ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

On todettava, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on evännyt espanjalaisen Sistema Nacional de Saludin (kansallinen terveysjärjestelmä) edunsaajilta korvauksen sellaisista lääketieteellisistä kuluista, joita heille on syntynyt toisessa jäsenvaltiossa sairaalahoidosta, jota on saatu sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (1) 22 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdan mukaisesti, siltä osin kuin korvauksen taso siinä jäsenvaltiossa, jossa hoitoa annetaan, on alhaisempi kuin Espanjan lainsäädännössä säädetty
1)

Onko 29.4.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/83/EY (1) 11 artiklan 1 kohdan e alakohtaa — ottamatta huomioon 28.7.1951 tehdyn pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen (Geneven yleissopimus) 1 artiklan C kohdan 5 alakohdan toista virkettä — tulkittava niin, että pakolaisasema lakkaa jo silloin, kun direktiivin 2 artiklan c alakohdassa tarkoitettu pakolaisella oleva sellainen perusteltu pelko vainotuksi joutumisesta, jonka johdosta pakolaisasema myönnettiin, on lakannut eikä pakolaisella ole muita perusteita pelätä joutuvansa vainotuksi direktiivin 2 artiklan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla?
5.

Kun otetaan huomioon, että — luovuttamisesta annetun Alankomaiden lain (Overleveringswet (OLW)) (2) 6 §:n 2 ja 5 momentin säännösten mukaan henkilöitä, jotka eivät ole Alankomaiden kansalaisia mutta joilla on toistaiseksi voimassa oleva lupa oleskella Alankomaissa, kohdellaan samalla tavalla kuin Alankomaiden kansalaisia ja että — kyseisistä säännöksistä seuraa, että näihin ryhmiin kuuluvien henkilöiden luovuttamisesta on kieltäydyttävä, jos eurooppalainen pidätysmääräys koskee lainvoimaisen vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa, ovatko OLW:n 6 §:n 2 ja 5 momentti vastoin EY 12 artiklassa määrättyä syrjintäkieltoa siitä syystä, että tarkoitettua samanlaista kohtelua ei sovelleta muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin, joilla on EY 18 artiklan 1 kohtaan perustuva oleskeluoikeus ja jotka eivät menetä tätä oleskeluoikeuttaan tuomitun lainvoimaisen vapausrangaistuksen takia, mutta joilla ei ole toistaiseksi voimassa olevaa lupaa oleskella Alankomaissa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 79/18

Valitus, jonka MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung ja Mikroprozessorlabor ovat tehneet 17.1.2008 asiassa T-459/05, MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung ja Mikroprozessorlabor v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto, 8.11.2007 annetusta tuomiosta

(Asia C-17/08)

(2008/C 79/31)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittajat: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroporzessordatenverarbeitung ja Mikroprozessorlabor (edustaja: Rechtsanwalt W. Göpfert)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vaatimukset

— valituksenalainen tuomio on kumottava siltä osin kuin sillä hylättiin kanteessa esitetyt vaatimukset

— toisen valituslautakunnan 19.10.2005 tekemä päätös R 1059/2004-2 on kumottava ja

— vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valitus koskee sitä, että yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antamassa valituksenalaisessa tuomiossa tulkittu virheellisesti.

Tämä virheellinen tulkinta on johtanut virheelliseen tulokseen eli sanamerkkiä ”manufactoring score card” koskevan yhteisön tavaramerkkihakemuksen hylkäämiseen. Kysymys ei ole vain siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi on sisällöllisesti virheellinen, vaan myös siitä, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisia erottamiskykyä ja vapaana pitämisen tarvetta koskevia edellytyksiä on tulkittu täysin väärin yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen ja kohdeyleisön osalta

