ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yksityisille oikeuksia antavan oikeussäännön riittävän ilmeinen rikkominen – Toimielimellä ei ole harkintavaltaa – Pelkkä yhteisön oikeuden rikkominen on riittävää (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 78–82 kohta)

2. Vahingonkorvauskanne – Maailman kauppajärjestö – WTO-sopimuksiin ei ole mahdollista vedota yhteisön toimen laillisuuden riitauttamiseksi ─ Poikkeukset – Yhteisön toimi, jonka tarkoituksena on WTO-sopimusten täytäntöönpano tai jossa on nimenomainen ja täsmällinen viittaus WTO-sopimuksiin – Yhteisön banaanintuontijärjestelmä – WTO:n riitojenratkaisuelimen toteama yhteensopimattomuus WTO:n sääntöjen kanssa – Tuomioistuinvalvonta, joka koskee tämän järjestelmän laillisuutta WTO:n sääntöihin nähden – Poissulkeminen (EY 288 artiklan toinen kohta; neuvoston asetukset N:o 404/93 ja N:o 1637/98; komission asetus N:o 2362/98) (ks. 103 ja 106–108 kohta)

3. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yhteisön toimielimet eivät ole toimineet lainvastaisesti – Todellinen vahinko, syy-yhteys ja epätavallinen ja erityinen vahinko – Kumulatiivisuus (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 153 kohta)

4. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – WTO-sopimusten vastaisen yhteisön banaanintuontijärjestelmän ylläpitäminen – Yhdysvaltojen hallinnon toteuttamasta kostotoimenpiteestä aiheutuva vahinko – Syy-yhteys (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 171, 172, 177–179 ja 183 kohta)

5. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yhteisön toimielimet eivät ole toimineet lainvastaisesti – Yhteisön banaanintuontijärjestelmän yhteensopimattomuudesta WTO-sopimusten kanssa aiheutuva vahinko – Vahinko ei ole epätavallinen – Yhteisö ei ole vastuussa (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 191, 192, 194, 199 ja 201 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Sen vahingon korvaamista koskeva kanne, jonka väitetään aiheutuneen siitä, että Amerikan yhdysvallat kantoi kantajan silmälasikoteloiden tuonnista lisämaksua, jonka kantamisen Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelin oli sallinut sen jälkeen, kun yhteisön banaanintuontijärjestelmän oli todettu olevan yhteensopimaton WTO:n perustamissopimuksen liitteinä olevien sopimusten ja pöytäkirjojen kanssa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Kantajat vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan neuvostolle ja komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Alkuperäisestä päätöksestä tehdyn valituksen hylkäämispäätöksestä nostetun kumoamiskanteen vaikutus on, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetaan virkamiehelle vastainen päätös, josta valitus tehtiin.

Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun lisän maksamista jatketaan ilman mitään ikärajoitusta, jos lapsella on vakava sairaus tai vamma, jonka vuoksi hän ei pysty elättämään itseään, sairauden tai vamman koko keston ajan. Tässä säännöksessä ei myönnetä toimivaltaiselle viranomaiselle mitään harkintavaltaa kyseessä olevan lisän myöntämistä tai epäämistä varten, vaan sidottu toimivalta, joka merkitsee, että ehdottomasta ilmaisutavasta, jota käyttäen säännös on laadittu, käy ilmi, että viranomaisen on myönnettävä huollettavana olevasta lapsesta maksettava lisä, kun se toteaa, että siinä luetellut edellytykset täyttyvät.

Koska yhteisön oikeuden säännöksiä, joissa myönnetään oikeus rahallisiin suorituksiin, on tulkittava suppeasti, jokaisessa erityistapauksessa on aiheellista tarkistaa, täyttyykö sellaisen huollettavana olevasta lapsesta maksettavan lisän sosiaalinen tavoite, jonka maksamista jatketaan vain henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan 5 kohdan nojalla.

