JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

VERICA TRSTENJAK

28 päivänä syyskuuta 2010 ( )

Asia C‑241/09

Fluxys SA

vastaan

Commission de régulation de l’électricité et du gaz (CREG)

(Cour d’appel de Bruxellesin (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Energiapolitiikka – Maakaasun sisämarkkinat – Direktiivi 2003/55/EY – Asetus (EY) N:o 1775/2005 – Vanhoja sopimuksia koskeva poikkeus – Syrjimätöntä maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskeva periaate – Kansallinen laki kahden eri järjestelmän perustamisesta siirtotoimintaa ja kauttakulkutoimintaa varten – Toisiinsa rinnastettavat tapaukset – Asian kannalta merkitykselliset perusteet, joiden nojalla erilainen kohtelu voi olla perusteltua – Yleistäminen siirron ja kauttakulun välisen eron perusteella

I Johdanto

1. Tässä EY 234 artiklaan( ) perustuvassa ennakkoratkaisupyynnössä Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) kysyy, ovatko maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 98/30/EY kumoamisesta 26.6.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/55/EY( ) sekä maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä 28.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1775/2005( ) säännökset esteenä sellaiselle kansalliselle laille, jonka maakaasun siirtotariffeja koskevassa säännöstössä säädetään eri järjestelmät Belgian valtiossa jaeltavaa ja toimitettavaa maakaasua varten (jäljempänä siirto) ja Belgian valtion alueen ulkopuolelle kuljetettavaa maakaasua varten (jäljempänä kauttakulku).

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Yhteisön oikeus( )

2. Verkkojen kautta tapahtuvasta maakaasun siirrosta 31.5.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/296/ETY( ) tavoitteena oli edistää maakaasun siirtoa Euroopan maiden korkeapaineisten kaasunsiirtoverkkojen välillä. Direktiivissä maakaasun siirto verkkojen kautta tehtiin pakolliseksi. Direktiivin 91/296 2 artiklan 1 kohdassa määritellään siirto seuraavasti:

”Jokainen seuraavilla edellytyksillä tapahtuva toimitus maakaasun kuljettamiseksi on tässä direktiivissä tarkoitettua maakaasun siirtoa verkkojen välillä, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön ja kolmansien maiden välillä sovittuja erityisjärjestelyjä:

a) siirron suorittaa jokaisessa jäsenvaltiossa korkeapaineisista maakaasuverkoista vastaava yksikkö tai yksiköt, lukuun ottamatta jakeluverkkoja jäsenvaltion alueella, joka myötävaikuttaa Euroopan korkeapaineisten yhteyksien tehokkaaseen toimintaan;

b) verkko, josta siirto alkaa tai johon se lopulta päättyy, on yhteisön alueella;

c) siirto edellyttää vähintään yhden yhteisön sisäisen rajan ylittämistä.”

3. Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 22.6.1998 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 98/30/EY( ) määriteltiin maakaasualan järjestämistä ja toimintaa, markkinoille pääsyä ja verkkojen toimintaa koskevat säännöt sekä maakaasun siirrossa, jakelussa, toimituksessa ja varastoinnissa sovellettavat lupien myöntämisperusteet ja -menettelyt. Siinä säädettiin säännellystä verkkoon pääsystä erityisesti siirtoverkon osalta.

4. Direktiivi 2003/55 sisältää maakaasun sisämarkkinoita koskevat yhteiset säännöt, joita sovelletaan ajallisesti pääasiassa. Direktiivin johdanto-osan 2, 6–8, 16, 22 ja 31 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:

”(2) – – [direktiivin 98/30] täytäntöönpanosta saadut kokemukset osoittavat ne merkittävät hyödyt, joita kaasun sisämarkkinat saattavat tuottaa tehokkuuden parantumisena, hintojen laskuna, palvelun tason parantumisena sekä kilpailukyvyn parantumisena. Merkittäviä puutteita esiintyy kuitenkin edelleen, ja näiden markkinoiden toimintaa on mahdollista parantaa huomattavasti; erityisesti tarvitaan konkreettisia säännöksiä tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamiseksi ja määräävää markkina-asemaa ja markkinoiden valtaukseen tähtäävää toimintaa koskevien riskien vähentämiseksi varmistamalla syrjimättömät siirto- ja jakelutariffit siten, että verkkoon pääsy perustuu tariffeihin, jotka on julkaistu ennen niiden voimaantuloa, sekä varmistamalla, että pienten ja heikossa asemassa olevien asiakkaiden oikeuksia suojellaan.

– –

(6) Täysin toiminta- ja kilpailukykyisten sisämarkkinoiden toteuttamisen suurimmat esteet liittyvät muun muassa verkkoon pääsyyn, varastojen käyttöoikeuteen, hinnoitteluun, järjestelmien yhteentoimivuuteen ja markkinoiden erilaisiin avautumisasteisiin eri jäsenvaltioissa.

(7) Jotta kilpailu toimisi, verkkoon pääsyn on oltava syrjimätöntä, avointa ja kohtuullisesti hinnoiteltua.

(8) Siirto- ja jakeluverkonhaltijan syrjimätön verkkoon pääsy on maakaasun sisämarkkinoiden toteuttamisen kannalta ensiarvoisen tärkeää. Siirto- tai jakeluverkonhaltija voi olla yksi yritys, tai se voi koostua useista yrityksistä.

– –

(16) Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi voitava asettaa tai hyväksyä tariffit tai niiden laskentamenetelmät siirtoverkonhaltijan, jakeluverkonhaltijan (-haltijoiden) tai [nesteytetyn maakaasun (LNG)] käsittelylaitteiston haltijan ehdotuksen pohjalta tai näiden haltijoiden ja verkon käyttäjien yhteisesti sopiman ehdotuksen pohjalta. Näitä tehtäviä suorittaessaan kansallisten sääntelyviranomaisten olisi varmistettava, että siirto- ja jakelutariffit ovat syrjimättömiä ja vastaavat kustannuksia, ja otettava huomioon kysynnänhallintatoimien ansiosta pitkällä aikavälillä vältetyt verkon rajakustannukset.

– –

(22) Olisi toteutettava lisätoimenpiteitä sen varmistamiseksi, että siirtopalvelujen käyttöä koskevat tariffit ovat avoimia ja syrjimättömiä. Näitä tariffeja pitäisi soveltaa kaikkiin verkon käyttäjiin syrjimättömin perustein. Jos varastointia, putkilinjavarastointia tai lisäpalvelua harjoitetaan kilpailulle riittävän avoimilla markkinoilla, niiden käyttömahdollisuus voidaan myöntää avoimien ja syrjimättömien markkinaehtoisten järjestelmien mukaisesti.

– –

(31) – – direktiivin 91/296 – – toiminnasta saatujen kokemusten perusteella olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla taataan yhdenmukaisten ja syrjimättömien verkkoon pääsyä koskevien järjestelyjen soveltaminen maakaasun siirtoon, jäsenvaltioiden väliset rajat ylittävät maakaasuvirrat mukaan luettuina. Kyseinen direktiivi olisi kumottava, jotta varmistetaan maakaasuverkkoihin pääsyn yhdenmukainen käsittely myös kauttakulkutapauksissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen direktiivin nojalla tehtyjen sopimusten jatkumista. Direktiivin 91/296 – – kumoamisen ei pitäisi estää tekemästä pitkäaikaisia sopimuksia tulevaisuudessa.”

5. Direktiivin 2003/55 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Tässä direktiivissä annetaan yhteiset säännöt maakaasun siirrolle, jakelulle, toimitukselle ja varastoinnille. Siinä annetaan säännöt, jotka liittyvät maakaasualan järjestämiseen ja toimintaan, markkinoille pääsyyn sekä maakaasun siirrossa, jakelussa, toimituksessa, varastoinnissa ja verkkojen käytössä sovellettaviin lupien myöntämisperusteisiin ja -menettelyihin.”

6. Direktiivin 2 artiklan 3 kohdan määritelmän mukaan siirrolla tarkoitetaan ”maakaasun siirtämistä muissa kuin tuotantovaiheen aikaisissa suurpaineputkistoissa asiakkaille toimitettavaksi, mutta ei maakaasun toimitusta”.

7. Direktiivin 2003/55 3 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:

”3. Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet loppukäyttäjien suojelemiseksi ja kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseksi ja varmistettava erityisesti, että heikossa asemassa olevia asiakkaita suojellaan asianmukaisilla toimenpiteillä, jotta he muun muassa välttyisivät verkosta kytkemiseltä. Tässä yhteydessä jäsenvaltiot voivat toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä sellaisten syrjäseuduilla asuvien asiakkaiden suojelemiseksi, jotka on liitetty kaasuverkkoon. Jäsenvaltiot voivat nimetä toimituksista viime kädessä vastaavan tahon kaasuverkkoon liitettyjä asiakkaita varten. Niiden on varmistettava kuluttajansuojan korkea taso erityisesti yleisten sopimusehtojen, yleisen tiedottamisen ja riitojenratkaisumenettelyjen avoimuuden osalta. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vaatimukset täyttävät asiakkaat voivat tosiasiallisesti vaihtaa toimittajaa. Ainakin kotitalousasiakkaiden osalta näihin toimenpiteisiin on kuuluttava liitteessä A esitetyt toimenpiteet.

4. Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet sellaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, jotka liittyvät sosiaaliseen ja taloudelliseen yhteenkuuluvuuteen, ympäristönsuojeluun, johon voi sisältyä ilmastonmuutoksen torjuntakeinoja, sekä toimitusvarmuuteen. Toimenpiteisiin voi sisältyä erityisesti riittävien taloudellisten kannustimien tarjoaminen, jossa käytetään tarvittaessa kaikkia olemassa olevia kansallisia ja yhteisön keinoja, tarvittavan verkko-infrastruktuurin, myös yhteenliittämiskapasiteetin, ylläpitoa ja rakentamista varten.”

8. Mainitun direktiivin 18 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kolmansien osapuolten päästämiseksi siirto- ja jakeluverkkoihin ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksiin luodaan järjestelmä, jossa käytetään julkaistuja tariffeja, jota voidaan soveltaa kaikkiin vaatimukset täyttäviin asiakkaisiin, maakaasun toimittajat mukaan lukien, ja jota sovelletaan puolueettomasti ja harjoittamatta syrjintää verkon käyttäjien välillä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sääntelyviranomainen hyväksyy nämä tariffit tai niiden laskentamenetelmät ennen niiden voimaantuloa ja että tariffit ja, jos ainoastaan menetelmät hyväksytään, menetelmät julkaistaan ennen niiden voimaantuloa.

2. Toimintojensa toteuttamiseksi, rajojen yli tapahtuvaan siirtoon liittyvät toiminnot mukaan lukien, siirtoverkonhaltijoilla on tarvittaessa oltava pääsy muiden siirtoverkonhaltijoiden verkkoon.

3. Tämän direktiivin säännökset eivät saa estää pitkäaikaisten sopimusten tekemistä, kunhan ne ovat yhteisön kilpailusääntöjen mukaisia.”

9. Direktiivin 2003/55 25 artiklan 1 kohdassa täsmennetään seuraavaa:

”Jäsenvaltioiden on nimettävä yksi tai useampi toimivaltainen elin toimimaan riippumattomana sääntelyviranomaisena. Näiden viranomaisten on oltava täysin riippumattomia kaasualan teollisuuden eduista. Niiden on varmistettava tätä artiklaa soveltamalla ainakin syrjimättömyys, tosiasiallinen kilpailu ja markkinoiden tehokas toiminta – –;

– –”

10. Direktiivin 2003/55 32 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Kumotaan direktiivi 91/296 – – 1 päivästä heinäkuuta 2004 alkaen. Tämä ei kuitenkaan vaikuta direktiivin 91/296 – – 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti tehtyihin sopimuksiin, jotka ovat edelleen voimassa ja jotka edelleen pannaan täytäntöön mainitun direktiivin edellytysten mukaisesti.

2. Kumotaan direktiivi 98/30 – – 1 päivästä heinäkuuta 2004 alkaen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden velvoitteita noudattaa määräaikoja mainitun direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja soveltamiseksi. Viittaukset kumottuun direktiiviin on käsitettävä viittauksiksi tähän direktiiviin, ja niitä luettaessa on käytettävä liitteessä B olevaa vastaavuustaulukkoa.”

