Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset - Yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan rajat - Kysymykset, joilla ei ilmiselvästi ole merkitystä, ja hypoteettiset kysymykset, joihin ei voida antaa hyödyllistä vastausta - Kysymykset, joilla ei ole yhteyttä pääasian oikeudenkäynnin kohteeseen

(EY 234 artikla)

2. Kilpailu - Julkiset yritykset ja yritykset, joille jäsenvaltiot myöntävät erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia - Yritykset, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja - Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan sellaisten pikalähetyspalveluja tarjoavien toimijoiden, joiden hoidettavaksi ei ole annettu yleispalveluja, on maksettava postimaksua - Kyseisestä postimaksusta saatavien tulojen siirtäminen yhtiölle, jolla on yksinoikeus hoitaa yleispalveluja, ei ole sallittua - Perustelut - Tulojen välttämättömyys, jotta kyseinen yritys voi taata yleispostipalvelun - Näyttö - Kansalliset menettelysäännöt - Soveltamisedellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 86 ja 90 artikla (joista on tullut EY 82 ja EY 86 artikla))

Tiivistelmä

1. EY 234 artiklan mukaisessa yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuimien välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityspiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuimen on siten yleensä ratkaistava esitetyt kysymykset.

Yhteisöjen tuomioistuimen on kuitenkin oman toimivaltaisuutensa arvioimiseksi poikkeustapauksissa tutkittava ne olosuhteet, joiden vallitessa kansallinen tuomioistuin esitti ennakkoratkaisukysymyksen. Yhteisöjen tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että pyydetyllä yhteisön oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.

Asiassa 283/81, Cilfit, 6.10.1982 annetussa tuomiossa vahvistetussa oikeuskäytännössä ei mitenkään estetä kansallista tuomioistuinta esittämästä EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisupyyntöä tällaisessa tilanteessa, vaan siinä todetaan, että on yksinomaan kansallisen tuomioistuimen asiana arvioida, onko se, miten yhteisön oikeutta on sovellettava, niin ilmeistä, ettei se jätä tilaa vähäisellekään perustellulle epäilylle, ja näin ollen päättää, ettei se esitä yhteisöjen tuomioistuimelle kansallisessa tuomioistuimessa esille tullutta kysymystä yhteisön oikeuden tulkinnasta.

( ks. 30-31 ja 35 kohta )

2. Se, että jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa annetaan yksinoikeudella postin yleispalvelu yksityisen yrityksen hoidettavaksi, edellytetään, että kaikkien muiden taloudellisten toimijoiden, joiden hoidettavaksi ei ole annettu yleispalvelua, on pikalähetyspalveluja tarjotessaan suoritettava yleispalvelusta vastaavalle yritykselle normaalia kirjemaksua vastaava postimaksu, on ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 86 ja 90 artiklan (joista on tullut EY 82 ja EY 86 artikla) kanssa niitä yhdessä tulkittuina, jos tämä lainsäädäntö on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, paitsi jos voidaan näyttää, että tästä maksusta saatavat tulot ovat välttämättömiä, jotta kyseinen yritys voi taata yleispalvelun tyydyttävissä taloudellisissa olosuhteissa, ja jos kyseisen yrityksen on suoritettava sama maksu sen tarjotessa yleispalveluun kuulumatonta pikalähetyspalvelua.

Tätä näyttöä voidaan esittää kyseisen jäsenvaltion kansallisessa oikeusjärjestyksessä annettujen menettelysääntöjen mukaisesti, edellyttäen, että nämä menettelysäännöt eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia oikeussuojakeinoja, eikä niillä saa tehdä yhteisön oikeudessa myönnettyjen oikeuksien käyttämistä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.

( ks. 63 kohta ja tuomiolauselman 1-2 kohta )