ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kanne 15.12.2020 – Aurubis v. komissio

(Asia T-729/20)

(2021/C 44/78)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Aurubis AG (Hampuri, Saksa) (edustajat: asianajajat S. Altenschmidt ja J. Hoss)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan 8.12.2020 tehdyn Euroopan komission päätöksen (viitenumero Ares (2020)7439507 – 08/12/2020) ja

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja vaatii kanteessaan kumoamaan 8.12.2020 tehdyn päätöksen, jolla komissio Verwaltungsgericht Berlinissä (Berliinin hallintotuomioistuin, Saksa) käydyn välitoimimenettelyn ja Umweltbundesamtin ((liittovaltion ympäristövirasto, Saksa) vastaavan pyynnön yhteydessä kieltäytyi myötävaikuttamasta päästötodistusten siirtoon, jotta voitaisiin taata väliaikaisesti kantajan oikeus saada ilmaisia päästöoikeuksia ja unionin tuomioistuimen ennakkoratkaisupyyntöä koskevassa asiassa C-271/20 antaman tuomion tehokas vaikutus.

Kanne perustuu seuraaviin kanneperusteisiin.

1. Mainittu 8.12.2020 tehty komission päätös koskee kantajaa suoraan ja erikseen. Sillä on siten oikeus nostaa kanne.

2. Komissiolla on kansallisissa tuomioistuimissa haetun välitoimen myöntämisen yhteydessä tehokkaan oikeussuojan takaamista koskevan periaatteen, joka on osa unionin oikeutta, perusteella velvollisuus myötävaikuttaa siihen, että oikeus saada päästötodistuksia voidaan taata ennen niiden voimassaolon päättymistä.

3. Direktiivi 2003/87/EY (1) ja asetus (EU) N:o 389/2013 (2) muodostavat oikeudellisen kehyksen tällaiselle myötävaikuttamiselle ja päästötodistusten siirtämiselle jäsenvaltioissa oleville tileille.

(1) Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/87/EY (EUVL 2003 L 275, s. 32).

(2) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston päätösten N:o 280/2004/EY ja N:o 406/2009/EY mukaisen unionin rekisterin perustamisesta ja komission asetusten (EU) N:o 920/2010 ja (EU) N:o 1193/2011 kumoamisesta 2.5.2013 annettu komission asetus (EU) N:o 389/2013 (EUVL 2013, L 122, s. 1).
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan asiassa on loukattu huolenpitovelvollisuutta ja suhteellisuusperiaatetta ja jonka mukaan kyseessä on lisäksi väärinkäytös. Kantaja esittää tässä yhteydessä, että vastaajan asenne on vain vaikeuttanut hänen jo entuudestaan heikkoa terveydentilaansa, sillä riitautetut päätökset, joilla ajanjaksoille 18.3.–18.4. ja 20.4.–20.5.2020 päivätyt lääkärintodistukset hylättiin ja joilla häntä uhattiin kurinpitotoimenpiteillä, johtivat hänen yleisen ahdistuneisuutensa pahenemiseen.
1)

Ensimmäisen kanneperuste, joka koskee sitä, että oikeutta palkan vuosittaiseen mukauttamiseen, joka kattaa vähintään inflaation Luxemburgissa, on loukattu, ja Staff Regulation I:n 20 artiklaa ja liitettä I on rikottu.
C 35/53

Kanne 18.11.2020 – OG v. EIP

(Asia T-695/20)

(2021/C 35/71)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: OG (edustajat: asianajajat L. Levi ja M. Vandenbussche)

Vastaaja: Euroopan investointipankki

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— ottaa tämän kanteen tutkittavaksi ja toteaa sen perustelluksi;

tämän vuoksi

— velvoittaa EIP:n maksamaan 16 kuukauden palkan ja 6 kuukauden lähtöpalkkion eli 317 668 euron suuruisen summan ensimmäisen vahingonkorvausvaatimuksen esittämisen ajankohtana 23.10.2019; tämä määrä on päivitettävä maksuhetkellä;

— velvoittaa EIP:n korvaamaan henkisestä kärsimyksestä kohtuulliseksi arvioidut 50 000 euroa;

— tarvittaessa kumoaa vahingonkorvausvaatimuksen hylkäämistä koskevan päätöksen, joka on päivätty 9.3. ja vastaanotettu 10.3.2020;

