Asia T‑567/14

Group OOD

vastaan

Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto

”EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin GROUP Company TOURISM & TRAVEL rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aikaisemmat kansalliset rekisteröimättömät tavaramerkit GROUP Company TOURISM & TRAVEL — Suhteellinen hylkäysperuste — Kansallisen oikeuden soveltaminen — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta — Todisteet kansallisen oikeuden sisällöstä — Asetuksen (EY) N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan d alakohta — Valituslautakunnassa esitettyjen todisteiden huomiotta jättäminen — Valituslautakunnan harkintavalta — Asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohta”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 29.6.2016

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 19 säännön 2 kohdan d alakohta)

EU-tavaramerkki – Kolmansien huomautukset ja väite – Väitteen tueksi esitetyt tosiseikat, todisteet ja huomautukset – Todisteet asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun aikaisemman oikeuden hankkimisesta sekä sen antaman suojan laajuudesta ja voimassaolon jatkumisesta – Seikat, joilla on tarkoitus osoittaa sovellettavan kansallisen lain sisältö – Kohde – Virallisesta lähteestä peräisin olevaa lainsäädäntötekstiä ei tarvitse toimittaa

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta ja 76 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 19 säännön 2 kohdan d alakohta ja 50 säännön 1 kohdan kolmas alakohta)

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan b alakohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 19 säännön 2 kohdan d alakohta)

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta ja 65 artikla; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 19 säännön 2 kohdan d alakohta)

Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen tarkoituksena on Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) valituslautakuntien päätösten laillisuuden valvonta Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 65 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei siis ole tutkia uudelleen tosiseikkoja tässä tuomioistuimessa ensimmäistä kertaa esitettyjen todisteiden valossa. Mikään ei tosin estä asianosaisia tai unionin yleistä tuomioistuinta käyttämästä sellaisen kansallisen oikeuden, johon Euroopan unionin oikeudessa viitataan, tulkinnassa tukena kansallista lainsäädäntöä, oikeuskäytäntöä ja oikeuskirjallisuutta, kun tarkoituksena ei ole moittia valituslautakuntaa siitä, ettei se ole ottanut huomioon tietyn kansallisen tuomion tosiseikkoja, vaan vedota tuomioihin tai oikeuskirjallisuuteen sellaisen kanneperusteen tueksi, joka perustuu siihen, että valituslautakunta on soveltanut virheellisesti kansallisen oikeuden säännöstä. Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla aikaisemman oikeuden olemassaoloon perustuvan väitteen yhteydessä kansallisia oikeussäännöksiä sisältävät asiakirjat eivät kuitenkaan ole kansallisista lainsäädännöistä johdettuja seikkoja, jotka unionin yleinen tuomioistuin voisi ottaa huomioon tulkitessaan kansallista oikeutta edellä mainitun oikeuskäytännön mukaisesti, vaan ne ovat yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettuja todisteita, joiden tarkoituksena on osoittaa sovellettavan kansallisen oikeuden sisältö. Koska näitä asiakirjoja ei ole esitetty EUIPO:ssa käytävässä hallinnollisessa menettelyssä, ne on jätettävä tutkimatta. (ks. 19–21 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 26–28 kohta)

Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan b alakohdan säännösten soveltamiseksi on otettava huomioon muun muassa kansallinen säännöstö, johon on vedottu, ja kyseessä olevassa jäsenvaltiossa annetut tuomioistuinratkaisut. Tällä perusteella väitteentekijän on osoitettava, että kyseinen merkki kuuluu jäsenvaltion oikeuden, johon on vedottu, soveltamisalaan ja että sen nojalla voidaan kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttö. Näin ollen yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan d alakohdalla asetetaan väitteentekijälle velvollisuus esittää Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) paitsi todisteet, jotka osoittavat, että väitteentekijän sovellettaviksi vaatimien kansallisten säännösten mukaan edellytykset sille, että tämä voi vastustaa EU-tavaramerkin rekisteröintiä aikaisemman oikeuden perusteella, täyttyvät, myös todisteet kyseisten säännösten sisällöstä. Näin ollen silloin, kun asianosaiset eivät ole esittäneet mitään väitteitä tai todisteita tästä, EUIPO:lla ei ole viran puolesta velvollisuutta etsiä sovellettavaa kansallista oikeutta koskevaa näyttöä. (ks. 29, 33 ja 34 kohta)

Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan d alakohdassa ei luetella täsmällisesti ja tyhjentävästi asiakirjoja, jotka on esitettävä Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun aikaisemman oikeuden olemassaoloon perustuvan väitteen tueksi. Koska tässä viimeksi mainitussa säännöksessä mainitaan vain velvollisuus esittää todisteet asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun aikaisemman oikeuden hankkimisesta sekä sen antaman suojan laajuudesta ja voimassaolon jatkumisesta ilman muita täsmennyksiä, väitteentekijän ei näin ollen voida olettaa tietävän tarkkaan, mitkä asiakirjat sen pitää esittää väitteensä tueksi. Valituslautakunnan harkintavaltaa sen ottaessa huomioon tosiseikat ja todisteet, jotka asianosaiset ovat esittäneet liian myöhään, ei siten voida käyttää rajoittavasti. Näin ollen valituslautakunta, joka ei ole käyttänyt edes rajoittavasti harkintavaltaa, joka sille kuitenkin kuului, ja kun se on tällä perusteella kieltäytynyt ottamasta huomioon sille esitetyt viittaukset sovellettavaan kansalliseen oikeuteen, rikkoo asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohtaa ja asetuksen N:o 2868/95 50 säännön 1 kohdan kolmatta alakohtaa, (ks. 53, 55, 56, 59 ja 61 kohta)

Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun aikaisemman oikeuden olemassaoloon perustuvan väitteen yhteydessä yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan d alakohdassa ei luetella täsmällisesti ja tyhjentävästi seikkoja, jotka osoittavat aikaisemman oikeuden suojan olemassaolon, voimassaolon ja laajuuden asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja jotka väitteentekijän, joka vetoaa tällaiseen oikeuteen, pitäisi esittää Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO). Näin ollen merkityksellisen kansallisen lainsäädännön voidaan katsoa olevan yksi niistä seikoista, jotka osoittavat aikaisemman oikeuden hankkimisen, voimassaolon ja suojan asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Asetuksissa N:o 207/2009 ja 2868/95 tai oikeuskäytännössä ei kuitenkaan yksilöidä sitä, millä tavalla kansallisen lainsäädännön sisältö on näytettävä toteen. Väitteentekijältä vaadittujen kansallisen oikeuden säännösten on mahdollistettava se, että EUIPO voi yksilöidä sovellettavan oikeuden oikein ja yksiselitteisesti. Näiden sovellettavaa lainsäädäntöä koskevien tietojen on mahdollistettava se, että EUIPO ymmärtää ja soveltaa tämän lainsäädännön sisältöä sekä suojan saamista koskevia edellytyksiä ja suojan laajuutta, ja se, että hakija voi käyttää puolustautumisoikeuksiaan. Näihin tavoitteisiin pääsemiseksi ei virallisesta lähteestä peräisin oleva lainsäädäntöteksti kuitenkaan ole välttämätön. (ks. 58, 69 ja 70 kohta)