Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Fennelly 29 päivänä syyskuuta 1998. - Verbraucherschutzverein eV vastaan Sektkellerei G.C. Kessler GmbH und Co.. - Ennakkoratkaisupyyntö: Bundesgerichtshof - Saksa. - Tavaramerkki - Kuohuviini - Asetuksen N:o 2333/92 13 artiklan 2 kohdan b alakohta - Tuotteen kuvaus - Kuluttajansuoja - Sekaannusvaara. - Asia C-303/97.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu I-00513



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Esillä oleva asia koskee väitettyä sekaannusta saksalaisten viinien päällysmerkinnöissä. Onko Sektille (kuohuviinille) myönnetyn vakiintuneen tavaramerkin "Kessler Hochgewächs" käyttö kiellettyä sen vuoksi, että merkki on itsessään vaarassa sekaantua "Riesling-Hochgewächs"-nimityksen kanssa, joka on sekä yhteisön oikeuden että kansallisen oikeuden mukaan varattu yksinomaan Riesling-viiniköynnöslajikkeen rypäleistä valmistetulle viinille?

I Tosiseikat ja asiaa koskevat oikeussäännöt

A Tausta

2 Sektkellerei G. C. Kessler GmbH & Co. (jäljempänä Kessler) valmistaa ja myy kuohuviinejä. Noin 60 vuoden ajan se on myynyt korkealaatuista, "Kessler Hochgewächs" -nimistä Sektiä, jonka kuvaus on Saksassa suojattu tavaramerkkinä (nro 615 242) 7.6.1950 lähtien.

3 Kantajana oleva kuluttajansuojajärjestö, Verbraucherschutzverein e.V., on vaatinut sanan "Hochgewächs" käytön kieltämistä Kesslerin valmistaman kuohuviinin päällysmerkinnöissä sillä perusteella, että kuluttajat saattavat nimityksen johdosta virheellisesti luulla, että tämän kuohuviinin cuvéen valmistukseen käytetty perusviini on "Riesling-Hochgewächs"-viinin, sellaisena kuin tämä viini on määritelty Weinverordnungin (viiniasetus, jäljempänä WeinVO) 8 a §:ssä.(1) Viiniasetuksen mukaan laatuvalkoviiniä voidaan kuvata merkinnällä "Riesling-Hochgewächs" ainoastaan, jos - muun muassa - se on valmistettu yksinomaan Riesling-viiniköynnöslajikkeen rypäleistä. Koska Kessler on valmistanut Sektinsä cuvéen pääasiassa "Chardonnay"-viiniköynnöslajikkeesta tehdystä ranskalaisesta viinistä eikä se ole käyttänyt siihen ollenkaan Rieslingiä, riitautetun kuvauksen käytön väitetään olevan kuohuviinien ja hiilihapotettujen kuohuviinien kuvausta ja esittelyä koskevista yleisistä säännöistä 13 päivänä heinäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2333/92(2) (jäljempänä kuohuviiniasetus) ja saksalaisen Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerbin (vilpillisestä kilpailusta annettu laki) 3 §:n vastaista. Lopuksi kantaja on vaatinut, että Kessleriä kielletään pitämästä kaupan "Hochgewächs"-kuvauksella varustettua Sektiään.

4 Kessler on vastustanut kannetta. Se väittää, että kuluttajia ei johdeta harhaan toisaalta, koska se ei käytä kaksiosaista nimitystä "Riesling-Hochgewächs", ja toisaalta, koska viinikaupassa osallisena olevat henkilöt eivät päättele Sektin kuvauksesta, mitä perusviiniä sen valmistuksessa on käytetty. Toissijaisesti Kessler on esittänyt, että kantajan esittämä kieltovaatimus on hylättävä sillä perusteella, että Kessler on saanut itselleen vakiintuneen oikeuden "Kessler Hochgewächs" -kuvauksen käyttöön, eikä kuohuviiniasetuksen tulkinnalla voida loukata tätä oikeutta.

B Asiaa koskevat yhteisön merkitykselliset oikeussäännöt

5 Esillä olevassa asiassa sovelletaan useita yhteisön oikeuden säännöksiä. Seuraavaksi viittaan kuohumattomia viinejä koskevaan lainsäädäntöön. Viinien ja rypäleen puristemehun kuvausta ja esittelyä koskevista yleisistä säännöistä 24 päivänä heinäkuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2392/89(3) (jäljempänä vuoden 1989 asetus) 11 artiklan 1 kohdassa luetellaan kuvailevat merkinnät, joiden pitää näkyä määritetyillä alueilla tuotettujen laatuviinien (jäljempänä tma-laatuviinit) päällysmerkinnöissä. Asetuksen 11 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään, että 1 kohdassa tarkoitettuun kuvaukseen voidaan lisätä "merkki 40 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti". Asetuksen 40 artiklan 2 kohdassa säädetään, käyttäen hyvin samantapaista sanamuotoa kuin kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdassa (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 8 kohta), että merkki ei saa olla omiaan aiheuttamaan sekaannusta eikä johtamaan harhaan. Asetuksen 11 artiklan 2 kohdan k alakohdan mukaan kuvaukseen voidaan muun muassa merkitä tarkennuksia, jotka koskevat viinin "valmistustapaa". Vuoden 1989 asetus on pantu täytäntöön viinien ja rypäleen puristemehujen kuvausta ja esittelyä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 16 päivänä lokakuuta 1990 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 3201/90.(4) Tämän asetuksen 14 artiklan 3 kohdan a alakohdassa on yhteisön oikeudessa annettu tunnustus "Riesling-Hochgewächs"-kuvauksen olemassaololle siten, että se on lueteltu niiden termien joukossa, joita ainoastaan saadaan käyttää saksalaisten Rieslingistä valmistettujen tma-laatuviinien kuvauksessa ja jotka täyttävät Saksan kansallisen lainsäädännön asettamat relevantit vaatimukset.

6 Kuohuviinien kuvauksesta ja esittelystä on säädetty erikseen kuohuviiniasetuksella. Sen 3 artiklassa säädetään tarkemmin pakollisista tiedoista, eli tiedoista, joiden pitää näkyä kuohuviinipullojen päällysmerkinnöissä. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan näitä tietoja voidaan täydentää muilla tiedoilla sillä edellytyksellä, että "ne eivät ole omiaan johtamaan harhaan niitä, joille nämä tiedot on tarkoitettu, erityisesti 3 artiklassa tarkoitettujen pakollisten merkintöjen ja 6 artiklassa tarkoitettujen vapaaehtoisten merkintöjen osalta", sekä sillä edellytyksellä, että "tarvittaessa noudatetaan 6 artiklan säännöksiä". Asetuksen 6 artiklassa annetaan lupa käyttää päällysmerkinnöissä erityyppisiä vapaaehtoisia merkintöjä. Esillä olevassa asiassa tärkeimmät säännökset ovat 6 artiklan 8 ja 11 kohta. Asetuksen 6 artiklan 8 kohdan mukaan "ensiluokkaista laatua koskeva merkintä hyväksytään ainoastaan [muun muassa] seuraavien tuotteiden osalta: tma-laatukuohuviini, [tai] laatukuohuviini - - ". 11 kohdan mukaan merkintöjä Premium tai Reserve voidaan käyttää [muun muassa] täydentämään merkintää laatukuohuviinistä.

7 Esillä olevassa asiassa sovellettavat keskeiset määräykset käyvät kuitenkin ilmi kuohuviiniasetuksen 13 artiklasta. Tämän artiklan 1 kohdassa ilmaistaan yleinen sääntö, jonka mukaan "[kuohuviinien] kuvaus ja esittely eikä mikään mainittuihin tuotteisiin liittyvä mainonta saa olla virheellistä ja omiaan luomaan [sekaannusta](5) tai johtamaan harhaan niitä henkilöitä, joille ne on tarkoitettu - - ".

