EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(ensimmäinen jaosto)

2 päivänä kesäkuuta 2016

Moises Bermejo Garde

vastaan

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK)

”Henkilöstö — Asian palauttaminen unionin yleiseen tuomioistuimeen kumoamistuomion jälkeen — Henkilöstösääntöjen 12 a artikla — Työpaikkakiusaamisen uhriksi joutunut virkamies — Henkilöstösääntöjen 22 a artikla — Ilmiannon tehnyt virkamies — Avustamispyynnön hylkääminen — Suojelua koskevan oikeuden edellytykset — Epäämisen seuraukset — Vahingonkorvausvaatimus”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Moises Bermejo Garde vaatii virkamiestuomioistuinta lähinnä kumoamaan päätökset, joilla Euroopan talous- ja sosiaalikomitean (ETSK) puheenjohtaja yhtäältä hylkäsi työpaikkakiusaamisen vuoksi esitetyn avustamispyynnön ja kieltäytyi saattamasta asiaa Euroopan petostentorjuntavirastolle (OLAF) ja toisaalta saattoi päätökseen hänen aikaisemmat tehtävänsä ja määräsi hänet siirrettäväksi toisiin tehtävin sekä ETSK:n maksamaan hänelle vahingonkorvausta.

Ratkaisu:

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtajan 24.3.2010 tekemät päätökset, joilla saatettiin päätökseen Moises Bermejo Garden aikaisemmin oikeudellisen yksikön yksikönpäällikkönä hoitamat tehtävät ja 13.4.2010 tekemä päätös, joka koskee hänen siirtämistään toisiin tehtäviin, kumotaan. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea velvoitetaan maksamaan Bermejo Gardelle 25000 euron suuruinen summa. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Bermejo Garden oikeudenkäyntikulut asioissa F-41/10, T-530/12 ja F-41/10 RENV.

Tiivistelmä

On kiistatonta, että sekä sellaisen virkamiehen tapauksessa, joka katsoo olevansa henkilöstösääntöjen 12 a artiklan mukaisen työpaikkakiusaamisen uhri että sellaisen virkamiehen tapauksessa, joka henkilöstösääntöjen 22 a artiklan nojalla ilmiantaa toimielimensä esimiehille tai suoraan Euroopan petostentorjuntavirastolle tosiseikoista, jotka merkitsevät työpaikkakiusaamista tai muista tosiseikoista, jotka antavat aihetta olettaa näissä säännöksissä tarkoitetun, unionin etujen vastaisen mahdollisen lainvastaisen toiminnan mahdollisuutta, ilmoitetut tosiseikat on joka tapauksessa ilmoitettava asianomaiselle toimielimelle henkilöstösääntöjen 11 ja 12 artiklassa olevia yleisiä velvollisuuksia noudattaen. Näiden artiklojen nojalla toimiviin virkamiehiin nimittäin sovelletaan myös heille kuuluvia objektiivisuuden ja puolueettomuuden velvollisuuksia, ja heillä on velvollisuus valvoa tehtäviensä nauttimaa arvonantoa, lojaalisuusvelvollisuus ja velvollisuus kunnioittaa asianomaisten henkilöiden kunniaa ja syyttömyysolettamaa. Näin ollen kun virkamies toimittaa tietoja henkilöstösääntöjen 12 a ja 22 a artiklan mukaisesti, hän ei voi jättää noudattamatta muita velvollisuuksiaan. Hänen on sitä vastoin oltava harkitsevainen, jotta virkamiehen työtovereita tai hänen yksikkönsä moitteetonta toimintaa ei häiritä aiheettomasti. Epätodennäköisten tai täysin perusteettomien tietojen toimittaminen on kuitenkin omiaan saamaan aikaan tällaisia haitallisia vaikutuksia. (ks. 55 ja 56 kohta)

Sellaista väitettä ei voida hyväksyä, joka vastaa käytännössä toteamusta, ettei työpaikkakiusaamista ole tapahtunut kun oletettu kiusaaja toimii asianomaiseen virkamieheen nähden toimielimen jäsenen painostuksesta ja siis tämän viimeksi mainitun välikätenä. Tällaisella väittämällä laiminyötäisiin nimittäin ensimmäiseksi työpaikkakiusaamisen käsitettä, jonka mukaan henkilöstösääntöjen 12 a artiklassa tarkoitettua työpaikkakiusaamista varten riittää, että kun oletetun kiusaajan toiminta on ollut tahallista, se on johtanut "objektiivisesti" tämän toiminnan uhrin ihmisarvon loukkaamiseen ja hänen työolojensa heikkenemiseen. Toiseksi edellä mainitulla väittämällä sallittaisiin toimielimen pääsihteerille eli toimielimen korkeimmalle hallinnolliselle viranomaiselle se, ettei se itse noudata henkilöstösääntöjen mukaisia sääntöjä, joita sen on noudatettava, esimerkiksi asioissa, jotka koskevat henkilöstön puolueetonta palvelukseen ottamista tai virkamiehen hoitamien tehtävien nauttiman arvonannon noudattamista tai henkilöstösääntöjen 22 a artiklasta – jonka 1 kohdan viimeistä alakohtaa sovelletaan myös nimenomaisesti "toimielimen jäsenen" vakavaan laiminlyöntiin – johtuvan velvollisuuden noudattamista, vain sen vuoksi, että hän toimi väitetysti toimielimen jäsenen häneen aiheettomasti kohdistaman painostuksen vuoksi. Kolmanneksi edellä mainittu väite olisi ristiriidassa henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 2 kohdan sanamuodon kanssa, jossa ei täsmennetä millään tavalla kyseessä olevan työpaikkakiusaamisen alkuperää, joten tämän artiklan nojalla asiaonmainen toimielin on velvollinen, kun asia on asianmukaisesti saatettu sen käsiteltäväksi, reagoimaan myös siinä tapauksessa, kun "oletettu työpaikkakiusaaja on tämän toimielimen jäsen" ja hoitamaan näin ollen sille näissä asioissa kuuluvat erityiset velvollisuudet. (ks. 69–72 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio 12.12.2013, CH v. parlamentti (F-129/12, EU:F:2013:203, 51 kohta)

On katsottava, että esimiehestä tehdyt, työpaikkakiusaamista tai sukupuolista ahdistelua koskevat kantelut johtavat useimmissa tapauksissa asianomaisten virkamiesten välisen hallinnollisen luottamussuhteen katkeamiseen. Henkilöstösääntöjen 12 a artiklassa myönnetään kuitenkin nimenomaan tällaisten erilaisten kiusaamismuotojen torjumiseksi kiusaamisen uhriksi joutuneelle virkamiehelle "erityistä suojelua" säätämällä, että kun tämä virkamies on tehnyt tämän artiklan nojalla kantelun ja henkilöstösääntöjen 11 ja 12 artiklassa säädettyjen yleisten velvollisuuksien mukaisesti, toimielin ei lähtökohtaisesti ole aiheuttanut hänelle minkäänlaista vahinkoa, varsinkin kun hänen ja oletetun kiusaajan välinen hallinnollinen luottamussuhde, muun muassa silloin kun tämä viimeksi mainittu on uhrin suora esimies, on katkennut. (ks. 76 kohta)