— tarvittaessa kumoaa 8.8.2020 tehdyn päätöksen, jolla hallinnon sisäinen valitus implisiittisesti hylättiin;

— määrää prosessinjohtotoimena oikeuden tutustua SSTL:n raporttiin;

— velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja pyrkii kanteellaan saamaan todetuksi Euroopan investointipankin (EIP) korvausvastuun sellaisten tapahtumien johdosta, jotka hänen mukaansa erikseen tai kokonaisuutena tarkasteltuina osoittavat EIP:n toimineen virheellisesti tavalla, joka aiheutti hänelle vahinkoa ja hänen sairastumisensa, ja esittää kanteensa tueksi yhden kanneperusteen, jonka mukaan EIP on laiminlyönyt huolenpitovelvollisuuden ja loukannut hyvän hallinnon ja avoimuuden periaatteita, ja yleisemmin laiminlyönyt jokaista työnantajaa koskevan yleisen varovaisuus- ja huolellisuusvelvoitteen.

Kantaja väittää tässä asiassa, että jos EIP olisi säännöllisesti toteuttanut vaadittavat turvallisuustoimenpiteet rakennuksissaan, erään harjoittelijan traaginen itsemurha olisi jäänyt tapahtumatta. Hän väittää myös, että jos EIP olisi kantanut vastuunsa tämän itsemurhan osalta ja täyttänyt henkilöstöönsä kuuluviin nähden – erityisesti kantajan kaltaisiin, jotka olivat suoraan tekemisissä tämän itsemurhatapauksen kanssa –, velvollisuutensa, jotka koskevat läpinäkyvyyttä ja mukana oloa, avoimuutta ja avunantoa, kantaja ei olisi nyt työkyvyttömyyseläkkeellä oleva henkilöstön jäsen, joka kärsii ja jonka uralla ja ansioiden tunnustamisella ei enää työnantajan, jota hän kuitenkin oli palvellut uskollisesti, silmissä ole merkitystä.

Kantaja väittää, että tosiseikat osoittavat myös, että sen sijaan, että EIP olisi käyttäytynyt vastuullisen ja suojelevan työnantajan tavoin, se on EIP:n harjoittelijan itsemurhatapauksen jälkeen harjoittanut politiikkaa, jonka tarkoituksena on ollut kantajan maineen tahraaminen ja hänen halventamisensa aina siinä määrin, että hän on luhistunut fyysisesti ja henkisesti. Kantaja tuntee 30 vuoden esimerkillisen uran jälkeen tulevansa kohdelluksi vain keskinkertaisena ja epärehellisenä työntekijänä.
5)

Viides kanneperuste, joka perustuu siihen, ettei valintalautakunta ole noudattanut perusteluvelvollisuuttaan asiaa uudelleen tutkittaessa, ja siihen, että tehokasta oikeussuojaa koskevaa oikeutta, hyvän hallinnon periaatetta ja puolustautumisoikeuksia on loukattu siltä osin kuin valintalautakunta on noudattanut perusteluissaan vakiokaavaa, josta ei ilmene, onko kantajan pätevyyttä arvioitu, ja mitkä arviointiperusteet tältä osin on tosiasiallisesti otettu huomioon.
—

joka tapauksessa hyväksyy seuraavat vaatimukset: — myöntää 25 000 euron suuruisen vahingonkorvauksen siitä, että on loukattu kantajan ruumiillista ja henkistä koskemattomuutta, hänen oikeuttaan ajatuksen vapauteen ja sananvapauteen, hänen oikeuttaan hyvään hallintoon ja hänen oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin — myöntää 25 000 euron suuruisen vahingonkorvauksen kantajalle aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä — myöntää korvauksen sairauskuluista (joita ei korvata EIP:n sairausvakuutuksesta) sen vahingon seurauksena, jonka vastaaja aiheutti kantajalle ja jonka määrä on 200 euroa (arvonlisävero mukaan luettuna) — velvoittaa korvattaviksi oikeudenkäyntikulut, joiden väliaikainen määrä on 15 000 euroa.
4.

