ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

Päätöksen 2011/278 johdanto-osan ensimmäisessä, toisessa, neljännessä, viidennessä ja kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(1) Direktiivin [2003/87] 10 a artiklassa säädetään, että päästöoikeuksien jakamista maksutta koskevilla yhteisön laajuisilla ja täysin yhdenmukaistetuilla täytäntöönpanotoimenpiteillä on siinä määrin kuin se on toteutettavissa määriteltävä ennakolta asetetut vertailuarvot sen varmistamiseksi, että päästöoikeudet jaetaan maksutta tavalla, joka tarjoaa kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen ja energiatehokkaisiin tekniikkoihin liittyviä kannustimia, ja siten, että otetaan huomioon tehokkaimmat tekniikat – –. Jotta markkinat voisivat toimia asianmukaisesti, päästöoikeuksien jakamisesta on päätettävä ennen päästökauppakauden alkua. (2) Määriteltäessä vertailuarvojen ennakolta asettamista koskevia periaatteita yksittäisillä toimialoilla tai toimialojen osilla lähtökohtana on käytettävä tehokkaimpaan 10 prosentin joukkoon kuuluvien laitosten keskimääräistä tehokkuutta tietyllä toimialalla tai toimialan osalla EU:ssa vuosina 2007–2008. Vertailuarvot on laskettava periaatteessa tuotteille eikä tuotantopanoksille, jotta kasvihuonekaasupäästöjen vähennykset ja energiatehokkuudesta saatavat säästöt kunkin tuotantoprosessin aikana kyseisellä toimialalla tai toimialan osalla ovat mahdollisimman suuret. – – (4) Komissio on laatinut mahdollisuuksien mukaan vertailuarvoja tuotteille ja välituotteille, joilla laitokset käyvät keskenään kauppaa ja jotka on tuotettu direktiivin [2003/87] liitteessä I luetelluissa toiminnoissa. – – (5) Komissio katsoi, että tuotteelle oli mahdollista asettaa vertailuarvo, kun käytettävissä oli tuotantoprosessien monimutkaisuuden huomioon ottaen tuotteiden määritelmiä ja luokituksia, jotka mahdollistavat tuotantotietojen todentamisen ja tuotteen vertailuarvon soveltamisen yhdenmukaisesti koko unionissa päästöoikeuksien jakamista varten. Maantieteeseen tai käytettyihin tekniikoihin, raaka-aineisiin tai polttoaineisiin perustuvaa erottelua ei tehty, jotta unionin taloudessa ei vääristettäisi suhteellisia etuja, jotka liittyvät tehokkuuteen hiilidioksidipäästöjen kannalta, ja jotta siirtymäkauden aikaisen päästöoikeuksien maksuttoman jakamisen yhdenmukaistamista edistettäisiin. – – (8) – – Lisäksi komissio on tutkinut direktiivin [2003/87] 10 a artiklan 1 kohdan mukaisesti kaikkien sellaisten toimialojen osalta, joiden tuotteen vertailuarvo esitetään liitteessä I, sellaisten lisätietojen pohjalta, joita se on saanut monista lähteistä ja asiaa koskevasta tutkimuksesta, jossa tarkastellaan tehokkaimpia tekniikoita ja vähennyspotentiaalia EU:ssa ja kansainvälisesti – –”
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Peugeot Deutschland GmbH ja Deutsche Umwelthilfe eV ja jossa on kyse siitä, että Peugeot Deutschland on julkaissut videokanavalla, joka sillä on internetissä toimivassa YouTube-palvelussa, lyhytvideon uudesta henkilöautomallista mainitsematta siinä kyseisen mallin polttoaineenkulutusta ja hiilidioksidipäästöjä koskevia tietoja.
12