Ei ole hyväksyttävissä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jakanut kysymyksessä olevan sanayhdistelmän sen osatekijöihin ja tällä perusteella evännyt suojan. Tällä tavoin suoritettu jakaminen ei vastaa sitä, miten ”tavanomainen” kohdeyleisö tavaramerkin kokonaisuudessaan nähdessään arvioi merkkiä ja sen merkitystä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi virheellisesti perustanut erottamiskyvyn puuttumisen ja vapaana pitämisen tarpeen olemassaolon siihen, että sanayhdistelmä koostuu osatekijöistä, joita liiketoiminnassa käytetään tavallisesti asianomaisten palvelujen tarkoituksen ja tehtävän ilmaisemiseksi. Tämä kohdeyleisö ei kuitenkaan tunnistaisi mitään välittömästi nähtävissä olevaa tarkoitusta yhteisön tavaramerkkiä, joka muodostuu kolmen englantilaisen sanan muodostamasta sanayhdistelmästä ”manufacturing score card”, koskevalle hakemukselle. Näin ollen yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut erottamiskyvyn välttämättömät vähimmäisedellytykset täyttyvät eikä haettu merkki myöskään osoita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 92/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de Primera Instancia no 4 de Bilbao (Espanja) on esittänyt 5.2.2008 — Asturcom Telecomunicaciones S.L. v. Cristina Rodríguez Nogueira

(Asia C-40/08)

(2008/C 92/31)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de Primera Instancia no 4 de Bilbao

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Asturcom Telecomunicaciones S.L.

Vastaaja: Cristina Rodríguez Nogueira

Ennakkoratkaisukysymys

Voiko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/EY (1) mukainen kuluttajansuoja merkitä sitä, että tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu sellaisen lopullisen välitystuomion pakkotäytäntöönpanoa koskeva hakemus, joka on annettu ilman kuluttajan osallistumista asian käsittelyyn, voi arvioida viran puolesta, onko välityslauseke pätemätön, ja tämän seurauksena kumota välitystuomion, jos se katsoo, että kyseisessä välityssopimuksessa on kuluttajan oikeuksia loukkaava kohtuuton sopimusehto?

(1) EYVL L 95, s. 29.
—

On todettava, että Maltan tasavalta ei ole noudattanut satamavaltioiden suorittamasta valvonnasta 19.6.1995 annetun neuvoston direktiivin 95/21/EY (1) 12 artiklan 1 kohdan ja liitteen VII mukaisia velvoitteitaan, koska se on säätänyt kansallisessa lainsäädännössään, että tarkastajat, jotka eivät täytä kyseisen direktiivin liitteessä VII vahvistettuja vaatimuksia, hyväksytään, jos he ovat toimivaltaisen viranomaisen palveluksessa satamavalvontatehtävissä 1.5.2004
2.

Onko direktiivin 91/439/ETY 8 artiklan 2 kohtaa tulkittava niin, että vaikka asuinpaikkajäsenvaltio on ensimmäisessä kysymyksessä kuvaillussa tapauksessa velvollinen tunnustamaan toisessa jäsenvaltiossa annetun ajoluvan sillä seurauksella, että ajoluvan haltijalla on asuinpaikkajäsenvaltiossaan lähtökohtaisesti oikeus moottoriajoneuvon kuljettamiseen, mutta asuinpaikkajäsenvaltiolla on kuitenkin liikenneturvallisuussyistä oikeus tämän ajoluvan haltijan aiheuttaman merkittävän vaaran torjumiseksi tutkia hänen ajokykynsä niiden seikkojen valossa, jotka aikaisemmin johtivat ajoluvan poistamiseen asuinpaikkajäsenvaltiossa ja joiden ei ole katsottava poistuneen sen myötä, että Euroopan unionin toisessa jäsenvaltiossa on myöhemmin annettu ajolupa?
(iv)

ensimmäinen osa: sillä, että se piti ilmeisesti virheellisesti riidattattomana ja siten toteennäytettynä sellaista seikkaa, joka on olennaisen tärkeä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittaman harkinnan kannalta (ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lähti virheellisesti siitä, että komissio ei ollut riitauttanut sitä, että kantaja oli toteuttanut kirjanpidollisia toimenpiteitä sekä tehnyt sellaisia rahoituksellisia ja taloudellisia päätöksiä, joita ei olisi voitu muuttaa 15 kuukauden määräajassa, riidanalaisen tuomion 137 kohta) toinen osa: toteamalla, että yrityksellä, joka on pelkästään esittänyt pyynnön tukijärjestelmän piiriin pääsemisestä, on oikeus saada luottamuksensuojaa (riidanalaisen tuomion 125–140 kohta)
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 8/7

Valitus, jonka Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG on tehnyt 5.11.2007 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-46/06, Galileo Lebensmittel GmbH/Co. KG v. Euroopan yhteisöjen komissio, 28.8.2007 antamasta tuomiosta

(Asia C-483/07 P)

(2008/C 8/13)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (edustaja: Rechtsanwalt K. Bott)

Muu osapuoli: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

1. Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston 28.8.2007 antama tuomio on kumottava ja

2. vastaajan tekemä päätös siitä, että verkkotunnus galileo.eu varataan, on julistettava mitättömäksi.