Tästä seuraa, että kyseessä olevan hallintoviranomaisen on tämän säännöksen soveltamista varten määriteltävä jokaisessa erityistapauksessa ja ottaen huomioon kaikki jokaisen yksittäistapauksen olosuhteet, onko kyseessä vakava sairaus vai vamma, jonka vuoksi kyseessä oleva lapsi ei pysty elättämään itseään ja ilman, että hallintoviranomainen voi turvautua ennalta määriteltyyn objektiiviseen arviointiperusteeseen.

(ks. 37-40 ja 43 kohta)

Viittaukset:asia C-70/91 P, neuvosto v. Brems, 7.5.1992(Kok. 1992, s. I-2973,5 kohta) ja asia T-498/93, Dornonville v. komissio, 30.11.1994 (Kok. H. 1994, s. I-A-257 ja s. II-813, 31 ja 38 kohta).
Kilpailun hakijoiden toimittamien tutkintotodistusten arviointi sen jäsenvaltion oikeuden mukaan, jossa he ovat suorittaneet opintonsa, ei sellaisenaan aiheuta eri jäsenvaltioista peräisin olevien hakijoiden erilaista kohtelua.

Näin ollen kun ura-alueen A toimea koskevassa kilpailuilmoituksessa edellytetään kilpailuun osallistumista varten, että hakija on suorittanut yliopistotutkinnon, jonka perusteella on mahdollista suorittaa tohtorintutkinto, sellaisten hakijoiden poissulkeminen, jotka ovat suorittaneet jäsenvaltiossa myönnetyn yliopistotutkinnon, jonka perusteella tällaista mahdollisuutta ei ole, vaikka tutkinto edellyttääkin kestoltaan kolmen vuoden pituisia opintoja, ei muodosta syrjintää sellaisten tutkintojen haltijoihin nähden, jotka on myönnetty muissa jäsenvaltioissa ja joiden perusteella on näiden valtioiden lainsäädännön mukaan mahdollista suorittaa tohtorintutkinto, vaikka nämä tutkinnot on suoritettu kestoltaan yhtä pitkien opintojen päätteeksi.

Lisäksi sellaisen tutkintotodistuksen edellytystä, jonka perusteella on mahdollista suorittaa tohtorintutkinto, ei voida henkilöstösääntöjen 27 artiklan nojalla, jonka mukaan palvelukseen otettaessa on tarkoitus varmistaa, että toimielin saa palvelukseensa mahdollisimman päteviä virkamiehiä, määritellä mielivaltaiseksi.

(ks. 31 - 36 kohta)

Viittaukset: asia T-16/90, Panagiotopoulou v. parlamentti, 11.2.1992 (Kok. 1992, s. II-89, 55 kohta) ja asia T-299/97, Alonso Morales v. komissio, 9.12.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-249 ja s. II-1227).
Sen arvioimiseksi, onko kyseessä yhteisön tavaramerkin tosiasiallinen käyttö yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 56 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa mielessä, asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 40 säännön 5 kohdan perusteella on otettava huomioon käsiteltävänä olevalle tapaukselle ominaiset tosiseikat ja olosuhteet ottaen huomioon asetuksen N:o 2868/95 22 säännön 2 kohdan sanamuoto, jonka mukaan tavaramerkin käytön todistamiseksi tarvittavista tiedoista ja todisteista on ilmettävä tämän käytön paikka, aika, laajuus ja laji.

Tältä osin tavaramerkin nykyisten tai aikaisempien haltijoiden erityisillä tilanteilla ei ole merkitystä, koska todellista käyttöä koskevan näytön tulee todistaa, että tavaramerkki on ollut tehokkaasti esillä asianomaisilla markkinoilla mitättömyysvaatimuksen tekopäivää edeltäneen viiden vuoden ajanjakson aikana riippumatta siitä kysymyksestä, kuka tavaramerkin haltija oli kyseisen ajanjakson aikana.

