Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Liikenne – Lentoliikenne – Direktiivi 2009/12 – Lentoasemamaksut – Soveltamisala – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen – Periaatetta ei ole loukattu

(EY 80 artiklan 2 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/12)

2. Liikenne – Lentoliikenne – Direktiivi 2009/12 – Lentoasemamaksut – Soveltamisala – Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen – Periaatetta ei ole loukattu

(EY 5 artiklan kolmas kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/12)

3. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Toissijaisuusperiaate – Soveltaminen lentoliikenteen alalla

(EY 5 artiklan toinen kohta ja EY 80 artikla)

Tiivistelmä

1. Erilaisten tapausten rinnastettavuutta on arvioitava näille tapauksille ominaisten seikkojen kokonaisuuden kannalta. Nämä seikat on muun muassa määritettävä ja niitä on arvioitava unionin sen toimen kohteen ja päämäärän valossa, jolla kyseinen erottelu otetaan käyttöön. On myös otettava huomioon sen alan periaatteet ja tavoitteet, johon kyseinen toimi kuuluu.

Lentoasemamaksuista annettu direktiivi 2009/12 on annettu EY 80 artiklan 2 kohdan nojalla, jossa määrätään, että neuvosto voi päättää, annetaanko meri‑ ja lentoliikennettä koskevia aiheellisia säännöksiä sekä missä laajuudessa ja mitä menettelyä noudattaen niitä annetaan. Niinpä perustamissopimuksessa annetaan neuvostolle laaja normatiivinen valta antaa aiheellisia yhteisiä säännöksiä, kun sille annetaan oikeus päättää meri- ja lentoliikennettä koskevien säännöstensä antamisajankohdasta, sisällöstä sekä laajuudesta. Tämänkaltaisen toimivallan käyttöä valvoessaan unionin tuomioistuin ei voi omalla arvioinnillaan syrjäyttää unionin lainsäätäjän tekemää arviointia, vaan sen on tutkittava ainoastaan, onko tätä toimivaltaa käytettäessä tehty ilmeistä virhettä, onko harkintavaltaa käytetty väärin tai onko kyseessä oleva viranomainen selvästi ylittänyt lainsäädäntövaltansa rajat.

Joka tapauksessa mainittu lainsäätäjä voi perustellusti tukeutua objektiivisiin kriteereihin ja yleisiin toteamuksiin perustuvaan luokitteluun voidakseen ottaa käyttöön yleisesti sovellettavan ja abstraktin säännöstön. Näin on varsinkin silloin, kun unionin lainsäätäjän suorittama yhteisen politiikan täytäntöönpano edellyttää monitahoisen taloudellisen tilanteen arviointia, kuten lentoliikenteen alalla on tavanomaista.

Kyseiset periaatteet huomioon ottaen on katsottava, ettei unionin lainsäätäjän toimivallan käyttöön direktiivin 2009/12 antamisen yhteydessä liity ilmeistä arviointivirhettä tai harkintavallan väärinkäyttöä, eikä se ole selkeästi ylittänyt laajan harkintavaltansa, joka sillä on lentoliikennepolitiikan alalla, rajoja, kun se on katsonut, että jäsenvaltioiden sivulentoasemat eivät ole samassa tilanteessa suhteessa lentoasemien käyttäjiin kuin päälentoasemat. Sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa mikään lentoasema ei saavuta direktiivissä 2009/12 säädettyä vähimmäiskokoa, vuotuiselta matkustajamäärältään suurinta lentoasemaa on pidettävä saapumispaikkana kyseiseen jäsenvaltioon, mikä antaa sille erityisaseman suhteessa lentoasemien käyttäjiin. Sen sijaan lentoasemia, joita ei ole sisällytetty direktiivin 2009/12 soveltamisalaan, ei voida niiden konkreettisesta vuotuisesta matkustajamäärästä riippumatta pitää sijaintijäsenvaltioidensa päälentoasemina. Tällaisia lentoasemia voidaan pitää jäsenvaltioiden sivulentoasemina, joilla on lähtökohtaisesti erilainen strateginen merkitys lentoyhtiöille kuin päälentoasemilla, mikä asettaa ne lentoasemamaksujen määrittämisen osalta erilaiseen asemaan suhteessa lentoasemien käyttäjiin.

(ks. 32–35, 47, 48 ja 50 kohta)

2. Suhteellisuusperiaatteesta seuraavien edellytysten noudattamista koskevasta tuomioistuinvalvonnasta lentoliikenteen kaltaisella alalla, jolla unionin lainsäätäjällä on laaja normatiivinen valta, on todettava, että vain tällaisella alalla annetun säädöksen ilmeinen soveltumattomuus sen tavoitteen saavuttamiseen, johon toimivaltaiset toimielimet pyrkivät, voi vaikuttaa tällaisen säädöksen lainmukaisuuteen. On kuitenkin niin, että vaikka unionin lainsäätäjällä onkin tällainen valta, sen on perustettava valintansa objektiivisiin kriteereihin. Lisäksi sen on mahdollisiin eri toimenpiteisiin liittyvien vaatimusten arvioinnissa tutkittava, ovatko valitulla toimenpiteellä tavoiteltavat päämäärät omiaan oikeuttamaan tiettyjen toimijoiden osalta jopa huomattavatkin epäedulliset taloudelliset seuraukset.

Lentoasemamaksuista annetulla direktiivillä 2009/12 ei loukata suhteellisuusperiaatetta, vaikka sen soveltamisalaan kuuluvat jäsenvaltioissa, joissa kaikki lentoasemat ovat kyseisessä direktiivissä säädettyä vähimmäiskokoa pienempiä, sijaitsevat vuotuiselta matkustajamäärältään suurimmat lentoasemat riippumatta konkreettisista liikennemääristä.

Siitä, soveltuuko puitteiden, joissa edellytetään yhteisten periaatteiden noudattamista kansallisella tasolla suoritettavassa lentoasemamaksujen määrittämisessä, säätäminen direktiivillä 2009/12 mainitulla direktiivillä tavoitellun päämäärän saavuttamiseen, on todettava, että tällaisilla puitteilla voidaan silloin, kun on olemassa riski siitä, että lentoasemien pitäjät saavan lentoasemien käyttäjiin nähden erityisaseman, ja siten tämän aseman väärinkäyttämisestä lentoasemamaksujen määrittämisessä, lähtökohtaisesti estää tällaisen riskin toteutuminen.

Mainitun direktiivin oikeasuhteisuudesta on todettava, ettei millään perusteella voida todeta, että direktiivillä 2009/12 käyttöön otettuun järjestelmään perustuvat rasitteet kyseessä oleville lentoasemille tai jäsenvaltioille olisivat ilmeisen kohtuuttomat suhteessa sen tuottamiin etuihin.

(ks. 62–64, 66, 68 ja 69 kohta)

3. Kun unionin lainsäätäjä käyttää EY 80 artiklaa oikeusperustana, toissijaisuusperiaatetta sovelletaan, koska kyseisellä määräyksellä ei anneta sille yksinomaista toimivaltaa antaa säännöksiä lentoliikenteen alalla.

(ks. 79 kohta)