Asia T-31/07 R

Du Pont de Nemours (France) SAS

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Väliaikainen oikeussuoja — Täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus — Direktiivi 91/414/ETY — Tutkittavaksi ottaminen — Fumus boni juris — Kiireellisyys — Intressivertailu”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin määräys 19.7.2007 II - 2773

Määräyksen tiivistelmä

Välitoimihakemusta käsiteltäessä sitä, voidaanko pääasian kanne ottaa tutkittavaksi, voidaan välitoimimenettelyn kiireellisyyden vuoksi väistämättä tutkia vain pintapuolisesti. Sitä, voidaanko pääasian kanne ottaa tutkittavaksi, voidaan välitoimihakemuksen yhteydessä arvioida vain alustavasti siinä tarkoituksessa, että selvitetään, onko kantaja esittänyt riittävästi sellaisia seikkoja, joiden vuoksi on ensi arviolta perusteltua katsoa, ettei pääasian kanteen tutkittavaksi ottamista ole pidettävä mahdottomana. Välitoimista päättävä tuomari saa vain siinä tapauksessa, että pääasian kanteen tutkittavaksi ottamista voidaan pitää täysin mahdottomana, todeta, että hakemusta ei oteta tutkittavaksi. Muutoin se, että tutkittavaksi ottaminen ratkaistaisiin välitoimimenettelyssä silloin, kun tutkittavaksi ottaminen ei ole ensi arviolta täysin mahdotonta, johtaisi siihen, että ratkaisuun, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antaa pääasiassa, otettaisiin ennalta kantaa. Käsiteltäessä sellaista välitoimihakemusta, joka liittyy kanteeseen, jossa vaaditaan EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla direktiivin 2006/133, jolla on muutettu direktiiviä 91/414, osittaista kumoamista flusilatsol-nimisen tehoaineen sisällyttämiseksi siihen, ei voida ensi arviolta pitää mahdottomana, että tämä direktiivi koskee erikseen yhtä kantajaa, joka on mainittu kasvinsuojeluaineiden tehoaineiden luettelon vahvistamisesta ja esittelijöinä toimivien jäsenvaltioiden nimeämisestä asetuksen N:o 3600/92 soveltamiseksi annetussa komission asetuksessa N:o 933/94 ensin mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ilmoituksen tekijänä ja joka lisäksi osallistui kyseisen aineen arviointimenettelyyn, jossa sille annettiin menettelyllisiä takeita. (ks. 107–109 ja 112 kohta)

Yhteisön toimen osittainen kumoaminen on mahdollista vain silloin, kun ne osat, joiden kumoamista on vaadittu, ovat sellaisia, että ne voidaan erottaa toimen muista osista. Tämä erotettavuutta koskeva edellytys ei täyty, jos toimen osittaisella kumoamisella muutetaan sen pääsisältöä. Kysymys siitä, muuttaisiko osittainen kumoaminen riidanalaisen toimen pääsisältöä, muodostaa objektiivisen edellytyksen eikä subjektiivista, riidanalaisen toimen hyväksyneen toimielimen poliittiseen tahtoon liittyvää edellytystä. (ks. 114 ja 119 kohta)

Kun kantajat hakevat välitoimihakemuksellaan jonkin direktiivin tiettyjen säännösten täytäntöönpanon keskeyttämistä ja kun ne eivät perustele välitoimihakemustaan pelkästään EY 242 artiklalla vaan ne viittaavat myös EY 243 artiklaan, välitoimista päättävä tuomari voi EY 243 artiklan nojalla päättää tarvittavista välitoimista. Se voi erityisesti määrätä välitoimena komission toteuttamaan asianmukaiset toimenpiteet. (ks. 124–126 kohta)

Yhteisen maatalouspolitiikan piiriin kuuluvalla alalla riskin käsite vastaa tuotteen tai menetelmän käytöstä oikeusjärjestyksessä suojatulle oikeushyvälle aiheutuvien haittavaikutusten todennäköisyyttä. Vaaran käsitettä käytetään yleisesti laajemmassa merkityksessä kuvaamaan kaikkia tuotteita tai menetelmiä, joilla voi olla haittavaikutuksia ihmisten terveydelle. Riskinarvioinnin tarkoituksena on arvioida tietystä tuotteesta tai menetelmästä ihmisten terveydelle aiheutuvien haittavaikutusten todennäköisyyttä ja näiden mahdollisten vaikutusten vakavuutta. Kun yhteisön viranomainen suorittaa tehtävänsä yhteydessä monitahoisia kysymyksiä koskevia arviointeja, sillä on tämän takia laaja harkintavalta, jonka käyttöä valvotaan rajoitetussa tuomioistuinvalvonnassa, jossa yhteisöjen tuomioistuin ei saa korvata kyseisen viranomaisen tosiseikkojen osalta tekemää arviointia omalla arvioinnillaan. Siten yhteisöjen tuomioistuimen on tällaisessa tapauksessa rajoituttava tutkimaan tosiseikkojen merkityksellisyyttä ja kyseisen viranomaisen niistä tekemää oikeudellista arviointia ja erityisesti arvioimaan sitä, että toiminnassa ei ole tehty ilmeistä virhettä, että toimivaltaa ei ole käytetty väärin tai että kyseinen viranomainen ei ole selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajoja. (ks. 130, 131 ja 137 kohta)

Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun direktiivin 91/414 5 artiklan mukaan tehoaine voidaan sisällyttää saman direktiivin liitteeseen I vain, jos senhetkisen tieteellisen ja teknisen tietämyksen nojalla voidaan olettaa, että vähintään yksi kyseistä tehoainetta sisältävä kasvinsuojeluaine on turvallinen. Toisin sanoen vaarallinenkin aine voitaisiin sisällyttää kyseisen direktiivin liitteeseen I, jos siihen liittyvä riski on oikeudellisesti hyväksyttävissä silloin, kun sen käyttöohjeita noudatetaan. Jos kantaja välitoimimenettelyssä vetoaa siihen, että direktiiviä 91/414 on rikottu siten, että direktiivi 2006/133, jolla sitä on muutettu flusilatsol-nimisen tehoaineen sisällyttämiseksi siihen, ei perustu riskinarviointiin ja että ennalta varautumisen periaatetta on rikottu, näiden kahden perusteen arviointi edellyttää niiden monitahoisuuden vuoksi sellaista syvällistä tarkastelua, jota välitoimista päättävä tuomari ei voi suorittaa. Näitä kahta kanneperustetta ei kuitenkaan voida pitää ensi arviolta täysin perusteettomina, kun perustelulla, jonka komissio on esittänyt direktiivin 2006/133 antamiselle, näytetään ensi arviolta kyseenalaistettavan aiemmin tehty riskinarviointi ilman, että tämän monen aikaisemman vuoden arvioinnin aikana kerätyn näytön kyseenalaistamisen syyt esitettäisiin selkeästi, ja kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin saattaisi tähän vastatessaan joutua ottamaan kantaa siihen, ylittikö komissio harkintavaltansa, kun se antoi riidanalaisen direktiivin. Oletettaessa, että komissio on todellakin tehnyt virheen käyttäessään direktiivin 2006/133 perustana vaarojen arviointia eikä riskinarviointia ja että se on näin ollen rikkonut yhtäältä direktiiviä 91/414 ja toisaalta ennalta varautumisen periaatetta, tämä virhe on saattanut vaikuttaa direktiivin 2006/133 laillisuuteen. (ks. 133, 138 ja 140–143 kohta)

Välitoimihakemuksen kiireellisyyttä on arvioitava sen perusteella, onko asiassa tarpeen antaa väliaikainen ratkaisu, jotta vältettäisiin vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutuminen välitoimea hakevalle asianosaiselle. Kun vahinko riippuu useasta tekijästä, riittää, että se on ennustettavissa riittävän todennäköisesti. Kantajan on kuitenkin näytettävä toteen tosiseikat, joiden perusteella voidaan katsoa, että vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa voi aiheutua. Taloudellista vahinkoa ei voida poikkeuksellisia tilanteita lukuun ottamatta pitää korjaamattomana tai edes vaikeasti korjattavissa olevana, koska vahinko voidaan myöhemmin korvata. Pyydettyä täytäntöönpanon lykkäystä voitaisiin tämän periaatteen mukaan pitää perusteltuna vain, jos kantaja ilman lykkäystä joutuisi tilanteeseen, joka saattaisi uhata sen olemassaoloa tai muuttaa sen markkinaosuuksia korjaamattomasti. Jos sellaisen toimen täytäntöönpano, jonka kumoamista vaaditaan pääasiassa, saattaa aiheuttaa peruuttamatonta kehitystä niillä markkinoilla, joilla kantaja jo toimii, siitä kantajalle aiheutuvia tappioita voidaan poikkeuksellisesti pitää korjaamattomana vahinkona välitoimia myönnettäessä siitä huolimatta, että ne ovat luonteeltaan taloudellisia. (ks. 144, 145, 174, 175 ja 193 kohta)

Silloin kun välitoimimenettelyssä hakijana on yritys, aineellisen vahingon vakavuuden arvioinnissa on otettava huomioon erityisesti yrityksen koko. Kantajan taloudellisen tilanteen arvioinnissa voidaan lisäksi ottaa huomioon erityisesti sen konsernin ominaisuudet, johon kantaja omistuspohjansa perusteella kuuluu. Konsernin ominaisuuksia tarkasteltaessa on arvioitava kaikki asiaan liittyvät tosiseikat. Välitoimista päättävän tuomarin tehtävänä on harkita kunkin asian olosuhteiden perusteella, voiko lykkäämishakemuksen kohteena olevan toimen välitön täytäntöönpano aiheuttaa hakijalle vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, jota ei voitaisi korjata millään myöhemmällä päätöksellä. (ks. 196, 203 ja 204 kohta)