JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

YVES BOT

14 päivänä kesäkuuta 2017 ( 1 )

Asia C-334/16

José Luís Núñez Torreiro

vastaan

AIG Europe Limited, Sucursal en España ja

Unespa ¬– Unión Española de Entidades Aseguradoras y Reaseguradoras

(Ennakkoratkaisupyyntö – Audiencia Provincial de Albacete (Albaceten maakunnan tuomioistuin, Espanja))

Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi 2009/103/EY – Moottoriajoneuvon liikennevakuutus – Pakollinen vakuutus – Poikkeukset – Sotilasajoneuvon joutuminen onnettomuuteen sille sopimattomassa maastossa – Ajoneuvojen käyttämisen käsite – Tavanomaisen käyttötarkoituksen käsite

I Johdanto

1. Käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö koskee moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta vakuutuksesta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamisesta 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103/EY ( 2 ) 3 ja 5 artiklan tulkintaa.

2. Ennakkoratkaisupyyntö on esitetty riita-asiassa, jossa osapuolina ovat José Luís Núñez Torreiro ja vakuutusyhtiö AIG Europe Limited, Sucursal en España ( 3 ) (jäljempänä vakuutuksenantaja) ja joka koskee korvauksen maksamista moottoriajoneuvon käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta pakollisesta vakuutuksesta. ( 4 )

3. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien kysymysten tarkoituksena on lähinnä täsmentää käsitettä ”ajoneuvon käyttäminen” ja selvittää erityisesti, voivatko jäsenvaltiot määritellä kyseisen käsitteen toisin kuin direktiivissä 2009/103 sen määrittämiseksi, voidaanko ajoneuvon käyttöpaikka katsoa perusteeksi poiketa vakuuttamisvelvollisuudesta, mikä puolestaan edellyttää 4.9.2014 annetussa tuomiossa Vnuk ( 5 ) käytetyn käsitteen ”tavanomainen käyttötarkoitus” täsmentämistä.

4. Ehdotan tässä ratkaisuehdotuksessa, että direktiivin 2009/103 3 artiklan 1 kohdassa esiintyvää ajoneuvon käyttämisen käsitettä, joka on määritelty unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä, on tulkittava kaikissa jäsenvaltioissa yhtenäisesti ja ajoneuvon tavanomaisen käyttötarkoituksen mukaisen käytön huomioon ottaen, ja että on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä tulkita kaikkia pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia säännöksiä tehokkaan vaikutuksen antamiseksi moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvää vastuuta koskevalle vakuuttamisvelvollisuudelle. Ehdotan myös, että unionin tuomioistuin täsmentää, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset olosuhteet eivät oikeuta muuttamaan ajoneuvon tavanomaisen käyttötarkoituksen mukaisen käytön käsitteen ulottuvuutta sen perusteella, millaisessa maastossa ajoneuvoa käytetään.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

