YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

30 päivänä syyskuuta 2004

Asia T‑246/02

Albano Ferrer de Moncada

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Virkamiehet – Arviointikertomus – Myöhästynyt laatiminen – Aiheutuneen vahingon korvaaminen

Täydellinen teksti ranskan kielellä II ‑ 0000

Aihe: Kanne, jossa yhtäältä vaaditaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumoaa päätöksen, jolla komissio on implisiittisesti hylännyt kantajan 28.8.2001 esittämän vaatimuksen vahingonkorvauksen maksamisesta siitä syystä, että kantajan arviointikertomukset viitevuosille 1995–1997 ja 1997–1999 oli vahvistettu myöhässä, ja tarpeen vaatiessa kumoaa komission kantajan 14.1.2002 tekemästä valituksesta tekemän implisiittisen hylkäyspäätöksen, ja jossa toisaalta vaaditaan vahingonkorvausta niistä vahingoista, jotka ovat kantajalle aiheutuneet siitä, että nämä arviointikertomukset on vahvistettu myöhässä.

Ratkaisu: Komissio velvoitetaan maksamaan kantajalle 7 000 euron summa sen 1 000 euron summan lisäksi, jonka komissio on jo maksanut. Kanne hylätään muilta osin. Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Henkilöstö – Kanne – Vahingonkorvauskanne – Se, että hallinto myöntää oikeudenkäynnin aikana vaadittua summaa pienemmän vahingonkorvauksen – Kanne, joka ei ole menettänyt kohdettaan

(Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohta)

2. Henkilöstö – Kanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Kanteen kohteen ja perusteen samanlaisuus – Kanneperusteet ja perustelut, jotka eivät sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti – Tutkittavaksi ottaminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

3. Henkilöstö – Arviointi – Arviointikertomus – Myöhästynyt laatiminen – Virkavirheen aiheuttama henkinen kärsimys – Edellytykset

(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)

4. Henkilöstö – Arviointi – Arviointikertomus – Myöhästynyt laatiminen – Perustelemista organisaatioon liittyvillä vaikeuksilla ei voida hyväksyä – Viivästyminen, joka on laskettava osittain virkamiehen syyksi

(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)

1. Vahingonkorvauskanne, jolla vaaditaan henkisestä kärsimyksestä korvausta, joka arvioidaan kohtuuden nojalla, ei menetä kokonaan kohdettaan, kun hallinto myöntää korvauksen oikeudenkäynnin aikana, koska tämä korvaus on pienempi kuin kantajan kanteessaan vaatima summa.

(ks. 54 kohta)

2. Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdan nojalla virkamiesten nostamat kanteet voidaan ottaa tutkittavaksi ainoastaan sikäli kuin nimittävälle viranomaiselle on tätä ennen tehty henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu valitus. Lisäksi kanteissa esitetyillä vaatimuksilla on oltava sama kohde kuin edeltävässä hallinnollisessa valituksessa esitetyillä vaatimuksilla, ja niissä esitetyillä riitauttamisperusteilla on oltava sama peruste kuin valituksessa esitetyillä riitauttamisperusteilla.

Valituksen tarkoituksena ei kuitenkaan ole sitoa mahdollista kannevaihetta ehdottomasti ja lopullisesti. Riitauttamisperusteita voidaan oikeudenkäynnin aikana yhteisöjen tuomioistuimissa kehittää esittämällä kanneperusteita ja perusteluita, jotka eivät välttämättä sisälly valitukseen, jos ne liittyvät siihen läheisesti.

(ks. 58 ja 59 kohta)

Viittaukset: asia C‑62/01 P, Campogrande v. komissio, 23.4.2002 (Kok. 2002, s. I‑3793, 34 kohta); asia T‑59/96, Burban v. parlamentti, 28.5.1997 (Kok. H. 1997, s. I‑A‑109 ja II‑331, 31 kohta); asia T‑193/96, Rasmussen v. komissio, 16.9.1998 (Kok. H. 1998, s. I‑A‑495 ja II‑1495, 47 kohta) ja asia T‑197/99, Gooch v. komissio, 5.12.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑271 ja II‑1247, 35 ja 38–40 kohta).

3. Se, ettei arviointikertomusta ole virkamiehen henkilökansiossa, voi aiheuttaa hänelle henkistä kärsimystä, jos se voi vaikuttaa hänen uraansa tai jos tämä seikka on saattanut hänet epävarmuuteen tai aiheuttanut huolta hänen ammatillisista tulevaisuudennäkymistään.

(ks. 70 kohta)

Viittaukset: yhdistetyt asiat T‑78/96 ja T‑170/96, W v. komissio, 28.5.1998 (Kok. H. 1998, s. I‑A‑239 ja II‑745, 233 kohta).

4. Arviointikertomusten jaksottainen laatiminen henkilöstösäännöissä edellytettyinä ajankohtina ja niiden säännönmukainen vahvistaminen kuuluvat hallinnon pakottaviin velvollisuuksiin. Näin ollen toimielin ei voi perustella sitä, että se ei ole noudattanut velvollisuuksiaan virkamiehiään kohtaan, vetoamalla organisaatioonsa liittyviin sisäisiin vaikeuksiin.

Virkamies ei kuitenkaan voi arvostella arviointikertomuksensa laatimisen myöhästymistä silloin, kun tämä myöhästyminen on ainakin osittain laskettava hänen syykseen tai kun hänen osallisuutensa siihen on huomattava.

(ks. 81 ja 85 kohta)

Viittaukset: yhdistetyt asiat 156/79 ja 51/80, Gratreau v. komissio, 18.12.1980 (Kok. 1980, s. 3943, 15 kohta); asia T‑20/89, Moritz v. komissio, 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II‑1423, 37 ja 50 kohta) ja asia T‑279/01, Lebedef v. komissio, 23.10.2003 (Kok. H. 2003, s. I‑A‑249 ja II‑1203, 57 kohta).