8 13 artiklan 2 kohdassa on merkkejä koskevia erityissäännöksiä. Sen mukaan, kun kuohuviiniä koskevaan "kuvaukseen, esittelyyn sekä mainontaan lisätään merkkejä, niissä ei saa olla sanoja, sanojen osia, tunnuksia tai kuvia, jotka

a) ovat omiaan aiheuttamaan [sekaannusta] tai johtamaan harhaan niitä henkilöitä, joille nämä tiedot on tarkoitettu 1 artiklassa tarkoitetulla tavalla

tai

b) ovat omiaan sekoittumaan pöytäviinin, määritetyllä alueella tuotetun laatuviinin, mukaan lukien tma-laatukuohuviinit, tai sellaisen tuontiviinin, jonka kuvausta säännellään yhteisön säännöksillä, koko kuvauksen tai sen osan kanssa tai muun 1 artiklan kohdassa tarkoitetun tuotteen tai sellaisen tuotteen kanssa, joka on samanlainen kuin tällaisen tuotteen kuvaus ilman, että kyseisen cuvéen valmistukseen käytetyillä tuotteilla on oikeus tällaiseen kuvaukseen tai esittelyyn".

Lopuksi 13 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa todetaan seuraavaa:

"Poiketen 2 kohdan b alakohdasta sellaisen yleisesti tunnetun merkin, joka on rekisteröity 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle tuotteelle ja jossa on samanlaisia sanoja kuin määritetyn alueen nimessä tai määritettyä aluetta rajoitetumman maantieteellisen yksikön nimessä, haltija voi, vaikka tällä ei olisi oikeutta tämän nimen käyttämiseen 2 kohdan nojalla, jatkaa tämän merkin käyttämistä, kun merkki vastaa alkuperäisen nimenhaltijan tai nimenantajan henkilöllisyyttä, jos merkki on rekisteröity vähintään 25 vuotta ennen kuin tuottajajäsenvaltio tunnustaa virallisesti kyseisen maantieteellisen nimen asetuksen (ETY) N:o 823/87(6) 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti tma-laatukuohuviinien osalta ja jos merkkiä on todella käytetty keskeytyksettä."

9 Kun esillä olevassa asiassa esitetyissä huomautuksissa on tulkittu kuohuviiniasetuksen 13 artiklaa, huomautuksissa on vedottu asetuksen toiseen, kahdeksanteen ja kahdeksanteentoista perustelukappaleeseen. Mielestäni myös kolmannen perustelukappaleen tulkinnalla on esillä olevassa asiassa merkitystä. Nämä neljä mainittua perustelukappaletta kuuluvat seuraavasti:

"kaikenlaisen kuvauksen ja esittelyn tarkoituksena on antaa mahdollisimman oikeaa ja täsmällistä tietoa, jotta kuluttaja ja julkiset toimielimet, joiden tehtävänä on näiden tuotteiden kaupan hallinto ja valvonta, voisivat arvioida kyseisiä tuotteita; tämän vuoksi olisi vahvistettava tämän tavoitteen saavuttamiseen soveltuvat säännöt,

kuvauksessa olisi erotettava kuohuviinin tai hiilihapotetun kuohuviinin tunnistamisen kannalta tarpeelliset pakolliset merkinnät sekä vapaaehtoiset merkinnät, joilla pyritään pikemminkin täsmentämään tuotteen kannalta olennaiset ominaisuudet tai erottamaan se riittävästi muista samaan luokkaan kuuluvista tuotteista, jotka kilpailevat markkinoilla,

- -

mainittujen tuotteiden kaupan helpottamiseksi asianosaisille olisi jätettävä mahdollisuus valita vapaaehtoiset merkinnät, joita he haluavat käyttää, eikä laatia täydellistä luetteloa; tämän valinnan olisi kuitenkin rajoituttava sellaisiin merkintöihin, jotka eivät ole virheellisiä eivätkä synnytä [sekaannuksen] mahdollisuutta kuluttajan tai muiden sellaisten henkilöiden mielessä, joille ne on tarkoitettu,

- -

näiden viinien kuvauksessa tai esittelyssä on kiellettävä ainekset, jotka voivat aiheuttaa sekaannusta tai johtaa harhaan niitä, joille tiedot on tarkoitettu, erityisesti olisi säädettävä vastaavista kuohuviinien tai hiilihapotettujen kuohuviinien kuvauksessa käytettyjen merkkien kieltämisestä."

C Asian käsittely kansallisissa tuomioistuimissa

10 Kanne hylättiin sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa että valitustuomioistuimessa. Oberlandesgericht Köln (jäljempänä valitustuomioistuin) katsoi, että vaikka kantaja oli näyttänyt kuluttajien harhaanjohtamisen vaaran olevan olemassa, näyttöä siitä, että kukaan olisi tosiasiassa joutunut harhaanjohdetuksi, ei ollut esitetty. Kun sovelletaan kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohtaa, valitustuomioistuimen käsityksen mukaan on näytettävä, että termi "Hochgewächs" on omiaan johtamaan harhaan niitä viinikaupassa osallisena olevia henkilöitä, joille se on tarkoitettu. Jos tällaista näyttöä ei ole esitetty, ei voida todeta, että termin käyttö on omiaan johtamaan harhaan kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan ensimmäisessä vaihtoehdossa tarkoitetulla tavalla. 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan toisen vaihtoehdon mukainen kanne ei tule esillä olevassa asiassa kysymykseen sen vuoksi, että riidanalainen kuvaus "Kessler Hochgewächs" on ainoastaan osittain samanlainen suojatun "Riesling-Hochgewächs"-nimityksen kanssa.

11 Kantaja haki asiaan muutosta Revision-valituksella Bundesgerichtshofissa (jäljempänä kansallinen tuomioistuin). Kansallisen tuomioistuimen mukaan "Kessler Hochgewächs" -merkki voidaan sekoittaa suojatun "Riesling-Hochgewächs"-kuvauksen kanssa kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohtaan sisältyvän ensimmäisen vaihtoehdon mukaan ainoastaan, mikäli pidetään riittävänä että merkki itsessään voi aiheuttaa sekaannuksen, ilman että olisi näytetty sekaannuksen tosiasiassa tapahtuneen. Kansallisen tuomioistuimen mukaan valitustuomioistuimen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdalle antama tulkinta, jonka mukaan sekaannuksen tosiasiallisesta aiheutumisesta on esitettävä näyttö, on tosin harhaanjohtavaa mainontaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 10 päivänä syyskuuta 1984 annetussa neuvoston direktiivissä 84/450/ETY(7) (jäljempänä harhaanjohtavaa mainontaa koskeva direktiivi) asetettujen vaatimusten mukainen, mutta se saattaa olla laajempi kuin mitä kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan sanamuoto edellyttää. Tämän osalta kansallinen tuomioistuin toteaa, että vaihtoehtoisten ilmaisujen "luomaan sekaannusta" ja "johtamaan harhaan" käyttö 13 artiklan 1 kohdassa ja 13 artiklan 2 kohdan a alakohdassa saattaa merkitä sitä, että silloin kun sekaannusvaaraa ei ole, "kiellon soveltamisen edellytyksenä on lisäksi vaara, että kuluttajia johdetaan harhaan", ja sitä, että kun 13 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkitaan asetuksen toisen perustelukappaleen valossa, se saattaa tarkoittaa, että "pelkästään riittää, että kyseiset nimitykset ovat omiaan sekoittumaan toisten kanssa". Näin ollen kansallinen tuomioistuin päätti esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kysymykset:

"1) Riittääkö edellä mainitun asetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn kiellon soveltamiseksi se, että todetaan, että kuohuviinin kuvaamisessa käytettyyn merkkiin sisältyvä tietty sana (tässä 'Hochgewächs') on sekoitettavissa tietyn viinin (jota ei ole käytetty kuohuviinin cuvéen valmistamiseen) kuvauksen (tässä 'Riesling-Hochgewächs') osaan, vaikka ei voida todeta, että merkittävällä osalla kuluttajista olisi vääriä, tuotteen ostamiseen vaikuttavia käsityksiä cuvéen sisällöstä, ja vaikka merkin haltijan ei ole todettu toimineen erehdyttämistarkoituksessa?

2) Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, voidaanko jättää soveltamatta mainitun asetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyä, merkintöjä koskevaa kieltoa sen vuoksi, että teollisoikeutta, jonka merkin haltija on saanut käyttämällä merkkiään perinteisesti ja kenenkään häiritsemättä kyseisessä maassa, on pidettävä ylemmänasteisena, suojelemisen arvoisena intressinä?"

II Huomautukset

12 Kantaja, Kessler, Ranskan tasavalta, Saksan liittotasavalta ja komissio ovat esittäneet asiassa kirjalliset huomautuksensa. Kaikki edellä mainitut, lukuunottamatta Saksaa, ovat esittäneet asiassa myös suulliset huomautuksensa.

III Tapauksen tarkastelu

13 Koska ennakkoratkaisupyynnön perusteella on käynyt ilmi, ettei valitustuomioistuin ole todennut tosiasiallisen sekaannuksen tapahtuneen, kantajan valitus voi menestyä pääkäsittelyssä ainoastaan, jos kantajan esittämä väite kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdassa määrätyn kiellon soveltamisalan laajuudesta voidaan hyväksyä. Ainoastaan siinä tapauksessa, että kantajan edellä mainittu väite hyväksytään, kansallisen tuomioistuimen esittämä toinen kysymys tulee käsiteltäväksi.

A Ensimmäinen kysymys ja sekaannusvaaran käsite

i) Alustavat huomautukset

14 Vaikka esillä olevassa asiassa on nimenomaisesti kysymys kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdassa asetetusta erillisestä kiellosta, jota sovelletaan vain merkkeihin, jotka ovat "omiaan sekoittumaan", olen kansallisen tuomioistuimen kanssa samaa mieltä siitä, ettei tätä säännöstä pitäisi tulkita irrallaan 13 artiklan 1 kohdan ja 13 artiklan 2 kohdan a alakohdan asiayhteydestä. Näistä jäljemmässä toistetaan merkkien osalta edellisessä asetettu yleinen kielto. 13 artiklan 2 kohdan a alakohdassa kielletään käyttämästä "sanoja", jotka "ovat omiaan aiheuttamaan [sekaannusta] tai johtamaan harhaan niitä henkilöitä, joille nämä tiedot on tarkoitettu". 13 artiklan 2 kohdan b alakohtaa sovelletaan vielä yksityiskohtaisemmin niihin merkkien osiin, jotka "ovat omiaan sekoittumaan" määritellyn viinin kuvauksen tai sen osan kanssa. Kansallisen tuomioistuimen esittämä ensimmäinen kysymys koskee tämän säännöksen tulkintaa.

15 On kysymys siitä, onko Kesslerin Sekteissään käyttämä merkki "Kessler Hochgewächs" "omiaan" aiheuttamaan sekaannusta kuluttajien keskuudessa siten, että he uskovat, että "kyseisen kuohuviinin cuvéen valmistukseen käytetyillä tuotteilla" on oikeus "Riesling-Hochgewächs"-kuvaukseen. Olen valitustuomioistuimen kanssa samaa mieltä siitä, ettei Kesslerin käyttämää merkkiä voida missään tapauksessa pitää suojatun kuvauksen kanssa "samanlaisena", sillä ne ovat enimmilläänkin ainoastaan osittain samanlaisia. 13 artiklan 2 kohdan b alakohtaan sisältyvä toinen vaihtoehto ei ole merkityksellinen esillä olevassa asiassa. Sekaannusvaaran olemassaoloa ei oleteta perusteetta silloin, kun käytetään suojellun nimityksen kanssa samanlaista nimeä.

ii) 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan ensimmäinen vaihtoehto

16 Asiassa on täten tarpeellista käsitellä kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan ensimmäisen vaihtoehdon laajuutta. Kantaja on asettanut vastakkain 13 artiklan 2 kohdan a alakohdassa käytetyn ilmaisun "ovat omiaan aiheuttamaan [sekaannusta] ja johtamaan harhaan" ja 13 artiklan 2 kohdan b alakohdassa käytetyn ilmaisun "ovat omiaan sekoittumaan" siten, että kantajan mukaan jälkimmäisen soveltamiseksi riittää pelkän sekaannusvaaran olemassaolo. Tämä pääasiassa säännöksen sanamuotoon perustuva väite on kaksiosainen. Toisaalta sen avulla erotetaan "harhaan johtaminen" ja "sekaannuksen aiheuttaminen" ja väitetään, että 13 artiklan 2 kohdan b alakohtaa sovelletaan ainoastaan jälkimmäiseen. Toisaalta väitetään, että siltä osin kuin säännös koskee "sekaannuksen aiheuttamista", pelkän sekaannusvaaran olemassaolo riittäisi säännöksen soveltamisen edellytykseksi.

17 En hyväksy tätä kantajan esittämän sanamuodon perusteella tehtyä tulkintaa. Mielestäni komission esittämä tulkinta on huomattavasti osuvampi. Sekaannuksen ja harhaanjohtamisen yhdistetyn käsitteen ja toisaalta itsenäisen sekaantumisen käsitteen erottelemisen syy voidaan löytää kuohuviiniasetuksen kolmannesta perustelukappaleesta. Se erottaa selvästi "kuohuviinin tai hiilihapotetun kuohuviinin tunnistamisen kannalta tarpeelliset pakolliset merkinnät sekä vapaaehtoiset merkinnät, joilla pyritään pikemminkin täsmentämään tuotteen kannalta olennaiset ominaisuudet tai erottamaan se riittävästi muista samaan luokkaan kuuluvista tuotteista, jotka kilpailevat markkinoilla". Tätä erottelua kuvaa ensisijassa 13 artiklan 1 kohta, joka liittyy viinien kuvausta ja esittelyä sekä erityisesti viinin lajia ja sellaisia seikkoja kuin sen koostumusta, alkoholipitoisuutta ja satovuotta sekä viinin alkuperää ja sen tuottajaa koskeviin konkreettisiin tietoihin. Näitä tietoja koskevissa säännöksissä asetettu kielto on riittävän laaja kattamaan sekä tilanteet, joissa kuluttajalle on annettu, joko tahallisesti tai muutoin, harhaanjohtavia tietoja, että sekaannustilanteet, joista on todettava, että käsite sekaannus on vähemmän yksiselitteinen kuin harhaanjohtaminen mutta se liittyy kuitenkin tuotteesta annettuihin olennaisiin tietoihin.

