Silloinkin kun sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 465/2012, soveltamisedellytysten arvioinnissa on tapahtunut virhe, jopa ilmeinen, ja vaikka olisi käynyt ilmi, että kyseessä olevien työntekijöiden työolosuhteet eivät selvästikään kuulu sen säännöksen asialliseen soveltamisalaan, jonka perusteella A1-todistus on annettu, A-1 todistuksen pätevyyttä tai paikkansapitävyyttä koskevien, jäsenvaltioiden välisten mahdollisten erimielisyyksien selvittämismenettelyä on noudatettava

Jos hyväksyttäisiin se, että jäsenvaltio, johon työntekijä on lähetetty, voi antaa lainsäädäntöä, jonka nojalla sen omat elimet voivat yksipuolisesti julistaa A1-todistuksen mitättömäksi saattamalla asian tämän jäsenvaltion tuomioistuimen käsiteltäväksi, jäsenvaltioiden toimivaltaisten laitosten vilpittömän yhteistyön periaatteeseen perustuva järjestelmä saattaisi vaarantua. Niin kauan kuin A1-todistusta ei ole peruutettu tai julistettu mitättömäksi, se siis sitoo lähtökohtaisesti sen jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä, johon asianomaiset työntekijät on lähetetty, ja näin ollen sen laitoksia.

Tästä seuraa, että jäsenvaltion, johon työntekijä on lähetetty, lainsäädäntö, jossa annetaan sen toimivaltaisille viranomaisille oikeus yksipuolisesti asettaa työntekijä mainitun jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön alaisuuteen, on vastoin asetuksen N:o 883/2004 11 artiklan 1 kohdassa vahvistettua työntekijöiden liittämistä yhteen ainoaan sosiaaliturvajärjestelmään koskevaa periaatetta ja oikeusvarmuuden periaatetta, joka edellyttää muun muassa, että oikeussäännöt ovat selviä ja täsmällisiä ja että niiden vaikutukset ovat ennakoitavissa erityisesti, jos niistä voi aiheutua yksityisille ja yrityksille epäedullisia vaikutuksia.

Nyt kyseessä olevan kaltainen lainsäädäntö ei myöskään ole yhteensopiva asetusten N:o 883/2004 ja N:o 987/2009 niiden säännösten kanssa, joilla säännellään menettelyä, jota on noudatettava asetusten tulkinta- tai soveltamisvaikeuksien tilanteessa, erityisesti, kun jäsenvaltio, johon työntekijä on lähetetty, katsoo, että asetuksen N:o 883/2004 12 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytykset eivät täyty.

Siltä osin kuin kyse on mahdollisuudesta sivuuttaa vilpillisesti hankittu A1-todistus, on niin, että silloin kun sen vuoropuhelun puitteissa, josta säädetään asetuksen N:o 883/2004 76 artiklan 6 kohdassa, sen jäsenvaltion laitos, jonne työntekijät on lähetetty, saattaa A1-todistukset antaneen laitoksen tarkasteltavaksi konkreettisia seikkoja, joiden perusteella on aihetta ajatella, että todistukset on hankittu vilpillisesti, jälkimmäisen laitoksen tehtävänä on arvioida näiden seikkojen valossa uudelleen, oliko todistusten antaminen perusteltua, ja tarvittaessa peruutettava todistus.

Ellei todistuksen antanut laitos ryhdy kohtuullisessa määräajassa tähän uuteen arviointiin, näihin seikkoihin on voitava vedota oikeudenkäynnissä, jotta sen jäsenvaltion tuomioistuimelta, jonne työntekijä on lähetetty, saataisiin ratkaisu kyseisten todistusten sivuuttamisesta.

Edellä mainittu jäsenvaltion, johon työntekijä on lähetetty, lainsäädäntö ei täytä näitä edellytyksiä.

Yhtäältä tässä säännöstössä ei säädetä velvollisuudesta ryhtyä asetuksissa N:o 80/2004 ja N:o 987/2009 säädettyihin vuoropuhelu- ja sovittelumenettelyihin. Toisaalta kyseisessä säännöstössä ei rajoituta antamaan yksin kansallisille tuomioistuimille toimivaltaa todeta petoksen olemassaolo ja sivuuttaa tästä syystä A1-todistus, vaan siinä säädetään, että tuomioistuinmenettelyn ulkopuolella kansalliset sosiaaliturvalaitokset ja sosiaaliturvatarkastajat päättävät saattaa lähetetyt työntekijät tämän jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön alaan.

(ks. 93–96, 100, 101, 104 ja 105 kohta)