ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 202/10

Kanne 4.4.2014 – Euroopan komissio v. Puolan tasavalta

(Asia C-162/14)

2014/C 202/11

Oikeudenkäyntikieli: puola

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Tokár ja K. Herrmann)

Vastaaja: Puolan tasavalta

Vaatimukset

— Unionin tuomioistuimen on todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY (1) 45 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa julkisista hankinnoista annetun lain 24 §:n 1 momentin 1 ja 1a kohdassa tarkoitetun kaltaiset velvoittavat syyt, joiden perusteella taloudellinen toimija suljetaan hankintamenettelyn ulkopuolelle ja joilla poiketaan kyseisen direktiivin 45 artiklan 2 kohdassa esitetystä hankintamenettelystä sulkemista koskevia aineellisoikeudellisia kriteereitä koskevasta tyhjentävästä luettelosta.

— Puolan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Perusteet taloudellisen toimijan sulkemiseksi tarjouskilpailun ulkopuolelle senkaltaisten ammatillisten piirteiden, joista säädetään julkisista hankinnoista annetun lain 24 §:n 1 momentin 1 ja 1a kohdassa, vuoksi eli sen vuoksi, että i) taloudellisen toimijan on lainvoimaisessa tuomiossa todettu aiheuttaneen vahinkoa, sen vuoksi, että hän ei ole täyttänyt sopimusta tai että hän ei ole täyttänyt sitä oikein, ja ii) jos taloudellinen toimija on ollut sopimuspuolena sopimuksessa, jonka hankintaviranomainen on purkanut, irtisanonut tai josta se on perääntynyt taloudellisesta toimijasta johtuvien olosuhteiden vuoksi, ylittävät ulottuvuudeltaan direktiivin 2004/18/EY 45 artiklan 2 kohdassa määritellyt tarjouskilpailun ulkopuolelle sulkemisen edellytykset ja erityisesti kyseisen direktiivin 45 artiklan 2 kohdan d alakohdassa säädetyt edellytykset.

Viimeksi mainittu tulkinta ilmenee unionin tuomioistuimen asiassa C-465/11, Forposta ja ABC Direct Contact antamasta tuomiosta. Unionin tuomioistuin totesi siinä, että direktiivin 2004/18 45 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettu ilmaisu vakava virhe ammattitoiminnassa kattaa kaikki sellaiset taloudellisen toimijan virheet, jotka vaikuttavat sen ammatilliseen uskottavuuteen. Puolan säännökset, jotka koskevat hankintamenettelystä sulkemista, eivät kuitenkaan rajoitu vain sellaiseen taloudellisen toimijan menettelyyn, josta ilmenee sen aikomus virhettä merkitsevään käyttäytymiseen tai melko vakava laiminlyönti sen puolelta, vaan niissä määrätään hankintaviranomainen automaattisesti sulkemaan taloudellinen toimija tarjouskilpailusta arvioimatta ennakolta hänen syyllistymistään virheeseen.

(1) EUVL L 134, s. 114.
—

On todettava, ettei notaarin tehtävien hoitamista, sellaisena kuin sitä säännellään tällä hetkellä Latvian oikeusjärjestyksessä, voida pitää jäsenvaltiolle kuuluvan julkisen vallan käyttämisenä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 51 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisessa poikkeuksessa tarkoitetussa merkityksessä, minkä seurauksena on todettava, että Latvian tasavallan lainsäädäntö on SEUT 49 artiklan vastaisesti kansalaisuuden perusteella syrjivä, koska siinä on asetettu notaariksi nimeämisen edellytykseksi kansalaisuus.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 142/28

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d'État (Ranska) on esittänyt 6.3.2014 – FCD – Fédération des entreprises du commerce et de la distribution ja FMB – Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison v. Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie

(Asia C-106/14)

2014/C 142/35

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d'État

Pääasian asianosaiset

Kantajat: FCD – Fédération des entreprises du commerce et de la distribution ja FMB – Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison

Vastaaja: Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie

Ennakkoratkaisukysymys

Sovelletaanko asetuksen N:o 1907/2006 (Reach) (1) 7 artiklan 2 kohtaan ja 33 artiklaan perustuvia velvollisuuksia tilanteessa, jossa kyseisessä asetuksessa tarkoitettu ”esine” muodostuu useista osista, jotka itsessään vastaavat asetuksessa annettua esineen määritelmää, ainoastaan kootun esineen suhteen vai kunkin esineen määritelmää vastaavan osan suhteen?

