Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua direktiiviä 80/987 on tulkittava siten – tämän rajoittamatta kyseisen direktiivin 1 artiklan 2 kohdan mahdollista soveltamista –, että jäsenvaltiossa asuvien merimiesten, jotka yhtiö, jonka sääntömääräinen kotipaikka on kolmannessa valtiossa mutta jonka tosiasiallinen kotipaikka on edellä mainitussa jäsenvaltiossa, on ottanut palvelukseen kyseisessä jäsenvaltiossa sellaisen työsopimuksen mukaisesti, jonka mukaan sopimukseen sovelletaan kyseisen kolmannen valtion oikeutta, jotta nämä työskentelisivät työntekijöinä kyseisen yhtiön omistamalla risteilyaluksella, joka käyttää kyseisen kolmannen valtion lippua, on voitava sen jälkeen, kun kyseinen yhtiö on asetettu konkurssiin asianomaisen jäsenvaltion tuomioistuimessa kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavan oikeuden mukaisesti, saada direktiivissä säädettyä suojaa heillä kyseiseltä yhtiöltä olevien maksamattomien palkkasaatavien osalta. Tämän osalta on merkityksetöntä, että työsopimuksiin sovelletaan kolmannen valtion oikeutta, että alus käyttää kyseisen kolmannen valtion lippua, että työnantajan sääntömääräinen kotipaikka on kyseisessä valtiossa tai että asianomainen jäsenvaltio ei voi vaatia tällaisen työnantajan osallistuvan direktiivin 80/987 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun palkkaturvajärjestelmän rahoittamiseen.

Näistä seikoista ensimmäisestä on todettava, että vaatimus, joka koskee maksamattomia palkkasaatavia vastaavan summan maksamista ja jonka työntekijä osoittaa palkkaturvajärjestelmälle, on erotettava vaatimuksesta, jonka tällainen työntekijä esittää maksukyvyttömälle työnantajalle ja jolla pyritään tällaisten saatavien maksamiseen.

Toiseksi yhtäältä siitä, että alus käyttää kolmannen valtion lippua, ja toisaalta siitä, että työnantajan sääntömääräinen kotipaikka on samassa kolmannessa valtiossa, on todettava, että kriteerit, joiden direktiivissä 80/987 edellytetään täyttyvän, jotta siinä säädettyä suojaa voidaan soveltaa, koskevat lähinnä työntekijän asemaa ja sitä, että työnantajaan on kohdistunut velkojien yhteistä tyydyttämistä koskeva menettely jäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti. Kyseisen direktiivin säännöksistä ja erityisesti sen 1 artiklasta, jossa rajataan sen soveltamisalaa, ei sen sijaan ilmene, että työnantajan sääntömääräisen kotipaikan tai aluksen, jolle työntekijät on otettu palvelukseen, käyttämän lipun olisi oltava kriteerejä, joiden mukaan kyseinen rajaaminen tapahtuu. Direktiivillä 80/987 säädetyn kaltaisen mekanismin vahvistaminen ei lisäksi estä aluksen lippuvaltiota käyttämästä tehokkaasti lainkäyttövaltaansa kyseiseen alukseen tai sen miehistöön, kun on kyse alusta koskevista sosiaalisista kysymyksistä, kuten Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa ja 94 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan b alakohdassa määrätään.

Kolmanneksi on todettava siitä, että jäsenvaltio ei voi vaatia työnantajan osallistuvan direktiivin 80/987 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun palkkaturvajärjestelmän rahoittamiseen, että direktiivin 80/987 5 artiklan b alakohdasta ilmenee, että siitä, että työnantajat osallistuvat palkkaturvajärjestelmien rahoitukseen, säädetään yksinomaan tapauksessa, jossa viranomaiset eivät vastaa tästä kokonaan, joten kyseisen direktiivin systematiikan perusteella mahdollinen yhteys työnantajan maksuvelvollisuuden ja palkkaturvajärjestelmien toiminnan välillä ei ole millään tavoin välttämätön.

(ks. 43–45, 47, 48, 66–68 ja 71 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)