Lisäksi asetuksen N:o 40/94 56 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla käsitteellä ”käyttämättä jättämisen aiheelliset perusteet” viitataan pääasiassa olosuhteisiin, jotka ovat tavaramerkin haltijaan nähden ulkoisia ja jotka estävät tätä käyttämästä tavaramerkkiä, pikemmin kuin tavaramerkin haltijan taloudellisiin vaikeuksiin liittyvien olosuhteiden kaltaisiin olosuhteisiin.

(ks. 36, 40 ja 41 kohta)
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

26 päivänä helmikuuta 2003

Asia T-212/01

Arnaldo Lucaccioni

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Tapaturma- ja ammattitautivakuutus — Vammojen pahentuminen — Yhteisten määräysten 12 artiklassa tarkoitetun määrän ja 14 artiklassa tarkoitetun korvauksen päällekkäisyys”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-387

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan komission 16.11.2000 tekemä päätös, jolla on keskeytetty tutkintamenettely vaatimuksesta, että kantajan ammattitaudin todetaan pahentuneen ja jolla on päätetty olla hyväksymättä tuo vaatimus, sekä esitetään vahingonkorvausvaatimus.

Ratkaisu:

Komission päätös, joka on annettu kantajalle tiedoksi 16.11.2000 päivätyllä kirjeellä ja jolla on keskeytetty yhteisten määräysten 22 artiklassa tarkoitettu menettely ja jolla on päätetty olla hyväksymättä kantajan vaatimus siitä, että tämän ammattitaudin todetaan pahentuneen, kumotaan. Kanne hylätään muilta osin. Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Kanne – Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus – Kohteen ja syiden samanlaisuus – Kanneperusteet ja perustelut, jotka eivät sisälly hallinnolliseen valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti – Tutkittavaksi ottaminen (Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla) Henkilöstö – Sosiaaliturva – Tapaturma- ja ammattitautivakuutus – Tapaturmien ja ammattitautien johdosta suoritettava korvaus – Pysyvän työkyvyttömyyden johdosta maksettava kertakorvaus – Pysyvistä vammoista tai kosmeettisesta haitasta maksettava korvaus – Korvausten yhteismäärää ei voida rajoittaa enintään täydellisen pysyvän työkyvyttömyyden johdosta maksettavan korvauksen määrään (Henkilöstösääntöjen 73 artikla; tapaturma- ja ammattitautivakuutusta koskevien määräysten 12 ja 14 artikla)
Päätöstä tehtäessä harkintavaltaa on käytetty väärin vain silloin, jos objektiivisten, täsmällisten ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on ilmeistä, että päätös on tehty muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi. Tässä suhteessa ei ole riittävää vedota tiettyihin tosiseikkoihin väitteiden tueksi, vaan lisäksi on esitettävä riittävän täsmällisiä, objektiivisia ja yhtäpitäviä todisteita, jotka tukevat näiden seikkojen todenmukaisuutta tai ainakin niiden todennäköisyyttä.

(ks. 28 ja 29 kohta)

Viittaukset: asia C-274/99 P, Connolly v. komissio, 6.3.2001 (Kok. 2001, s. I-1611, 11 kohta); asia T-111/99, Samper v. parlamentti, 5.7.2000 (Kok. H. 2000, s. I-A-135 ja s. II-611, 64 kohta) ja asia T-152/00, E v. komissio, 19.9.2001 (Kok. H. 2001, s. I-A-179 ja s. II-813, 68 kohta).
Asia T-99/01

Mystery Drinks GmbH

vastaan

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

”Yhteisön tavaramerkki — Väitemenettely — Aikaisempi kansallinen tavaramerkki Mixery — Kuviomerkin MYSTERY rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi koskeva hakemus — Suhteellinen hylkäysperuste — Sekaannusvaara — Asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 15.1.2003 II-46

