YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

5 päivänä kesäkuuta 1996

Asia T-92/94

Rodolfo Maslias

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Perheenhuoltajalisä — Puolison palkkatulot ylittävät henkilöstösäännöissä vahvistetun tulorajan — Perheenhuoltajalisän taannehtiva peruuttaminen — Aiheettomasti suoritetun etuuden palauttaminen”

Täydellinen teksti kreikankielellä II-713

Aihe:

Kanne, jolla vaaditaan kumottavaksi päätös, jolla kantajalta evättiin taannehtivasti oikeus perheenhuoltajalisään ja vaadittiin palautettavaksi aiheettomasti suoritettu etuus.

Lopputulos:

Päätöksen osittainen kumoaminen ja kanteen hylkääminen muilta osin.

Tuomion lyhennelmä

Maslias on toiminut 1.1.1987 alkaen Euroopan parlamentissa tarkastajan ja johtavan kääntäjän tehtävissä palkkaluokassa LA 4. Hänen puolisonsa nimitettiin1.5.1982-29.2.1984 väliaikaiseksi toimenhaltijaksi palkkaluokkaan C 4 palkkatasolle 3, ja nimitettiin virkamieheksi palkkaluokkaan C 5 palkkatasolle 2 1.3.1984 alkaen ennen pääsyään palkkaluokkaan C 3 palkkatasolle 2 1.2.-31.7.1988. Masliasin puoliso nimitettiin tämän jälkeen 1.8.1988 palkkaluokkaan B 5 palkkatasolle 1 ja ylennettiin palkkaluokkaan B 4 palkkatasolle 1 1.10.1989 alkaen.

Parlamentti maksoi 1.5.1982 asti kantajalle perheenhuoltajalisää katsoen, että tämän puolison palkkatulot eivät ylittäneet Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) liitteen VII 1 artiklan 3 kohdassa vahvistettua tulorajaa, joka vastaa virkamiehen perusvuosituloja palkkaluokassa C 3 palkkatasolla 3 ennen ennakonpidätystä.

Parlamentti epäsi kantajalta oikeuden perheenhuoltajalisään 1.5.1982 alkaen ja vaati aiheettomasti suoritetun etuuden palauttamista sillä perusteella, että edellä mainitussa säännöksessä vahvistettuja edellytyksiä ei enää ollut olemassa, ja myönsi kantajalle uudelleen oikeuden perheenhuoltajalisään 1.3.1984 alkaen, koska kantajan puolison tulot eivät palkkaluokassa C 5 palkkatasolla 2 enää ylittäneet henkilöstösäännöissä vahvistettua enimmäismäärää.

Kun Masliasin puoliso oli ylennetty palkkaluokkaan B 4 palkkatasolle 2 1.10.1991 alkaen, parlamentti epäsi kantajalta 29.7.1992 tekemällään päätöksellä oikeuden perheenhuoltajalisään ja vaati aiheettomasti suoritetun etuuden palauttamista ja pidätti kantajalle kuuluvat suoritukset tammikuusta 1993 alkaen.

Kantaja vaati päätökseen muutosta ja valitti siitä tuloksetta (asia T-42/93), sillä asia poistettiin myöhemmin rekisteristä. Parlamentti Immosi ensimmäisen päätöksensä aiheettomasti etuutena suoritettujen 156240 Luxemburgin frangin (LUF) palauttamiseksi katsoen, että suorituksen aiheettomuus ei ala 1.10.1991 vaan 1.8.1988, eli päivästä, jolloin Masliasin puoliso nimitettiin palkkaluokkaan B 5 palkkatasolle 1, ja teki 21.6.1993 uuden päätöksen, jolla se epäsi kantajalta oikeuden perheenhuoltajalisään 1.8.1988 alkaen ja vaati 676800 LUF palautettavaksi aiheettomasti maksettuina.

Etuuden aiheettomuusperuste 1.8.1988 alkaen

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että palkkatulon käsitteeseen kuuluvat kaikki säännöllisesti tehtävien suorittamisen vastikkeena saadut tulot. Masliasin puolison bruttopalkkatulojen suuruuden arvioimiseksi suhteessa palkkaluokan C 3 virkamiehen bruttovuosituloihin palkkatasolla 3 riittää, että tämän peruspalkasta ja siihen lisätystä, 1.8.1988 palkkaluokkaan B 5 palkkatasolle 1 tapahtuneen nimityksen jälkeen suoritetusta ulkomaankorvauksesta vähennetään sosiaalikulut, mutta ei veroja. Tämän perusteella Masliasin puolison palkkatulot palkkaluokassa B 5 palkkatasolla 1 ylittävät henkilöstösäännöissä vahvistetun tulorajan (25 ja 26 kohta).

Viittaukset: asia T-107/92, White v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 10.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-143, 19 ja 42 kohta).