5. Direktiivin 2009/103 johdanto-osan 1–3, 10 ja 20 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(1) Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24 päivänä huhtikuuta 1972 annettua neuvoston direktiiviä 72/166/ETY,[ ( 6 )] moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30 päivänä joulukuuta 1983 annettua toista neuvoston direktiiviä 84/5/ETY,[ ( 7 )] moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä toukokuuta 1990 annettua kolmatta neuvoston direktiiviä 90/232/ETY[ ( 8 )] sekä moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä 16 päivänä toukokuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2000/26/EY (neljäs liikennevakuutusdirektiivi) – – [ ( 9 )] on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin. Tämän takia olisi selkeyden ja järkeistämisen vuoksi kodifioitava mainitut neljä direktiiviä sekä – – direktiivien 72/166/ETY, 84/5/ETY, 88/357/ETY ja 90/232/ETY sekä – – direktiivin 2000/26/EY muuttamisesta 11 päivänä toukokuuta 2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/14/EY.[ ( 10 )] (2) Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettava vakuutus – – on erityisen tärkeä Euroopan kansalaisille sekä vakuutuksenottajina että vahingon kärsijöinä. Se on merkittävä myös vakuutusyrityksille, sillä liikennevakuutukset ovat tärkeä osa yhteisön vahinkovakuutustoimintaa. Liikennevakuutus vaikuttaa myös henkilöjen ja ajoneuvojen vapaaseen liikkuvuuteen. Liikennevakuutuksen sisämarkkinoiden vahvistamisen ja vakiinnuttamisen olisi sen vuoksi oltava yhteisön toiminnan keskeinen tavoite rahoituspalvelujen alalla. (3) Kunkin jäsenvaltion olisi toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sellaisten ajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalle, joilla on sen alueella pysyvä kotipaikka, on otettu liikennevakuutus. Vakuutetun vastuun laajuus ja vakuutusturvan ehdot määräytyvät näiden toimenpiteiden perusteella. – – (10) Jäsenvaltioiden tulisi voida poiketa yleisestä vakuuttamisvelvollisuudesta tietyille luonnollisille henkilöille tai julkisoikeudellisille tai yksityisoikeudellisille oikeushenkilöille kuuluvien ajoneuvojen osalta. Tällaisten ajoneuvojen aiheuttamien onnettomuuksien osalta kyseisen poikkeuksen tehneen jäsenvaltion olisi nimettävä viranomainen tai elin vastaamaan korvauksesta toisessa jäsenvaltiossa aiheutuneissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille. Olisi varmistettava, että asianmukainen korvaus maksetaan sekä tällaisten ajoneuvojen ulkomailla aiheuttamissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille että myös sen jäsenvaltion alueella, jossa on ajoneuvon pysyvä kotipaikka, tapahtuneissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille, siitä riippumatta, asuvatko vahingon kärsineet kyseisen jäsenvaltion alueella. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että luettelot pakollisen vakuutusvelvollisuuden ulkopuolelle jätetyistä henkilöistä ja tällaisten ajoneuvojen aiheuttamissa onnettomuuksissa vahingon kärsineille maksettavista korvauksista vastaavista viranomaisista tai elimistä toimitetaan komissiolle julkaistaviksi. – – (20) Moottoriajoneuvojen aiheuttamista liikennevahingoista vahinkoa kärsineille olisi taattava yhtäläinen kohtelu riippumatta siitä, missä yhteisön alueella vahingot tapahtuvat.”

6. Saman direktiivin 1 artiklan 1 kohdan mukaan ”ajoneuvolla” tarkoitetaan moottoriajoneuvoa, joka on tarkoitettu kulkemaan mekaanisella voimalla maata mutta ei raiteita pitkin, sekä kytkettyä tai irrallista perävaunua.

7. Kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on toteutettava, jollei 5 artiklasta muuta johdu, tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sellaisten ajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta on otettu liikennevakuutus, joilla on pysyvä kotipaikka sen alueella. Vakuutetun vastuun laajuus sekä vakuutusturvan ehdot määräytyvät ensimmäisessä kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden mukaisesti. – – Ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun liikennevakuutuksen on aina katettava sekä omaisuusvahingot että henkilövahingot. – –”

8. Direktiivin 2009/103 5 artiklassa, ( 11 ) jonka otsikko on ”Poikkeukset liikennevakuutuksen ottamista koskevasta velvoitteesta”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltio voi poiketa 3 artiklasta, jos kyseessä ovat tietyt luonnolliset henkilöt taikka julkisoikeudelliset tai yksityisoikeudelliset oikeushenkilöt; kyseisen jäsenvaltion on laadittava luettelo tällaisista henkilöistä ja toimitettava se tiedoksi muille jäsenvaltioille ja komissioille. – – 2. Jäsenvaltio voi poiketa 3 artiklasta, jos kyseessä ovat tietyntyyppiset ajoneuvot tai erityistyyppisellä rekisterikilvellä varustetut ajoneuvot; kyseisen jäsenvaltion on laadittava luettelo tällaisista ajoneuvotyypeistä tai ajoneuvoista ja toimitettava se tiedoksi muille jäsenvaltioille ja komissiolle. – –”

9. Saman direktiivin 29 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Kumotaan direktiivit 72/166/ETY, 84/5/ETY, 90/232/ETY, 2000/26/EY ja 2005/14/EY – –. Viittauksia kumottuihin direktiiveihin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä II olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.”

B Espanjan oikeus

10. Moottoriajoneuvojen käyttämiseen liittyvästä siviilioikeudellisesta vastuusta ja liikennevakuutuksesta annetun lain (Ley sobre responsabilidad civil y seguro en la circulación de vehículos a motor), joka hyväksyttiin 29.10.2004 annetulla kuninkaan asetuksella nro 8/2004, ( 12 ) 1 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Moottoriajoneuvojen kuljettaja on vastuussa moottoriajoneuvojen kuljettamisesta aiheutuvan vaaran seurauksena henkilöille tai omaisuudelle käytöstä aiheutuneista vahingoista. – – 6. Tässä laissa tarkoitetut ajoneuvon ja ajoneuvon käyttämisen käsitteet määritellään asetuksella. Käyttämisenä ei kuitenkaan pidetä ajoneuvon käyttämistä henkilöihin tai omaisuuteen kohdistuvien tahallisten rikosten tekovälineenä.”

11. Saman lain 7 §:n 1 momentin 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Vakuutuksenantajan on korvattava pakollisesta liikennevakuutuksesta vahingonkärsijälle tälle aiheutuneiden henkilö- ja omaisuusvahinkojen määrä sekä muut kustannukset ja vahingot, joihin tällä on oikeus sovellettavien säännösten perusteella. Se vapautuu tästä velvollisuudesta ainoastaan osoittamalla, että tapahtuma ei tämän lain 1 §:n nojalla johda vastuuseen. Vahingonkärsijällä ja hänen perillisillään on vahinkojen korvaamiseksi vakuutuksenantajaan nähden suora korvauksenvaatimusoikeus, jonka vanhentumisaika on yksi vuosi.”

12. Moottoriajoneuvojen käyttämiseen liittyvän siviilioikeudellisen vastuun varalta otettavaa pakollista vakuutusta koskevan asetuksen (Reglamento del seguro obligatorio de responsabilidad civil en la circulación de vehículos de motor), joka hyväksyttiin 12.9.2008 annetulla kuninkaan asetuksella nro 1507/2008, ( 13 ) 2 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Kun on kyse tässä asetuksessa tarkoitetusta ajoneuvojen käyttämiseen liittyvästä vastuusta ja pakolliseen vakuutukseen perustuvasta vakuutusturvasta, käyttämisellä tarkoitetaan edellisessä pykälässä tarkoitettujen moottoriajoneuvojen kuljettamisesta aiheutuvaan vaaraan liittyvää käyttämistä autotalleissa, pysäköintialueilla, käyttämiseen soveltuvilla yksityisillä ja julkisilla teillä ja alueilla, kaupungeissa ja niiden välillä sekä teillä ja maastossa, jotka ovat yleisesti käytössä, vaikka ne eivät ole käyttöön sopivia. 2. Käyttämisenä ei pidetä a) moottoriajoneuvojen käyttämistä kilpaurheilussa erityisesti tätä varten tarkoitetuilla tai tilapäisesti varatuilla kilparadoilla – – b) käyttämistä, joka liittyy teollisuus- tai maataloustöiden tekemiseen erityisesti tätä varten tarkoitetuilla moottoriajoneuvoilla, tämän kuitenkaan vaikuttamatta 1 momentin soveltamiseen silloin, kun näitä ajoneuvoja siirretään kyseisessä momentissa tarkoitetuilla teillä tai alueilla, kun niillä ei tehdä niille ominaista teollisuus- tai maataloustyötä; ajoneuvojen jakelun logistisissa prosesseissa teollisina töinä pidetään kuormausta, kuorman purkua, varastointia ja muita kauppatavarana pidettävien ajoneuvojen käsittelyn kannalta tarpeellisia toimenpiteitä, lukuun ottamatta kuljettamista 1 momentissa tarkoitetuilla teillä; c) moottoriajoneuvojen siirtämistä sellaisilla teillä tai alueilla, joihin ei sovelleta 1 §:n säännöksiä, kuten satama- ja lentokenttäalueilla. 3. Käyttämisenä ei myöskään pidetä moottoriajoneuvon käyttämistä henkilöihin tai omaisuuteen kohdistuvien tahallisten rikosten tekovälineenä. Käyttämisenä pidetään joka tapauksessa moottoriajoneuvon käyttämistä millä tahansa tavalla, jota pidetään rikoslain (código penal) mukaan liikenneturvallisuuden vaarantamisena – –.”

III Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset

13. Espanjan armeijan upseeri Núñez Torreiro osallistui 28.6.2012 yölliseen sotilasharjoitukseen Chinchillassa, Albacetessa (Espanja) sijaitsevalla armeijan harjoitusalueella, kun sotilaskäyttöön tarkoitettu maavoimien maastoajoneuvo Aníbal, ( 14 ) jonka kyydissä Núñez Torreiro oli, kaatui, mistä aiheutui hänelle erilaisia vammoja. Kyseinen ajoneuvo ei liikkunut tuolloin pyörillä kulkeville ajoneuvoille tarkoitetulla alueella, vaan alueella, joka on tarkoitettu telaketjuilla kulkeville ajoneuvoille.

14. Núñez Torreiro nosti LRCSCVM:n 7 §:n nojalla Juzgado de Primera Instancia no 1 de Albacetessa (Albaceten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, Espanja) kanteen sitä vakuutuksenantajaa kohtaan, jolta Espanjan puolustusministeriö oli ottanut pakollisen vakuutuksen kyseiselle ajoneuvolle, ja vaati 15300,56 euron korvausta kyseisen onnettomuuden aiheuttamista henkilövahingoista.

15. Vakuutuksenantaja vetosi LRCSCVM:n 1 §:n 6 momenttiin, luettuna yhdessä pakollista vakuutusta koskevan asetuksen 2 §:n kanssa, ja riitautti kyseisen summan maksamisen sillä perusteella, ettei onnettomuus johtunut ”ajoneuvon käyttämisestä”, vaan oli tapahtunut, kun pääasiassa kyseessä olevaa ajoneuvoa käytettiin sotilasharjoitusalueella, jolle muilla kuin sotilasajoneuvoilla on vain rajoitettu pääsy. Kyseinen vakuutusyhtiö nimittäin katsoi, ettei kyseinen maasto ollut yleisessä käytössä eikä myöskään soveltunut tähän tarkoitukseen edellä mainitun asetuksen 2 §:ssä tarkoitetulla tavalla.

16. Juzgado de Primera Instancia no 1 de Albacete hylkäsi kanteen 3.11.2015 antamallaan tuomiolla perusteenaan se, etteivät Núñez Torreiron vammat johtuneet ”ajoneuvon käyttämisestä”, sillä ajoneuvo, jonka kyydissä hän oli ollut, oli kulkenut maastossa, joka ei ollut ajoneuvon käyttämiseen sopiva eikä myöskään yleisessä käytössä.

17. Núñez Torreiro valitti kyseisestä tuomiosta Audiencia Provincial de Albaceteen (Albaceten maakunnan tuomioistuin, Espanja) väittäen, että LRCSCVM:n 1 §:n 6 momenttia, luettuna yhdessä pakollista vakuutusta koskevan asetuksen 2 §:n kanssa, on tulkittava suppeasti samalla tavoin kuin tuomiossa Vnuk, jossa unionin tuomioistuin katsoi hänen mukaansa, ettei vakuutuksenantajaa voida vapauttaa vastuustaan, jos ajoneuvon käyttäminen vastaa sen tavanomaista käyttötarkoitusta.

