Asia T‑201/04 R

Microsoft Corp.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Välitoimimenettely – EY 82 artikla

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin määräys 22.12.2004

Määräyksen tiivistelmä

1. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Fumus boni juris – Kiireellisyys – Kumulatiivisuus – Kaikkien kysymyksessä olevien intressien vertailu – Välitoimista päättävän tuomarin harkintavalta

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohta)

2. Väliaikainen oikeussuoja – Välitoimia koskeva määräys – Perusteluvelvollisuus – Rajat

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 107 artiklan 1 kohta)

3. Väliaikainen oikeussuoja – Muotovaatimukset – Hakemuksien esittäminen – Olennaisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen esittäminen itse välitoimia koskevan hakemuksen tekstissä ja sen liitteenä olevissa asiakirjoissa – Yleisluonteista viittausta liitteenä olevaan asiakirjaan, jossa perustelut toistetaan yksityiskohtaisesti, ei voida hyväksyä

(Asianosaisille annettujen käytännön ohjeiden VII kohdan 1 ja 2 kappale)

4. Väliaikainen oikeussuoja – Hakemuksen jättämishetkeä aikaisempien asiakirjojen esittäminen oikeudenkäyntimenettelyn kuluessa toisen asianosaisen esittämiin väitteisiin vastaamiseksi – Hyväksyttävyys

5. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Todistustaakka

6. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Yritykselle asetettu velvollisuus myöntää immateriaalioikeuksia koskevia lisenssejä – Tapauskohtainen arviointi

7. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Vakava ja korjaamaton vahinko – Yritykselle asetettu velvollisuus paljastaa salassa pidettyjä tietoja – Velvollisuudesta ei aina aiheudu vakavaa vahinkoa – Edellä mainitun yrityksen todistustaakka

8. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Taloudellinen vahinko

9. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Määräävässä asemassa olevalle yritykselle asetettu vaatimus muuttaa myyntipolitiikkaansa – Riittämättömyys

(EY 82 artikla)

10. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Markkinaolosuhteiden peruuttamatonta muutosta on pidettävä tällaisena vahinkona

11. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Hakemuksen hylkääminen – Mahdollisuus esittää uusi hakemus – Edellytys – Uudet tosiseikat

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 109 artikla)

12. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko – Taloudellinen vahinko

13. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Kiireellisyys – Kantajan kannalta vakava ja korjaamaton vahinko

14. Väliaikainen oikeussuoja – Täytäntöönpanon lykkääminen – Myöntämisedellytykset – Vakava ja korjaamaton vahinko – Immateriaalioikeuksien loukkaus – Konkreettisten vaikutusten arviointi

1. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdan mukaan välitoimia koskevissa hakemuksissa on ilmoitettava seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris). Nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, joten välitoimia koskeva hakemus on hylättävä, jos yksikin niistä jää täyttymättä. Välitoimista päättävän tuomarin on myös tarvittaessa vertailtava esillä olevia intressejä. Välitoimista päättävällä tuomarilla on tutkiessaan välitoimihakemusta kokonaisuutena laaja harkintavalta päättää, miten nämä erilaiset edellytykset on tutkittava kunkin tapauksen erityiset seikat huomioon ottaen.

(ks. 71 ja 72 kohta)

2. Välitoimista päättävältä tuomarilta ei edellytetä, että se vastaisi nimenomaisesti kaikkiin välitoimimenettelyn aikana esiin tuotuihin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin. Riittää, kun sen esittämillä perusteluilla voidaan asiaan liittyvät olosuhteet huomioon ottaen perustella sen antama määräys ja että niiden perusteella yhteisöjen tuomioistuin voi harjoittaa oikeudellista valvontaa.

(ks. 73 kohta)

3. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antaman asiakirjan ”Käytännön ohjeet asianosaisille” VII kohdan 1 kappaleen mukaan välitoimia koskevan hakemuksen on oltava itsessään ymmärrettävä niin, ettei siinä ole tarpeen viitata pääasian kanteeseen. Tästä seuraa, että tällaisen hakemuksen perusteltavuutta voidaan arvioida ainoastaan niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella, jotka ilmenevät itse välitoimia koskevan hakemuksen sanamuodosta ja sen liitteenä olevista asiakirjoista, joilla pyritään selventämään sen sisältöä. Vaikka tästä ei voida päätellä, että kaikki väitteet, jotka perustuvat sellaiseen asiakirjaan, jota ei ole liitetty välitoimia koskevaan hakemukseen, on välttämättä jätettävä käsittelyn ulkopuolelle, tällaista väitettä koskevaa näyttöä ei kuitenkaan voida katsoa esitetyn siinä tapauksessa, että riidan toinen osapuoli tai tämän vaatimuksia tukeva väliintulija kiistää kyseisen väitteen oikeellisuuden. Välitoimia koskevaa hakemusta voidaan tukea ja täydentää tietyiltä osin viittaamalla sen liitteenä olevien asiakirjojen kohtiin, mutta viittaamalla yleisluonteisesti joihinkin asiakirjoihin, vaikka ne olisivatkin välitoimia koskevan hakemuksen liitteinä, ei korjata sitä, että välitoimia koskevassa hakemuksessa ei ole mainittu olennaisia seikkoja. Kun Käytännön ohjeiden VII kohdan 2 kappaleessa edellytetään, että tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat perusteet, joihin kanne pohjautuu ja joista ilmenee, että kanne on ensi näkemältä eli ilmeisesti perusteltu, esitetään erittäin lyhyesti ja tiiviisti, sitä ei tässä yhteydessä voida edellä esitettyä sääntöä kiertämättä tulkita siten, että siinä sallittaisiin yleisluonteinen viittaus liitteenä olevaan asiakirjaan, jossa perustelut toistetaan yksityiskohtaisesti.

(ks. 86–88 ja 97 kohta)

4. Välitoimimenettelyssä asianosaista ei voida arvostella siitä, että se on esittänyt asiakirjat vasta asian käsittelyn kuluessa, mikäli sen tarkoituksena on ollut tukea niillä vastapuolen tai väliintulijoiden kirjelmissä esittämiä perusteluja koskevia huomautuksiaan, eikä tässä yhteydessä ole merkitystä sillä, että liitteenä oleva asiakirja on päivätty välitoimia koskevan hakemuksen jättämispäivää myöhemmäksi tai että se on sama tai samankaltainen kuin kannekirjelmän liitteenä oleva asiakirja.

(ks. 93 kohta)

5. Välitoimihakemuksen kiireellisyyttä on arvioitava sen perusteella, onko asiassa tarpeen antaa väliaikainen ratkaisu, jotta vältyttäisiin siltä, että välitoimia pyytäneelle asianosaiselle aiheutuu vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa. Toimen täytäntöönpanon lykkäämistä vaatineen asianosaisen kuuluu näyttää, että se ei voi odottaa pääasiassa annettavaa päätöstä kärsimättä seurauksiltaan vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa. Väitetyn vahingon on oltava varma tai se on ainakin näytettävä toteen riittävällä todennäköisyydellä, ja kantajan on esitettävä tosiseikat, joiden katsotaan osoittavan tämän vahingon todennäköisyyden.

(ks. 240, 241 ja 427 kohta)

6. Mikäli katsottaisiin, että immateriaalioikeuden haltijan yksinomaisten etuoikeuksien loukkaaminen on sellaisenaan ja kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvistä seikoista riippumatta vakava ja korjaamaton vahinko, tämä merkitsisi sitä, että täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva kiireellisyysedellytys täyttyy aina, kun yritys velvoitetaan komission päätöksellä myöntämään kyseisiä oikeuksia koskevia lisenssejä. Välitoimista päättävän tuomioistuimen on siten tällaisessa tilanteessa tutkittava, onko edellä mainittujen immateriaalioikeuksien loukkaus kyseiseen tapaukseen liittyvät seikat huomioon ottaen sellainen, että se aiheuttaa siihen saakka, kunnes riidan asiakysymys ratkaistaan, kyseisten oikeuksien haltijan yksinomaisten etuoikeuksien loukkauksen lisäksi myös vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa.

(ks. 248, 250 ja 251 kohta)

7. Vaikka on kiistatonta, että kun tähän saakka – joko immateriaalioikeuden perusteella tai liikesalaisuutena – salassa pidetty tieto saadaan selville, tieto voi jäädä julkiseksi, että tällaista tietojen luovuttamista koskevan komission päätöksen mahdollisella kumoamisella ei näin ollen kyetä pyyhkimään muistista tätä tietoa ja että korvauksen suorittaminen olisi erittäin vaikeaa, koska tiedon luovutuksen arvoa ei todennäköisesti kyettäisi arvioimaan numeraalisesti, on kuitenkin tällaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäystä pyytävän yrityksen asiana osoittaa, mitä korjaamatonta vahinkoa sille voisi aiheutua pelkästään siitä, että sen luovuttamat tiedot olisivat kolmansien osapuolten tiedossa, verrattuna siihen, että näitä tietoja käytetään. Tähän saakka salassa pidetyn tiedon luovuttaminen ei myöskään välttämättä merkitse vakavan vahingon syntymistä.

(ks. 253 ja 254 kohta)

8. Taloudellisen vahingon vakavuutta, johon yritys vetoaa täytäntöönpanon lykkäämisen kiireellisyyden oikeuttamiseksi välitoimista päättävässä tuomioistuimessa, on arvioitava suhteessa yrityksen taloudellisiin voimavaroihin.

(ks. 257 kohta)

9. Lähtökohtaisesti kaikki EY 82 artiklan nojalla tehtävät päätökset, joilla velvoitetaan määräävässä asemassa oleva yritys lopettamaan asemansa väärinkäyttö, aiheuttaa väistämättä muutoksen kyseisen yrityksen myyntipolitiikassa. Yritykselle asetetulla velvoitteella muuttaa käyttäytymistään ei siten voida katsoa sellaisenaan aiheutettavan vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, ellei katsota, että kiireellisyysedellytys täyttyy aina, kun päätöksessä, jonka täytäntöönpanon lykkäämistä vaaditaan, määrätään määräävän aseman väärinkäytön lopettamisesta. Kun kantaja vetoaa liiketoiminnallisen vapauden loukkaamiseen pyrkiessään osoittamaan, että pyydetyn välitoimen määrääminen on kiireellistä, sen on esitettävä näyttö joko siitä, että riidanalaisen päätöksen täytäntöönpano pakottaisi sen muuttamaan tiettyjä myyntipolitiikkansa olennaisia osatekijöitä ja että tämän päätöksen täytäntöönpanon vaikutukset estäisivät sitä jatkamasta alkuperäistä myyntipolitiikkaansa siinäkin tapauksessa, että sen pääasiassa esittämät vaatimukset menestyisivät annettavassa tuomiossa, tai siitä, että nämä vaikutukset aiheuttaisivat sille toisenlaista vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, mutta on muistettava, että väitettyä vahinkoa on arvioitava kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvien seikkojen valossa. Välitoimista päättävän tuomarin on täten arvioitava yritysten vapaudelle määritellä myyntipolitiikkansa aiheutuvan loukkauksen vaikutuksia päätöksen täytäntöönpanon vaikutusten valossa.

(ks. 291–293 ja 409 kohta)

10. Ei ole poissuljettua, että tuotteen ja kilpailijoiden tuotteen yhteentoimivuutta koskevien tietojen luovuttaminen, johon määräävässä markkina-asemassa oleva yritys on komission päätöksellä velvoitettu, muuttaa markkinaolosuhteita sillä tavoin, että tämä yritys menettäisi markkinaosuuksia ja ettei sillä myöskään olisi enää mahdollisuutta saada edellä mainittuja menetettyjä markkinaosuuksia takaisin, mikäli päätös kumottaisiin, ja tämän vuoksi tällainen velvoite voidaan katsoa vakavaksi ja korjaamattomaksi vahingoksi, jonka johdosta asianosainen voi pyytää välitoimena edellä mainitun päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä. On kuitenkin asianosaisen asiana esittää perusteluitaan tukeva näyttö ja osoittaa erityisesti, että olisi olemassa esteitä, joiden vuoksi se ei saisi takaisin merkittävää osuutta markkinaosuuksista, jotka se saattaisi menettää korjaavan toimenpiteen vaikutuksesta.

(ks. 319 kohta)

11. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 109 artiklan mukaan välitoimea koskevan hakemuksen hylkääminen ei estä sitä, että sen esittänyt asianosainen esittää toisen hakemuksen uusien tosiseikkojen perusteella. Tässä tapauksessa ei voida poissulkea sitä, että ”uutena seikkana” voitaisiin pitää riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoon liittyvistä tietyistä yksityiskohtaisista menettelytavoista edelleen vallitsevaa erimielisyyttä.

(ks. 325 kohta)

12. Kantajalle aiheutuva vahinko, joka olisi lähinnä ylimääräisiä kehityskuluja ja joka sen vuoksi, ellei muuta osoiteta, olisi taloudellista vahinkoa, on korjaamatonta ainoastaan poikkeuksellisissa olosuhteissa.

(ks. 413 ja 435 kohta)

13. Välitoimia koskevan hakemuksen kiireellisyyttä on arvioitava siten, että otetaan huomioon tarve antaa väliaikainen ratkaisu, jotta vältyttäisiin siltä, että toimea pyytäneelle asianosaiselle aiheutuu vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa. Näin ollen siltä osin kuin kolmansille saattaisi aiheutua vahinkoa, sitä ei kiireellisyyttä arvioitaessa voida ottaa huomioon, ellei osoiteta, että edellä mainittu vahinko aiheuttaisi osaltaan vahinkoa toimea pyytäneelle asianosaiselle.

(ks. 416 kohta)

14. Pelkästään se seikka, että komission päätös saattaisi tietyssä määrin loukata immateriaalioikeuksia, on päinvastaisten selvitysten puuttuessa riittämätön, jotta voitaisiin katsoa vakavan ja korjaamattoman vahingon syntyvän ainakaan kyseisen loukkauksen konkreettisista vaikutuksista riippumatta.