3. Vastaaja on velvoitettava korvaamaan valitusmenettelyssä ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

4. Vaatimuksiin 2 ja 3 nähden toissijaisesti vaaditaan, että asia on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen ja vastaaja on velvoitettava korvaamaan valitusmenettelyssä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää valituksessaan, että yhteisön oikeutta, toisin sanoen EY 230 artiklan 4 kohtaa, on rikottu (yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan toinen virke). Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on syyllistynyt tällaiseen rikkomiseen, koska se jätti valittajan kanteen tutkimatta sillä perusteella, että päätös, josta valittaja nosti kanteen ja jolla vastaaja varasi verkkotunnuksen galileo.eu, ei koskenut valittajaa erikseen. Valittaja katsoo, että kun otetaan huomioon sillä oleva tavaramerkkioikeus saksalaiseen sanamerkkiin Galileo, komissiolle asetuksessa N:o 874/2004 annettu oikeusasema rekisteröintimenettelyssä sekä se, että verkkotunnus galileo.eu on kaupan pidettävä taloushyödyke ja se voidaan luovuttaa vain kerran, komission päätös varata verkkotunnus galileo.eu itselleen koskee valittajaa erikseen yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
186.

Ensinnäkin EVM-sopimuksen tulkintaa ja soveltamista koskevien riitojen on oltava yhteydessä perussopimusten kohteeseen. Kuten ilmenee vertailusta SEUT 259 artiklan 1 kohdassa määrättyyn jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan kanteeseen jäsenvaltioiden kesken, SEUT 273 artikla ei koske riitoja perussopimusten tulkinnasta. Pelkkä asiayhteys on riittävä. Koska tehtävien vahvistamisen on SEUT 273 artiklan mukaan oltava seurausta välityssopimuksesta, sen lisäksi riittää, jos tällaisen välityssopimuksen kohde on yhteydessä unionin perussopimusten kohteeseen. Tällöin ei edellytetä, että jokaisen sopimuksesta lähtöisin olevan riidan on ehdottomasti oltava yhteydessä unionin perussopimuksiin.
285

Jos unionin toimea tarkasteltaessa ilmenee, että sillä on kaksi eri tarkoitusta tai että siinä on kahdenlaisia tekijöitä, ja jos toinen näistä on yksilöitävissä toimen pääasialliseksi tarkoitukseksi tai tekijäksi, kun taas toinen on ainoastaan liitännäinen, on käytettävä yhtä ainoaa oikeusperustaa, toisin sanoen sitä, jota toimen pääasiallinen tai määräävä tarkoitus tai tekijä edellyttää. Jos sen sijaan todetaan, että toimella on useampi samanaikainen tarkoitus tai siinä on useita tekijöitä, joita ei voida erottaa toisistaan ja joista mikään ei ole toiseen nähden liitännäinen, jolloin on mahdollista soveltaa useita perussopimusten määräyksiä, tällaista toimea annettaessa on poikkeuksellisesti käytettävä vastaavia eri oikeusperustoja (lausunto 1/15 (EU:n ja Kanadan välinen PNR-sopimus), 26.7.2017, EU:C:2017:592, 77 kohta ja tuomio 4.9.2018, komissio v. neuvosto (Kazakstanin kanssa tehty sopimus), C-244/17, EU:C:2018:662, 37 kohta).
21

Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Antippaksen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja Antippas on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
2.

