ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Verotus

–

Sisäinen verotus

–

Jäsenvaltiossa tapahtuvan ensirekisteröinnin yhteydessä moottoriajoneuvoista kannettava ympäristövero

–

Iältään ja kulumisasteeltaan samanlaisista maahantuoduista käytetyistä autoista kannettava vero

–

Veroa ei voida hyväksyä (SEUT 110 artikla) (ks. 20

–

21, 23 kohta ja määräysosa)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Curtea de Apel Craiova – Aiemmin muissa jäsenvaltioissa rekisteröityjen käytettyjen ajoneuvojen rekisteröinti – Jäsenvaltiossa tapahtuvan ensirekisteröinnin yhteydessä moottoriajoneuvoista kannettava ympäristövero – Kansallisen lainsäädännön yhteensopivuus SEUT 110 artiklan kanssa – Väliaikainen poikkeus ajoneuvoille, joilla on tietyt ominaisuudet

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

SEUT 110 artiklaa on tulkittava siten, että sen vastaista on se, että jäsenvaltio ottaa käyttöön ympäristöveron, joka kannetaan moottoriajoneuvojen ensirekisteröinnin yhteydessä tässä jäsenvaltiossa, jos tästä verotustoimenpiteestä on säädetty siten, että se tekee muista jäsenvaltioista ostettujen käytettyjen ajoneuvojen liikenteeseen päästämisen kyseisessä jäsenvaltiossa vähemmän houkuttelevaksi mutta ei tee samanikäisten ja yhtä kuluneiden ajoneuvojen ostamista kotimaan markkinoilta vähemmän houkuttelevaksi.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset

–

Tutkittavaksi ottaminen

–

Kysymykset, jotka on esitetty antamatta riittäviä tietoja asiaa koskevista tosiseikoista ja lainsäädännöstä (SEUT 267 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohta ja 103 artiklan 1 kohta) (ks. 18

–

23 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1) 5, 38–41 ja 43 artiklan, 177 artiklan toisen luetelmakohdan, 202 artiklan 1 ja 3 kohdan sekä 221 artiklan 1 ja 3 kohdan sekä tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253, s. 1) 199 artiklan 1 kohdan tulkinta – Tuonti- tai vientitullien periminen jälkikäteen – Tiedoksi antaminen velalliselle – Tullivelan syntyminen tavaroiden säännöstenvastaisen tuonnin johdosta

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen on esittänyt 31.5.2007 tekemällään päätöksellä, jätetään tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 10.6.2010 – Thomson Sales Europe vastaan komissio

(asia C‑498/09 P)

Muutoksenhaku – Tullikoodeksi – Tullien peruuttaminen – Tullien kantamatta jättäminen jälkitullauksin – Polkumyyntitullit – Ilmeisen huolimattomuuden puuttuminen – Sääntelyn monitahoisuus – Ammatillinen kokemus – Toimijan huolellisuus – Thaimaassa valmistetut väritelevisiot – Kannekelpoiset toimet

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjen perusteiden ja perustelujen pelkkä toistaminen – Tutkimatta jättäminen (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 81–84 kohta)

2. Euroopan yhteisöjen omat varat – Tuontitullien palauttaminen tai peruuttaminen (Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 239 artikla; neuvoston asetus N:o 710/95; neuvoston asetus N:o 2584/98; neuvoston asetus N:o 1531/2002; komission asetus N:o 2454/93; komission asetus N:o 2376/94) (ks. 99–103, 107–109, 114, 115 ja 118–135 kohta)

3. Oikeudenkäyntimenettely – Asian selvittämistoimet – Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintavalta (Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan 3 kohdan d alakohta) (ks. 137 ja 138 kohta)

