ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asetuksen N:o 918/83 60 artiklan tavoitteen, joka on tutkimustoiminnan helpottaminen antamalla tietyille Euroopan unionissa sijaitseville laitoksille mahdollisuus tuoda pienemmillä kustannuksilla erityisesti laboratorioissa käytettäviksi valmisteltuja eläimiä, toteutuminen ei myöskään vaarantuisi sen johdosta, että näillä laitoksilla olisi mahdollisuus valita tarkoituksenmukaisin ja itselleen edullisin ratkaisu tuonnin suorittamiseksi.

Asetuksen N:o 918/83 128 ja 129 artiklan sanamuodosta ilmenee lisäksi, että unionin lainsäätäjä on ottanut huomioon sen mahdollisuuden, että tämän asetuksen 60 artiklassa tarkoitettujen kaltaisissa tilanteissa tuoja voi olla eri henkilö kuin tuodun tavaran vastaanottaja.

Asetuksen N:o 918/83 60 artiklassa säädetyn tullittomuuden myöntäminen nimittäin riippuu pikemminkin tarkoituksesta, johon vastaanottaja käyttää tuotua tavaraa, eikä siitä, kuka on tuoja.

Yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta annetun asetuksen N:o 918/83 60 artiklaa on tulkittava siten, että jos erityisesti laboratorioissa käytettäviksi valmistellut eläimet, jotka tuoja tuo Euroopan unionin alueelle, on tarkoitettu julkiselle tai yleishyödylliselle laitokselle tai yksityiselle luvan saaneelle laitokselle, jonka pääasiallisena tehtävänä on opetus tai tieteellinen tutkimus, tässä artiklassa tällaisille tavaroille säädetty tuontitullittomuus voidaan myöntää tälle tuojalle, vaikkei se itse olisi tällainen laitos.

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteenä I olevan yhdistetyn nimikkeistön, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1789/2003, yleisten tulkintasääntöjen 5 säännön b alakohtaa on tulkittava siten, että laboratoriotutkimuksiin tarkoitettujen elävien eläinten kuljettamiseen käytettävät häkit eivät kuulu pakkauspäällyksiin ja pakkausaineisiin, jotka on luokiteltava kuten niiden sisältämät tavarat.

Yhdistetyn nimikkeistön selittävien huomautusten ja maailmanlaajuisen harmonoidun tavarankuvaus- ja tavarankoodausjärjestelmän selitysten perusteella on katsottava, että laboratoriotutkimuksiin tarkoitettujen elävien eläinten kuljettamiseen käytettäviä häkkejä ei voida pitää yleisten tulkintasääntöjen 5 säännön b alakohdassa tarkoitettuina tällaisia eläimiä varten tavallisesti käytettävinä pakkauspäällyksinä tai pakkausaineina. Vaikka nimittäin myönnettäisiin, että näitä häkkejä tavallisesti käytetään näiden eläinten kuljettamiseen lentokoneella, häkit eivät ole ehdottoman välttämättömiä eikä niitä myöskään tavallisesti käytetä kyseisten eläinten myyntiin ja käyttöön.

(ks. 41 ja 43 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
87

Nyt käsiteltävässä asiassa on huomattava, että määrätyn sakon määrän alentamiseen tähtääviin valittajan argumentteihin vastatakseen unionin yleinen tuomioistuin on lausunut yhtäältä valituksenalaisen tuomion 245–251 kohdassa sakon määrää koskevista komission virheistä tehtävistä päätelmistä ja toisaalta tuomionsa 252–259 kohdassa valittajan esittämistä sakon alentamista tukevista lisäargumenteista ennen kuin se on katsonut tuomionsa 260 kohdassa täyttä harkintavaltaansa käyttäen, että sakon määrä on vahvistettava samansuuruiseksi kuin komissio on sen vahvistanut riidanalaisessa päätöksessä. Toisin kuin valittaja väittää, unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 249 kohdassa luetellut tekijät, jotka se on ottanut huomioon määrittääkseen rikkomisen vakavuuskertoimen ja lisäsummakertoimen, ja todennut, että vuoden 2006 suuntaviivojen 23 kohdan nojalla ja sen asteikon perusteella, joka on kyseisten suuntaviivojen mukaan 0–30 prosenttia, kyseessä oleva rikkominen, joka kuuluu kaikkein vakavimpiin, oikeuttaa sen, että sovelletaan 15 prosentin määrää.
44

Väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on vääristänyt tosiseikkoja todetessaan valituksenalaisen tuomion 131 kohdassa, että Roca-konserniin kuulumisensa johdosta Roca oli tiennyt rikkomisen aineellisesta ulottuvuudesta, joka käsitti kolme tuotteiden alaryhmää, on palautettava mieleen, että koska tosiseikkojen ja selvitysaineiston vääristämistä koskeva väite on luonteeltaan poikkeuksellinen, SEUT 256 artikla, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta edellyttävät erityisesti, että valittaja esittää täsmällisesti ne seikat, joita se väittää unionin yleisen tuomioistuimen vääristäneen, ja osoittaa arviointivirheet, jotka valittajan mielestä ovat johtaneet siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on vääristänyt näitä seikkoja. Tällaisen vääristämisen on ilmettävä toimitetusta aineistosta selvästi ilman, että tosiseikastoa ja selvitystä on tarpeen ryhtyä arvioimaan uudelleen (määräys 7.5.2015, Adler Modemärkte v. SMHV, C‑343/14 P, ei julkaistu, EU:C:2015:310, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
10

Tekijöille ja kustantajille yksityis- tai opetuskäyttöön tarkoitetuista graafiselle tai analogiselle välineelle tallennetuista teoksista valmistetuista kappaleista maksettavista korvauksista 30.10.1997 annetun kuninkaan asetuksen (arrêté royal du 30 octobre 1997 relatif à la rémunération des auteurs et des éditeurs pour la copie dans un but privé ou didactique des œuvres fixées sur un support graphique ou analogue, jäljempänä kuninkaan asetus) 2, 4, 8 ja 9 §:ssä vahvistetaan LDA:n 59 ja 60 §:ssä tarkoitettujen kiinteämääräisten ja suhteellisten korvausten määrät. Näissä pykälissä säädetään seuraavaa: ”2 § 1er Kopiokoneisiin sovellettava laitekohtainen kiinteämääräinen korvaus on 1° [5,01] euroa kopiokoneista, joilla toteutetaan alle 6 kopiota minuutissa 2° [18,39] euroa kopiokoneista, joilla toteutetaan 6–9 kopiota minuutissa 3° [60,19] euroa kopiokoneista, joilla toteutetaan 10–19 kopiota minuutissa 4° [195,60] euroa kopiokoneista, joilla toteutetaan 20–39 kopiota minuutissa 5° [324,33] euroa kopiokoneista, joilla toteutetaan 40–59 kopiota minuutissa 6° [810,33] euroa kopiokoneista, joilla toteutetaan 60–89 kopiota minuutissa 7° [1838,98] euroa kopiokoneista, joilla toteutetaan yli 89 kopiota minuutissa. Kiinteämääräisen korvauksen määrän vahvistamiseksi otetaan huomioon laitteen nopeus mustavalkokopioiden tuottamisessa, ja tämä koskee myös laitteita, joilla voidaan valmistaa värikopioita. 2. Monistuskoneisiin ja offsetpainokoneisiin sovellettava laitekohtainen kiinteämääräinen korvaus on 1° [324,33] euroa monistuskoneista 2° [810,33] euroa offsetpainokoneista. – – 4 § Laitteista, joissa on useita toimintoja, jotka vastaavat 2 ja 3 §:ssä tarkoitettujen laitteiden toimintoja, maksettavan kiinteämääräisen korvauksen määrä on korkein niistä summista, joita tarkoitetaan 2 ja 3 §:ssä ja joita voidaan soveltaa laitteisiin, joissa on useita toimintoja. – – 8 § Jos maksuvelvollinen ei osallistu korvauksen perimiseen 10–12 §:ssä tarkoitetulla tavalla, suhteellinen korvaus on 1° [0,0334] euroa jokaiselta suojatusta teoksesta valmistetulta kappaleelta 2° [0,0251] euroa jokaiselta suojatusta teoksesta valmistetulta kappaleelta, joka valmistetaan laitteilla, joita käytetään opetuslaitoksissa tai yleisölle avoimissa kirjastoissa. Rahamäärät, joihin viitataan 1 momentissa, kerrotaan kahdella, kun kyseessä on suojatusta värillisestä teoksesta valmistettu värillinen kappale. 9 § Jos maksuvelvollinen on osallistunut oikeuksia hallinnoivan yhtiön suhteellisen korvauksen perimiseen, tämä korvaus on 1° [0,0201] euroa jokaiselta suojatusta teoksesta valmistetulta kappaleelta 2° [0,0151] euroa jokaiselta suojatusta teoksesta valmistetulta kappaleelta, joka valmistetaan laitteilla, joita käytetään opetuslaitoksissa tai yleisölle avoimissa kirjastoissa. Rahamäärät, joihin viitataan 1 momentissa, kerrotaan kahdella, kun kyseessä on suojatusta värillisestä teoksesta valmistettu värillinen kappale.”
1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 23 artiklaa on tulkittava siten, että — asetuksen N:o 44/2001 23 artiklan 1 kohdan a alakohdassa asetettu kirjallista muotoa koskeva vaatimus täyttyy tapauksessa, jossa joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskuesitteeseen sisällytetään oikeuspaikkalauseke, vain silloin, jos sopimuspuolten velkakirjojen ensimarkkinoilla liikkeeseen laskemisen yhteydessä allekirjoittamassa sopimuksessa mainitaan tällaisen lausekkeen hyväksyminen tai viitataan nimenomaisesti kyseiseen esitteeseen — joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskijan laatimaan liikkeeseenlaskuesitteeseen sisältyvään oikeuspaikkalausekkeeseen voidaan vedota mainitut velkakirjat rahoitusvälittäjältä hankkinutta kolmatta vastaan, jos voidaan osoittaa – mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava – aluksi, että kyseinen lauseke on pätevä liikkeeseenlaskijan ja rahoitusvälittäjän välisessä suhteessa, sitten, että mainitun välittäjän oikeudet ja velvollisuudet, jotka sovellettavan kansallisen oikeuden perusteella liittyvät kyseisiin velkakirjoihin, ovat siirtyneet mainitulle kolmannelle sen seurauksena, että se osti kyseiset velkakirjat jälkimarkkinoilla, ja vielä, että kyseessä olevalla kolmannella on ollut tilaisuus tutustua mainitun lausekkeen sisältävään esitteeseen — oikeuspaikkalausekkeen sisällyttämistä joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskuesitteeseen voidaan pitää asetuksen N:o 44/2001 23 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna kansainvälisessä kaupassa noudatettuna kauppatapana, jonka perusteella voidaan olettaa sen, jota vastaan lausekkeeseen vedotaan, suostuneen lausekkeen sisällyttämiseen, jos voidaan erityisesti osoittaa – mikä kansallisen tuomioistuimen on tutkittava – yhtäältä, että kyseisen alan toimijat noudattavat tällaista toimintatapaa yleisesti ja säännöllisesti tällaisia sopimuksia tehdessään, ja toisaalta, että joko osapuolet olivat aiemmin olleet liikesuhteessa keskenään tai muiden asianomaisella alalla toimivien kanssa tai kyseessä oleva toimintatapa on riittävän tunnettu, jotta sitä voidaan pitää vakiintuneena käytäntönä.
39

