2004 antaessaan komissio ei esittänyt perusteita 18 artiklan 2 kohdalle[?]

3) Jos 18 artiklan 2 kohtaa on tulkittava edellä 1 a kohdassa tarkoitetulla tavalla ja jos kysymykseen 2 vastataan kieltävästi, sovelletaanko 18 artiklan 2 kohtaa tilanteessa, jossa viljelijän tilalle myönnettiin vuonna 2005 väliaikaisia tukioikeuksia kansallisesta varannosta komission asetuksen (EY) N:o 795/2004 22 artiklan nojalla, mutta näistä tukioikeuksista ilmoitettiin yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän (jäljempänä IACS) lomakkeella vasta vuonna 2007, jolloin tila siirtyi viljelijälle?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädetyn tilatukijärjestelmän täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.4.2004 annettu komission asetus (EY) N:o 795/2004 (EUVL L 141, s. 1).

(2) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71, (EY) N:o 1254/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1782/2003 (EUVL L 270, s. 1).
1)

Onko 18.5.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 765/2006 (1) 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että viranomaisella, joka on vastuussa 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisesta, on ehdoton harkintavalta päättäessään kyseisen poikkeuksen myöntämisestä?