18 Kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdassa säännellään kuitenkin merkkien käyttöä ja sitä, miten ne ovat omiaan johtamaan harhaan tai aiheuttamaan sekaannusta muun muassa, muttei ainoastaan, kilpailevien tuottajien tuotteiden kanssa. 13 artiklan 2 kohdan a alakohdassa käytetään molempia käsitteitä mutta viitataan 13 artiklan 1 kohtaan, mikä mielestäni osoittaa, että myös 2 kohdassa on kyse harhaanjohtavien tai väärien tietojen antamisesta. Se, jolle sekaannus aiheutuu, on tässäkin kuten 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan tapauksessa pääasiassa kuluttaja.(8) Sekaannus aiheutuu kummassakin tapauksessa merkin käytöstä. 13 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säännellään merkin käytön aiheuttamaa sekaannusta tiettyjen varattujen nimitysten - tässä tapauksessa "Riesling-Hochgewächs" - kanssa. Missään näistä säännöksistä ei määritellä, mikä sekaannus on, millainen näyttö vaaditaan taikka erityisesti, riittääkö, että aiheutetaan pelkästään abstrakti sekaannusvaara erotuksena todennäköisestä sekaannuksesta. Vaikka "harhaanjohtaminen" ja "sekaannus" ovat osittain päällekkäisiä termejä, ne merkitsevät eri asioita. Sekaannuksella voidaan kuvata sitä vaikutusta, jonka samankaltaisen merkin käyttö 13 artiklan 2 kohdan valossa kuluttajan mielessä aiheuttaa. Ongelma perustuu siihen, että miten riittävällä tavalla näytetään se, että jokin merkki on omiaan sekoittumaan toisen kanssa.

iii) Vaaditun sekaannuksen laajuus

19 Kantaja on Ranskan hallituksen tuella esittänyt, että yhteisöjen tuomioistuin antaisi kuohuviiniasetuksen 13 artiklan käsitteelle "sekaannus" itsenäisen tulkintavaikutuksen. Kantajan mukaan yhteisöjen tuomioistuimen ei pitäisi antaa harhaanjohtavaa mainontaa koskevan direktiivin 2 artiklan 2 kohdan vaikuttaa tulkintaansa, koska tämän säännöksen mukaan, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut, sekaannuksen tapahtuminen todetaan tavanomaisessa määrin valistuneen kuluttajan käsitysten perusteella. Kantajan mielestä tällaisella tulkinnalla asetetaan kuluttajansuojan taso liian alhaiseksi.(9) Kantajan mukaan tällaisen vaatimuksen asettamisella vaarannettaisiin kuohuviiniasetuksen perustana olevan yhdenmukaistamistavoitteen saavuttamisen, koska asetuksen soveltaminen olisi riippuvainen silloin yksittäisten jäsenvaltioiden tiettyjen kansalaisryhmien näkemyksistä.

20 Ranskan hallituksen mukaan kuohuviiniasetuksen tavoitteena on varmistaa, että kuluttajilla on riittävät tiedot viineistä, joita he ostavat. Se väittää, että on sallittua antaa ainoastaan asetuksessa mainittuja pakollisia tai vapaaehtoisia tietoja. Ranskan hallituksen mukaan mahdollisesti harhaanjohtavien tietojen - vaikkakaan tarkoituksena ei olisi kuluttajien erehdyttäminen - käyttö merkeissä ei näin ollen voi olla sallittua.

21 Näkemykseni mukaan nämä väittämät ovat vääriä. Niihin voidaan mielestäni vastata vetoamalla toisaalta yhteisöjen lainsäätäjän merkeille antamaan nimenomaiseen ja epäsuoraan tehtävään viinien päällysmerkinnöissä ja toisaalta yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön erityisesti, kun siinä on käsitelty annettujen viiniasetusten tulkintaa.

22 Sitävastoin on mielestäni selvää, ettei kuohuviiniasetuksessa, kuten komissio ja Saksan hallitus ovat todenneet, kielletä merkkien käyttöä. Samoin kuin vuoden 1989 asetuksessa, siinä oletetaan merkkien käytön jatkuvan viinien päällysmerkinnöissä. Olen komission kanssa samaa mieltä siitä, että yhteisöjen lainsäätäjä on kuohuviiniasetuksen 13 artiklaa antaessaan joutunut punnitsemaan toisaalta kuluttajansuojan ja rehellisen kilpailun asettamien tavoitteiden ja toisaalta merkkien immateriaalioikeudellisen suojan kunnioittamistarvetta koskevia intressejä toisiinsa nähden. Tätä kantaa perustellakseen komissio on Saksan hallituksen tukemana vedonnut kuohuviiniasetuksen kahdeksanteen ja kahdeksanteentoista perustelukappaleeseen (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 9 kohta). Näillä perustelukappaleilla osoitetaan yhteisöjen lainsäätäjän asettama tavoite sovittaa yhteen säädöksessä asetetut velvollisuudet antaa tietoja tuotteen olennaisista ominaisuuksista, sen eroista kilpaileviin tuotteisiin nähden, ja tehokkaaseen markkinointiin ja kilpailuun sekä sekaannuksen välttämiseen liittyvät velvollisuudet. Niin kuin komissio oikein väittää, 13 artiklalla tavoiteltu etujen tasapaino vaarantuisi suuresti, jos jo abstraktin sekaannusvaaran olemassaolo riittäisi estämään suojatun nimityksen käytön merkkinä.

23 Vaikka kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 3 kohtaa (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 8 kohta), niin kuin Ranskan hallitus on huomauttanut, ei sovelleta esillä olevassa asiassa, se osoittaa selvästi, kuinka suuri merkitys merkeillä on. Esillä olevassa asiassa kysymyksessä oleva merkki ei ole samanlainen suojatun "Riesling-Hochgewächs"-nimityksen kanssa. Mielestäni ei ole kuitenkaan mitään loogista tai periaatteellista syytä, miksi yhteisöjen lainsäätäjä sallisi suojatun nimityksen kanssa samanlaisen merkin käytön jatkamisen 13 artiklan 3 kohdan mukaisissa olosuhteissa, mutta kieltäisi käyttämästä merkkejä, jotka ovat suojattujen kuvausten kanssa vain osittain samanlaisia silloin, jos on olemassa abstrakti sekaannusvaara.

24 Lisäksi Saksan hallitus on Kesslerin tukemana esittänyt lisäperusteluna sille, miksi pelkän abstraktin sekaannusvaaran olemassaoloa ei voida pitää riittävänä, että jos näin tehtäisiin, seurauksena olisi ristiriita etiketeissä käytettävien merkkien ja "ensiluokkaista laatua koskevan merkinnän" välillä. Koska kuohuviiniasetuksen 6 artiklan 8 kohdassa nimenomaisesti sallitaan laatumerkintöjen käyttö, voi kuohuviinin tuottaja käyttää etiketeissään asetuksen 6 artiklan 11 kohdassa tunnustettujen termien "Premium" tai "Reserve" asemasta termiä "Hochgewächs" täydentämään viininsä ensiluokkaista laatua koskevia tietoja. Vaikka tämän termin käyttö itsessään voisi abstraktisti johtaa joitain kuluttajia luulemaan, että kyseinen kuohuviini on valmistettu cuvéesta, joka täyttää "Riesling-Hochgewächs"-kuvaukselle asetetut vaatimukset, koska "Hochgewächs"-termi ei kuitenkaan olisi tässä merkin osa, asiassa sovellettaisiin 13 artiklan 2 kohdan sijasta 4 artiklan 1 kohdan ja 13 artiklan 1 kohdan yleisiä määräyksiä. Olen Saksan hallituksen kanssa samaa mieltä siitä, että laatua koskevien mainintojen erilliseen käyttöön kuohuviinien etiketeissä ei voida soveltaa eri normeja kuin joita sovelletaan niiden käyttöön merkin osana. Saksan hallituksen tavoin voidaan väittää, että tällaisten laatua koskevien mainintojen nimenomainen käyttö merkin osana, sen sijasta, että ne ilmaistaisiin etiketeissä erillään, vähentää sekaannusvaaraa, koska kuluttajilla on mahdollisuus huomata, että maininta on osa merkkiä, eikä siten välttämättä tuotteen ominaisuuksia koskeva tieto. Mielestäni mikään säännöksessä ei viittaa siihen, että yhteisöjen lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut kieltää sen nimenomaisesti 6 artiklan 8 ja 11 kohdassa sallima, laatua koskevien mainintojen käyttö, jos maininta ainoastaan teoreettisesti voisi aiheuttaa sekaannuksen cuvéen valmistuksessa käytetyn perusviinin ominaisuuksien suhteen. Erityisesti kun asiassa otetaan huomioon kyseiset teollisoikeudet, sellaisten mainintojen käytölle merkeissä ei pitäisi asettaa mitään ankarampia vaatimuksia. Näiden säännösten sanamuodon perusteella ja erityisesti merkkien tärkeän tehtävän vuoksi kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamiseksi ei mielestäni riitä pelkkä abstraktin sekaannusvaaran olemassaolo.

25 Seuraavaksi esitän yhteisöjen tuomioistuimen muiden vastaavien yhteisön oikeuden kieltosäännösten, ja erityisesti laajalti kuohuviiniasetuksen kanssa samanlaisen vuoden 1989 asetuksen tulkinnasta antamaa oikeuskäytäntöä. Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Langguth 29.6.1995 antamassa tuomiossa(10) oli kysymys termien "Kabinett", "Spätlese", "Auslese" ja "Weissherbst" käytöstä tiettyjen kuohumattomien tma-laatuviinien merkkien osana. Näiden termien (lukuunottamatta termiä "Weissherbst", jonka käyttö on vapaaehtoista) käyttö on pakollista saksalaisten merkintälaatuviinien ("Qualitätswein mit Prädikat") nimityksissä, mutta asiassa Langguth esillä olevissa merkeissä ne oli esitetty huomiota herättävällä tavalla siten, että niissä oli käytetty noin kolme kertaa suurempia kirjasimia kuin nimityksissä. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan asia kuului vuoden 1989 asetuksen 40 artiklan soveltamisalaan, koska riidanalaiset nimitykset sisältyivät merkkeihin. Niin kuin edellä on jo todettu, vuoden 1989 asetuksen 40 artiklan 2 kohta on lähes samanlainen kuin kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohta.(11) Yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi komission ja kantajan väitteen siitä, että riidanalaisten mainintojen lisääminen merkkeihin huomiota herättävällä tavalla voisi aiheuttaa sekaannusta tai johtaa erityisesti Saksan ulkopuolella asuvia kuluttajia harhaan. Yhteisöjen tuomioistuin huomautti, että vuoden 1989 asetuksessa ei säännellä merkeissä sallittujen kirjasinten kokoa ja totesi, että:

"merkin esittämistä huomiota herättävällä tavalla ei voida pitää sen luonteisena, että se aiheuttaisi sekaannusta tai johtaisi harhaan henkilöitä, joille merkki on osoitettu, vaikka merkissä olisikin sana, jonka esillä oleva sääntely on tarkoittanut käytettäväksi tma-laatuviinin kuvauksessa."(12)

Seuraavaksi yhteisöjen tuomioistuin totesi, että vuoden 1989 asetuksen 40 artiklan sanamuodosta käy ilmi, että "säännöksen tarkoitus on pääasiallisesti kieltää merkkien vilpillinen käyttö - - ".(13) Kantaja on perustellut nyt esillä olevan asian ja asian Langguth välistä eroa väittämällä, että jälkimmäisessä vastaajalla oli oikeus niihin nimityksiin, joihin riidanalaisissa merkeissä käytetyt termit viittasivat. Mielestäni esitetty erottelu ei ole vakuuttava. Sen mukaisesti Kessler ei saisi esillä olevassa asiassa käyttää merkissään termiä "Hochgewächs", vaikka yhteisöjen tuomioistuin asiassa Langguth antamassaan tuomiossa painotti, että vuoden 1989 asetuksen 40 artiklassa ei aseteta mitään rajoitusta merkin kirjasinten mallille tai korkeudelle.

26 Osapuolet ovat samaa mieltä siitä, että Kessler on käyttänyt riidanalaista merkkiä noin 60 vuoden ajan. Kun otetaan huomioon sekä perustamissopimuksen 222 artiklan että yhteisön oikeuden yleiset periaatteet, joiden mukaan "sekä omaisuudensuoja että ammatinharjoittamisen vapaus" täytyy turvata,(14) mielestäni ratkaiseva kysymys on se, onko asiassa rajoitettu Kesslerin oikeutta käyttää tavaramerkkinä suojattua oikeutta, kun on pyritty välttämään riidanalaisen merkin käytön aiheuttamaa sekaannusvaaraa. Tältä kannalta katsottuna, kun tulkitaan kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohtaa, voidaan mielestäni asiassa Langguth annetun tuomion perusteella päätellä, että ennen kuin merkin vilpittömässä mielessä tapahtunutta käyttöä voidaan pitää "sen luontoisena, että se aiheuttaisi sekaannusta tai johtaisi harhaan henkilöitä, joille merkki on osoitettu" (kursivointi tässä), kansallisen tuomioistuimen on todettava asiassa merkityksellisten tosiseikkojen perusteella, että todellinen sekaannusvaara on olemassa.(15)

27 Lisäksi julkisasiamies Léger totesi asiassa Langguth antamassaan ratkaisuehdotuksessa erityisesti, ettei vuoden 1989 asetuksella toteutettu viinien ja rypäleen puristemehujen kuvausta ja esittelyä koskevien säädösten täydellistä yhdenmukaistamista. Hän katsoi myös, että alkuperänimitysten käyttämistä koskevia sääntöjä ei sovelleta tällaisten nimitysten käyttämiseen merkkeinä. Lisäksi hän painotti, mielestäni oikein, että kansallisen tuomioistuimen on päätettävä, onko jokin termi omiaan johtamaan kuluttajia harhaan tai aiheuttamaan sekaannusta.

28 Asiassa Voisine annetussa tuomiossa(16) käsiteltiin niin ikään vuoden 1989 asetuksen tulkintaa. Erityisesti oli kysymys siitä, onko viinipullon (ja kuohuviinipullon) koristeen, joka ei mitenkään liity itse viiniin, katsottava sisältyvän vuoden 1989 asetuksen 38 artiklan 1 kohdan mukaiseen päällysmerkinnän määritelmään. Esillä olleessa asiassa oli kysymys tavaroihin ja palveluihin kohdistuvia petoksia ja väärennöksiä koskevasta, Ranskan lain mukaan käydystä rikosoikeudenkäynnistä, jossa vastaajan väitettiin vilpillisesti johtaneen kuluttajia harhaan, koska tietyissä kaupungeissa myytyihin "pulloihin oli jäljennetty valokuvia niistä kaupungeista, joissa pullot olivat myynnissä, samoin pulloissa oli kyseisen kaupungin historiaan liittyvä kuvateksti".(17) Tällaisten päällysmerkintöjen väitettiin olevan omiaan johtamaan ostajia harhaan viinin alkuperän suhteen. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan kysymyksessä olleet koristelut sisältyivät päällysmerkinnän määritelmään sen vuoksi, että ne voisivat antaa kuluttajille vääriä mielikuvia, vaikkei koristeilla olisi yhteyttä myytävään viiniin. Viitaten vuoden 1989 asetuksen 40 artiklan 2 kohdassa asetettuihin edellytyksiin täydentää viinin päällysmerkinnän kuvausta merkillä, yhteisöjen tuomioistuin totesi näiden edellytysten koskevan myös sellaisia koristeita, joita rouva Voisine oli käyttänyt. Itse asiassa yhteisöjen tuomioistuin päätti ainoastaan, että esillä olleessa asiassa kysymyksessä ollut päällysmerkintä sisältyi päällysmerkinnän määritelmään muun muassa sen vuoksi, että se voi johtaa kuluttajia harhaan viinin alkuperän suhteen. Normin soveltaminen varsinaiseen asiaan jätettiin kansallisen tuomioistuimen tehtäväksi, eikä yhteisöjen tuomioistuin joutunut esillä olleessa asiassa ottamaan kantaa merkkien käytön aiheuttamiin sekaannustilanteisiin.(18)