(1) Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 1907/2006 (EUVL L 396, s. 1).
2)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan, että vanhentumisaika alkaa kulua vasta vahingon tapahtumisesta, onko – lopullisesti myönnetyn vientituen takaisinperinnän yhteydessä – kyseessä asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vahinko jo silloin, kun viejälle on maksettu asetuksen (ETY) N:o 565/80 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vientitukea vastaava määrä mutta asetuksen (ETY) N:o 565/80 6 artiklassa tarkoitettua vakuutta ei ole vielä vapautettu, vai onko kyseessä vahinko vasta vakuuden vapauttamisen tai vientituen lopullisen myöntämisen ajankohtana?
—

asiassa T-438/10, 4.12.2013 annettu määräys, jolla unionin yleinen tuomioistuin jätti tutkimatta kanteen, jolla vaadittiin kumottavaksi tiettyihin teollisuus-, maatalous- ja kalastustuotteisiin sovellettavien yhteisen tullitariffin autonomisten tullien väliaikaisesta suspendoimisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1255/96 muuttamisesta 29.6.2010 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 566/2010 (EUVL L 163, s. 4), on kumottava sikäli kuin kyseisellä asetuksella muutetaan tiettyjen sellaisten tuotteiden nimitystä, joiden osalta yhteisen tullitariffin autonomiset tullit on suspendoitu
—

On todettava, ettei Helleenien tasavalta ole noudattanut valtiontuesta SA.26117 – C 2/10 (ex NN 62/09), jota Kreikka on myöntänyt Alouminion tis Ellados A.E.:lle, 13.7.2011 annetun komission päätöksen K(2011) 4916 lopullinen (1) 2–4 artiklan ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut määräajassa kaikkia tarvittavia toimenpiteitä kyseisen päätöksen 1 artiklan mukaan laittomaksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi katsotun valtiontuen maksamiseksi takaisin sekä joka tapauksessa ei ole antanut komissiolle riittäviä tietoja kyseisen päätöksen 4 artiklan mukaisesti toteuttamistaan toimenpiteistä.
1)

Oikeuttaako Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 267 artiklan toinen kohta luettuna yhdessä ensimmäisen kohdan b alakohdan kanssa jäsenvaltion tuomioistuimen esittämään unionin oikeuden tulkintaa koskevia kysymyksiä, jotka sille esitetään kansallisen lain laillisuuden yhteydessä, unionin tuomioistuimelle silloinkin, kun kansallinen tuomioistuin ei ainoastaan pidä kyseenalaisena sitä, onko laki unionin oikeuden mukainen, vaan on myös vakuuttunut siitä, että kansallinen laki on kansallisen perustuslain vastainen ja on tämän vuoksi rinnakkaisasiassa jo kääntynyt kansallisen oikeuden mukaan lakien perustuslainvastaisuudesta päättämiseen yksin toimivaltaisen perustuslakituomioistuimen puoleen mutta perustuslakituomioistuin ei ole vielä antanut ratkaisuaan? Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
2)

Toinen valitusperuste koskee asetuksen N:o 1049/2001 (2) 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja asetuksen N:o 45/2001 8 artiklan b alakohdan väitettyä virheellistä soveltamista, kun otetaan huomioon kyseisten säännösten soveltamisala sekä niihin sisältyvät menettelysäännöt ja aineellinen sisältö, erityisesti koska kaikkia kyseisillä säännöksillä suojattuja etuja ei valittajien mukaan tarkasteltu eikä punnittu. Valittajien mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei tarkastellut kaikkia sovellettaviin säännöksiin, asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohtaan ja asetuksen N:o 45/2001 8 artiklan b alakohtaan liittyviä seikkoja. Se ei tarkastellut tai ottanut huomioon säännöksillä suojattuja erilaisia etuja.
1)

