YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

30 päivänä syyskuuta 1998

Asia T-154/96

Christiane Chvatal ym.

vastaan

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin

”Henkilöstö — Virkasuhteen lopullinen päättäminen uusien jäsenvaltioiden liittymisen vuoksi — Virkamiehelle vastainen päätös — Lainvastaisuusväite — Asetuksen (EY, Euratom, EHTY) N:o 2688/95 lainmukaisuus — Yhdenvertainen kohtelu — Olennaisten menettelymääräysten rikkominen — Toimielinten ja henkilöstösääntökomitean kuuleminen etukäteen”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-1579

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan yhteisöjen tuomioistuimen päätökset, joilla hylättiin kantajien vaatimukset nimensä lisäämisestä niiden henkilöiden luetteloon, jotka ovat ilmaisseet kiinnostuksensa saada päätös virkasuhteensa lopullisesta päättymisestä Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen yhteydessä, ja toteamaan Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen vuoksi toteutettavista Euroopan yhteisöjen virkamiesten virkasuhteiden lopullista päättymistä koskevista erityisistä toimenpiteistä 17 päivänä marraskuuta 1995 annettu neuvoston asetus (EY, Euratom, EHTY) N:o 2688/95 (EYVL L 280, s. 1) lainvastaiseksi, koska sitä sovelletaan ainoastaan Euroopan parlamentissa työskenteleviin virkamiehiin.

Lopputulos:

Kumoaminen.

Tuomion lyhennelmä

Saatuaan 21.6.1995 Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 10 artiklan toisen kohdan mukaisesti henkilöstösääntökomitean puoltavan lausunnon komissio antoi 7.7.1995 ehdotuksen neuvoston asetukseksi (EY, Euratom, EHTY) Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen vuoksi toteutettavista Euroopan yhteisöjen virkamiesten virkasuhteiden lopullista päättymistä koskevista erityisistä toimenpiteistä (KOM(95) 327 lopullinen, EYVL C 246, s. 23; jäljempänä alkuperäinen ehdotus).

Alkuperäisen ehdotuksen tarkoituksena oli sen 1 artiklan mukaan antaa yksikön edun vuoksi ja Itävallan, Ruotsin ja Suomen liittymisestä Euroopan yhteisöihin johtuvien tarpeiden huomioon ottamiseksi Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle, yhteisöjen tuomioistuimelle, tilintarkastustuomioistuimelle ja talous- ja sosiaalikomitealle lupa toteuttaa 30.6.2000 saakka toimenpiteitä, jotka koskevat näiden toimielinten 55 vuotta täyttäneiden virkamiesten, lukuun ottamatta palkkaluokkiin Al ja A 2 kuuluvia virkamiehiä, virkasuhteiden lopullista päättämistä.

Alkuperäisen ehdotuksen 3 artiklan mukaan annettuaan henkilöstölle tilaisuuden tuoda esille kiinnostuksensa toimielin valitsee näiden virkasuhteen ennenaikaista päättämistä koskevien erityisjärjestelyjen kohteena olevat virkamiehet ottaen huomioon yksikön laajentumista koskevan edun sekä kuultuaan pariteettikomiteaa. Toimielimen on otettava huomioon virkamiesten ikä, pätevyys, suorituskyky, käytös yksikössä, perhesuhteet ja palvelusaika, jota on oltava vähintään 10 vuotta. Missään tapauksessa kyseisiä erityisjärjestelyjä ei sovelleta ilman asianomaisen suostumusta.

Virkamiehellä, jonka virkasuhde päätetään ennenaikaisesti erityisjärjestelyin, on alkuperäisen ehdotuksen 4 artiklan mukaan oikeus 70 prosentin kuukausittaiseen korvaukseen sen palkkaluokan ja tason peruspalkasta, johon asianomainen kuuluu palvelussuhteensa päättyessä. Oikeus korvaukseen päättyy viimeistään sen kuukauden viimeisenä päivänä, jona entinen virkamies täyttää 65 vuotta, ja joka tapauksessa silloin, kun hän ennen tätä ikää täyttää vanhuuseläkkeen enimmäismäärään oikeuttavat edellytykset. Tällöin entinen virkamies saa automaattisesti oikeuden vanhuuseläkkeeseen.