29 Tämä näkökulma on yhdenmukainen yhteisöjen tuomioistuimen muita aloja, kuten harhaanjohtavasta mainonnasta annettua direktiiviä koskevan oikeuskäytännön kanssa.(19) Asiassa X 16.1.1992 annetussa tuomiossa(20) yhteisöjen tuomioistuin otti pääasiassa kantaa siihen, voitiinko autoa, joka oli aiemmin rekisteröity Belgiassa mutta jolla ei ollut koskaan ajettu siellä ja joka oli myöhemmin viety Ranskaan, yhä pitää "uutena". Yhteisöjen tuomioistuin oli komission kanssa samaa mieltä siitä, että ainoastaan silloin, kun auto on otettu käyttöön, sitä ei enää voida pitää uutena, mutta se jätti kansallisen tuomioistuimen harkittavaksi "esillä olevaa asiaa koskevissa olosuhteissa ja ottaen huomioon ne kuluttajat, joille mainos oli tarkoitettu", voitiinko väitettä tällaisen auton uutuudesta pitää "harhaanjohtavana toisaalta, koska väitteellä pyrittiin salaamaan, että uutena mainostetut autot oli jo rekisteröity ennen maahantuontia ja toisaalta, koska huomattava ryhmä kuluttajia olisi jättänyt auton hankkimatta, jos he olisivat tienneet rekisteröinnistä".(21)

30 Samankaltaisesti asioissa, joissa on vetoamalla kuluttajansuojaan pyritty oikeuttamaan tuontituotteiden kaupan ja markkinoinnin rajoituksia, jotka ilman kuluttajansuoja-aspektia olisivat perustamissopimuksen 30 artiklan vastaisia, yhteisöjen tuomioistuin on viitannut "kohtuullisesti valistuneen kuluttajan" käsitteeseen.(22) Huolimatta siitä, että yhteisöjen tuomioistuin on tietoinen, että Kesslerin cuvéensa valmistuksessa käyttämät viinit on pääasiassa tuotu Ranskasta, esillä olevassa asiassa, jossa on kysymys Saksassa valmistetun kuohuviinin myynnistä Saksassa, ei ole vedottu perustamissopimuksen 30 artiklaan. Mielestäni viittauksella "kohtuullisesti valistuneeseen kuluttajaan" on kuitenkin se merkitys, että se osoittaa, ettei yhteisöjen tuomioistuin ole yleisesti halunnut tulkita sekaannuksen käsitettä liian laajasti ottaen huomioon käsitteeseen mahdollisesti liittyvät kaupan esteet. Asiassa IHT Internationale Heiztechnik ja Danziger 22.6.1994 antamassaan tuomiossa(23) yhteisöjen tuomioistuin vahvisti tavaramerkkien osalta asiassa Deutsche Renault 30.11.1993 antamassaan tuomiossa(24) toteamansa, että "[y]hteisön oikeudessa ei - - määrätä suppeaa tulkintaperustetta sekoittumisvaaran käsitteelle", ja lisäsi, että kyse olisi mielivaltaisesta jäsenvaltioiden välisen kaupan rajoittamisesta "kansallisen tuomioistuimen arvioidessa mielivaltaisesti tuotteiden samankaltaisuutta".(25)

31 Kantaja on väittänyt, että vaatimus konkreettisen näytön esittämisestä sekaannuksen tosiasiallisesta aiheutumisesta on liian ankara, eikä tällaista vaatimusta pitäisi soveltaa kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan tulkinnassa. Mikäli 13 artiklan 2 kohtaa tarkastellaan kokonaisuutena ja asetuksen johdanto-osan kahdeksannentoista perustelukappaleen valossa, sen tarkoituksena on mielestäni välttää kuohuviinin esittelyssä tai kuvauksessa kaikkea, mikä on omiaan aiheuttamaan sekaannusta tai johtamaan harhaan niitä joille etiketin ilmaisemat tiedot on tarkoitettu. Kansallinen tuomioistuin voi etikettien vertailemisen perusteella todeta, että sekaannusvaara on olemassa sen jälkeen kun se on arvioinut itse etikettien samankaltaisuutta. Tätä vertailua voidaan tukea mielipidemittauksella- tai markkinatutkimuksilla taikka muulla vastaavalla näytöllä, tai sitten olla vaatimatta sellaista näyttöä. Mielestäni tällainen, saksalaisten tuomioistuinten esillä olevassa asiassa pääasiallisesti omaksuma käytännöllinen lähestymistapa ei ole menettelyllisesti liian raskas.

32 Tapa, jolla yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut tavaramerkkidirektiiviä,(26) tukee edellä esitettyä näkemystä. On merkittävää, että yhteisöjen tuomioistuin on asiassa SABEL 11.11.1997 antamassaan tuomiossa(27) todennut, vaikka siinä oli kysymys tavaramerkkien välisestä sekaannuksesta, että "[s]ekaannusvaaraa on - - arvioitava kokonaisuutena ja huomioon on otettava kaikki tekijät, jotka ovat merkityksellisiä kyseisessä yksittäistapauksessa".(28) Yhteisöjen tuomioistuin viittasi esillä olleessa asiassa sovellettavan direktiivin 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mainintaan "yleisön keskuudessa olevasta sekaannusvaarasta" ja totesi, että siitä "ilmenee, että sillä, miten tämän tyyppisten tavaroiden ja palvelujen keskivertokuluttaja ymmärtää tavaramerkit, on ratkaiseva merkitys sekaannusvaaran kokonaisarvioinnissa".(29) Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tällainen kuluttaja kuitenkin "[y]leensä - - käsittää tavaramerkin kokonaisuutena eikä ryhdy tutkimaan merkin erilaisia yksityiskohtia".(30)

33 Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Gut Springenheide ja Tusky 16.7.1998 antama tuore tuomio,(31) jossa käsiteltiin väitettä sekä tavaramerkeissä että kananmunapakkauksiin liitetyssä ilmoituksessa olevista harhaanjohtavista merkinnöistä, vahvistaa käsitystä siitä, että yhteisöjen tuomioistuimella on taipumus käsitellä johdonmukaisesti sekä maatalous- että teollisuustuotteita koskevia harhaanjohtavia tietoja, joiden antamista säännellään joko perustamissopimuksessa tai johdetussa oikeudessa.