Perheenhuoltaj alisan epäämisen laillisuus

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää perusteettomana väitteen, jonka mukaan liitteen VII 1 artiklan 3 kohta on työelämässä noudatettavan sukupuolten välisen tasa-arvon periaatteen vastainen, ja siihen perustuvan väitteen hyvän hallintotavan rikkomisesta (34 ja 42 kohta).

Koska kantajalle suoritettu perheenhuoltajalisä perustuu henkilöstösääntöjen liitteen VII 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti enemmän ansaitsevan puolison tuloihin, tämä ei voi väitteensä tueksi vedota yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön välillistä sukupuolista syrjintää koskevissa asioissa. Kantajalle ei myöskään makseta perheenhuoltajalisää hänen oman etunsa vuoksi, vaan hänen perheensä edun nimissä (35 ja 36 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo lisäksi, kun otetaan huomioon Masliasin puolison ponnistelut urakehityksensä vuoksi, että lisän epäämisellä mahdollisesti aiheutettu haittavaikutus on voinut kohdistua vain edunsaajaan, jolla yksin oli oikeussuojaintressi. Lisäksi perheenhuoltajalisän epäämisen aiheuttanut Masliasin puolison nimitys ura-alueelle B tarjosi kuitenkin hänelle paremmat uranäkymät kuin palkkaluokassa C. Näin ei voida millään tavoin katsoa, että hänen urakehitystään olisi vaikeutettu (37 ja 38 kohta).

Aiheettomasti maksetun etuuden palauttamisen lainmukaisuus

Aiheettomasti maksettujen 676800 LUF:n palauttaminen kokonaisuudessaan

Henkilöstösääntöjen 85 artiklassa tarkoitettua toista tilannetta koskevan riitautuksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut etuutta suoritettaessa vallinneet olosuhteet voidakseen todeta, onko kantajan saamien suoritusten perusteettomuus niin ilmeistä, että tämän olisi pitänyt olla siitä tietoinen (59 kohta).

Viittaukset: asia 71/72, Kuhl v. neuvosto, yhteisöjen tuomioistuin 27.6.1973 (Kok. 1973, s. 705, 11 kohta).

Vapautumatta suinkaan itsenäisestä arviointi- ja valvontavelvollisuudestaan, edunsaajalla on nimenomainen palautusvelvollisuus aina silloin kun kyseessä on virhe, jonka palkkaustaan koskevat säännöt tuntevan virkamiehen normaalilla tarkkaavaisuudella pitäisi havaita. Tältä osin arvioidaan virkamiehen kyky suorittaa tarvittavat tarkastukset. Tuomioistuin ottaa arvioinnissaan huomioon virkamiehelle kuuluvien tehtävien vastuullisuuden, tämän ura-alueen ja virkaiän, niiden henkilöstösääntöjen selkeyden, joissa kyseessä olevan etuuden saamisedellytykset määritellään sekä virkamiehen henkilökohtaisessa tilanteessa tai perheasemassa tapahtuneiden muutosten merkittävyyden aina silloin, kun riidanalaisen rahamäärän maksaminen riippuu hallinnon tekemästä arviosta asiassa (60 ja 61 kohta).

Viittaukset: asia 252/78, Broe v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 11.7.1979 (Kok. 1979, s 2393, 13 kohta); asia 310/87, Stempels v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 17.1.1989 (Kok. 1989, s. 43, 11 kohta); yhdistetyt asiat T-34/89 ja T-67/89, Costacurta v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 13.3.1990 (Kok. 1990, s. II-93, 39 kohta); asiaT-124/89, Kormeier v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 28.2.1991 (Kok. 1991, s. II-125, 18 kohta); asia T-38/93, Stahlschmidt v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 24.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-227, 19 ja 21 kohta); asia T-545/93, Ksclnvendt v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 13.7.1995 (Kok. H. 1995, s. II-565, 104 kohta).

Masliasin puolison palkkaluokassa B 5 palkkatasolla 1 ansaitsemat palkkatulot eivät 30.11.1989 asti ylittäneet selvästi henkilöstösäännöissä vahvistettua tulorajaa, minkä vuoksi suoritusten ilmeistä perusteettomuutta koskeva edellytys ei täyty ennen tätä päivämäärää tapahtuneiden suoritusten osalta (62 ja 63 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo sitä vastoin, ettei kantaja ole osoittanut 1.12.1989 alkaneen jakson osalta sellaista tavanomaista huolellisuutta, jota hänen virkaiässään vastaavaa vastuullisuutta edellyttävissä tehtävissä olevalta virkamieheltä voidaan odottaa. Masliasin puolison 1.10.1989 voimaan tullut ylennys, palkkaluokan B 5 palkkatason 2 mukainen 1.12.1989 alkaen tapahtunut henkilöstösäännöissä vahvistetun tulorajan merkittävämpi ylittäminen ja vuonna 1982 sattunut vastaava tapaus ovat yhteisvaikutukseltaan sellaisia, että kantajan olisi pitänyt ymmärtää, että hänen oikeutensa perheenhuoltajalisään oli muuttunut perusteiltaan vähintäänkin epävarmaksi 1.12.1989 alkaen (64 ja 67 kohta).

