Asia C‑684/13

Johannes Demmer

vastaan

Fødevareministeriets Klagecenter

(Vestre Landsretin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Maatalous — Yhteinen maatalouspolitiikka — Tilatukijärjestelmä — Asetus (EY) N:o 1782/2003 — 44 artiklan 2 kohta — Asetus (EY) N:o 73/2009 — 34 artiklan 2 kohdan a alakohta — Tukikelpoisen hehtaarin käsite — Lentokenttien kiito-, rullaus- ja pysäytysteitä ympäröivät alueet — Käyttö maataloustarkoituksiin — Hyväksyttävyys — Perusteettomasti myönnettyjen maataloustukien takaisinperiminen”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 2.7.2015

(Komission asetuksen N:o 796/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2184/2005, 73 artiklan 5 kohta)

(Komission asetuksen N:o 796/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2184/2005, 73 artiklan 4 kohta)

Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Suorat tukijärjestelmät – Yhteiset säännöt – Tilatukijärjestelmä – Perusteettomasti myönnettyjen tukioikeuksien takaisin periminen – Palauttamisvelvollisuuden soveltamatta jättäminen, kun on kyse tuista, jotka on maksettu toimivaltaisen viranomaisen sellaisen virheen johdosta, jota viljelijä ei voinut havaita – Havaittavan virheen käsite – Arviointiperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 73/2009 137 artiklan 1 ja 2 kohta; komission asetuksen N:o 796/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2184/2005, 43 ja 73 a artikla)

(Neuvoston asetuksen N:o 1782/2003 44 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 73/2009 34 artiklan 2 kohdan a alakohta; komission asetuksen N:o 795/2004 3 c artikla)

(Neuvoston asetuksen N:o 1782/2003 44 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 73/2009 34 artiklan 2 kohdan a alakohta)

Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetun asetuksen N:o 1782/2003 44 artiklan 2 kohtaa ja yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetun asetuksen N:o 73/2009 34 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että maatalousmaa, joka koostuu lentokentän kiito-, rullaus- ja pysäytysteitä ympäröivistä turva-alueista, joihin sovelletaan erityisiä sääntöjä ja rajoituksia, on asianomaiseen tukeen oikeutettu ala sillä edellytyksellä, että yhtäältä viljelijä, joka viljelee tätä alaa, voi käyttää sitä riittävän itsenäisesti maataloustoimintansa harjoittamiseksi, ja että toisaalta hän voi harjoittaa tätä toimintaa mainitulla alalla riippumatta samalla alalla harjoitettavan muun kuin maataloustoiminnan aiheuttamista rajoituksista. Tältä osin on todettava alan käyttämisvapauden rajoituksista, että niin kauan kun ne eivät estä kyseistä viljelijää harjoittamasta maataloustoimintaansa käytössä olevilla alueilla, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava, ei ole syytä katsoa, että nämä alat eivät ole osa hänen tilaansa. Lisäksi on niin, että vaikka johtamisen käsite ei tarkoita, että viljelijällä on rajoittamaton valta hallita kyseistä alaa, kun sitä käytetään maataloustoimintaan, on kuitenkin tärkeää, että viljelijä ei ole täysin vuokranantajan ohjeista riippuvainen. Viljelijällä on näin ollen muun muassa oltava tietty toimintamarginaali harjoittaessaan maataloustoimintaansa kyseisillä aloilla, eikä hän saa toimia niillä pelkästään vuokranantajan vaatimuksesta, mitä kansallisen tuomioistuimen on myös arvioitava ottaen huomioon kaikki käsiteltävässä asiassa merkitykselliset seikat. (ks. 59–62 ja 73 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