Verokoodeksista annetun lain nro 571/2003 (Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 927, 23.12.2003; jäljempänä verokoodeksi) 11 §:n 13 momentissa säädetään seuraavaa: ”Romaniaan sijoittautuneilla verovelvollisilla, joiden arvonlisäverotunniste on 153 §:n 9 momentin b–e ja h kohdan mukaisesti poistettu, ei ole kyseisen ajanjakson aikana oikeutta vähentää tehtyihin hankintoihin sisältyvää arvonlisäveroa, mutta heillä on velvollisuus maksaa kyseisen ajanjakson aikana suoritetuista veronalaisista liiketoimista VI luvun säännösten mukaisesti kannettava arvonlisävero. Tavaroiden ja/tai palvelujen niiden hankintojen osalta, jotka on tehty sellaisen ajanjakson aikana, jolloin asianomaisella ei ole pätevää arvonlisäverotunnistetta, ja jotka on tarkoitettu arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröitymisen jälkeen toteutettavia liiketoimia varten ja joiden osalta on olemassa VI lukuun perustuva vähennysoikeus, arvonlisäveroa oikaistaan verovelvollisen hyväksi merkitsemällä se ensimmäiseen veroilmoitukseen, jonka tämä 1562 §:n perusteella antaa arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröitymisen jälkeen, tai johonkin myöhempään ilmoitukseen. Seuraavia veroja on oikaistava: a) vero, joka liittyy arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröitymisajankohtana inventaarion perusteella todettuihin, varastossa oleviin tavaroihin ja käyttämättömiin palveluihin; b) vero, joka liittyy inventaarion perusteella todettuun kiinteään käyttöomaisuuteen, mukaan lukien sijoitusomaisuus, jonka osalta oikaisulle asetettu määräaika ei ole päättynyt, ja vero, joka liittyy inventaarion perusteella todettuun kiinteään käyttöomaisuuteen, jonka hankinta on tilikauden päättyessä kesken, kun asianomainen on rekisteröitymisajankohtana kyseisen omaisuuden omistaja. Rekisteröitymisajankohtana vielä poistamatta olevaan kiinteän käyttöomaisuuden hankintamenon osaan liittyvää veroa on oikaistava sellaisen kiinteän käyttöomaisuuden osalta, joka ei ole sijoitusomaisuutta. Sijoitusomaisuuteen sovelletaan 149 §:ää; c) vero, joka liittyy vastaisuudessa hankittaviin tavaroihin ja palveluihin eli tavaroihin ja palveluihin, joiden osalta verosaatava on 1342 §:n 2 momentin a ja b kohdan mukaisesti syntynyt ennen rekisteröitymisajankohtaa ja joiden osalta verotettava tapahtuma eli luovutus tai suoritus tapahtuu kyseisen ajankohdan jälkeen.”
Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24.4.1972 annetun neuvoston direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tässä säännöksessä tarkoitetun käsitteen ”ajoneuvojen käyttö” piiriin kuuluu tilanne, jossa pysäköintialueelle pysäköidyn ajoneuvon matkustaja avatessaan tämän ajoneuvon oven naarmuttaa ja vahingoittaa viereen pysäköityä ajoneuvoa.

On syytä muistuttaa yhtäältä, että yksin se, että vahinkoon osallisena ollut ajoneuvo oli paikallaan vahingon sattuessa, ei sulje pois sitä, että ajoneuvon käyttäminen tuolla hetkellä voi kuulua sen käyttöön liikennevälineenä ja tämän vuoksi ensimmäisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”ajoneuvojen käyttö” piiriin (tuomio 28.11.2017, Rodrigues de Andrade,C 514/16, EU:C:2017:908, 39 kohta). Ovet avataan yleensä vasta, kun ajoneuvot ovat pysähtyneenä. Lisäksi tämän tuomion 34 ja 35 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, että ensimmäisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”ajoneuvojen käyttö” piiriin kuuluu ”kaikenlainen” ajoneuvon tavanomaista käyttötarkoitusta vastaava käyttö, eli liikennevälineenä käyttö. Tältä osin on tärkeää korostaa, että kyseinen ajoneuvojen käyttö ei rajoitu ajoneuvojen kuljettamiseen, vaan käyttö kattaa myös tämän tuomion 36 kohdassa mainitun kaltaiset teot, joita suorittavat yleensä myös matkustajat.

