Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarve

(EY 230 artiklan neljäs kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohta)

2. Ympäristö – Ilman pilaantuminen – Direktiivi 2003/87 – Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallinen jakosuunnitelma

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohta)

3. Ympäristö – Ilman pilaantuminen – Direktiivi 2003/87 – Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallinen jakosuunnitelma

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohta)

4. Ympäristö – Ilman pilaantuminen – Direktiivi 2003/87 – Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallinen jakosuunnitelma (NAP)

(EY 226 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohta)

5. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Toimet, jotka voivat vaikuttaa tiettyyn oikeudelliseen tilanteeseen

(EY 230 artikla)

6. Ympäristö – Ilman pilaantuminen – Direktiivi 2003/87 – Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallinen jakosuunnitelma

(EY 88 artiklan 3 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohta)

7. Ympäristö – Ilman pilaantuminen – Direktiivi 2003/87 – Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallinen jakosuunnitelma

(EY 88 artiklan 3 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohta)

8. Ympäristö – Ilman pilaantuminen – Direktiivi 2003/87 – Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallinen jakosuunnitelma (NAP)

(EY 87 ja EY 88 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/87)

Tiivistelmä

1. Luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostama kumoamiskanne voidaan tutkia vain siltä osin kuin tällä henkilöllä on intressi saada riidanalainen toimi kumotuksi. Tällainen intressi edellyttää, että riidanalaisen toimen kumoamisella saattaa sinällään olla oikeudellisia seurauksia ja että kanteen lopputuloksesta voisi näin olla hyötyä sen nostajalle.

Kun on kyse komission päätöksestä, joka koskee kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallista jakosuunnitelmaa ja jossa kyseinen suunnitelma on hylätty ainoastaan sikäli kuin siinä määrättiin tietyistä jälkikäteen tapahtuvista päästöoikeuksien mukauttamistoimenpiteistä, pitäen niitä yhteensopimattomina kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetun direktiivin 2003/87 liitteessä III olevien perusteiden nro 5 ja nro 10 kanssa, oikeussuojan tarpeen olemassaolo riippuu tutkintamenettelyn oikeudellisesta luonteesta ja komission direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan mukaisesta päätösvallasta ja erityisesti siitä, sisältyykö kyseiseen päätökseen koko jakosuunnitelman kattava lupa.

(ks. 96 ja 98 kohta)

2. Komission kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetun direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan mukaisesti jäsenvaltion ilmoituksen jälkeen suorittaman kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallisen jakosuunnitelman ennakkovalvonnan lopputuloksena ei välttämättä ole hyväksymispäätös, koska komission on puututtava asiaan vain siltä osin kuin se katsoo tarpeelliseksi vastustaa ilmoitetun jakosuunnitelman tiettyjä osia ja tehdä hylkäävän päätöksen siinä tapauksessa, että jäsenvaltio on kieltäytynyt muuttamasta jakosuunnitelmaansa. Lisäksi vastustamisen ja hylkäävän päätöksen on tapahduttava kolmen kuukauden kuluessa jakosuunnitelman ilmoittamisesta. Näiden puuttuessa ilmoitetusta jakosuunnitelmasta nimittäin tulee lopullinen, ja siihen sovelletaan laillisuusolettamaa, joka antaa jäsenvaltiolle oikeuden sen toteuttamiseen kyseisen jakokauden aikana. Näin ollen tämä erityinen valvonta perustuu olettamaan valtion toimenpiteen laillisuudesta, joka on ainoastaan väliaikaisen toteuttamiskiellon alainen. Tästä seuraa, että mitään komission päätöstä, jolla hylätään jakosuunnitelma tai tiettyjä sen osia, myös siinä tapauksessa, että komissio hyväksyy päätöksessä nimenomaisesti sen joitakin muita osia tai ilmoittaa perusteluja sille, miksi se ei aio vastustaa jakosuunnitelmia, ja siinä tapauksessa, että päätös sisältää mainittuun jakosuunnitelmaan tehtyjen muutosten hyväksymisen, ei voida pitää sellaisena hyväksyvänä toimena, jolla luodaan oikeuksia, koska tässä yhteydessä ilmoitetut toimenpiteet ovat luonteeltaan sellaisia, että ne eivät tarvitse tällaista hyväksyntää.