Puitepäätöksen 2008/675 johdanto‑osan 1, 5, 7, 8, 9 ja 14 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(1) Euroopan unioni on asettanut tavoitteekseen pitää yllä ja kehittää vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta. Tavoitteen saavuttamisen edellytyksenä on, että jäsenvaltioissa annettuja tuomioita koskevat tiedot voidaan ottaa huomioon tuomion antaneen jäsenvaltion ulkopuolella uusien rikosten ehkäisemiseksi ja uudessa rikosprosessissa. – – (5) Olisi vahvistettava periaate, jonka mukaan muissa jäsenvaltioissa annetuilla tuomioilla olisi oltava vastaavat vaikutukset kuin jäsenvaltioiden omien tuomioistuinten kansallisen lainsäädännön mukaisesti antamilla tuomioilla riippumatta siitä, ovatko vaikutukset kansallisen lainsäädännön mukaan tosiseikkoja taikka prosessioikeudellisia tai aineellisoikeudellisia seikkoja. Tämän puitepäätöksen tarkoituksena ei kuitenkaan ole yhdenmukaistaa vaikutuksia, joita aiempien tuomioiden olemassaololla on kansallisen lainsäädännön mukaan, ja toisessa jäsenvaltiossa annetut aiemmat tuomiot on otettava huomioon ainoastaan siinä määrin, kuin aiemmat kansalliset tuomiot otetaan kansallisen lainsäädännön mukaan huomioon. – – (7) Toisessa jäsenvaltiossa annetulla tuomiolla olisi oltava vastaavat vaikutukset kuin kansallisen tuomioistuimen antamalla tuomiolla niin rikosoikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa, itse rikosoikeudenkäynnissä kuin tuomion täytäntöönpanovaiheessa. (8) Jos jossain jäsenvaltiossa meneillään olevassa rikosprosessissa on saatavilla tietoja toisessa jäsenvaltiossa annetusta aiemmasta tuomiosta, olisi mahdollisuuksien mukaan pyrittävä välttämään asianomaisen henkilön kohtelua epäedullisemmin kuin jos aiempi tuomio olisi ollut kansallinen tuomio. (9) Puitepäätöksen 3 artiklan 5 kohta olisi tulkittava, muun muassa johdanto‑osan 8 kappaleen mukaisesti, siten, että jos kansallinen tuomioistuin katsoo uudessa rikosprosessissa otettuaan huomioon toisessa jäsenvaltiossa määrätyn aiemman tuomion, että tietyn asteisen rangaistuksen määrääminen kansallisen lainsäädännön asettamissa rajoissa olisi kohtuuttoman ankaraa rikoksentekijää kohtaan hänen olosuhteensa huomioon ottaen, ja jos rangaistuksen tarkoitus voidaan saavuttaa lievemmällä rangaistuksella, kansallinen tuomioistuin saa alentaa rangaistuksen tasoa tämän mukaisesti, jos näin olisi voitu toimia myös puhtaasti kansallisessa tapauksessa. – – (14) Puuttuminen tuomioon tai sen täytäntöönpanoon kattaa muun muassa tilanteet, joissa aiemmassa tuomiossa määrätty seuraamus on toisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan sulautettava tai sisällytettävä toiseen seuraamukseen, joka puolestaan on tämän jälkeen tosiasiallisesti pantava täytäntöön, mikäli ensimmäistä tuomiota ei ole jo pantu täytäntöön tai sen täytäntöönpanoa ei ole siirretty toiseen jäsenvaltioon.”
9.

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin, että unionin tuomioistuimella on runsaasti oikeuskäytäntöä, joka koskee päätöksen N:o 1/80 13 artiklaa; ( 10 ) unionin tuomioistuin on katsonut muun muassa, että kyseiseen määräykseen sisältyvä standstill-lauseke on esteenä sille, että jäsenvaltio ottaa käyttöön uusia rajoituksia, jotka koskevat mahdollisuutta perheenyhdistämiseen, paitsi jos tällainen rajoitus on perusteltavissa yleistä etua koskevalla pakottavalla syyllä, sillä voidaan taata tavoitellun hyväksyttävän päämäärän toteutuminen eikä sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen päämäärän saavuttamiseksi. ( 11 ) Vaikka unionin tuomioistuin on jo todennut, että onnistuneen kotoutumisen takaamisen tavoite voi olla yleistä etua koskeva pakottava syy, ( 12 ) se on kuitenkin myös katsonut, että edellytys, jonka mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuvan Turkin kansalaisen puolison, joka haluaa tulla tämän valtion alueelle perheenyhdistämisen perusteella, on todistettava etukäteen, että hän on hankkinut perustaidot kyseisen valtion virallisessa kielessä, ylitettiin se, mikä on tarpeen kyseisen päämäärän saavuttamiseksi, koska todistuksen puuttuminen riittävän kielitaidon hankkimisesta johti automaattisesti perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen hylkäämiseen ilman, että arvioinnissa otettiin huomioon yksittäistapauksen erityisiä olosuhteita. ( 13 ) X on väittänyt ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että ulkomaalaislain 9 §:n 12 momentin 5 kohta ei ole yhteensopiva päätöksen N:o 1/80 13 artiklan kanssa, koska sillä ylitetään se, mikä on tarpeen onnistuneen kotoutumisen tavoitteen saavuttamiseksi, koska kielikokeen läpäiseminen on ainoa keino maassa asuvan ulkomaalaisen osoittaa kotoutumiskykynsä ilman, että muita kriteereitä otettaisiin huomioon. X väittää myös, että todellisuudessa tästä vaatimuksesta ei ole mahdollista poiketa, koska tämän kokeen läpäisemättä jättäminen johtaa perheenyhdistämistä varten tehdyn oleskelulupahakemuksen hylkäämiseen.
64.