Alkuperäisen ehdotuksen mukaan vastaajalla on oikeus päättää 25 virkamiehen virkasuhteen ennenaikaisesta päättämisestä erityisjärjestelyin.

Alkuperäisestä ehdotuksesta on Euroopan yhteisöjen yhteisen neuvoston ja yhteisen komission perustamisesta tehdyn sopimuksen (jäljempänä sulautumissopimus) 24 artiklan mukaisesti pyydettävä niiden toimielinten lausunnot, joita asia koskee.

Euroopan parlamentti antoi 25.9.1995, yhteisöjen tuomioistuin 12.10.1995 ja tilintarkastustuomioistuin 26.10.1995 puoltavan lausunnon.

Komissio ilmoitti lainsäädäntömenettelyn kuluessa, että helpottaakseen neuvoston päätöksentekoa se oli valmis jakamaan alkuperäisen ehdotuksen osiin ja hyväksymään sen, että neuvosto asettaa käsittelyssä etusijalle pelkästään parlamentin virkasuhteiden ennenaikaista päättämistä koskevat erityisjärjestelyt (neuvoston asiakirja nro 11098/95, 31.10.1995, joka on neuvoston väliintulokirjelmän liitteessä III olevassa d kohdassa).

Neuvosto antoi näin ollen 17.11.1995 asetuksen (EY, Euratom, EHTY) N:o 2688/95 Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen vuoksi toteutettavista Euroopan yhteisöjen virkamiesten virkasuhteiden lopullista päättymistä koskevista erityisistä toimenpiteistä (EYVL L 280, s. 1), jolla ainoastaan Euroopan parlamentille annettiin oikeus ryhtyä joidenkin sen virkamiesten virkasuhteiden ennenaikaiseen päättämiseen erityisjärjestelyin.

Kantajat ovat yhteisöjen tuomioistuimen virkamiehiä.

Kantajat esittivät kukin erikseen 6.2.1996 ja 13.3.1996 välisenä aikana henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisen vaatimuksen, jossa ne käyttivät seuraavaa vakiomuotoista tekstiä:

”— —

Ilmoitan jo nyt olevani kiinnostunut saamaan päätöksen virkasuhteeni lopullisesta päättämisestä Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen vuoksi, kuten sitä esitetään - - ehdotuksessa, joka on jo toteutettu - - asetuksella joidenkin Euroopan yhteisöjen virkamiesten osalta.

Näin ollen haluaisin saada nimeni niiden henkilöiden luetteloon, jotka ovat ilmoittaneet olevansa samalla tavoin kiinnostuneita ja joiden joukosta nimittävän viranomaisen on tehtävä valintansa. ”

Yhteisöjen tuomioistuimen kirjaaja osoitti nimittävänä viranomaisena 28.2.1996 ja 24.4.1996 välisenä aikana kullekin kantajalle erikseen seuraavanlaisen vakiovastauksen:

”Olen tutkinut perusteellisesti — — vaatimuksenne.

Minun on kuitenkin valitettavasti ilmoitettava, että nykyisessä vaiheessa en voi vastata siihen myöntävästi.

— — asetusta sovelletaan nimittäin ainoastaan Euroopan parlamentin virkamiehiin. Nykyisten säännösten perusteella muiden toimielinten - yhteisöjen tuomioistuin mukaan lukien - ei siis ole mahdollista toteuttaa toimenpiteitä henkilöstönsä virkasuhteiden lopulliseksi päättämiseksi.

Komissio ei kuitenkaan ole peruuttanut — — ehdotustaan siltä osin kuin se koskee muiden toimielinten virkamiehiä. Mikäli neuvosto tulevaisuudessa hyväksyy tämän ehdotuksen, ilmoituksenne tullaan ottamaan huomioon.”

Kantajat jättivät kukin erikseen 21.5.1996 ja 12.6.1996 välisenä aikana henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla vakiomuotoiset valitukset näistä päätöksistä.

Kantajat väittävät, että nimittävä viranomainen on hylännyt heidän vaatimuksensa sillä perusteella, että asetuksen N:o 2688/95 henkilöllinen soveltamisala koskee ainoastaan parlamentin virkamiehiä.

Vastaajana olevan toimielimen asianomainen komitea hylkäsi nämä valitukset tekemillään vakiomuotoisilla päätöksillä, jotka annettiin tiedoksi 11.7.1996 ja 13.8.1996 välisenä aikana.

Tutkittavaksi ottaminen

Marc Kemmerling-Laleuren kanteen tutkittavaksi ottaminen

Vastaaja katsoo, että Marc Kemmerling-Laleuren kanne on jätettävä tutkimatta, koska siinä ei ilmoiteta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan a alakohdassa edellytetyllä tavalla kantajan kotipaikkaa. On todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kehottanut tätä kantajaa 10.10.1996 päivätyllä kirjeellään oikaisemaan kannettaan viimeistään 29.10.1996. Tämä oikaisu saapui 17.10.1996, joten oikeudenkäyntiväite on hylättävä (27 kohta).

Kanteen tutkittavaksi ottaminen yleisesti

Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jokainen, johon henkilöstösääntöjä sovelletaan, voi vaatia nimittävää viranomaista tekemään häntä koskevan päätöksen. Tämän oikeuden käyttäminen ei edellytä oikeudellista perustaa, jonka nojalla viranomainen voisi tehdä vaaditun päätöksen, eikä se, ettei viranomaisella ole harkintavaltaa päätöksen tekemisen osalta, rajoita tätä oikeutta (52 kohta).

Viittaukset: asia 147/79, Hochstrass v. yhteisöjentuomioistuin, 16.10.1980(Kok. 1980, s. 3005, 2-4 kohta).

Väite, jonka mukaan kantajilla ei ole ollut oikeutta esittää henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaista vaatimusta, jossa he ilmaisevat olevansa kiinnostuneita mahdollisesta virkasuhteen ennenaikaisesta päättämisestä erityisjärjestelyin, ei siten ole perusteltu (53 kohta).

Nimittävän viranomaisen päätös, jolla hylätään vaatimus virkamiesten kirjaamisesta virkasuhteen ennenaikaisesta päättämisestä erityisjärjestelyin kiinnostuneiden virkamiesten luetteloon sillä perusteella, että asetusta N:o 2688/95 ei sovelleta kyseisessä toimielimessä, koskee suoraan ja välittömästi kyseisten virkamiesten oikeudellista asemaa ja on siten heille vastainen päätös, koska he eivät voi enää vaatia kyseisten toimenpiteiden toteuttamista joko jossakin toisessa menettelyssä tai millään muullakaan tavoin ja koska kyseinen toimielin ei ole tehnyt kyseisten vaatimusten hylkäämispäätösten jälkeen yhtäkään lopullista päätöstä, jonka nämä virkamiehet voisivat riitauttaa (58 kohta).

Viittaukset: asia 204/85, Streghili v. tilintarkastustuomioistuin 21.1.1987 (Kok. 1987, s. 389, 6 kohta); asia T-82/89, Marcato v. komissio, 5.12.1990 (Kok. 1990, s. II-735,49 ja 52 kohta) ja asia T-157/96, Affatalo v. komissio, 29.1.1998 (Kok. H. 1998, s. II-97,21 kohta).

Vastaajan ja väliintulijoiden esittämät eri vastaväitteet eivät ole perusteltuja (60-65 kohta).