11. Asetus N:o 1775/2005 sisältää maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskeviin edellytyksiin liittyvät säännöt. Asetuksen johdanto‑osan ensimmäisessä, kuudennessa ja seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:

”(1) – – direktiivi 2003/55 – – on edistänyt merkittävällä tavalla kaasun sisämarkkinoiden luomista. Sääntelyjärjestelmään on nyt tarpeen tehdä rakennemuutoksia erityisesti kaasun kaupan osalta jäljellä olevien, sisämarkkinoiden toteuttamista haittaavien esteiden poistamiseksi. On tarpeen antaa teknisiä lisäsääntöjä, jotka koskevat erityisesti kolmansien osapuolten verkkoon pääsyyn liittyviä palveluja, kapasiteetinjakomekanismin ja ylikuormituksen hallintamenettelyjen periaatteita sekä avoimuusvaatimuksia.

– –

(6) On määriteltävä perusteet, joilla verkkoonpääsytariffit vahvistetaan, jotta varmistettaisiin, että maksut ovat täysin syrjimättömyysperiaatteen ja hyvin toimivien sisämarkkinoiden tarpeiden mukaiset, että niissä otetaan täysin huomioon järjestelmän toimivuuden tarve ja että ne vastaavat todellisia kustannuksia sikäli kuin nämä ovat verrattavissa tehokkaan ja rakenteeltaan vastaavan verkonhaltijan kustannuksiin ja ne ovat avoimia. Samalla olisi otettava mukaan asianmukainen tuotto sijoitetulle pääomalle ja otettava tarvittaessa huomioon sääntelyviranomaisten suorittama tariffien vertaileva arviointi.

(7) Verkkoonpääsytariffeja laskettaessa on tärkeää ottaa huomioon todelliset kustannukset, sikäli kuin nämä ovat verrattavissa tehokkaan ja rakenteeltaan vastaavan verkonhaltijan kustannuksiin ja ne ovat avoimia, sekä tarve saada asianmukainen tuotto sijoitetulle pääomalle ja luoda kannustimia uuden infrastruktuurin rakentamiseen. Sääntelyviranomaisten suorittamalla tariffien vertailevalla arvioinnilla on tässä suhteessa merkitystä, varsinkin jos putkistojen välillä on tehokasta kilpailua.”

12. Asetuksen N:o 1775/2005 1 artiklan 1 kohdassa määritellään asetuksen tarkoitus seuraavasti:

”Tämän asetuksen tarkoituksena on antaa syrjimättömät säännöt maakaasun siirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä ottaen huomioon kansallisten ja alueellisten markkinoiden erityispiirteet kaasun sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi.

Tähän kuuluu yhdenmukaisten periaatteiden vahvistaminen verkkoonpääsytariffeille tai niiden laskennan perustana oleville menetelmille, kolmannen osapuolen verkkoonpääsyyn liittyvien palvelujen luominen sekä kapasiteetin jakamista ja ylikuormituksen hallintaa koskevat yhdenmukaiset periaatteet, avoimuusvaatimusten asettaminen, tasehallintasäännöt ja tasepoikkeamamaksut sekä kapasiteettikaupan helpottaminen.”

13. Mainitun asetuksen 2 artiklan mukaan siirrolla tarkoitetaan ”maakaasun siirtämistä putkistoissa, jotka sisältävät pääasiassa korkeapaineputkia, mutta ei tuotantovaiheen aikaisia putkistoja eikä pääasiassa maakaasun paikalliseen jakeluun käytettäviä korkeapaineputkistojen osia, asiakkaille toimitettavaksi, mutta ei maakaasun toimitusta”.

14. Asetuksen N:o 1775/2005 3 artikla koskee verkkoonpääsytariffeja. Artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Sellaisten siirtoverkonhaltijoiden soveltamien tariffien tai niiden laskennassa käytettävien menetelmien, jotka sääntelyviranomaiset ovat hyväksyneet direktiivin 2003/55 – – 25 artiklan 2 kohdan mukaisesti, – –, on oltava avoimia, niissä on otettava huomioon järjestelmän toimivuuden ja parantamisen tarve, niiden on vastattava todellisia kustannuksia sikäli kuin nämä ovat verrattavissa tehokkaan ja rakenteeltaan vastaavan verkonhaltijan kustannuksiin ja ne ovat avoimia. Samalla on otettava mukaan sijoitetun pääoman asianmukainen tuotto, ja niissä on tarvittaessa otettava huomioon sääntelyviranomaisten suorittama tariffien vertaileva arviointi. Tariffeja tai niiden laskentamenetelmiä on sovellettava syrjimättömästi.

Jäsenvaltiot voivat päättää, että tariffit voidaan myös määrittää markkinaehtoisilla järjestelyillä, kuten huutokaupoilla, edellyttäen, että sääntelyviranomaiset ovat hyväksyneet kyseiset järjestelyt ja niistä syntyvät tulot.

Tariffien tai niiden laskennassa käytettävien menetelmien on helpotettava tehokasta kaasukauppaa ja kilpailua, vältettävä samalla verkonkäyttäjien välinen ristiintukeminen, tarjottava investointikannustimia ja ylläpidettävä tai luotava siirtoverkkojen yhteentoimivuutta.

2. Verkkoonpääsytariffeilla ei saa rajoittaa markkinoiden likviditeettiä tai vääristää eri siirtoverkkojen välistä rajat ylittävää kauppaa. Jos tariffijärjestelmien tai tasemekanismien erot haittaavat rajat ylittävää kauppaa, siirtoverkonhaltijoiden on tiiviissä yhteistyössä asianmukaisten kansallisten viranomaisten kanssa aktiivisesti pyrittävä lähentämään tariffirakenteita ja veloitusperiaatteita tasehallinta mukaan lukien, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 2003/55 – – 25 artiklan 2 kohdan soveltamista.”

15. Saman asetuksen 6 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Siirtoverkonhaltijoiden on julkistettava yksityiskohtaiset tiedot tarjoamistaan palveluista ja soveltamistaan ehdoista sekä tekniset tiedot, joita verkonkäyttäjien tehokas verkkoonpääsy edellyttää.

2. Siirtoverkonhaltijoiden tai asianomaisten kansallisten viranomaisten on julkaistava kohtuullisen ja riittävän yksityiskohtaista tietoa tariffien määrittämisestä, laskentamenetelmästä ja rakenteesta avoimien, puolueettomien ja syrjimättömien tariffien varmistamiseksi ja kaasuverkkojen tehokkaan käytön edistämiseksi.

3. Kunkin siirtoverkonhaltijan on säännöllisesti ja jatkuvasti julkistettava tarjoamiaan palveluja varten kaikkia asianomaisia verkon kohtia, syöttö- ja ottokohdat mukaan lukien, koskevat numerotiedot teknisestä, sovitusta ja käytettävissä olevasta kapasiteetista käyttäjäystävällisessä vakiomuodossa.

– –

6. Siirtoverkonhaltijoiden on aina ilmoitettava tässä asetuksessa vaaditut tiedot tarkoituksenmukaisesti, määrien kannalta selkeästi, ymmärrettävästi ja ketään syrjimättä.”

16. Asetuksen N:o 1775/2005 16 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Tätä asetusta ei sovelleta:

a) jäsenvaltioissa oleviin maakaasun siirtoverkkoihin direktiivin 2003/55 – – 28 artiklan nojalla myönnettyjen poikkeusten voimassaolon aikana; jäsenvaltiot, joille on myönnetty poikkeuksia direktiivin 2003/55 – – 28 artiklan nojalla, voivat hakea komissiolta tilapäistä poikkeusta tämän asetuksen soveltamisesta enintään kahdeksi vuodeksi tässä alakohdassa tarkoitetun poikkeuksen päättymispäivästä;

b) direktiivin 2003/55 – – 22 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin jäsenvaltioiden välisiin yhdysputkiin, olemassa olevan infrastruktuurin kapasiteetin merkittävään kasvuun ja tällaiseen infrastruktuuriin tehtäviin uusien kaasuntoimituslähteiden kehittämisen mahdollistaviin muutoksiin, joiden osalta on myönnetty vapautus mainitun direktiivin 18, 19 ja 20 artiklan sekä 25 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan soveltamisesta, niin kauan kuin ne on vapautettu tässä alakohdassa tarkoitetuista säännöksistä;

c) maakaasun siirtoverkkoihin, joiden osalta on myönnetty poikkeuksia direktiivin 2003/55 – – 27 artiklan nojalla.”

B Kansallinen oikeus

17. Belgian lainsäädännössä maakaasun siirtoa koskeva säännöstö perustuu kaasumaisten tuotteiden ja muiden putkistoissa johdettavien tuotteiden siirrosta 12.4.1965 annettuun lakiin (jäljempänä kaasulaki). Tätä lakia on muutettu muun muassa direktiivin 2003/55 saattamisesta osaksi Belgian lainsäädäntöä 1.6.2005 annetulla lailla (jäljempänä vuoden 2005 kaasulaki) sekä myöhemmin annetuilla laeilla.( )

1. Vuoden 2005 kaasulaki

18. Kaasulain, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 2005 kaasulailla, 1, 7 ja 7 bis § sisältävät seuraavat määritelmät:

– ”kaasun siirrolla” tarkoitetaan kaasun siirtämistä siirtolaitteistoilla asiakkaille toimittamiseksi, mutta ei kaasun toimitusta

– ”kauttakululla” tarkoitetaan toimintaa, jossa maakaasua siirretään ilman sen jakelua tai toimitusta Belgian valtion alueella.

19. Vuoden 2005 kaasulain IV ter luvussa, jonka otsikko on ”Maakaasunsiirtoverkkoihin pääsy ja varastojen ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosten käyttömahdollisuudet”, käsitellään maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä. Siinä säännellään maakaasunsiirtoverkkoihin pääsystä perittäviin tariffeihin liittyviä näkökohtia ja periaatteita, joita sovelletaan erilaisten maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyyn liittyvien palvelujen tariffien määrittämiseen.

20. Vuoden 2005 kaasulain 15/5 §:ssä säädetään seuraavaa:

”Asiakkailla ja toimituslupien haltijoilla on pääsy kaikkiin maakaasunsiirtoverkkoihin ja mahdollisuus käyttää maakaasuvarastoja ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksia 15/5 bis §:n mukaisesti vahvistettujen ja [CREGin] hyväksymien tariffien perusteella.”( )

21. Vuoden 2005 kaasulain 15/5 bis §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:

”1. Maakaasun siirtoverkon haltija, maakaasun varastointilaitoksen haltija ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksen haltija määrittelevät erikseen asianomaisessa lainsäädännössä asetettujen vaatimusten täyttämiseen tarvittavan kokonaistulon maakaasun siirron, maakaasun varastoinnin ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosten käytön tariffien vahvistamista varten. Tämä kokonaistulo on toimitettava [CREGin] hyväksyttäväksi.