Onko kuluttajan kannalta epäedullisena pidettävä sitä, että menettelyssä, jonka kuluttaja on pannut vireille paikallisessa alioikeudessa ja jossa kuluttaja on vaatinut sopimuksen (yleisten sopimusehtojen) pätemättömyyden toteamista, kuluttaja ei voi vaatia tietyn tässä sopimuksessa olevan sopimusehdon toteamista kohtuuttomaksi ilman, että asia siirtyisi tästä syystä toisen, alueellisen tuomioistuimen toimivaltaan, kun kuluttaja voi kuitenkin silloin, kun sen sopimuspuoli on pannut asian vireille, vedota sopimusehdon kohtuuttomuuteen (1) paikallisessa alioikeudessa? Lisäksi kuluttaja joutuu siksi, että asia siirtyy alueellisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, maksamaan suurempia maksuja.
I

Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-375/10, Hansa Metallwerke ym. v. komissio 16.9.2013 antama tuomio kumotaan ja asia ratkaistaan seuraavalla tavalla: 1) Valittajille 30.6.2010 tiedoksi annettu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia COMP/39092 — Kylpyhuonekalusteet) 23.6.2010 tehty komission päätös on kumottava valittajia koskevilta osin; toissijaisesti on alennettava sakon määrää. 2) komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
4)

Oikeudellinen virhe (perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2003 annetun neuvoston asetuksen N:o 1/2003 (4) (jäljempänä asetus N:o 1/2003) 31 artikla, sovellettuna yhdessä SEUT 261 artiklan kanssa). Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut kantaa siihen, loukkasiko sen oma viive tuomion antamisessa käsittelyaikojen kohtuullisuuden periaatetta rikkoen samalla asetuksen N:o 1/2003 31 artiklaa, sovellettuna yhdessä SEUT 261 artiklan kanssa.
1)

Unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut unionin oikeutta tulkitsemalla virheellisesti tosiasiallisen tuensaajan käsitettä koskevaa oikeuskäytäntöä arvioidessaan sellaisen kanteen tutkittavaksi ottamista, joka on nostettu päätöksistä, joilla tukijärjestelmä on todettu lainvastaiseksi ja yhteismarkkinoille sopimattomaksi. Erityisesti on todettava seuraavaa: — unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti tosiasiallisen tuensaajan käsitettä koskevaa oikeuskäytäntöä ja ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla soveltamalla kyseistä oikeuskäytäntöä toimiin, jotka valittaja on suorittanut 21.12.2007 jälkeen — unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen myös tulkitessaan tosiasiallisen tuensaajan oikeuskäytäntöön perustuvaa käsitettä siltä osin kuin on kyse ennen 21.12.2007 suoritetuista toimista.
1)

Onko tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1) liitteessä I vahvistetun yhdistetyn nimikkeistön nimikkeitä 9018 ja 9019 tulkittava siten, että UltraPulse Encore Laser -laserpäät, Light Sheer ST -laite, IPL Quantum SR -laite ja siihen tarkoitetut HR upgd for IPL Quantum -hoitopää ja DL upgd for IPL Quantum system -hoitopää, UltraShape Contour I -hoitopäät, IPL Quantum SR 560 -laite, LS-Duet-laite ja sen tarvikkeet sekä Lumenis M22 -laite, joita käytetään lääketieteessä, voidaan luokitella mainittuihin nimikkeisiin?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 352/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 9.9.2013 — Sysmex Europe GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(Asia C-480/13)

2013/C 352/04

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Hamburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Sysmex Europe GmbH

Vastaaja: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

Ennakkoratkaisukysymys

Oliko vuonna 2005 luokiteltava värinä tai väriaineena yhdistetyn nimikkeistön (1) nimikkeeseen 3212 tavara, joka koostuu liuottimista ja polymetiinistä, jolla voi kyllä olla jonkinlainen — ei kuitenkaan tekstiilikuidussa pysyvä — värjäävä vaikutus mutta jolla pyritään luokiteltavassa tavarassa saamaan tietoja tutkittavaan liuokseen (esikäsitelty veri) sisältyvistä soluista (valkosolut) siten, että aine muodostaa ionisidoksen avulla solun tiettyihin osiin (nukleiinihapot) molekulaarisia kudoksia, joista tulee rajoitetuksi ajaksi fluorokromia, kun niitä sädetetään tietyn aallonpituuden mukaisella laservalolla, ja tätä ominaisuutta ja sen määrää kyetään mittaamaan erityisellä valokennolla?