(ks. 473 kohta)

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTIN MÄÄRÄYS

22 päivänä joulukuuta 2004 ( )

Välitoimimenettely – EY 82 artikla

Asiassa T-201/04 R,

Microsoft Corp., kotipaikka Redmond, Washington (Yhdysvallat), edustajinaan asianajaja J.‑F. Bellis ja I. S. Forrester, QC,

kantajana,

jota tukevat

The Computing Technology Industry Association, Inc., kotipaikka Oakbrook Terrace, Illinois (Yhdysvallat), edustajinaan asianajajat G. van Gerven ja T. Franchoo sekä B. Kilpatrick, solicitor,

Association for Competitive Technology, Inc., kotipaikka Washington, DC (Yhdysvallat), edustajinaan asianajajat L. Ruessmann ja P. Hecker,

TeamSystemSpA, kotipaikka Pesaro (Italia),

MamutASA, kotipaikka Oslo (Norja),

edustajanaan asianajaja G. Berrisch,

DMDsecure.comBV, kotipaikka Amsterdam (Alankomaat),

MPSBroadbandAB, kotipaikka Tukholma (Ruotsi),

PaceMicroTechnologyplc, kotipaikka Shipley, West Yorkshire (Yhdistynyt kuningaskunta),

QuantelLtd, kotipaikka Newbury, Berkshire (Yhdistynyt kuningaskunta),

TandbergTelevisionLtd, kotipaikka Southampton, Hampshire (Yhdistynyt kuningaskunta),

edustajanaan asianajaja J. Bourgeois, ja

Exor AB, kotipaikka Uppsala (Ruotsi), edustajinaan asianajajat S. Martínez Lage, H. Brokelman ja R. Allendesalazar Corcho,

väliintulijoina,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään R. Wainwright, W. Mölls, F. Castillo de la Torre ja P. Hellström, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

jota tukevat

RealNetworks, Inc., kotipaikka Seattle, Washington (Yhdysvallat), edustajinaan asianajajat A. Winckler, M. Dolmans ja T. Graf,

Software & Information Industry Association, kotipaikka Washington, DC, edustajanaan C. A. Simpson, solicitor, ja

Free Software Foundation Europe eV, kotipaikka Hampuri (Saksa), edustajanaan asianajaja C. Piana,

väliintulijoina,

jossa kantaja vaatii EY 82 artiklan soveltamisesta (asia COMP/C-3/37.792 – Microsoft) 24 päivänä maaliskuuta 2004 tehdyn komission päätöksen K(2004) 900 lopullinen 4 artiklan, 5 artiklan a–c kohdan sekä 6 artiklan a kohdan täytäntöönpanon lykkäämistä,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI

on antanut seuraavan

määräyksen

Riidan taustaa

1 Microsoft Corp. (jäljempänä Microsoft) valmistaa ja myy erilaisia ohjelmistoja, muun muassa palvelimille ja henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitettuja käyttöjärjestelmiä.

2 Sun Microsystems Inc. -yhtiö (jäljempänä Sun Microsystems), jonka kotipaikka on Kaliforniassa (Yhdysvallat) ja joka toimittaa muun muassa palvelimille tarkoitettuja käyttöjärjestelmiä, teki 10.12.1998 kantelun komissiolle. Kantelussaan Sun Microsystems ilmoitti, että Microsoft oli kieltäytynyt toimittamasta sille tarvittavaa teknologiaa, jonka avulla sen työryhmäpalvelimille tarkoitettu käyttöjärjestelmä olisi ollut yhteentoimiva henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitetun Windows-käyttöjärjestelmän kanssa. Sun Microsystemsin mukaan sen pyytämä teknologia olisi ollut välttämätön, jotta se olisi kyennyt olemaan kilpailukykyinen työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinoilla.

3 Komissio osoitti 2.8.2000 Microsoftille väitetiedoksiannon. Väitetiedoksianto koski lähinnä henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitettujen Windows-käyttöjärjestelmien ja muiden toimittajien palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien keskinäistä yhteentoimivuutta koskevia kysymyksiä (jäljempänä asiakas-palvelin-yhteentoimivuus). Microsoft vastasi tähän ensimmäiseen väitetiedoksiantoon 17.11.2000.

4 Komissio osoitti 29.8.2001 Microsoftille toisen väitetiedoksiannon. Tässä väitetiedoksiannossa komissio toisti aikaisemmat asiakas-palvelin-yhteentoimivuutta koskevat väitteensä. Lisäksi komissio käsitteli tiettyjä työryhmäpalvelinten keskinäistä yhteentoimivuutta koskeneita kysymyksiä (jäljempänä palvelin-palvelin-yhteentoimivuus). Lopuksi komissio esitti tiettyjä kysymyksiä Windows Media Player -ohjelman liittämisestä Windows-käyttöjärjestelmään. Viimeksi mainittu väitetiedoksianto perustui kyselyyn, joka oli suoritettu helmikuun 2000 aikana komission aloitteesta. Microsoft vastasi toiseen väitetiedoksiantoon 16.11.2001.

5 Komissio osoitti 6.8.2003 Microsoftille väitetiedoksiannon, jolla täydennettiin kahta aikaisempaa väitetiedoksiantoa. Microsoft vastasi tähän täydentävään väitetiedoksiantoon 17. ja 31.10.2003 päivätyillä kirjeillä.

6 Komissio järjesti kuulemistilaisuuden 12., 13. ja 14.11.2003. Microsoft esitti 1.12.2003 päivätyssä kirjeessä kirjallisia huomautuksia komission yksiköiden, kantelijan ja niiden kolmansien osapuolten, joita asia koski, kuulemistilaisuudessa esiin tuomista kysymyksistä. Komission ja Microsoftin välisen viimeisen kirjeenvaihdon jälkeen komissio teki 24.3.2004 päätöksen EY 82 artiklan soveltamisesta asiassa COMP/C-3/37.792 – Microsoft (jäljempänä päätös).

Kanteen kohteena oleva päätös

7 Päätöksen mukaan Microsoft on rikkonut EY 82 artiklaa ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 54 artiklaa käyttämällä määräävää markkina-asemaansa väärin kahdella tavalla.

8 Komissio yksilöi ensinnäkin kolmet erilliset tuotemarkkinat ja katsoi, että Microsoftilla oli määräävä asema kaksilla markkinoilla näistä. Toiseksi komissio totesi kaksi menettelytapaa, jotka merkitsivät Microsoftin määräävän aseman väärinkäyttöä näillä markkinoilla. Tästä syystä komissio määräsi Microsoftille sakon ja tiettyjä korjaavia toimenpiteitä.

I Päätöksessä yksilöidyt relevantit markkinat ja Microsoftin määräävä asema kaksilla markkinoilla näistä

A Päätöksessä yksilöidyt relevantit markkinat

9 Ensimmäiset päätöksessä yksilöidyt tuotemarkkinat ovat henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinat (324–342 perustelukappale). Käyttöjärjestelmä on ohjelmistotuote, joka valvoo tietokoneen perustoimintoja ja mahdollistaa käyttäjälle tämän tietokoneen käyttämisen ja sovellusten toimivuuden siinä. Henkilökohtaiset tietokoneet ovat monikäyttötietokoneita, jotka on suunniteltu kerrallaan yhden henkilön käytettäväksi ja jotka voidaan liittää verkkoon.

10 Toiset päätöksessä yksilöidyt markkinat ovat työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinat (343–401 perustelukappale). Päätöksessä määritellään ”työryhmäpalveluiksi” perusverkkoon kuuluvat palvelut, joita toimistotyöntekijät käyttävät jokapäiväisessä työssään ja joihin kuuluu kolmenlaisia eri palveluita eli ensinnäkin palvelimille tallennettujen tiedostojen yhteiskäyttö, toiseksi tulostimien yhteiskäyttö ja kolmanneksi sen ”hallinta”, miten käyttäjät ja käyttäjäryhmät pääsevät verkkopalveluihin (jäljempänä käyttäjien ja käyttäjäryhmien hallinta) (53 perustelukappale). Viimeksi mainituilla palveluilla taataan erityisesti turvallinen pääsy verkkoresursseihin ja niiden käyttö muun muassa ensinnäkin varmistamalla käyttäjien käyttöoikeudet ja toiseksi selvittämällä se, että heillä on oikeus suorittaa tietty toimenpide (54 perustelukappale).

11 Päätöksen mukaan edellisessä kohdassa yksilöidyt kolme palvelumuotoa liittyvät läheisesti toisiinsa palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien sisällä (56 perustelukappale). Päätöksessä lisätään tältä osin, että ”työryhmäpalvelimille tarkoitetut käyttöjärjestelmät” ovat käyttöjärjestelmiä, jotka on suunniteltu ja joita myydään tarjoamaan integroidusti näitä kolmea palvelumuotoa verrattain pienelle määrälle henkilökohtaisia tietokoneita, jotka on liitetty pieneen tai keskisuureen verkkoon (53 ja 345–368 perustelukappale). Päätöksessä todetaan lisäksi, että sen, että kysynnän kannalta muita korvaavia tuotteita ei ole saatavissa, vahvistavat yhtäältä Microsoftin hintastrategia (369–382 perustelukappale) ja toisaalta työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien ja henkilökohtaisten tietokoneiden keskinäisen yhteentoimivuuden tärkeys (383–386 perustelukappale). Koska komissio katsoi lisäksi, että korvaavien tuotteiden tarjontaa oli vähän työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien osalta (388–400 perustelukappale), se katsoi, että ne muodostivat erilliset tuotemarkkinat.

12 Päätöksessä yksilöidyt kolmannet markkinat ovat tietojen jatkuvan vastaanoton mahdollistavien multimediasoittimien markkinat (402–425 perustelukappale). Multimediasoitin on ohjelmistotuote, joka kykenee lukemaan ääni- ja kuvatiedostoja numeerisessa muodossa eli dekoodaamaan näitä tietoja ja muuntamaan ne ohjeiksi laitteita (kovaääniset, näyttöruutu) varten. Multimediasoittimet, jotka mahdollistavat tietojen jatkuvan vastaanoton, kykenevät lukemaan internetin välityksellä ”jatkuvasti syötettyjä” sisältöjä.

13 Komissio katsoo päätöksessä ensinnäkin, että multimediasoittimet, jotka mahdollistavat tietojen jatkuvan lukemisen, ovat käyttöjärjestelmästä erillisiä (404–406 perustelukappale), toiseksi, että niihin ei aiheudu kilpailupaineita sellaisten soittimien taholta, jotka eivät mahdollista tietojen jatkuvaa lukemista (407–410 perustelukappale), kolmanneksi, että ainoastaan multimediasoittimet, joiden toiminnot ovat samankaltaisia, aiheuttavat kilpailupainetta Windows Media Playerille (411–415 perustelukappale), ja neljänneksi lähinnä, että korvaavien tuotteiden tarjonta on vähäistä (416–424 perustelukappale). Komissio päättelee näiden seikkojen perusteella, että multimediasoittimet, jotka mahdollistavat tietojen jatkuvan vastaanottamisen, muodostavat erilliset tuotemarkkinat.

14 Komissio katsoo edellä yksilöityjen kolmien tuotemarkkinoiden olevan maantieteellisesti ulottuvuudeltaan maailmanlaajuiset (427 perustelukappale).

B Microsoftin määräävä asema henkilökohtaisten tietokoneiden käyttöjärjestelmien markkinoilla ja työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinoilla

15 Komissio toteaa, että Microsoftilla on ensinnäkin henkilökohtaisten tietokoneiden käyttöjärjestelmien markkinoilla ollut ainakin vuodesta 1996 lähtien määräävä asema, joka perustuu erityisesti siihen, että sillä on ollut yli 90 prosentin markkinaosuuksia (430–435 perustelukappale), ja siihen, että epäsuorien verkostovaikutusten vuoksi markkinoille tulolle on ollut erittäin merkittäviä esteitä (ks. erityisesti 448–452 perustelukappale). Komissio täsmentää päätöksessä, että nämä välilliset verkostovaikutukset johtuvat kahdesta tekijästä eli ensinnäkin siitä, että kuluttajat arvostavat alustoja, joilla he voivat käyttää useita eri sovelluksia, ja toiseksi siitä, että ohjelmistojen suunnittelijat suunnittelevat sovelluksia niitä henkilökohtaisten tietokoneiden käyttöjärjestelmiä varten, jotka ovat suosituimpia kuluttajien keskuudessa.

16 Toiseksi komissio arvioi, että Microsoftin osuus työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinoista on varovaisen arvion mukaan vähintään 60 prosenttia (473–499 perustelukappale).

17 Komissio arvioi myös Microsoftin kolmen tärkeimmän kilpailijan asemaa näillä markkinoilla. Novellilla on ensinnäkin NetWare-ohjelmistoineen noin 10–15 prosentin markkinaosuus. Toiseksi Linux-tuotteilla on 5–15 prosentin markkinaosuus. Linux on ”avoin” käyttöjärjestelmä, jota levitetään lisenssillä ”GNU GPL (General Public Licence)”. Päätöksen 87 perustelukappaleesta ilmenee, että Linux suorittaa rajoitettua määrää käyttöjärjestelmään liittyvistä palveluista mutta että se voidaan liittää muihin ohjelmiin ”Linux-käyttöjärjestelmän” luomiseksi. Linux toimii työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinoilla Samba-ohjelmiston kanssa, ja myös sitä levitetään lisenssillä ”GNU GPL” (294, 506 ja 598 perustelukappale). Kolmanneksi UNIX-tuotteilla, joihin kuuluu useita tietyt yhteiset ominaisuudet omaavia käyttöjärjestelmiä (42 perustelukappale), on noin 5–15 prosentin markkinaosuus.

18 Komissio toteaa tämän jälkeen, että työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinoilla on useita markkinoille pääsyn esteitä (515–525 perustelukappale) ja erityisiä siteitä henkilökohtaisten tietokoneiden käyttöjärjestelmien markkinoihin (526–540 perustelukappale). Komissio päättelee tämän perusteella, että Microsoftilla on määräävä asema työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinoilla.

II Päätöksessä yksilöidyt määräävän aseman väärinkäyttöä merkitsevät menettelytavat

A Päätöksessä todettu kieltäytyminen

19 Päätöksen 546–791 perustelukappaleessa kuvattu ensimmäinen määräävän aseman väärinkäyttöä merkitsevä menettelytapa on Microsoftin kieltäytyminen toimittamasta kilpailijoilleen ”yhteentoimivuuteen liittyviä tietoja” ja antamasta lupaa käyttää niitä sen omien tuotteiden kanssa kilpailevien tuotteiden kehittämiseen ja markkinoimiseen työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien markkinoilla lokakuusta 1998 päätöksen tekopäivään saakka (päätöksen 2 artiklan a kohta). Päätöksen mukaan ”yhteentoimivuuteen liittyvät tiedot” ovat ”tyhjentäviä ja paikkansapitäviä eritelmiä kaikista työryhmäpalvelimille tarkoitetuissa Windows-käyttöjärjestelmissä [käytettävistä] protokollista, joita Windows-työryhmäpalvelimet käyttävät suorittaessaan Windows-työryhmäverkoille tiedostojen ja tulostimien yhteiskäyttöpalveluja, käyttäjien ja käyttäjäryhmien hallintapalveluja sekä Windows-verkkotunnuksen hallintapalveluja, Active Directory -hakemistopalvelua ja ’Group Policy’ ‑palvelua” (päätöksen 1 artiklan 1 kohta). Protokollien määritellään olevan ”työryhmäpalvelimille tarkoitettujen Windows-käyttöjärjestelmien ja eri tietokoneissa Windows-työryhmäverkossa olevien henkilökohtaisten tietokoneiden Windows-käyttöjärjestelmien eri käyttötapojen välisten yhteenliittämis- ja yhteentoimivuussääntöjen kokonaisuus” (päätöksen 1 artiklan 2 kohta).

20 Tällaisen menettelytavan tunnistamisen osalta päätöksessä korostetaan muun muassa sitä, että kyseinen kieltäytyminen ei koske Microsoftin lähdekoodin osatekijöitä vaan ainoastaan kyseisten protokollien eritelmiä eli kuvausta siitä, mitä kyseiseltä ohjelmistolta odotetaan, eikä ”implementaatioita” (joita tässä määräyksessä kutsutaan myös ”käyttämiseksi”), joilla tarkoitetaan koodin käyttämistä tietokoneessa (24 ja 569 perustelukappale). Komissio katsoo lisäksi, että Microsoftin menettelytapa kuuluu osana yleiseen toimintalinjaan (573–577 perustelukappale), joka merkitsee aikaisempien toimitustasojen alentamista (578–584 perustelukappale), vaarantaa kilpailun (585–692 perustelukappale) ja vaikuttaa kielteisesti tekniseen kehitykseen kuluttajien vahingoksi (693–708 perustelukappale). Komissio hylkää myös Microsoftin väitteet, joiden mukaan sen kieltäytyminen olisi objektiivisesti perusteltavissa (709–778 perustelukappale).

B Päätöksessä todettu kytkykauppa

21 Komissio toteaa toisen Microsoftin määräävän aseman väärinkäyttöä merkitsevän menettelytavan, jota kuvataan päätöksen 792–989 perustelukappaleessa. Komission mukaan tämä menettelytapa koostuu siitä, että Microsoft on asettanut toukokuusta 1999 päätöksen tekopäivään saakka henkilökohtaisten tietokoneiden Windows-käyttöjärjestelmän toimitusten edellytykseksi sen, että samanaikaisesti hankitaan Windows Media Player -ohjelma (päätöksen 2 artiklan b kohta).

22 Komissio katsoo tältä osin, että Microsoftin menettelytapa täyttää edellytykset sille, että voidaan todeta kyseessä olevan EY 82 artiklassa tarkoitettu määräävän aseman väärinkäyttöä merkitsevä kytkykauppa (794–954 perustelukappale). Päätöksen mukaan Microsoftilla on ensinnäkin määräävä asema henkilökohtaisten tietokoneiden käyttöjärjestelmien markkinoilla (799 perustelukappale). Toiseksi siinä katsotaan tietojen jatkuvan vastaanoton mahdollistavien multimediasoittimien ja henkilökohtaisten tietokoneiden käyttöjärjestelmien olevan erillisiä tuotteita (800–825 perustelukappale). Kolmanneksi siinä todetaan, että Microsoft ei anna kuluttajille mahdollisuutta ostaa Windowsia ilman Windows Media Player -ohjelmaa (826–834 perustelukappale). Neljänneksi komissio katsoo, että sen toteama kytkykauppa heikentää kilpailua multimediasoittimien markkinoilla (835–954 perustelukappale).

23 Tutkiessaan tämän neljännen edellytyksen täyttymistä komissio korostaa, että perinteisissä kytkykauppatapauksissa komissio ja yhteisöjen tuomioistuimet ”ovat arvioineet, että erillisen tuotteen kytkykauppa määräävässä asemassa olevan tuotteen kanssa on ollut merkki syrjäyttämisvaikutuksesta, joka tällä käytännöllä on ollut kilpailijoihin” (841 perustelukappale). Komissio on päätöksessä kuitenkin katsonut, että koska käyttäjät hankkivat Windows Media Player -ohjelman kanssa kilpailevia multimediasoittimia tietyssä määrin internetistä ja toisinaan jopa ilmaiseksi, nyt käsiteltävässä asiassa on ollut hyviä syitä olla toteamatta kiistattomasti ja ilman täydentäviä selvityksiä, että Windows Media Player ‑ohjelman kytkykauppa olisi ollut menettelytapa, joka olisi jo sellaisenaan voinut rajoittaa kilpailua (sama perustelukappale).

24 Tämän täydentävän selvityksen yhteydessä komissio toteaa ensinnäkin, että kyseinen kytkykauppa antaa Windows Media Playerille maailmanlaajuisen kattavuuden henkilökohtaisissa tietokoneissa, eikä tätä kattavuutta voida heikentää vaihtoehtoisilla jakelukanavilla (843–877 perustelukappale), toiseksi, että tämä kattavuus kannustaa yhtäältä sisällöntuottajia levittämään suunnittelemansa sisällöt Windows Media -formaatissa ja toisaalta sovellusten suunnittelijoita suunnittelemaan tuotteensa sellaisiksi, että niissä tukeudutaan tiettyihin Windows Media Player-ohjelman toimintoihin (879–896 perustelukappale), kolmanneksi, että tämä kattavuus vaikuttaa tiettyihin läheisiin markkinoihin (897–899 perustelukappale), ja vielä neljänneksi, että saatavilla olevat markkinatutkimukset osoittavat yhdenmukaisesti sen suuntauksen, että Windows Media Player ‑ohjelmaa ja Windows Media -formaatteja käytetään yhä enemmän niiden tärkeimpien kilpailijoiden sijasta (900–944 perustelukappale). Komissio päättelee näiden eri seikkojen perusteella, että on kohtuullisen todennäköistä, että kyseinen kytkykauppa johtaa kilpailun heikkenemiseen siten, että tehokkaan kilpailurakenteen ylläpitämistä ei voida lähitulevaisuudessa enää varmistaa (984 perustelukappale).

25 Lopuksi komissio hylkää Microsoftin perustelut, joiden mukaan yhtäältä kyseisestä kytkykaupasta aiheutuu tehokkuusetuja, jotka korvaavat komission toteamat kilpailunvastaiset vaikutukset (955–970 perustelukappale), ja toisaalta se ei kannusta kilpailun rajoittamiseen (971–977 perustelukappale).

III Korjaavat toimenpiteet ja Microsoftille määrätty sakko

26 Komission päätöksessä toteamista kahdesta määräävän aseman väärinkäyttöä merkitsevästä menettelytavasta määrättiin 497 196 304 euron suuruinen sakko (päätöksen 3 artikla).

27 Lisäksi Microsoftin on päätöksen 4 artiklan nojalla lopetettava edellä mainitussa 2 artiklassa todetut menettelytavat päätöksen 5 ja 6 artiklassa esitettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. Microsoftin on myös pidättäydyttävä 2 artiklassa tarkoitetuista menettelytavoista samoin kuin kaikista menettelytavoista, joilla on sama tai samankaltainen tavoite tai vaikutus.

28 Päätöksen 5 artiklassa määrätään päätöksessä todetun määräävän aseman väärinkäyttöä merkitsevän kieltäytymisen korjaavaksi toimenpiteeksi seuraavaa:

”a) Microsoftin on toimitettava 120 päivän kuluessa [päätöksen] tiedoksiantamisesta kaikille yrityksille, jotka haluavat kehittää ja markkinoida työryhmäpalvelimille tarkoitettuja käyttöjärjestelmiä, yhteentoimivuutta koskevat tiedot ja annettava kyseisille yrityksille kohtuullisin ja ketään syrjimättömin edellytyksin lupa käyttää yhteentoimivuutta koskevia tietoja työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien kehittämiseen ja markkinoimiseen;

b) Microsoftin on toimittava siten, että yhteentoimivuudesta annettavat tiedot päivitetään tarvittaessa ja mahdollisimman nopeasti;

c) Microsoftin on otettava 120 päivän kuluessa [päätöksen] tiedoksiantamisesta käyttöön arviointijärjestelmä, jonka perusteella yritykset, joita asia koskee, kykenevät saamaan tehokkaasti tietoja yhteentoimivuutta koskevien tietojen käytön laajuudesta ja edellytyksistä. Microsoft voi asettaa kohtuullisia ja ketään syrjimättömiä ehtoja varmistaakseen sen, että yhteentoimivuutta koskevia tietoja käytetään tässä yhteydessä yksinomaan arviointia varten;

– – ”

29 Päätöksen 5 artiklassa tarkoitettu 120 päivän määräaika päättyi 27.7.2004.

30 Päätöksen 6 artiklassa määrätään päätöksessä todetun määräävän aseman väärinkäyttöä merkitsevän kytkykaupan korjaavaksi toimenpiteeksi seuraavaa:

”a) Microsoftin on tarjottava 90 päivän kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitetusta Windows-käyttöjärjestelmästään täysin toimiva versio, johon ei kuulu Windows Media Player -ohjelma. Microsoftilla on edelleen oikeus tarjota henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitettua käyttöjärjestelmäänsä siten, että siihen on liitetty Windows Media Player -ohjelma;

– – ”

31 Päätöksen 6 artiklassa tarkoitettu 90 päivän määräaika päättyi 28.6.2004.

Yhdysvaltojen antitrust-lainsäädännön rikkomista koskeva menettely

32 Samaan aikaan kun komissio teki tutkimustaan, Microsoft oli myös Yhdysvaltojen antitrust-lainsäädännön rikkomista koskeneen tutkimuksen kohteena.

33 Vuonna 1998 Amerikan yhdysvallat ja sen 20 osavaltiota nostivat kanteen Microsoftia vastaan Sherman Actin nojalla. Niiden kanne koski toimenpiteitä, joihin Microsoft oli ryhtynyt Netscapen Internet-selainta ”Netscape Navigatoria” ja Sun Microsystemsin Java-teknologiaa kohtaan. Asianomaiset 20 osavaltiota nostivat lisäksi Microsoftia vastaan kanteita niiden omien antitrust-lakien rikkomisen perusteella.

34 Sen jälkeen kun United States Court of Appeals for the District of Columbia Circuit (jäljempänä muutoksenhakutuomioistuin), joka käsitteli valituksen, jonka Microsoft oli tehnyt United States District Court for the District of Columbian (jäljempänä District Court) 3.4.2000 antamasta tuomiosta, oli antanut tuomionsa 28.6.2001, Microsoft teki marraskuussa 2001 Yhdysvaltojen oikeusministerin ja yhdeksän osavaltion Attorney General -nimisten viranomaisten kanssa sopimuksen (jäljempänä Yhdysvalloissa tehty sopimus), jonka yhteydessä Microsoft antoi kahdentyyppisiä sitoumuksia.

35 Microsoft suostui ensinnäkin laatimaan Windows-käyttöjärjestelmien käyttämien kommunikaatioprotokollien eritelmiä palvelimia varten, jotta ne toimisivat yhdessä eli olisivat yhteensopivia henkilökohtaisten tietokoneiden Windows-käyttöjärjestelmien kanssa, ja myöntämään tietyin edellytyksin kolmansille osapuolille lisenssejä, jotka koskevat näitä eritelmiä.

36 Toiseksi Yhdysvalloissa tehdyssä sopimuksessa määrätään, että Microsoftin on sallittava laitevalmistajien ja kuluttajien aktivoivan tai poistavan pääsyn väliohjelmistoihinsa (”middleware”). Windows Media Player -ohjelma on yksi tähän ryhmään kuuluvista tuotteista, sellaisena kuin se määritellään Yhdysvalloissa tehdyssä sopimuksessa. Näillä määräyksillä pyritään takaamaan, että väliohjelmistojen toimittajat kykenisivät kehittämään ja myymään tuotteita, jotka toimivat asianmukaisesti Windowsin kanssa.

37 District Court vahvisti nämä määräykset 1.11.2002. Lisäksi kyseinen tuomioistuin hylkäsi korjaavia toimenpiteitä koskeneet ehdotukset, joita olivat tehneet yhdeksän osavaltiota, jotka eivät olleet hyväksyneet Yhdysvalloissa tehtyä sopimusta.

38 Massachusettsin osavaltio valitti muutoksenhakutuomioistuimeen, joka pysytti District Courtin päätöksen 30.6.2004.

39 Microsoft Communications Protocol Program (jäljempänä MCPP) otettiin käyttöön elokuussa 2002 Yhdysvalloissa tehdyn sopimuksen täytäntöön panemiseksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esitetystä asiakirja-aineistosta ilmenee, että elokuun 2002 ja heinäkuun 2004 välisenä aikana 17 lisenssinhaltijaa oli käyttänyt MCPP:tä.

Oikeudenkäynti

40 Microsoft nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 7.6.2004 toimittamallaan kannekirjelmällä EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla kanteen, jossa vaadittiin päätöksen kumoamista tai toissijaisesti siinä määrätyn sakon kumoamista tai olennaista alentamista.

41 Microsoft esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamossa 25.6.2004 kirjatulla erillisellä asiakirjalla lisäksi EY 242 artiklan nojalla vaatimuksen päätöksen 4 artiklan, 5 artiklan a–c kohdan ja 6 artiklan a kohdan täytäntöönpanon lykkäämisestä. Samassa asiakirjassa Microsoft vaati niin ikään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan 2 kohdan nojalla näiden samojen määräysten täytäntöönpanon lykkäämistä siihen saakka, kunnes välitoimia koskevasta hakemuksesta annettaisiin ratkaisu.

42 Samana päivänä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti kehotti välitoimista päättävänä tuomarina komissiota täsmentämään, aikoiko se panna päätöksen pakkotäytäntöönpanoon ennen kuin välitoimia koskevasta hakemuksesta annettaisiin ratkaisu.

43 Komissio ilmoitti välitoimista päättävälle tuomarille ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamossa samana päivänä vastaanotetulla kirjeellä, että se oli päättänyt olla ryhtymättä päätöksen 5 artiklan a–c kohdan ja 6 artiklan a kohdan pakkotäytäntöönpanoon niin kauan kuin välitoimiasia olisi vireillä.

44 Novell Inc. (jäljempänä Novell), kotipaikka Waltham, Massachussetts (Yhdysvallat), edustajanaan C. Thomas, M. Levitt ja V. Harris, solicitors, sekä asianajaja A. Müller-Rappard, pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 25.6.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia välitoimiasiassa.

45 RealNetworks Inc. (jäljempänä RealNetworks) pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 30.6.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia välitoimiasiassa.

46 Computer & Communications Industry Association (jäljempänä CCIA), kotipaikka Washington, DC (Yhdysvallat), edustajinaan J. Flynn, QC, ja asianajajat D. Paemen ja N. Dodoo, pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 30.6.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia välitoimiasiassa.

47 Software & Information Industry Association (jäljepänä SIIA) pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 1.7.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia välitoimiasiassa.

48 The Computing Technology Industry Association Inc. (jäljempänä CompTIA) pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 1.7.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen Microsoftin vaatimuksia välitoimiasiassa.

49 The Association for Competitive Technology (jäljempänä ACT) pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 2.7.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen Microsoftin vaatimuksia välitoimiasiassa.

50 Digimpro Ltd, kotipaikka Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta), TeamSystem SpA, Mamut ASA ja CODA Group Holdings Ltd, kotipaikka Chippenham, Wiltshire (Yhdistynyt kuningaskunta), pyysivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 5.7.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen Microsoftin vaatimuksia välitoimiasiassa.

51 DMDsecure.com BV, MPS Broadband AB, Pace Micro Technology plc, Quantel Ltd ja Tandberg Television Ltd (jäljempänä yhdessä DMDsecure.com ym.), pyysivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 5.7.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijoina tukeakseen Microsoftin vaatimuksia välitoimiasiassa.

52 IDE Nätverkskonsulterna AB, kotipaikka Tukholma (Ruotsi), Exor AB, T. Rogerson, kotipaikka Harpenden, Hertfordshire (Yhdistynyt kuningaskunta), P. Setka, kotipaikka Sobeslav (Tšekin tasavalta), D. Tomicic, kotipaikka Nürnberg (Saksa), M. Valasek, kotipaikka Karlovy Vary (Tšekin tasavalta), R. Rialdi, kotipaikka Genova (Italia) ja B. Nati, kotipaikka Pariisi (Ranska), pyysivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 8.7.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijoina tukeakseen Microsoftin vaatimuksia välitoimiasiassa.

53 Free Software Foundation Europe (jäljempänä FSF-Europe) pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 13.7.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia välitoimiasiassa.

54 Nämä välitoimia koskevat hakemukset annettiin työjärjestyksen 116 artiklan 1 kohdan mukaisesti tiedoksi kantajalle ja vastaajalle, jotka tilanteen mukaan joko esittivät huomautuksensa määräajassa tai pidättäytyivät esittämästä huomautuksia. Microsoft vaati kaikkien väliintulijoiksi hyväksyttävien osalta 6. ja 8.7.2004 päivätyissä kirjeissään luottamuksellista käsittelyä sellaisten päätökseen sisältyvien tietojen osalta, jotka komissio oli suostunut jättämään julkaisematta internet-sivuillaan saatavilla olleessa versiossa.

55 Komissio esitti kirjalliset huomautuksensa välitoimia koskevasta hakemuksesta 21.7.2004. Ne annettiin Microsoftille tiedoksi samana päivänä.

56 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti antoi 26.7.2004 määräyksen, jolla hän ensinnäkin hyväksyi väliintulijoiksi CompTIA:n, ACT:n, TeamSystem SpA:n, Mamut ASA:n, DMDsecure.com:n ym., Exor AB:n, Novellin, RealNetworksin, CCIA:n ja SIIA:n ja toiseksi hylkäsi Digimpro Ltd:n, CODA Group Holdings Ltd:n, IDE Nätverkskonsulterna AB:n, T. Rogersonin, P. Setkan, D. Tomicicin, M. Valasekin, R. Rialdin ja B. Natin väliintulohakemukset. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti vaati, että oikeudenkäyntiasiakirjoista toimitettaisiin väliintulijoille sellainen versio, joka ei olisi luottamuksellinen, ja päätti, että hän antaisi myöhemmin ratkaisunsa luottamuksellista käsittelyä koskevan vaatimuksen hyväksyttävyydestä.

57 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti järjesti 27.7.2004 välitoimista päättävänä tuomarina epävirallisen kokouksen, johon kutsuttiin Microsoftin ja komission lisäksi osapuolet, jotka oli hyväksytty väliintulijoiksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin 26.7.2004 antamalla määräyksellä, sekä FSF-Europe. Tämän kokouksen aikana välitoimista päättävä tuomari ensinnäkin hyväksyi alustavasti FSF-Europen väliintulijaksi tukemaan komission vaatimuksia välitoimiasiassa ja toiseksi esitti osapuolille aikataulun oikeudenkäynnin eri vaiheista tässä välitoimimenettelyssä.

58 FSF-Europe hyväksyttiin 6.9.2004 väliintulijaksi tukemaan komission vaatimuksia.

59 Kaikki väliintulijoiksi hyväksytyt osapuolet jättivät huomautuksensa määräajassa.

60 Microsoft vastasi 19.8.2004 edellä mainitussa 27.7.2004 pidetyssä epävirallisessa kokouksessa sovitun mukaisesti komission 21.7.2004 päivättyihin huomautuksiin.

61 Audiobanner.com, joka toimii toiminimellä VideoBanner (jäljempänä VideoBanner), kotipaikka Los Angeles, Kalifornia (Yhdysvallat), edustajanaan asianajaja L. Alvizar Ceballos, pyysi 31.8.2004 toimittamassaan kirjelmässä saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia välitoimiasiassa. Koska kumpikaan varsinaisista asianosaisista ei vastustanut väliintulohakemusta, VideoBanner hyväksyttiin väliaikaisesti väliintulijaksi ja sitä kehotettiin esittämään huomautuksensa suoraan istunnossa.

62 Komissio toimitti 13.9.2004 uudet huomautuksensa vastauksena Microsoftin 19.8.2004 päivättyihin huomautuksiin.

63 Kantaja ja vastaaja esittivät myös kirjallisia huomautuksia väliintulokirjelmistä 13.9.2004.

64 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti esitti välitoimista päättävänä tuomarina prosessinjohtotoimena kirjallisia kysymyksiä Microsoftille, komissiolle ja tietyille väliintulijoille. Näihin kysymyksiin määräajassa annetut vastaukset annettiin tiedoksi kaikille osapuolille.

65 Kaikkien osapuolten, mukaan lukien VideoBanner, huomautukset kuultiin 30.9. ja 1.10.2004 pidetyssä istunnossa.

66 RealNetworks toimitti 8.10.2004 päivätyssä kirjeessä kirjaamoon tiettyjä täsmennyksiä, joita välitoimista päättävä tuomari oli istunnossa pyytänyt sitä toimittamaan. Muut osapuolet saivat tämän kirjeen tiedoksi, ja niitä kehotettiin esittämään tältä osin huomautuksensa.

67 Microsoft esitti 27.10.2004 päivätyssä kirjeessä huomautuksia RealNetworksin 8.10.2004 päivätystä kirjeestä. Muut osapuolet eivät esittäneet huomautuksia.

68 CCIA ilmoitti 10.11.2004 päivätyssä kirjeessään ja Novell 19.11.2004 päivätyssä kirjeessään luopuvansa väliintulostaan nyt käsiteltävässä asiassa. Komissio, Microsoft ja väliintulijat esittivät huomautuksensa näistä luopumisista määräajassa.

69 CCIA:n ja Novellin luopumisten jälkeen 25.11.2004 järjestettiin epävirallinen kokous, johon osallistuivat kaikki osapuolet ja jossa käsiteltiin näiden luopumisten prosessuaalisia seurauksia. Tästä kokouksesta laadittu pöytäkirja toimitettiin kaikille osapuolille 26.11.2004.

Oikeudellinen arviointi

70 Kun EY 242 artiklaa ja EY 225 artiklan 1 kohtaa luetaan yhdessä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä kanteen kohteena olevan säädöksen täytäntöönpanon lykättäväksi, jos se katsoo, että olosuhteet sitä edellyttävät.

71 Työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdassa määrätään, että välitoimia koskevissa hakemuksissa on ilmoitettava seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris). Nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, joten välitoimia koskeva hakemus on hylättävä, jos yksikin niistä jää täyttymättä (asia C-268/96 P(R), SCK ja FNK v. komissio, määräys 14.10.1996, Kok. 1996, s. I‑4971, 30 kohta). Välitoimista päättävän tuomarin on myös tarvittaessa vertailtava esillä olevia intressejä (asia C-445/00 R, Itävalta v. neuvosto, määräys 23.2.2001, Kok. 2001, s. I‑1461, 73 kohta).

72 Välitoimista päättävällä tuomarilla on tutkiessaan välitoimihakemusta kokonaisuutena laaja harkintavalta päättää, miten nämä erilaiset edellytykset on tutkittava kunkin tapauksen erityiset seikat huomioon ottaen (asia C-393/96 P(R), Antonissen v. neuvosto ja komissio, määräys 29.1.1997, Kok. 1997, s. I‑441, 28 kohta).

73 Työjärjestyksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan ”hakemus ratkaistaan määräyksellä, joka perustellaan”. On kuitenkin täsmennetty, että välitoimista päättävältä tuomarilta ei edellytetä, että se vastaisi nimenomaisesti kaikkiin välitoimimenettelyn aikana esiin tuotuihin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin. Riittää, kun kyseisen tuomioistuimen esittämillä perusteluilla voidaan asiaan liittyvät olosuhteet huomioon ottaen perustella sen antama määräys ja että niiden perusteella yhteisöjen tuomioistuin voi harjoittaa oikeudellista valvontaa (edellä 71 kohdassa mainitussa asiassa SCK ja FNK v. komissio annetun määräyksen 52 kohta ja asia C-159/98 P(R), Alankomaiden Antillit v. neuvosto, määräys 25.6.1998, Kok. 1998, s. I‑4147, 70 kohta).

74 Koska Microsoftin osalta huomioon otetut määräävän aseman väärinkäytön tapaukset ovat toisistaan erillisiä, mikä ilmenee lisäksi sekä päätöksen rakenteesta että siitä, miten kantaja on laatinut perustelunsa, välitoimista päättävä tuomari pitää asianmukaisena tutkia erikseen perusteluja, joita on esitetty yhtäältä päätöksen 5 artiklan a–c kohdan, luettuna yhdessä 4 artiklan kanssa (osa, joka koskee yhteentoimivuuteen liittyviin tietoihin liittyvää kysymystä), ja toisaalta päätöksen 6 artiklan a kohdan, luettuna yhdessä saman 4 artiklan kanssa (osa, joka koskee Windows-käyttöjärjestelmän ja Windows Media Player -ohjelman kytkykauppaan liittyvää kysymystä) täytäntöönpanon lykkäämistä koskevien vaatimusten tueksi. Ennen tätä selvitystä tutkitaan luottamuksellista käsittelyä koskeva vaatimus, VideoBannerin väliintulohakemus, CCIA:n ja Novellin luopumisten vaikutukset sekä kirjelmiä koskevien tiettyjen muotovaatimusten noudattaminen.

I Luottamuksellista käsittelyä koskeva vaatimus

75 Välitoimimenettelyn vaiheessa on suostuttava siihen, että päätökseen sisältyvät tiedot, joiden osalta komissio on hyväksynyt sen, että niitä ei julkaista sen internet-sivuilla saatavilla olevassa versiossa, on käsiteltävä luottamuksellisesti väliintulijoihin nähden siltä osin kuin tällaisia tietoja voidaan ensi arviolta pitää työjärjestyksen 116 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina salaisina tai luottamuksellisina asiakirjoina.

II VideoBannerin väliintulohakemus

76 Kuten edellä 61 kohdassa on mainittu, VideoBanner on esittänyt välitoimiasiassa pyynnön saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana komission vaatimusten tueksi.

77 Koska tämä hakemus on esitetty työjärjestyksen 115 artiklan 2 kohdan mukaisesti eivätkä asianosaiset ole vastustaneet sitä, se on hyväksyttävä yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisen kohdan mukaisesti; kyseistä määräystä sovelletaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen kyseisen perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla.

III Tiettyjen väliintulijoiden luopumisten vaikutukset

78 Koska CCIA ja Novell ilmoittivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle luopuvansa osallistumisesta väliintulijoina oikeudenkäyntiin tukeakseen komission vaatimuksia välitoimimenettelyssä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti järjesti välitoimista päättävänä tuomarina epävirallisen kokouksen, johon osallistuivat kaikki osapuolet ja jossa käsiteltiin näistä luopumisista aiheutuvia tiettyjä prosessuaalisia seurauksia.

79 Kuten kyseisestä kokouksesta laaditusta pöytäkirjasta ilmenee, osapuolet ilmoittivat olevansa yhtä mieltä seuraavista seikoista: ensinnäkin siitä, että asiakirjat, joita CCIA ja Novell olivat toimittaneet välitoimimenettelyn yhteydessä, mukaan lukien kaikki niiden kirjelmien liitteet, ja niiden istunnossa esittämät perustelut kuuluivat edelleen nyt käsiteltävän välitoimiasian asiakirja-aineistoon; toiseksi siitä, että kaikki osapuolet voivat tarvittaessa nojautua näihin asiakirjoihin tukeakseen perustelujaan ja välitoimista päättävä tuomari perustellakseen arviointiaan, ja kolmanneksi siitä, että kaikkia nyt käsiteltävässä asiassa asiakirja-aineistoon otettuja asiakirjoja on käsitelty kontradiktorisesti osapuolten kesken.

80 RealNetworks on lisäksi vedonnut CCIA:n luopumista koskevissa huomautuksissaan siihen, että tällä ei olisi ollut oikeutta luopua nyt käsiteltävästä asiasta.

81 Välitoimista päättävä tuomari arvioi tältä osin, että hänen tehtävänään ei ole tutkia RealNetworksin esittämää väitettä siltä osin kuin hän ei ensinnäkään ole toimivaltainen antamaan ratkaisua siitä, onko CCIA:n johtoelinten päätökset tehty sen yhtiöjärjestyksen määräysten mukaisesti, ja toiseksi CCIA on esittänyt luopumista koskevan vaatimuksen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen määräysten mukaisesti.

IV Kirjelmiin liittyvien muotovaatimusten noudattaminen

82 Komissio ja muutamat sen vaatimuksia tukevat väliintulijat ovat vedonneet ensinnäkin siihen, että tiettyjä viittauksia Microsoftin kannekirjelmän liitteinä oleviin asiakirjoihin ei voida tutkia, toiseksi siihen, että Microsoftin oikeudenkäynnin aikana esittämiä asiakirjoja ei voida tutkia, kolmanneksi siihen, että tiettyjen väitteiden tueksi ei ole esitetty näyttöä, ja neljänneksi siihen, että muita muotovaatimuksia ei ole noudatettu.

