Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Yhteinen kauppapolitiikka - Kansalliset ulko- ja turvallisuuspoliittiset toimenpiteet - Viennin rajoitukset - Velvoite noudattaa yhteisön lainsäädäntöä

(EY:n perustamissopimuksen 113 artikla)

2 Yhteinen kauppapolitiikka - Yhteinen vientijärjestelmä - Pakotetoimenpiteet Serbiaa ja Montenegroa vastaan - Mainittuihin kolmansiin valtioihin kohdistuvan viennin kieltäminen - Lääkintätarvikkeita koskeva poikkeus - Kansalliset toimenpiteet, joilla rajoitetaan muista jäsenvaltioista säännönmukaisesti toteutettavaa vientiä koskevia maksuja - Rajoituksia ei voida hyväksyä - Perusteltavuus oikeusvarmuuden perusteella - Perusteltavuuden puuttuminen

(EY:n perustamissopimuksen 113 artikla; neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2603/69 1 ja 11 artikla ja neuvoston asetus (ETY) N:o 1432/92)

3 Yhteinen kauppapolitiikka - Yhteisön lainsäädännön vastaiset kansalliset toimenpiteet - Toimenpiteiden perusteleminen sopimuksilla, jotka on tehty ennen ETY:n perustamissopimusta - Edellytykset - Kansallisen tuomioistuimen arviointi

(EY:n perustamissopimuksen 113 ja 234 artikla)

Tiivistelmä

4 Jäsenvaltioiden on käytettävä ulko- ja turvallisuuspolitiikan alan toimivaltaansa noudattaen yhteisön oikeutta ja erityisesti niitä yhteisön säännöksiä, joita yhteisö on antanut perustamissopimuksen 113 artiklan mukaisen yhteisen kauppapolitiikan alalla. Jäsenvaltiot eivät voi vedota sellaisten kansallisten toimenpiteiden, joiden vaikutuksesta tiettyjen tuotteiden vienti estyy tai vähenee, jäämiseen yhteisen kauppapolitiikan ulkopuolelle sillä perusteella, että kyseisillä toimenpiteillä tavoitellaan ulko- ja turvallisuuspoliittisia päämääriä.

5 Perustamissopimuksen 113 artiklan mukaisen yhteisen kauppapolitiikan, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön Euroopan talousyhteisön ja Serbian ja Montenegron tasavaltojen välisen kaupan kieltämisestä annetulla asetuksella (ETY) N:o 1432/92 ja yhteisen vientimenettelyn käyttöönotosta annetulla asetuksella (ETY) N:o 2603/69, vastaista on se, että jäsenvaltio A toteuttaa Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston hyväksymän päätöslauselman 757 (1992) tehokkaaksi soveltamiseksi toimenpiteitä, joilla kielletään kyseisen jäsenvaltion alueelle talletettujen serbialaisten tai montenegrolaisten varojen vapauttaminen jäsenvaltion B kansalaisen jäsenvaltiosta B Serbian tai Montenegron tasavaltoihin viemien tarvikkeiden viennin maksamiseksi sillä perusteella, että jäsenvaltio A hyväksyy tällaisen viennin maksamisen vain silloin, kun vienti tapahtuu jäsenvaltion A alueelta ja kun sen asetuksen (ETY) N:o 1432/92 mukaisesti toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet pakoteasetuksen mukaisesti ennakkoluvan tällaiselle viennille, vaikka Yhdistyneiden kansakuntien pakotekomitea on luokitellut kysymyksessä olevat tarvikkeet yksinomaan lääkinnällisiin tarkoituksiin käytettäviksi ja vaikka jäsenvaltion B toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet kyseisille tarvikkeille vientiluvan asetuksen (ETY) N:o 1432/92 mukaisesti.

Asetuksen (ETY) N:o 2603/69 1 artiklassa säädetään näet viennin vapauden periaatteesta yhteisön tasolla, ja artiklaa on tulkittava niin, että siinä kielletään niiden viennin määrällisten rajoitusten lisäksi, jotka koskevat vientiä yhteisöstä kolmansiin maihin, myös jäsenvaltioiden toteuttamat toimenpiteet, jotka vaikutukseltaan vastaavat määrällisiä rajoituksia, koska tällaisten toimenpiteiden soveltamisen seurauksena voi olla vientikielto. Koska kysymyksessä olevat toimenpiteet rajoittavat tavaroiden maksamista, joka on vientitoimenpiteiden toteuttamisen olennainen osa, ne merkitsevät viennin määrällistä rajoitusta.

Lisäksi koska pakotteiden tehokas soveltaminen on mahdollista varmistaa asetuksen (ETY) N:o 1432/92 mukaisella muiden jäsenvaltioiden soveltamalla lupamenettelyllä, asetuksen (ETY) N:o 2603/69 11 artiklaan turvautuminen ei ole enää perusteltua; kyseisessä artiklassa jäsenvaltiot oikeutetaan ottamaan käyttöön tai soveltamaan viennin määrällisiä rajoituksia, jotka ovat perusteltuja erityisesti yleisen turvallisuuden kannalta.

6 Kansalliset toimenpiteet, jotka osoittautuvat perustamissopimuksen 113 artiklan mukaisen yhteisen kauppapolitiikan ja sen täytäntöönpanemiseksi annettujen yhteisön säädösten vastaisiksi, ovat perusteltuja perustamissopimuksen 234 artiklan nojalla vain silloin, jos tällaiset toimenpiteet ovat välttämättömiä kyseisen jäsenvaltion sellaisten velvollisuuksien toteuttamisen varmistamiseksi, joita sillä on kolmansia maita kohtaan ennen perustamissopimuksen voimaantuloa tai kyseisen jäsenvaltion yhteisöön liittymistä tehdyn valtiosopimuksen johdosta.

Ennakkoratkaisumenettelyssä yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei kuitenkaan ole todeta, mitä velvollisuuksia asianomaisella jäsenvaltiolla on aikaisemman valtiosopimuksen perusteella eikä selvittää näiden velvollisuuksien rajoja sen määrittelemiseksi, miltä osin nämä velvollisuudet estävät kysymyksessä olevien yhteisön oikeuden säännösten soveltamisen, vaan tämä tehtävä kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle.