ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6.

Direktiivin 6 artiklassa (”Neuvottelut ja muutoksenhaku”) säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että otetaan käyttöön pakollinen menettely, jonka mukaisesti lentoaseman pitäjä ja lentoaseman käyttäjät taikka käyttäjien edustajat tai yhteenliittymät neuvottelevat säännöllisesti lentoasemamaksujärjestelmän toiminnasta, lentoasemamaksujen tasosta ja tarvittaessa myös tarjottavan palvelun laadusta. Tällaiset neuvottelut on järjestettävä vähintään kerran vuodessa, jollei viimeisimmän neuvottelun yhteydessä toisin sovita. Jos lentoaseman pitäjän ja lentoaseman käyttäjien välillä on monivuotinen sopimus, neuvottelut on järjestettävä tämän sopimuksen mukaisesti. Jäsenvaltioilla on oikeus vaatia, että neuvotteluja käydään useammin. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että lentoasemamaksujärjestelmän tai ‑maksujen tason muutokset tehdään lentoaseman pitäjän ja lentoaseman käyttäjien välisellä sopimuksella aina, kun se on mahdollista. Tätä varten lentoaseman pitäjän on toimitettava lentoaseman käyttäjille kaikki ehdotukset lentoasemamaksujärjestelmän tai ‑maksujen tason muuttamiseksi sekä ehdotettujen muutosten syyt viimeistään neljä kuukautta ennen muutosten voimaantuloa, paitsi poikkeuksellisissa olosuhteissa, jotka on perusteltava lentoaseman käyttäjille. Lentoaseman pitäjän on neuvoteltava lentoaseman käyttäjien kanssa ehdotetuista muutoksista ja otettava näiden näkemykset huomioon ennen päätöksen tekemistä. Lentoaseman pitäjän on yleensä julkaistava päätöksensä tai suosituksensa viimeistään kaksi kuukautta ennen sen voimaantuloa. Lentoaseman pitäjän on perusteltava päätöksensä lentoaseman käyttäjien näkemysten osalta, jos ehdotetuista muutoksista ei päästä sopimukseen lentoaseman pitäjän ja lentoaseman käyttäjien välillä. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kumpikin osapuoli voi vedota 11 artiklassa tarkoitettuun riippumattomaan valvontaviranomaiseen, jonka on tutkittava lentoasemamaksujärjestelmän tai ‑maksujen tason muuttamisen perustelut, jos lentoaseman pitäjän tekemästä lentoasemamaksuja koskevasta päätöksestä ollaan erimielisiä. 4. Jos lentoaseman pitäjän päättämä lentoasemamaksujärjestelmän tai ‑tason muutos saatetaan riippumattoman valvontaviranomaisen käsiteltäväksi, muutos ei tule voimaan ennen kuin tämä viranomainen on tutkinut asian. Riippumaton valvontaviranomainen tekee neljän viikon kuluessa siitä, kun se on saanut asian käsiteltäväkseen, väliaikaisen päätöksen lentoasemamaksujen muutoksen voimaantulosta, jollei samassa ajassa voida tehdä lopullista päätöstä. 5. Jäsenvaltio voi päättää olla soveltamatta 3 ja 4 kohtaa lentoasemamaksujen tason tai rakenteen muutoksiin lentoasemilla, joiden osalta a) on olemassa kansallisen oikeuden mukainen pakollinen menettely, jonka mukaan lentoasemamaksut tai niiden enimmäistason määrittää tai hyväksyy riippumaton valvontaviranomainen – –”
8.

Kyseisen direktiivin III luvussa, jonka otsikko on ”Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden rajoittaminen tai peruuttaminen”, oleva 20 artikla, joka on kyseisen luvun ainoa artikla, on seuraava: ”1. Jäsenvaltiot voivat rajoittaa aineellisia vastaanotto-olosuhteita tai asianmukaisesti perustelluissa poikkeustapauksissa peruuttaa ne, jos hakija: a) poistuu toimivaltaisen viranomaisen määräämästä asuinpaikasta ilmoittamatta tästä kyseiselle viranomaiselle tai ilman lupaa, jos sellaista edellytetään; tai b) laiminlyö turvapaikkamenettelyyn liittyvän ilmoittautumisvelvollisuutensa tai ei ole noudattanut pyyntöä toimittaa tietoja tai kutsua saapua turvapaikkamenettelyä koskevaan henkilökohtaiseen haastatteluun kansallisessa lainsäädännössä säädetyn kohtuullisen ajan kuluessa; tai c) on tehnyt myöhemmän, [kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 2013/32/EU[ ( 10 )] 2 artiklan q alakohdassa määritellyn hakemuksen. – – 2. Jäsenvaltiot voivat myös rajoittaa aineellisia vastaanotto-olosuhteita, jos ne voivat todeta, että hakija, ilman perusteltua syytä, ei ole tehnyt kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta kyseiseen jäsenvaltioon saavuttuaan heti, kun hakemuksen teon olisi voitu kohtuudella katsoa olevan käytännössä mahdollista. 3. Jäsenvaltiot voivat rajoittaa aineellisia vastaanotto-olosuhteita tai peruuttaa ne, jos hakija on kätkenyt varoja ja saanut näin ollen aiheetonta etua myönnetyistä aineellisista vastaanotto-olosuhteista. 4. Jäsenvaltiot voivat määrätä seuraamuksia, joita sovelletaan majoitustiloja koskevien sääntöjen vakaviin rikkomisiin sekä törkeän väkivaltaiseen käyttäytymiseen. 5. Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden rajoittamista tai peruuttamista taikka tämän artiklan 1, 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen seuraamusten määräämistä koskevat päätökset on tehtävä kussakin yksittäistapauksessa erikseen, objektiivisesti ja puolueettomasti ja päätökset on perusteltava. Päätösten on perustuttava erityisesti 21 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden osalta asianomaisen henkilön henkilökohtaiseen tilanteeseen suhteellisuusperiaate huomioon ottaen. Jäsenvaltioiden on aina varmistettava terveydenhuollon saatavuus 19 artiklan mukaisesti sekä varmistettava ihmisarvon turvaava elintaso kaikille hakijoille. 6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei aineellisia vastaanotto-olosuhteita rajoiteta tai peruuteta, ennen kuin 5 kohdassa tarkoitettu päätös on tehty.”
4.

Direktiivin 57 artiklassa (”Poissulkemisperusteet”) säädetään seuraavaa: ”– – 4. Hankintaviranomaiset voivat sulkea talouden toimijan pois hankintamenettelystä tai jäsenvaltiot voivat vaatia sen poissulkemista jossakin seuraavista tilanteista: – – c) hankintaviranomainen voi asianmukaisesti osoittaa, että talouden toimija on syyllistynyt ammatin harjoittamiseen liittyvään vakavaan virheeseen, joka kyseenalaistaa sen rehellisyyden; – – g) talouden toimijan toiminnassa on esiintynyt merkittäviä tai toistuvia puutteita aikaisemman hankintasopimuksen, hankintayksikön kanssa tehdyn aikaisemman sopimuksen tai aikaisemman käyttöoikeussopimuksen jonkin keskeisen vaatimuksen toteuttamisessa ja ne ovat johtaneet kyseisen aikaisemman sopimuksen ennenaikaiseen irtisanomiseen, vahingonkorvauksiin tai muihin vastaaviin rangaistuksiin; h) talouden toimija on vakavalla tavalla syyllistynyt väärien tietojen antamiseen toimittaessaan vaaditut tiedot sen tarkistamiseksi, että poissulkemisperusteita ei ole tai että valintaperusteet täyttyvät, se on salannut tällaisia tietoja tai jättänyt toimittamatta 59 artiklan nojalla vaaditut täydentävät asiakirjat; – – – – 5. Hankintaviranomaisten on missä tahansa menettelyn vaiheessa suljettava siitä pois talouden toimija, jos käy ilmi, että talouden toimija on joko ennen menettelyä tai sen aikana toteuttamiensa tai toteuttamatta jättämiensä toimien johdosta jossakin 1 ja 2 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa. Missä tahansa menettelyn vaiheessa hankintaviranomaiset voivat sulkea siitä pois talouden toimijan tai jäsenvaltiot voivat vaatia sen poissulkemista, jos käy ilmi, että talouden toimija on joko ennen menettelyä tai sen aikana toteuttamiensa tai toteuttamatta jättämiensä toimien johdosta jossakin 4 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa. 6. Talouden toimija, joka on jossakin 1 ja 4 kohdassa tarkoitetuista tilanteista, voi esittää näyttöä, jonka perusteella talouden toimijan toteuttamat toimenpiteet ovat riittäviä osoittamaan sen luotettavuuden siitä huolimatta, että asianmukainen poissulkemisperuste on olemassa. Jos näyttö katsotaan riittäväksi, asianomaista talouden toimijaa ei saa sulkea pois hankintamenettelystä. Tätä varten talouden toimijan on esitettävä näyttö siitä, että se on maksanut tai sitoutunut maksamaan korvauksen kaikista vahingoista, joita rangaistavasta teosta tai virheestä on aiheutunut, selvittänyt tosiasiat ja olosuhteet kattavasti toimimalla aktiivisesti yhteistyössä tutkintaviranomaisten kanssa ja toteuttanut konkreettiset tekniset sekä organisaatioon ja henkilöstöön liittyvät toimenpiteet, joilla voidaan tarkoituksenmukaisesti estää uudet rangaistavat teot tai virheet. Talouden toimijoiden toteuttamat toimenpiteet on arvioitava ottaen huomioon rangaistavan teon tai rikkomuksen vakavuus ja niihin liittyvät erityiset olosuhteet. Jos toimenpiteitä pidetään riittämättöminä, talouden toimijan on saatava kyseisen päätöksen perustelut. – –”
1)

Rikoksen uhrien oikeuksia, tukea ja suojelua koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä neuvoston puitepäätöksen 2001/220/YOS korvaamisesta 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/29/EU 16 ja 18 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa oikeusjärjestyksessä sen osalta, että asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsittelevän tuomioistuimen kokoonpano, jossa uhria on kuultu todistajana, muuttuu, menettelysäännöksistä, joiden nojalla syytetty voi vastustaa uhrin kuulustelusta laadittujen pöytäkirjojen lukemista ja siten vaatia kuulustelun uusimista, erityisesti silloin, kun uhri on ratkaiseva todistaja, jonka todistajanlausunto on omiaan vaikuttamaan ratkaisevasti siihen, todetaanko syytetty syyttömäksi vai syylliseksi. Kun syytetty tämän kansallisen lainsäädännön perusteella vaatii, että uhria on kuulusteltava uudelleen, toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on direktiivin 2012/29 22 artiklan mukaisesti suoritettava henkilökohtainen arviointi uhrin erityistarpeiden määrittämiseksi ja tarvittaessa sen määrittämiseksi, missä määrin uhri voisi hyötyä direktiivin 23 ja 24 artiklassa säädetyistä erityisistä suojelutoimenpiteistä. Tässä tilanteessa kansallisten tuomioistuinten kuuluu varmistua siitä, ettei näillä toimenpiteillä loukata Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuutta eikä sen 48 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua oikeutta puolustukseen.
9.

