ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
233

On syytä palauttaa mieleen, että oikeusvarmuus, jonka erottamaton osa ennakoitavuuden periaate on (ks. vastaavasti tuomio 11.5.2017, Deza v. ECHA, T-115/15, EU:T:2017:329, 135 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), on unionin oikeuden yleinen periaate. Tämän periaatteen tarkoituksena on taata unionin lainsäädännöstä johtuvien tilanteiden ja oikeudellisten suhteiden ennakoitavuus (ks. tuomio 4.5.2016, Andres ym. v. EKP, T-129/14 P, EU:T:2016:267, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), ja se edellyttää, että jokainen hallintotoimi, jolla on oikeusvaikutuksia, on selkeä ja täsmällinen, jotta ne, joita asia koskee, voivat yksiselitteisesti saada tiedon oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan ja ryhtyä niiden johdosta asianmukaisiin toimenpiteisiin (ks. vastaavasti tuomio 27.1.2016, DF v. komissio, T-782/14 P, EU:T:2016:29, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tätä edellytystä sovelletaan varsinkin silloin, kun kyseisellä toimenpiteellä voi olla asianomaisten kannalta epäedullisia seurauksia (ks. vastaavasti tuomio 11.5.2017, Deza v. ECHA, T-115/15, EU:T:2017:329, 135 kohta).
118

On täsmennettävä, että oikeuskäytännön mukaan riidanalaisen päätöksen laillisuutta arvioitaessa on otettava huomioon ne tiedot, jotka komissiolla on ollut käytössään tai olisi voinut olla käytössään sinä päivänä, jona se on kyseisen päätöksen antanut. Tältä osin on todettava, että mikäli käy ilmi, että komission arviointi voitaisiin kiistää tai asettaa kyseenalaiseksi sellaisten tietojen perusteella, jotka eivät olleet komission tiedossa hallinnollisen menettelyn aikana, olisi selvitettävä, olisiko komissio saattanut olla tietoinen tällaisista tiedoista ja ottaa ne huomioon riittävän ajoissa, sekä tarvittaessa olisiko komission tavallisesti pitänyt ottaa kyseiset tiedot huomioon ainakin yksityinen sijoittaja ‑arviointiperusteen soveltamisen kannalta merkityksellisinä tietoina (ks. tuomio 30.6.2015, Alankomaat ym. v. komissio, T‑186/13, T‑190/13 ja T‑193/13, ei julkaistu, EU:T:2015:447, 90 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69

Ensimmäiseksi on todettava, että 15.12.2005 annettuun tuomioon Unicredito Italiano (C-148/04, EU:C:2005:774) perustuvassa oikeuskäytännössä, jonka mukaan komissio voi tyytyä tutkimaan kyseessä olevan tukijärjestelmän yleisiä ja abstrakteja ominaisuuksia olematta velvollinen tutkimaan jokaista yksittäistä soveltamistapausta, komissiota ei vapauteta nyt käsiteltävän kaltaisessa tapauksessa velvollisuudesta tutkia kaikkia niitä niin hyödyllisiä kuin haitallisiakin seurauksia, jotka perustuvat riidanalaisen järjestelmän itse ominaisuuksiin (ks. edellä 48 kohta), kun palautetaan mieleen, että komissiolla on todistustaakka siitä, että kyseessä on etu. Kyseistä oikeuskäytäntöä on lisäksi luettava yhdessä sen komissiolle kuuluvan velvollisuuden kanssa, joka koskee riidanalaisen toimenpiteen tutkintamenettelyn huolellista ja puolueetonta toteuttamista, jotta komissiolla on lopullisen päätöksen tekemisajankohtana käytössään mahdollisimman täydelliset ja luotettavat tiedot (ks. edellä 49 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö; ks. myös vastaavasti tuomio 28.11.2008, Hotel Cipriani ym. v. komissio, T-254/00, T-270/00 ja T-277/00, EU:T:2008:537, 210 kohta). Tästä seuraa, että oikeuskäytännöllä, johon asiassa vedotaan, ei voida kyseenalaistaa nyt käsiteltävässä tapauksessa esitettyä toteamusta siitä, että komissio on tehnyt virheen arvioidessaan edun olemassaoloa. Viittaus 15.12.2005 annettuun tuomioon Unicredito Italiano (C-148/04, EU:C:2005:774) perustuvaan oikeuskäytäntöön on joka tapauksessa tehoton, koska todettu virhe ei liity siihen, ettei kaikkia edunsaajien tilanteita ole tutkittu, vaan siihen, ettei riidanalaisessa toimenpiteessä kyseessä olevan alan erityisyyttä ole otettu huomioon verovähennysten merkityksen kannalta katsoen. Lisäksi on huomautettava, että riidanalaisessa päätöksessä kyseessä oleva järjestelmä luonnehditaan tukijärjestelmäksi ja tämän lisäksi sen perusteluissa (90 perustelukappale) ja sen päätösosassa (1 artikla) myös otetaan kantaa neljälle nimeltä mainitulle edunsaajaseuralle yksittäin myönnettyihin tukiin toteamalla, että niitä ”on [siis] pidettävä sääntöjenvastaisena ja sisämarkkinoille soveltumattomana tukena”. Tästä seuraa, että – toisin kuin komissio väittää – riidanalaista päätöstä on tarkasteltava päätöksenä, joka koskee sekä tukijärjestelmää että yksittäisiä tukia.
70