Lisäksi, vaikka kyseiseen luetteloon kirjaaminen on vain valmisteleva toimi, joka ei vaikuta vaadittujen toimenpiteiden lopulliseen toteuttamiseen, se, ettei virkamiehen ilmoitusta, jonka mukaan hän on kiinnostunut virkasuhteen ennenaikaisesta päättämisestä erityisjärjestelyin, oteta edellä mainitusta syystä huomioon, estää kyseistä virkamiestä varmasti ja lopullisesti saamasta kyseistä etua ja on siten hänelle vastainen toimi, kun neuvosto ei ole antanut komission ehdotuksen perusteella vastaavaa kyseiseen virkamieheen sovellettavaa asetusta (66 kohta).

Tämän vuoksi kanne on otettava tutkittavaksi (68 kohta).

Pääasia

Neuvoston ja Alankomaiden kuningaskunnan väliintulokirjelmissään esittämien pääasiaa koskevien väitteiden tutkittavaksi ottaminen

Euroopan yhteisön tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan kolmas kohta, jonka mukaan väliintulokirjelmässä saadaan esittää vain jonkun asianosaisen vaatimuksia tukevia vaatimuksia, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 3 kohta, jonka mukaan väliintulijan on hyväksyttävä asia sellaisena kuin se on väliintulohetkellä, eivät estä väliintulijaa esittämästä muita kuin sen tukeman asianosaisen esittämiä väitteitä, jos väliintulolla edelleen pyritään tukemaan tämän asianosaisen vaatimuksia (77 kohta).

Viittaukset: asia 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. Korkea viranomainen, 23.2.1961 (Kok. 1961, s. 1); yhdistetyt asiat 16/62 ja 17/62, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes ym. v. neuvosto, 24.10.1962 (Kok. 1962, s. 937, 940); asia T-459/93, Siemens v. komissio, 8.6.1995 (Kok. 1995, s. II-1675,21 kohta); yhdistetytasiat T-447/93, T-448/93 ja T-449/93, AITECym. v. komissio, 6.7.1995(Kok. 1995, s. II-1971, 122 kohta) ja asia T-243/94, British Steel v. komissio, 24.10.1997 (Kok. 1997, s. II-1887, 70 kohta).

Vaikka nyt esillä olevassa asiassa väliintulijoiden huomautukset sisältävät osittain eri väitteitä, niillä pyritään kanteen hylkäämiseen eli samaan tavoitteeseen kuin vastaajan vaatimuksilla (78 kohta).

Tästä seuraa, että neuvoston ja Alankomaiden kuningaskunnan huomautuksiin sisältyvät väitteet perusteluineen on otettava tutkittavaksi (81 kohta).

Lainvastaisuusväitteen tutkittavaksi ottaminen

Perustamissopimuksen 184 artiklan mukainen lainvastaisuusväite on ilmaus yleisestä periaatteesta, jolla kaikille asianosaisille taataan oikeus riitauttaa sellaisen lainsäädäntötoimen pätevyys, joka on hänelle osoitetun päätöksen välittömänä oikeudellisena perustana, saadakseen tämän päätöksen kumottua sekä yleisemmin kaikkien sellaisten säännösten pätevyys, jotka ovat kyseisen päätöksen tekemisen kannalta merkityksellisiä (96 kohta).

Viittaukset: asia 262/80, Andersenym. v. parlamentti, 19.1.1984 (Kok. 1984, s. 195, 6 kohta); yhdistetyt asiat 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 ja 10/84, Salerno ym. v. komissio ja neuvosto, 11.7.1985 (Kok. 1985, s. 2523, 36 kohta); yhdistetyt asiat T-6/92 ja T-52/92, Reinarz v. komissio, 26.10.1993 (Kok. 1993, s. II-1047, 56 kohta); asia T-64/92, Dalmassy ym. v. komissio, 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-723,41 kohta); asia T-262/94, Baiwirv. komissio, 6.6.1996 (Kok. H. 1996, s. II-739, 32 kohta) ja asia T-146/96, De Abreu v. yhteisöjen tuomioistuin, 4.3.1998 (Kok. H. 1998, s. II-281, 27 kohta).