Tuomion tiivistelmä

Jos silloin, kun aikaisemman tavaramerkin haltija nostaa yhteisöjen tuomioistuimissa kanteen sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) jonkin valituslautakunnan päätöksestä, joka on tehty yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 42 ja 43 artiklan mukaisessa väitemenettelyssä, virasto ei ota kantaa kantajan väitteisiin eikä riidanalaisen päätöksen kohtaloon vaan toteaa ainoastaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on ”otettava huomioon asianosaisten lausumat”, viraston vaatimuksia ei voida ottaa tutkittavaksi. Jos väliintulija vaatii kanteen hylkäämistä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on työjärjestyksensä 134 artiklan 4 kohdan nojalla kuitenkin tutkittava sen käsiteltäväksi saatettu asia. (ks. 14 ja 15 kohta)

Tutkittaessa aiemman tavaramerkin haltijan yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla esittämää väitettä se, onko tällä tavaramerkillä mahdollisesti vahva erottamiskyky, on todettava joko tavaramerkkiin itseensä liittyvien ominaisuuksien perusteella tai tavaramerkin tunnettuuden perusteella. Tavaramerkkiin itseensä liittyvät ominaisuudet eivät ilmene pelkästään siitä, että tavaramerkin erottamiskyky ei ole heikentynyt kuvailevan termin käytön perusteella ja että tavaramerkki on riittävän omaperäinen, jotta se pystyy täyttämään tehtävänsä tavaramerkkinä. Myöskään pelkkää väitettä siitä, että tavaramerkki on ”kulttimerkki”, ja pelkkiä viittauksia tiettyihin kyseisen tavaramerkin hyväksi tehtyihin mainostoimiin ei voida pitää riittävänä näyttönä tavaramerkin vahvasta erottamiskyvystä, joka perustuu sen tunnettuuteen. (ks. 34 kohta)
229

Toisin kuin Mannesmann väittää, asetuksessa N:o 17, oikeuskäytännössä ja sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa ei edellytetä, että sakot olisi vahvistettava suoraan suhteessa niiden markkinoiden kokoon, joihin vaikutetaan, vaan tämä tekijä on vain merkityksellinen seikka muiden joukossa. Asetuksen N:o 17 mukaisesti, sellaisena kuin sitä on tulkittu oikeuskäytännössä, yritykselle kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätyn sakon on oltava oikeassa suhteessa rikkomiseen kokonaisuutena arvioituna ja kun huomioon otetaan muun muassa rikkomisen vakavuus (ks. vastaavasti asia T-83/91, Tetra Pak v. komissio, tuomio 6.10.1994, Kok. 1994, s. II-755, Kok. Ep. XVI, s. II-1, 240 kohta ja vastaavasti edellä 212 kohdassa mainittu asia Deutsche Bahn v. komissio, tuomion 127 kohta). Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä 96 kohdassa mainituissa yhdistetyissä asioissa Musique diffusion française ym. vastaan komissio antamansa tuomion 120 kohdassa, rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi on otettava huomioon lukuisia seikkoja, joiden luonne ja merkittävyys vaihtelevat sen mukaan, minkä tyyppisestä rikkomisesta kulloinkin on kysymys ja mitkä ovat kyseiseen rikkomiseen liittyvät erityisolosuhteet (ks. myös vastaavasti em. asia Deutsche Bahn v. komissio, tuomion 127 kohta).
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 14.12.2005 − Groupe Fremaux ja Palais Royal vastaan neuvosto ja komissio

(asia T-301/00)

(Yhteisön sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Yhteisön banaanintuontijärjestelmän yhteensopimattomuus Maailman kauppajärjestön (WTO) sääntöjen kanssa – Amerikan yhdysvaltojen vastatoimet: yhteisöstä peräisin olevasta tuonnista WTO:n luvan nojalla kannettava lisämaksu – WTO:n riitojenratkaisuelimen päätös – Oikeusvaikutukset – Yhteisön vastuu, kun sen elimet eivät ole menetelleet lainvastaisesti – Syy-yhteys – Epätavallinen ja erityinen vahinko)

1. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yksityisille oikeuksia antavan oikeussäännön riittävän ilmeinen rikkominen – Toimielimellä ei ole harkintavaltaa – Pelkkä yhteisön oikeuden rikkominen on riittävää (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 79–83 kohta)