Tältä osin on heti aluksi palautettava mieleen, että unionin tuomioistuin on tuomion A (C-33/11, EU:C:2012:482) 53 kohdassa todennut nimenomaisesti, että siltä osin kuin on kyse kuudennen arvonlisäverodirektiivin 15 artiklan 6 kohdan – jonka sanamuoto on sama kuin direktiivin 2006/112 148 artiklan f alakohdan – tulkinnasta, ettei niitä ratkaisuja, jotka tuomiossa Velker International Oil Company (C-185/89, EU:C:1990:262) oli omaksuttu kuudennen direktiivin 15 artiklan 4 kohdan – jonka sanamuoto on sama kuin direktiivin 2006/112 148 artiklan a alakohdan – osalta, ollut saatettava koskemaan mainitun artiklan 6 kohtaa.
41

Vaikka unionin tuomioistuin on tuomiossa komissio v. Tomkins (C‑286/11 P, EU:C:2013:29) ottanut kantaa ainoastaan mahdollisuuteen ottaa sellaisen emoyhtiön, jonka vastuu on täysin sen tytäryhtiön vastuusta johdettua vastuuta, nostaman kanteen yhteydessä huomioon kyseisen tytäryhtiön nostaman kanteen tulos, unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja etenkin tuomiosta Areva ym. v. komissio (C-247/11 P ja C‑253/11 P, EU:C:2014:257, 136–138 kohta) ilmenee, että jos edellä olevissa kohdissa esiin tuodut menettelylliset edellytykset ovat täyttyneet, emoyhtiön, jonka vastuu on täysin sen tytäryhtiön vastuusta johdettua vastuuta, vastuuta on lähtökohtaisesti laskettava samalla tavalla kuin on mahdollisesti laskettu sitä sen tytäryhtiön vastuuta, jonka on katsottu kuuluvan emoyhtiölle.
1)

Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan järjestelmän osalta 28.10.1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2362/98, sellaisena kuin se on muutettuna 25.7.2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1632/2000, 7 artiklan a alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 11 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että edellytyksen, jonka mukaan talouden toimijan on harjoitettava kaupallista tuontia ”omaan lukuunsa” ja ”itsenäisenä yksikkönä”, on täytyttävä paitsi siksi, että kyseinen toimija voitaisiin rekisteröidä kyseisessä säännöksessä tarkoitetuksi ”uudeksi toimijaksi”, myös siksi, että toimija voisi säilyttää tällaisen aseman banaanialan yhteisestä markkinajärjestelystä 13.2.1993 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 404/93, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17.5.1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1257/1999, säädettyjen tariffikiintiöiden mukaista banaanintuontia varten.
42

Unionin yleinen tuomioistuin katsoi Vossin väitteestä, jonka mukaan valituslautakunta vertaillessaan sylinterimäistä muotoa sylinterin lohkoon otti vääristyneellä tavalla huomioon asiakirjoissa olevat todisteet, koska sylinterimäinen lohko on matemaattiselta kannalta aberraatio, ettei millään perusteella voida katsoa, että valituslautakunnan tarkoituksena oli riidanalaisen päätöksen 37 kohdassa antaa ilmaisulle ”sylinterimäinen lohko” matemaattinen merkitys, joka tarkoittaa ”geometrisen muodon lohkon kuvaa”. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan sanan ”lohko” on päinvastoin katsottava tarkoittavan ”jotakin enemmän tai vähemmän erottuvista osista, joihin jokin on jaettu tai voidaan jakaa tai joista jokin koostuu” (”any of the more or less distinct parts into which something is or may be divided or from which it is made up”, Oxford Dictionary).
9

On muistutettava, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 120 artiklan c alakohdasta ja siihen liittyvästä oikeuskäytännöstä käy ilmi, että kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde sekä perusteet ja perustelut, joihin asiassa vedotaan, ja yhteenveto kyseisistä perusteista. Näiden mainintojen on oltava riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa. Tästä johtuu, että niiden oleellisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin kanne perustuu, on ilmettävä johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmän tekstistä ja että kannekirjelmässä esitetyt vaatimukset on muotoiltava yksiselitteisesti, jottei tuomioistuin lausuisi kanteen ulkopuolelta tai jättäisi lausumatta jostakin kanneperusteesta (ks. vastaavasti tuomio Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto, C‑209/13, EU:C:2014:283, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56

Esitettyihin kysymyksiin on vastattava kaiken edellä esitetyn perusteella, että asetuksen N:o 1/2005 14 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jotta lähtöpaikan toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä kuljetuksen, jossa on kyse kyseisten eläinten pitkästä kuljetuksesta, joka alkaa unionin alueella ja jatkuu kyseisen alueen ulkopuolella, kuljetuksen järjestäjän on esitettävä reittisuunnitelma, joka on – kun otetaan huomioon suunnitellut tätä kuljetusta koskevat järjestelyt – realistinen ja jonka perusteella voidaan katsoa, että tämän asetuksen säännöksiä noudatetaan myös sillä kyseisen kuljetusmatkan osalla, joka tapahtuu kolmansien maiden alueella, ja että jos asia ei ole näin, kyseisellä viranomaisella on valtuudet vaatia sitä, että näitä järjestelyitä muutetaan niin, että näiden säännösten noudattaminen varmistetaan koko tämän kuljetusmatkan osalta.
19

Lähetettyä henkilöstöä koskevan säännöstön 80 artiklassa määrätään seuraavaa: ”1. Valituslautakunta on yksin toimivaltainen ensimmäisenä ja viimeisenä asteena kaikissa koulujen toimielinten ja henkilöstön jäsenten välisissä kiistoissa, jotka koskevat henkilöstön jäsenelle vastaisen toimen laillisuutta. Kun riita-asiassa on kyse maksuvaateista, valituslautakunnalla on täysi toimivalta. 2. Sanotun rajoittamatta 77 artiklassa määrättyä valituslautakunnalle tehty valitus otetaan tutkittavaksi vain, — kun tämän säännöstön 79 artiklassa tarkoitettu hallinnollinen valitus on tehty aikaisemmin pääsihteerille tai tarkastuslautakunnalle ja — hallinnollinen valitus on hylätty nimenomaisella päätöksellä tai implisiittisesti. 3. Edellä olevasta 2 kohdasta poiketen koulujen hallinnollisten lautakuntien ja johtokunnan päätöksistä voidaan valittaa suoraan valituslautakuntaan. – –”
3)

Direktiivin 2006/112 206, 250 ja 252 artiklaa sekä verotuksen neutraalisuuden periaatetta on tulkittava niin, että ne eivät ole esteenä sellaiselle kansallisen oikeuden säännökselle, jollaisesta on kyse pääasiassa ja josta seuraa, että kyseisessä säännöksessä mainitulla veronmaksajalla on velvollisuus laskea, kantaa ja maksaa omaisuuden pakkotäytäntöönpanona toteutetusta myynnistä maksettavan arvonlisäveron määrä eikä hänellä ole mahdollisuutta vähentää ostoihin sisältyvää veroa, jota verovelvollinen on maksanut verokauden alusta siihen saakka, kun vero kannetaan verovelvolliselta.
13

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo kuitenkin, että sillä on epäselvyyttä tämän verojärjestelmän yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa. Unionin tuomioistuin on tuomiossaan Schröder (C-450/09, EU:C:2011:198) kylläkin katsonut, että kyseessä on SEUT 63 artiklassa taatun pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus, kun kyseisen jäsenvaltion ulkopuolella asuvat verovelvolliset eivät saa vähentää maksamiaan yksityisiä elatussuorituksia, jotka liittyvät kyseisestä jäsenvaltiosta saatuihin kiinteistövuokratuloihin, vaikka vastaavat maksut ovat yleisesti verovelvollisten maksamina vähennyskelpoisia. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin, että mainitussa tuomiossa Schröder (EU:C:2011:198) unionin tuomioistuin ei lausunut – koska siltä ei tiedusteltu tätä – siitä, onko otettava huomioon se, että kyseinen kansallinen verojärjestelmä perustui niin kutsuttuun vastaavuusperiaatteeseen (Korrespondenzprinzip), jonka mukaan silloin, kun elatussuorituksen maksavalla henkilöllä on oikeus vähentää tällainen suoritus verotuksessa, kyseisen suorituksen saajaa on verotettava siitä.
2

Tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Stanley International Betting Ltd (jäljempänä Stanley International Betting) ja Stanleybet Malta Ltd (jäljempänä Stanleybet Malta) ja toisaalta Ministero dell’Economia e delle Finanze ja Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato ja joka koskee tilannetta, jossa on järjestetty uusi tarjouskilpailu toimiluvista, joiden voimassaolon kesto on lyhyempi kuin aikaisemmin myönnettyjen toimilupien.
6

Mainitun direktiivin 12 artiklan sanamuoto on seuraava: ”Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että kukin yleispalvelu hinnoitellaan seuraavien periaatteiden mukaisesti: — hintojen on oltava kohtuulliset ja sellaiset, että palvelut ovat kaikkien käyttäjien saatavilla heidän maantieteellisestä sijainnistaan riippumatta ja kansalliset erityisolosuhteet huomioon ottaen. Jäsenvaltiot voivat pitää yllä tai ottaa käyttöön sokeille ja heikkonäköisille tarkoitettuja maksuttomia postipalveluja, — hintojen on oltava kustannuslähtöisiä ja kannustettava tehokkaaseen yleispalvelun tarjontaan. Jos yleinen etu niin vaatii, jäsenvaltiot voivat päättää soveltaa koko alueellaan ja/tai ulkomaanpalvelujen osalta yhtenäistä hinnoittelua yksikköhintaan tarjottaviin palveluihin ja muihin postilähetyksiin, — yhtenäisen hinnoittelun käyttäminen ei poista yleispalvelujen tarjoajan tai tarjoajien oikeutta tehdä yksittäisiä hintasopimuksia käyttäjien kanssa, — hinnoittelun on oltava avointa ja syrjimätöntä, — jos yleispalvelun tarjoajat soveltavat erityishintoja, esimerkiksi yrityksille, joukkolähetysten postittajille tai eri käyttäjiltä saadun postin kokoajille tarjottavien palveluiden osalta, niiden on noudatettava avoimuuden ja syrjimättömyyden periaatteita sekä hintojen että niihin liittyvien ehtojen osalta. Hintoja ja niihin liittyviä ehtoja on sovellettava samalla tavalla sekä sellaisten kolmansien osapuolten välillä että kolmansien osapuolten ja yleispalvelun tarjoajien välillä, jotka tarjoavat vastaavia palveluja. Kaikkien tällaisten hintojen on oltava myös sellaisten käyttäjien, erityisesti yksityisten käyttäjien ja pienten ja keskisuurten yritysten, saatavilla, jotka lähettävät postilähetyksiä samoin ehdoin.”
15