Väliintulijan perustelu, jonka mukaan on syytä ottaa huomioon sanan ”plombir” tai ”Пломбир” muita tavaroita koskeva käyttö, ei aseta tätä päätelmää kyseenalaiseksi. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se seikka, että ilmauksella voi olla useampia merkityksiä, ei sulje pois asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisen kuvailevuuden olemassaoloa. Tältä osin riittää, että ainakin yksi sen merkityksistä on sellainen, että tavaramerkkiä voidaan käyttää kuvailemaan kyseessä olevia tavaroita (ks. tuomio 12.2.2004, Koninklijke KPN Nederland, C-363/99, EU:C:2004:86, 97 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
72

Lisäksi on katsottava, kuten kantajat toteavat perustellusti kirjelmissään, että menettelymääräysten vastaavuutta koskevan säännön noudattamiseksi asia olisi pitänyt saattaa komission jäsenten kollegiolle ja lisäksi siinä olisi pitänyt pyytää asetuksen N:o 1225/2009 15 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut asetuksen 2016/1036 15 artiklan 1 kohta) tarkoitetun komitean lausunto, kuten tehtiin asetusta 2015/2272 annettaessa. Tässä yhteydessä on todettava, että asetuksen N:o 1225/2009 11 artiklan 6 kohdan (josta on tullut asetuksen 2016/1036 11 artiklan 6 kohta) nojalla polkumyynnin vastaiset toimenpiteet kumotaan tai niitä jatketaan 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti, saman asetuksen ”15 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen”. Samoin asetuksen N:o 1225/2009 9 artiklan 4 kohdassa (josta on tullut asetuksen 2016/1036 9 artiklan 4 kohta) säädetään, että komissio ottaa käyttöön lopulliset polkumyyntitullit tarkastelumenettelyä noudattaen. Tästä komiteasta ja tästä tarkastelumenettelystä säädetään yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä 16.2.2011 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 182/2011 (EUVL 2011, L 55, s. 13). Tällaisten jäsenvaltioiden valvontaa koskevien menettelyjen on muun muassa oltava selkeitä ja niissä on otettava huomioon EUT‑sopimuksen institutionaaliset vaatimukset (asetuksen N:o 182/2011 johdanto-osan viides perustelukappale). Asetuksen N:o 1225/2009 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla komitean konsultaatiolla on merkitystä sekä menettelylliseltä kannalta että myös EUT‑sopimuksen institutionaalisten vaatimusten kannalta.
84