(ks. 38, 44, 45 ja 48 kohta sekä tuomiolauselma)
16

Näin ollen Corte costituzionalen mukaan ensimmäiseksi on tarkistettava, saattoiko asianomainen henkilö tietää kyseessä olevan rikoksen tekohetkellä, että unionin oikeudessa edellytetään kansalliselta tuomioistuimelta, että tuomiossa Taricco määriteltyjen edellytysten täyttyessä sen on jätettävä kyseessä olevat rikoslain säännökset soveltamatta. Lisäksi vaatimus, jonka mukaan rangaistavien tekojen tekijän on voitava määrittää ennalta ja selkeästi rikoksen ja sovellettavan seuraamuksen rikosoikeudellinen luonne, perustuu myös ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn, Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun eurooppalaisen yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 7 artiklaa koskevaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön.
Aivan kuten pankkitakauksen hankkiminen, sen voimassa pitäminen on asianomaisen yrityksen vapaassa harkinnassa sen taloudellisten intressien mukaisesti. Unionin oikeudessa mikään ei estä tätä yritystä peruuttamasta hankkimaansa pankkitakausta milloin hyvänsä ja maksamasta määrättyä sakkoa, jos yritys katsoo olosuhteiden kehittyneen takauksen hankkimisen aikana vallinneista niin, että tämä vaihtoehto on sen kannalta edullisempi. Näin voisi olla muun muassa silloin, kun menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa johtaa siihen, että kyseessä oleva yritys arvioi, että tuomio annetaan alun perin aiottua myöhempänä ajankohtana ja että tämän vuoksi pankkitakauksesta aiheutuvat kulut muodostuvat suuremmiksi kuin se oli alun perin ajatellut tätä takausta hankkiessaan.

Se, että unionin yleisessä tuomioistuimessa oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto ylittyi komission määräämän sakon laillisuutta koskevissa asioissa, ei voi olla sen vahingon ratkaiseva syy, joka yritykselle aiheutui siitä, että se maksoi pankkitakauksesta aiheutuvia kuluja tämän ylityksen ajalta. Näin olisi nimittäin vain, jos pankkitakauksen voimassa pitäminen olisi pakollista siten, että yrityksellä, joka on nostanut kanteen komission päätöksestä, jolla sille on määrätty sakko, ja päättänyt hankkia pankkitakauksen, jotta päätöstä ei panna välittömästi täytäntöön, ei olisi, ennen kuin kanteen johdosta annetaan tuomio, oikeutta maksaa mainittua sakkoa ja peruuttaa hankkimaansa pankkitakausta.

Vaatimus, jolla pyritään saamaan korvausta vahingosta, joka aiheutui siitä, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole ratkaissut asiaa kohtuullisessa ajassa, on esitettävä itse unionin yleisessä tuomioistuimessa. Viimeksi mainitun on myös arvioitava sekä sen vahingon, johon on vedottu, todellisuutta että kyseisen vahingon ja riidanalaisen tuomioistuinmenettelyn kohtuuttoman keston välistä syy-yhteyttä tutkimalla tässä tarkoituksessa esitettyjä todisteita.

(ks. 35 kohta)
Asia C-462/17

Tänzer & Trasper GmbH

vastaan

Altenweddinger Geflügelhof KG

(Landgericht Hamburgin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Asetus (EY) N:o 110/2008 – Tislatut alkoholijuomat – Määritelmä, kuvaus, esittely, merkinnät ja maantieteellisten merkintöjen suojaaminen – Liitteessä II oleva 41 kohta – Munalikööri – Määritelmä – Sallittujen ainesosien tyhjentävyys