Aihe

Valitus yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) yhdistetyissä asioissa T-225/07 ja T-364/07, Thomson Sales Europe vastaan komissio, 29.9.2009 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valittajan nostaman kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan 7.5.2007 tehty komission päätös REM nro 03/05, jossa Ranskan viranomaisille ilmoitettiin, ettei niiden 14.9.2005 tehdyssä hakemuksessa tarkoitettuja Thaimaassa valmistetuista väritelevisiovastaanottimista kannettavia tuontitulleja ollut perusteltua peruuttaa, ja 20.7.2007 päivätyn komission sen kirjeen kumoaminen, jolla ei vahvistettu, että valittajalta ei kannettaisi jälkitullauksin kyseisiin televisiovastaanottimiin liittyviä tuontitulleja – Menettely, joka liittyy tullikoodeksin 239 artiklan nojalla palautettavaksi vaadittuihin tulleihin ja tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla tapahtuvaan kyseisten tullien kantamatta jättämiseen jälkitullauksin – Puolustautumisoikeuksien kunnioittamatta jättäminen – Tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa tapahtunut virhe

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 22.3.2010 – SPM vastaan neuvosto ja komissio

(asia C‑39/09 P)

Muutoksenhaku – Ttyöjärjestyksen 119 artikla – Sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu – Banaanialan yhteinen markkinajärjestely – AKT-maista peräisin olevia yhteisöön tuotavia banaaneja koskeva tuontijärjestelmä – Vahinko, jonka itsenäisen tuottajan väitetään kärsineen – Kilpailusääntöjen noudattamatta jättäminen yhteisen maatalouspolitiikan alalla – Yleisten oikeusperiaatteiden ja erityisesti hyvän hallinnon periaatteen loukkaaminen – Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai joka on selvästi perusteeton

1. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Banaanit – Tuontijärjestelmä – Tariffikiintiö – Käyttöönotto ja jakaminen (Neuvoston asetuksen N:o 404/93 19 artikla) (ks. 38–40 kohta)

2. Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Ensisijaisuus kilpailua koskeviin perussopimuksen tavoitteisiin nähden (EY 36 artikla; neuvoston asetus N:o 404/93) (ks. 47 ja 48 kohta)

3. Maatalous – Yhteiset markkinajärjestelyt – Banaanit – Tuontijärjestelmä – Tariffikiintiöiden jakamista koskevan säännöstön muuttaminen – Sellaisista toimenpiteistä säätämättä jättäminen, joilla varmistetaan AKT-maiden itsenäisten tuottajien elinkelpoisuus (Neuvoston asetus N:o 404/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1637/98, ja neuvoston asetus N:o 856/1999; komission asetus N:o 2362/98; komission asetus N:o 896/2001) (ks. 68–74 kohta)

4. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset – Lainvastaisuus – Säännös, jolla ei ole välitöntä vaikutusta (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 78 ja 79 kohta)

Aihe

Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-128/05, SPM vastaan neuvosto ja komissio, 13.11.2008 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jolla valittaja vaati sellaisen vahingon korvaamista, jonka se katsoi itselleen aiheutuneen sen seurauksena, että neuvosto ja komissio hyväksyivät väitetysti lainvastaisen säännöstön banaanien tuontia yhteisöön koskevalla alalla – Sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu – AKT-maista peräisin olevat banaanit – Itsenäiselle tuottajalle väitetysti aiheutunut vahinko – Kilpailusääntöjen noudattamatta jättäminen yhteisen maatalouspolitiikan alalla – Yleisten oikeusperiaatteiden ja erityisesti hyvän hallinnon periaatteen loukkaaminen

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Ajokortti – Direktiivi 91/439 – Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen

(Neuvoston direktiivin 91/439, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/103, 1 artiklan 2 kohta ja 8 artiklan 2 ja 4 kohta)