2. Vastaavat 1 momentissa tarkoitetut tulot kattavat erikseen neljän vuoden sääntelykauden osalta

a) kaikki maakaasun siirtoverkon haltijan, maakaasun varastointilaitoksen haltijan ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksen haltijan 15/1 §:n 1 momentissa ja 15/2 §:ssä tarkoitettujen tehtävien suorittamisesta välttämättä aiheutuvat tosiasialliset kustannukset

b) kohtuullisen marginaalin ja poistot, joita kumpiakin tarvitaan haltijan optimaalisen toiminnan, välttämättömien tulevien investointien sekä maakaasun siirtoverkon tai maakaasun varastointilaitoksen ja/tai nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksen elinkelpoisuuden varmistamiseksi ja sen mahdollistamiseksi, että kyseisellä haltijalla on vastaavien eurooppalaisten haltijoiden arviointiin perustuva myönteinen tulevaisuudennäkymä pitkän aikavälin pääomamarkkinoille pääsystä

c) tarvittaessa 15/11 §:stä johtuvan julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen

d) tarvittaessa tariffeihin lain nojalla sovellettavat lisämaksut

e) tarvittaessa kulut ja korvaukset, jotka liittyvät 15/1 §:n 1 momentin 1 kohdan 1 ja 2 alakohdassa mainittujen velvoitteiden täyttämiseen. – –”

22. Vuoden 2005 kaasulain 15/5 ter §:ssä säädetään seuraavaa:

”15/5 ja 15/5 bis §:ssä tarkoitetut tariffit, sanotun rajoittamatta 15/5 quater §:n 2 momentin 2 kohdassa säädettyä, noudattavat seuraavia suuntaviivoja:

1) ne ovat syrjimättömiä ja avoimia

2) ne kattavat tulon 15/5 bis §:n 2 momentissa määritellyllä tavalla

3) niiden avulla voidaan kehittää tasapainoisesti Belgian valtion alueella maakaasun siirtoverkkoa, maakaasun varastointilaitosta ja/tai nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosta niin, että taataan kaikkien loppukäyttäjien syrjimätön kohtelu

4) ne ovat rinnastettavissa kansainvälisellä tasolla samankaltaisissa olosuhteissa rinnastettavissa olevien maakaasun siirtoverkon, maakaasun varastointilaitoksen ja/tai nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksen haltijoiden soveltamiin parhaisiin tariffikäytäntöihin

5) niillä pyritään optimoimaan maakaasun siirtoverkon, maakaasun varastointilaitoksen ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksen kapasiteetin käyttö

6) ne ovat riittävän eriteltyjä, erityisesti

a) maakaasun siirtoverkon, maakaasun varastointilaitoksen ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksen käyttöä koskevien edellytysten ja tarkempien sääntöjen mukaan

b) lisäpalvelujen osalta

c) julkisen palvelun velvoitteiden mahdollisesti aiheuttamien lisäkulujen osalta;

7) tariffirakenteissa otetaan huomioon maakaasun siirtämisen ja maakaasun varastointilaitoksen ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksen toiminnan varmistamiselle varattu ja tarvittava kapasiteetti

8) tariffirakenteet ovat yhtenäiset koko valtion alueella, eivätkä ne muutu maantieteellisen alueen mukaan.”

23. Vuoden 2005 kaasulain 15/5 quater §:ssä säädetään tariffimenettelystä seuraavaa:

”1. Maakaasun siirtoverkon haltija, maakaasun varastointilaitoksen haltija ja nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksen haltija jättävät [CREGille] erikseen tariffinsa ja lisäpalveluidensa tariffien hyväksymistä koskevan hakemuksen. Ne julkaisevat kukin osaltaan nämä vastaavien toimintojensa osalta hyväksytyt tariffit tämän luvun suuntaviivojen mukaisesti.

2. Kokonaistulo määrätään neljän vuoden kaudelle, ja tariffit koskevat vastaavan pituista kautta. Tämä neljän vuoden sääntelykausi alkaa tariffien tullessa voimaan.

Kokonaistulo eritellään yksikköperusteisesti tariffien määrittämistä varten. Näiden tariffien pitää olla niiden rahavirtojen mukaisia, jotka verkonhaltija kunakin vuonna tarvitsee täyttääkseen velvollisuutensa tämän lain mukaisesti.

3. Neljän vuoden sääntelykauden ensimmäisen vuoden kokonaistuloa käytetään viitearvona sääntelykauden seuraavien vuosien kokonaistulon arvioimiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta [CREGin] arviointi- ja valvontavaltuuksia; arvioinnissa otetaan huomioon seuraavat kehitystä ohjaavat säännöt: – –

4. Haltijat jättävät [CREGin] hyväksyttäväksi tuloa ja tariffeja koskevan ehdotuksen, joka on laadittu 15/5 bis §:ssä tarkoitetun kokonaistulon perusteella.

– –”

24. Vuoden 2005 kaasulain 15/5 quinquies §:ssä säädetään seuraavaa:

”Maakaasun siirtoverkon haltija, joka harjoittaa kauttakulkusiirtoa, jättää [CREGille] erityisen kauttakulkua koskevan hyväksymishakemuksen tämän luvun mukaisesti, lukuun ottamatta 15/5 ter §:n 2, 4, 5 ja 8 kohtaa ja 15/5 quater §:n 3 momenttia ja sanotun rajoittamatta 15/19 §:n soveltamista.”

25. Vuoden 2005 kaasulain 15/19 §:n mukaan sopimukset, jotka on tehty ennen 1.7.2004 direktiivin 91/296 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti, pysyvät voimassa, ja niiden täyttämistä jatketaan mainitun direktiivin säännösten mukaisesti.

2. Vuoden 2009 kaasulaki

26. Belgian lainsäätäjä on muuttanut kaasulain 15/5 quinquies ja 15/19 §:ää 10.3.2009 annetulla lailla, joka tuli voimaan 10.4.2009.

27. Kaasulain 15/5 quinquies §:ssä, sellaisena kuin se on muutettuna 10.3.2009 annetulla lailla (jäljempänä vuoden 2009 kaasulaki), säädetään seuraavaa:

”1. Tämän luvun säännöksiä sekä kaasumaisten tuotteiden ja muiden putkistoissa johdettavien tuotteiden siirrosta 12.4.1965 annetussa laissa, sellaisena kuin se on julkaistu Moniteur belgessä 29.6.2007, tarkoitettuja kohtuullisen marginaalin sisältävän kokonaistulon määrittämisen menetelmiä, yleistä tariffirakennetta ja tariffien perusperiaatteita, menettelyjä, tariffien julkaisemista, vuosikertomuksia, kirjanpitoa, kulujen hallintaa, haltijoiden tuloeroja ja objektiivista indeksointimallia koskevan 8.6.2007 annetun kuninkaan päätöksen säännöksiä sovelletaan, sanotun rajoittamatta 15/19 §:n soveltamista, maakaasun kauttakulkusiirron tariffeihin ja sellaiseen maakaasun siirtoverkon haltijaan, joka harjoittaa kauttakulkutoimintaa, seuraavin poikkeuksin:

1) tariffeja sovelletaan siirtoverkon haltijan ja tämän verkon käyttäjien välisellä sopimuksella määrätyn ajan;

2) hintojen vakauden takaamiseksi määrätyksi ajaksi 15/5 bis §:n 2 momentissa säädetty sääntelykausi voi olla pidempi kuin neljä vuotta;

3) kauttakulkua koskeva kohtuullinen marginaali määritellään edellä mainitun 8.6.2007 annetun kuninkaan päätöksen 4–8 §:n mukaisesti ottaen kuitenkin huomioon, että

a) [CREG] hyväksyy haltijan ehdotuksesta kauttakulun säännellyn aktiivan alkuperäisen arvon 31.12.2007 ottaen huomioon kaikki siirtolaitteistot, jotka sijaitsevat Belgiassa ja joita käytetään kauttakulkusiirtoon

b) beeta-kertoimen ja riskipreemion tulo edellä mainitun kuninkaan päätöksen 6 §:ssä tarkoitetun tuottoasteen R osatekijänä on 7 prosenttia

Edellä 1 momentin 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kuningas voi Conseil des Ministresin istunnossa tekemällään päätöksellä pidentää sääntelykautta verkonhaltijan investointisuunnitelman merkittävän tarkistamisen perusteella. Tämän kauden pituutta ja sen mahdollista tarkistamista ehdottaa maakaasun siirtoverkon haltija, ja se on toimitettava [CREGin] hyväksyttäväksi ennen kunkin sääntelykauden alkua.

Siirtotariffit, jotka [CREG] määrittää edellä esitettyjen periaatteiden mukaisesti ja edellä mainitun 8.6.2007 annetun kuninkaan päätöksen 16–19 §:ssä säädetyn menettelyn päätteeksi, ovat kustannuksiin perustuvia tariffeja.

2. Maakaasun siirtoverkon haltija sallii kauttakulun olemassa olevien siirtolaitteistojen kautta 1 momentin ja edellä mainitun 8.6.2007 annetun kuninkaan päätöksen 16–19 §:ssä säädetyn menettelyn mukaisesti määriteltyjen tariffien perusteella.

Maakaasun siirtoverkon haltija sallii kauttakulun toteutettavissa laitteistoissa joko 1 momentin ja edellä mainitun 8.6.2007 annetun kuninkaan päätöksen 16–19 §:ssä säädetyn menettelyn mukaisesti määriteltyjen tariffien perusteella tai syrjimättömillä ja avoimilla markkinaehtoisilla järjestelyillä, kuten esimerkiksi markkinatutkimuksilla, määrättyjen tariffien perusteella, jos [CREG] on jo ennakolta hyväksynyt kyseiset markkinaehtoiset järjestelyt, niistä seuraavat tulot ja tariffit mukaan lukien.

Jos markkinaehtoisten järjestelyjen soveltamisesta seuraavat tariffit ovat 1 momentin ja edellä mainitun 8.6.2007 annetun kuninkaan päätöksen 16–19 §:ssä säädetyn menettelyn mukaisesti määriteltyjä tariffeja korkeampia, sovelletaan ensiksi mainittuja tariffeja ja haltija julkaisee ne edellä mainitun 8.6.2007 annetun kuninkaan päätöksen 20 §:n 3 momentin mukaisesti. Päinvastaisessa tapauksessa tai jos mitään markkinaehtoista järjestelyä ei ole käytetty, sovelletaan 1 §:n ja edellä mainitun 8.6.2007 annetun kuninkaan päätöksen 16–19 §:ssä säädetyn menettelyn mukaisesti määriteltyjä tariffeja.

Yhtäältä markkinaehtoisen järjestelyn päättyessä kertyneiden tulojen ja toisaalta 1 §:n ja edellä mainitun 8.6.2007 annetun kuninkaan päätöksen 16–19 §:ssä säädetyn menettelyn mukaisesti määritellyistä tariffeista syntyneiden kohtuullisen marginaalin sisältävien hyväksyttyjen kustannusten välinen positiivinen erotus jaetaan [CREGin] hyväksymisen jälkeen Conseil des Ministresin istunnossa tehdyllä kuninkaan päätöksellä

a) siirtoverkon käytöstä perittävien tariffien kattamiseen

b) rahastoon, joka on tarkoitettu toteutettavien laitteistojen rahoittamiseen haltijan ehdotuksesta [CREGin] hyväksymän määräajan kuluessa; päinvastaisessa tapauksessa tämä summa jaetaan siirtoverkon käyttötariffien kattamiseen.

Jäännös siirretään haltijan osakkaiden vapaasti käytettäväksi.

Siirtoverkon käyttötariffeissa otetaan ennalta huomioon tämän positiivisen erotuksen arvioitu jako. Talousarvioon merkityn positiivisen erotuksen ja tosiasiallisen erotuksen välinen ero korjataan jälkikäteen.

3. Jos sopimuksen mukainen kesto on sääntelykautta pidempi, sovelletaan 15/5 nonies §:n 2 momenttia.

4. Kauttakulkutariffit, riippumatta siitä, onko tariffit määritelty 1 §:n ja edellä mainitun 8.6.2007 annetun kuninkaan päätöksen 16–19 §:ssä säädetyn menettelyn, 15/5 bis §:n 3 momentin vai markkinaehtoisten järjestelyjen mukaan, ulotetaan koskemaan koko maata ja niissä otetaan huomioon siirtomatka.”

28. Vuoden 2009 kaasulain 15/19 §:ssä säädetään, että sopimukset, jotka on tehty ennen 1.7.2004 direktiivin 91/296 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti, pysyvät voimassa, ja niiden täyttämistä jatketaan mainitun direktiivin säännösten mukaisesti.

1 kohtaa on tulkittava niin, että sitä sovelletaan maakaasun kauttakulkua koskeviin sopimuksiin, jotka on tehty ennen 1.7.2004 seuraavien osapuolten välillä:

1. yhtäältä Fluxys SA, Distrigaz SA tai näiden yritysten tytäryhtiöt, jotka olivat erikoistuneet kauttakulkukapasiteetin markkinointiin ja siihen liittyvien siirtopalvelujen toteuttamiseen, ja

2. toisaalta rahtaajat, jotka ovat joko korkeapaineisista maakaasuverkoista vastaavia yksiköitä tai direktiivin 91/296 – – 3 artiklan [1 kohdassa] tarkoitettuja maakaasun tuonnista tai viennistä vastaavia yksiköitä.

