ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 312/9

Valitus, jonka European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) on tehnyt 26.7.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-604/15, Ertico — ITS Europe v. komissio, 22.5.2019 antamasta tuomiosta

(asia C-572/19 P)

(2019/C 312/11)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) (edustajat: M. Wellinger ja K. T'Syen, avocats)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 22.5.2019 asiassa T-604/15 antaman tuomio

— kumoaa riidanalaisen päätöksen (1) ja vahvistaa valittajan aseman mpk-yrityksenä (mikroyritykset sekä pienet ja keskisuuret yritykset) ja

— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien menettelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kolmeen valitusperusteeseen.

1) Valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe sikäli kuin siinä todetaan, että i) säännöistä, joita soveltaen voidaan todentaa yhdenmukaisesti osallistujien olemassaolo ja oikeudellinen asema sekä niiden toiminnalliset ja taloudelliset edellytykset sellaisten epäsuorien toimien yhteydessä, joita tuetaan avustuksilla Euroopan yhteisön seitsemännestä tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelmasta ja Euroopan atomienergiayhteisön seitsemännestä ydinalan tutkimuksen ja koulutuksen puiteohjelmasta 18.12.2012 annetun komission päätöksen 2012/838/EU (2) liitteessä olevat 1.2.6 ja 1.2.7 kohdat ja ii) tiettyjä yhteisön ohjelmien hallinnointitehtäviä hoitavien toimeenpanovirastojen asemasta 19.12.2002 annetun neuvoston asetuksen N:o 58/2003 (3) 22 artikla liittyvät erillisiin muutoksenhakukeinoihin.

2) Valituksenalaisessa tuomiossa sovelletaan virheellisesti ja rikotaan mpk-suositusta (4) ja loukataan oikeusvarmuutta ja luottamuksensuojaa koskevia oikeudellisia perusperiaatteita (ja tuomio on tämän vuoksi oikeudellisesti virheellinen) toteamalla, että on säännösten mukaan sallittua kieltää valittajalta mpk-yrityksen asema mpk-suosituksen ”tarkoituksen ja hengen”perusteella huolimatta siitä tosiseikasta, että valittaja täyttää muodollisesti mpk-suosituksen edellytykset (mitä valituksenalaisessa tuomiossa ei ole kiistetty).

3) Valituksenalaisessa tuomiossa on ilmeinen arviointivirhe ja se on aineellisesti pätemätön sikäli kuin siinä todetaan, ettei valittajan ”tarvitse kamppailla mpk-yritysten yleensä kohtaamia vaikeuksia vastaan”(ja ettei valittaja tämän vuoksi olisi mpk-yritys mpk-suosituksen ”tarkoituksen ja hengen”mukaisesti).

(1) Euroopan komission validointilautakunnan 18.8.2015 tekemä päätös.

(2) EUVL 2012, L 359, s. 45.

(3) EUVL 2003, L 11, s. 1.

(4) Mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 6.5.2003 annettu komission suositus (EUVL 2003, L 124, s. 36).
1)

Sovelletaanko Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan (1) (N:o 7) 9 artiklaa ennen ”istuntojen” alkamista henkilöön, joka on vakavista rikoksista syytettynä tutkintavankeudessa, johon tuomioistuin on hänet määrännyt sellaisen vaaliprosessin alkamista edeltäneistä teoista, jonka tuloksena hänet on julistettu valituksi Euroopan parlamenttiin, mutta jolta on tuomioistuimen päätöksellä evätty vankilasta poistumista koskeva sellainen poikkeuslupa, jolla hän voisi täyttää kansallisessa vaalilainsäädännössä, johon Euroopan parlamentin jäsenten valitsemisesta yleisillä välittömillä vaaleilla annetun säädöksen 8 artiklassa viitataan, säädetyt edellytykset?
4)

