Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Sovellettava lainsäädäntö – Samanaikaisesti yhden jäsenvaltion alueella palkatussa työssä oleva ja toisen jäsenvaltion alueella itsenäisenä ammatinharjoittajana toimiva henkilö

(EY:n perustamissopimuksen 48 ja 52 artikla (joista on muutettuina tullut EY 39 ja EY 43 artikla); neuvoston asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1606/98, 14 c artiklan b alakohta)

Tiivistelmä

Kun kysymys on samanaikaisesti yhden jäsenvaltion alueella palkatussa työssä olevasta ja toisen jäsenvaltion alueella itsenäisenä ammatinharjoittajana toimivasta henkilöstä, perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklaa (joista on muutettuina tullut EY 39 ja EY 43 artikla) ja asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1606/98, 14 c artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että niiden vastainen ei ole sellainen jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa sosiaalivakuutusmaksun määräytymisperusteeseen sisällytetään pääasiassa kysymyksessä olevan kaltainen korkosuoritus, jonka tähän jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö on maksanut toisessa jäsenvaltiossa asuvalle ensiksi mainitun jäsenvaltion kansalaiselle, joka kyseisen direktiivin mukaan ja hänen ammattitoimintansa luonne huomioon ottaen on näiden kahden jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön alainen.

Vaikka oletettaisiinkin, että asetuksen N:o 1408/71 14 c artiklan b alakohdan mukaista kahden maksun kieltoa, jonka mukaan kukin jäsenvaltio voi periä maksuja vain omalta alueeltaan saaduista tuloista, sovellettaisiin paitsi palkkatyöstä saatuihin tuloihin ja itsenäisestä ammatinharjoittamisesta saatuihin tuloihin, myös kyseisen säännöksen soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden kaikkiin tuloihin, se, että kyseiseen asetukseen ei sisälly korkoina saatujen tulojen osalta lainkaan liittymäperustetta jäsenvaltioon tai toimintaa harjoittavaan työntekijään, ei itsessään voi estää sitä, että tämän jäsenvaltion lainsäädännössä asetetaan nämä samat tulot sosiaalivakuutusmaksun alaisiksi, kun niistä ei ole suoritettava sosiaalivakuutusmaksuja siinä jäsenvaltiossa, jossa työtekijä asuu ja harjoittaa muuta toimintaa.

Tältä osin perustamissopimuksessa ei taata työntekijälle, että mikäli hän toimii useassa jäsenvaltiossa tai siirtää toimintojaan toiseen jäsenvaltioon, tätä kohdeltaisiin neutraalisti sosiaaliturvan alalla. Kun otetaan huomioon sosiaaliturvalainsäädäntöjen erot jäsenvaltioiden välillä, joiden tehtävänä on yhteisön tasolla toteutetun harmonisoinnin puuttuessa määrittää kansallisen sosiaaliturvajärjestelmän piiriin kuulumista koskevan oikeuden tai velvollisuuden edellytykset, tällainen toisessa jäsenvaltiossa toimiminen tai toiminnan siirtäminen toiseen jäsenvaltioon voi olla työntekijälle sosiaaliturvan osalta enemmän tai vähemmän edullista tai epäedullista. Tästä seuraa, että myös tilanteissa, joissa tällaisen lainsäädännön soveltaminen on siis epäedullisempaa, lainsäädäntö on edelleen yhteensopiva perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklan kanssa, jos sillä ei aseteta tällaista työntekijää epäedullisempaan asemaan verrattuna työntekijöihin, jotka harjoittavat kaikkea toimintaansa siinä jäsenvaltiossa, jossa sitä sovelletaan, tai verrattuna työntekijöihin, joihin sitä sovellettiin jo aikaisemmin, ja jos sen vaikutuksena ei ole pelkästään sosiaaliturvamaksujen maksaminen, ilman että niistä koituu asianomaisille mitään etua.

(ks. 29–32, 34 ja 40 kohta sekä tuomiolauselma)