(1) Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 2658/87 (EYVL L 256, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 7.9.2004 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1810/2004 (EUVL L 327, s. 1), sisältyvä yhdistetty nimikkeistö.
1)

Täyttyykö direktiivin 138 artiklan 1 kohdan mukainen verovapautuksen edellytys ja onko niin, että kyseessä ei ole direktiivin 139 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu poikkeus, pääasian kohteena olevan kaltaisessa tapauksessa, jossa on todettu, että luovutuksen toteuttamisen jälkeen unionin tietokannasta ilmeni, että tavaran hankkija ei ollut ”arvonlisäverolain mukaisesti rekisteröity hankkija”, mutta kantaja väittää noudattaneensa tarvittavaa huolellisuutta, koska se on hakenut tästä järjestelmästä tietoja, joita ei ole dokumentoitu? Se, että on kirjattu liian myöhään, että kyseessä on ”arvonlisäverolain mukaisesti rekisteröity henkilö”, ilmenee verohallinnon tulosteista/tiedoista.
1)

Asiassa ei ole arvioitu oikeuden väärinkäyttöä koskevaa väitettä yleisenä oikeudellisena käsitteenä Vastoin unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättäessään huomiotta sen, että väitettyyn oikeuden väärinkäyttöön liittyvää yleistä oikeudellista käsitettä voidaan ja pitääkin arvioida suhteessa käsiteltävän asian olosuhteisiin ja että tätä käsitettä on noudatettava myös yhteisön tavaramerkkioikeudessa. Unionin yleinen tuomioistuin totesi ainoastaan, että yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 (1) 52 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 56 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen menettely on ”actio popularis”, eikä se näin ollen arvioinut käsiteltävän asian erityisolosuhteita. Unionin yleinen tuomioistuin jätti tämän suhteen huomiotta sen seikan, että vaikka lainsäätäjä loi asetuksen N:o 207/2009 56 artiklan 1 kohdan mukaisen tavaramerkin mitättömyysmenettelyn ”actio popularis” -tyyppiseksi menettelyksi, tämä ei kuitenkaan estä ottamasta huomioon oikeuden väärinkäyttöön liittyvää väitettä voimassaolevana yleisenä oikeudellisena käsitteenä, jota on noudatettava myös yhteisön tavaramerkkioikeudessa. Väärinkäyttöä merkitsevien hakemusten poissulkeminen ei nimittäin merkitse sitä, että mitättömyyden hakijalle luotaisiin velvollisuus osoittaa asiavaltuus, eikä siitä näin ollen aiheudu sitä, että asiavaltuutta rajoitettaisiin lisäedellytysten käyttöönotolla. Se seikka, että lainsäätäjä on säätänyt mitättömyysmenettelyn hakemukseen perustuvaksi menettelyksi ja ettei rekisteröityä tavaramerkkiä nimenomaisesti ole mahdollista julistaa mitättömäksi viran puolesta, puhuu lisäksi sen puolesta, että oikeuden väärinkäyttöön perustuva väite on merkityksellinen asetuksen N:o 207/2009 56 artiklan 1 kohdan a alakohdan puitteissa.
A.