29. CREG nosti 10.3.2009 annetun lain antamisen jälkeen kumoamiskanteen kyseisestä laista, ja komissio aloitti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn Belgian kuningaskuntaa vastaan Belgian hallitukselle 9.10.2009 osoittamallaan virallisella huomautuksella. Vuoden 2009 kaasulain 15/5 quinquies § kumottiin tulevaisuuteen nähden (ex nunc) 29.4.2010 annetulla lailla, joka tuli voimaan 31.5.2010 (jäljempänä vuoden 2010 kaasulaki). Samassa laissa säädetään, että vuoden 2009 kaasulain 15/19 §:n ensimmäisen momentin voimassaolo lakkaa 2.3.2011( ) ja että vuoden 2009 kaasulain 15/19 §:n toinen momentti kumotaan tulevaisuuteen nähden (ex nunc). Belgian Cour constitutionnelle kumosi 8.7.2010 antamallaan tuomiolla vuoden 2009 kaasulain taannehtivin (ex tunc) vaikutuksin.

III Pääasia

30. Fluxys SA (jäljempänä Fluxys) on Belgian kaasunsiirtoverkon haltijayhtiö.( )

31. CREG on Belgian valtion sääntelyviranomainen, joka vastaa muun muassa maakaasunsiirtoverkon säänneltyihin toimiin liittyvien tariffien hyväksymisestä.

32. Vuoden 2005 kaasulain mukaan Fluxysin oli esitettävä kaksi eri tariffiehdotusta, joista toinen koski kauttakulku- ja toinen siirto- ja varastointitoimintoja. Näin ollen Fluxys toimitti vuonna 2007 CREGin hyväksyttäväksi kaksi eri tariffiehdotusta vuodesta 2008 vuoteen 2011 ulottuvalle ajanjaksolle. Ehdotukset perustuivat kahteen erilaiseen menetelmään. CREG ei hyväksynyt näitä ehdotuksia, sillä sen arvion mukaan Fluxys ei ollut kohdentanut oikein eri toimintojensa käyttökustannuksia. Fluxysin molempia ehdotuksia koskevien hallinnollisten menettelyjen yhteydessä CREG vahvisti itse väliaikaiset tariffit, joissa se jakoi osan Fluxysin siirtotoimintoihin kohdentamista käyttökustannuksista uudelleen yhtiön kauttakulkutoimintoihin. Fluxys riitautti CREGin tekemät päätökset.

33. Kauttakulkutoimintojen väliaikaisia tariffeja koskevan CREGin päätöksen kumoamista ja täytäntöönpanon tilapäistä lykkäämistä koskevien vaatimusten johdosta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin keskeytti päätöksen täytäntöönpanon. Se katsoi, että yhteisön oikeuden kannalta edellä mainittu CREGin päätös oli lähtökohtaisesti lainvastainen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen perustelujen mukaan yhteisön lainsäädäntö on esteenä sellaisten kansallisten säännösten täytäntöönpanolle, joiden nojalla siirtotoimintaan ja kauttakulkutoimintaan sovelletaan eri järjestelmiä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoi, että CREGin olisi pitänyt vaatia Fluxysia esittämään koko sen siirtoverkkoa koskeva tariffiehdotus erottelematta siirto- ja kauttakulkutoimintaa toisistaan. Tämän menettelyn yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei esittänyt unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntöä.

34. Siirto- ja varastointitoiminnan väliaikaisia tariffeja koskevan CREGin päätöksen kumoamista ja täytäntöönpanon tilapäistä lykkäämistä koskevien vaatimusten johdosta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin keskeytti tämän päätöksen täytäntöönpanon samoista syistä. Tämän menettelyn yhteydessä se päätti pyytää asiassa ennakkoratkaisua unionin tuomioistuimelta.

IV Ennakkoratkaisukysymys ja oikeudenkäyntimenettely

35. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee, ettei kaasulaki ole yhteisön lainsäädännön mukainen siltä osin kuin tässä laissa säädetään kaksi erillistä tariffijärjestelmää, joista toinen koskee kauttakulkutoimintaa ja toinen siirto- ja varastointitoimintaa. Siinä tapauksessa, että kaasulaki ei olisi yhteisön lainsäädännön mukainen, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että CREGin olisi pitänyt jättää soveltamatta yhteisön lainsäädännön kanssa ristiriidassa olevia kaasulain säännöksiä ja hylätä Fluxysin esittämät erilliset tariffiehdotukset, koska ne perustuivat erilaisiin tariffien laskentamenettelyihin siirto- ja kauttakulkutoiminnan osalta. Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin oli epävarma kaasulain yhteensopivuudesta asetuksen N:o 1775/2005 ja direktiivin 2003/55 kanssa, se päätti CREGin ja Fluxysin tästä asiasta esittämien perusteluiden vuoksi lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:

”Ovatko direktiivin 2003/55/EY 1, 2 ja 18 artikla sekä asetuksen (EY) N:o 1775/2005 3 artikla esteenä sille, että kansallisissa lainsäädännöissä luodaan kauttakulkutoiminnalle erityinen tariffijärjestelmä, joka poikkeaa siirtotoimintaa säätelevistä säännöistä siten, että siirtotoiminnan sisällä tehdään ero ’siirron’ ja ’kauttakulun’ välillä?”

36. Unionin tuomioistuimen presidentti hylkäsi ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen vaatimuksen nopeutetusta menettelystä 21.9.2009 antamallaan määräyksellä.

37. Fluxys, CREG, Belgian ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset sekä komissio esittivät kirjallisia huomautuksia Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisessa määräajassa.

38. Fluxys ilmoitti 7.4.2010 päivätyssä kirjeessään unionin tuomioistuimelle, että Fluxys ja CREG olivat päässeet yksimielisyyteen sellaisen tulevan tariffijärjestelmän soveltamisesta, joka ei enää perustu eron tekemiseen siirron ja kauttakulun välillä vaan jossa otetaan saman menettelyn perusteella huomioon kunkin toiminnan yhteydessä tuotettujen palvelujen kustannukset. Lisäksi Fluxys ilmoitti unionin tuomioistuimelle, että se oli luopunut lähes kaikista kanneperusteista, joita se oli esittänyt ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle CREGin päätöksiä vastaan, mukaan luettuina ne kanneperusteet, jotka liittyivät eron tekemiseen siirron ja kauttakulun välillä; ainoa Fluxysin säilyttämä kanneperuste koskee ”vanhoihin” sopimuksiin liittyvän direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohdan saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä annetun kaasulain 15/19 §:n väitettyä rikkomista. Näiden seikkojen perusteella unionin tuomioistuin kysyi 28.4.2010 päivätyssä kirjeessään ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta, aikoiko se pitää ennakkoratkaisupyyntönsä voimassa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vastasi 12.5.2010 päivätyssä kirjeessään, että CREGin ja Fluxysin välinen sopimus sekä se, että Fluxys on osittain luopunut kanteestaan, eivät tee asiasta merkityksetöntä ennakkoratkaisukysymyksen kannalta ja että se aikoi pitää kysymyksen voimassa.

39. Belgian hallitus ilmoitti 28.5.2010 päivätyssä faksissaan unionin tuomioistuimelle vuoden 2010 kaasulain voimaantulosta; kaasulain 15/5 quinquies § ja 15/19 §:n toinen momentti oli kumottu tällä lailla, jossa myös säädettiin, että kaasulain 15/19 §:n ensimmäisen momentin vaikutukset lakkaavat 2.3.2011.

40. Suullinen käsittely pidettiin 17.6.2010, ja siihen osallistuivat CREGin, Belgian ja Tšekin hallitusten sekä komission asiamiehet.

41. Fluxys kiinnitti 16.7.2010 päivätyllä kirjeellään unionin tuomioistuimen huomion Belgian Cour constitutionnellen 8.7.2010 antamaan tuomioon, jolla se kumosi vuoden 2009 kaasulain taannehtivin (ex tunc) vaikutuksin. Unionin tuomioistuin pyysi ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta ilmoittamaan, mitä päätelmiä se on tämän tuomion perusteella tehnyt. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vastasi 8.9.2010 päivätyssä kirjeessään, että koska vuoden 2009 kaasulaki kumottiin taannehtivin (ex tunc) vaikutuksin, pääasiassa sovelletaan sitä edeltävän kaasulain säännöksiä. Vaikka kaasun kauttakulun ja siirron välillä tehdystä erosta, joka johti vuoden 2009 kaasulain kumoamiseen, oli säädetty jo edeltävässä kaasulaissa ja Belgian Cour constitutionnellen näkemyksiä sovelletaan näin ollen yhtäläisesti tähän aikaisempaan lakiin, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoitti, että sitä sitovat kaikesta huolimatta aikaisemman lain säännökset, sillä niitä ei ollut saatettu Belgian Cour constitutionnellen käsiteltäviksi.

V Yhteenveto unionin tuomioistuimelle esitetyistä huomautuksista

42. Fluxys sekä Belgian ja Tšekin hallitukset väittävät, etteivät direktiivin 2003/55 1, 2 ja 18 artikla eikä asetuksen N:o 1775/2005 3 artikla ole esteenä kansalliselle järjestelmälle, jossa maakaasun siirtotoiminnan sisällä tehdään ero siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä ja jossa näihin toimintoihin sovelletaan erilaisia tariffijärjestelmiä, edellyttäen, että eriyttäminen vastaa näiden kahden toimintatyypin välisiä objektiivisia eroja, kuten niiden todellisia kustannuksia.

43. Näiden väitteiden mukaan siirto- ja kauttakulkutoiminta eivät ole täysin yhtenevät vaan niillä on eri markkinat. Tästä syystä niihin sisältyy erilaisia kustannuksia ja investointeja. Siirtotoiminta on lähtökohtaisesti riippuvaista vain pääasiallisesti vakaiden kytkösmarkkinoiden kysyntäennusteista. Lisäksi siirtotoimintaa koskee julkisen palvelun velvoite. Sitä vastoin kauttakulkutoiminnan markkinat ovat kansainväliset ja niillä on kilpailua, ja näin ollen ne ovat riippuvaiset kysynnän muutoksista, jotka ovat pitkällä aikavälillä vaikeasti ennustettavissa. Siirtotoiminta perustuu aina pitkäaikaisiin sopimuksiin ja pysyviin tariffeihin, kun taas kauttakulkutoiminnan vaarana on, että käyttäjät saattavat milloin tahansa lakata käyttämästä tiettyä kauttakulkureittiä tai kokonaisolosuhteet uhata sellaisen investoinnin kannattavuutta, jota ei voida hyödyntää uudelleen muihin tarkoituksiin. Kauttakulkutoiminnan erityispiirteet aiheuttavat näin ollen erittäin suurta epävarmuutta ja siten myös yli-investoinnin ja hukkakustannusten vaaran. Tšekin hallituksen arvion mukaan verkonhaltijoiden on otettava huomioon, että kauttakulkutoiminta edellyttää samanlaisia teknisiä valmiuksia kyseessä olevan verkon kaikissa syöttö- ja ottokohdissa.

44. Fluxys sekä Belgian ja Tšekin hallitukset korostavat, että kaasulailla perustetuissa erillisissä järjestelmissä otetaan huomioon kunkin toiminnan erityispiirteet. Se, että erilaisia tilanteita olisi kohdeltava samalla tavoin, on vastoin syrjimättömyysperiaatetta. Direktiivissä 2003/55 ei säädetä siirto- ja kauttakulkutoiminnan yhdenmukaisesta kohtelusta. Jäsenvaltioilla on edelleen mahdollisuus käsitellä eri tilanteita eri tavalla, ja ne voivat suhteellisen vapaasti päättää erilaisista järjestelmistä. Erilaisesta kohtelusta voidaan määrätä sääntelyviranomaisen hyväksymispäätöksellä tai lainsäädännöllä. Jälkimmäisessä tapauksessa riittää, että asetuksessa N:o 1775/2005 ja direktiivissä 2003/55 säädettyjä vaatimuksia noudatetaan kummassakin lainsäädännöllä perustetussa järjestelmässä. Tariffit on näin ollen hyväksyttävä ja julkaistava etukäteen, ja niitä on sovellettava syrjimättömällä tavalla. Kaasulain säännökset eivät aiheuta syrjivää kohtelua, sillä kaikilla verkon käyttäjillä on mahdollisuus tilata samana ajankohtana sama palvelu samoin ehdoin.