2. Vahingonkorvauskanne – Maailman kauppajärjestö – WTO-sopimuksiin ei ole mahdollista vedota yhteisön toimen laillisuuden riitauttamiseksi – Poikkeukset – Yhteisön toimi, jonka tarkoituksena on WTO-sopimusten täytäntöönpano tai jossa on nimenomainen ja täsmällinen viittaus WTO-sopimuksiin – Yhteisön banaanintuontijärjestelmä – WTO:n riitojenratkaisuelimen toteama yhteensopimattomuus WTO:n sääntöjen kanssa – Tuomioistuinvalvonta, joka koskee tämän järjestelmän laillisuutta WTO:n sääntöihin nähden – Poissulkeminen (EY 288 artiklan toinen kohta; neuvoston asetukset N:o 404/93 ja N:o 1637/98; komission asetus N:o 2362/98) (ks. 102 ja 105–107 kohta)

3. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yhteisön toimielimet eivät ole toimineet lainvastaisesti – Todellinen vahinko, syy-yhteys ja epätavallinen ja erityinen vahinko – Kumulatiivisuus (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 149 kohta)

4. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – WTO-sopimusten vastaisen yhteisön banaanintuontijärjestelmän ylläpitäminen – Yhdysvaltojen hallinnon toteuttamasta kostotoimenpiteestä aiheutuva vahinko – Syy-yhteys (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 166, 167, 172–174 ja 178 kohta)

5. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yhteisön toimielimet eivät ole toimineet lainvastaisesti – Yhteisön banaanintuontijärjestelmän yhteensopimattomuudesta WTO-sopimusten kanssa aiheutuva vahinko – Vahinko ei ole epätavallinen – Yhteisö ei ole vastuussa (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 183, 184, 186, 191 ja 193 kohta)

Aihe

Sen vahingon korvaamista koskeva kanne, jonka väitetään aiheutuneen siitä, että Amerikan yhdysvallat kantoi kantajan puuvillasta valmistettujen vuodevaatteiden tuonnista lisämaksua, jonka kantamisen Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelin oli sallinut sen jälkeen, kun yhteisön banaanintuontijärjestelmän oli todettu olevan yhteensopimaton WTO:n perustamissopimuksen liitteinä olevien sopimusten ja pöytäkirjojen kanssa

Ratkaisu

Kanne hylätään.

Kantajat vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan neuvostolle ja komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

5 päivänä joulukuuta 2002

Asia T-70/00

Paul Edwin Hoyer

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Väliaikaiset toimihenkilöt — Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpano — Irtisanominen”

Täydellinen teksti hollannin kielellä II-1231

Aihe:

Kanne, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan 24.1.2000 tehty komission päätös, jolla kantajan palvelussuhdetta väliaikaisena toimihenkilönä koskeva sopimus on irtisanottu.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. Kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Väliaikaiset toimihenkilöt – Väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi tehdyn sopimuksen irtisanominen – Hallintoviranomaisen harkintavalta – Tuomioistuinvalvonnan rajat – Päätös väliaikaisen toimihenkilön irtisanomisesta tämän epäonnistuttua kilpailussa

(Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan 2 kohta)

Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi tehdyn työsopimuksen irtisanominen, jota ei tarvitse perustella, jollei sopimuksessa ole toisin määrätty, kuuluu toimivaltaisen viranomaisen harkintavaltaan ja että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi näin ollen kumota irtisanomispäätöksen ja sen taustalla olevat perustelut ainoastaan, jos tämän harkintavallat rajat on ylitetty.

Vaikka sisäisen kilpailun hakijoiden soveltuvuudella tehtäväänsä ei sinänsä ole merkitystä sen kannalta, miten kilpailu on järjestettävä, tämä ei merkitse sitä, että samankaltaisissa tehtävissä väliaikaisena toimihenkilönä työskentelevän hakijan epäonnistuessa kilpailussa toimivaltainen viranomainen ei voisi ottaa tätä epäonnistumista huomioon päättääkseen kyseisen hakijan palvelussuhteen väliaikaisena toimihenkilönä. Jos tämä on työsopimuksen irtisanomisen perusteena, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tutkia tällaisen päätöksen perusteltavuutta ainoastaan, jos voidaan osoittaa, että jätettäessä merkitsemättä kyseinen henkilö varallaololuetteloon tai tehtäessä valintalautakunnan päätöstä on tehty ilmeinen arviointivirhe tai käytetty väärin harkintavaltaa.