Onko direktiivin 2000/31/EY 14 artiklan 3 kohtaa (myös 12 artiklan 3 kohtaa ja 13 artiklan 2 kohtaa), direktiivin 2001/29/EY (3) 8 artiklan 3 kohtaa ja direktiivin 2004/48/EY 11 artiklan kolmatta virkettä tulkittava siten, että neutraalissa roolissa oleva tallennuspalvelun tarjoaja (välittäjä) voi vedota direktiivin 2000/31/EY 14 artiklan 1 kohdassa säädettyyn vastuuvapauteen myös silloin, kun sitä vastaan on nostettu kieltokanne, ja onko kieltotuomio tällaista välittäjää vastaan näin ollen sallittu vain siinä tapauksessa, että välittäjällä on ollut tosiasiallista tietoa laittomasta toiminnasta tai laittomista tiedoista, vai onko tällainen kieltotuomio sallittu silloinkin, kun tallennuspalvelun tarjoaja ei konkreettisen kehotuksen jälkeen viipymättä poista laittomiksi väitettyjä sisältöjä tai estä niihin pääsyä, ja loukkauksen toteava oikeuden päätös on tehty?
1)

Onko yksinomainen toimivalta, joka unionilla on SEUT 2 artiklan 1 kohdan mukaan luettuna yhdessä SEUT 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa niiden jäsenvaltioiden rahapolitiikan alalla, joiden rahayksikkö on euro, esteenä tällaisen jäsenvaltion oikeudelliselle toimelle, jossa säädetään jäsenvaltion julkisyhteisöjen velvollisuudesta ottaa vastaan euroseteleitä täytettäessä viranomaisten asettamia rahallista suoritusta koskevia velvoitteita?
2)

Jos sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa on sen vakuutusyrityksen kotipaikka, jonka toimilupa on peruutettu ja jolle on määrätty väliaikainen selvittäjä, säädetään, että väliaikaisen selvittäjän määräämisen yhteydessä kaikkien tätä yhtiötä vastaan tuomioistuimissa vireillä olevien asioiden käsittely on keskeytettävä, onko muiden jäsenvaltioiden tuomioistuinten sovellettava näitä oikeussääntöjä vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta (Solvenssi II) 25.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/138/EY 274 artiklan nojalla silloinkin, jos siitä ei säädetä nimenomaisesti niiden kansallisessa lainsäädännössä?
2)

Voidaanko vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS (2) säännösten, jotka koskevat eksekvatuurimenettelyn periaatteita ja jotka vahvistetaan [sen] 8 artiklan 2‒4 kohdassa sekä 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa, joiden mukaan ”sekä tuomion antanut valtio että täytäntöönpanovaltio voivat myöntää yleisen armahduksen tai armahduksen” (1 kohta) ja ”vain tuomion antanut valtio voi tehdä päätöksen sellaisen tuomion uudelleenkäsittelyä koskevien hakemusten johdosta, jolla on määrätty tämän puitepäätöksen mukaisesti täytäntöön pantava rangaistus” (2 kohta), ja 17 artiklan 1 kohdan [ensimmäisessä] virkkeessä, jonka mukaan ”rangaistuksen täytäntöönpanoon sovelletaan täytäntöönpanovaltion lainsäädäntöä”, mukaan antaa yhtenäistuomio, jossa otetaan huomioon rangaistukset, jotka on määrätty Euroopan unionin jäsenvaltiossa annetulla tuomiolla, joka on otettu täytäntöön pantavaksi toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa yhdessä tässä valtiossa annetun tuomion kanssa yhtenäistuomiolla?
C 288/31

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Koblenz (Saksa) on esittänyt 5.6.2019 — Remondis GmbH v. Abfallzweckverband Rhein-Mosel-Eifel

(asia C-429/19)

(2019/C 288/38)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Koblenz

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Remondis GmbH

Vastapuoli: Abfallzweckverband Rhein-Mosel-Eifel

Muu osapuoli: Landkreis Neuwield

Ennakkoratkaisukysymys

Onko julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU (1) 12 artiklan 4 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että kyse on yhteistyöstä jo siinä tapauksessa, että omalla alueellaan jätehuollosta vastaava hankintaviranomainen ei itse hoida kokonaisuudessaan jotain jätehuoltotehtävää, josta se on kansallisen oikeuden mukaan yksin vastuussa ja joka edellyttää useita työvaiheita, vaan antaa toiselle hankintaviranomaiselle, joka on siihen nähden itsenäinen ja omalla alueellaan myös vastuussa jätehuollosta, tehtäväksi suorittaa vastiketta vastaan jonkin tarpeellisista työvaiheista?