45. Belgian hallitus väittää, että ainoa peruste kauttakulkua koskevan poikkeusjärjestelyn kumoamiselle vuoden 2010 kaasulailla on tavoite kauttakulkutoimintaan liittyvän oikeusvarmuuden turvaamisesta Belgiassa.

46. CREGin mukaan nyt esillä olevassa ennakkoratkaisumenettelyssä on välttämätöntä tutkia ensin direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohdan pätevyys. Kyseisen kohdan mukaan tämän direktiivin säännöksiä ei sovelleta ”vanhoihin” sopimuksiin. Tämän poikkeuksen soveltaminen pääasiassa johtaisi siihen, että 85 prosenttia Fluxysin kauttakulkutoiminnasta jäisi direktiivissä 2003/55 säädetyn järjestelmän ulkopuolelle. Antamalla asetuksen N:o 1775/2005 yhteisön lainsäätäjä on kuitenkin CREGin mukaan kumonnut tämän poikkeuksen epäsuorasti ”vanhojen” sopimusten osalta. Siinä tapauksessa, että yhteisön lainsäätäjä ei ole kumonnut poikkeusta ”vanhojen” sopimusten osalta, CREG epäilee tällaisen poikkeuksen yhteensopivuutta EY:n perustamissopimuksen ja yleisten oikeusperiaatteiden, etenkin syrjimättömyysperiaatteen, kanssa.

47. Syrjimättömyysperiaatteen, joka on vahvistettu muun muassa asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklassa sekä direktiivin 2003/55 1, 2 ja 18 artiklassa, osalta CREG katsoo, että tämä periaate on esteenä sille, että kansallisessa laissa tehdään siirtotoiminnan sisällä ero siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä luomalla kauttakulkutoiminnalle erityinen tariffijärjestelmä. Yhteisön lainsäädännössä ei tehdä minkäänlaista eroa siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä. Siinä ei myöskään sallita erilaista kohtelua. CREG viittaa yhteisön lainsäätäjän direktiivin 2003/55 johdanto-osan 31 perustelukappaleessa ilmoittamaan aikomukseen perustaa yhdenmukaiset ja syrjimättömät siirtoverkkoon pääsyä koskevat järjestelyt, jäsenvaltioiden väliset rajat ylittävät maakaasuvirrat mukaan luettuina. Yhtenäisen tariffijärjestelmän avulla voitaisiin varmistaa avoin ja syrjimätön verkkoonpääsy ja edistettäisiin verkon kehittämistä ja vakautta. Järjestelmä olisi näin ollen osa eurooppalaisen verkon siirtotoiminnan kehittämistä ja yhdenmukaistamista.

48. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja komissio esittävät, että unionin tuomioistuin vastaisi ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: ”Asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklan 1 kohdassa samoin kuin direktiivin 2003/55 18 artiklan 1 kohdassa ja 25 artiklan 4 kohdassa vahvistettu syrjimättömyysperiaate on esteenä sille, että kansallisessa lainsäädännössä luodaan kauttakulkutoiminnalle erityinen tariffijärjestelmä, joka poikkeaa siirtotoimintaa säätelevistä säännöistä siten, että siirtotoiminnan sisällä tehdään ero siirron ja kauttakulun välillä.”

49. Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja komission mukaan siirto- ja kauttakulkutoiminta ovat toisiinsa rinnastettavia tilanteita. Asetuksessa N:o 1775/2005 ja direktiivissä 2003/55 siirto on määritelty toiminnaksi, johon kuuluu kaasun siirtäminen korkeapaineisissa kaasunsiirtoverkoissa myöhemmästä määräpaikasta riippumatta. Näissä säädöksissä ei näin ollen tehdä minkäänlaista eroa siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä. Kuten edellä mainitun direktiivin johdanto-osan 31 perustelukappaleesta ilmenee, tällä direktiivillä on päinvastoin kumottu direktiivi 91/296 siltä osin kuin siinä esitetään kauttakulusta erilainen määritelmä.

50. Näin ollen yhteisön lainsäädäntö on esteenä kauttakulkutoimintaan liittyville erityisille tariffijärjestelmille, kuten Belgian valtion lainsäädännössä säädetylle tariffijärjestelmälle. Komissio korostaa, että vuoden 2009 kaasulailla perustetussa järjestelmässä määrätään kauttakulkutoiminnalle eri säännöt hyväksyttyjen tariffien soveltamisajan, kohtuullisen marginaalin määrittämisen sekä siirtoverkkoihin pääsyä koskevien tariffiehtojen osalta. Kaikki edellä mainitut säännöt ovat Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja komission mukaan ristiriidassa direktiivin 2003/55 ja asetuksen N:o 1775/2005 kanssa.

51. Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja komission mukaan yhteisön lainsäädäntö ei ole esteenä sille, että tariffeissa otetaan huomioon siirtotoimintaan liittyvät kustannukset ja riskit, joten tariffit voivat olla erilaisia. Kaasulain kaltainen kansallinen lainsäädäntö on kuitenkin ongelmallinen, koska siinä säädetään täysin erilaisesta tariffirakenteesta, joka perustuu siirron ja kauttakulun yleiseen ja järjestelmälliseen toisistaan erottamiseen ja näin ollen maakaasun myöhempään määräpaikkaan. Kaasulakiin ei sisälly seikkoja, joista ilmenisi tarkasti ja tapauskohtaisesti kauttakulkutoimintaan liittyvien kustannusten ja riskien huomioon ottaminen, eikä siinä perustella, miksi koko kauttakulkutoimintaan pitäisi soveltaa eri järjestelmää. Ei ole kuitenkaan mitään järjestelmästä aiheutuvaa syytä, jonka vuoksi kustannukset, joita syntyy kaasun ottamisesta jakeluverkon tai suurkäyttäjän liityntäpisteestä, olisivat alhaisemmat kuin kustannukset, joita syntyy kaasun ottamisesta siirtoverkkojen yhdysputkista. Mikään ei myöskään anna aihetta ajatella, että sopimukset, jotka edellyttävät kaasun ottamista siirtoverkkojen yhdysputkista, olisivat sinänsä riskialttiimpia kuin muuntyyppinen siirtotoiminta.

52. Komissio katsoo myös, että direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin ”vanhoihin” sopimuksiin sovellettavaa poikkeusta ei kumottu asetuksella N:o 1775/2005.

VI Ennakkoratkaisukysymyksen tutkittavaksi ottaminen

53. Menettelyn kuluessa unionin tuomioistuimelle on ilmoitettu erilaisista pääasian oikeudenkäyntiä ja vuoden 2009 kaasulain pätevyyttä koskevista tapahtumista. Analysoin aluksi niitä vaikutuksia, joita näillä tapahtumilla voi olla ennakkoratkaisukysymyksen tutkittavaksi ottamiseen.

54. Ensinnäkin Fluxys on luopunut kauttakulun ja siirron välillä tehtyyn eroon liittyvistä kanneperusteista ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa. Näin ollen on selvitettävä, estääkö kanneperusteista luopuminen ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen. Tässä suhteessa on muistettava, ettei ennakkoratkaisukysymystä voida ottaa tutkittavaksi, jos se on ilmiselvästi vailla merkitystä pääasian ratkaisun kannalta.( ) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että kansallisten menettelysääntöjen mukaan Fluxys ei voi yksipuolisesti luopua kanneperusteistaan ja että ennakkoratkaisukysymys on näin ollen edelleen merkityksellinen. Ennakkoratkaisumenettelyssä jäsenvaltioiden tuomioistuimilla on yksinomainen toimivalta tulkita ja soveltaa kansallista lainsäädäntöä. Lähtökohtaisesti unionin tuomioistuimen tehtävä ei ole valvoa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kansallisista säännöksistä esittämää tulkintaa.( ) Tästä seuraa, että Fluxysin kanneperusteista luopuminen ei vaaranna ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamista.

55. Toinen tapahtuma on kauttakulkutoiminnan osalta erilaisen järjestelmän kumoaminen tulevaisuuteen nähden (ex nunc) vuoden 2010 kaasulailla. Kumoaminen ei aseta ennakkoratkaisupyynnön merkityksellisyyttä kyseenalaiseksi ainakaan kokonaisuudessaan, koska kumoamisen vaikutus koskee vain tulevaisuutta.

56. Kolmas tapahtuma on vuoden 2009 kaasulain kumoaminen taannehtivin (ex tunc) vaikutuksin Belgian Cour constitutionnellen 8.7.2010 antamalla tuomiolla. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoitti 8.9.2010 päivätyssä kirjeessään, että lain kumoamisesta huolimatta se aikoo pitää ennakkoratkaisukysymyksensä voimassa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kaasulaki, jota sovelletaan pääasiaan vuoden 2009 kaasulain kumoamisen johdosta, herättää myös kysymyksen sellaisen kansallisen järjestelmän, jossa tehdään ero kauttakulku- ja siirtotoiminnan välillä, yhteensopivuudesta yhteisön lainsäädännön kanssa.

57. Ensinnäkin on syytä todeta, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole tehnyt selkoa aikaisemman kaasulain sisällöstä ennakkoratkaisupyynnössään eikä 8.9.2010 päivätyssä kirjeessään. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on välttämätöntä, että kansallinen tuomioistuin selvittää ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyssä päätöksessä pääasiaan liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat ja antaa edes vähäisen selostuksen niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne yhteisön oikeuden säännökset ja määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, ja siitä, miten nämä säännökset ja määräykset ja sen käsiteltävänä olevassa asiassa sovellettava kansallinen lainsäädäntö liittyvät toisiinsa.( ) Tässä suhteessa on tärkeää korostaa, että ennakkoratkaisupyyntöihin sisältyvillä tiedoilla pyritään paitsi siihen, että näiden tietojen perusteella unionin tuomioistuin voi antaa vastauksia, joista on hyötyä, myös siihen, että jäsenvaltioiden hallituksilla ja muilla osapuolilla, joita asia koskee, on mahdollisuus esittää huomautuksensa. Unionin tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että kyseiset osapuolet voivat käyttää tätä mahdollisuutta, kun otetaan huomioon se, että niille annetaan tiedoksi ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt.( ) Tämän oikeuskäytännön mukaisesti ennakkoratkaisupyyntö voidaan jättää tutkimatta, elleivät siitä ilmene selvästi pääasiassa sovellettavat kansallisen lain säännökset.

58. Nyt esillä olevan asian olosuhteet huomioon ottaen olisi kuitenkin mielestäni kohtuutonta jättää ennakkoratkaisupyyntö tutkimatta tämän oikeuskäytännön mukaisesti. Järjestelmällinen ero kauttakulun ja siirron välillä on ennakkoratkaisukysymyksen kannalta keskeinen, ja osapuolet, joita asia koskee, ovat näin ollen käsitelleet sitä ja keskustelleet siitä asian ollessa vireillä unionin tuomioistuimessa. Kansallinen tuomioistuin ilmoitti 8.9.2010 päivätyssä kirjeessään, että kyseinen ero oli tehty jo vuoden 2009 kaasulakia edeltävässä laissa. Näin ollen vuoden 2009 kaasulain kumoaminen ei tosiasiassa muuta keskustelun merkitystä. Lisäksi vuoden 2009 kaasulakia edeltävän kaasulain eli vuoden 2005 kaasulain säännökset ovat seurausta Fluxysin ja CREGin esittämistä huomautuksista. Kyseiset osapuolet väittävät, että riippumatta vuoden 2009 kaasulain kumoamisesta taannehtivasti (ex tunc) pääasiaan sovelletaan vuoden 2009 kaasulain säännösten sijaan ajallisesti vuoden 2005 kaasulain säännöksiä. Näissä olosuhteissa se, ettei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin antanut tarkkoja tietoja kumottua vuoden 2009 kaasulakia edeltävän lain säännöksistä, ei väistämättä edellytä, että ennakkoratkaisupyyntö jätetään tutkimatta.

