ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Euroopan talousalueesta (ETA) tehtyä sopimusta sovellettaessa lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta annetun asetuksen N:o 469/2009 13 artiklan on katsottava tarkoittavan, että lisäsuojatodistus tulee voimaan peruspatentin laillisen voimassaolon päättyessä ajaksi, joka vastaa peruspatenttihakemuksen jättämispäivän ja jonkin ETA-sopimuksessa tarkoitetun valtion alueella myönnetyn ensimmäisen myyntiluvan myöntämispäivän välillä kulunutta aikaa, vähennettynä viidellä vuodella. Tällä ensimmäisellä ETA:ssa annetulla myyntiluvalla ei ole tarkoitus korvata mainitun asetuksen 3 artiklan b alakohdassa säädettyä myyntilupaa, joka annetaan siinä jäsenvaltiossa, jossa hakemus jätetään, vaan sitä koskeva säännös on lisäedellytys siinä tapauksessa, että viimeksi mainittu lupa ei ole ensimmäinen ETA:ssa annettu lupa saattaa kyseinen tuote lääkkeenä markkinoille. Ensimmäisen unionissa annetun myyntiluvan tehtävä on siten puhtaasti ajallinen.

ETA-sopimuksessa, jonka liitteessä II, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen voimaantulosta Liechtensteinin ruhtinaskunnan osalta tehdyn päätöksen N:o 1/95 liitteellä 2, sallitaan se, että viimeksi mainittu voi soveltaa yhteisön lainsäädännön rinnalla sen Sveitsin valaliiton kanssa solmimastaan alueellisesta liitosta johtuvia Sveitsin teknisiä määräyksiä ja standardeja, sallitaan se, että Liechtensteinin ruhtinaskunnassa on samanaikaisesti voimassa kahdenlaisia myyntilupia, nimittäin yhtäältä Sveitsin viranomaisten myöntämiä myyntilupia, jotka tunnustetaan automaattisesti Liechtensteinissa, ja toisaalta sellaisia myyntilupia, jotka myönnetään Liechtensteinissa yhteisön lainsäädännön mukaisesti.

Sveitsin viranomaisten myöntämää myyntilupaa, joka tunnustetaan automaattisesti Liechtensteinissa tämän valtion ja Sveitsin valaliiton välisen alueellisen liiton nojalla, voidaan pitää asetuksen N:o 469/2009 13 artiklassa tarkoitettuna ensimmäisenä myyntilupana, kun se on annettu Euroopan lääkeviraston ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön lupa- ja valvontamenettelyistä ja Euroopan lääkeviraston perustamisesta annetun asetuksen N:o 726/2004 perusteella myöntämää lupaa aikaisemmin tai unionin jäsenvaltion teollisoikeuksista vastaavan toimivaltaisen laitoksen ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/83 perusteella taikka Islannin tasavallan tai Norjan kuningaskunnan tällaisten laitosten myöntämiä lupia aikaisemmin.

ETA:n yhteydessä asetuksen N:o 469/2009 13 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sveitsiläistä hallinnollista myyntilupaa, joka tunnustetaan automaattisesti Liechtensteinissa, on pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna tämän lääkkeen ensimmäisenä myyntilupana ETA:ssa, kun tämä lupa on myönnetty joko Euroopan lääkeviraston tai Euroopan unionin jäsenvaltioiden viranomaisten direktiivin 2001/83 vaatimusten mukaisesti sekä Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan samalle lääkkeelle myöntämiä myyntilupia aikaisemmin.

(ks. 38–41 ja 60 kohta sekä tuomiolauselma)
Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-403/10, Brighton Collectibles vastaan SMHV – Felmar, 27.9.2011 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen SMHV:n neljännen valituslautakunnan 30.6.2010 tekemästä päätöksestä (asia R 408/2009-4), joka koski Brighton Collectibles, Inc:n ja Felmarin välistä väitemenettelyä – Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1) 8 artiklan 4 kohta – Yhteisön sanamerkki ”BRIGHTON” – Väitemenettely, jossa on vedottu aikaisempiin kansallisiin sana- ja kuviomerkkeihin – Kansallisia oikeuksia, joihin asiassa on vedottu, koskevien perustelujen puuttuminen
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa eräät Italian kansalaiset vaativat Saksan liittotasavallalta korvausta vahingosta, jonka he ovat kärsineet sen vuoksi, että heidät tai henkilöt, joiden oikeudenomistajia he ovat, pakkosiirrettiin toisen maailmansodan aikana.
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 22.3.2012 – Italia vastaan komissio