A Viittaukset kannekirjelmään

83 Komissio luettelee 21.7.2004 päivätyissä huomautuksissaan ne välitoimia koskevan hakemuksen kohdat, joihin sisältyy viittauksia yhtäältä kannekirjelmään ja toisaalta kannekirjelmän liitteinä oleviin asiakirjoihin, joita ei ole kuitenkaan liitetty välitoimia koskevaan hakemukseen (liitteet A.9, A.9.1, A.9.2, A.11, A.12.1, A.17, A.18, A.19, A.20, A.21, A.22 ja A.24). Komissio päättelee tästä, että Microsoft ei voi tehokkaasti nojautua näihin asiakirjoihin.

84 Komissio lisää 13.9.2004 päivätyissä huomautuksissaan, että Microsoftin 19.8.2004 päivätyissä huomautuksissaan esittämät uudet viittaukset kannekirjelmään on edellä esitettyjen viittausten tavoin hylättävä erityisesti Maailman kauppajärjestössä (WTO) laaditun kauppaan vaikuttavien henkisen omaisuuden oikeuksien näkökulmia koskevan sopimuksen (jäljempänä ADPIC) osalta. Kannekirjelmän vastaavien jaksojen yhdistäminen liitteenä (liite T.9) huomautuksiin ei ole peruste päätellä, että välitoimia koskeva hakemus riittäisi sellaisenaan.

85 Tässä yhteydessä on muistutettava siitä, että välitoimista päättävä tuomari kiinnitti 27.7.2004 pidetyssä epävirallisessa kokouksessa (ks. edellä 57 kohta) Microsoftin huomiota siihen, että välitoimia koskevaan hakemukseen sisältyi lukuisia viittauksia kannekirjelmään, ja esitti sille tätä koskevia kysymyksiä. Microsoft vastasi, siten kuin se on kirjattuna kyseisestä kokouksesta laadittuun pöytäkirjaan, seuraavaa: ”kantaja vahvistaa, että välitoimia koskevaa hakemusta pitäisi pitää sellaisenaan riittävänä ja että sen välitoimia koskevaan hakemukseen sisältyvät useat viittaukset kannekirjelmän liitteisiin voitaisiin jättää välitoimimenettelyssä huomiotta.”

86 Tämä näkemys vastaa asiakirjan Käytännön ohjeet asianosaisille (EYVL 2002, L 87, s. 48) VII kohdan 1 kappaletta, jonka mukaan välitoimia koskevan hakemuksen ”on oltava itsessään ymmärrettävä niin, ettei siinä ole tarpeen viitata pääasian kanteeseen”.

87 Tästä seuraa, että Microsoftin välitoimia koskevan hakemuksen perusteltavuutta voidaan arvioida ainoastaan niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella, jotka ilmenevät itse välitoimia koskevan hakemuksen sanamuodosta ja sen liitteenä olevista asiakirjoista, joilla pyritään selventämään sen sisältöä (ks. vastaavasti asia T-306/01 R, Aden ym. v. neuvosto ja komissio, määräys 7.5.2002, Kok. 2002, s. II‑2387, 52 kohta). Vaikka tästä ei voida päätellä, että kaikki väitteet, jotka perustuvat sellaiseen asiakirjaan, jota ei ole liitetty välitoimia koskevaan hakemukseen, on välttämättä jätettävä käsittelyn ulkopuolelle, on kuitenkin korostettava, että tällaista väitettä koskevaa näyttöä ei voida katsoa esitetyn siinä tapauksessa, että riidan toinen osapuoli tai tämän vaatimuksia tukeva väliintulija kiistää kyseisen väitteen oikeellisuuden.

88 Viittauksesta liitteeseen T.9 on muistutettava, että välitoimia koskevaa hakemusta voidaan tukea ja täydentää tietyiltä osin viittaamalla sen liitteenä olevien asiakirjojen kohtiin, mutta viittaamalla yleisluonteisesti joihinkin asiakirjoihin, vaikka ne olisivatkin välitoimia koskevan hakemuksen liitteinä, ei korjata sitä, että välitoimia koskevassa hakemuksessa ei ole mainittu olennaisia seikkoja (edellä 87 kohdassa mainitussa asiassa Aden ym. v. neuvosto ja komissio annetun määräyksen 52 kohta). Tässä yhteydessä on täsmennettävä, että kun Käytännön ohjeiden VII kohdan 2 kappaleessa edellytetään, että ”tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat perusteet, joihin kanne pohjautuu ja joista ilmenee, että kanne on ensi näkemältä eli ilmeisesti perusteltu” esitetään ”erittäin lyhyesti ja tiiviisti”, sitä ei voida edellä esitettyä sääntöä kiertämättä tulkita siten, että siinä sallittaisiin yleisluonteinen viittaus liitteenä olevaan asiakirjaan, jossa perustelut toistetaan yksityiskohtaisesti.

89 Asia ratkaistaan siten, että kannekirjelmän liitteitä ja liitettä T.9 ei oteta huomioon, tämän vaikuttamatta asiakirjoihin, jotka on myöhemmin otettu asiakirja-aineistoon, ja välitoimista päättävän tuomarin istunnossa huomioon otettuihin lausumiin.

B Asiakirjojen esittäminen oikeudenkäynnin aikana

90 Komissio katsoo 13.9.2004 päivätyissä huomautuksissaan aluksi, että Microsoftin 19.8.2004 päivätyissä huomautuksissaan esittämissä perusteluissa mennään pidemmälle kuin kannekirjelmään sisältyvissä perusteluissa, erityisesti kahdessa erillisessä liitteessä (liite T.3, joka on otsikoitu ”Prescottin lausunto”, ja liite T.6, joka on otsikoitu ”Galloux’n lausunto”) esitetyissä immateriaalioikeuksiin liittyvissä yksityiskohtaisissa perusteluissa. Mitään selitystä ei ole myöskään annettu sille, että 3.6.2004 päivättyä asiakirjaa eli liitettä T.3 ei esitetty jo silloin, kun välitoimia koskeva hakemus pantiin vireille.

91 Komissio toteaa tämän jälkeen, että Microsoft on liittänyt 19.8.2004 päivättyihin huomautuksiinsa asiakirjan, joka on sen kannekirjelmän liitteenä (liite A.21, josta on tullut liite T.5, Knauer, ”[Päätöksen] patentteja koskevaan lainsäädäntöön liittyvät näkökohdat”), sekä asiakirjan, jonka sisältö vaikuttaa olevan sama kuin kannekirjelmän liitteen (liite T.8, Evans, Nichols ja Padilla, ”Taloudellinen näyttö markkinoiden eristämisen vaikutuksista, jotka komissio on tuonut esiin ja jotka liittyvät tietojen antamisesta kieltäytymiseen ja kytkykauppaan”, joka muistuttaa liitettä A.19).

92 Novell ja CCIA arvioivat ennen luopumistaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjallisiin kysymyksiin antamissaan vastauksissa, että tietyt asiakirjat on jätettävä tutkimatta, koska ne olisi pitänyt esittää välitoimia koskevan hakemuksen yhteydessä mutta ne on esitetty vasta myöhemmin (liitteet T.3, T.5, T.8 ja U.2, Campbell-Kelly, ”Näkemykset Active Directoryn uudistuksellisuudesta”).

93 Välitoimista päättävä tuomari toteaa, että asiakirjat T.3, T.5, T.6 ja T.8 on liitetty Microsoftin 19.8.2004 päivättyihin huomautuksiin ja että niillä pyritään tukemaan huomautusten sisältöä. Näin ollen Microsoftia ei voida arvostella siitä, että se on vastannut yksityiskohtaisesti komission 21.7.2004 päivätyissä huomautuksissa esitettyihin perusteluihin, eikä tässä yhteydessä ole merkitystä sillä, että liitteenä oleva asiakirja on päivätty välitoimia koskevan hakemuksen jättämispäivää myöhemmäksi tai että se on sama tai samankaltainen kuin kannekirjelmän liitteenä oleva asiakirja. Myös Microsoftin väliintulokirjelmistä esittämissä huomautuksissa voitiin samoista syistä perustellusti nojautua liitteeseen U.2.

C Näytön puuttuminen

94 Komissio korostaa, että liitteessä T.5 ja liitteessä T.8 nojaudutaan tietoihin, joihin sillä ei ole ollut tilaisuutta tutustua (liitteessä T.5 olevassa 4 kohdassa viitataan Microsoftin saamaan tietoon ilman muita täsmennyksiä; liitteessä T.8 olevassa 6 kohdassa (Merrill Lynchin ja Forresterin raportit, jotka koskevat palvelinmarkkinoihin liittyviä tietoja), alaviitteessä 35 (Microsoftin tekemä tutkimus), alaviitteissä 42 ja 43 (”Digital Media Tracker ‑tutkimus”), alaviitteessä 48 (”Mikrotietokoneisiin asennettujen multimediasoittimien tarkastelu”), ja alaviitteessä 50 (”NERA‑tiedonanto”) mainittuja raportteja ei ole liitetty mukaan).

95 Tässä yhteydessä on riittävää huomauttaa, että välitoimista päättävän tuomarin on tarvittaessa arvioitava, puuttuuko edellä mainittuihin raportteihin ja tietoihin perustuvilta väitteiltä todistusarvo.

D Tiettyjen muiden muotovaatimusten noudattamatta jättäminen

96 Komissio ja ennen luopumistaan myös CCIA korostavat, että Microsoft viittaa välitoimia koskevassa hakemuksessaan liitteeseen R.6 (Carboni, ”Lausunto tavaramerkkioikeudesta”) ilman että se selittäisi kyseisen asiakirjan merkitystä asian kannalta, joten tätä liitettä ei pitäisi ottaa huomioon.

97 Kuten edellä 88 kohdassa on todettu, yleisluonteisella viittauksella muihin kirjelmiin, vaikka ne olisivatkin välitoimia koskevan hakemuksen liitteenä, ei voida korjata sitä, että kyseisessä hakemuksessa ei ole mainittu olennaisia seikkoja. Tässä tapauksessa liitteellä R.6, johon välitoimia koskevassa hakemuksessa viitataan, tuetaan perustelua, joka liittyy Microsoftin tavaramerkeille aiheutuvaan vahingon vaaraan ja jonka sanamuoto on seuraava: ”päätöksen 6 artiklan a kohdan välitön täytäntöönpano aiheuttaisi myös vakavaa vahinkoa tavaramerkeille Microsoft ja Windows, sillä Microsoftin pitäisi myydä heikompaa tuotetta, joka on yhteensopimaton sen peruskonseptin kanssa.” Koska tästä virkkeestä ilmenee selvästi, että liitteellä R.6 pyritään kuvaamaan yksilöityä riskiä, välitoimista päättävä tuomari katsoo, että tätä liitettä ei ole syytä jättää käsittelemättä.

V Asiakysymys

A Yhteentoimivuuteen liittyviä tietoja koskeva kysymys

1. Asianosaisten perustelut

a) Microsoftin ja sen vaatimuksia tukevien väliintulijoiden perustelut

Fumus boni juris

98 Microsoft katsoo, että sillä on vakava erimielisyys komission kanssa sen kommunikaatioprotokollia koskevien lisenssien pakollista myöntämistä koskevan kysymyksen osalta, joten edellytys, jonka mukaan päätöksen 5 artiklan a–c kohta on osoitettava ensi arviolta lainvastaiseksi, täyttyy.

99 Microsoft väittää, että ne neljä edellytystä, joiden täyttyessä yritys voidaan pakottaa myöntämään lisenssi, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt ne asiassa 238/87, Volvo, 5.10.1988 annetussa tuomiossa (Kok. 1988, s. 6211); yhdistetyissä asioissa C-241/91 P ja C‑242/91 P, RTE ja ITP vastaan komissio, 6.4.1995 annetussa tuomiossa (Kok. 1995, s. I‑743; jäljempänä asiassa Magill annettu tuomio); asiassa C‑7/97, Bronner, 26.11.1998 annetussa tuomiossa (Kok. 1998, s. I‑7791) ja asiassa C‑418/01, IMS Health, 29.4.2004 annetussa tuomiossa (49 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), eivät täyty tässä tapauksessa.

100 Ensinnäkään Microsoftin immateriaalioikeuteen liittyvät tiedot, joiden luovuttamiseen kilpailijoille se päätöksellä pakotetaan, eivät ole välttämättömiä, jotta voidaan harjoittaa toimintaa työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien toimittajana.

101 Microsoft vetoaa aluksi siihen, että on olemassa viisi menetelmää, joilla kyetään varmistamaan eri toimittajien toimittamien käyttöjärjestelmien yhteentoimivuus, eli ensinnäkin kommunikaatioprotokollia koskevien standardien, kuten TCP/IP:n (Transmission Control Protocol/Internet Protocol) ja HTTP:n (HyperText Transfer Protocol) käyttäminen; toiseksi ohjelmistokoodin lisääminen henkilökohtaisiin tietokoneisiin tai palvelimille tarkoitettuun Windows-käyttöjärjestelmään, jotta se voi kommunikoida Microsoftin kanssa kilpaileville palvelimille tarkoitetun käyttöjärjestelmän kanssa käyttämällä tähän palvelimille tarkoitettuun käyttöjärjestelmään erityisesti liittyviä kommunikaatioprotokollia; kolmanneksi ohjelmistokoodin lisääminen Microsoftin kanssa kilpaileville palvelimille tarkoitettuun käyttöjärjestelmään, jotta se voi kommunikoida henkilökohtaisiin tietokoneisiin tai palvelimille tarkoitetun Windows‑käyttöjärjestelmän kanssa käyttämällä Windows‑käyttöjärjestelmälle ominaisia kommunikaatioprotokollia; neljänneksi ohjelmistokoodeista koostuvan blokin lisääminen kaikkiin henkilökohtaisiin tietokoneisiin ja verkon palvelimille tarkoitettuihin käyttöjärjestelmiin, jolloin kyetään varmistamaan yhteentoimivuus näiden ohjelmistokoodeista koostuvien blokkien välisen kommunikaation kautta, ja viidenneksi palvelimille tarkoitetun Windows‑käyttöjärjestelmän käyttäminen henkilökohtaisille tietokoneille tarkoitetun Windows‑käyttöjärjestelmän ja kilpailevan palvelimille tarkoitetun käyttöjärjestelmän välisenä ”porttina”.

102 Tämän jälkeen Microsoft vetoaa siihen, että asiakkaat eivät ole valittaneet olemassa olevan yhteentoimivuuden määrästä.

103 Lopuksi Microsoft vetoaa siihen, että markkinoilla on ollut jatkuvasti useita tätä toimintaa harjoittavia kilpailijoita.