(ks. 115 kohta)

3. Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetun direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan nojalla aloitetulla tutkintamenettelyllä pyritään, komission harjoittaman ennakkovalvonnan mahdollisuutta lukuun ottamatta, turvaamaan jäsenvaltioille oikeusvarmuus ja mahdollistamaan varmuuden saaminen nopeasti siitä, miten ne voivat kyseisen jakokauden aikana kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallisen jakosuunnitelmansa perusteella jakaa päästöoikeuksia ja hoitaa päästöoikeuksien kaupan järjestelmää. Koska jakokauden kesto on rajallinen, sekä komissiolla että jäsenvaltioilla on perusteltu intressi saada kaikki jakosuunnitelman sisältöä koskevat mielipide-erot nopeasti ratkaistuiksi ja välttyä siltä vaaralta, että komissio vastustaa jakosuunnitelmaa jossakin vaiheessa sen voimassaoloaikaa. Lisäksi direktiivin 2003/87 tavoitteiden toteutuminen sekä kustannustehokkaasti että taloudellisesti estyisi siksi, että jakosuunnitelmien toteuttaminen on kielletty, ennen kuin komissio on tehnyt hyväksyvän päätöksen.

(ks. 117 ja 118 kohta)

4. Koska komissiolla ei ole jäsenvaltion ilmoittamaan kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansalliseen jakosuunnitelmaan nähden yleistä hyväksymisvaltaa sen täsmällisessä merkityksessä, sen, että komissio ei ole vastustanut jakosuunnitelmaa kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetun direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetun kolmen kuukauden määräajan loppuun mennessä, ei voida katsoa synnyttäneen oikeudellista olettamaa tai hypoteesia jakosuunnitelman hyväksymisestä. Tältä osin komissiolla on vain rajallinen valvonta- ja hylkäämisvalta, joka rajoittuu kyseisen direktiivin liitteessä III lueteltuihin perusteisiin ja sen 10 artiklan säännöksiin. Näin ollen tämän määräajan päättymisen ainoana seurauksena on, että jakosuunnitelmasta – johon sovelletaan laillisuusolettamaa, jos komissio ei ole sitä vastustanut – tulee lopullinen ja jäsenvaltio voi toteuttaa sen ilman, että komission yleinen lupa on tarpeen. Tätä arviointia tukee se, että kyseisen direktiivin 9 artiklan 3 kohdassa ei säädetä nimenomaisesta säännöstä, jolla otettaisiin käyttöön oikeudellinen olettama tai hypoteesi, millä lisäksi vaarannettaisiin komissiolle EY 226 artiklassa annettu valvontavalta, jota sen on voitava käyttää.

(ks. 120–122 kohta)

5. Jo pelkästä päätöksen päätösosasta sinällään voi syntyä oikeusvaikutuksia, ja se voi näin ollen olla jollekulle vastainen, olivatpa tämän päätöksen taustalla olevat syyt mitkä tahansa. Sitä vastoin päätöksen perusteluissa esitetyistä arvioinneista sinänsä ei voida nostaa kumoamiskannetta, ja yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa niiden laillisuutta vain, jos ne ovat jollekulle vastaisen toimen perusteluina välttämätön tuki tämän toimen päätösosalle tai ainakin jos nämä perustelut voivat muuttaa kyseisen toimen päätösosan aineellista sisältöä. Koska toimen päätösosaa ei lähtökohtaisesti voida erottaa sen perusteluista, sitä on tarvittaessa tulkittava ottaen huomioon sen antamiseen johtaneet perustelut.