(1) EUVL 2014, L 94, s. 65.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court of the United Kingdom (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 27.5.2019 — The Software Incubator Ltd v. Computer Associates (UK) Ltd

(asia C-410/19)

(2019/C 255/36)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Valittaja: The Software Incubator Ltd

Vastapuoli: Computer Associates (UK) Ltd

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Kun ohjelmistokopio toimitetaan päämiehen asiakkaille sähköisesti eikä millään fyysisellä välineellä, onko kyseessä ”tavara” siinä merkityksessä kuin tätä termiä käytetään kauppaedustajan määritelmässä jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18.12.1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY (1) (jäljempänä direktiivi) 1 artiklan 2 kohdassa?

2) Kun tietokoneohjelmisto toimitetaan päämiehen asiakkaille siten, että tietokoneohjelmiston kopion käyttöön myönnetään ainaislisenssi, onko kyseessä ”tavaroiden myynti” siinä merkityksessä kuin tätä termiä käytetään kauppaedustajan määritelmässä direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa?

(1) EYVL 1986, L 382, s. 17.
Kanne 23.5.2019 — Euroopan komissio v. Unkari

(asia C-400/19)

(2019/C 255/34)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Sipos, A. Lewis ja E. Manhaeve)

Vastaaja: Unkari

Vaatimukset

Komissio vaatii unionin tuomioistuinta toteamaan,

— ettei Unkari ole noudattanut Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 34 artiklan ja maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 (1) mukaisia velvoitteitaan, koska se on erityisesti a mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló, 2009. évi XCV. Törvény- nimisen lain (vuoden 2009 laki XCV, jolla tavarantoimittajia kielletään harjoittamasta maataloustuotteisiin ja elintarvikkeisiin kohdistuvia sopimattomia kauppatapoja) 3 §:n 2 momentin u kohdassa asettanut rajoituksia maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden myyntihintojen määräytymiselle;

— että Unkari on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Vuoden 2009 lailla XCV, jolla tavarantoimittajia kielletään harjoittamasta maataloustuotteisiin ja elintarvikkeisiin kohdistuvia sopimattomia kauppatapoja (jäljempänäTfmtv), otettiin käyttöön kyseisten tuotteiden vähittäismyyntihintojen vahvistamista koskevia alakohtaisia säännöksiä.

Komissio katsoo, että Tfmtv:n 3 §:n 2 momentin u kohta ei liity maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden ominaispiirteisiin vaan yksinomaan niiden myyntijärjestelyihin, joten sitä on pidettävä tuomiossa Keck ja Mithouard tarkoitettuja myyntijärjestelyjä koskevana säännöksenä (ks. tuomio 24.11.1993, Keck ja Mithouard, C-267/91 ja C-268/91, EU:C:1993:905). Kyseisen säännöksen vaikutusten arvioinnin perusteella on todettava, että nämä vaikutukset ovat sellaisia, että ne vastaavat SEUT 34 artiklassa tarkoitettuja jäsenvaltioiden välisen kaupan määrällisiä rajoituksia.

Komission mukaan Tfmtv:n 3 §:n 2 momentin u kohta ei todellisuudessa vaikuta samalla tavoin sekä kotimaisten että maahantuotujen tuotteiden myyntiin, eikä se ole asianmukainen eikä oikeasuhteinen keino minkään siihen liitetyn tavoitteen toteuttamiseksi.

(1) Maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1308/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 671).
C 230/23

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Ruotsi) on esittänyt 3.5.2019 — Novartis AG v. Patent- och registreringsverket

(asia C-354/19)

(2019/C 230/28)

Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Novartis AG

Vastapuoli: Patent- och registreringsverket

Ennakkoratkaisukysymys

Kun otetaan huomioon lääkkeiden lisäsuojatodistuksen perustavoite, joka on farmasian alan tutkimuksen kannustaminen unionissa, onko lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta annetun asetuksen (1) 3 artiklan c alakohta, luettuna yhdessä kasvinsuojeluaineiden lisäsuojatodistuksen käyttöön ottamisesta annetun asetuksen 3 artiklan 2 kohdan kanssa, esteenä sille, että hakijalle, jolle on jo myönnetty lisäsuojatodistus sellaisen tuotteen osalta, jota suojaa tuotetta sellaisenaan koskeva voimassa oleva peruspatentti, myönnetään lisäsuojatodistus tuotteen pääasiassa kyseessä olevan kaltaista uutta käyttösovellusta varten, kun uusi käyttösovellus muodostaa uuden käyttöaiheen, jota suojaa erikseen uusi peruspatentti?