(asia C‑200/11 P)

Muutoksenhaku – Työjärjestyksen 119 artikla – Valtiontuki – Soveltumattomuus yhteismarkkinoille – Komission päätös – Kumoamiskanne – Asetus (EY) N:o 659/1999 – 1 artiklan c alakohta – Olemassa olevan tuen muuttaminen – Asetus (EY) N:o 794/2004 – 4 artiklan 1 kohta – Laivanrakennusteollisuuden väliaikaiset suojajärjestelyt

1. Valtiontuki – Komission päätös, jolla kansallinen toimenpide todetaan EY 87 artiklan 1 kohdan mukaiseksi – Päätöksen ulottuvuuden määrittäminen – Paitsi päätöksen tekstin myös ilmoituksen sisällön ottaminen huomioon (EY 87 artiklan 1 kohta) (ks. 27 kohta)

2. Valtiontuki – Olemassa olevat tuet ja uudet tuet – Toimenpide, jolla olemassa olevien tukien järjestelmää muutetaan – Luokittelu uusiksi tuiksi (Neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan c alakohta; komission asetuksen N:o 794/2004 4 artiklan 1 kohta) (ks. 30 ja 31 kohta)

3. Valtiontuki – Tukisuunnitelmat – Käsittely komissiossa – Komission päätöksen tekemisen aikaan voimassa olevien aineellisen oikeuden sääntöjen soveltaminen (EY 88 artiklan 3 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1177/2002 5 artikla) (ks. 37–39 ja 43 kohta)

4. Valtiontuki – Tukisuunnitelmat – Ilmoittaminen komissiolle – Velvollisuuden laajuus – Ilmoitus, johon on sisällyttävä arvioita suunniteltujen tukien kokonaismääristä, koska nämä vaikuttavat tukien hyväksyttävyyteen (EY 88 artiklan 3 kohta; neuvoston asetus N:o 1177/2002) (ks. 47–49 kohta)

5. Muutoksenhaku – Oikeudellisten perusteiden ja perustelujen esittäminen valituskirjelmässä – Peruste, jota ei ole täsmennetty riittävästi – Tutkimatta jättäminen (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta (ks. 52–54 kohta)

6. Valtiontuki – Komission päätös, jolla kansallinen toimenpide todetaan EY 87 artiklan 1 kohdan mukaiseksi – Perustellun luottamuksen puuttuminen, jos tukijärjestelmän muutos ylittää lupapäätöksen rajat (EY 87 artiklan 1 kohta) (ks. 65–68 kohta)

7. Unionin oikeus – Periaatteet – Yhdenvertainen kohtelu – Käsite – Epäyhdenvertainen kohtelu, joka johtuu valtiontuen myöntämiselle tietyllä markkinasegmentillä annetun luvan ajallisesta rajoittamisesta – Objektiiviset perustelut (Neuvoston asetuksen N:o 1177/2002 5 artikla) (ks. 74–76 kohta)

Aihe

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T‑3/09, Italia vastaan komissio, 3.2.2011 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valtiontuesta C‑20/08 (ex N 62/08), jonka Italia aikoo myöntää muuttamalla laivanrakennusteollisuuden väliaikaisia suojajärjestelyjä koskevaa tukiohjelmaa N 59/04, 21.10.2008 tehdyn komission päätöksen 2010/38/EY (EUVL 2010, L 17, s. 50) kumoamista koskevan vaatimuksen

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 2.2.2012 – Elf Aquitaine vastaan komissio

(asia C‑404/11 P)

Muutoksenhaku – Asetus (EY) N:o 1/2003 – Kilpailu – Kartelli – Natriumkloraattimarkkinat – Yrityksen käsite – Määräävää vaikutusvaltaa koskeva olettama – Olettaman laajuus – Seikat, joilla olettamaa ei voida kumota – Henkilökohtainen sakko – Täysi harkintavalta