Kantaja vetoaa etenkin seuraaviin seikkoihin: – siihen, että arvioija 2 oli puolisolleen 16.7.2015 osoittamassaan sähköpostiviestissä (liitteen A.12 asiakirja XXXVI): – ilmaissut aikeestaan pyytää EKP:n johtokunnan jäsentä ”erottamaan hänet” ja pitämään hänen tapaustaan esimerkkinä epäpätevyydestä; – maininnut, että kantaja oli kyseenalaistanut hänen aiempia päätöksiään sekä arvioija 1:n päätöksiä, mihin arvioija 2 oli suhtautunut negatiivisesti; – väittänyt, että kantajalla on niin huonon maine, ettei mikään yksikkö halua häntä, ei myöskään pääosasto [luottamuksellinen], johon hän oli saanut tilapäisen siirron, hänen siellä aiheuttamansa ”sekasotkun” (”mess”) vuoksi; – siihen, että arvioija 2 oli kirjoittanut ”valmentajalleen” asiakirja-aineiston liitteeseen A.19 sisältyvässä, 11.6.2015 lähetetyssä sähköpostiviestissä seuraavaa: ”jo pelkkä ajatuskin hänen paluustaan [yksikköön [luottamuksellinen] siirron päätyttyä] suututtaa minua (the sheer thought of her coming back makes me angry); ”se suututtaa minua valtavasti” (it just makes me very angry); ”minun on keksittävä keinoja hänen vaikutuksensa vähentämiseksi meihin ja etenkin itseeni” (I have to think of ways to limit her impact on us and myself, in particular); – siihen, että arvioija 2 oli ilmaissut 20.3.2015 päivätyssä sähköpostiviestissä (liitteen A.12 asiakirja XVII) kantajasta negatiivisia arvioita ja että tämä oli maininnut viestissä, että arvioija 3 oli ilmoittanut vastustavansa kantajan tilapäistä siirtoa; – siihen, että arvioija 2 oli kirjoittanut liitteen A.12 asiakirjaan XXV sisältyvässä 9.2.2015 lähetetyssä sähköpostiviestissä kolmelle pääosaston [luottamuksellinen] johtohenkilölle ihmettelevänsä, että kantaja sisältyy hankkeeseen [luottamuksellinen] liitettyjen virkamiesten luetteloihin, ”etenkin kun tiedätte [kantajan] työsuorituksen EKP:ssä” ([g]iven that you know about [the applicant’s] performance here in the Bank), sekä siihen, että arvioija 2 oli siten ilman minkäänlaista suunniteltua ja avointa menettelyä ilmoittanut EKP:n johdolle, että hänen työsuorituksensa oli kehno, hänen mukanaolonsa hankeessa oli kyseenalainen, hänellä ei ollut valmiuksia osallistua hankkeeseen ja ettei hänellä ollut oikeutta osallistua siihen hänen väitetyn puutteellisen työsuorituksensa vuoksi; – siihen, että arvioija 2 oli 14.4.2015 päivätyssä ja kantajan puolivälin tilannearvioinnista laadittua pöytäkirjaa käsitelleessä sähköpostiviestissä ilmoittanut, ettei mielellään pitäisi kokousta kantajan kanssa, ja todennut seuraavaa: ”Ajansäästön vuoksi on kysyttävä, miksi minun pitäisi vaatia keskustelua hänen kanssaan, kun tiedämme, että hänen kantansa ja meidän kantamme ovat täysin vastakkaiset” (In the spirit of economising, why should I insist on talking to her when we know that her position and our position are orthogonal ?).
66

Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt esillä olevan asian, on määrättävä, että se vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja lisäksi se on velvoitettava vastaamaan komission ja Telefónica Deutschlandin oikeudenkäyntikuluista näiden esittämien vaatimusten mukaisesti, lukuun ottamatta komission oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet oikeudenkäyntiväitteestä, joka hylättiin 22.6.2016 annetulla määräyksellä 1&1 Telecom v. komissio (T-43/16, EU:T:2016:402).
82

Asetuksen N:o 575/2013 5 artiklan 1 kohdan mukaan vastuulla tarkoitetaan ”taseen omaisuuserää tai taseen ulkopuolista erää”. Näin ollen tämä määritelmä sisältää väistämättä omaisuuserät, jotka on kirjattu luottolaitoksen taseessa vastaaviin. Koska lisäksi asetuksen N:o 575/2013 429 artiklan 14 kohdan c alakohta koskee vastuita, jotka johtuvat talletuksista, jotka laitoksella on lakisääteinen velvollisuus siirtää a alakohdassa tarkoitetulle julkisyhteisölle tai julkisoikeudelliselle laitokselle yleisen edun mukaisten investointien rahoittamista varten, kyseessä ovat vastuut, jotka jo luonteensa vuoksi ovat luottolaitoksen taseeseen kirjattavia eriä eivätkä taseen ulkopuolisia eriä.
79