Jotta maatalousmaat voivat olla tukikelpoisia yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetun asetuksen N:o 1782/2003 44 artiklan 2 kohdan ja yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetun asetuksen N:o 73/2009 34 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla, niitä pitää käyttää maataloustoimintaan tai silloin kun maita käytetään muuhun kuin maataloustoimintaan, niitä on käytettävä valtaosin tähän toimintaan. Tästä on todettava, että siinä tapauksessa, että kyseessä olevat alat ovat olleet sekä maatalouskäytössä että muussa kuin maatalouskäytössä, asetuksessa N:o 1782/2003 säädetyn tilatukijärjestelmän täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 795/2004 3 c artiklan nojalla näitä aloja katsotaan käytetyn asetuksen N:o 73/2009 34 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla valtaosin maataloustoimintaan, jos kyseistä maataloustoimintaa on voitu harjoittaa niillä ilman että muun kuin maataloustoiminnan teho, luonne, kesto ja ajankohta haittaa sitä merkittävästi. Tämän arvioinnin yhteydessä on otettava huomioon kaikki tosiseikat, jotka liittyvät kyseessä olevien alojen erilaisiin käyttötarkoituksiin. On todettava, että mainituilla aloilla harjoitetulle maataloustoiminnalle aiheutuu merkittävää haittaa, kun kyseinen viljelijä kohtaa sitä harjoittaessaan tosiasiallisia vaikeuksia tai esteitä, jotka eivät ole merkityksettömiä ja jotka johtuvat siitä, että samanaikaisesti harjoitetaan toisenlaista toimintaa. (ks. 63, 69 ja 70 kohta)

Vaikka asetuksessa N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 796/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2184/2005, 73 a artiklassa säädetään, että viljelijöille tämän asetuksen 43 artiklan mukaisesti myönnetyt tukioikeudet on luovutettava kansalliseen varantoon, yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetun asetuksen N:o 73/2009 137 artiklan 1 kohdasta seuraa kuitenkin, että ennen 1.1.2009 perusteettomasti jaettuja tukioikeuksia pidetään laillisina ja sääntöjenmukaisina 1.1.2010 alkaen. Tämän asetuksen 137 artiklan 2 kohdan mukaan tätä säännöstä ei kuitenkaan sovelleta tukioikeuksiin, jotka on jaettu sellaisen hakemuksen perusteella, jossa on asiavirheitä, paitsi jos kyse on virheistä, joita viljelijä ei kohtuudella ole voinut todeta. Näin ollen on niin, että koska asetuksen N:o 73/2009 137 artikla on perusteltu luottamuksensuojan periaatteen nojalla, silloin, kun viljelijälle on ilmoitettu ennen 1.1.2010, että hänelle on myönnetty perusteettomasti tukioikeuksia, asianomainen ei voi perustellusti vedota tähän artiklaan saadakseen nämä oikeudet todettua sääntöjenmukaisiksi. (ks. 76, 78 ja 94 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

Asetuksessa N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 796/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2184/2005, 73 artiklan 4 kohdan nojalla viljelijällä ei ole lähtökohtaisesti velvollisuutta palauttaa tukea, jonka hän on perusteettomasti saanut, jos se on maksettu hänelle toimivaltaisen viranomaisen tai muun viranomaisen sellaisen virheen johdosta, jota hän ei voinut kohtuudella havaita. Tällaisen virheen havaittavuuden määrittelemiseksi on otettava huomioon se seikka, että viljelijöiden odotetaan ammattilaisina toimivan erityisen huolellisesti tukihakemuksen jättäessään ja ottaneen selvää tuen myöntämisedellytyksistä. Tältä osin viljelijän on katsottava voineen kohtuudella havaita, etteivät alat, joiden käytön osalta hänellä ei ole maataloustoimintaansa harjoittaessaan lainkaan liikkumavaraa ja/tai joilla hän ei voi harjoittaa tätä toimintaa samoilla aloilla harjoitettavan muun kuin maataloustoiminnan aiheuttamien rajoitusten vuoksi, ole oikeutettuja tukeen. Sen arvioimiseksi, olisiko viljelijä voinut kohtuudella havaita tehdyn virheen, on otettava huomioon tuen maksamispäivä. Lisäksi on niin, että koska tuki maksetaan pelkästään yhdeltä vuodelta kerrallaan ja kyseisten alojen tukikelpoisuuteen liittyvät merkitykselliset seikat voivat vaihdella ajan kuluessa, asetuksen N:o 796/2004 73 artiklan 4 kohdan nojalla tehtävä arviointi on tehtävä erikseen jokaiselta kyseiseltä vuodelta. (ks. 81, 84, 89, 90 ja 94 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)