(ks. 44, 47 ja 55 kohta)

Viittaukset: asia 181/87, Agazzi Leónard v. komissio, 6.7.1988 (Kok. 1988, s. 3823, 27 kohta); asia T-54/89, V. v. parlamentti, 22.11.1990 (Kok. 1990, s. II-659, 48 kohta); asia T-45/90, Speybrouck v. parlamentti, 28.1.1992 (Kok. 1992, s. II-33, 90 ja 93-95 kohta) ja asia T-51/91, Hoyer v. komissio, 17.3.1994 (Kok. H. 1994, s. I-A-103 ja s. II-341, 27, 36 ja 37 kohta).
Vaikka asian vireillepano on välttämätön toimi sitovan tuomioistuinratkaisun saamiseksi ja vaikka sillä voi olla suoraan lain nojalla tiettyjä vaikutuksia, kuten esimerkiksi vanhentumisen keskeytyminen tai korkojen maksun alkamisajankohdan määräytyminen, se ei kuitenkaan sellaisenaan määritä lopullisesti oikeudenkäynnin osapuolten velvollisuuksia. Näiden velvollisuuksien lopullinen määrittäminen voi nimittäin johtua vain asiaa käsittelevän tuomioistuimen ratkaisusta riippumatta siitä, onko kyseessä yhteisön vai jäsenvaltion tuomioistuin. Kun komissio päättää nostaa kanteen, sen aikomuksena ei ole itse muuttaa riidanalaista oikeudellista tilannetta, vaan se pelkästään aloittaa menettelyn, jonka tarkoituksena on tämän tilanteen muuttaminen tuomioistuimen ratkaisulla.

Oikeus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi on oikeusyhteisön perustavanlaatuinen osatekijä, joka on EY:n perustamissopimukseen perustuvassa oikeusjärjestyksessä taattu siten, että tässä perustamissopimuksessa on määrätty tyhjentävästä oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmästä, jonka tarkoituksena on antaa yhteisöjen tuomioistuimelle toimivalta valvoa toimielinten toimien laillisuutta. Oikeus saattaa asia tehokkaalla tavalla toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi perustuu jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 ja 13 artiklaan.

Se, että päätöksen luonnetta omaamaton menettely ei voi olla kumoamiskanteen kohteena, ei merkitse sitä, että lainkäyttövallan piiriin kuuluvilta evättäisiin oikeus tuomioistuinkäsittelyyn, sillä EY 235 artiklan ja EY 288 artiklan toisen kohdan mukainen sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne on tällöinkin käytettävissä, jos kysymyksessä oleva menettely voi aikaansaada yhteisön vahingonkorvausvastuun.

Vaikka saattaisikin näyttää suotavalta, että yksityisillä olisi käytettävissään vahingonkorvauskanteen lisäksi oikeussuojakeino, jonka avulla ne voivat saada estetyksi — tai loppumaan — toimielinten sellaisen menettelyn, joka ei ole päätöksentekoa mutta joka on omiaan haittaamaan niiden etua, on kuitenkin todettava, ettei perustamissopimuksessa määrätä sellaisesta oikeussuojakeinosta, joka edellyttäisi välttämättä, että yhteisöjen tuomioistuimet antaisivat toimielimille määräyksiä. Yhteisöjen tuomioistuinten asiana ei kuitenkaan ole asettua yhteisön perustuslain antajan paikalle muuttaakseen perustamissopimuksessa määrättyä oikeussuojakeinoja ja oikeudenkäyntiä koskevaa järjestelmää.

(ks. 121—124 kohta)