Asia C-197/09 RX-II

M

vastaan

Euroopan lääkevirasto

”Asiassa T-12/08 P annetun tuomion uudelleenkäsittely — Ratkaisukelpoinen asia — Oikeudenmukainen oikeudenkäynti — Kontradiktorinen periaate — Yhteisön oikeuden yhtenäisyyden tai johdonmukaisuuden vahingoittaminen”

Yhteisöjen tuomioistuimen (työjärjestyksen 123 b artiklassa määrätty erityisjaosto) päätös 24.6.2009 (C-197/09 RX) I ‐ 12037

Julkisasiamies J. Mazákin kannanotto 28.10.2009 I ‐ 12044

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 17.12.2009 I ‐ 12052

Tuomion tiivistelmä

Muutoksenhaku – Valitus, joka on todettu perustelluksi – Pääasian ratkaiseminen muutoksenhakutuomioistuimessa – Edellytys – Ratkaisukelpoinen asia – Käsite

Asia ei lähtökohtaisesti ole yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan 1 kohdassa ja saman perussäännön liitteessä I olevan 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ratkaisukelpoinen muutoksenhakutuomioistuimessa, jos asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitellyt tuomioistuin on hyväksynyt oikeudenkäyntiväitteen, jota se ei lykännyt ratkaistavaksi pääasian yhteydessä, ja siten jättänyt kanteen tutkimatta. Sellaisen kanteen asiakysymyksen ratkaiseminen on kuitenkin tietyin edellytyksin mahdollista muutoksenhakumenettelyssä. Asia voi olla näin yhtäältä silloin, kun valituksenalaisen tuomion tai määräyksen kumoamisesta seuraa välttämättä, että kanteen kohteena oleva asiakysymys on ratkaistava tietyllä tavalla, tai toisaalta silloin, kun kumoamiskanteen asiaratkaisu perustuu asianosaisten lausumiin muutoksenhakumenettelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämän päättelyn jälkeen. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 13 artiklan 1 kohta, joka koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisua, jolla valitus hyväksytään, ei tosin ole sanamuodoltaan täysin samanlainen kuin saman perussäännön 61 artiklan ensimmäinen kohta, jonka määräys koskee yhteisöjen tuomioistuinta. Tilanteessa, jossa asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleen tuomioistuimen todetaan menetelleen virheellisesti jättäessään kanteen tutkimatta hyväksyttyään oikeudenkäyntiväitteen, jota se ei lykännyt ratkaistavaksi pääasian yhteydessä, ilmaisua ”asia on ratkaisukelpoinen” on kyseisiä määräyksiä sovellettaessa kuitenkin tulkittava yhdenmukaisesti siitä huolimatta, että – toisin kuin kyseisessä 13 artiklan 1 kohdassa – mainitussa 61 artiklassa annetaan asian ollessa ratkaisukelpoinen yhteisöjen tuomioistuimelle jossain määrin harkintavaltaa myöntämällä sille oikeus palauttaa asia ensimmäiseen oikeusasteeseen. Kyseisessä erityistilanteessa on todettava, ettei asia ole ratkaisukelpoinen, ja palautettava asia sitä ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleeseen tuomioistuimeen käyttämättä tältä osin minkäänlaista harkintavaltaa. (ks. 29, 30, 35 ja 36 kohta)

Puolustautumisoikeuksiin kuuluu kontradiktorinen periaate, jota sovelletaan kaikkiin menettelyihin, jotka voivat johtaa unionin toimielimen päätökseen, joka vaikuttaa huomattavasti tietyn henkilön etuihin. Tämä periaate merkitsee yleisesti oikeudenkäynnin asianosaisten oikeutta siihen, että ne voivat ottaa kantaa tosiseikkoihin ja asiakirjoihin, joihin tuomioistuimet perustavat päätöksensä, ja keskustella tuomioistuimelle esitetyistä todisteista ja huomautuksista sekä oikeudellisista perusteista, jotka tuomioistuin on ottanut huomioon omasta aloitteestaan ja joihin se aikoo perustaa ratkaisunsa. Oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen liittyvien vaatimusten täyttämiseksi asianosaisilla on näet oltava tilaisuus keskustella kontradiktorisesti sellaisista tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista, jotka ovat oikeudenkäyntimenettelyn tuloksen kannalta ratkaisevia. Unionin tuomioistuimet huolehtivat siitä, että niissä noudatetaan kontradiktorista periaatetta ja että ne itse noudattavat sitä. Kontradiktorista periaatetta on sovellettava kaikkiin unionin tuomioistuimissa vireille saatetun oikeudenkäynnin asianosaisiin niiden oikeudellisesta asemasta riippumatta. Myös unionin toimielimet voivat siis vedota siihen silloin, kun ne ovat tällaisen oikeudenkäynnin asianosaisia. (ks. 40–42 kohta)

Oikeudenkäynnin vastaajaa ei voida arvostella siitä, että se olisi vapaasta tahdostaan jättänyt lausumatta ensimmäisessä oikeusasteessa vahingonkorvausvaatimuksen hyväksymisen edellytyksistä ja tarkoituksellisesti vastustanut kannetta pelkästään esittämällä oikeudenkäyntiväitteen. Oikeudenkäyntiväite nimittäin on sekä yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan mukainen oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka, jolla keskustelu ja asian käsittely voidaan prosessiekonomisista syistä rajata koskemaan aluksi vain sitä, onko käsiteltävänä oleva kanne tutkittava. Tällä oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvällä seikalla voidaan siten välttää se, että asianosaiset kirjelmissään ja tuomioistuin käsittelisivät itse asiakysymystä, vaikka kanne on jätettävä tutkimatta. Näin ollen olisi vastoin oikeudenkäyntiväitettä koskevien määräysten tarkoitusta, jos oikeudenkäyntiväitteen esittäneen vastaajan olisi pakko varmuuden vuoksi vastata myös pääasiaan samanaikaisesti tai, jos hän on voittanut asian ensimmäisessä oikeusasteessa, valituksen johdosta antamassaan vastineessa. (ks. 47–51 kohta)

Unionin tuomioistuimelle kuuluu sille henkilöstösääntöjen 91 artiklassa myönnetyn täyden harkintavallan mukaisesti kokonaisvaltaisen ratkaisun antaminen sen käsiteltäväksi saatettuihin oikeusriitoihin. Vaikkei sitä olisi oikeassa järjestyksessä vaadittukaan, unionin tuomioistuimilla on tällä perusteella toimivalta kumoamisratkaisun lisäksi myös tarvittaessa viran puolesta velvoittaa vastaaja korvaamaan sen virheellisestä virkatoiminnasta aiheutunut aineeton vahinko. Unionin tuomioistuimet eivät kuitenkaan lähtökohtaisesti voi perustaa ratkaisuaan oikeudelliseen perusteeseen, joka on otettu huomioon omasta aloitteesta, vaikka se olisikin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluva peruste, jolleivät ne ole kehottaneet asianosaisia ensin esittämään huomautuksensa kyseisestä perusteesta. Tästä seuraa, että unionin tuomioistuimille unionin toimielinten ja niiden henkilöstön välisissä rahasuoritusta koskevissa oikeudenkäynneissä annetun täyden harkintavallan ei voida katsoa antavan kyseisille tuomioistuimille toimivaltaa olla sellaisessa riita-asiassa noudattamatta kontradiktoriseen periaatteeseen liittyviä menettelysääntöjä. (ks. 55–58 kohta)