Neljäs kanneperuste, joka koskee sitä, että evätessään ehdollista myyntilupaa koskevan hakemuksen sillä perusteella, että ”Hopveusia koskeva riski-hyötysuhde ei [ollut] myönteinen”, Euroopan komissio ei ole noudattanut Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 726/2004 soveltamisalaan kuuluvista ihmisille tarkoitettujen lääkkeiden ehdollisista myyntiluvista 29.3.2006 annetussa komission asetuksessa N:o 507/2006 säädettyjä puitteita, ja riidanalaisella päätöksellä on näin ollen loukattu yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatetta. Kantajan mukaan tämä johtopäätös perustuu oikeudelliseen virheeseen ja ilmeiseen arviointivirheeseen, koska asetuksessa N:o 507/2006 ei aseteta ehdollisen myyntiluvan myöntämisen edellytykseksi sitä, että hakija esittää täydelliset kliiniset tiedot, joihin ei kohdistu menetelmiä koskevia rajoituksia. Ehdolliset myyntiluvat ”perustuvat suppeampiin tietoihin kuin mitä tavanomaisesti edellytetään, ja niille asetetaan erityisedellytyksiä”. Nyt käsiteltävässä asiassa lääketurvallisuuden riskinarviointikomitea ja lääkevalmistekomitea ovat tarkistaneet tutkimukset natriumoksibaattia sisältävien lääkkeiden vuosittaisen arvioinnin yhteydessä ja nämä komiteat ja Euroopan komissio ovat siis vahvistaneet biologisesti samanarvoisen Alcover-valmisteen validiteetin. Kantajan mukaan EMA ei näin ollen ole voinut katsoa, että kantajan esittämien tutkimusten, joista tietyt on validoitu vuoden 2010 tieteellisessä lausunnossa, rajoitukset ovat olleet huomattavia ja ratkaisevia ehdollisen myyntiluvan osalta, kun vastaavanlaista kritiikkiä ei ole esitetty kilpailijoille myönnettävien ehdottomien myyntilupien yhteydessä.
—

lausuu SEUT 256 artiklan 3 kohdan, SEUT 263 artiklan 1 kohdan ja SEUT 267 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella asiakysymykseen nähden liitännäisesti ja ennakkoratkaisullisesti 12.11.2018 annetun valituslautakuntien puheenjohtajiston päätöksen 2018-9 18 artiklan 1 kohdassa olevan säännöksen lainmukaisuudesta, kun siinä ei ole mainittu velvollisuutta muuttaa valituslautakunnan kokoonpanoa tilanteissa, joissa on kyse valituksesta sellaisessa väitemenettelyssä tehtyyn päätökseen, joka on muutoksenhaun kohteena Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2107/1001 tai minkä tahansa muun sen soveltamiseen liittyvän oikeussäännön virheellisen soveltamisen perusteella, koska mainittu säännös on ristiriidassa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 ja 47 artiklassa tarkoitettuun hyvän hallinnon periaatteeseen ja tehokkaita oikeussuojakeinoja/puolueetonta tuomioistuinta koskevaan periaatteeseen perustuvien pakottavien määräysten kanssa
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan kantajien luottamuksellisuuden suojaa koskeva oikeus on kirjoittamaton mutta unionin oikeuden mukainen perusoikeus, joka on tunnustettu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Kantajat katsovat, että tämän oikeuden käyttämisen ehtona ei voi olla se, että kantajat osoittavat, että niiden luottamuksellisen viestinnän ja sen tutkimuksen, jota luottamuksellisuus koskee, välillä on olennainen yhteys. Tämä olisi ristiriidassa luottamuksellisuuden suojan tarkoituksen kanssa.
—