Kuten useat osapuolet ovat huomautuksissaan esittäneet, tilanne, johon EKP on tällä hetkellä Italian tasavallan kanssa joutunut ja jolle on ominaista pitkä oikeudellisen epävarmuuden jakso siltä osin kuin on kyse mahdollisuudesta eläkeoikeuksien siirtämiseen, on omiaan estämään asianomaisia, joilla on jo jonkin verran työkokemusta, vastaanottamasta työtä EKP:n palveluksessa. Tämä estävä vaikutus on sitäkin merkittävämpi sen vuoksi, että muut unionin toimielimet, elimet tai organisaatiot, joihin sovelletaan henkilöstösääntöjä ja muuhun henkilöstöön sovellettavia palvelussuhteen ehtoja ja joiden kanssa EKP tietyssä määrin kilpailee kokeneista työntekijöistä, kykenevät takaamaan tämän siirron. Tämä tilanne on myös vaikeasti sovitettavissa yhteen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa, koska sen työntekijöitä, jotka ovat Italian kansalaisia, kohdellaan epäedullisemmin kuin muista jäsenvaltioista tulevia työntekijöitä, jotka EKP on itse ottanut palvelukseen tai jotka työskentelevät unionin muissa toimielimissä. Tässä tarkastelun vaiheessa on todettava, että EKP:lle ja sen työntekijöille koituvat riskit, joihin tässä ratkaisuehdotuksessa on viitattu, näyttävät toteutuneen tässä konkreettisessa tapauksessa.
43.

Tästä seuraa erityisesti, että tämän tavoitteen saavuttamiseksi Petruhhin-mekanismin täytäntöönpanossa on edellytettävä sitä, että se jäsenvaltio, jonka kansalainen luovuttamispyynnön kohteena oleva unionin kansalainen on, on oman oikeutensa nojalla toimivaltainen asettamaan kyseisen henkilön syytteeseen alueensa ulkopuolella tehdyistä teoista. ( 28 ) Eurooppalaisen pidätysmääräyksen, jonka mahdollisesti antaa jäsenvaltio, jonka kansalainen kyseinen henkilö on, on lisäksi ainakin koskettava samoja tekoja, joihin kyseisen henkilön on luovuttamispyynnössä esitetty syyllistyneen. ( 29 ) Mikäli luovuttamispyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on ilmoittanut jäsenvaltiolle, jonka kansalaisuus pyynnön kohteena olevalla henkilöllä on, kaikista oikeudellisista seikoista ja tosiseikoista, jotka luovuttamista pyytänyt kolmas valtio on ilmoittanut luovuttamispyyntönsä yhteydessä, se, ettei ensin mainittu jäsenvaltio anna kohtuullisessa ajassa eurooppalaista pidätysmääräystä, voi mahdollistaa jälkimmäiselle jäsenvaltiolle kyseisen henkilön luovuttamisen. ( 30 )
111.