34 Asiassa Gut Springenheide ja Tusky harhaanjohtaviksi katsotut tiedot koskivat kanojen ravintoa, kun kyseisten tietojen oli määrä edistää tätä ravintoa saaneiden kanojen munien myyntiä. Toimivaltainen saksalainen elintarvikevalvontaviranomainen määräsi sakkorangaistuksen. Kantajan sakkopäätöksestä nostamaa kannetta ei hyväksytty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa eikä valitustuomioistuimessa. Valitustuomioistuimen mukaan annettu tieto saattoi johtaa merkittävää osaa kuluttajista harhaan. Kantajan valitettua Revision-valituksella seuraavaan oikeusasteeseen, tämä tuomioistuin oli sitä mieltä, että kysymyksessä ollutta kieltoa,(32) nimittäin myynnin edistämiseksi pakkauksiin merkittyjä harhaanjohtavia mainintoja koskevaa kieltoa, voidaan tulkita kahdella tapaa:(33)

"Kyseessä olevien mainintojen harhaanjohtavuus on joko määritettävä suhteessa kuluttajien odotuksiin, jolloin nämä odotukset on tarpeen vaatiessa vahvistettava edustavaan kuluttajaotantaan perustuvan mielipidemittauksen avulla taikka asiantuntijan suorittaman tutkimuksen perusteella, tai sitten kyseessä oleva säännös perustuu objektiiviseen ostajan käsitteeseen, jota on tulkittava vain oikeudellisin perustein, kuluttajien konkreettisista odotuksista riippumatta."

Kun yhteisöjen tuomioistuin oli muun muassa todennut, että riidanalainen kielto vastaa vuoden 1989 asetuksessa asetettua kieltoa, se lausui, että silloin kun yhteisöjen tuomioistuin voisi ratkaista asian, koska asiassa esitetty näyttö ja annetut tiedot vaikuttivat asian ratkaisemiseksi riittäviltä ja ratkaisu selvältä, "sen ratkaisemiseksi, ovatko kyseessä olleet nimitykset, tavaramerkit tai mainokset omiaan johtamaan ostajaa harhaan vai eivät, yhteisöjen tuomioistuin on asiantuntijalausuntoja hankkimatta tai mielipidemittausta teettämättä ottanut huomioon valistuneen, kohtuullisen tarkkaavaisen ja huolellisen keskivertokuluttajan oletetut odotukset".(34) Sitävastoin mikäli käytettävissä olevat tiedot ja esitetty näyttö eivät johda selvään ratkaisuun, yhteisöjen tuomioistuin on jättänyt kansallisen tuomioistuimen ratkaistavaksi, käytetäänkö mainintaa tai merkkiä harhaanjohtavalla tavalla.

35 Mielestäni ei ole mitään syytä, miksi samaa periaatetta ei voitaisi soveltaa myös esillä olevassa asiassa. Toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen on, ottamatta huomioon sitä, ovatko nimitykset itsessään omiaan sekoittumaan keskenään, arvioitava se, voiko kohtuullisen tarkkaavainen henkilö, jolle merkin tiedot on tarkoitettu, riidanalaisen merkin jatkuvan käytön takia tosiasiassa sekoittaa esillä olevassa asiassa tarkoitetun "Kessler Hochgewächs" -merkin suojeltuun "Riesling-Hochgewächs"-nimitykseen. Kansallinen tuomioistuin voi erityisesti ottaa huomioon merkin vaikutuksen saksalaisten kuluttajien käsityksiin. Tässä yhteydessä on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuin viittasi asiassa Graffione 26.11.1996 antamassaan tuomiossa(35) julkisasiamies Jacobsin samassa asiassa antaman ratkaisuehdotuksen 10 kohtaan ja totesi, että "on - - mahdollista, että jäsenvaltioiden välisten kielellisten, sosiaalisten ja kulttuurillisten erojen vuoksi merkki, joka ei ole omiaan johtamaan kuluttajaa harhaan yhdessä jäsenvaltiossa, voi olla sitä toisessa jäsenvaltiossa".(36)

36 Esillä olevassa asiassa on huomion arvoista, niin kuin Kesslerin asianajaja on suullisessa käsittelyssä maininnut, että Saksan lain mukaan tuomioistuimet voivat päättää, ettei sekaannusta tarvitse näyttää toteen, jos tuomarit kykenevät päättelemään, onko asiassa olemassa todellinen sekaannus- tai erehtymisvaara. Näin on erityisesti silloin, kun tuomarit itse kuuluvat siihen kuluttajaryhmään, jolle väitetysti harhaanjohtavat tai sekaannusta aiheuttavat tiedot on tarkoitettu. Esillä olevassa asiassa yhteisöjen tuomioistuimen käytettävissä olevat tiedot viittaavat kuitenkin siihen, että viinikaupassa osallisena olevien henkilöiden piirin ulkopuolella "Riesling-Hochgewächs"-nimityksen merkityksen tuntemus on vähäistä. Näissä olosuhteissa ei ole yllättävää, etteivät saksalainen ensimmäisen oikeusasteen ja valitustuomioistuin, kun ne antoivat esillä olevassa asiassa pääasiaratkaisunsa, suostuneet pelkästään oikeudellisin perustein toteamaan, että merkin käyttö olisi aiheuttanut muuta kuin abstraktin sekaannusvaaran. Edellä esitetyn perusteella ei tällaisen abstraktin vaaran perusteella voida rajoittaa tunnustetun merkin jatkuvaa, vilpittömässä mielessä tapahtuvaa käyttöä erityisesti, jos merkin käyttö on tavaramerkkioikeuden perusteella suojattu. Näin ollen kuluttajansuojajärjestön, kuten kantajan, joka haluaa saada kielletyksi tällaisen merkin asianmukaisen käytön, täytyy pystyä asiantuntijatodistajalausuntojen tai markkinatutkimuksen avulla taikka muutoin näyttämään, että tästä saattaa aiheutua sekaannusta niiden henkilöiden keskuudessa, joille merkissä ilmoitetut tiedot on tarkoitettu.

37 Mielestäni edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että merkin käytöstä kuohuviinipullossa johtuva abstrakti sekaannusvaara ei itsessään riitä kuohuviiniasetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdassa asetetun kiellon soveltamisen edellytykseksi.

B Toinen kysymys

38 Ensimmäiseen kysymykseen antamani vastausehdotus huomioon ottaen mielestäni ei ole tarpeen vastata toiseen kysymykseen.

IV Ratkaisuehdotus

39 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Bundesgerichtshofin sille esittämään ensimmäiseen kysymykseen seuraavasti:

Kuohuviinien ja hiilihapotettujen kuohuviinien kuvausta ja esittelyä koskevista yleisistä säännöistä 13 päivänä heinäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2333/92 13 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn kiellon soveltamiseksi ei riitä, että sana, joka sisältyy kuohuviinin kuvauksessa käytettyyn merkkiin (esillä olevassa asiassa "Hochgewächs") on itsessään sekoitettavissa sellaisen viinin kuvauksen osaan (esillä olevassa asiassa "Riesling-Hochgewächs"), jota ei ole käytetty kyseisen kuohuviinin cuvéen valmistuksessa.

(1) - Tämä säännös lisättiin alun perin WeinVO:iin 29.7.1986. Uuden WeinVO:n antamisella 9.5.1995 siitä tuli asetuksen 34 §. Vrt. BGBl I, s. 630.

(2) - EYVL L 231, s. 9.

(3) - EYVL L 232, s. 13.

(4) - EYVL L 309, s. 1.

(5) - Lainausta on korjattu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska asetuksen suomenkielinen versio on epätarkka.

(6) - Erityisesti määritetyillä alueilla tuotettuja laatuviinejä koskevista erityissäännöksistä 16 päivänä maaliskuuta 1987 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 823/87, EYVL L 84, s. 59.

(7) - EYVL L 250, s. 17.

(8) - Sillä, että 13 artiklalla pyritään suojaamaan "henkilöitä, joille [tuotteiden kuvaus ja esittely] on tarkoitettu", tarkoitetaan, että 13 artikla ei rajoitu koskemaan vain kuluttajia. On väitetty, että sekaannus voisi näin ollen tietyissä olosuhteissa koskea esimerkiksi kauppaan osallistuvia henkilöitä, mutta mielestäni on kuitenkin epätodennäköistä, että merkin käyttö voisi aiheuttaa sekaannuksen näiden henkilöiden, toisin kuin viinin lopullisten kuluttajien keskuudessa.