Vaikkei kantaja olisikaan voinut täsmällisesti jo kyseisestä päivästä alkaen määrittää tapahtuneen virheen laajuutta, hänen olisi kuitenkin pitänyt saattaa asia hallinnon käsiteltäväksi, jotta asianmukaiset tarkastukset olisi voitu suorittaa (68 kohta).

Viittaukset: era. asia White v. komissio, 42 kohta.

Asiassa sovellettavien säännösten epäselvyyteen perustuva väite on hylättävä sen vuoksi, että yhteisöjen tuomioistuimet ovat jo useasti todenneet kyseisten säännösten olevan sillä tavoin riittävän selviä ja kiistämättömiä, että toimenhaltija voi tavanomaisella tarkkaavaisuudella havaita, onko perheenhuoltajalisän suorittaminen ollut perusteetonta (69 kohta).

Viittaukset: em. asia Broev. komissio; asia T-93/92, Burck v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 24.2.1994 (Kok. 1994, s. II-201).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi hyväksyä sitäkään väitettä, jonka mukaan kantaja olisi unohtanut 1982 sattuneen vastaavan tapauksen, koska hänelle oli huolellisesti perustellulla päätöksellä ilmoitettu perheenhuoltajalisän epäämisestä ja tuolloin aiheettomasti maksettujen lisien palauttamisvelvollisuudesta (70 kohta).

Henkilöstösääntöjen 85 artiklan soveltamiseen ei millään tavoin vaikuta hallinnon huolimattomuus tai sen virheet, vaikka artiklassa nimenomaisesti edellytetään virhettä hallinnon toiminnassa. On muistettava, että kysymys ei ole siitä, onko virhe ollut hallinnon kannalta ilmeinen vai ei, vaan siitä, onko virhe ollut edunsaajalle ilmeinen. Hallinnon asemaa tuhansien erilaisten lisien maksamisesta vastuullisena elimenä ei myöskään voi sillä olevista nykyaikaisista hallinnointimenetelmistä huolimatta verrata yksittäisen virkamiehen asemaan, koska virkamiehellä on henkilökohtainen intressi tarkistaa hänelle kuukausittain suoritettujen maksujen oikeellisuus (71 ja 72 kohta).

Viittaukset: em. asia Broe v. komissio. 11 kohta; em. asia Stahlschmidt v. parlamentti. 23 kohta.

Kantajan väite vilpittömästä mielestä on hylättävä merkityksettömänä, koska maksun perusteettomuutta henkilöstösääntöjen 85 artiklassa kuvaava ilmaisu ”niin ilmeinen” merkitsee sitä, että palautusvelvollisuus syntyy välittömästi, kun kyseessä on virhe, joka virkamiehen olisi tavanomaista huolellisuutta noudattaen pitänyt havaita (73 kohta).

Viittaukset: em. asia Stempels v. komissio. 10 kohta.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää siis väitteen henkilöstösääntöjen 85 artiklan rikkomisesta siltä osin kuin riidanalaisessa päätöksessä edellytetään 30.11.1989 jälkeen aiheettomasti maksettujen etuuksien palauttamista (75 kohta).

Aiheettomasti maksettujen 520560 LUF: n palauttamisen lainmukaisuus

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei hyväksy väitteitä mielivallasta ja kanteenmuutoskiellon rikkomisesta, koska virkamiehellä on oikeus palkkaetuuksiinsa vain henkilöstösäännöissä vahvistettujen olosuhteiden vallitessa, parlamentilla oli periaatteessa velvollisuus laillisuusperiaatetta noudattaakseen vaatia aiheettomasti suoritetun etuuden palauttamista siitä päivästä lähtien, kun aiheettomia suorituksia oli alun perin maksettu (82 ja 83 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan kantaja ei voi vaatia 29.7.1992 tehdyn päätöksen voimassa pitämistä senkään vuoksi, että hän on itse vedonnut kanteessaan asiassa T-42/93 tätä päätöstä vastaan siihen, että parlamentti sovelsi henkilöstösääntöjen liitteen VII 1 artiklan 3 kohtaa vasta sitten, kun kantajan puoliso oli päässyt palkkaluokan B 4 palkkatasolle 2 ja huomauttanut itse, että palkkaluokkien B 4 ja B 5 palkkatasolla 1 maksettavat suoritukset ovat suurempia kuin palkkaluokan C 3 palkkatasolla 3 olevalle virkamiehelle maksettavat suoritukset (85 ja 86 kohta).

Ratkaisu:

Parlamentin 21.6.1993 tekemä päätös kumotaan siltä osin kuin siinä edellytetään perheenhuoltajalisänä aiheettomasti 1.8.1988 - 30.11.1989 suoritettujen etuuksien palauttamista.

Kanne hylätään muilta osin.