kumoamaan Belgian Ducatt NV:n hyväksi toteuttamista toimenpiteistä SA.39990 (2016/C) (ex 2016/NN) (ex 2014/FC) (ex 2014/CP) 26.5.2020 annetun komission päätöksen C(2020) 3287 final ja
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu asetuksen (EY) N:o 443/2009 12 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, luettuna yhdessä täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2015/158 (3) 1 artiklan 3 kohdan ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 725/2011 (4) 6 artiklan 1 kohdan kanssa, rikkomiseen. Vastaaja on päätöksellään rikkonut edellä mainittuja säännöksiä, koska se ei ole ad hoc -tarkastuksissa soveltamansa testausmenetelmän yhteydessä suorittanut tiettyä esivakautusta: — Komissio on vahvistanut täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2015/158 1 artiklan 3 kohdassa tietyn testausmenetelmän. Saman päätöksen johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa komissio vahvistaa implisiittisesti, että kyseinen testausmenetelmä edellyttää tiettyä esivakautusta. — Toisin kuin täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 725/2011 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä edellytetään, todennettavissa ja toistettavissa olevia sekä vertailukelpoisia tuloksia ei voida saada ilman tiettyä esivakautusta. — Toisin kuin täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 725/2011 6 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä edellytetään, testausmenetelmällä ei ilman tiettyä esivakautusta voida osoittaa innovatiivisesta teknologiasta saatavaa hiilidioksidipäästöhyötyä reaaliolosuhteita vastaavalla ja tilastollisesti merkittävällä tavalla. — Ilman tiettyä esivakautusta ei myöskään ole olemassa riittävää asiayhteyttä asetuksessa (EY) N:o 692/2008 (5) ja asetuksessa (EU) 2017/1151 (6) säänneltyyn uuden eurooppalaisen ajosyklin (NEDC) ja yhdenmukaistetun kevyiden hyötyajoneuvojen kansainvälisen testimenetelmän (WLTP) mukaiseen ”lakisääteiseen testausmenetelmään”. Testausmenetelmän tarkoituksesta ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 725/2011 johdanto-osan yhdeksännestä perustelukappaleesta kuitenkin johtuu, että käytettävän testausmenetelmän on perustuttava ”lakisääteiseen testausmenetelmään”, joten – mainitussa testausmenetelmässä noudatettavan menettelytavan mukaisesti – myös tietty esivakautus olisi ollut välttämätön.
3)

Kolmas kanneperuste, joka perustuu siihen, että tässä tapauksessa vuoden 1976 Euroopan vaalisäädöksen 7 artiklan toisen kohdan aineellinen ja muu kuin kaavamainen tulkinta on tarpeen siltä osin kuin yhteensopimattomuusperusteen aineelliset soveltamisedellytykset eivät olleet täyttyneet, koska Junquerasilta on jatkuvasti otettu pois mahdollisuus hoitaa edustajainhuoneen jäsenen tehtävää ja häneltä on pidätetty kaikki muut oikeudet ja niihin liittyvät palkkiot ja koska hänet on pysytetty lisäksi vastoin hänen tahtoaan mainitussa tehtävässä, koska häntä on fyysisesti ja aineellisesti ja vastoin hänen tahtoaan estetty luopumasta siitä siten, että hän voisi aloittaa hoitamaan täysimääräisesti tehtäväänsä Euroopan parlamentin jäsenenä.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisella päätöksellä loukataan asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 3 kohdasta ilmenevää tarpeellisuusperiaatetta ja/tai Facebookin puolustautumisoikeuksia ja/tai se merkitsee harkintavallan väärinkäyttöä, koska päätöksessä vaadituista asiakirjoista suurin osa on sellaisia, joilla ei ole lainkaan merkitystä ja/tai ne ovat henkilökohtaisia. Näin ollen komissio teki oikeudellisen virheen ja/tai virheen arvioinnissaan, kun se sovelsi asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 3 kohtaa.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan komission on rikkonut lakisääteistä vaatimusta, jonka mukaan SEUT 107 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti sisämarkkinoille soveltuvaksi katsotulla valtiontuella on korvattava poikkeuksellisista tapahtumista aiheutunut vahinko, eikä vain vahinkoa, joka on aiheutunut yhdelle tällaisista tapahtumista kärsineelle.
2)

Toinen kanneperuste: vastaaja ei ole tutkinut tosiseikkoja riittävällä tavalla, ja jos se olisi tutkinut ne asianmukaisesti, sen olisi pitänyt aloittaa toisen vaiheen menettely — RWE:n markkinavoiman kasvua on tarkasteltu vain sähkön määrän ja kapasiteetin perusteella ilman, että olisi suoritettu perusteellinen ja tarpeellinen tarkastelu muiden indikaattorien osalta, joita ovat E.ON:n välittömän kilpailun häviäminen, Residual Supply Index –indikaattori, (RSI), joka ilmaisee tarjoajan välttämättömyyttä kysynnän kattamiseksi, ja markkinoiden keskittymisen aste. — Vastaaja ei ole ottanut huomioon energia-alan pitkiä investointisyklejä ja tarkasteli liittymän vaikutusten arvioimiseksi historiallisia tietoja ja tulevaisuudennäkymiä ajallisesti liian suppeasti. — Markkinavoimaa on tutkittu virheellisesti, koska RWE:n ja E.ON:in välisiä kattavia kytkentöjä energiamarkkinoilla ei ole arvioitu, vaikka ne on laskettu mukaan menettelyn M.8870 Reserve-Carve-outiin perustuvaan kapasiteettiin. — Tarkastelu on kokonaisuudessaan ja lainvastaisesti rajoitettu nykyhetkeen, ja siinä on jätetty huomiotta tuleviin vuosiin kohdistuvat vaikutukset (esimerkiksi siltä osin kuin kyse on vihreästä energiasta ja hiilestä irtautumisesta), joten vastaaja ei ole voinut todeta, onko olemassa vaaraa pysyvästä vahingosta kilpailulle.
4)