(9) - Direktiivin 84/450/ETY 2 artiklan 2 kohdan mukaan harhaanjohtavalla mainonnalla tarkoitetaan "kaikkea mainontaa, joka tavalla tai toisella, esitystapa mukaan lukien, harhauttaa tai on omiaan harhauttamaan niitä henkilöitä, joille se on osoitettu tai jotka se tavoittaa, ja joka harhauttavan ominaisuutensa takia on omiaan vaikuttamaan heidän taloudelliseen käyttäytymiseensä taikka aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan vahinkoa kilpailijalle".

(10) - Asia C-456/93, Langguth, tuomio 29.6.1995 (Kok. 1995, s. I-1737).

(11) - Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa C-46/94, Voisine, 5.7.1995 antamansa tuomion (Kok. 1995, s. I-1859) 28 kohdassa, että vuoden 1989 asetuksen 40 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset "vastaavat [pääosin] asetuksen N:o 3309/85 4 artiklan 1 kohdassa ja 13 artiklassa säädettyjä edellytyksiä tma-laatukuohuviinien osalta" (kuohuviinien ja hiilihapotettujen kuohuviinien kuvausta ja esittelyä koskevista yleisistä säännöistä 18 päivänä marraskuuta 1985 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3309/85, EYVL L 320, s. 9), joka on kodifioitu esillä olevassa asiassa esillä olevalla kuohuviiniasetuksella.

(12) - Edellä alaviitteessä 9 mainittu asia Langguth, tuomion 28 kohta.

(13) - Edellä alaviitteessä 9 mainittu asia Langguth, tuomion 29 kohta.

(14) - Ks. mm. asia C-280/93, Saksa v. neuvosto, tuomio 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-4973, 78 kohta).

(15) - Mielestäni asiassa 56/80, Weigand, 25.2.1981 annettu tuomio (Kok. 1981, s. 583) ei myöskään tue kantajan esittämää näkemystä. Tässä asiassa yhteisöjen tuomioistuin ratkaisi, oliko kysymyksessä "sekaannus" viinien ja rypäleen puristemehun kuvausta ja esittelyä koskevista yleisistä säännöistä 5 päivänä helmikuuta 1979 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 355/79 (EYVL L 54, s. 99), joka on kumottu vuoden 1989 asetuksella, tarkoittamassa merkityksessä, kun viinikauppias käytti etikettien kuvauksissa ja kahden viininsä mainoksessa merkkiä, joka viittasi kyseisten viinien olevan peräisin sellaiselta saksalaiselta viininviljelysalueelta tai alueen osalta, jota itse asiassa ei ollut olemassa. Weingand väitti tässä tapauksessa, etteivät viinien nimet aiheuttaneet sekaannusta. Yhteisöjen tuomioistuin oli kuitenkin sitä mieltä, ettei "sekaannuksella" tarkoiteta ainoastaan sekaannusta "sanan tiukasti sananmukaisessa merkityksessä, vaan myös kaikkien harhauttavien tietojen käyttämistä" (19 kohta). Sen sijaan nyt esillä olevassa asiassa ei ole kysymys sekaannuksen käsitteen laajuudesta vaan siitä, millainen näyttö sekaannuksen aiheutumisesta on annettava.

(16) - Edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Voisine.

(17) - Edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Voisine, julkisasiamies Elmerin antaman ratkaisuehdotuksen 2 kohta.

(18) - Myös julkisasiamies Elmer oli sitä mieltä, että kyseiset koristelut kuuluivat vuoden 1989 asetuksen 38 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Ks. ratkaisuehdotuksen 12 kohta. Hän jatkoi pohdintaansa harkitsemalla, voivatko tällaiset päällysmerkinnät aiheuttaa asetuksen 40 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sekaannusta. Vaikka julkisasiamies Elmer oli vakuuttunut, että päällysmerkintöjen sisältämät tiedot voisivat aiheuttaa sekaannusta, hänen mielestään "on erittäin vaikeata lausua sellaisia yleisiä sääntöjä, joiden avulla voitaisiin erottaa sellaiset merkinnät, jotka voivat johtaa harhaan tai aiheuttaa sekaannusta, sellaisista merkinnöistä, joilla ei ole tällaisia vaikutuksia". Hän totesi myös, että "asia on ratkaistava konkreettisen ja tapauskohtaisen harkinnan pohjalta".

(19) - Direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa oleva harhaanjohtavan mainonnan määrittely on mainittu edellä alaviitteessä 8.

(20) - Asia C-373/90, X, tuomio 16.1.1992 (Kok. 1992, s. I-131).

(21) - Edellä alaviitteessä 19 mainittu asia X, tuomion 15 kohta.

(22) - Ks. asia C-470/93, Mars, tuomio 6.7.1995 (Kok. 1995, s. I-1923, 24 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin otti kantaa siihen, sovelletaanko perustamissopimuksen 30 artiklaa maahantuotujen jäätelöpuikkojen markkinointikieltoon, koska, muun muassa, mainoskampanjan aikana pakkauksissa annettiin mahdollisesti harhaanjohtavalla tavalla tietoja jäätelöpuikkojen lisäkoosta: pakkauksen värjätty osa, johon oli merkitty "+ 10 %", oli kooltaan yli kymmenen prosenttia pakkauksen kokonaispinta-alasta. Yhteisöjen tuomioistuimen ei ollut vaikeata torjua väitettä, että "huomattava määrä kuluttajista uskoisi tuotteen määrän lisääntyneen enemmän kuin kymmenen prosenttia" (22 kohta). Tuomioistuin totesi siten, että "kohtuullisesti valistuneen kuluttajan voidaan olettaa tietävän, että tuotteen määrän lisäämisestä mainostarkoituksessa tehtyjen merkintöjen koolla ei ole välttämättä yhteyttä siihen, kuinka paljon tuotteen määrää on todellisuudessa lisätty".

(23) - Asia C-9/93, IHT Internationale Heiztechnik ja Danziger, tuomio 22.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2789).

(24) - Asia C-317/91, Deutsche Renault, tuomio 30.11.1993 (Kok. 1993, s. I-6227, 32 kohta).

(25) - Asia IHT Internationale Heiztechnik ja Danziger, tuomion 19 kohta.

(26) - Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annettu ensimmäinen neuvoston direktiivi 89/104/ETY (EYVL L 40, s. 1).

(27) - Asia C-251/95, SABEL, tuomio 11.11.1997 (Kok. 1997, s. I-6191).

(28) - Edellä alaviitteessä 26 mainittu asia SABEL, tuomion 22 kohta.

(29) - Edellä alaviitteessä 26 mainittu asia SABEL, tuomion 23 kohta.

(30) - Edellä alaviitteessä 26 mainittu asia SABEL, tuomion 23 kohta.

(31) - Asia C-210/96, Gut Springenheide ja Tusky, tuomio 16.7.1998 (Kok. 1998, s. I-4657, jäljempänä asia Gut Springenheide ja Tusky).

(32) - Ks. tietyistä munien kaupan pitämisen vaatimuksista 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1907/90 10 artiklan 2 kohdan e alakohta (EYVL L 173, s. 5.)

(33) - Edellä alaviitteessä 31 mainittu asia Gut Springenheide ja Tusky, tuomion 14 kohta.

(34) - Edellä alaviitteessä 31 mainittu asia Gut Springenheide ja Tusky, tuomion 31 kohta.

(35) - Asia C-313/94, Graffione, tuomio 26.11.1996 (Kok. 1996, s. I-6039).

(36) - Em. asia Graffione, tuomion 22 kohta.