Tiivistelmä

Yhteisön ajokortista annetun direktiivin 91/439, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/103, 1 artiklan 2 kohtaa ja 8 artiklan 2 ja 4 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltio, kun se käyttää 8 artiklan 2 kohdan mukaista toimivaltaansa soveltaa toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin haltijaan kansallisia ajo-oikeuden rajoittamista tai poistamista taikka sen määräaikaista tai pysyvää peruuttamista koskevia säännöksiään, kieltäytyy tunnustamasta alueellaan toisessa jäsenvaltiossa myönnettyyn voimassa olevaan ajokorttiin perustuvaa ajo-oikeutta tämä ajokortin haltijan esittämän soveltuvuutta moottoriajoneuvon kuljettamiseen koskevan asiantuntijalausunnon perusteella, jos tämä lausunto, joka tosin laadittiin mainitun ajokortin antamisen jälkeen ja kyseiselle henkilölle tämän ajankohdan jälkeen suoritetun tarkastuksen perusteella, ei ole edes osittain yhteydessä kyseisen henkilön käyttäytymiseen tämän ajokortin myöntämisen jälkeen ja liittyy ainoastaan seikkoihin ennen mainittua ajankohtaa.

Jotta se jäsenvaltio, jossa toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin haltijalla on vakituinen asuinpaikka, voisi käyttää direktiivin 91/439 8 artiklan 2 kohdassa annettua mahdollisuutta soveltaa tämän ajokortin haltijaan kansallisia ajo-oikeuden rajoittamista tai poistamista taikka sen määräaikaista tai pysyvää peruuttamista koskevia säännöksiään, on oltava olemassa seikkoja, joiden perusteella voidaan epäillä tämän ajokortin haltijan soveltuvuutta moottoriajoneuvon kuljettamiseen sellaisten olosuhteiden perusteella, joiden on liityttävä kyseisen henkilön toisessa jäsenvaltiossa tapahtunutta ajokortin saamista myöhempään käyttäytymiseen, joka saattaa kyseenalaiseksi hänen soveltuvuutensa moottoriajoneuvon kuljettamiseen. Kyseisen edellytyksen ei pidä välttämättä ymmärtää liittyvän ainoastaan liikennesääntöjen rikkomiseen. Tämä edellytys tarkoittaa kuitenkin sitä, että tietyllä hetkellä voidaan todeta tämän ajokortin haltijan käyttäytyneen sen myöntämisen jälkeen tavalla, joka voi saattaa kyseenalaiseksi hänen soveltuvuutensa moottoriajoneuvon kuljettamiseen tai jopa osoittaa soveltumattomuuden.

(ks. 72, 75 ja 77 kohta sekä määräysosa)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen

–

Tavaramerkit

–

Direktiivi 89/104

–

Tavaramerkin haltijan oikeus kieltää kolmatta käyttämästä samaa merkkiä samoja tavaroita varten

–

Mainonta internetin indeksointipalvelussa

–

Tavaramerkin haltijan oikeutta koskeva edellytys (Neuvoston direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 28 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof Karlsruhe – Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1) 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinta – Tavaramerkin kanssa samanlaisen merkin ilmoittaminen internet-hakukonepalvelun ylläpitäjälle siinä tarkoituksessa, että kun mainittu merkki annetaan hakukoneelle hakusanana, kuvaruudulle ilmestyy automaattisesti mainos, jossa mainostetaan samanlaisia tavaroita tai palveluja, joita varten kyseinen tavaramerkki on rekisteröity (”keyword advertising”) – Tavaramerkin haltija ei ole antanut suostumusta – Tämän käyttötavan katsominen edellä mainitussa säännöksessä tarkoitetuksi tavaramerkin ”käyttämiseksi”