Näin ollen, koska kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallista jakosuunnitelmaa koskevan komission päätöksen, joka perustuu kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetun direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohtaan, päätösosassa ei oteta oikeudellisesti sitovalla tavalla kantaa sääntöön, kyseisen päätöksen mainittua sääntöä koskevat perustelut ja niiden mahdollinen yhteensoveltuvuus valtiontukia koskevien sääntöjen kanssa eivät kuulu yhteisöjen tuomioistuinten valvonnan alaisuuteen kumoamiskanteessa, joka on nostettu tästä samasta päätöksestä EY 230 artiklan nojalla, eikä taloudellinen toimija voi perustaa oikeussuojan tarvettaan niihin.

(ks. 127 ja 130 kohta)

6. Jäsenvaltion velvollisuus ilmoittaa komissiolle EY 88 artiklan 3 kohdan nojalla kaikki valtiontukisuunnitelmat on oikeudellisesti erillinen ja lähtökohtaisesti kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetun direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan mukaisesta kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallisen jakosuunnitelman ilmoittamisesta riippumaton. Sellaisen päätöksen osalta, joka perustuu tämän direktiivin 9 artiklan 3 kohtaan mutta ei EY 87 ja EY 88 artiklaan, komissiolla on oikeus toteuttaa asianomaisen jakosuunnitelman valtiontukea koskevan osan osalta ainoastaan pintapuolinen arviointi valtiontukia koskevaan lainsäädäntöön nähden, eikä tämän arvioinnin perusteella voida päättää, onko EY 88 artiklan 3 kohdan kolmannessa virkkeessä tarkoitetun muodollisen päätöksen tekeminen mahdollista.

(ks. 133 kohta)

7. Ei kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetulla direktiivillä 2003/87, joka on annettu yksin EY 175 artiklan eikä EY 89 artiklan perusteella, eikä tässä yhteydessä toteutetuilla toimenpiteillä, jotka eivät ole oikeudellisesti sitovia, voida pätevästi rajoittaa valtiontukien valvontaa koskevien sääntöjen ulottuvuutta ja tehokasta vaikutusta. Lukuun ottamatta sitä, että komission on otettava huomioon kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallisen jakosuunnitelman säännösten ja valtiontukia koskevan lainsäädännön välinen mahdollinen ristiriita direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan mukaisessa tutkintamenettelyssä sekä mahdollisuus siitä, että jakosuunnitelman ilmoittaminen voi toimia myös EY 88 artiklan 3 kohdan mukaisena ilmoituksena, kyseinen direktiivi ei voi olla lex specialis, joka mahdollistaisi valtiontukien valvonnan tämän saman 9 artiklan 3 kohdassa säädetyn tutkintamenettelyn puitteissa, jos asianmukaista oikeusperustaa ei ole.

(ks. 132 ja 134 kohta)

8. Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetun direktiivin 2003/87 liitteessä III oleva peruste nro 5, jonka mukaan kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallisten jakosuunnitelmien täytäntöönpanon yhteydessä on myös noudatettava EY 87 ja EY 88 artiklaa, vain ilmentää yhteisön oikeudessa vakiintunutta periaatetta, jonka mukaan kaikki johdetun oikeuden säädökset on toteutettava sellaisella tavalla, että niillä ei loukata perustamissopimuksen määräyksiä eikä mitään muitakaan primaarioikeuden määräyksiä, kuten yleisiä oikeusperiaatteita tai perusoikeuksia. Tämä yleinen velvollisuus noudattaa yhteisön oikeutta ei kuitenkaan voi edellyttää hallinnollisen menettelyn toimittamista kaikkia asiassa merkityksellisiä menettelyllisiä ja aineellisoikeudellisia säännöksiä soveltaen, kuten esimerkiksi EY 88 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annettua asetusta N:o 659/1999, vaan se velvoittaa komission ainoastaan suorittamaan pintapuolisen arvioinnin direktiivin 2003/87 soveltamisen puitteissa. Lopuksi on todettava, että tämän direktiivin 9 artiklan 3 kohdan mukainen tutkintamenettely ei missään tapauksessa anna komissiolle oikeutta sallia jäsenvaltioiden poikkeavan sellaisista yhteisön oikeuden säännöksistä tai määräyksistä, jotka eivät sisälly tähän direktiiviin.

(ks. 135 kohta)