Nyt esillä olevassa asiassa riidanalainen päätös perustuu siihen, että asetus N:o 2688/95, toisin kuin alkuperäinen ehdotus, soveltuu ainoastaan Euroopan parlamentin virkamiehiin ja siten implisiittisesti mutta väistämättä ei sovellu muiden yhteisön toimielinten ja muun muassa vastaajana olevan toimielimen virkamiehiin. Päätös perustuu siten siihen, että asetuksessa N:o 2688/95 on implisiittisesti jätetty tietty henkilöryhmä sen soveltamisalan ulkopuolelle. Lainsäädäntötoimen lainvastaisuus, johon voidaan vedota lainvastaisuusväitteen tueksi, voi johtua siitä, että tietty henkilöryhmä jätetään sen soveltamisalan ulkopuolelle. Näin ollen lainvastaisuusväitteeseen, joka koskee asetusta N:o 2688/95 siltä osin kuin sillä on toteutettu tämä soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen, sovelletaan perustamissopimuksen 184 artiklaa (97 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-177/94jaT-377/94, Altmann ym. v. komissio, 12.12.1996(Kok. 1996, s. II-2041, 5 ja 141 kohta).

Vastaajan ja väliintulijoiden lainvastaisuusväitettä vastaan esittämät väitteet jakautuvat ennen kaikkea kolmen perustelun ympärille. Ensinnäkin lainvastaisuusväite on niiden mukaan ennenaikainen, ja toiseksi se on esitetty menettelyä väärinkäyttäen. Nämä kaksi väitettä eivät ole perusteltuja (98-110 kohta).

Kolmanneksi nimittävällä viranomaisella ei niiden mukaan ole ollut muuta vaihtoehtoa kuin soveltaa asetusta N:o 2688/95 ja siten hylätä vaatimukset. Myös tämä väite on hylättävä. Se, että nimittävän viranomaisen on lain mukaan ollut sovellettava asetusta N:o 2688/95, ei kuitenkaan estä kantajia käyttämästä oikeuttaan saattaa asia perustamissopimuksen 184 artiklan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi vaatien sitä toteamaan, ettei tätä asetusta ole sovellettava (98 ja 112 kohta).

Viittaukset: asia 101/78, Granaria, 13.2.1979 (Kok. 1979, s. 623, 5 kohta); asia T-536/93, Benzlerv. komissio, 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-777,40 ja 41 kohta) ja em. asia Altmann ym. v. komissio, 123 kohta.

Edellä esitetystä seuraa, että asiassa esitetty lainvastaisuusväite, joka koskee sitä, että vastaajana olevan toimielimen palveluksessa olevat virkamiehet on implisiittisesti jätetty asetuksen N:o 2688/95 soveltamisalan ulkopuolelle, on otettava tutkittavaksi (113 kohta).

Lainvastaisuusväitteen perusteltavuus

Kantaja vetoaa lainvastaisuusväitteensä tueksi kolmeen pääasialliseen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koskee toimivallan puuttumista ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista, toinen olennaisten menettelymääräysten rikkomista ja kolmas harkintavallan väärinkäyttöä (115 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että on tarkoituksenmukaista tutkia ensimmäiseksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste (116 kohta).

Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen

Yleinen yhdenvertaisuusperiaate edellyttää, että toisiinsa verrattavissa olevissa tilanteissa ei menetellä eri tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella. Asiassa, jossa voidaan käyttää harkintavaltaa, tätä periaatetta ei ole noudatettu, jos toimielin tekee tällaisen eron mielivaltaisesti tai tavoiteltuun päämäärään nähden selvästi epäasianmukaisella tavalla (126 kohta).

Viittaukset: em. asia Hochstrass v. yhteisöjen tuomioistuin, 7 kohta; asia T-109/92, Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-105, 87 kohta) ja asia T-142/95, Delvaux v. komissio, 18.12.1997 (Kok. H. 1997, s. II-1247, 95 kohta).