Neljännen kanneperusteen mukaan mainitun 25.3.2015 tehdyn SRB:n päätöksen 5 artiklaa on rikottu ja huolenpitovelvollisuus on laiminlyöty. Kantaja perustaa vahingonkorvausvaatimuksen sihen, että vastaaja on toiminut virheellisesti, kantaja on kärsinyt vahinkoa ja virheen ja vahingon välillä on syy-yhteys.
2.

Avustamispyyntönsä hylkäämispäätöstä vastaan kantaja vetoaa viiteen kanneperusteeseen: — Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan avustamisvelvollisuutta on laiminlyöty — Toinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 12 a artiklaa on rikottu — Kolmas kanneperuste, jonka mukaan henkilöstösääntöjen 12 a artiklaa on tulkittu virheellisesti ja on tehty oikeudellinen virhe — Neljäs kanneperuste, jonka mukaan oikeutta tulla kuulluksi tehokkaasti on loukattu — Viides kanneperuste, jonka mukaan analysoitavaksi toimitettuja seikkoja arvioitaessa on tehty ilmeinen arviointivirhe.
C 215/56

Kanne 23.4.2020 – JU ym. v. neuvosto

(Asia T-252/20)

(2020/C 215/64)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: JU, JV, JW, JY JZ, KA ja KB (edustajat: barrister P. Tridimas, solicitor, A. von Westernhagen ja solicitor D. Harrison)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamista Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä koskevan sopimuksen tekemisestä 30.1.2020 annetun neuvoston päätöksen (EU) 2020/135 (1) siltä osin kuin siinä heiltä riistetään heidän asemansa unionin kansalaisina ja heidän tähän asemaan perustuvat oikeutensa ilman heidän suostumustaan ja ilman asianmukaista menettelyä;

— velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat väittävät, että riistäessään heiltä heidän unionin kansalaisen asemansa ja siihen perustuvat perusoikeudet neuvosto on rikkonut SEUT 20 ja SEUT 23 artiklaa, SEUT 50 artiklaa, perusoikeuskirjan 39, 40, 45 ja 46 artiklaa sekä 7 ja 19 artiklaa sekä loukannut suhteellisuusperiaatetta, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta.

Kantajat väittävät siis, että unionin kansalaisuus on unionin kansalaisten perustavanlaatuinen asema. Sellaisena se on luonteeltaan henkilökohtainen ja kun se on kerran annettu, se ei automaattisesti häviä Yhdistyneen kuningaskunnan erotessa. Kantajat väittävät, että keneltäkään ei voida mielivaltaisesti riistää hänen asemaansa unionin kansalaisena ja siitä johtuvia oikeuksia.

(1) Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamista Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä koskevan sopimuksen tekemisestä 30.1.2020 annettu neuvoston päätös (EU) 2020/135 (EUVL 2020, L 29, s. 1).
—

Kolmannen kanneperusteen mukaan asetuksen N:o 178/2002 (2) 38, 39 ja 40 artiklaa on sovellettu virheellisesti: vastaaja tulkitsi väärin ja sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 178/2002 38, 39 ja 40 artiklassa vahvistettuja luottamuksellisuutta koskevia sääntöjä.
Kanne 19.3.2020 – IY v. parlamentti

(Asia T-154/20)

(2020/C 201/39)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: IY (edustajat: asianajajat T. Bontinck ja A. Guillerme)

Vastaaja: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

ensisijaisesti

— kumoaa kantajan irtisanomisesta 4.7.2019 tehdyn päätöksen

— velvoittaa Euroopan parlamentin maksamaan kantajalle 20 000 euroa korvaukseksi henkisestä kärsimyksestä

— velvoittaa Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut

toissijaisesti

— toteaa ENF- poliittisen ryhmän purkamisesta tehdyn päätöksen lainvastaiseksi

— näin ollen kumoaa kantajan irtisanomisesta 4.7.2019 tehdyn päätöksen

— velvoittaa Euroopan parlamentin maksamaan kantajalle 20 000 euroa korvaukseksi henkisestä kärsimyksestä

— velvoittaa Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa ensisijaisesti viiteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu ilmeiseen arviointivirheeseen. Kantaja katsoo, että irtisanomispäätöksessä, jonka yksinomaisena perusteluna on Euroopan parlamentin poliittisen ryhmän ENF:n väitetty purkaminen, on ilmeinen arviointivirhe.