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Valitusperusteissa on kyseenalaistettava täsmällisesti jokin unionin yleisen tuomioistuimen perustelujen kohta (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 15, 29, 64, 76, 78 ja 82 kohta)

2. Kilpailu – Unionin säännöt – Kilpailusääntöjen rikkominen – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Taloudellinen kokonaisuus – Arviointiperusteet – Olettama siitä, että emoyhtiö käyttää määräävää vaikutusvaltaa kokonaan omistamissaan tytäryhtiöissä (SEUT 101 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta) (ks. 23, 26, 28, 31, 36, 45–47 ja 57 kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Peruste, joka esitetään ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhaun yhteydessä – Tutkimatta jättäminen (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan 2 kohta) (ks. 33, 64 ja 72 kohta)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakkojen ehkäisevä luonne – Sakkojen suuruus on määritettävä suuremmaksi kuin kilpailusääntöjen rikkomisesta saatu hyöty, ja määrittämisessä on otettava huomioon yrityksen koko (SEUT 101 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 2006/C 210/02 30 kohta) (ks. 86 kohta)

5. Muutoksenhaku – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Toimivallan piiriin ei kuulu unionin yleisen tuomioistuimen yritykselle määrättyjen sakkojen määrästä suorittaman arvioinnin kyseenalaistaminen kohtuusperusteilla (SEUT 101 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla) (ks. 90 kohta)

Aihe

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T‑299/08, Elf Aquitaine vastaan komissio, 17.5.2011 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valittajan EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 11.6.2008 tehdystä komission päätöksestä K(2008) 2626 lopullinen (asia COMP/38.695 – natriumkloraatti) nostaman kumoamiskanteen – Kilpailu – Kartelli – Rajoitettua erityistoimivaltaa ja suhteellisuutta koskevien periaatteiden loukkaaminen – Selvästi virheellinen tulkinta – Puolustautumisoikeuksien ja kohtuullisuusperiaatteen sekä menettelyllisen yhdenvertaisuuden periaatteen loukkaaminen – Perusteluvelvollisuus – Henkilökohtaisen sakon lainvastaisuus

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 23.3.2012 – Thomson Sales Europe

(asia C‑348/11)

Työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohta ja 103 artiklan 1 kohta – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen – Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdan toinen alakohta – Vastaus, josta ei ole vähäisintäkään perusteltua epäilystä – Ennakkoratkaisupyyntö – Pätevyyden arviointi – Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynti – Thaimaassa valmistettujen televisioiden tuonti – Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) toteuttaman tutkimuksen pätevyys – Asetusten (EY) N:o 710/95 ja (EY) N:o 2584/98 pätevyys

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Kansallisen tuomioistuimen toimivalta – Oikeusriidan tosiseikkojen selvittäminen ja arviointi – Ennakkoratkaisukysymyksen tarpeellisuus ja esitettyjen kysymysten merkityksellisyys – Asian arvioimisen kuuluminen kansalliselle tuomioistuimelle (SEUT 267 artikla) (ks. 41 ja 43 kohta)

2. Ennakkoratkaisukysymykset – Tutkittavaksi ottaminen – Kysymykset, jotka on esitetty antamatta riittäviä tietoja asiaa koskevista tosiseikoista ja lainsäädännöstä – Kysymykset, joihin ei voida antaa hyödyllistä vastausta – Perusteita, joiden vuoksi vastaus ennakkoratkaisukysymyksiin on välttämätön, ei ole täsmennetty – Kysymykset, jotka perustuvat kantajan varmistamattomiin väitteisiin – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen (SEUT 267 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohta ja 103 artiklan 1 kohta) (ks. 48, 49, 51, 53, 57 ja 58 kohta)

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal d’instance de Paris – Lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta, Korean tasavallasta, Malesiasta, Singaporesta ja Thaimaasta peräisin olevien väritelevisiovastaanottimien tuonnissa ja käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 27.3.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 710/95 (EYVL L 73, s. 3) pätevyys – Edellä mainitun asetuksen (EY) N:o 710/95 muuttamisesta 27.11.1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2584/98 (EYVL L 324, s. 1) pätevyys – Asetukset, joissa sovelletaan nollaamismenetelmää keskimääräisen painotetun polkumyyntimarginaalin laskemiseen – Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) toteuttaman televisioiden alkuperää koskevan tutkimuksen pätevyys