(Asetuksen (EY) 44/2001 (1) (Bryssel I -asetuksen) 15 artiklan 1 kohta): 1) Onko asetuksen (EY) 44/2001 15 artiklan 1 kohdan sanamuotoa ”Kun asia koskee henkilön, jäljempänä ’kuluttaja’, sellaista tarkoitusta varten tekemää sopimusta, jota ei voida pitää hänen ammattiinsa tai elinkeinotoimintaansa liittyvänä” tulkittava siten, että 1.1. kantaja, joka on kuluttajana hankkinut haltijavelkakirjan jälkimarkkinoilla ja esittää nyt liikkeeseenlaskijaan kohdistuvia vaatimuksia esitteeseen liittyvän vastuun perusteella tiedonanto- ja valvontavelvollisuuksien laiminlyönnin vuoksi sekä lainaehtojen perusteella, voi vedota näihin toimivaltaa koskeviin tosiseikkoihin, jos kantajasta on tullut johdannaisesti liikkeeseenlaskijan ja alkuperäisen lainanottajan välisen sopimussuhteen osapuoli ostaessaan arvopaperin kolmannelta osapuolelta? 1.2. (mikäli kysymykseen 1.1 vastataan myöntävästi) kantaja voi kääntyä mainitun säädöksen 15 artiklassa tarkoitetun tuomioistuimen puoleen myös silloin, kun kolmas osapuoli, jolta kuluttaja on ostanut haltijavelkakirjan, on hankkinut sen aiemmin sellaiseen tarkoitukseen, jota voidaan pitää hänen ammattiinsa tai elinkeinotoimintaansa liittyvänä, eli kantajasta siis tulee lainasuhteen osapuoli muun kuin kuluttajan tilalle? 1.3. (mikäli kysymyksiin 1.1 ja 1.2 vastataan myöntävästi) kantajana oleva kuluttaja voi kääntyä mainitun säädöksen 15 artiklassa tarkoitetun kuluttajansuojasta vastaavan tuomioistuimen puoleen myös silloin, kun velkakirjan haltija ei ole hän itse vaan kolmas osapuoli, jonka tehtäväksi kantaja on antanut arvopapereiden hankinnan ja joka ei itse ole kuluttaja, joka sopimuksen mukaisesti säilyttää arvopapereita omissa nimissään kantajan puolesta ja jolle kantaja myöntää ainoastaan velvoiteoikeudellisen luovutusoikeuden? 2) (mikäli kysymykseen 1.1 vastataan myöntävästi) Onko asetuksen (EY) 44/2001 15 artiklan 1 kohdan perusteella katsottava, että lainanotosta johtuvan sopimusperusteisen oikeusperustan vuoksi asiaa käsittelevällä tuomioistuimella on myös toimivalta tarkastella mainitusta lainanotosta johtuvia rikkomusperusteisia vaatimuksia?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 274/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Karlsruhe (Saksa) on esittänyt 18.7.2013 — Barbara Huber v. Manfred Huber

(Asia C-408/13)

2013/C 274/26

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Karlsruhe

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Barbara Huber

Vastaaja: Manfred Huber

Ennakkoratkaisukysymys

Onko toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 (1) 3 artiklan a ja b alakohdan mukaista, että

elatusavun perinnästä ulkomailta annetun Saksan lain (Gesetz zur Geltendmachung von Unterhaltsansprüchen im Verkehr mit ausländischen Staaten (Auslandsunterhaltsgesetz, jäljempänä AUG)) 28 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä säädetään,

että silloin, jos asianosaisen vakinainen asuinpaikka ei ole Saksassa, yksinomaisesti toimivaltainen tuomioistuin asetuksen (EY) N:o 4/2009 3 artiklan a ja b alakohdan mukaan elatusapua koskevien hakemusten osalta on sen Oberlandesgerichtin, jonka tuomiopiirissä vastaajan tai velkojan asuinpaikka on, sijaintipaikan Amtsgericht?

(1) EUVL L 7, s. 1.
—

asia on ratkaistava uudella tuomiolla ja kanne riidanalaisesta päätöksestä on hylättävä tai asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen
1)

Voidaanko katsoa, että asetuksen N:o 44/2001 (1) 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yhteys kanteiden välillä on olemassa, jos kahdessa kanteessa esitettyjen vaatimusten kohde on erilainen samoin kuin asiakirja, jonka perusteella vaatimukset on esitetty tuomioistuimessa, ilman että niiden välillä olisi riippuvuussuhdetta tai ne olisivat loogis-oikeudellisesti yhteensoveltumattomia, mutta jos toinen niistä mahdollisesti hyväksyttäisiin, tämä saattaisi tosiasiallisesti vaikuttaa sen intressin suuruuteen, jonka suojelemiseksi toinen vaatimus on esitetty?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 260/23

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunalul Sibiu (Romania) on esittänyt 18.6.2013 — Ilie Nicolae Nicula v. Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Sibiu ja Administrația Fondului pentru Mediu

(Asia C-331/13)

2013/C 260/40

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunalul Sibiu

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Ilie Nicolae Nicula

Vastapuolet: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Sibiu ja Administrația Fondului pentru Mediu

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17, 20 ja 21 artiklan ja SEUT 110 artiklan määräyksiä sekä oikeusvarmuuden periaatetta ja non reformatio in peius -periaatetta, jotka molemmat on vahvistettu [unionin] oikeudessa ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä (1), tulkita siten, että asetuksen nro 9/2013 kaltainen lainsäädäntö on niiden vastainen?