Tämän 17.12.2009 annetun ympäristö-, luonnonsuojelu- ja meriministerin asetuksen 1 §:n 1 ja 4 momentissa säädetään seuraavaa: ”1. Jätteiden jäljitettävyyden valvontajärjestelmä, jäljempänä myös Sistri, jota ympäristönvalvonnan poliisiyksikkö (Comando carabinieri per la Tutela dell’Ambiente) hoitaa, aloittaa toimintansa a) 180. päivänä tämän asetuksen voimaantulosta sellaisten vaarallisten jätteiden alkuperäisten tuottajien osalta – [asetuksen nro 152/2006] 212 §:n 8 momentissa tarkoitetut toimijat mukaan lukien –, joilla on yli 50 työntekijää, mainitun [asetuksen nro 152/2006] 184 §:n 3 momentin c, d ja g kohdassa tarkoitettujen vaarattomien jätteiden alkuperäisinä tuottajina olevien sellaisten yritysten ja laitosten osalta, joilla on yli 50 työntekijää, kauppiaiden ja välittäjien osalta, sellaisten erityisten jätelajien keräämiseen ja kierrätykseen erikoistuneiden yhteenliittymien osalta, jotka järjestävät jäsentensä jätehuollon, sekä sellaisten [asetuksen nro 152/2006] 212 §:n 5 momentissa tarkoitettujen yritysten osalta, jotka keräävät ja kuljettavat erityisiä jätteitä, sellaisten yritysten ja laitosten osalta, jotka hyödyntävät ja loppukäsittelevät jätteitä, ja tämän asetuksen 5 §:n 10 momentissa tarkoitettujen henkilöiden osalta b) 210. päivänä tämän asetuksen voimaantulosta sellaisten yritysten tai laitosten osalta, jotka ovat vaarallisten jätteiden alkuperäisiä tuottajia –[asetuksen nro 152/2006] 212 §:n 8 momentissa tarkoitetut yritykset ja laitokset mukaan lukien – ja joilla on enintään 50 työntekijää, ja mainitun [asetuksen nro 152/2006] 184 §:n 3 momentin c, d ja g kohdassa tarkoitettujen vaarattomien jätteiden sellaisten alkuperäisten tuottajien osalta, joilla on enintään 50 ja vähintään 11 työntekijää. – – 4. Yritykset ja laitokset, jotka ovat [asetuksen nro 152/2006] 184 §:n 3 momentin c, d ja g kohdassa tarkoitettujen vaarattomien jätteiden alkuperäisiä tuottajia ja joilla on korkeintaan 10 työntekijää, [asetuksen nro 152/2006] 212 §:n 8 momentissa tarkoitetut yritykset, jotka keräävät ja kuljettavat itse vaarattomat jätteensä, siviililain 2135 §:ssä tarkoitetut maatalousyrittäjät, jotka tuottavat vaarattomia jätteitä, ja yritykset ja laitokset, jotka ovat muista kuin [asetuksen nro 152/2006] 184 §:n 3 momentin c, d ja g kohdassa mainituista toiminnoista aiheutuvien vaarattomien jätteiden alkuperäisiä tuottajia, voivat halutessaan osallistua Sistri-järjestelmään edellä 1 momentin b kohdassa säädetystä päivästä alkaen.”
60

Toisaalta on otettava huomioon, että oikeudellisen asemansa perusteella vain mustat taksit voivat hankkia matkustajia, niitä koskee kyyditsemisvelvollisuus, niiden on oltava tunnistettavissa ja kyettävä kuljettamaan pyörätuolilla liikkuvia henkilöitä, niiden kuljettajien on laskutettava palvelunsa taksamittarin avulla ja kuljettajilla on oltava erittäin perusteellinen Lontoon kaupungin tuntemus.
27

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan valituksen käsittelyyn, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska parlamentti on vaatinut, että valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska valittaja on hävinnyt asian, hänet on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.