Ratkaisu

Neljännen ja viidennen kysymyksen tarkastelussa ei ole tullut esille mitään sellaista seikkaa, joka vaikuttaisi lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta, Korean tasavallasta, Malesiasta, Singaporesta ja Thaimaasta peräisin olevien väritelevisiovastaanottimien tuonnissa ja käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 27.3.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 710/95 ja asetuksen N:o 710/95 muuttamisesta 27.11.1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2584/98 pätevyyteen.
Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 29.11.2011 – Tresplain Investment vastaan SMHV

(asia C‑76/11 P)

Muutoksenhaku – Yhteisön tavaramerkki – Asetus (EY) N:o 40/94 – 8 artiklan 4 kohta ja 52 artiklan 1 kohdan c alakohta – Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki Golden Elephant Brand – Rekisteröimättömään kansalliseen kuviomerkkiin GOLDEN ELEPHANT perustuva mitättömyysvaatimus – Viittaus aikaisempaa tavaramerkkiä koskevaan kansalliseen lainsäädäntöön – Common law’n mukainen merkkioikeuden loukkauskanne (action for passing off)

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Peruste, joka esitetään ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhaun yhteydessä – Tutkimatta jättäminen (ks. 53 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (SEUT 256 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 73 kohta)

Aihe

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-303/08, Tresplain Investments vastaan SMHV – Hoo Hing, 9.12.2010 antamasta tuomiosta, jolla kyseinen tuomioistuin hylkäsi kumoamiskanteen, jonka luokkaan 30 kuuluvia tavaroita varten yhteisön tavaramerkiksi rekisteröidyn kuviomerkin Golden Elephant Brand haltija oli nostanut sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan 7.5.2008 tekemästä päätöksestä R 889/2007-1, jolla kumottiin mitättömyysosaston päätös hylätä kyseisen tavaramerkin mitättömyysvaatimus, jonka luokkaan 30 kuuluvia tavaroita koskevan rekisteröimättömän kansallisen kuviomerkin GOLDEN ELEPHANT haltija oli tehnyt – Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 4 kohdan (josta on tullut asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta) tulkinta ja soveltaminen

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Verotus

–

Sisäinen verotus

–

Ympäristövero, joka kannetaan moottoriajoneuvojen ensirekisteröinnin yhteydessä kyseisen maan alueella (SEUT 110 artikla) (ks. 23

–

26 kohta ja määräysosa)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunalul Suceava – Aiemmin toisissa jäsenvaltioissa rekisteröityjen käytettyjen ajoneuvojen rekisteröinti – Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan kyseisten ajoneuvojen ensirekisteröinnin yhteydessä on maksettava ympäristövero, vaikka kotimaan markkinoilla jo olevat käytetyt ajoneuvot on vapautettu mainitun veron maksamisesta uuden rekisteröinnin yhteydessä – Kansallisen lainsäädännön yhteensopivuus SEUT 110 artiklan ensimmäisen ja toisen kohdan kanssa – Tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoittaminen

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

SEUT 110 artiklaa on tulkittava siten, että sen vastaista on se, että jäsenvaltio ottaa käyttöön ympäristöveron, joka kannetaan moottoriajoneuvojen ensirekisteröinnin yhteydessä tässä jäsenvaltiossa, jos tästä verotustoimenpiteestä on säädetty siten, että se tekee muista jäsenvaltioista ostettujen käytettyjen ajoneuvojen liikenteeseen päästämisen kyseisessä jäsenvaltiossa vähemmän houkuttelevaksi mutta ei tee samanikäisten ja yhtä kuluneiden ajoneuvojen ostamista kotimaan markkinoilta vähemmän houkuttelevaksi.
3

