Polkumyynniltä suojautumisesta annetun perusasetuksen N:o 384/96 5 artiklan 4 kohta (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 5 artiklan 4 kohta) ei sisällä mitään velvoitetta komissiolle lopettaa vireillä oleva polkumyynnin vastainen menettely, jos valituksen tukitaso alittaa yhteisön tuotannon 25 prosentin vähimmäiskynnyksen. Tämä artikla koskee vain sitä tukiastetta, joka on välttämätön valitukselle, jotta komissio voi aloittaa menettelyn. Lisäksi komissio ei ole mainitun asetuksen 9 artiklan 1 kohdan (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 9 artiklan 1 kohta) mukaan velvollinen päättämään menettelyä, kun valitus peruutetaan. Saman on sitä suuremmalla syyllä koskettava pelkästään valituksen saaman tuen vähenemistä. Koska perusasetuksen 5 artiklan 4 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohtaa voidaan kyseisen asetuksen 11 artiklan 5 kohdan (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 11 artiklan 5 kohta) perusteella soveltaa tarkastelumenettelyyn, edellä esitetyt periaatteet pätevät myös siinä tapauksessa, että tuki tarkastelupyynnölle alittaa tarkasteluun liittyvän tutkimuksen aikana 50 prosentin kynnyksen yhteisön tuotannosta. Tästä seuraa, että toimielimillä on oikeus jatkaa tarkastelumenettelyä huolimatta siitä, ettei perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa mainittua 50 prosentin kynnystä enää saavuteta.

Polkumyynniltä suojautumisesta annetun perusasetuksen N:o 384/96 4 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 4 artiklan 1 kohta) määritellään yhteisön tuotannonalalla tarkoitettavan joko ”samankaltaisten tuotteiden tuottajia yhteisössä kokonaisuutena” tai ”niitä tuottajia, joiden yhteinen tuotanto muodostaa [kyseisen asetuksen] 5 artiklan 4 kohdassa [(josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 5 artiklan 4 kohta)] tarkoitetussa merkityksessä pääosan kyseisten [samankaltaisten] tuotteiden koko yhteisön tuotannosta” niin, että kummassakin tapauksessa yhteisön tuotannonalan ulkopuolelle voidaan jättää tuottajat, joita koskevat saman asetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyt tilanteet. Toimielimillä on laaja harkintavalta valinnan tekemisessä tämän vaihtoehdon kahden osan välillä.

Lisäksi on todettava, että yhteisön tuotannonalan, sellaisena kuin se ymmärretään vahingon määrittämisen kannalta, ei välttämättä tarvitse muodostua samoista yhteisön tuottajista, jotka muodostavat sen yhteisön tuotannonalan, joka on otettu huomioon sen toteamiseksi, oliko alkuperäisellä valituksella tai tarkastelupyynnöllä perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdan mukainen riittävä tuki. Yhtäältä jälkimmäisessä tapauksessa yhteisön tuotannonala voi viimeksi mainitun säännöksen sanamuodon perusteella käsittää vain ne yhteisön tuottajat, jotka tukevat valitusta tai pyyntöä, kun taas ensin mainitussa tapauksessa se voi kattaa kaikki yhteisön tuottajat siitä riippumatta, ovatko ne antaneet tällaisen tukensa vai eivät. Toisaalta on muistettava, että toimielimet määrittelevät yhteisön tuotannonalan vahingon määrittämisen kannalta menettelyn aloittamisen jälkeen.

Jos yhteisön tuottaja, joka alun perin tuki valitusta tai tarkastelupyyntöä, peruuttaa menettelyn kuluessa tukensa tai kieltäytyy yhteistyöstä komission kanssa, tällaista tuottajaa ei sisällytetä yhteisön tuotannonalaan vahingon määrittämisen kannalta, jos toimielimet päättävät määritellä tämän tuotannonalan käyttämällä perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädettyä toista vaihtoehtoista tapaa.

Perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut asetuksen N:o 1225/2009 9 artiklan 1 kohta) nimenomaisesti tai implisiittisesti tarkoitetut tilanteet edellyttävät määritelmällisesti, ettei kyseisen asetuksen 5 artiklan 4 kohdassa säädettyä 50 prosentin kynnystä enää saavuteta. Kun toimielimet määrittelevät laajaa harkintavaltaansa käyttäen yhteisön tuotannonalan perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun vaihtoehdon toisen osan avulla, kyseisessä säännöksessä oleva yleinen viittaus saman asetuksen 5 artiklan 4 kohtaan voidaan ilmaisun ”pääosan kyseisten tuotteiden koko yhteisön tuotannosta” osalta ymmärtää vain viittauksena 25 prosentin kynnykseen 50 prosentin kynnyksen sijaan. Tällainen ratkaisu on vielä selvempi, kun otetaan huomioon, että vaatimuksella siitä, että yhteisön tuotannonalan on muodostettava pääosa koko yhteisön tuotannosta, pyritään takaamaan se, että kyseiseen tuotannonalaan kuuluvien tuottajien yhteenlaskettu tuotanto on riittävän edustava.

(ks. 92–95 kohta)