Käsiteltävien asioiden kannalta merkitystä on erityisesti velvollisuudella SYA-direktiivin 3 artiklan 1–5 kohdan mukaisen strategisen ympäristöarvioinnin tekemiseen: ”1. Jäljempänä 4–9 artiklan mukainen ympäristöarviointi on tehtävä 2–4 kohdassa tarkoitetuista suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia. 2. Jollei 3 kohdasta muuta johdu, ympäristöarviointi on tehtävä kaikista suunnitelmista ja ohjelmista, a) joita valmistellaan maa-, metsä- ja kalataloutta, energiaa, teollisuutta, liikennettä, jätehuoltoa, vesitaloutta, televiestintää, matkailua, kaavoitusta tai maankäyttöä varten ja joissa vahvistetaan puitteet [YVA-direktiivin] liitteessä I ja II lueteltujen tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksille, tai b) joiden on katsottu edellyttävän [luontodirektiivin] 6 tai 7 artiklan mukaista arviointia sen todennäköisen vaikutuksen johdosta, joka niillä on mainituissa artikloissa tarkoitetuilla alueilla. 3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen sellaisten suunnitelmien ja ohjelmien, joissa määritellään pienten alueiden käyttö paikallisella tasolla sekä 2 kohdassa tarkoitettujen suunnitelmien ja ohjelmien vähäisten muutosten osalta edellytetään ympäristöarviointia ainoastaan, jos jäsenvaltiot määrittelevät, että niillä on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia. 4. Jäsenvaltioiden on määriteltävä, onko sellaisilla muilla kuin 2 kohdassa tarkoitetuilla suunnitelmilla ja ohjelmilla, joilla vahvistetaan puitteet sellaisten tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätökselle, todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia. 5. Jäsenvaltioiden on määriteltävä, onko edellä 3 ja 4 kohdassa tarkoitetuilla suunnitelmilla ja ohjelmilla todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, joko tapauskohtaisen tarkastelun perusteella tai määrittelemällä suunnitelma- ja ohjelmatyyppejä, taikka molempia keinoja yhdistelemällä. Jäsenvaltioiden on tätä varten otettava kaikissa tapauksissa huomioon liitteessä II vahvistetut asiaankuuluvat perusteet, jotta voidaan varmistaa, että suunnitelmat ja ohjelmat, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan.”
49.

Korostettakoon tämän jälkeen, että valituksenalaisen tuomion 89 kohta, jonka mukaan ”käsiteltävän vahingonkorvauskanteen yhteydessä kyseessä olevan rajoittavan toimenpiteen lainmukaisuutta on joka tapauksessa arvioitava myös muiden perustelujen valossa, joihin neuvosto on vedonnut – – päätöksessään 2012/35/YUTP”, ( 54 ) ( 55 ) on jälleen osoitus oikeudellisesta virheestä, jonka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt selvityksensä lähtökohdan osalta. Koska käsitteiden asianmukainen ymmärtäminen ja kanteiden välinen erottelu edellyttävät ensin terminologista tarkkuutta, korostan, että tässä yhteydessä on kyse asetuksesta N:o 961/2010 ja että sen lainmukaisuutta koskeva kysymys on ratkaistu lopullisesti unionin yleisen tuomioistuimen tuomiolla, jolla määrättiin sen kumoamisesta HTTS:ää koskevilta osin. Tämä 89 kohta aiheuttaa selvästi sekaannusta ja antaa ymmärtää, että kumoamiskanteen yhteydessä todettu lainvastaisuus voidaan kyseenalaistaa vahingonkorvauskanteen yhteydessä. Toivon osoittaneeni riittävällä tavalla, että näin ei voi olla. Joka tapauksessa ilmenee myös selvästi, että arvioidessaan, merkitsikö neuvoston perusteluvelvollisuuden laiminlyönti sen merkitessä valittajan nimen luetteloon asetuksella N:o 961/2010 riittävän ilmeistä rikkomista, unionin yleinen tuomioistuin oli, kuten HTTS perustellusti korostaa, ottanut jälleen huomioon vuoden 2010 jälkeen ilmenneitä perusteluja, ( 56 ) mikä virhe siis rasittaa sen päätelmiä. Koska tämä väite on perusteltu, kolmas valitusperuste on hyväksyttävä.
92.