Rajatessaan asetuksen N:o 2688/95 soveltamisalan pelkästään parlamenttiin, vaikka muut toimielimet ovat edellä mainitun asetuksen kohteena olevan toimielimen tavoin ilmaisseet aikomuksensa toteuttaa erityisjärjestelyjä virkasuhteiden ennenaikaiseksi päättämiseksi ja vaikka niiden henkilöstön määrä on vastaavasti muuttunut, neuvosto on kohdellut näitä toimielimiä eri tavalla siten, että se on ollut mielivaltaista tai ainakin selvästi epäasianmukaista (134 ja 135 kohta).

Syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on näin ollen hyväksyttävä (137 kohta).

Olennaisten menettelymääräysten rikkominen

Aluksi on tutkittava, onko väite, jonka mukaan ensiksi olisi pitänyt kuulla parlamenttia ja toiseksi henkilöstösääntökomiteaa, perusteltu (153 kohta).

On todettava, että sulautumissopimuksen 24 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan neuvosto voi muuttaa henkilöstösääntöjä ainoastaan ”komission ehdotuksesta ja kuultuaan niitä muita toimielimiä, joita asia koskee” (154 kohta).

Sulautumissopimuksen 24 artiklan mukainen parlamentin kuuleminen, jonka perusteella parlamentti voi tosiasiallisesti osallistua yhteisön lainsäädäntömenettelyyn, on olennainen osa perustamissopimuksilla tavoiteltua toimielinten välistä tasapainoa. Parlamentin säännönmukainen kuuleminen tämän määräyksen nojalla on siten olennainen menettelymääräys, jonka noudattamatta jättäminen johtaa kyseisen toimen pätemättömyyteen (155 kohta).

Viittaukset: asia 817/79, Buyl ym. v. komissio, 4.2.1982 (Kok. 1982, s. 245, 16 kohta); asia 828/79, Adam v. komissio, 4.2.1982 (Kok. 1982, s. 269, 17 kohta) ja asia 1253/79, Battaglia v. komissio, 4.2.1982 (Kok. 1982, s. 297, 17 kohta).

Parlamenttia on kuultava uudelleen joka kerta, kun lopullisesti hyväksytty säädös kokonaisuutena tarkasteltuna poikkeaa keskeiseltä sisällöltään siitä säädösehdotuksesta, josta parlamenttia jo on kuultu, paitsi jos muutokset vastaavat olennaisilta osin parlamentin itsensä ilmaisemia toiveita. Ehdotuksen muuttaminen ei koske säädösehdotuksen keskeistä sisältöä kokonaisuutena tarkasteltuna, jos muutos on tavoitellun päämäärän mukainen ja jos sillä ei puututa kyseisen säädösehdotuksen perustavanlaatuiseen systematiikkaan (156 ja 158 kohta).

Viittaukset: asia C-408/95, Eurotunnelym., 11.11.1997(Kok. 1997, s. I-6315,46 kohta) ja asia C-280/93, Saksa v. neuvosto, 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-4973, 40 ja 41 kohta).

Alkuperäiseen ehdotukseen tehty muutos on olennainen. Se ei myöskään vastaa parlamentin itsensä ilmaisemia toiveita. Parlamentti on nimittäin lausunnossaan hyväksynyt alkuperäisen ehdotuksen. Se on siten toivonut, että kaikki toimielimet voisivat päättää virkasuhteita ennenaikaisesti erityisjärjestelyin. Parlamentti on nimenomaisesti vaatinut, että sitä kuultaisiin uudelleen, jos ehdotuksen keskeistä sisältöä muutetaan (161 ja 162 kohta).

Tästä seuraa, että parlamenttia olisi pitänyt kuulla uudelleen ennen kuin neuvosto antoi asetuksen alkuperäisen ehdotuksen muuttamisen jälkeen (163 kohta).

Toiseksi on todettava, että henkilöstösääntöjen 10 artiklan toisen kohdan toisen virkkeen mukaan komissio kuulee henkilöstösääntökomiteaa kaikista henkilöstösääntöjen muutosehdotuksista (164 kohta).