Siltä osin kuin kyse on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarkoittamasta päinvastaisesta tilanteesta, jossa kolmannen maan kansalainen ilmoittaa ennen harkinta-ajan päättymistä, ettei hän halua tehdä rikoksesta epäillyistä rikosilmoitusta, voitaisiin todella katsoa, että asianomainen henkilö on tehnyt päätöksen siitä, tekeekö hän yhteistyötä, ja että tästä syystä harkinta-ajalla on ollut oikeusvaikutuksia. Tällaisella säännöllä ei mielestäni taattaisi ihmiskaupan uhrien suojelua, jos sen lisäksi ei toteutettaisi erityisiä varotoimenpiteitä. Jäsenvaltion pitäisi direktiivin 2004/81 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti varmistua siitä, että tämä päätös on tehty ”perustellusti” ja että se perustuu kyseessä olevan kolmannen maan kansalaisen vapaaseen tahtoon ja tietoiseen valintaan eikä pelottelu- tai kostotoimiin, joiden kohteena tämä voisi olla uudelleen. On nimittäin huomattava, että uhrin hyväksikäytön lisäksi ihmiskaupalle on ominaista rikoksentekijän fyysistä ja psyykkistä väkivaltaa käyttämällä saama taloudellinen ja psyykkinen vaikutusvalta uhriin. Harkinta-ajan tehokkaan vaikutuksen takaamiseksi olisi siis ensiarvoisen tärkeää varmistua siitä, että harkinta-aikaa ei perusteettomasti lyhennetä, kun uhrilla ei ole ollut aikaa toipua kokemuksistaan tai päästä rikokseen syyllistyneiden henkilöiden vaikutuspiiristä. ( 56 )
102.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bezirksgericht Bleiburgin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Oikeudenkäynti‑ ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili‑ tai kauppaoikeudellisissa asioissa (’asiakirjojen tiedoksianto’) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta 13.11.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1393/2007 8 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä ratkaisun antaneen valtion kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan määräaika asetuksen N:o 1393/2007 mukaisesti tiedoksi annetulla oikeudenkäyntiasiakirjalla konkretisoitua päätöstä koskevan oikeussuojakeinon käyttämiselle alkaa kulua kyseisen asiakirjan tiedoksi antamisesta eikä vasta sen jälkeen, kun kyseisen artiklan 1 kohdassa asiakirjan vastaanottamisesta kieltäytymiselle asetettu yhden viikon määräaika on päättynyt. 2) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili‑ ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 46 artiklaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että muussa kuin kontradiktorisessa menettelyssä annetun ratkaisun tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä, kun kyseisen ratkaisun osalta on käytettävissä oikeussuojakeino muulla kuin sen jäsenvaltion virallisella kielellä, jossa vastaajalla on asuinpaikka, tai jos kyseisellä jäsenvaltiolla on useita virallisia kieliä, muulla kuin yhdellä näistä virallisista kielistä, ja kun sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa ratkaisu on annettu, oikeussuojakeinon käyttämiselle asetettu määräaika, jota ei voida jatkaa, on vain kahdeksan kalenteripäivää. 3) SEUT 18 artiklaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta tilanteeseen, jossa oikeudenkäyntiasiakirjan vastaanottaja on jättänyt käyttämättä oikeuttaan kieltäytyä vastaanottamasta tiedoksiannettavaa asiakirjaa asetuksen N:o 1393/2007 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
23.

Direktiivin 77/388 9 artiklan 2 kohdan b alakohta on luonteeltaan täysin erilainen. Sen tarkoituksena ei ole säännellä yksityiskohtaisesti kuljetuspalveluja yleensä suhteessa muunlaisiin palveluihin, vaan ainoastaan säätää yksityiskohtaisesti yhdestä kuljetuspalveluihin liittyvästä seikasta eli niiden suorituspaikasta. Tässä yhteydessä on muistettava, että arvonlisäveron alaisten liiketoimien suorituspaikkaa koskevan sääntelyn ensisijainen merkitys liittyy siihen, että suorituspaikka ratkaisee sen, kenellä on verotusvalta näihin liiketoimiin. Jos liiketoimi jollain tavoin koskee useampaa kuin yhtä jäsenvaltiota (esim. kuljetus yhdestä jäsenvaltiosta toiseen), kyseisen liiketoimen suorituspaikan määrittelemisen periaatteet vaikuttavat olennaisesti siihen, miten verotusoikeus jakautuu näiden jäsenvaltioiden kesken. Yleisenä periaatteena tällaisissa tapauksissa on se, että vero pitää kantaa tavaran tai palvelun tosiasiallisessa kulutuspaikassa.