(1) Lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta 6.5.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 469/2009 (EUVL 2009, L 152, s. 1).
2.

Toinen kanneperuste — Arvonlisäveron palautuksensaantioikeuden tehokasta vaikutusta koskevan periaatteen loukkaaminen Saksan liittotasavallan kannattama direktiivin 2008/9 20 artiklan 1 kohdan tulkinta estää sellaista verovelvollista, joka ei ole sijoittautunut palautusjäsenvaltioon, käyttämästä tehokkaasti oikeuttaan saada arvonlisävero palautetuksi. Saksan veroviranomaisten hallintokäytännöllä rajoitetaan täten näiden verovelvollisten direktiivin 2006/112 170 ja 171 artiklaan ja direktiivin 2008/9 5 artiklaan perustuvia oikeuksia. Jotta neutraalisuusperiaatetta voidaan noudattaa mahdollisimman pitkälle, direktiivin 2006/112 ja direktiivin 2008/9 tehokas vaikutus edellyttää, että aineellisten edellytysten puolesta olemassa olevat arvonlisäveron palautuksensaantioikeudet voidaan toteuttaa. Komission mukaan sääntelyllä pyritään vaihdannan aikaisemmissa vaiheissa suoritetun arvonlisäveron täydelliseen hyvittämiseen tavaroiden ja palvelujen oston yhteydessä ja näin ollen pitkälti samojen kilpailun edellytysten luomiseen kaikille verovelvollisille myös silloin, kun kyse on rajatylittävistä luovutuksista ja suorituksista. Tämän osalta on käytettävä kaikkia asianmukaisia hallintotoimenpiteitä, joista direktiivissä on säädetty arvonlisäveron palautuksensaantioikeuksien toteuttamiseksi.
2)

Onko direktiivi 97/13/EY 18.9.2003 yhdistetyissä asioissa C-292/01 ja C-293/0 ja 21.2.2008 asiassa C-296/06 annettujen tuomioiden nojalla esteenä kansalliselle lainvoimaiselle ratkaisulle, jossa kyseistä direktiiviä on sovellettu virheellisesti ja/tai sitä on rikottu, siten, että toinen tuomioistuin, jonka on ratkaistava riita-asia, joka perustuu samaan aineelliseen oikeussuhteeseen mutta joka on vaaditun maksun liitännäisen luonteen vuoksi erilainen kuin lainvoimaisesti ratkaistussa asiassa kyseessä ollut maksu, voi jättää soveltamatta tällaista lainvoimaista tuomiota?
1)

Onko nyt tarkasteltavan kaltaista tilannetta — jossa Liettuan kansalainen, jonka asuinpaikka kuolinhetkellä oli mahdollisesti toisessa jäsenvaltiossa mutta joka ei joka tapauksessa ollut koskaan katkaissut yhteyksiään kotimaahansa ja joka muun muassa oli laatinut ennen kuolemaansa Liettuassa testamentin ja jättänyt koko omaisuutensa perilliselleen, joka on Liettuan kansalainen, ja jossa perimyksen alkamisajankohtana todettiin, että koko jäämistö koostui yksinomaan Liettuassa sijaitsevasta kiinteästä omaisuudesta, ja tämän toisen jäsenvaltion kansalainen, joka on perittävän leski, ilmaisi selkeästi aikomuksensa luopua kaikista vaateista perittävän jäämistöön, ei osallistunut Liettuassa vireille pantuun oikeudenkäyntiin ja hyväksyi liettualaisten tuomioistuinten toimivallan ja Liettuan lainsäädännön soveltamisen — pidettävä asetuksessa N:o 650/2012 (1) tarkoitettuna perintöasiana, jolla on rajat ylittäviä vaikutuksia ja johon kyseistä asetusta on sovellettava?
—