(1) Asia C-381/97, Belgocodex, tuomio 3.23.2998, Kok., s. I-8153 ja asia 10/78, Belbouab, tuomio 12.10.1978, Kok., s. 1915.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 226/7

Kanne 7.6.2013 — Euroopan parlamentti v. Euroopan unionin neuvosto

(Asia C-317/13)

(2013/C 226/13)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan parlamentti (asiamiehet: F. Drexler, A. Caiola ja M. Pencheva)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

— On kumottava 4-metyyliamfetamiinin saattamisesta valvontatoimenpiteiden piiriin 7.3.2013 annettu neuvoston päätös 2013/129/EU (1)

— neuvoston päätöksen 2013/129/EU vaikutukset on pysytettävä voimassa siihen asti, kunnes se korvataan uudella asianmukaisesti toteutetulla toimella

— Euroopan unionin neuvosto on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Parlamentti muistuttaa aluksi, että kanteen kohteena olevan päätöksen johdanto-osassa viitataan seuraaviin oikeusperustoihin: uusia psykoaktiivisia aineita koskevasta tietojenvaihdosta, riskienarvioinnista ja valvonnasta 10.5.2005 tehdyn neuvoston päätöksen 2005/387/YOS (2) 8 artiklan 3 kohta ja Euroopan unionin toiminnasta tehty sopimus. Parlamentti päätteli tästä, että neuvosto viittaa implisiittisesti SEUT 34 artiklan 2 kohdan c alakohtaan.

Parlamentti esittää kumoamiskanteensa tueksi kaksi kanneperustetta.

Parlamentti väittää ensiksikin, että neuvosto on perustanut päätöksensä oikeusperustaan — SEUT 34 artiklan 2 kohdan c alakohta — joka on kumottu Lissabonin sopimuksen tullessa voimaan. Tästä syystä kanteen kohteena oleva päätös perustuu enää vain päätökseen 2005/387/YOS. Viimeksi mainittu on johdetun oikeuden oikeusperusta ja näin ollen lainvastainen.

Toiseksi parlamentti katsoo edellä todetun perusteella, että päätöksentekomenettelyyn liittyy olennaisten menettelymääräysten rikkomisia. Yhtäältä jos SEUT 34 artiklan 2 kohdan c alakohtaa olisi sovellettu, parlamenttia olisi pitänyt kuulla ennen kanteen kohteena olevan päätöksen tekemistä EU 39 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Parlamentti väittää kuitenkin, että näin ei ole tapahtunut. Toisaalta jos katsotaan, että asiassa on sovellettava Lissabonin sopimuksen määräyksiä, parlamentti olisi pitänyt ottaa mukaan SEUT 83 artiklan 1 kohdan mukaiseen lainsäädäntömenettelyyn. Koska parlamenttia ei ole kummassakaan tapauksessa otettu mukaan kanteen kohteena olevan päätöksen antamismenettelyyn, päätöstä rasittaa olennaisen menettelymääräyksen rikkominen.

Parlamentti toteaa lopuksi, että mikäli unionin tuomioistuin päättäisi kumota kanteen kohteena olevan päätöksen, kanteen kohteena olevan päätöksen vaikutukset on pysytettävä voimassa SEUT 264 artiklan toisen kohdan mukaisesti siihen asti, kunnes kyseinen päätös korvataan asianmukaisesti toteutetulla uudella toimella.

(1) EUVL L 72. s. 11.

(2) EUVL L 127, s. 32.
1)

Kun on niin, että SEUT 45 artiklan 4 kohdassa määrättyä rajoitusta ei voida soveltaa esillä olevaan tapaukseen [– jonkin muun unionin jäsenvaltion kansalaisen nimittäminen satamaviranomaisen, oikeushenkilön joka on luonteeltaan julkisoikeudellinen laitos, johtajan tehtävään –], sillä määräys koskee [– –] julkishallinnon työsuhteita (mistä esillä olevassa asiassa ei ole kyse), onko tästä huolimatta säännöstä, jolla satamaviranomaisen johtajan luottamustehtävän, jota voidaan laajasti tulkiten kuitenkin pitää ”työnä”, hoitaminen on varattu ainoastaan Italian kansalaisille, pidettävä SEUT 45 artiklassa kiellettynä kansalaisuuteen perustuvana syrjintänä?