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 25.10.2018

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yhtenäinen lainsäädäntö – Tislattujen alkoholijuomien määritelmä, kuvaus, esittely, merkinnät ja maantieteellisten merkintöjen suojaaminen – Asetus N:o 110/2008 – Alkoholijuomat – Munalikööri – Määritelmä – Sallittujen ainesosien tyhjentävyys

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 110/2008, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1334/2008, liitteessä II oleva 41 kohta)

Tislattujen alkoholijuomien määritelmistä, kuvauksesta, esittelystä, merkinnöistä ja maantieteellisten merkintöjen suojaamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1576/89 kumoamisesta 15.1.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 110/2008, sellaisena kuin se on muutettuna 16.12.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1334/2008, liitteessä II olevaa 41 kohtaa on tulkittava siten, että myyntinimityksen ”munalikööri” käyttämiseksi tislattu alkoholijuoma ei saa sisältää muita kuin kyseisessä kohdassa mainittuja ainesosia.

Kyseisessä liitteessä olevat määritelmät ovat nimenomaisesti edellisessä tuomion kohdassa mainittuja tislattujen alkoholijuomien kuvausta ja esittelyä koskevia erityistoimenpiteitä. Koska nämä määritelmät ovat näin ollen asetuksella N:o 110/2008 luodun järjestelmän ytimessä ja koska niiden täsmällisyyden on palveltava edellisessä tuomion kohdassa mainittua tavoitetta estää tislattujen alkoholijuomien nimien väärinkäyttö, niitä on tulkittava suppeasti, sillä muunlaisella tulkinnalla heikennettäisiin kyseistä järjestelmää. Näissä olosuhteissa mahdollisuus lisätä kyseisissä määritelmissä lueteltuihin ainesosiin muita ainesosia voidaan hyväksyä vain, jos siitä on nimenomaisesti säädetty näissä määritelmissä. Tilanne ei ole näin asetuksen N:o 110/2008 liitteessä II olevan 41 kohdan osalta, sillä kyseisessä kohdassa ei mainita mahdollisuutta lisätä muita ainesosia kuin samaisen 41 kohdan a alakohdassa luetellut ainesosat. Näin lueteltujen ainesosien lisäksi ainoastaan tiettyjen aromiaineiden ja -valmisteiden käyttö on sallittua mainitun 41 kohdan c alakohdassa täsmennetyin edellytyksin. Maitoa ei kuitenkaan voida luokitella aromiaineeksi tai -valmisteeksi.

(ks. 23, 24 ja 30 kohta sekä tuomiolauselma)
Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että yhtäältä ”asianmukaisessa arvioinnissa” on luetteloitava kaikki elinympäristötyypit ja lajit, joita varten alue on suojeltu, ja toisaalta siinä on yksilöitävä sekä ehdotetun hankkeen vaikutukset alueella esiintyviin lajeihin, joita varten sitä ei ole lisätty luetteloon, että vaikutukset alueen ulkopuolella oleviin elinympäristötyyppeihin ja lajeihin ja tarkasteltava näitä vaikutuksia, sikäli kuin kyseiset vaikutukset ovat omiaan vaikuttamaan alueen suojelutavoitteisiin.

(ks. 40 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta 29.6.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/43/EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohtaa on tulkittava siten, että se, että yksityinen säätiö myöntää stipendejä ulkomailla toteutettavien tutkimus- tai opiskeluhankkeiden tukemiseen, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun koulutuksen käsitteen alaan, kun myönnettyjen rahallisten etuuksien ja näihin sellaisiin tutkimus- tai opiskeluhankkeisiin osallistumisen, jotka itsessään kuuluvat saman koulutuksen käsitteen alaan, välillä on riittävän läheinen yhteys. Näin on etenkin silloin, kun kyseiset rahalliset etuudet liittyvät potentiaalisten hakijoiden tällaiseen tutkimus- tai opiskeluhankkeeseen osallistumiseen, kun niiden tavoitteena on poistaa kokonaan tai osittain tällaisen osallistumisen mahdolliset taloudelliset esteet ja kun niillä voidaan saavuttaa kyseinen tavoite.