Lisäksi sääntöjenvastaisuus, joka liittyy siihen, että oheisseuraamusta ei mainita, on, kuten Belgian hallitus on selittänyt istunnossa, pidätysmääräyksen antaneen viranomaisen unohdus (rohkenen lisätä, että kun otetaan huomioon, miten vaikeaa on määrittää edellä tämän ratkaisuehdotuksen 69 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tarkastellun oheisseuraamuksen täsmällinen luonne, ja epäselvyys, jota on ilmennyt istunnossa sen osalta, mikä on asianmukainen kohta sen mainitsemiseksi, tämä unohdus on mielestäni varsin ymmärrettävä). Tämä muodollinen virhe ei missään tapauksessa mitätöi tarvittavan kansallisen oikeusperustan olemassaoloa. Lisäksi se olisi voitu helposti korjata luovutusmenettelyn aikana, jos joku menettelyn toimijoista (eli pidätysmääräyksen antanut viranomainen, täytäntöönpanosta vastaava viranomainen tai etsitty henkilö) olisi huomauttanut tästä.
73.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunal Superior de Justicia de Cataluñan ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1. Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevan aineiston tarkastelusta ei ole ilmennyt sellaista seikkaa, joka vaikuttaisi Jamaikalta peräisin olevien tekstiilituotteiden tuonnista (asia REM 03/07) annetun päätöksen K(2008) 6317 lopullinen pätevyyteen. 2. Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna 25.7.2003 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1335/2003, 905 artiklan 6 kohdan nojalla tekemä päätös palauttaa Espanjan viranomaisten siirtämät asiakirjat ei vaikuta kyseisen hakijan oikeudelliseen asemaan, eikä kyseinen hakija voi riitauttaa sitä EUT-sopimuksen nojalla. 3. Komission asetuksen N:o 2454/93 907 artiklan nojalla tekemä päätös sitoo kansallisia tulli- ja oikeusviranomaisia, ja sitä on sovellettava toisen hakijan esittämään peruutus- tai palautusvaatimukseen, jollei tämän tilanteeseen liittyvien tosiseikkojen tai oikeudellisten seikkojen perusteella voida todeta, että tilanne on riittävän erilainen, jotta voidaan tehdä erilainen ratkaisu. Siinä tapauksessa kansallisten viranomaisten on siirrettävä kyseistä hakijaa koskeva tapaus komission ratkaistavaksi asetuksen N:o 2454/93 905 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
1)

Kansallisten tuomioistuinten on asianomaisten osapuolten hakemuksesta tutkittava, onko näytteenottopaikat sijoitettu ilmanlaadusta ja sen parantamisesta annetun direktiivin 2008/50 liitteessä III olevan B jakson 1 kohdan a alakohdassa mainittujen perusteiden mukaisesti, ja mikäli näin ei ole, niille tuomioistuimina kuuluvien toimivaltuuksien puitteissa toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet kansalliseen viranomaiseen nähden, jotta näytteenottopaikat sijoitetaan mainittuja perusteita noudattaen. Tällaisesta tuomioistuimen ratkaisusta voi seurata velvollisuus sijoittaa näytteenottopaikkoja tiettyihin paikkoihin, jos käytössä olevien tietojen perusteella on selvää, että niihin on sijoitettava näytteenottopaikkoja. Muutoin toimivaltaisilla viranomaisilla voi olla velvollisuus suorittaa tutkimuksia asianmukaisten sijaintipaikkojen määrittämiseksi.
98.

Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin, että SEUT 107 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että – sähköalan julkisen edun mukaisten palvelujen tarjoamista koskevan Liettuan järjestelmän rahoittamiseen käytettävien varojen kaltaisia varoja on pidettävä valtion varoina – jos valtion toimenpiteessä edellytetään sähköverkko-operaattorien ostavan sähköä sähköntuottajilta kiinteään hintaan ja tasapainottavan niiden tuottamaa sähköä ja jos sen mukaan näille operaattoreille tästä aiheutuvat lisäkustannukset katetaan loppukäyttäjien maksamilla maksuilla, sähköntuottajia on pidettävä SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina tuensaajina – toimenpiteet, joista hyötyvät ainoastaan tietyllä tuotannonalalla toimivat tai tietyntyyppistä palvelua tarjoavat yritykset, koska niillä vapautetaan nämä yritykset tietyistä kustannuksista, joista niiden olisi muutoin täytynyt vastata, ovat lähtökohtaisesti valikoivia; toimenpiteet, joilla tuetaan energia-alalla toimivia yrityksiä, ovat lähtökohtaisesti omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristämään kilpailua sisämarkkinoilla; ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on ratkaista, täyttävätkö pääasiassa kyseessä olevat toimenpiteet nämä edellytykset – ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on ratkaista, täyttävätkö pääasiassa kyseessä olevat toimenpiteet 24.7.2003 annetun tuomion Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, C-280/00, EU:C:2003:415, 88–93 kohdassa vahvistetut edellytykset. Tätä tarkoitusta varten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi erityisesti varmistettava, että – on olemassa julkinen toimi, jolla julkisen edun mukaisten palvelujen tarjoajille annetaan tehtäväksi tarjota näitä palveluja jossain määrin yleisluonteisesti ja velvoittavasti ja jossa esitetään riittävän täsmällisesti ainakin täytettävien julkisen palvelun velvoitteiden luonne, kesto ja laajuus – on olemassa riittävän selvää ja kattavaa lainsäädäntöä, joka mahdollistaa sen välttämisen, että palveluntarjoajille maksetaan liiallisia korvauksia, ja tähän liittyvän mahdollisen virheen korjaamisen ripeästi ja tehokkaasti – julkisen edun mukaisen palvelun tarjoajat valitaan joko riittävän avoimen ja aidon kilpailun perusteella tai kustannuksia, joita tehokkaalle ja kustannustehokkaalle kyseisellä alalla toimivalle yritykselle aiheutuisi julkisen palvelun velvoitteidensa täyttämisestä, koskevan yksityiskohtaisen ja avoimen arvioinnin perusteella.
50.

Vaikka on pitää tosin paikkansa, että häirinnästä syytetty henkilö on vaarassa joutua perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun epäedullisen toimenpiteen eli avustamispyynnön hyväksymisestä tehdyn päätöksen kohteeksi menettelyn alusta alkaen, on myös tärkeää huomata, että tutkintamenettely voi vaikuttaa epäedullisesti myös tämän pyynnön esittäneeseen henkilöön. Näin on etenkin silloin, kun menettelyn kuluessa ilmenee, että avustamispyyntö hylätään. ( 28 ) Näin ollen aivan kuten häirinnästä syytetyn henkilön on voitava puolustautua häntä vastaan esitetyiltä syytöksiltä, mikä antaa hänelle oikeuden tulla kuulluksi, mahdollisesti useaan otteeseen tutkinnan yhteydessä, kantelijaa on samoin kuultava niistä perusteista, joihin hallinto aikoo tarvittaessa vedota hänen pyyntönsä hylkäämisen tueksi. ( 29 ) Tämä on sitä paitsi tunnustettu myös unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä. ( 30 )
56.

Vaikka seuraamuksen oikeasuhteisuuden arviointi on viime kädessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä, tässä yhteydessä on otettava esille erityisesti asetus N:o 1/2003. Antamalla asetuksen N:o 1/2003 unionin lainsäätäjä on pyrkinyt varmistamaan, että kansalliset viranomaiset soveltavat (joko kansallisen kilpailulainsäädännön sijasta tai sen rinnalla) SEUT 101 ja SEUT 102 artiklaa. Kuten asetuksen 3 artiklasta käy ilmi, asetuksella pyritään varmistamaan myös, etteivät kansalliset kilpailuviranomaiset anna päätöksiä, jotka haittaavat unionin kilpailusääntöjen tehokkuutta. Toisin sanoen asetuksella itse asiassa rohkaistaan (tarvittaessa) kansallisia kilpailuviranomaisia soveltamaan rinnakkain kansallista kilpailulainsäädäntöä ja unionin kilpailulainsäädäntöä. Sakkojen oikeasuhteisuuden osalta kyseisessä asetuksessa ei kuitenkaan säädetä siitä, miten kansallisten kilpailuviranomaisten olisi laskettava sakko tietyssä tilanteessa. Asetuksen 23 artiklassa asetetaan ainoastaan kiinteä enimmäismäärä komission määräämille sakoille: 10 prosenttia asianomaisen yrityksen edellisen tilikauden liikevaihdosta.
46.