Asetuksen N:o 575/2013 5 artiklan 1 kohdan mukaan vastuulla tarkoitetaan ”taseen omaisuuserää tai taseen ulkopuolista erää”. Näin ollen tämä määritelmä sisältää väistämättä omaisuuserät, jotka on kirjattu luottolaitoksen taseessa vastaaviin. Koska lisäksi asetuksen N:o 575/2013 429 artiklan 14 kohdan c alakohta koskee vastuita, jotka johtuvat talletuksista, jotka laitoksella on lakisääteinen velvollisuus siirtää a alakohdassa tarkoitetulle julkisyhteisölle tai julkisoikeudelliselle laitokselle yleisen edun mukaisten investointien rahoittamista varten, kyseessä ovat vastuut, jotka jo luonteensa vuoksi ovat luottolaitoksen taseeseen kirjattavia eriä eivätkä taseen ulkopuolisia eriä.
108

Kuudenneksi on todettava argumentista, joka koskee sitä, että komissio otti riittämättömästi huomioon polkumyyntimarginaalin, että – kuten edellä 94 kohdassa on jo todettu – vaikka on toki totta, että kyseinen marginaali on otettava huomioon vahingon olemassaolon määrittämisessä perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti, on kuitenkin niin, että se on ennen kaikkea seikka, joka on otettava huomioon polkumyynnin olemassaoloa määritettäessä, ja tämä on edellytyksestä, joka koskee vahingon osoittamista polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden toteuttamisen yhteydessä, erillinen edellytys.
27

Toiseksi ja siltä osin kuin on kyse lainvastaisista hallintopäätöksistä, on muistutettava, että oikeuskäytännössä katsotaan vakiintuneesti, että unionin oikeuden yleisistä periaatteista johtuu, että hallinnolla on lähtökohtaisesti valtuus peruuttaa taannehtivin vaikutuksin asianomaiselle myönteinen hallintopäätös, joka on tehty lainvastaisesti (ks. vastaavasti tuomio 20.11.2002, Lagardère ja Canal+ v. komissio, T‑251/00, EU:T:2002:278, 138–140 kohta ja tuomio 15.4.2011, IPK International v. komissio, T‑297/05, EU:T:2011:185, 118 kohta), mutta että sellaisen lainvastaisen hallintopäätöksen taannehtivalle peruuttamiselle, jolla luodaan sen vastaanottajalle oikeuksia, on asetettu tiukat edellytykset (ks. vastaavasti tuomio 9.3.1978, Herpels v. komissio, 54/77, EU:C:1978:45, 38 kohta). Vaikka kaikille unionin toimielimille, jotka toteavat, että niiden tekemä päätös on lainvastainen, on tunnustettu oikeus peruuttaa se taannehtivasti kohtuullisen ajan kuluessa, tätä oikeutta on saatettu rajoittaa siksi, että on tarpeen suojata toimen lainmukaisuuteen luottaneen vastaanottajan perusteltua luottamusta (tuomio 26.2.1987, Consorzio Cooperative d’Abruzzo v. komissio, 15/85, EU:C:1987:111, 12–17 kohta; tuomio 20.6.1991, Cargill v. komissio, C‑248/89, EU:C:1991:264, 20 kohta ja tuomio 17.4.1997, de Compte v. parlamentti, C‑90/95 P, EU:C:1997:198, 35 kohta). Tällaisen päätöksen edellytyksenä on myös, ettei sillä loukata oikeusvarmuuden periaatetta (ks. vastaavasti tuomio 5.3.2003, Ineichen v. komissio, T‑293/01, EU:T:2003:55, 91 kohta).
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 36, 37, 42, 76, 80, 81, 83, 86 ja 88 kohta)
3.

Henkilöstökanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Määräajat – Myöhään tehty valitus – Päätös, jolla virkamies luokitellaan yhteen asetuksella N:o 1023/2013 käyttöön otetuista virkatyypeistä ja joka on toteutettu asianomaisen sähköiseen henkilökansioon tehdyllä muutoksella – Valitus tämän muutoksen vahvistavasta päätöksestä – Tutkimatta jättäminen (Henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin ne ovat muutettuina asetuksella N:o 1023/2013, 45 artikla, 90 artiklan2 kohta ja 91 artiklan 1 ja 2 kohta sekä liitteessä XIII olevan 30 artiklan 2 kohta) (ks. 48, 49 ja 55 kohta)
Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan a alakohdan säännöksistä, joita sovelletaan Euroopan unionin nimeäviin kansainvälisiin rekisteröinteihin Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 145 artiklan säännösten mukaisesti, ilmenee, että väitteentekijän on esitettävä todisteet aikaisemman merkin hakemisesta tai rekisteröinnistä, jos väite perustuu aikaisempaan merkkiin, joka ei ole EU-tavaramerkki. Tällaisia todisteita on siis välttämätöntä esittää myös Euroopan unionin nimeävistä kansainvälisistä rekisteröinneistä, jotka eivät ole EU-tavaramerkkejä.