59. Vuoden 2009 kaasulain kumoaminen tuo esiin ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamista koskevan lisäkysymyksen. Nyt esillä olevassa asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaa toimivaltaiselta ratkaisemaan pääasian saattamalla sen unionin tuomioistuimen sijasta Belgian Cour constitutionnellen käsiteltäväksi. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin 8.9.2010 päivätyssä kirjeessään toteaa, vaikuttaa siltä, että Belgian Cour constitutionnellen esittämiä näkemyksiä, joiden perusteella vuoden 2009 kaasulaki kumottiin, voidaan soveltaa myös vuoden 2005 kaasulaissa säädettyyn järjestelmälliseen eroon siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä. Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin väittää, että sen on pakko soveltaa vuoden 2005 kaasulain säännöksiä, joita ei ole saatettu Cour constitutionnellen käsiteltäviksi, se ei selitä, miksi se ei itse ole saattanut asiaa Cour constitutionnellen käsiteltäväksi ennakkoratkaisukysymyksellä huolimatta vuoden 2005 kaasulain perustuslainmukaisuutta koskevista ilmeisistä epäilyistä.

60. Vaikka ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella olisi ollut mahdollisuus saattaa asia Belgian Cour constitutionnellen käsiteltäväksi ennakkoratkaisukysymyksellä, se ei estä ennakkoratkaisukysymyksen tutkittavaksi ottamista unionin tuomioistuimessa. EY 234 artiklassa tarkoitettu kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välinen yhteistyöjärjestelmä ei nimittäin ole toissijaisuusperiaatteen piiriin kuuluva menettely, eikä siihen näin ollen vaikuta se, onko kaikki kansallisessa lainsäädännössä säädetyt menettelyt jo käytetty.( ) Riittää, että unionin tuomioistuimelle esitetty ennakkoratkaisukysymys on asian kannalta merkityksellinen. Joka tapauksessa on todettava, että Belgian Cour constitutionnellen antama tuomio perustuu muun muassa asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklan 1 kohdan ja direktiivin 2003/55 tulkintaan. Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on Cour constitutionnellen antamasta tuomiosta huolimatta edelleen epävarma kyseisten yhteisön oikeuden säännösten tulkinnasta, se voi saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi EY 234 artiklan nojalla.

61. Näin ollen ennakkoratkaisukysymys voidaan ottaa tutkittavaksi.

VII Oikeudellinen arviointi

A Alustavat huomautukset

62. Yksi unionin energiapolitiikan tavoitteista maakaasualalla on tarjota Euroopan kansalaisille tehokkaiden ja avoimien markkinoiden tuomat edut poistamalla tältä alalta jäsenvaltioiden välisen kaupan esteet.( ) Maakaasumarkkinoiden erityispiirteet erottavat ne muista aloista. Yksi näistä erityispiirteistä on se, että kaasu siirretään korkeapaineputkistoissa ja että näiden kaasuputkien haltijoilla on tavallisesti monopoliasema kaasunsiirtotoiminnan alalla tietyllä alueella.( )

63. Kaasun sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi yhteisön lainsäätäjä antoi ensin verkkojen kautta tapahtuvaa maakaasun siirtoa koskevan direktiivin 91/296 ja sen jälkeen maakaasun sisämarkkinoita koskevia yhteisiä sääntöjä koskevan direktiivin 98/30. Sen jälkeen lainsäätäjä antoi direktiivin 2003/55, jonka tavoitteena on tasapuolisten toimintaedellytysten varmistaminen ja määräävää markkina-asemaa ja markkinoiden valtaukseen tähtäävää toimintaa koskevien riskien vähentäminen.( ) Viimeksi mainitun direktiivin 18 artiklassa perustetaan julkaistuihin tariffeihin perustuva järjestelmä, jolla kolmannet osapuolet päästetään siirtoverkkoihin ja jota sovelletaan puolueettomasti ja harjoittamatta syrjintää verkon käyttäjien välillä. Asetuksella N:o 1775/2005 yhteisön lainsäätäjä antoi maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä yhteisiä säännöksiä, joita sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.

64. Ennakkoratkaisukysymys koskee syrjimättömän verkkoon pääsyn periaatetta ja siten säänneltyihin tariffeihin perustuvan, siirtoverkkoihin pääsyä koskevan järjestelmän olennaista osaa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, onko asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklassa ja direktiivin 2003/55 18 artiklassa vahvistettu syrjimätöntä siirtoverkkoihin pääsyä koskeva periaate esteenä sellaiselle kansalliselle laille kuin pääasiaan sovellettava kaasulaki, jossa tehdään siirtotoiminnan sisällä ero siirron (eli Belgiaan päättyvän maakaasun siirron) ja kauttakulun (eli rajojen yli tapahtuvan maakaasun siirron) välillä ja sovelletaan näihin kahteen siirtotoimintaan eri tariffijärjestelmiä.

65. Kun kuitenkin otetaan huomioon pääasian riidanalaiset seikat, tämän kysymyksen ei voida tulkita koskevan yksinomaan niitä päätelmiä, joita tämän periaatteen nojalla on syytä tehdä, vaan se koskee myös periaatteen sovellettavuutta. Yksi pääasian riidanalaisista seikoista koskee direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohdassa säädetyn, ”vanhoihin” sopimuksiin sovellettavan poikkeuksen voimassaoloa. Vaikka ennakkoratkaisupyynnössä ei nimenomaisesti mainita kyseistä säännöstä, on todettava, että se jättää määrätyt sopimukset direktiivin 2003/55 säännösten soveltamisalan ulkopuolelle. Asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklassa ja direktiivin 2003/55 18 artiklassa säädetty syrjimätöntä verkkoon pääsyä koskeva periaate voi kuitenkin olla esteenä kansalliselle laille vain, jos nämä säännökset ovat sovellettavissa kyseessä oleviin sopimuksiin. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi 12.5.2010 päivätyssä kirjeessään, että kysymys syrjimätöntä verkkoon pääsyä koskevan periaatteen sovellettavuudesta on pääasian yhteydessä merkityksellinen, ja kehotti unionin tuomioistuinta tutkimaan sitä.

66. Mielestäni on näin ollen syytä ensin käsitellä kysymystä direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohdassa (jäljempänä oleva tämän ratkaisuehdotuksen B jakso) säädetyn ”vanhoja” sopimuksia koskevan poikkeuksen voimassaolosta, ennen kuin analysoidaan, onko asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklassa ja direktiivin 2003/55 18 artiklassa säädetty syrjimätöntä verkkoon pääsyä koskeva periaate esteenä kansalliselle laille, jossa sovelletaan kahta eri tariffijärjestelmää, joista toinen koskee siirtotoimintaa ja toinen kauttakulkutoimintaa (jäljempänä oleva tämän ratkaisuehdotuksen C jakso).

B ”Vanhoja” sopimuksia koskeva poikkeus

67. Direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohdan mukaan direktiivi 91/296 eli kauttakulkudirektiivi on kumottu 1 päivästä heinäkuuta 2004 alkaen. Tämä päivämäärä on sama kuin direktiivin 2003/55 saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä asetettu määräpäivä. Viimeksi mainitun direktiivin 32 artiklan 1 kohdassa säädetään kuitenkin poikkeuksesta niiden sopimusten osalta, jotka

– koskevat direktiivin 91/296 2 artiklassa tarkoitettua kauttakulkua

– on tehty ennen 1.7.2004 ja

– ovat kauttakulkudirektiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaisia.( )

Nämä ”vanhat” sopimukset ovat edelleen voimassa, ja ne pannaan edelleen täytäntöön direktiivin 91/296 säännösten mukaisesti. Näin ollen direktiivin 2003/55 18 artiklassa säädettyä syrjimättömyysperiaatetta ei sovelleta näihin sopimuksiin.

68. CREG katsoo, että ”vanhoja” sopimuksia koskeva poikkeus ei ole voimassa.

69. Ensinnäkin CREG katsoo, että direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohta on kumottu epäsuorasti asetuksella N:o 1775/2005. Tätä taustaa vasten CREG väittää, ettei asetuksessa – etenkään sen 16 artiklassa, jossa luetellaan poikkeukset ja vapautukset – viitata millään tavoin viimeksi mainittuun direktiivin säännökseen. CREG päättelee tästä, että yhteisön lainsäätäjä on direktiivin 2003/55 jälkeen antamallaan asetuksella N:o 1775/2005 kumonnut epäsuorasti ”vanhoihin” sopimuksiin sovellettavan poikkeuksen. Tätä tulkintaa tukevat asetuksen N:o 1775/2005 valmisteluasiakirjat, joista ilmenee, että kaikki asian kannalta merkitykselliset poikkeukset ja vapautukset on lueteltu asetuksen N:o 1775/2005 16 artiklassa, sekä asetuksen johdanto‑osan ensimmäinen perustelukappale, jonka mukaan asetuksen tarkoituksena on tehdä tarvittavat rakennemuutokset jäljellä olevien, kaasun sisämarkkinoiden toteuttamista haittaavien esteiden poistamiseksi.

70. Tämä tulkinta ei saa minua vakuuttuneeksi.

71. On totta, ettei asetuksessa N:o 1775/2005 viitata ”vanhoja” sopimuksia koskevaan poikkeukseen. On kuitenkin todettava, ettei asetuksessa myöskään ole säännöstä direktiivin 91/296 kumoamisesta. Mielestäni tämä osoittaa, että asetuksessa N:o 1775/2005 ei säännellä kysymystä siitä, miltä osin direktiivi 91/296 on kumottu ja miltä osin se on edelleen voimassa, ja että tätä kysymystä säännellään yksinomaan direktiivissä 2003/55. Sitä, ettei asetuksessa N:o 1775/2005 ole viitattu ”vanhoja” sopimuksia koskevaan poikkeukseen, ei näin ollen voida tulkita tämän poikkeuksen kumoamiseksi epäsuorasti.

72. Tätä analyysiä tukee se seikka, että yhdestäkään asetuksen N:o 1775/2005 johdanto‑osan perustelukappaleesta ei käy ilmi yhteisön lainsäätäjän aikomus kumota mainittu poikkeus. Tällaista aikomusta ei ilmene myöskään asetuksen valmisteluasiakirjoista. Kun otetaan huomioon, että tällaisen poikkeuksen kumoamisella saattaa olla huomattavat taloudelliset seuraukset ja että direktiivi 2003/55 ja asetus N:o 1775/2005 liittyvät tiiviisti yhteen, puhuu mielestäni se, että lainsäätäjä ei ole selvästi ilmaissut aiettaan, sellaista tulkintaa vastaan, että poikkeus olisi kumottu epäsuorasti.

73. Toiseksi CREG väittää, että direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohdassa säädetty ”vanhoja” sopimuksia koskeva poikkeus ei ole primaarioikeuden eikä etenkään syrjimättömyysperiaatteen mukainen.

74. CREGin tältä osin esittämät perusteet eivät myöskään vakuuta minua. Se, että direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohdassa tehdään ero ”vanhaa” sopimusta noudattavien kaasun siirtäjien ja niiden kaasun siirtäjien välillä, jotka eivät tällaista sopimusta ole tehneet, ei nimittäin ole syrjintää, sillä tämä ero on perusteltavissa ”vanhaa” sopimusta noudattavien kaasun siirtäjien perustellun luottamuksen kunnioittamisella.

75. Lopuksi on syytä pitää mielessä, että direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohdassa säädetty ”vanhoja” sopimuksia koskeva poikkeus on voimassa, ja näin ollen se on otettava huomioon sovellettaessa paitsi direktiiviä 2003/55 myös asetusta N:o 1775/2005. Siltä osin kuin Fluxysin sopimukset täyttävät ”vanhana” sopimuksena pitämisen edellytykset,( ) niihin ei siis sovelleta syrjimätöntä verkkoon pääsyä koskevaa periaatetta, josta säädetään asetuksen 1775/2005 3 artiklassa ja direktiivin 2003/55 18 artiklassa.

C Syrjimätöntä verkkoon pääsyä koskeva periaate

76. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, onko asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklassa sekä direktiivin 2003/55 18 artiklassa vahvistettu syrjimätöntä verkkoon pääsyä koskeva periaate esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, kuten pääasiaan sovellettavalle vuoden 2005 kaasulaille, jossa tehdään kaasun siirtotoiminnan sisällä yleinen ero yhtäältä siirtotoiminnan ja toisaalta kauttakulkutoiminnan välillä ja sovelletaan näihin kahteen toimintaan kahta eri tariffijärjestelmää.

77. Syrjimättömyysperiaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei kohdella eri tavalla ja erilaisia tilanteita ei kohdella samalla tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella.( ) Mielestäni on täysin selvää, että siirtotoimintaa ja kauttakulkutoimintaa on pidettävä toisiinsa rinnastettavina tilanteina (jäljempänä oleva tämän ratkaisuehdotuksen C jakson 1 kappale). Pääasiaan sovellettavassa vuoden 2005 kaasulaissa kuitenkin kohdellaan näitä tilanteita eri tavalla (jäljempänä oleva tämän ratkaisuehdotuksen C jakson 2 kappale). Näin ollen on analysoitava, miltä osin kahden eri järjestelmän soveltaminen toisaalta siirtotoimintaan ja toisaalta kauttakulkutoimintaan on objektiivisesti perusteltavissa (jäljempänä oleva tämän ratkaisuehdotuksen C jakson 3 kappale).

1. Toisiinsa rinnastettavat tilanteet

78. Kahden tilanteen rinnastettavuutta toisiinsa on arvioitava erityisesti asiaa koskevan lainsäädännön kohteen ja päämäärän valossa.( ) Näin ollen on syytä tutkia asetuksen N:o 1775/2005 ja direktiivin 2003/55 asian kannalta merkityksellisiä säännöksiä.

79. Sekä direktiivissä 2003/55 että asetuksessa N:o 1775/2005 olevan 1 artiklan 1 kohdan mukaan näitä säädöksiä sovelletaan kaasun siirtoon. Direktiivin 2003/55 2 artiklan 3 kohdan ja asetuksen N:o 1775/2005 2 artiklan mukaisesti kaasun siirtämisellä tarkoitetaan maakaasun siirtämistä muissa kuin tuotantovaiheen aikaisissa suurpaineputkistoissa asiakkaille toimitettavaksi, mutta ei maakaasun toimitusta. Kaasun siirron määritelmässä ei siis tehdä eroa maan sisäisen kaasuvirran ja valtioiden väliset rajat ylittävän kaasuvirran välillä. Periaatteen ”kun laki ei tee eroa, ei meidänkään pidä sitä tehdä” (ubi lex non distinguit, nec nos distinguere debemus) mukaisesti tämä puoltaa siirto- ja kauttakulkutoiminnan rinnastettavuutta toisiinsa.

80. Tätä tulkintaa tukevat direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohta ja saman direktiivin johdanto-osan 31 perustelukappale. Mainitun 32 artiklan 1 kohdassa kumotaan direktiivi 91/296, jossa säädetään kauttakulun osalta erityinen lakimääräinen järjestelmä. Direktiivin 2003/55 johdanto-osan 31 perustelukappaleesta käy ilmi, että yksi direktiivin 91/296 kumoamisen tavoitteista oli taata yhdenmukaisten ja syrjimättömien verkkoon pääsyä koskevien järjestelyjen soveltaminen kaikkeen siirtotoimintaan, kauttakulku mukaan luettuna.

81. Asetuksen N:o 1775/2005 sekä direktiivin 2003/55 kohteen ja päämäärän valossa maan sisäinen siirtotoiminta ja kauttakulkutoiminta on siis katsottava toisiinsa rinnastettaviksi tilanteiksi. Näin ollen syrjimätöntä verkkoon pääsyä koskeva periaate edellyttää, että näitä kahta kaasun siirtotoiminnan tyyppiä kohdellaan samalla tavalla, ellei erilaista kohtelua voida objektiivisesti perustella.

2. Erilainen kohtelu

82. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ennakkoratkaisupyynnössään viitannut vuoden 2009 kaasulain säännöksiin. Kyseisen lain taannehtivan (ex tunc) kumoamisen jälkeen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa nyt vuoden 2005 kaasulain säännöksiin.

83. Vuoden 2005 kaasulain 15/5 quinquies §:ssä säädetään, että maakaasun siirtoverkon haltija, joka harjoittaa kauttakulkusiirtoa, jättää CREGille erityisen kauttakulkuun liittyvän hyväksymishakemuksen. Hakemukseen sovelletaan samoja säännöksiä kuin vastaavaan hakemukseen siirtotoiminnan osalta, lukuun ottamatta vuoden 2005 kaasulain 15/5 ter §:n 2, 4, 5 ja 8 kohtaa ja 15/5 quater §:n 3 momenttia. Näiden poikkeusten nojalla

– kauttakulkutariffeilla ei pidä kattaa tuloa 15/5 bis §:n 2 momentissa määritellyllä tavalla( )

– kauttakulkutariffien ei tarvitse olla rinnastettavissa kansainvälisellä tasolla samankaltaisissa olosuhteissa rinnastettavissa olevien maakaasun siirtoverkon haltijoiden soveltamiin parhaisiin tariffikäytäntöihin( )

– kauttakulkutariffeilla ei tarvitse pyrkiä optimoimaan maakaasun siirtoverkon kapasiteetin käyttöä( ) ja

– kauttakulkutariffien ei pidä olla yhtenäiset koko valtion alueella muuttumatta maantieteellisen alueen mukaan.( )

Siirtotoiminnan osalta neljän vuoden sääntelykauden ensimmäisen vuoden kokonaistuloa ei myöskään tarvitse käyttää viitearvona sääntelykauden seuraavien vuosien kokonaistulon arvioimisessa.

84. Näin ollen vuoden 2005 kaasulain säännöksissä kohdellaan siirto- ja kauttakulkutoimintaa eri tavalla.

3. Objektiiviset perustelut

85. Jos kaasun siirtotoimintaan kuuluu kahta toisiinsa rinnastettavaa toimintaa, kuten siirto- ja kauttakulkutoimintaa,( ) syrjimätöntä kaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskeva periaate edellyttää, ettei näistä kahdesta siirtotoiminnasta peritä erilaisia tariffeja, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella. Tämä periaate ei edellytä yhtenäisen tariffin käyttöä. Erilainen kohtelu voi olla oikeutettua, kun se perustuu objektiiviseen ja järkevään perusteeseen, toisin sanoen, kun se vastaa asianomaisessa lainsäädännössä hyväksyttävästi tavoiteltua päämäärää ja kun tämä erilainen kohtelu on oikeassa suhteessa kohtelulla tavoiteltuun päämäärään nähden.( )

86. Näin ollen on ensin aiheellista määritellä asian kannalta merkitykselliset perusteet, joiden nojalla kahden edellä mainitun kaasunsiirtotoiminnan erilainen kohtelu on oikeutettua (jäljempänä oleva tämän ratkaisuehdotuksen C jakson 3 kappaleen a osa) ennen kuin tutkitaan, onko kaasulaissa tehty yleinen ja järjestelmällinen ero siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä perusteltu näiden perusteiden valossa (jäljempänä oleva tämän ratkaisuehdotuksen C jakson 3 kappaleen b osa). Jos tällainen ero ei vastaa tarkasti koko siirtotoiminnan ja koko kauttakulkutoiminnan välisiä eroja, jotka koskevat asian kannalta merkityksellisiä perusteita, mutta vastaa kuitenkin yleistä suuntausta, herää kysymys siitä, onko tällainen yleinen suuntaus perusteltu (tämän ratkaisuehdotuksen C jakson 3 kappaleen c osa).

a) Asian kannalta merkitykselliset perusteet, joilla voidaan perustella toisistaan poikkeavat tariffit

87. Asetuksen N:o 1775/2005 ja direktiivin 2003/55 säännösten tarkastelu osoittaa, että objektiiviset perusteet, joiden nojalla toisistaan poikkeavat tariffit voivat olla perusteltuja, ovat muun muassa seuraavat:

– siirtotoiminnan aiheuttamat todelliset kustannukset( )

– järjestelmän toimivuuden ja parantamisen kannalta välttämättömät investoinnit( )

– määrättyä toimintaa koskeviin investointeihin liittyvät riskit( )

– määrättyyn toimintaan kohdistuva kilpailu( ) ja

– julkisen palvelun velvoitteet.( )

Asetuksessa N:o 1775/2005 ja direktiivissä 2003/55 korostetaan lisäksi, että on tärkeää välttää eri kaasunsiirtotoimintojen välinen ristiintukeminen.( )

88. Sen sijaan se tosiseikka, että siirretty kaasu on tarkoitettu käytettäväksi Belgian valtion alueella tai siirrettäväksi toisen jäsenvaltion alueelle, ei ole sellainen peruste, jolla voitaisiin sinänsä perustella kahden toisiinsa rinnastettavan kaasunsiirtotoiminnan erilainen kohtelu.( )

b) Perusteet siirto- ja kauttakulkutoiminnan erottelun kaltaisen yleisen ja järjestelmällisen eron tekemiselle

89. Vuoden 2005 kaasulain kaltaisessa kansallisessa laissa, jossa tehdään yleinen ja järjestelmällinen ero siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä, on ilmeinen syrjimättömän verkkoon pääsyn periaatetta koskeva ongelma. Tällaisessa laissa tehdään ero sen mukaan, onko siirretty kaasu tarkoitettu käytettäväksi Belgian valtion alueella tai siirrettäväksi toisen jäsenvaltion alueelle. Tämä peruste ei ole sellainen asian kannalta merkityksellinen peruste, jolla erilainen kohtelu voitaisiin perustella.

90. Tällainen ero voi kuitenkin olla syrjimättömyysperiaatteen mukainen, jos se vastaa tosiasiassa kahden edellä mainitun toiminnan välisiä eroja, jotka koskevat asian kannalta merkityksellisiä perusteita. Vaikka asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklasta ja direktiivin 2003/55 18 artiklasta seuraa, että siirron ja kauttakulun erilainen kohtelu on perusteltava, näissä säännöksissä ei säädetä positiivisesta syrjinnästä näiden kahden toiminnan välillä. Näin ollen nämä säännökset eivät ole esteenä siirto- ja kauttakulkutoiminnan erilaiselle kohtelulle, jos näiden kahden toiminnan välillä on eroja, jotka koskevat asian kannalta merkityksellisiä perusteita.

i) Belgian hallituksen lähestymistapa

91. Belgian hallitus katsoo, että eron tekeminen siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä on perusteltua. Se väittää, että kahden erilaisen järjestelmän soveltaminen siirto- ja kauttakulkutoimintaan on syrjimättömyysperiaatteen mukaista edellyttäen, että näiden kahden toiminnan välillä on asian kannalta merkityksellisiä eroja ja että muita asetuksessa N:o 1775/2005 ja direktiivissä 2003/55 säädettyjä vaatimuksia noudatetaan. Belgian hallituksen mukaan tällainen järjestelmä ei ole syrjivä, sillä kaikilla verkon käyttäjillä on kussakin järjestelmässä mahdollisuus tilata sama palvelu samana ajankohtana ja samoin ehdoin.

92. Mielestäni tämä lähestymistapa perustuu syrjimättömyysperiaatteen virheelliseen tulkintaan. Tämä periaate ei tosin velvoita jäsenvaltioita perustelemaan kahden sellaisen tilanteen erilaista kohtelua, joita ei voida rinnastaa toisiinsa. Sikäli kuin kaksi tilannetta, kuten siirto- ja kauttakulkutoiminta, ovat rinnastettavissa toisiinsa, poikkeusjärjestelyn kaikki osat on perusteltava. Näin ollen sen osoittaminen, että osalla kauttakulkutoiminnoista voi olla erilaisia piirteitä siirtotoimintoihin verrattuna, ei ole riittävä peruste kahden eri tariffijärjestelmän soveltamiselle. Jäsenvaltion on päinvastoin perusteltava kaikki kauttakulkutoiminnalle määräämänsä poikkeusjärjestelyn osat siirtotoimintaan sovellettavaan järjestelmään verrattuna. Kauttakulkutoimintaa koskeva poikkeusjärjestely on näin ollen perusteltu vain, jos se vastaa kahden edellä mainitun toiminnan välisiä eroja, jotka koskevat asetuksen N:o 1775/2005 ja direktiivin 2003/55 mukaisia asian kannalta merkityksellisiä piirteitä.

ii) Siirto- ja kauttakulkutoiminnan väliset objektiiviset erot

93. Fluxys ja Belgian hallitus väittävät, että siirto- ja kauttakulkutoiminnan välinen yleinen ero vastaa näiden kahden siirtotoiminnan tyypin välillä olevia objektiivisia eroja, jotka koskevat asian kannalta merkityksellisiä perusteita. Tätä taustaa vasten ne väittävät erityisesti seuraavaa:

– kauttakulkutoiminta on alttiina kansainväliselle kilpailulle, kun taas siirtotoiminnassa on olemassa monopoli

– kauttakulkutoimintaan kohdistuva kysyntä vaihtelee

– kauttakulkutoiminnassa investointien epäonnistumisen riski on suurempi

– siirtotoiminnassa muutokset voivat olla merkittäviä lyhyellä aikavälillä, ja näin ollen niihin liittyvien palvelujen on tavallisesti oltava joustavia, ja

– siirtotoimintaa koskee julkisen palvelun velvoite.