104 Toiseksi se, että Microsoft on kieltäytynyt antamasta immateriaalioikeutensa piiriin kuuluvia seikkoja kilpailijoilleen, ei ole estänyt sellaisten uusien tuotteiden ilmestymistä, joihin kohdistuva kuluttajien kysyntä olisi jäänyt tyydyttämättä. Mitään näyttöä mistään tyytymättömyydestä ei ole esitetty. Ei ole myöskään osoitettu, että Microsoftin kilpailijat käyttäisivät sen immateriaalioikeuden piiriin kuuluvia seikkoja uusien tuotteiden kehittämiseen eivätkä tyytyisi ainoastaan kopioimaan olemassa olevien Microsoft‑tuotteiden toimintoja.

105 Kolmanneksi se, että Microsoft on pitänyt teknologiansa omassa käytössään, ei ole johtanut kilpailun poistumiseen johdannaisilta markkinoilta, koska kuten Linuxin jatkuva kasvu osoittaa, työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien toimittajien kilpailu on kovaa. Kuusi vuotta sen jälkeen kun Microsoftin väitetään kieltäytyneen antamasta tietoja, markkinoilla on siis kilpailua.

106 Neljänneksi kieltäytyminen myöntämästä sen teknologiaa koskevia lisenssejä kilpailevien palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien toimittajille on objektiivisesti perusteltavissa. Toisin kuin tiedot, joita kansallisella lainsäädännöllä suojattiin ja joita edellä 99 kohdassa mainituissa asiassa Magill ja asiassa IMS Health annettuihin tuomioihin liittyneet yhtiöt kieltäytyivät paljastamasta, tässä tapauksessa suojeltavat tiedot koskevat salaista ja kallisarvoista teknologiaa. Tässä tapauksessa komissio on soveltanut epätäsmällistä arviointiperustetta, joka poikkeaa selvästi aikaisemmassa oikeuskäytännössä omaksutuista, ja tehnyt sen päätelmän, että kieltäytyminen antamasta immateriaalioikeuden suojaamia tietoja ei ollut objektiivisesti perusteltavissa ja että se merkitsi siten EY 82 artiklan rikkomista. Komissio esimerkiksi katsoi, että tällainen kieltäytyminen merkitsee EY 82 artiklan rikkomista, vaikka, kun kaikki seikat otetaan huomioon, myönteinen vaikutus innovaatioihin koko alalla korvaa kielteisen vaikutuksen yrityksen innovointia lisääviin kannustimiin (783 perustelukappale). Tämän uuden perusteen häilyvyyden lisäksi ei ole myöskään osoitettu todistein tai tutkimuksin, että tämän alan innovaatioita lisäisi Microsoftin hallussa olevan teknologian antaminen kilpailijoiden käyttöön. Microsoft päinvastoin väittää, että lisenssien myöntämispakolla vähennettäisiin kilpailua palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien toimittajien välillä.

107 Microsoft vetoaa lisäksi siihen, että Sun Microsystems ei ole pyytänyt siltä käyttöönsä teknologiaa, jonka komissio määrää Microsoftin julkistamaan. Koska kyseinen yhtiö ei ole koskaan pyytänyt lisenssiä ohjelmistojen kehittämiseksi ETA:ssa, Microsoft väittää lisäksi, että sillä ei ollut mitään velvollisuutta katsoa, että Sun Microsystemsin pyyntö saattaisi merkitä sellaisen menettelytavan omaksumista, joka voisi kuulua EY 82 artiklan soveltamisalaan.

108 Kun komissio on velvoittanut Microsoftin myöntämään suojattuja tietoja koskevia lisenssejä, se ei ole myöskään ottanut asianmukaisesti huomioon ADPIC:stä (ks. edellä 84 kohta) yhteisölle johtuvia velvoitteita.

109 Microsoft toteaa 19.8.2004 päivätyissä huomautuksissaan, että komissio ei ole menetellyt perustellusti väittäessään, että päätöksellä ei pakoteta sitä omaksumaan uutta menettelytapaa, vaan sillä ainoastaan velvoitetaan se palaamaan alun perin harjoittamaansa myyntipolitiikkaan. Microsoft näet korostaa ensinnäkin, että komissio ei väitä, että päätöksen 5 artiklassa tarkoitettuja tietoja olisi aikaisemmin annettu. Tämän jälkeen se korostaa, että vaikka komission täytyisi näin ollen viitata tietoihin, jotka koskevat verkkoteknologiaa ja joista myönnettiin lisenssi AT&T:lle vuonna 1994 ”Advanced Server for UNIX” ‑nimisen tuotteen (AS/U) kehittämiseksi, pitäisi siis painottaa, että tietojen toimittamista ei ole keskeytetty. Sun Microsystems, jolle AT&T on myöntänyt AS/U:ta koskevan lisenssin, on näet kehittänyt ”PC Net Link” ‑nimisen tuotteen, joka on edelleen saatavilla markkinoilla. Sun Microsystems markkinoi edelleen tuotetta väittäen tarjoavansa ”alkuperäisiä Windows NT ‑verkkopalveluja” – mukaan lukien tiedosto‑ ja tulostuspalvelut ja käyttäjien ja käyttäjäryhmien hallintapalvelut – palvelimille tarkoitetuissa Solaris‑käyttöjärjestelmissä. Sun Microsystems väittää myös, että PC Net Link toimii asianmukaisesti Microsoftin henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitettujen Windows‑käyttöjärjestelmien viimeisten versioiden kanssa, mukaan lukien Windows 2000 Professional ja Windows XP.

110 Microsoftia ei voida myöskään tulevaisuudessa pakottaa myöntämään lisenssejä, jotka koskevat kaikkia sen kommunikaatioprotokollia, koska se päätti vuonna 1994 myöntää verkkoteknologiaa koskevan lisenssin AT&T:lle. Sopimuksen perusteella Microsoftin ja AT&T:n välinen liikesuhde ei ole myöskään laajentunut uusiin teknologioihin.

111 Lopuksi Microsoft korostaa, että palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien kilpailevat myyjät eivät ole riippuvaisia yhteentoimivuutta koskevista tiedoista, joiden toimittamisen Microsoftin väitetään keskeyttäneen. Novell ei ole koskaan käyttänyt AS/U:ta eikä ole milloinkaan osoittanut minkäänlaista kiinnostusta sen käyttämiseen. Novellin NetWare tarjoaa tiedosto‑ ja tulostuspalveluja sekä käyttäjien ja käyttäjäryhmien hallintapalveluja Windows‑käyttöjärjestelmille käyttämällä omaa versiotaan kommunikaatioprotokollista. Myöskään Linuxin myyjät eivät käytä lainkaan AS/U:ta. Niiden palvelimille tarkoitetut käyttöjärjestelmät tarjoavat tiedosto‑ ja tulostuspalveluja sekä käyttäjien ja käyttäjäryhmien hallintapalveluja Windows‑käyttöjärjestelmille käyttämällä ohjelmistotuotetta, jossa käytetään avointa lähdekoodia Sambaa, joka on kehitetty käymällä Microsoftin kommunikaatioprotokollia läpi takaperin.

Kiireellisyys

112 Microsoft väittää, että päätöksen 5 artiklan a–c kohdan välittömästä täytäntöönpanosta aiheutuisi kolmen tyyppistä vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa.

– Immateriaalioikeuksien loukkaaminen

113 Päätöksen vaikutuksesta Microsoft velvoitettaisiin myöntämään lisenssejä immateriaalioikeuksien suojaamiin kallisarvoisiin tietoihin. Immateriaalioikeuksille tällä tavoin aiheutuva vahinko olisi vakavaa ja korjaamatonta.

Kallisarvoiset tiedot

114 Microsoft esittää, että kommunikaatioprotokollat ovat sen omistuksessa oleva teknologia, jota käytetään henkilökohtaisiin tietokoneisiin ja palvelimille tarkoitetuissa käyttöjärjestelmissä tietojen vaihtamiseksi näiden käyttöjärjestelmien kaupalliselta arvoltaan merkittävien muiden kopioiden kanssa (S. Madnickin ja B. Meyerin tutkimus ”Vahinko, jota aiheutuu siitä, että Microsoft pakotetaan luovuttamaan kaikki työryhmäpalvelujen suorittamiseen käytettävät kommunikaatioprotokollat”, joka on liitteessä R.2 (jäljempänä Madnickin ja Meyerin tutkimus)). Sen kommunikaatioprotokollat ovat useiden vuosien tutkimuksen ja erittäin kalliin kehitystyön tulosta. Voimavarat, joita on kohdistettu hyödyllisiä toimintoja tarjoavien ja Windows‑käyttöjärjestelmien välisten yhteyksien nopeutta, luotettavuutta, turvallisuutta ja tehokkuutta lisäävien kommunikaatioprotokollien kehittämiseen, ovat olleet huomattavia.

115 Kommunikaatioprotokollien eritelmät ovat yksityiskohtaisia kuvauksia kommunikaatioprotokollien suunnittelusta ja toimintatavasta, ja mikäli ne olisivat kilpailijan hallussa, tämä voisi käyttää Microsoftin kommunikaatioprotokollia omassa palvelimille tarkoitetussa käyttöjärjestelmässään.

116 Microsoft korostaa 19.8.2004 päivätyissä huomautuksissaan, että mikäli se pakotettaisiin myöntämään lisenssejä, jotka koskevat kommunikaatioprotokollien eritelmiä, joiden avulla useat palvelimille tarkoitetut Windows‑käyttöjärjestelmät kykenevät toimimaan yhdessä työryhmäpalvelujen suorittamiseksi, sen pitäisi antaa huomattava määrä Windows‑käyttöjärjestelmien sisäiseen rakenteeseen liittyviä tietoja. Kuten Madnickin ja Meyerin tutkimuksesta ilmenee, palvelimille tarkoitettujen eri Windows‑käyttöjärjestelmien välisen yhteyden mahdollistavia kommunikaatioprotokollia koskevien lisenssien myöntäminen paljastaisi moninaisia tietoja Active Directory ‑nimisen hakemiston toiminnasta näiden käyttöjärjestelmien sisällä.

Immateriaalioikeuksin suojatut tiedot

117 Microsoftin kommunikaatioprotokollia ja niitä kuvaavia eritelmiä suojataan immateriaalioikeuksilla. Microsoft täsmentää vastauksena komission 21.7.2004 päivätyissä huomautuksissaan esittämään väitteeseen, että ensinnäkin on erotettava toisistaan protokollien sisältö, protokollien eritelmät ja näiden protokollien käyttäminen ja toiseksi immateriaalioikeudelle annettava suoja ei rajoitu vain yhteen näistä kolmesta luokasta.

Tekijänoikeuden antama suoja

118 Kommunikaatioprotokollia suojaa tekijänoikeus kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta 9.9.1886 tehdyn Bernin yleissopimuksen, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 28.9.1979, ja tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 14 päivänä toukokuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/250/ETY (EYVL L 122, s. 42) johdanto-osan ja 1 artiklan 1 kohdan nojalla. Näiden protokollien eritelmät ovat valmistelevaan suunnitteluun liittyvää aineistoa, jota tekijänoikeus niin ikään suojaa (edellä 90 kohdassa mainittu Prescottin lausunto, liite T.3).

119 Näin ollen Microsoftilla on samalla tavoin kuin millä tahansa tekijänoikeuden haltijalla yksinoikeus sallia suojattujen teostensa julkaiseminen tai niiden antaminen yleisön saataville muulla tavoin. Eri jäsenvaltioiden tekijänoikeuslainsäädännössä sallitaan nimenomaisesti suojattujen teosten omistajien määräävän, julkaistaanko nämä teokset tai julkistetaanko ne millä tahansa tavalla. Päätöksessä evätään kuitenkin Microsoftilta oikeus päättää millään tavoin, kenelle, milloin ja millä ehdoilla se haluaa mahdollisesti antaa kommunikaatioprotokolliensa eritelmät käytettäviksi. Komissio ei siten voi myöntää, että sen jälkeen kun Microsoftin kommunikaatioprotokollien eritelmät on laadittu, niitä suojaa tekijänoikeus, ja samalla väittää, että Microsoftille päätöksellä asetettu velvoite myöntää lisenssejä näihin erittelyihin ei loukkaa tämän oikeuden ydinsisältöä.

120 Tekijänoikeuden haltijalla on lisäksi yksinoikeus sallia alkuperäisen teoksen toisintaminen, kuten sekä Bernin yleissopimuksen 12 artiklasta että direktiivin 91/250 4 artiklasta ilmenee. Tämä alkuperäisen teoksen toisintamisen sallimista koskeva yksinoikeus on kuitenkin jätetty huomiotta, koska se, että Microsoftin kilpailijat käyttäisivät sen kommunikaatioprotokollien eritelmiä, merkitsisi lähes varmasti näiden eritelmien muuntamista tai kääntämistä, mikä kuuluisi tekijänoikeuden soveltamisalaan, eikä sitä voitaisi siis pitää itsenäisesti kehitettynä teoksena. Vaikka oletettaisiin, että lisenssinsaajat kykenisivät käyttämään tiettyjä eritelmiä Microsoftin tekijänoikeutta loukkaamatta, päätöksessä ei edellytettäisi lisenssinsaajien toimivan tällä tavoin, koska siinä pakotetaan Microsoft ”sallimaan” kommunikaatioprotokollien eritelmien ”käyttö” rajoittamatta sitä tapaa, jolla lisenssinsaajat kehittävät aikaansaannoksiaan. Näin ollen ei ole mitään syytä uskoa, että lisenssinsaajat tyytyisivät kehittämään pelkästään sallittuja sovelluksia, vaikka tämä olisikin toteutettavissa.

121 Lopuksi Microsoft vetoaa siihen, että Yhdysvalloissa tehdyssä sopimuksessa kaikki sopimuspuolet ovat hyväksyneet sen, että sen asiakas‑palvelin‑kommunikaatioprotokollien eritelmiä suojaa tekijänoikeus.

Patenttisuoja

122 Microsoft esittää välitoimia koskevassa hakemuksessaan, että tietyillä kommunikaatioprotokollilla, jotka komissio määrää sen julkaisemaan, on patenttisuoja tai niistä on tehty patenttihakemuksia ja että sillä on aikomus jättää ennen kesäkuuta 2005 suuri määrä patenttihakemuksia, jotka koskevat henkilökohtaisiin tietokoneisiin ja palvelimille tarkoitettujen Windows-käyttöjärjestelmien eri osatekijöitä ja jotka kattavat päätöksessä tarkoitetut kommunikaatioprotokollat. Päätöksen vaikutusten ajallisten rajoitusten puuttuminen on peruste sisällyttää tulevat patentit päätöksessä määrättyyn lisenssien myöntämispakkoon.