Aluksi on todettava, että – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 22 ja 23 kohdassa huomauttanut – termillä ”koulutus” on sillä yleiskielessä tavanomaisesti olevan merkityksen mukaan ymmärrettävä tarkoitettavan toimia tai prosesseja, joilla välitetään tai hankitaan muun muassa tietoa, tietämystä, ymmärtämystä, asenteita, arvoja, taitoja, pätevyyksiä ja käyttäytymistapoja.

Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 32 ja 34 kohdassa huomauttanut, teleologinen tulkinta direktiivin 2000/43 3 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetusta koulutuksen käsitteestä edellyttää ensinnäkin, että koulutukseen pääsyä pidetään yhtenä kyseiseen käsitteeseen liittyvänä olennaisena näkökohtana, koska koulutusta ei voi olla ilman mahdollisuutta päästä koulutukseen ja koska kyseisen direktiivin tavoitetta, joka on torjua syrjintää koulutuksen alalla, ei näin ollen voitaisi saavuttaa, jos syrjintä sallittaisiin koulutukseen pääsyn vaiheessa.

Toiseksi on todettava, että tutkimushankkeeseen tai koulutusohjelmaan osallistumiseen liittyvien kustannusten on katsottava olevan koulutukseen pääsyn osatekijöitä, jotka sisältyvät siten koulutuksen käsitteeseen siltä osin kuin tällaiseen osallistumiseen tarvittavien varojen saatavuus voi olla edellytyksenä mahdollisuudelle osallistua mainittuun hankkeeseen tai ohjelmaan.

(ks. 31, 37, 38 ja 44 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY 3 artiklan 2 kohtaa, tarkasteltuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 10 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että henkilötietojen kerääminen, jota uskonnollisen yhdyskunnan jäsenet suorittavat ovelta ovelle -saarnaamistyön yhteydessä, ja niiden myöhempi käsittely eivät ole henkilötietojen käsittelyä, joka toteutetaan kyseisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun toiminnan harjoittamiseksi, eivätkä kyseisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettua luonnollisten henkilöiden suorittamaa henkilötietojen käsittelyä yksinomaan henkilökohtaisessa tai kotitalouttaan koskevassa toiminnassa.

Direktiivin 95/46 2 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu rekisteröintijärjestelmän käsite kattaa kaikki henkilötiedot, jotka kerätään ovelta ovelle -saarnaamistyön yhteydessä ja joihin kuuluvat nimet ja osoitteet sekä muut tavattuja henkilöitä koskevat tiedot, kun kyseiset tiedot järjestetään tiettyjen sellaisten kriteerien mukaan, joiden ansiosta ne voidaan käytännössä helposti hakea myöhempää käyttöä varten. Jotta tällainen tietojen kokonaisuus kuuluisi kyseisen käsitteen soveltamisalaan, ei ole tarpeen, että se sisältää nimenomaisia kortistoja tai luetteloja tai muita hakua palvelevia järjestelyjä.

Direktiivin 95/46 2 artiklan d alakohtaa, tarkasteltuna yhdessä perusoikeuskirjan 10 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että sen perusteella uskonnollista yhdyskuntaa voidaan pitää – yhdessä saarnaamistyötä harjoittavien jäsentensä kanssa – rekisterinpitäjänä henkilötietojen käsittelyn osalta, jota viimeksi mainitut harjoittavat yhdyskunnan organisoiman ja koordinoiman ovelta ovelle -saarnaamistyön, johon tämä myös kannustaa, yhteydessä, eikä ole tarpeen, että kyseisellä yhdyskunnalla on oikeus tutustua tietoihin tai että osoitetaan, että se on antanut jäsenilleen kirjallisia ohjeita tai käskyjä, jotka koskevat kyseistä käsittelyä.