94. CREG, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja komissio suhtautuvat epäillen siihen, että nämä erityispiirteet olisivat tunnusomaisia kaikelle Fluxysin harjoittamalle kauttakulkutoiminnalle. Ne katsovat, että piirteet voivat vaihdella eri kauttakulkureittien mukaan.

95. Niiden erojen, joihin Fluxys ja Belgian hallitus vetoavat, osalta on ensiksi syytä pitää mielessä, että nämä erot koskevat asian kannalta merkityksellisiä perusteita, kuten niitä, jotka on mainittu tämän ratkaisuehdotuksen 87 kohdassa. Näitä perusteita koskevat erot voivat näin ollen oikeuttaa erilaisen kohtelun soveltamisen.

96. On kuitenkin todettava, että vuoden 2005 kaasulain kaltaisen kansallisen lain säännöksissä tehdään yleinen ja järjestelmällinen ero yhtäältä kaiken siirtotoiminnan ja toisaalta kaiken kauttakulkutoiminnan välillä. Tällainen ero on perusteltu vain siinä tapauksessa, että erot, joihin vedotaan, koskevat kaikkea kauttakulkutoimintaa. Fluxys ja Belgian hallitus perustelevat kaikkea kauttakulkutoimintaa koskevia poikkeussäännöksiä toteamalla erityisesti, että nämä toimet ovat alttiina kansainväliselle kilpailulle, että kauttakulkuun kohdistuva kysyntä vaihtelee ja että investointiriskit ovat suuremmat kauttakulkutoiminnan osalta. Nyt esillä olevassa asiassa ei mielestäni ole lainkaan selvää, että nämä erityispiirteet koskevat kaikkea kauttakulkutoimintaa.

97. Ennakkoratkaisumenettelyssä unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa tosiseikkojen toteamiseen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on näin ollen tutkittava, ovatko ne erot, joihin Fluxys ja Belgian hallitus vetoavat, tunnusomaisia kaikelle Fluxysin harjoittamalle kauttakulkutoiminnalle. Koska tutkinnassa on joka tapauksessa otettava huomioon asetuksessa N:o 1775/2005 ja direktiivissä 2003/55 vahvistetut oikeussäännöt, on aiheellista esittää seuraavaa.

98. Sen väitteen, jonka mukaan kauttakulkutoiminta on alttiina kansainväliselle kilpailulle, osalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava seikkaperäisesti, ovatko kaikki Fluxysin siirtoverkon kauttakulkureitit kansainvälisen kilpailun piirissä ja onko kyseinen kilpailu niin voimakasta, että se on otettava huomioon kaikissa siirtotoiminnasta perittävissä tariffeissa. Pelkästään sen perusteella, että toisen kauttakulkureitin rakentaminen tai toisen verkonhaltijan verkon käyttö on teknisesti mahdollista, ei voida todeta, että kauttakulkureitti on alttiina huomattavalle kansainväliselle kilpailulle. Toisen verkonhaltijan verkon kautta kulkevan reitin tai toisen reitin rakentamisen on oltava taloudellisesti kannattava vaihtoehto Fluxysin siirtoverkkoon kuuluvalle kauttakulkureitille. Kansainvälisen kilpailun vaikutus kauttakulkutoimintaan voi näin ollen vaihdella eri kauttakulkureittien mukaan.

99. Sikäli kuin Fluxys ja Belgian hallitus vetoavat kauttakulkutoiminnan osalta korkeampaan investointiriskiin, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava tämän riskin todennäköisyys. Riski voi vaihdella muun muassa kansainvälisen kilpailun olemassaolon ja voimakkuuden sekä alkuinvestoinnista takaisin saadun osuuden mukaan. Näin ollen on mahdollista, että investointiriski vaihtelee kauttakulkureitin mukaan.

100. Lopuksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava, koskevatko kysynnän vaihtelut kaikkia Fluxysin siirtoverkon kauttakulkureittejä ja koskevatko ne niitä kaikkia samassa määrin.

101. Haluamatta ennakoida ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tutkimuksen tuloksia totean, että on mielestäni jokseenkin todennäköistä, että tuomioistuin toteaa, etteivät ne haitat, joihin Fluxys ja Belgian hallitus vetoavat, koske kaikkea kauttakulkutoimintaa tai etteivät ne koske sitä samassa määrin. Tällaisessa tapauksessa järjestelmällisen ja yleisen eron tekemistä siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä ei voida kokonaan perustella asian kannalta merkityksellisiä perusteita koskevilla eroilla, koska ero ei vastaa edellä mainittujen kahden toiminnan välisiä objektiivisia eroja.

iii) Yleistämisvaltuudet

102. Siinä (todennäköisessä) tilanteessa, että kaasulain kaltaisessa kansallisessa laissa säädetyn yleisen ja järjestelmällisen eron tekemistä kaiken siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä ei voida kokonaan perustella asian kannalta merkityksellisiä perusteita koskevilla eroilla, herää kysymys, onko edellä mainitun eron tekeminen perusteltua jäsenvaltioiden yleistämisvaltuuksien nojalla.

103. Syrjimättömän verkkoonpääsyn periaate ei velvoita jäsenvaltioita säätämään tariffijärjestelmiä, jotka vastaavat kaikilta yksityiskohdiltaan eri siirtotoimintojen kaikkia mahdollisia erityispiirteitä. Tariffien käyttökelpoisuuden ja avoimuuden varmistamiseksi jäsenvaltiot voivat tietyssä määrin yleistää tariffijärjestelmää. Jäsenvaltioilla on tietty harkintavalta niiden perusteiden valinnassa, joiden mukaan ne yleistävät tariffijärjestelmän.( )

104. Vaikka siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä tehty ero ei vastaisikaan tarkasti kaikkia siirtotoimintojen välisiä eroja, ei näyttäisi olevan poissuljettua, että se vastaa yleistä suuntausta. Näin ollen on selvitettävä, onko siirron ja kauttakulun välillä tehty yleinen ja järjestelmällinen ero perusteltavissa jäsenvaltioiden yleistämisvaltuuksien nojalla.

105. Mielestäni tähän kysymykseen on vastattava kieltävästi. Yleistäminen siirron ja kauttakulun välillä tehdyn eron perusteella olisi vastoin asetuksen N:o 1775/2005 ja direktiivin 2003/55 tavoitteita. Mainittujen säädösten tavoitteena on edistää maakaasun eurooppalaisten sisämarkkinoiden kehittämistä ja näin ollen poistaa jäsenvaltioiden välisiä rajat ylittäviä kaasuvirtoja haittaavat esteet.( ) Säännellyn ja syrjimättömän pääsyn takaaminen korkeapaineisiin kaasunsiirtoverkkoihin on tärkein keino rajat ylittäviä maakaasuvirtoja haittaavien esteiden poistamiseksi. Syrjimättömyysperiaate velvoittaa nimittäin eri verkonhaltijat näyttämään toteen, miksi valtioiden rajat ylittäviä kaasuvirtoja on kohdeltava eri tavalla kuin maan sisäisiä kaasuvirtoja. Velvoite, jonka mukaan maan sisäisten kaasuvirtojen ja valtioiden rajat ylittävien kaasuvirtojen erilainen kohtelu on perusteltava, antaa mahdollisuuden määrittää sellaisen erilaisen kohtelun, joka ei perustu asian kannalta merkityksellisiin perusteisiin, eikä siis ole hyväksyttävää.( )

106. Tariffijärjestelmien yleistäminen siten, että siirto- ja kauttakulkutoiminnan välille tehdään ero, voi vaarantaa asetuksessa N:o 1775/2005 ja direktiivissä 2003/55 asetetun markkinoiden yhdentämistä koskevan tavoitteen.( ) Se antaisi verkonhaltijoille mahdollisuuden soveltaa erilaisia tariffeja, vaikka se ei olisi perusteltua asian kannalta merkityksellisten perusteiden nojalla. Vaikka yleistäminen koskisi vain rajattua määrää tapauksia, tällainen lähestymistapa olisi vastoin ajatusta kansallisten markkinoiden asteittaisesta yhdentymisestä.

107. Katson näin ollen, että vaikka jäsenvaltiot tosin voivat tietyssä määrin yleistää tariffijärjestelmiään, asetus N:o 1775/2005 ja direktiivi 2003/55 ovat kuitenkin esteenä siirto- ja kauttakulkutoiminnan väliselle yleistykselle.

c) Päätelmä

108. Siltä osin kuin vuoden 2005 kaasulain kaltaisessa kansallisessa laissa säädetään sellaisen yleisen ja järjestelmällisen eron tekemisestä siirto- ja kauttakulkutoiminnan välillä, joka ei vastaa tarkasti koko siirtotoiminnan ja koko kauttakulkutoiminnan välillä olevia eroja, jotka koskevat asian kannalta merkityksellisiä perusteita, kansallinen laki ei ole asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklassa ja direktiivin 2003/55 18 artiklassa säädetyn, syrjimätöntä maakaasuverkkoon pääsyä koskevan periaatteen mukainen.

D Yhteenveto

109. Direktiivin 2003/55 32 artiklan 1 kohdasta seuraa, että asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklan 1 kohdassa ja edellä mainitun direktiivin 18 artiklassa säädettyä syrjimätöntä kaasuverkkoihin pääsyä koskevaa periaatetta ei sovelleta ”vanhoihin” sopimuksiin.

110. Siltä osin kuin asetuksen N:o 1775/2005 3 artiklassa ja direktiivin 2003/55 18 artiklassa säädettyä syrjimätöntä kaasuverkkoon pääsyä koskevaa periaatetta sovelletaan se on esteenä sille, että kansallisella lailla luodaan kaksi eri tariffijärjestelmää, toinen maakaasun siirtoa ja toinen sen kauttakulkua varten, elleivät edellä mainitut erilliset tariffijärjestelmät vastaa tarkoin koko siirtotoiminnan ja koko kauttakulkutoiminnan välisiä eroja ja elleivät nämä erot koske perusteita, jotka ovat asian kannalta merkityksellisiä asetuksen N:o 1775/2005 ja direktiivin 2003/55 mukaisesti. Se, että kaasu ylittää yhteisön sisäisen rajan, ei sinänsä ole asian kannalta merkityksellinen peruste.

VIII Ratkaisuehdotus

111. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Cour d’appel de Bruxellesin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:

Maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä 28.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1775/2005 3 artiklassa ja maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 98/30/EY kumoamisesta 26.6.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/55/EY 18 artiklassa säädetty syrjimätöntä pääsyä korkeapaineisiin kaasunsiirtoverkkoihin koskeva periaate on esteenä sille, että kansallisessa lainsäädännössä luodaan kaksi eri tariffijärjestelmää maan sisäistä kaasun siirtämistä ja rajat ylittävää kaasun siirtämistä varten, ellei rajat ylittävää kaasun siirtämistä koskeva poikkeuksellinen tariffijärjestely vastaa tarkasti koko rajat ylittävän kaasunsiirtotoiminnan ja koko maan sisäisen kaasunsiirtotoiminnan välisiä eroja ja elleivät nämä erot koske asetuksen N:o 1775/2005 ja direktiivin 2003/55 mukaisia asian kannalta merkityksellisiä perusteita.