123 Microsoft yksilöi 19.8.2004 päivätyissä huomautuksissaan kolme voimassa olevaa eurooppapatenttia ja kaksi vireillä olevaa patenttihakemusta, jotka kattavat lisenssien myöntämispakon piiriin kuuluvat kommunikaatioprotokollat. Edellä 91 kohdassa mainitun liitteessä T.5 olevan Knauerin lausunnon mukaan patentit kattavat useita kommunikaatioprotokollia, joita käytetään palvelimille tarkoitetuissa Windows‑käyttöjärjestelmissä tarjoamaan tiedosto‑ ja tulostuspalveluja sekä käyttäjien ja käyttäjäryhmien hallintapalveluja, eli ensinnäkin DFS‑protokollan (Distributed File System), jota koskee patentti EP 0 661 652 B1; toiseksi SMB‑protokollan, jota koskee patentti EP 0 438 571 B1, ja kolmanneksi Distributed Component Object Model Remote ‑protokollan, jota koskee patentti EP 0 669 020 B1. Patenttihakemukset koskevat puolestaan Constraint Delegation‑ ja Active Directory Sites ‑protokollia.

124 Microsoft korostaa tässä yhteydessä, että komissio ei jätä patentin suojaamaa teknologiaa korjaavan toimenpiteen ulkopuolelle ja määrää myöntämään lisenssejä kaikkiin sen immateriaalioikeuksiin, jotka liittyvät kommunikaatioprotokolliin, kaikki patentit mukaan lukien. Kilpailijoilla ei ole siten mitään syytä yrittää kehittää sovelluksia, joissa ei käytettäisi patentoituja menetelmiä.

Liikesalaisuuksien suoja

125 Microsoftin mukaan kommunikaatioprotokollat ovat liikesalaisuuksia, joita ei ole paljastettu kolmansille osapuolille, elleivät nämä ole sitoutuneet noudattamaan sopimuksessa määrättyä luottamuksellisen käsittelyn velvoitetta.

126 Microsoft vastaa 21.7.2004 päivättyihin komission huomautuksiin, joiden mukaan ensinnäkin se, onko kilpailuoikeudessa kieltäytyminen paljastamasta ”salaisuutta”, jonka olemassaolo riippuu pelkästään yksipuolisesta kaupallisesta päätöksestä, laillinen, määräytyy huomioon otettavien intressien perusteella, ja toiseksi vahinko, joka Microsoftille aiheutuu siitä, että se on velvollinen paljastamaan liikesalaisuuksiaan, on pienempi kuin vahinko, joka aiheutuu siitä, että Microsoft velvoitetaan sallimaan tekijänoikeudella suojattujen teostensa kopioiminen tai sen patenttien loukkaaminen, että sillä on tällä hetkellä mahdollisuus siirtää kommunikaatioprotokollansa kolmansille osapuolille rahallista korvausta vastaan, että sillä on mahdollisuus nostaa tuomioistuimessa kanne näitä protokollia laittomasti käyttäviä vastaan (edellä 90 kohdassa mainittu Prescottin lausunto liitteessä T.3 ja Galloux’n lausunto liitteessä T.6) ja että näin ollen lisenssien myöntämispakko aiheuttaa vahinkoa sen kyseisen omaisuuden arvolle. Asiassa T‑83/91, Tetra Pak vastaan komissio, 6.10.1994 annetusta tuomiosta (Kok. 1994, s. II‑755, Kok. Ep. XVI, s. II-1, 84 ja 139 kohta) ei voida myöskään päätellä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi hyväksynyt sen, että eritelmien muodossa olevia salaisia tietoja ei suojattaisi samalla tavoin kuin muita immateriaalioikeuksia, koska kyseisen tuomioistuimen käsiteltävänä ei ollut kysymys siitä, olivatko kartonkipakkausten eritelmät suojattuja liikesalaisuuksia.

Tietojen tarpeellisuus

127 Komissio väittää 21.7.2004 päivätyissä huomautuksissaan, että Microsoftin kommunikaatioprotokollien eritelmät ovat direktiivissä 91/250 tarkoitettuja ”tietoja, jotka ovat tarpeen yhteentoimivuuden kannalta” ja että näin ollen päätöksessä määrätty lisenssien myöntämispakko ei anna Microsoftin kilpailijoille mitään muuta kuin mitä ne voisivat saada palvelimille tarkoitettujen Windows-käyttöjärjestelmien analysoinnin ansiosta direktiivin 6 artiklaan sisältyvän poikkeuksen mukaisesti.

128 Microsoft katsoo kuitenkin tämän väitteen olevan usealla tapaa virheellinen.

129 Direktiivin 91/250 6 artiklan 2 kohta on ensinnäkin vain suojatun tietokoneohjelman omistajan yksinoikeuksiin rajoittuva poikkeus, sellaisina kuin nämä yksinoikeudet on vahvistettu direktiivin 4 artiklassa. Tietyissä tarkoin määritellyissä tilanteissa ”hyväksytyllä käyttäjällä” on lupa ”avata” suojatun tietokoneohjelman rajapinnat ”analysoimalla” näitä rajapintoja edustava koneen luettavissa oleva koodi. Tällainen ”analysoiminen” sallitaan ainoastaan silloin, jos rajapinnat ovat välttämättömiä itsenäisesti luodun tietokoneohjelman toimivuuden varmistamiseksi eikä ohjelman omistaja ole antanut niitä käyttöön. Tässä tapauksessa Microsoft väittää jo julkistaneensa rajapinnat, joita kolmansien osapuolten kehittämät tietokoneohjelmat tarvitsevat palvelimille tarkoitettujen Windows-käyttöjärjestelmien toimintojen käyttämiseksi, minkä lisäksi Microsoftin kommunikaatioprotokollien eritelmät eivät ole välttämättömiä varmistamaan itsenäisesti kehitetyn työryhmäpalvelimille tarkoitetun käyttöjärjestelmän toimivuutta. Päätöksessä määrätään päinvastoin Microsoft sallimaan kilpailijoiden kehittävän tuotteita, jotka tarjoavat samat tiedosto‑ ja tulostuspalvelut sekä samat käyttäjien ja käyttäjäryhmien hallintapalvelut kuin palvelimille tarkoitetut Windows-käyttöjärjestelmät kehittämällä oman käyttömallinsa Microsoftin kommunikaatioprotokollista. Näin ollen Microsoft pakotetaan toimittamaan kilpailijoilleen arvokkaita kaupallisia tietoja olosuhteissa, joissa niillä ei pitäisi missään tapauksessa olla oikeutta turvautua analysointiin kyseisen direktiivin 6 artiklan 2 kohdan nojalla.

130 Toiseksi direktiivin 91/250 6 artiklassa sallitaan tietojen hankkiminen analysoinnilla, mutta sen 2 kohdassa asetetaan kolme tiukkaa rajoitusta näiden tietojen käytölle, mukaan lukien kielto käyttää näitä tietoja sellaisen ohjelman kehittämiseen, jossa toisinnetaan se, mikä on ollut analysoinnin kohteena. Päätökseen ei sisälly kuitenkaan mitään tällaista rajoitusta; siinä päinvastoin annetaan lisenssinsaajille lupa kehittää sovelluksia, joilla loukataan Microsoftin tekijänoikeutta sen kommunikaatioprotokollien eritelmiin.

131 Kolmanneksi eritelmillä on suurempi arvo kuin tiedoilla, joita Microsoftin kilpailijat voisivat saada laillisen analysoinnin avulla.

Olennainen ja korjaamaton vahinko

132 Microsoft esittää toiseksi, että immateriaalioikeuksin suojattujen tietojen paljastaminen aiheuttaisi vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa.

133 Koska päätöksen 5 artiklan a kohdassa annetaan Microsoftin kilpailijoille oikeus käyttää kommunikaatioprotokollia sellaisten palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien tarjoamiseen, joilla voidaan korvata Microsoftin tarjoamat käyttöjärjestelmät, Microsoftilta evätään kilpailuedut, joita se on hankkinut tutkimus‑ ja kehitystyön tuloksena. Immateriaalioikeudet merkitsevät kuitenkin oikeutta valita, käytetäänkö suojattua omaisuutta ja millä tavoin sitä käytetään. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, lisenssien myöntämispakko vesittää immateriaalioikeuden ”ydinsisällön”, joka on ”antaa innovatiivisten ja omaperäisten töiden tekijälle yksinoikeus hyödyntää suojattua teosta” (asia T-184/01 R, IMS Health v. komissio, määräys 26.10.2001, Kok. 2001, s. II‑3193, 125 kohta). Tästä syystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myöntänyt, että mikäli yritystä vaaditaan myöntämään sen immateriaalioikeuksia koskevia vaikkakin ”yksinomaan väliaikaisia” lisenssejä, sillä saatetaan aiheuttaa sille ”vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa” siinäkin tapauksessa, että asianomaiset seikat olisivat jo yleisessä tiedossa (kyseisen määräyksen 127 kohta).

134 Se, että immateriaalioikeuksien piiriin kuuluvien tietojen antaminen on peruuttamatonta, on erityisen ilmeistä liikesalaisuuksien yhteydessä. Tässä tapauksessa nämä tiedot koskevat Microsoftin keksintöjä, jotka liittyvät tiettyjen sellaisten tehtävien suorittamiseen, joita palvelimien käyttöjärjestelmien on suoritettava itse ja yhteistyössä henkilökohtaisiin tietokoneisiin ja palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien kanssa. Näiden keksintöjen paljastumista ei voitaisi enää milloinkaan poistaa lisenssinhaltijoiden muistista.

135 Velvoitteella antaa tekijänoikeuden suojaamia tietoja olisi lisäksi peruuttamattomia kilpailuvaikutuksia. Tekijänoikeuden suojaamien kommunikaatioprotokollien eritelmien tutkiminen antaisi näet Microsoftin kilpailijoille mahdollisuuden hankkia perusteellinen tietämys sen käyttöjärjestelmän toimintatavoista ja käyttää sitä omiin tuotteisiinsa. Sen myöhempi varmistaminen, että Microsoftin kilpailijat eivät ole käyttäneet tätä tietämystä hyväkseen, olisi mahdotonta.

136 Patentteja koskevien lisenssien myöntämispakko aiheuttaisi lisäksi korjaamatonta vahinkoa. Päätöksen kumoaminen antaisi tosin Microsoftille mahdollisuuden nostaa kanteita kolmansia osapuolia vastaan, jotta heitä estettäisiin käyttämästä patentoitua teknologiaa, mutta olisi erityisen vaikeaa ja tehotonta yrittää selvittää, käytetäänkö Microsoftin teknologiaa edelleen, ja Microsoftin keksintöjä sisältäviä sillä välin kehitettyjä tuotteita jäisi todennäköisesti jakelukanaviin ja asiakkaiden haltuun.

137 Vaikka päätöksessä annetaan Microsoftille mahdollisuus myöntää immateriaalioikeuksiaan koskevia lisenssejä ”kohtuullisin ja ketään syrjimättömin edellytyksin”, mikä tarkoittaa todennäköisesti lisenssimaksun suorittamista, Microsoftin immateriaalioikeuksille aiheutunutta vahinkoa ei voida korvata tällaisen lisenssimaksun suorittamisella (ks. vastaavasti edellä 133 kohdassa mainitussa asiassa IMS Health v. komissio annetun määräyksen 125 kohta).

– Microsoftin liiketoiminnallisen vapauden rajoittaminen

138 Microsoft väittää asiassa T-41/96 R, Bayer vastaan komissio, 3.6.1996 annettuun määräykseen (Kok. 1996, s. II‑381, 54 kohta) ja edellä 133 kohdassa mainitussa asiassa IMS Health vastaan komissio annettuun määräykseen (130 kohta) vedoten, että samalla tavoin kuin asioissa, joissa nämä määräykset on annettu, päätöksen täytäntöönpano vaarantaisi sen vapauden määrätä vapaasti myyntipolitiikkansa olennaisista osatekijöistä.

Tietojen antamista koskeva vapaus

139 Microsoftilla ei ole tässä tapauksessa myyntipolitiikkana se, että se myöntäisi yleisiä lisenssejä kommunikaatioprotokolliinsa. Se korostaa, että sen asiakas‑palvelin‑kommunikaatioprotokollia koskevien lisenssien myöntämisestä on sovittu Yhdysvalloissa tehdyssä sopimuksessa, mutta tämä sopimus ei sitä vastoin koske palvelin‑palvelin‑kommunikaatioprotokolliin liittyvien lisenssien myöntämistä. Kun päätöksessä velvoitetaan Microsoft toimittamaan palvelin-palvelin-kommunikaatioprotokollien eritelmät, joista suurinta osaa ei ole laadittu, päätöksessä määrätään Microsoft toimittamaan teknologiaa kilpailijoilleen palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien alalla.

140 Microsoft esittää tämän jälkeen Yhdysvalloissa tehdyn sopimuksen ja Sun Microsystemsin kanssa tehdyn sopimuksen erot päätökseen verrattuna.

141 Yhdysvalloissa tehdyssä sopimuksessa määrätään asiakas‑palvelin‑kommunikaatioprotokollia koskevien lisenssien myöntämisestä ainoana tarkoituksena varmistaa yhteentoimivuus Windows‑käyttöjärjestelmien kanssa henkilökohtaisten tietokoneiden osalta, toisin kuin päätöksessä, jossa määrätään samoja protokollia koskevien lisenssien myöntämisestä niiden käyttämiseksi työryhmäpalvelimille tarkoitetuissa käyttöjärjestelmissä, jotka suorittavat tiedosto‑ ja tulostuspalveluja sekä käyttäjien ja käyttäjäryhmien hallintapalveluja kaikille henkilökohtaisiin tietokoneisiin tai palvelimille tarkoitetuille Windows‑käyttöjärjestelmille.

142 Sun Microsystemsin – ainoa komissiolle kannellut yritys – kanssa huhtikuussa 2004 tehty sopimus sisälsi puolestaan muun muassa vastavuoroisia sopimuksia, joissa sopimuspuolet sopivat yhteistyöstä tuotekehittelyssä ja vastavuoroisten lisenssien myöntämisestä, mukaan lukien lisenssit, jotka koskevat päätöksen kohteena olevia kommunikaatioprotokollatyyppejä. Microsoft korostaa, että vastavuoroiset lisenssit antavat sille vastikkeen eli pääsyn Sun Microsystemsin immateriaalioikeuksien piiriin kuuluviin tietoihin ja Sun Microsystemsille kannustimen kunnioittaa Microsoftin immateriaalioikeuksia, jotka liittyvät sen lisenssillä annettuun teknologiaan. Näiden sopimusten vastavuoroisuus antaa Microsoftille vastikkeen, joka nimenomaan puuttuu päätöksessä määrätyn lisenssien myöntämispakon yhteydessä.