Direktiivin 2001/29 johdanto-osan 4, 9–11, 21, 22, 31 ja 33 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(4) Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien oikeudellisten puitteiden yhdenmukaistaminen lisää oikeusvarmuutta ja täyttää henkisen omaisuuden korkeatasoisen suojan vaatimukset sekä edistää siten merkittäviä investointeja luovuuteen ja innovaatioon, mukaan lukien verkostoinfrastruktuuriin – – – – (9) Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhdenmukaistamisen on perustuttava suojan korkeaan tasoon, koska nämä oikeudet ovat ratkaisevan tärkeitä henkisen luomistyön kannalta. – – (10) Voidakseen jatkaa luovaa ja taiteellista työtään tekijöiden tai esittävien taiteilijoiden on saatava asianmukainen korvaus teostensa käyttämisestä – – (11) Täsmällinen ja tehokas järjestelmä tekijänoikeuden ja lähioikeuksien suojaamiseksi on yksi tärkeimmistä keinoista varmistaa, että eurooppalaisella kulttuuria luovalla toiminnalla ja kulttuurituotannolla on käytettävissä tarpeelliset voimavarat, ja taata, että teosten tekijät ja esittäjät voivat toimia riippumattomina ja arvonsa mukaisesti. – – (21) Tässä direktiivissä olisi määriteltävä kappaleen valmistamista koskevan oikeuden kattamien toimien ala eri edunsaajien osalta. Tämä olisi tehtävä sopusoinnussa yhteisön säännöstön kanssa. Nämä toimet on tarpeen määritellä laajasti oikeusvarmuuden takaamiseksi sisämarkkinoilla. (22) Pyrittäessä tukemaan kulttuurin levittämistä asianmukaisella tavalla on huolehdittava siitä, ettei tavoitetta toteuteta luopumalla oikeuksien tiukasta suojasta tai suvaitsemalla väärennettyjen tai laittomasti julkaistujen teosten laitonta levitystä. – – (31) Eri oikeudenhaltijaryhmien välisten samoin kuin eri oikeudenhaltijaryhmien ja suojatun aineiston käyttäjien välisten oikeuksien ja etujen oikeudenmukainen tasapaino on turvattava. – – – – (33) Yksinoikeudesta kappaleen valmistamiseen olisi poikettava ja sallittava tietty tilapäinen kappaleen valmistaminen, joka on väliaikaista tai satunnaista sekä erottamaton ja välttämätön osa teknistä prosessia ja jonka tarkoituksena on yksinomaan joko mahdollistaa välittäjän suorittama tehokas siirto verkossa kolmansien osapuolien välillä taikka teoksen tai muun [suojatun] aineiston laillinen käyttö. Tällaisella kappaleen valmistamisella ei saisi olla itsenäistä taloudellista merkitystä. Siltä osin kuin nämä edellytykset täyttyvät, tämän poikkeuksen olisi koskettava myös toimia, jotka mahdollistavat selailun sekä aineiston tilapäisen tallentamisen välimuistiin, mukaan lukien siirtojärjestelmien tehokkaan toiminnan mahdollistava tallennus edellyttäen, että välittäjä ei muuta tietoja eikä puutu toimialalla laajalti hyväksytyn ja käytetyn teknologian lailliseen käyttöön saadakseen tietoja talletetun tiedon käytöstä. Käyttöä olisi pidettävä laillisena, jos se on oikeudenhaltijan sallimaa tai jos sitä ei ole lailla rajoitettu.”
Unionin tuomioistuimen määräys (viides jaosto) 13.7.2011 – Direcţia Generală a Finanţelor Publice Bacău et Administraţia Finanţelor Publice Bacău vastaan Druţu

(asia C‑438/10)

Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta – Sisäinen verotus – SEUT 110 artikla – Moottoriajoneuvojen ensirekisteröinnin yhteydessä kannettava ympäristövero

Verotus – Sisäinen verotus – Jäsenvaltiossa tapahtuvan ensirekisteröinnin yhteydessä moottoriajoneuvoista kannettava ympäristövero (SEUT 110 artikla) (ks. 20–22 kohta ja määräysosa)