Se, että asetuksen N:o 207/2009 151 artiklan 2 kohdassa säädetään, että EU-tavaramerkin nimeävällä kansainvälisellä rekisteröinnillä on kyseisen artiklan 1 kohdassa mainitusta päivästä sama vaikutus kuin tavaramerkin rekisteröinnillä EU-tavaramerkiksi, ei vaikuta siihen, että väitteentekijän on esitettävä todisteet aiemmasta Euroopan unionin nimeävästä kansainvälisestä rekisteröinnistä asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan a alakohdan ii alakohdan mukaisesti. Asetuksen N:o 2868/95 19 säännössä säädetty vaatimus aikaisemmasta tavaramerkistä esitettävistä todisteista koskee nimittäin aikaisemman tavaramerkin – mukaan lukien Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti – haltijan mahdollisuutta vastustaa EU-tavaramerkin rekisteröintiä, eikä se liity EU-tavaramerkin vaikutuksiin, jotka on määritetty asetuksen N:o 207/2009 II osaston 2 jaksossa, jonka otsikko on ”EU-tavaramerkin vaikutukset”, olevassa 9–14 artiklassa (joista on tullut asetuksen 2017/1001 9–17 artikla).

Näin ollen asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan a alakohdan ii alakohta, siltä osin kuin siinä säädetään, että väitteentekijän on esitettävä todisteet Euroopan unionin nimeävän kansainvälisen rekisteröinnin antamasta suojasta, ei ole ristiriidassa asetuksen N:o 207/2009 151 artiklan 2 kohdan säännösten, jotka eivät puolestaan koske EU-tavaramerkin rekisteröintiä vastaan käydyn väitemenettelyn sääntöjä, kanssa.

(ks. 34–36 kohta)
8.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Ajallinen soveltamisala – Uuden säännön välitön soveltaminen vanhan säännön voimassa ollessa syntyneen tilanteen tulevaisuudessa ilmeneviin vaikutuksiin – Asetuksen N:o 1023/2013, jolla muutetaan kolmansiin maihin sijoitettujen virkamiesten vuosilomaoikeuksia, antaminen – Oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita ja saavutettuja oikeuksia ei ole loukattu (Virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä X oleva 6 artikla, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1023/2013) (ks. 99–104 kohta)
Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen N:o 1225/2009, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 37/2014, 11 artiklan 3 kohdan toisesta ja kolmannesta alakohdasta ilmenee, että välivaiheen tarkastelun tavoitteena on selvittää tarve polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden jatkamiseen ja että kun viejän tarkastelupyyntö koskee yksinomaan polkumyyntiä, toimielinten on ensinnäkin arvioitava tarve jatkaa olemassa olevaa toimenpidettä ja todeta tässä yhteydessä polkumyyntiä koskeva paitsi huomattava myös pysyvä olosuhteiden muutos. Tästä seuraa, että mainitussa 11 artiklan 3 kohdassa säädetyssä välivaiheen tarkastelua koskevassa pyynnössä, joka koskee yksinomaan polkumyyntiä ja jonka esittää vientiä harjoittava tuottaja, on esitettävä todisteet siitä, että seikat, jotka olivat sen polkumyyntimarginaalin määrittämisen perustana, jota käytettiin vahvistettaessa kyseisen pyynnön esittäneeseen vientiä harjoittavaan tuottajaan sovellettavaa polkumyyntitullia, ovat muuttuneet huomattavasti ja pysyvästi.