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää mainostajaa mainostamasta kyseisen tavaramerkin kanssa samanlaisen tai samankaltaisen avainsanan, jonka mainostaja on valinnut internetin indeksointipalvelussa ilman tavaramerkin haltijan suostumusta, perusteella sellaisia tavaroita tai palveluja, jotka ovat samoja kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten kyseinen tavaramerkki on rekisteröity, kun internetin keskivertokäyttäjä ei voi mainoksen perusteella saada selville tai voi sen perusteella vain hankalasti saada selville, ovatko mainoksessa tarkoitetut tavarat tai palvelut peräisin tavaramerkin haltijalta tai tähän taloudellisesti sidoksissa olevasta yrityksestä vai kolmannelta.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Asetus N:o 1347/2000 (Vuoden 2003 liittymisasiakirja; neuvoston asetuksen N:o 1347/2000 2 artikla, 42 artiklan 1 kohta ja 46 artikla) (ks. 25 ja 26 kohta sekä määräysosa)

2. Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Asetus N:o 1347/2000 (Vuoden 2003 liittymisasiakirja; neuvoston asetuksen N:o 1347/2000 42 artiklan 2 kohta) (ks. 27 ja 28 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Anotato Dikastirio Kyprou – Jäsenvaltion (Kypros) tuomioistuinten toimivalta tulkita ja soveltaa tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja yhteisten lasten huoltoa koskevissa asioissa 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1347/2000 (EYVL L 160, s. 19) 2 artiklan 1 kohtaa sekä 42 ja 46 artiklaa – Avioero-oikeudenkäynnit, jotka aviomies oli pannut vireille kyproslaisissa tuomioistuimissa asetuksen voimaantulon jälkeen mutta ennen kuin Kyproksesta tuli jäsenvaltio – Avioero-oikeudenkäynnit, jotka aviovaimo oli pannut vireille 1.5.2004 jälkeen jonkin toisen jäsenvaltion (Yhdistynyt kuningaskunta), joka oli ajanjaksolla koko asian kannalta merkityksellinen jäsenvaltio, tuomioistuimissa – Puolisot, joilla kummallakin on Kyproksen kansalaisuus mutta joilla on pysyvä asuinpaikka Yhdistyneessä kuningaskunnassa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja yhteisten lasten huoltoa koskevissa asioissa 29.5.2000 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1347/2000 ei voida soveltaa avioero-oikeudenkäynnissä, joka on pantu vireille jonkin valtion tuomioistuimessa ennen kuin tästä valtiosta tuli Euroopan unionin jäsenvaltio.
91

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin näet ainoastaan muistutti siitä, että asetuksen N:o 40/94 51 artiklan 1 kohdalla ja 2 kohdalla on eri soveltamisala. Mainittu 1 kohta ei siten voi olla perustana sellaisen tavaramerkin mitättömäksi julistamista koskevalle vaatimukselle, joka on tullut käytön perusteella erottamiskykyiseksi ennen rekisteröintihakemuksen tekohetkeä, koska tällaista tavaramerkkiä ei ole rekisteröity kyseisen asetuksen 7 artiklan vastaisesti. Mainitun 51 artiklan 2 kohta puolestaan koskee ainoastaan tavaramerkkejä, jotka ovat tulleet käytön perusteella erottamiskykyisiksi niiden rekisteröimisen jälkeen, vaikka rekisteröiminen olisikin tapahtunut kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b–d alakohdan vastaisesti ja olisi siten pitänyt evätä tällä perusteella.
54

Edellä olevan perusteella kysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 40/94 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettu käsite ”käyttäminen” koskee pääasiassa kysymyksessä olevan kaltaista tilannetta, jossa omissa nimissään mutta myyjän lukuun toimiva välittäjä, joka ei näin ole sellaisen tavaroiden kaupan osallinen, jossa se on itse mukana sopimuspuolena, käyttää liikeasiakirjoissaan merkkiä, joka on sama kuin yhteisön tavaramerkki, sellaisia tavaroita ja palveluita varten, jotka ovat samoja kuin ne tavarat ja palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity.
1)