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Curtea de Apel Bacău Secţia Comercială, Contencios Administrativ şi Fiscal – Aiemmin muissa jäsenvaltioissa rekisteröityjen käytettyjen ajoneuvojen rekisteröinti – Jäsenvaltiossa tapahtuvan ensirekisteröinnin yhteydessä moottoriajoneuvoista kannettava ympäristövero – Kansallisen säännöstön yhteensopivuus SEUT 110 artiklan kanssa – Syrjivä kohtelu sellaisiin käytettyihin ajoneuvoihin verrattuna, jotka on jo rekisteröity kyseisessä jäsenvaltiossa ja joista ei kanneta mainittua veroa, kun ne myydään myöhemmin ja rekisteröidään uudelleen

Ratkaisu

SEUT 110 artiklaa on tulkittava siten, että sen vastaista on se, että jäsenvaltio ottaa käyttöön ympäristöveron, joka kannetaan moottoriajoneuvojen ensirekisteröinnin yhteydessä tässä jäsenvaltiossa, jos tästä verotustoimenpiteestä on säädetty siten, että se tekee muista jäsenvaltioista ostettujen käytettyjen ajoneuvojen liikenteeseen päästämisen kyseisessä jäsenvaltiossa vähemmän houkuttelevaksi mutta ei tee samanikäisten ja yhtä kuluneiden ajoneuvojen ostamista kotimaan markkinoilta vähemmän houkuttelevaksi.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Liikenne

–

Maantieliikenne

–

Ajokortti

–

Direktiivi 91/439

–

Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen

–

B-luokan ajokortin peruuttaminen ensimmäisessä jäsenvaltiossa

–

B-luokan ajokortin myöntäminen myöhemmin toisessa jäsenvaltiossa asuinpaikkaa koskevan edellytyksen vastaisesti, ja sittemmin C-luokan ajokortin myöntäminen

–

C-luokan ajokortista ei ilmene asuinpaikkaa koskevan edellytyksen noudattamatta jättäminen

–

Ensimmäinen jäsenvaltio voi kieltäytyä tunnustamasta uuden ajokortin pätevyyttä (Neuvoston direktiivin 91/439, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2000/56, 1 artiklan 2 kohta sekä 8 artiklan 2 ja 4 kohta) (ks. 32, 33, 47−51 ja 54 kohta sekä tuomiolauselma)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Yhteisön ajokortista 29.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY (EYVL L 237, s. 1) 1 artiklan 2 kohdan sekä 8 artiklan 2 ja 4 kohdan tulkinta Euroopan unionin perusoikeuskirjan 2 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan 1 kohdan valossa – B-luokan ajokortti, jonka jäsenvaltio on asuinpaikkaa koskevaa edellytystä noudattamatta myöntänyt toisen jäsenvaltion kansalaiselle sen jälkeen, kun tämän kansallinen ajokortti on peruutettu ja kun ajanjakso, jonka aikana tällaista ajokorttia ei saa hakea uudestaan, on päättynyt – Saman jäsenvaltion asuinpaikkaa koskevaa edellytystä noudattaen myöhemmin myöntämä C-luokan ajokortti – Asuinjäsenvaltion mahdollisuus kieltäytyä tunnustamasta kyseisten ajokorttien pätevyyttä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

Yhteisön ajokortista 29.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 14.9.2000 annetulla komission direktiivillä 2000/56/EY, 1 artiklan 2 kohta sekä 8 artiklan 2 ja 4 kohta eivät ole esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy tunnustamasta toisen jäsenvaltion sellaiselle henkilölle myöntämää B- ja C-luokkien ajoneuvojen ajo-oikeutta, jonka osalta ensimmäinen jäsenvaltio on aikaisemmin ryhtynyt kyseisen direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin, kun B-luokan ajoneuvojen ajo-oikeus on myönnetty jälkimmäisessä jäsenvaltiossa mainitun direktiivin 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn vakituista asuinpaikkaa koskevan edellytyksen vastaisesti, mikä ilmenee kyseisen ajo-oikeuden nojalla annetussa ajokortissa olevista maininnoista, ja kun C-luokan ajoneuvojen ajo-oikeus on myönnetty ensimmäisen oikeuden perusteella ilman, että mainitun vakituista asuinpaikkaa koskevan edellytyksen noudattamatta jättäminen ilmenisi siitä uudesta ajokortista, joka on annettu kyseisen C-luokan ajoneuvojen ajo-oikeuden perusteella.