93.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: I. Asiassa C‑96/16, jossa ennakkoratkaisupyynnön on esittänyt Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona: 1) Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY ei ole esteenä yritystoiminnassa omaksutulle käytännölle, jonka mukaan saatavia luovutetaan tai ostetaan tässä tapauksessa kuvatulla tavalla ja jonka mukaan kuluttajalle ei tarjota mahdollisuutta lakkauttaa velka maksamalla luovutuksensaajalle luovutuksesta maksettu määrä korkoineen, kuluineen ja oikeudenkäyntikuluineen. 2) Direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 1 kohta eivät ole esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jossa vahvistetaan yksiselitteinen peruste, jonka mukaan kuluttajien kanssa tehtyjen lainasopimusten ehto, josta ei ole neuvoteltu ja jossa vahvistetaan viivästyskorkojen korkokanta, joka on yli kaksi prosenttiyksikköä korkeampi kuin pääomalle maksettavien korkojen vuotuinen korkokanta, on kohtuuton, kunhan – tällä oikeuskäytännöllä ei rajoiteta kansallisen tuomioistuimen harkintavaltaa kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehdyn lainasopimuksen ehtojen, jotka eivät vastaa tätä perustetta, kohtuuttomuuden toteamisessa ja – tämä oikeuskäytäntö ei estä sitä, että asiaa käsittelevä tuomioistuin sivuuttaa kyseisen ehdon, jos se pitäisi todeta ”kohtuuttomaksi” kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan nojalla. 3) Direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 1 kohta eivät ole esteenä sille, että sen jälkeen kun lainasopimuksen ehto, jolla vahvistetaan viivästyskorkojen korkokanta yli kaksi prosenttiyksikköä korkeammaksi kuin sovittu pääomalle maksettavan koron korkokanta, todetaan kohtuuttomaksi edellä mainitun oikeuskäytännön nojalla, pääomalle maksettavien korkojen korkokannan vahvistamista koskevaa ehtoa sovelletaan edelleen, kunnes velka on maksettu kokonaan takaisin. II. Asiassa C‑94/17, jossa ennakkoratkaisupyynnön on esittänyt Tribunal Supremo: 1) Direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 1 kohta eivät ole esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jossa vahvistetaan yksiselitteinen peruste, jonka mukaan kuluttajien kanssa tehtyjen lainasopimusten ehto, josta ei ole neuvoteltu ja jossa vahvistetaan viivästyskorkojen korkokanta, joka on yli kaksi prosenttiyksikköä korkeampi kuin pääomalle maksettavien korkojen vuotuinen korkokanta, on kohtuuton, kunhan – tällä oikeuskäytännöllä ei rajoiteta kansallisen tuomioistuimen harkintavaltaa kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehdyn lainasopimuksen ehtojen, jotka eivät vastaa tätä perustetta, kohtuuttomuuden toteamisessa ja – tämä oikeuskäytäntö ei estä sitä, että asiaa käsittelevä tuomioistuin sivuuttaa kyseisen ehdon, jos se pitäisi todeta ”kohtuuttomaksi” kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan nojalla. 2) Direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 1 kohta eivät ole esteenä sille, että sen jälkeen kun lainasopimuksen ehto, jolla vahvistetaan viivästyskorkojen korkokanta yli kaksi prosenttiyksikköä korkeammaksi kuin sovittu pääomalle maksettavan koron korkokanta, todetaan kohtuuttomaksi edellä mainitun oikeuskäytännön nojalla, pääomalle maksettavien korkojen korkokannan vahvistamista koskevaa ehtoa sovelletaan edelleen, kunnes velka on maksettu kokonaan takaisin. 3) Kolmanteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.