Se lisää, että vuodesta 2004 lähtien useita tuhansia kilometrejä muita teitä kuin valtakunnallisia tai Euroopan laajuiseen liikenneverkkoon kuuluvia teitä on parannettu paikallisteiden valtakunnallisen peruskorjausohjelman yhteydessä Euroopan unionilta saadulla rahoituksella. Puolan lainsäädännön mukaan nämä kunnalliset tai piirikunnalliset tiet kuuluvat lähtökohtaisesti luokkaan, jota koskee yksittäisen akselin painorajoitus, joka on 8 tonnia, ilman että tehtäisiin eroa sen mukaan, onko niitä parannettu. Tilanne on ennallaan senkin jälkeen, kun 21.4.2017 annettiin Puolan tasavallan mainitsema infrastruktuurista ja rakentamisesta vastaavan ministerin asetus, jossa vahvistetaan luettelo valtakunnallisista ja alueellisista teistä, joilla voivat liikennöidä ajoneuvot, joiden yksittäisen akselin sallittu paino on 10 tonnia, ja luettelo valtakunnallisista teistä, joilla voivat liikennöidä ajoneuvot, joiden yksittäisen akselin sallittu paino on 8 tonnia (rozporządzenie Ministra Infrastruktury i Budownictwa w sprawie wykazu dróg krajowych oraz dróg wojewódzkich, po których mogą poruszać się pojazdy o dopuszczalnym nacisku pojedynczej osi do 10 t, oraz wykazu dróg krajowych, po których mogą poruszać się pojazdy o dopuszczalnym nacisku pojedynczej osi do 8 t), ( 30 ) joka on tullut voimaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen jättämisen jälkeen, minkä vaikutuksesta ajoneuvot, joiden enimmäisakselipaino on direktiivin 96/53 vaatimusten mukainen, eivät edelleenkään voi liikennöidä ilman lupaa lähes 45 prosentilla valtakunnallisista teistä. Se arvioi myös, että koska liikennöinti on kuitenkin mahdollista maksullisella luvalla, tieverkon meneillään olevaan parantamiseen perustuva puolustautumisperuste on perusteeton.
63.

Tämä johtuu siitä, että unionin kansalaisilla on unionin oikeuden nojalla yleinen oikeus oleskella ja liikkua vapaasti kaikissa jäsenvaltioissa. Oikeudelliselta kannalta katsottuna unionin kansalaisen ja tietyn jäsenvaltion välisen suhteen osalta ei voida tehdä minkäänlaista eroa ottamatta huomioon kyseisen henkilön kansalaisuutta. Unionin kansalaisella yleensä on laillinen oikeus asua missä tahansa Euroopan unionin jäsenvaltiossa. Asetuksen N:o 883/2004 tarkoituksena ei siten ole määrittää, onko unionin kansalaisilla oikeus sosiaaliturvaa koskevien oikeuksiensa yhteensovittamiseen, vaan määrittää jäsenvaltio, johon heillä on tosiasiallisesti läheisin liittymä. Samaan tapaan kansalaisuudettomilla henkilöillä ja pakolaisilla on tällainen laillinen oikeus jäsenvaltioiden kansainvälisten sitoumusten perusteella, ja heidät on siten sisällytetty asetuksen N:o 883/2004 soveltamisalaan. ( 37 )