Siltä osin kuin on kyse vientiä harjoittavista tuottajista, jotka eivät ole toimineet yhteistyössä tutkimuksessa, joka johti lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien keraamisten laattojen tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöönotetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta annetun asetuksen N:o 917/2011 antamiseen ja joille määrättiin väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien keraamisten laattojen tuonnissa annetun asetuksen N:o 258/2011 66 ja 77 perustelukappaleen ja asetuksen N:o 917/2011 92 ja 93 perustelukappaleen mukaisesti polkumyyntitulli, joka vahvistettiin käyttämällä yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan edustavaa tuotetyyppiä koskevia korkeimpia polkumyyntimarginaaleja, jokaisen vientiä harjoittavan tuottajan, joka kuuluu tähän kategoriaan, on osoitettava, että viimeksi mainitun määrittämisen perustana olleet olosuhteet ovat muuttuneet huomattavasti ja pysyvästi. Koska määrittäminen perustuu otosta koskeviin tietoihin, kantaja voi selviytyä todistustaakasta, joka sillä asiassa on, osoittamalla myös joko, että otokseen kuuluviin yhtiöihin sovellettavien polkumyyntitullien vahvistamiseen käytetyn polkumyyntimarginaalin määrittämisen perustana olleet seikat olivat muuttuneet huomattavasti ja pysyvästi tai että tällaiset muutokset olivat vaikuttaneet kaikkiin viejämaan vientiä harjoittaviin tuottajiin.

(ks. 25, 27, 29 ja 30 kohta)
1)

Saatava, joka Euroopan komissiolla on GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG:ltä ja joka mainitaan 2.12.2015 päivätyssä veloitusilmoituksessa nro 3241514917 sekä 2.12.2015 päivätyssä kahdessa ilmoituskirjeessä, on perusteeton siltä osin kuin se koskee ”matka- tai kokousbudjettiin” liittyviä ilmoitettuja kuluja sekä näihin liittyviä kiinteämääräisiä korvauksia.
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21, 22 ja 70 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 31.5.2018 – Groningen Seaports ym. vastaan komissio

(asia T-160/16)

(Valtiontuki – Alankomaiden kuudelle julkiselle merisatamalle myöntämä vapautus yhtiöverosta – Päätös, jolla tukijärjestelmä todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi – Perusteluvelvollisuus – Yhdenvertainen kohtelu)

1. Kumoamiskanne–Unionin tuomioistuinten toimivalta–Unionin toimielimen päätöksen adressaattina olevaa oikeushenkilöä ei ole enää olemassa–Yleisseuraannon saaja voi ajaa kumoamiskannetta (SEUT 263 artiklan neljäs kohta) (ks. 59 kohta)

2. Valtioiden myöntämät tuet–Komission päätös, jolla tuki todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi–Perusteluvelvollisuus–Ulottuvuus (SEUT 296 artiklan toinen kohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artikla) (ks. 78 ja 91 kohta)

3. Jäsenvaltiot–Velvoitteet–Laiminlyönti–Perustelua, jossa vedotaan siihen, että toinen jäsenvaltio on mahdollisesti jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteita, ei voida hyväksyä (ks. 97 kohta)

4. Tuomioistuinmenettely–Kannekirjelmä–Muotovaatimukset–Oikeudenkäynnin kohteen yksilöinti–Yhteenveto kanneperusteista–Esittäminen abstraktisti–Tutkimatta jättäminen (Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan d alakohta) (ks. 113 kohta)

5. Euroopan unionin oikeus–Periaatteet–Yhdenvertainen kohtelu–Laillisuusperiaatteen noudattamisen tarve–Jonkun muun hyväksi tapahtuneeseen lainvastaisuuteen ei voida vedota (ks. 116 kohta)

6. Euroopan unionin oikeus–Periaatteet–Yhdenvertainen kohtelu–Laiminlyönti–Käsite (ks. 119 kohta)

Aihe

SEUT 263 artiklaan perustuva vaatimus, jossa vaaditaan valtiontuesta SA.25338 (2014/C) (ex E 3/2008 ja ex CP 115/2004), jonka Alankomaat on toteuttanut ja joka koskee julkisten yritysten vapauttamista yhtiöverosta, 21.1.2016 annetun komission päätöksen (EU) 2016/634 kumoamista (EUVL 2016, L 113, s. 148)

Ratkaisu

1) Havenbedrijf Moerdijk NV hyväksytään Havenschap Moerdijkin tilalle kantajaksi.

2) Kanne hylätään.

3) Groningen Seaports NV ja muut kantajat, joiden nimet mainitaan liitteessä, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
4.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 27 kohta)
4.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin laajalti tunnettu tavaramerkki–Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin tuottaman suojan ulottaminen tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia–Sanamerkki THE RICH PRADA–Sana- ja kuviomerkit PRADA (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 53, 55 ja 57 kohta)