Tätä toteamusta ei voida asettaa kyseenalaiseksi SEUT 17 artiklaan perustuvalla uskonnollisten yhdyskuntien organisatorisen autonomian periaatteella. Kunkin henkilön velvollisuutta noudattaa henkilötietojen suojaa koskevia unionin oikeuden sääntöjä ei nimittäin voida pitää puuttumisena kyseisten yhdyskuntien organisatoriseen autonomiaan (ks. analogisesti tuomio 17.4.2018, Egenberger, C-414/16, EU:C:2018:257, 58 kohta).

(ks. 74 ja 75 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)
Asia C-471/17

Kreyenhop & Kluge GmbH & Co. KG

vastaan

Hauptzollamt Hannover

(Finanzgericht Hamburgin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Tulliliitto ja yhteinen tullitariffi – Tariffi- ja tilastonimikkeistö – Tavaroiden luokittelu – Uppopaistetut pikanuudelit – Tariffin alanimike 19023010

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 6.9.2018

Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Uppopaistetut pikanuudelit – Luokittelu yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 19023010 – Perusteet – Kuivattujen makaronituotteiden käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 927/2012, liite I)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 9.10.2012 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 927/2012, olevaa yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että sen alanimikkeeseen 19023010 kuuluvat pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset pikanuudeliateriat, jotka koostuvat pääosin esikypsytetyistä ja uppopaistetuista nuudeleista muodostuvasta kappaleesta.

Tältä osin on todettava, ettei yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeen 19023010 ilmaisua ”kuivatut” ole määritelty. Yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeessä 19023010 käytetty ilmaus ”kuivatut” on verbin ”kuivata” menneen aikamuodon partisiippimuoto, joka tarkoittaa muun muassa kuivaksi tekemistä. Kun otetaan huomioon, että nesteen käyttö on aluksi välttämätöntä makaronituotteiden valmistuksessa, makaronituotteita, joista poistetaan kosteutta tuotantoprosessin myöhemmässä vaiheessa, jotta ne saadaan kuivaan muotoon, voidaan pääsääntöisesti pitää kuivattuina makaronituotteina. Tältä osin prosessi, jolla tämä muoto on saavutettu, ei sitä vastoin ole ratkaiseva. Kun nuudelit on näin ollen valmistusprosessin päätteeksi pakattu kuivassa muodossa, niiden on katsottava olevan yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeessä 19023010 tarkoitettuja kuivattuja makaronituotteita.

(ks. 38, 40–42 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
–

toisaalta johtavassa asemassa toimivien työntekijöiden erilainen kohtelu sellaisten vaatimusten osalta, jotka koskevat vilpittömyyttä ja uskollisuutta mainitun eetoksen suhteen, sen mukaan, kuuluvatko he uskontokuntaan vai eivät, on mainitun direktiivin mukainen vain, mikäli kyseessä olevan ammatillisen toiminnan luonteen tai työn suorittamiseen liittyvien yhteyksien vuoksi uskonto tai vakaumus on työtä koskeva, kyseisen kirkon tai organisaation eetokseen perustuva todellinen, perusteltu ja oikeutettu vaatimus, joka on suhteellisuusperiaatteen mukainen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 23 artiklaa on tulkittava siten, että asianosaisten väliseen sopimukseen sisältyvän oikeuspaikkalausekkeen soveltaminen vahingonkorvauskanteeseen, jonka jälleenmyyjä on nostanut tavarantoimittajaansa vastaan SEUT 102 artiklan perusteella, ei ole poissuljettua vain sen perusteella, että kyseisessä lausekkeessa ei viitata nimenomaisesti kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvaa vahingonkorvausvastuuta koskeviin riitoihin.

Asetuksen N:o 44/2001 23 artiklaa on tulkittava siten, että oikeuspaikkalausekkeen soveltaminen vahingonkorvauskanteeseen, jonka jälleenmyyjä on nostanut tavarantoimittajaansa vastaan SEUT 102 artiklan perusteella, ei edellytä, että jäsenvaltion tai unionin viranomainen on jo todennut kilpailuoikeuden rikkomisen.

(ks. 36 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)