EAY:n, UNICE:n ja CEEP:n tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteessä olevan, tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio antaa määräaikaisessa työsuhteessa julkisella sektorilla työskenteleviä työntekijöitä koskevista säännöksistä annetun presidentin asetuksen 164/2004 kaltaisen kansallisen säännöstön, jolla on nimenomaisesti tarkoitus panna täytäntöön direktiivi 1999/70 sen säännösten soveltamiseksi julkiseen sektoriin ja jossa säädetään kyseisen lausekkeen 1 kohdan a–c alakohdassa lueteltujen toimenpiteiden toteuttamisesta perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden väärinkäytösten estämiseksi, kun – mistä varmistuminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävänä – kansalliseen oikeuteen sisältyy jo yksityisen sektorin työntekijöiden määräaikaisten työsopimusten pakollisesta irtisanomisesta annetun lain 2112/1920 8 §:n 3 momentin kaltainen mainitussa lausekkeessa tarkoitettu ”vastaava oikeudellinen toimenpide”, kunhan mainitulla säännöstöllä ei kuitenkaan yhtäältä vaikuteta määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden väärinkäytösten ehkäisemisen tehokkuuteen, sellaisena kuin se aiheutuu kyseisestä vastaavasta oikeudellisesta toimenpiteestä, ja kunhan se toisaalta on yhteisön oikeuden ja erityisesti puitesopimuksen 8 lausekkeen 3 kohdan mukainen.
EY 225 artiklasta ja yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklasta seuraa, että valitus voi koskea vain oikeuskysymyksiä. Ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen toimivaltainen toisaalta määrittämään ratkaisun perustaksi asetettavan tosiseikaston, lukuun ottamatta sellaisia tapauksia, joissa määritettyjen tosiseikkojen paikkansapitämättömyys käy ilmi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimitetuista asiakirjoista, ja toisaalta arvioimaan tätä tosiseikastoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tosiseikaston arviointi ei ole sen luonteinen oikeuskysymys, että se sellaisenaan kuuluisi yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin valitusasian käsittelyn yhteydessä.

Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan 2 kohdan mukaan valituksessa ei voida muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Yhteisöjen tuomioistuin on valitusasiassa toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista.

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan neljännen alakohdan mukaan velan maksamisesta vastuussa oleva henkilö voi vedota vilpittömään mieleensä tuonti- tai vientitullien palauttamiseksi tai peruuttamiseksi, jos hän pystyy osoittamaan toimineensa kyseisten kaupallisten toimien aikana asianmukaista huolellisuutta noudattaen varmistaakseen, että kaikki etuuskohtelun edellytykset ovat täyttyneet.

Kuten mainitun asetuksen 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan viidennen alakohdan selkeästä ja yksiselitteisestä sanamuodosta, jota asetuksen N:o 2700/2000 johdanto-osan 11 perustelukappale tukee, ilmenee, näin ei ole kuitenkaan silloin, jos komissio on julkaissut EYVL:ssä tuojille osoitetun ilmoituksen, jossa todetaan, että on olemassa perusteltuja epäilyjä siitä, ettei yhteisön ulkopuolinen edunsaajamaa sovella etuuskohtelujärjestelmää moitteettomasti.

Velan maksamisesta vastuussa olevan henkilön vilpittömän mielen kannalta huomioon otettavan merkityksellisen ajankohdan osalta tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan neljännestä alakohdasta ilmenee nimenomaisesti, että toimijan vilpittömän mielen osoittamisella, silloin kun tällainen osoittaminen on hyväksyttävää, tarkoitetaan hänen käyttäytymistään ”kyseisten kaupallisten toimien aikana”. Siten velan maksamisesta vastuussa olevan henkilön vilpittömän mielen kannalta huomioon otettava merkityksellinen ajankohta on tuonnin ajankohta.