Tässä säännöksessä asetetaan komissiolle kuulemisvelvollisuus, joka koskee paitsi muodollisia ehdotuksia, myös sen tekemiä olennaisia muutoksia jo tutkittuihin ehdotuksiin, paitsi jos muutokset tässä viimeksi mainitussa tapauksessa vastaavat olennaisesti henkilöstösääntökomitean ehdottamia muutoksia (165 kohta).

Tätä ratkaisua puoltaa se, että kyseisessä säännöksessä annetaan siinä määritellylle velvollisuudelle laaja sisältö, ja toisaalta tätä tulkintaa edellyttää henkilöstösääntökomitean asema pariteettikomiteana, jossa kokoontuvat kaikkien toimielinten sekä hallinnon edustajat ja demokraattisesti valitut henkilöstön edustajat ja jonka on otettava huomioon ja ilmaistava yhteisön henkilöstön edut kokonaisuudessaan (166-168 kohta).

Väliintulij öiden tätä uudelleenkuulemisvelvollisuutta vastaan esittämät väitteet eivät ole perusteltuja (169-183 kohta).

Henkilöstösääntökomitea on esillä olevassa asiassa antanut 21.6.1995 puoltavan lausunnon alkuperäisestä ehdotuksesta. Komission alkuperäiseen ehdotukseen lainsäädäntömenettelyn aikana tekemä muutos on kuitenkin ollut olennainen. Se ei myöskään ole vastannut henkilöstösääntökomitean esittämää mahdollista muutosta. Tästä seuraa, että edellä mainittujen periaatteiden mukaisesti henkilöstösääntökomiteaa olisi pitänyt kuulla uudelleen muutetusta alkuperäisestä ehdotuksesta ( 184 ja 185 kohta).

Olennaisten menettelymääräysten rikkomista koskeva kanneperuste on siis perusteltu siltä osin kuin se koskee parlamentin ja henkilöstösääntökomitean kuulemista (186 kohta).

Riidanalainen päätös on siten kumottava ilman, että olisi taipeen tutkia muita väitteitä, jotka koskevat vastaajan ja tilintarkastustuomioistuimen kuulematta jättämistä sekä perustelujen puuttumista, sekä muita lainvastaisuusväitteen tueksi esitettyjä kanneperusteita (187 kohta).

Ratkaisu:

Yhteisöjen tuomioistuimen

— 28.2.1996 tekemä Christiane Chvatalille osoitettu päätös,

— 24.4.1996 tekemä Jean-Yves Delavalille osoitettu päätös,

— 28.2.1996 tekemä Jean Demaeghtille osoitettu päätös,

— 28.2.1996 tekemä Giovanna Dragonille osoitettu päätös,

— 28.2.1996 tekemä John Hamblylle osoitettu päätös,

— 24.4.1996 tekemä Marc Kemmerling-Laleurille osoitettu päätös,

— 11.3.1996 tekemä Kirsten Lammarille osoitettu päätös,

— 28.2.1996 tekemä Théo Lippertille osoitettu päätös,

— 28.2.1996 tekemä Angus Mackaylle osoitettu päätös,

— 28.2.1996 tekemä Kaj Østergaardille osoitettu päätös,

— 28.2.1996 tekemä Maureen Russelülle osoitettu päätös,

— 11.3.1996 tekemä Ulrike Sinterille osoitettu päätös,

— 28.2.1996 tekemä Aristides Vlachosille osoitettu päätös ja

— 28.2.1996 tekemä Hans Gerhard Wellerille osoitettu päätös,

joilla hylättiin kyseisten henkilöiden vaatimukset niinensä lisäämisestä niiden henkilöiden luetteloon, jotka ovat ilmaisseet kiinnostuksensa saada virkasuhteensa lopullisesta päättymisestä sellainen päätös, josta säädetään Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen vuoksi toteutettavista Euroopan yhteisöjen virkamiesten virkasuhteiden lopullista päättymistä koskevista erityisistä toimenpiteistä 17 päivänä marraskuuta 1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY, Euratom, EHTY) N:o 2688/95, kumotaan.