2) Toinen kanneperuste, joka perustuu harkintavallan väärinkäyttöön, koska kantajan mukaan Euroopan parlamentti käytti valtaansa saadakseen Euroopan parlamentin poliittisen ryhmän nimenvaihdosta koskevan yksinkertaisen toimenpiteen näyttämään poliittisen ryhmän purkamiselta.

3) Kolmas kanneperuste, joka perustuu kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamiseen. Kantaja katsoo, että hänen oikeuttaan tulla kuulluksi ennen minkään irtisanomispäätöksen tekemistä ei kunnioitettu.

4) Neljäs kanneperuste, joka perustuu yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen siltä osin kuin kantajan mukaan parlamentti sovelsi toisistaan poikkeavia menettelyjä puretuksi väitetyn poliittisen ryhmän toimihenkilöihin.

5) Viides kanneperuste, joka perustuu hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen ja huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiin.

Toissijaisesti kantaja vetoaa Euroopan parlamentin poliittisen ryhmän ENF:n purkamisesta tehdyn päätöksen lainvastaisuuteen. Kantaja väittää, että koska purkamispäätös on lainvastainen, sillä siinä on ilmeinen arviointivirhe ja se perustuu harkintavallan väärinkäyttöön, itse irtisanomispäätöskin, joka perustuu yksinomaan kyseiseen purkamiseen, on siis lainvastainen ja se on kumottava.
C 191/29

Kanne 30.3.2020 – Sam McKnight v. EUIPO – Carolina Herrera (COOL GIRL)

(Asia T-176/20)

(2020/C 191/39)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muu osapuoli

Kantaja: Sam McKnight Ltd (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) (edustajat: asianajajat V. von Bomhard ja J. Fuhrmann)

Vastaaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Carolina Herrera Ltd (New York, New York, Yhdysvallat)

Menettely EUIPO:ssa

Hakija: Kantaja

Riidanalainen tavaramerkki: Hakemus sanamerkin COOL GIRL rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Rekisteröintihakemus nro 16 681 975

EUIPO:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 30.1.2020 asiassa R 689/2019-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa vastaajan – ja väliintulijan, mikäli valituslautakunnassa esiintynyt muu osapuoli osallistuu asian käsittelyyn – korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperuste
Kanne 7.2.2020 – Tšekki v. komissio

(Asia T-76/20)

(2020/C 103/52)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Asianosaiset

Kantaja: Tšekin tasavalta (asiamiehet: M. Smolek, J. Pavliš, O. Serdula ja J. Vláčil)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan 28.11.2019 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen (EU) CCI 2014CZ06RDNP001, joka koskee Tšekin tasavallan maatalouden kehittämisohjelmaan vuosina 2014–2020 liittyvien välimaksujen, jotka koskevat yhtäältä 16.10.2018–31.12.2018 ja toisaalta 1.1.2019–31.3.2019 toteutettuja menoja, keskeyttämistä [tiedoksiannettu numerolla C(2019) 8647 final]

— velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

1. Ensimmäinen kanneperuste perustuu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 (1) (jäljempänä asetus N:o 1306/2013) 41 artiklan 1 kohdan rikkomiseen. Komissio katsoo nimittäin virheellisesti, että tuet, joihin kyseessä olevat menot liittyvät, on myönnetty kansallisen oikeuden vastaisesti. Mitään kansallisen lainsäädännön rikkomista ei kuitenkaan ole voitu todeta, koska kansallista lainsäädäntöä ei sovelleta sentyyppisiin tukiin, joita maksujen keskeyttäminen koskee.

2. Myös toinen kanneperuste perustuu asetuksen N:o 1306/2016 41 artiklan 1 kohdan rikkomiseen. Vaikka kyseistä kansallista lainsäädäntöä olisi sovellettava mainituntyyppisiin tukiin (mitä ei ole), osa keskeytetyistä maksuista liittyy hankkeisiin, joihin kyseistä lainsäädäntöä ei voida ajallisesti soveltaa.

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549).