Ensinnäkin u nionin yleinen tuomioistuin teki SEUT 107 artiklan 1 kohdan ja SEUT 108 artiklan 2 kohdan vastaisesti virheen todetessaan, ettei komissio tehnyt oikeudellista virhettä eikä kohdannut vakavia vaikeuksia katsoessaan, ettei A/S Femern Landanlægille Tanskan rautateiden sisämaayhteyksiä varten annetuilla valtiontakauksilla ja -lainoilla voitu vääristää kilpailua, sillä merkitykselliset markkinat eivät ole kilpailulle avoimet. Valittajat väittävät, että tämä unionin yleisen tuomioistuimen virheellinen päätelmä perustuu neljään oikeudelliseen virheeseen, jotka vastaavat seuraavia valitusperusteen osia: a) Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei A/S Femern Landanlægille annetuilla valtiontakauksilla ja -lainoilla ole kilpailuvaikutuksia, vaikka (Femern A/S:n operoima) kiinteä yhteys ja (Femern Landanlægin operoimat) Tanskan rautateiden sisämaayhteydet muodostavat yhden yhtenäisen hankkeen ja Femern A/S:lle annettujen valtiontakausten ja -lainojen on jo todettu voivaan vääristää kilpailua. b) Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, etteivät markkinat rautateiden infrastruktuurin hallinnoimiselle Tanskassa ole oikeudellisesti kilpailulle avoimet. c) Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, etteivät markkinat rautateiden infrastruktuurin hallinnoimiselle Tanskassa ole tosiasiallisesti kilpailulle avoimet. d) Rautateiden infrastruktuurin rakentamisen ja ylläpidon markkinat, jotka ovat kilpailulle avoimet, ovat erilliset rautateiden infrastruktuurin hallinnoimisen ja ohjauksen markkinoista niiden suppeassa merkityksessä.
1)

Onko arvonlisäverodirektiivin 2006/112/EY (1) täytäntöönpanotoimenpiteistä annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 282/2011 (2), jota on muutettu palvelujen suorituspaikan osalta 7.10.2013 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella N:o 1042/2013 (3), 13 b artiklaa ja 31 a artiklaa tulkittava siten, että pääasiassa esillä olevan kaltaista konesalipalvelua, jossa elinkeinonharjoittaja tarjoaa asiakkailleen konesalissa sijaitsevia laitekaappeja oheishyödykkeineen asiakkaan servereiden sijoittamiseen, on pidettävä kiinteän omaisuuden vuokrauksena?
3)

Onko edellä ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen annettujen vastausten perusteella Euroopan unionin oikeutta tulkittava siten, että se on esteenä pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa ei pidetä unionin oikeuden vastaista veronkantoa vastaavana tapausta, jossa verovelvollinen on korvannut rikosoikeudellisen vahingon esitutkinnan aikana saadakseen seuraamuksen puolitetuksi, kun ei ole olemassa verosaatavaa koskevaa maksuperustetta, jonka olisivat vahvistaneet siihen toimivaltaiset viranomaiset, tai rikostuomioistuimen antamaa lainvoimaista tuomiota, mutta veroviranomaiset ovat verotarkastuksen yhteydessä määränneet verovelvolliselle lisäverovelvoitteita samalta ajanjaksolta ja sellaisen summan suuruisena, joka on jo ollut valtion viranomaisten käytettävissä, ja vero on kannettu perusteettomasti maksuhetkestä siihen ajankohtaan saakka, jona verorasite on määritetty verosaatavaa koskevan maksuperusteen nojalla tai lainvoimaisen rikostuomion perusteella?
1)

Onko syyttäjäviranomaisen riippumattomuutta täytäntöönpanovallasta arvioitava siihen asemaan nähden, joka sillä on asianomaisessa kansallisessa oikeusjärjestyksessä? Jos kysymykseen vastataan kieltävästi, on kysyttävä, minkä kriteerien mukaan riippumattomuutta täytäntöönpanovallasta on arvioitava.
1.

Unionin yleisen tuomioistuimen toisesta kanneperusteesta tekemä arvio Unionin yleinen tuomioistuin ei pidä Mylène Troszczynskin riidanalaista tviittiä hänen parlamentin jäsenen tehtäviensä yhteydessä ilmaisemana mielipiteenä, koska se liittyy täsmälliseen tapahtumaan, jonka on tarkoitus tapahtua Ranskassa ja koska sitä ei voida rinnastaa yleiseen kannanottoon ajankohtaisista tapahtumista tai parlamentin käsittelemistä asioista, jotka ovat välttämättömiä ominaisuuksia, jotta mielipiteeseen voidaan soveltaa pöytäkirjassa määrättyä suojaa. Unionin yleinen tuomioistuin teki ilmeisen arviointivirheen, koska — jokainen parlamentin jäsen on oman maansa vaaleilla valittu henkilö, joka edustaa äänestäjiään, ja heidän on säilytettävä toimikautensa ajan välttämätön yhteys äänestäjiin tuomalla esiin muun muassa asioita, jotka kiinnostavat tai koskevat heitä, — parlamentin jäsenille tehdyssä tiedonannossa 11/2003 olevassa periaatteessa nro 2 ei tehdä tällaista erottelua, — vartalon kokonaan peittävän hunnun käyttäminen julkisella paikalla koskee äänestäjiä Ranskassa, mutta myös kaikissa Euroopan maissa, ja tämä islaminuskon ulkoinen tunnusmerkki on julkiseen elämään ja naisten oikeuksiin liittyvä yleinen aihe, — unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt soveltaa asiassa Patriciello esitettyjä periaatteita.
1.

Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan 3 kohdan rikkominen (yhdessä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 51 artiklan 1 kohdan kanssa) Unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan 3 kohtaa (luettuna yhdessä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 51 artiklan 1 kohdan kanssa), koska se on soveltanut virheellisesti kyseisen määräyksen sisältämää osapuolia koskevaa velvollisuutta, jonka mukaan ”edustajan on oltava asianajaja”. Unionin yleinen tuomioistuin ulottaa liiallisesti vaatimukset asianajajan riippumattomuuteen. Unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan 3 kohdan sanamuoto ja merkitys eivät kuitenkaan oikeuta unionin yleisen tuomioistuimen tällaista tulkintaa. Tätä tulkintaa ei myöskään tueta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Se ei ole ennakoitavissa ja loukkaa oikeusvarmuuden periaatetta.
C 131/20

Valitus, jonka Wallapop, S.L. on tehnyt 5.12.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-186/17, Unipreus v. EUIPO — Wallapop (wallapop), 3.10.2018 antamasta tuomiosta

(asia C-763/18 P)

(2019/C 131/25)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Valittaja: Wallapop, S.L. (edustajat: D. Sarmiento Ramírez-Escudero ja N. Porxas Roig, abogados)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Unipreus, S.L.

Vaatimukset

— Valituksenalainen tuomio on kumottava ainoassa valitusperusteessa esitetyistä syistä ja on todettava, etteivät riidanalaiset palvelut ole samankaltaisia.

— Unipreus on velvoitettava korvaamaan Wallapopille sekä ensimmäisessä oikeusasteessa pidetyssä menettelyssä aiheutuneet että unionin tuomioistuimessa pidettävässä menettelyssä aiheutuvat oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Wallapop, S.L. valittaa unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) 3.10.2018 asiassa T-186/17 antamasta tuomiosta, (1) joka koskee väitemenettelyä, jonka Unipreus, S.L. -yhtiö pani vireille sitä vastaan, että Wallapop, S.L. oli hakenut kuviomerkin rekisteröimistä EU-tavaramerkiksi (hakemus nro 13 268 941).

Valituksen ainoassa valitusperusteessa väitetään, että on rikottu Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (2) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa (nykyistä Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa) ja oikeuskäytäntöä, jossa palvelujen välisen samankaltaisuuden arviointia tulkitaan.

Valittaja perustaa valitusperusteen erityisesti siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti kriteerejä, jotka oikeuskäytännössä on vahvistettu tavaramerkkien välisen samankaltaisen käytön määrittämiseksi; se on pääasiallisesti jättänyt huomiotta markkinoille saattamisen käsitteen ja palvelut, joita verkossa toimivalla markkinapaikalla tavallisesti tarjotaan tämän lakisääteisen ja oikeuskäytäntöön perustuvan käsitteen mukaan; eli kyseessä ovat välityspalvelut eivätkä markkinoille saattamista koskevat tai samankaltaiset palvelut.

Tällainen unionin yleisen tuomioistuimen tekemä virheellinen arviointi koskee sitten myös kyseessä olevien palvelujen välisen samankaltaisuuden tarkastelua, jonka se tuomiossaan tekee soveltamalla tätä koskevia oikeuskäytännössä vahvistettuja kriteerejä (kuten palvelujen luonne, jakelukanavat, kohde sekä palveluista syntyvä mielikuva tai niiden välinen kilpailu ja täydentävyys).

(1) Tuomio 3.10.2018, Unipreus v. EUIPO — Wallapop (wallapop) (T-186/17, ei julkaistu, EU:T:2018:640)

(2) EUVL 2009, L 78, s. 1.