Tuotekehityksen vapaus

143 Microsoft väittää, että päätöksen täytäntöönpano veisi siltä kyvyn kehittää tuotteitaan. Kommunikaatioprotokollia koskevien lisenssien myöntämispakko näet vaarantaisi lopullisesti sen vapauden päättää tuotteidensa kehittämisestä. Sen protokollien tuleva kehittäminen ja viime kädessä Microsoftin kyky tehdä innovaatioita vaarantuisi, kuten Madnickin ja Meyerin tutkimuksessa todetaan. Microsoft näet esittää, että heti kun kolmansien osapuolten tuotteet olisivat riippuvaisia palvelimille tarkoitettujen Windows‑käyttöjärjestelmän ominaisuuksista eivätkä käyttäisi sen toimintoja julkistettujen rajapintojen avulla, Microsoftin kyky muuntaa näitä ominaisuuksia tuotteen parantamiseksi heikentyisi. Komission 21.7.2004 päivätyissä huomautuksissaan esittämät päinvastaiset väitteet osoittavat sen, että sillä ei ole kaupallisten lainalaisuuksien tuntemusta. On jo sellaisenaan Microsoftille insinööritaidollinen haaste ylläpitää palvelimille tarkoitettujen uusien Windows‑käyttöjärjestelmien peräkkäisten lanseerausten yhteydessä yhteensopivuus niiden aikaisempien tuhansien rajapintojen kanssa, joita käytetään kolmansien osapuolten tietokoneohjelmissa. Uusien toimintojen lisääminen sekä olemassa olevien toimintojen toimivuuden, turvallisuuden ja luotettavuuden parantaminen olisi huomattavasti vaikeampaa, mikäli kolmansien osapuolten tietokoneohjelmat käyttäisivät Windowsin toimintoja sellaisten protokollien välityksellä, jotka aikaisemmin olivat luottamuksellisia (Madnickin ja Meyerin tutkimukset, liitteet R.2 ja T.7).

Protokollien ”koventamisen” tarve

144 Yksityisiä protokollia ei ole luotu käytettäväksi tuntemattomien kolmansien osapuolten ohjelmistotuotteiden kanssa. Näin ollen se, että luovutettaisiin suuri määrä yksityisiä kommunikaatioprotokollia, saattaisi aiheuttaa toimintahäiriöitä, toimintakatkoksia ja turvallisuusriskejä. Microsoftin pitäisi silloin uhrata osa varoistaan protokollien ”koventamiseen”, jotta estettäisiin niiden harkitsematon tai ilkivaltainen käyttö, mikä edellyttää usein suojakoodien lisäämistä tai turvautumista huomattaviin lisäkokeisiin ennen kuin kommunikaatioprotokollia käyttäviä tuotteita julkistetaan. Tältä osin päätös vähentää korjaamattomalla tavalla Microsoftin vapautta kehittää tuotteitaan asianmukaiseksi katsomallaan tavalla.

145 Microsoft lisää 19.8.2004 päivätyissä huomautuksissaan, että mikäli sen kilpailijoille toimitettaisiin kommunikaatioprotokollien eritelmiä, joilla ei ole koskaan ollut muuta tarkoitusta kuin kommunikaation varmistaminen palvelimille tarkoitettujen Windows‑käyttöjärjestelmien välillä, asiakkaat altistettaisiin teknisille ongelmille. Se viittaa tässä yhteydessä Madnickin ja Meyerin tutkimuksiin, jotka ovat liitteissä R.2 ja T.7. Tällaiset protokollat perustuvat suureen määrään työryhmäpalveluja yhdessä suorittavien palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien sisäisen toiminnan peruslähtökohtiin. Näin ollen niihin ei sisälly suojamekanismeja, joita niillä olisi, mikäli ne olisi kehitetty kommunikaatioon kolmansien osapuolten tuotteiden kanssa. Vaikka Microsoftin olisi mahdollista tulevaisuudessa ”koventaa” kommunikaatioprotokolliensa käyttämistä, asiakkaiden verkoissa olisi miljoonia palvelimille tarkoitettuja Windows‑käyttöjärjestelmiä, jotka käyttävät protokollia niiden nykytilassa. Näitä tuotteita ei voitaisi muuttaa jälkikäteen niiden suojaamiseksi kommunikaatioprotokollien epäasianmukaista käyttöä vastaan, koska tarvittavien suojamekanismien lisääminen edellyttäisi merkittäviä muutoksia markkinoilla jo oleviin tuotteisiin. Microsoft huomauttaa, että vaikka komissio laskee leikkiä siitä, mitä se kutsuu ”peittelyllä saavutetuksi turvallisuudeksi” (liite S.2), asiakkaat eivät olisi tyytyväisiä saadessaan tietää, että komission päätöksessä määräämät tietojen luovutukset ovat tehneet olemassa olevat palvelimille tarkoitetut Windows‑käyttöjärjestelmät alttiiksi toimintahäiriöille (Madnickin ja Meyerin tutkimus, liite T.7). Protokollat ovat monimutkaisia ja virheriskit niiden käytössä toisessa työryhmäpalvelimille tarkoitetussa käyttöjärjestelmässä suuria. Tällainen virhe voi johtaa huomattaviin tietojen menetyksiin ja vääristymiseen ja aiheuttaa samalla vahinkoa Microsoftille ja sen asiakkaille. Asiakkaat ovat tietenkin erittäin vihaisia tietojen menetyksistä ja vääristymisestä, jolloin Microsoftille ja erityisesti sen maineelle aiheutuisi vahinkoa, mikäli palvelinten Windows‑käyttöjärjestelmien tämänhetkinen perusta vaarannettaisiin sillä, että Microsoftin kommunikaatioprotokollia käytettäisiin virheellisesti. Komissio väittää, että ”kaikki vahingot ovat korjattavissa – – kun päätös kumotaan”. Kumoaminen ei kuitenkaan voisi korjata tietojen menetyksiä tai muutoksia eikä palauttaa Microsoftin mainetta.

– Markkinaolosuhteiden peruuttamaton muuttaminen

146 Microsoft väittää, että lisenssien pakollinen myöntäminen muuttaisi markkinoilla vallitsevia olosuhteita peruuttamattomasti sen vahingoksi. Sen mielestä komissio on pyrkinyt tähän, kuten ilmenee päätöksen 695 perustelukappaleesta, jossa todetaan, että ”mikäli Microsoftin kilpailijat saisivat käyttöönsä vaaditut yhteentoimivuutta koskevat tiedot, ne kykenisivät käyttämään niitä siten, että niiden omien tuotteiden edistykselliset toiminnot olisivat saatavilla yhteentoimivien yhteyksien verkossa, johon Windows‑ympäristö perustuu”.

147 Osoittaakseen markkinoiden peruuttamattoman muutoksen syntymisen Microsoft vetoaa siihen, että sen hallussa olevien kommunikaatioprotokollien yksityiskohtaisten eritelmien tutkiminen, jonka lisenssien myöntämispakko mahdollistaisi, voisi paljastaa kilpailijoille merkittäviä seikkoja palvelimille tarkoitettujen Windows‑käyttöjärjestelmien sisällöstä. Kuten Madnickin ja Meyerin tutkimuksessa selitetään, aikaisemmin yksityisten kommunikaatioprotokollien eritelmät voisivat aivan erityisesti paljastaa tietoja käyttöjärjestelmien sisällöstä, koska näiden protokollien käyttäminen riippuu usein ohjelmistokoodista. Mikäli kolmannet osapuolet käyttäisivät tällaisia kommunikaatioprotokollia, tämä edellyttäisi siten useiden yksityiskohtien täsmentämistä, vaikka nämä yksityiskohdat ovat implisiittisiä silloin kun protokollia käytetään yksityisesti saman käyttöjärjestelmän eri kopioissa, jotka toimivat eri palvelimilla.

148 Tällaisten tietojen laajamittainen luovuttaminen antaisi Microsoftin kilpailijoille mahdollisuuden kopioida niiden palvelimille tarkoitettuihin käyttöjärjestelmiin useita toimintoja, jotka Microsoft on kehittänyt oman tutkimus‑ ja kehityspanostensa tuloksena. Siitä Microsoftille aiheutuva vahinko ulottuisi laajemmalle kuin päätöksessä määrättyyn tietojen luovuttamiseen tai työryhmäpalvelinten käyttöjärjestelmien markkinoihin ja jopa laajemmalle kuin pakkolisenssin maantieteelliseen ulottuvuuteen.

Intressivertailu

149 Microsoft väittää ensinnäkin, että yhteisöjen intressi määrätä tehokas korvaus ei edellytä päätöksen 5 artiklan a–c kohdan välitöntä täytäntöönpanoa.

150 Koska EY 82 artiklan tavoite ei ensinnäkään ”ole tiettyjen kilpailijoiden aseman suojaaminen, vaan – – etenkin kuluttajien etujen suojeleminen” (edellä 133 kohdassa mainitussa asiassa IMS Health v. komissio annetun määräyksen 145 kohta), erityistä painoarvoa pitäisi antaa sille, että kuluttajille ei ole aiheutunut vahinkoa. Tässä tapauksessa asiakkaat saavat hyötyä erilaisista yhteentoimivuusratkaisuista. Komissiossa viiden vuoden aikana käydyn menettelyn aikana yksikään yritys ei ole ilmoittanut, että se olisi halunnut valita jonkin muun palvelimille tarkoitetun käyttöjärjestelmän kuin Windowsin ja että se olisi yhteentoimivuuden vuoksi joutunut valitsemaan palvelimilleen Windows-käyttöjärjestelmän.

151 Päätöksen 5 artiklassa määrätyn korjaavan toimenpiteen täytäntöönpano ei ole myöskään tarpeen, koska Microsoftin kilpailijoilla ei ole välittömästi mitään tarvetta saada käyttöönsä sen kommunikaatioprotokollia. Lisäksi Microsoft korostaa, että komissio ei itsekään väitä, että työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien myyjien välinen kilpailu häviäisi lyhyellä aikavälillä, mikäli päätöksen 5 artiklan täytäntöönpanoa lykättäisiin.

152 Microsoft vetoaa tältä osin siihen, että sen kilpailijoiden tuotteet ovat tällä hetkellä kilpailukykyisiä, ja esittää erilaisia tämänsuuntaisia Linuxia, UNIXia ja Novellia koskevia tutkimuksia ja selvityksiä.

153 Lisäksi Microsoft väittää, että komissio ei ole osoittanut, että päätöksen 5 artiklassa tarkoitetun korjaavan toimenpiteen ja työryhmäpalvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien toimittajien esittämän minkään vaatimuksen välillä olisi yhteys. Microsoft täsmentää, että Sun Microsystems, Novell ja Free Software Foundation/Samba eivät ole vaatineet lisenssiä, joka koskisi sen hallussa olevia kommunikaatioprotokollia.

154 Etu, jota näille kilpailijoille saattaisi koitua mahdollisuudesta saada selville tapa, jolla Microsoft on ratkaissut tiettyjä palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien rakenteeseen liittyviä ongelmia, ei voi olla ensisijainen verrattuna Microsoftin hyväksyttävään intressiin suojella omaa teknologiaansa. Intressivertailua tehtäessä yleisen intressin tehokkaan kilpailun ylläpitämiseen pitäisi selvästi olla ensisijainen Microsoftin kilpailijoiden yksinomaisiin intresseihin nähden.

155 Se vaara, että palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmien kilpailevat toimittajat syrjäytettäisiin markkinoilta, mikäli päätöksen 5 artiklan vaikutusten täytäntöönpanoa lykättäisiin, on olematon. Microsoftin kilpailijat ovat myöntäneet palvelimille tarkoitettujen käyttöjärjestelmiensä lisenssejä yritysasiakkailleen useiden vuosien ajan, vaikka niillä ei ole ollut käytettävissään kommunikaatioprotokollien eritelmiä, jotka Microsoftin on päätöksen mukaan toimitettava niille. Microsoft esittää selvityksensä tueksi erilaisia tietoja, jotka koskevat sen tiettyjä asiakkaita kyseisillä markkinoilla.

156 Lopuksi Microsoft arvioi, että ei voida väittää, että päätös olisi pantava kiireellisesti täytäntöön, koska hallinnollinen menettely, jonka aikana komission näkemykset vaihtelivat, kesti viisi vuotta.

157 Toiseksi intressivertailua tehtäessä pitäisi ottaa huomioon ensinnäkin kansallisiin sopimuksiin, muun muassa ADPIC:hen, perustuvat yhteisöjen velvoitteet ja toiseksi kanteen perusteltavuus. Viimeksi mainitun seikan osalta Microsoft nojautuu asiassa C-481/01 P(R), NDC Health vastaan IMS Health ja komissio, 11.4.2002 annettuun määräykseen (Kok. 2002, s. I‑3401) ja arvioi, että sen kanteen hyväksyttävyys on otettava huomioon intressivertailua tehtäessä. Tässä tapauksessa on erityisen selvää, että komissio ei ole osoittanut, että oikeuskäytännössä (edellä 99 kohdassa mainitussa asiassa IMS Health annettu tuomio) vahvistetut edellytykset, jotka koskevat mahdollisuutta pakottaa määräävässä asemassa oleva yritys myöntämään lisenssejä kilpailijoilleen, täyttyisivät.

158 Lopuksi se muistuttaa, että Sun Microsystems on päätöksen tekemisen jälkeen tehnyt Microsoftin kanssa sopimuksen, jossa ratkaistaan kaikki vaikeudet, jotka olivat komissiolle tehdyn kantelun taustalla. Välitön tarve ei siten edellytä päätöksen täytäntöönpanoa niin kauan kuin pääasia on vielä vireillä.

159 ACT puolestaan väittää, että korjaavan toimenpiteen täytäntöönpanon lykkäämättä jättämisestä aiheutuisi vakavia ja korjaamattomia seurauksia sen jäsenillä ETA:ssa olevien immateriaalioikeuksien painoarvolle ja arvostukselle.

160 ACT väittää tarkemmin sanoen ensinnäkin, että korjaavan toimenpiteen välitön sovellettavuus olisi ennakkotapaus immateriaalioikeuksiin liittyvien lisenssien myöntämispakon alalla, ja se vähentäisi nopeasti ja olennaisella tavalla sen jäsenten immateriaalioikeuksien arvoa. ACT v