(ks. 55–58 ja 60 kohta)
72

Tämän osalta on syytä palauttaa mieliin yhtäältä, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi, että sitä, missä määrin jäsenvaltioilla on oikeus soveltaa pääomanliikkeitä koskevia tiettyjä rajoittavia toimenpiteitä, ei voida määrittää ottamatta huomioon sitä, että pääomanliikkeet kolmansiin maihin tai kolmansista maista toteutetaan erilaisessa oikeudellisessa asiayhteydessä kuin Euroopan yhteisön sisäiset pääomanliikkeet. Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden oikeudellisen integraation laajuuden johdosta ja erityisesti sen johdosta, että kansallisten veroviranomaisten yhteistyöstä on annettu yhteisön lainsäädäntöä, kuten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen alalla 19.12.1977 annettu neuvoston direktiivi 77/799/ETY (EYVL L 336, s. 15), se, että jäsenvaltio verottaa taloudellista toimintaa, johon liittyy yhteisön sisäisiä rajatylittäviä näkökohtia, ei kaikissa tapauksissa ole näin ollen rinnastettavissa sellaisen taloudellisen toiminnan verottamiseen, joka liittyy jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisiin suhteisiin (em. asia Test Claimants in the FII Group Litigation, tuomion 170 kohta ja em. asia Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation, määräyksen 92 kohta).
TIETOJA RATKAISUISTA, JOITA EJ JULKAISTA 
Aihe 
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Yhteisön rautateiden turvallisuu­
desta sekä rautatieyritysten toimiluvista annetun neuvoston direktiivin 95/18/EY ja 
rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautatei­
den infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten 
antamisesta annetun direktiivin 2001/14/EY muuttamisesta 29.4.2004 annetun 
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/49/EY (rautatieturvallisuus-
direktiivi) (EUVL L 164, s. 44) noudattamisen edellyttämien säännösten määräajassa 
tapahtuneen antamisen laiminlyönti 
Ratkaisu 
1) Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut yhteisön rautateiden 
turvallisuudesta sekä rautatieyritysten toimiluvista annetun neuvoston 
direktiivin 95/18/EY ja rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeu­
den myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimi­
sestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta annetun direktiivin 2001/14/ 
EY muuttamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston 
direktiivin 2004/49/EY (rautatieturvallisuusdirektiivi) mukaisia velvoittei­
taan, koska se ei ole saattanut voimaan kaikkia kyseisen direktiivin 
noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä. 
2) Luxemburgin suurherttuakunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäynti­
kulut. 
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (viides jaosto) 9.11.2007 -
Lavagnoli vastaan komissio 
(asia 074/07 P) 
(Muutoksenhaku - Ylennys - Vuoden 2003 ylennyskierros - Ylennettyjen 
virkamiesten luettelon kumoaminen - Etusijapisteiden myöntäminen) 
I - 160* 
TIETOJA RATKAISUISTA, JOITA EI JULKAISTA 
Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Oikeudellisen virheen määrittämättä jättä­
minen - Tutkimatta jättäminen (EY 225 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen 
perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjes­
tyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 20-29 kohta) 
Aihe 
Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-422/04, 
Lavagnoli vastaan komissio, 23.11.2006 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen 
oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valittajan kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan 
yhtäältä vuoden 2003 ylennyskierroksella ylennettyjen virkamiesten luettelo siltä 
osin kuin valittajan nimi ei ole kyseisessä luettelossa sekä tämän päätöksen 
valmistelevat toimet ja toisaalta toissijaisesti päätös, joka koski valittajalle mainitulla 
ylennyskierroksella myönnettyjä ylennyspisteitä 
Ratkaisu 
1) Valitus hylätään. 
2) L. Lavagnoli velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. 
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 15.11.2007 -
komissio vastaan Espanja 
(asia C-59/07) 
(Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivi 2003/109/EY -
Pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asema - Direktiivin 
määräajassa tapahtuvan täytäntöönpanon laiminlyönti) 
1. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Direktiivit - Täytän­
töönpano jäsenvaltioissa (EY 249 artiklan kolmas kohta) (ks. 19 kohta) 
I - 161*