18. Audiencia Provincial de Albacete on esittänyt epäilyksensä siitä, onko pakollista vakuutusta koskevan asetuksen 2 §:n 1 momentissa annettu ajoneuvon käyttämisen määritelmä yhteensopiva direktiivin 2009/103 3 artiklan kanssa, koska se kattaa ainoastaan ajoneuvon käyttämisen sellaisessa maastossa, joka on käyttämiseen ”sopiva” tai ”yleisessä käytössä”. Audiencia Provincial de Albacete katsoo, että moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun kattamista vakuutuksella koskevasta velvoitteesta voidaan poiketa vain edellä mainitun direktiivin 5 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa. Kyseinen tuomioistuin tuo lisäksi esiin, että tuomiossa Vnuk unionin tuomioistuin totesi erityisesti, ettei käsitettä ”ajoneuvon käyttäminen” voida jättää kunkin jäsenvaltion määriteltäväksi, ja tulkitsi kyseistä käsitettä siten, että kyse on ajoneuvon ”tavanomaisen käyttötarkoituksen” mukaisesta käytöstä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että jäsenvaltiot voivat poiketa vakuutuksenantajien vastuusta tai ajoneuvon käyttämisen käsitteestä vain direktiivin 2009/103 5 artiklassa sallituissa rajoissa tai tuomion Vnuk mukaisesti sellaisissa tapauksissa, joissa ajoneuvoa käytetään tavalla, joka ei vastaa sen tavanomaista käyttötarkoitusta. Pakollista vakuutusta koskevan asetuksen 2 §:n 1 momentissa säädetyt maastoa, joka ei ole kyseiselle ajoneuvolle sopiva tai joka ei ole yleisessä käytössä, koskevat poikkeukset käsitteeseen ”ajoneuvon käyttäminen” ovat kyseisen tuomioistuimen mukaan näin ollen unionin oikeuden vastaisia eikä niitä siten pitäisi soveltaa.

19. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt samat epäilykset edellä mainitun asetuksen 2 §:n 2 ja 3 momentissa säädetyistä poikkeuksista, jotka liittyvät ajoneuvojen käyttämiseen kilpaurheilussa, teollisuus- tai maataloustöissä taikka henkilöihin tai omaisuuteen kohdistuvien tahallisten rikosten tekovälineenä.

20. Tässä tilanteessa Audiencia Provincial de Albacete on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Voidaanko unionin lainsäädännössä (muun muassa direktiivin 2009/103 3 artiklassa) tarkoitettu käsite ’ajoneuvojen käyttäminen’ moottoriajoneuvojen käyttämiseen liittyvän vastuun varalta otettavan vakuutuksen riskinä määritellä jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä toisin kuin unionin lainsäädännössä? 2) Jos kysymykseen vastataan myöntävästi, voidaanko mainitun käsitteen soveltamisalan ulkopuolelle jättää (direktiivin 2009/103 5 artiklassa hyväksyttyjen tiettyjen henkilöiden, tietyillä rekisterikilvillä varustettujen ajoneuvojen ja tiettyjen ajoneuvotyyppien lisäksi) joitakin käyttötilanteita sen perusteella, missä ajoneuvoa käytetään, kuten esimerkiksi sen käyttäminen teillä tai alueilla, ’jotka eivät ole käyttämiseen sopivia’? 3) Voidaanko käsitteen ’ajoneuvojen käyttäminen’ soveltamisalan ulkopuolelle jättää samalla tavoin tietyt ajoneuvoilla suoritettavat toiminnot niihin liittyvän käyttämisen tarkoituksen (kuten urheilu-, teollisuus- tai maatalouskäyttö) tai kuljettajan tarkoituksen (kuten tahallisen rikoksen tekeminen ajoneuvolla) perusteella?”

IV Arviointi asiasta

A Alustavat huomautukset

21. Aivan ensiksi on varmistettava, että kyseinen Aníbal-niminen ajoneuvo voidaan määritellä direktiivissä 2009/103 tarkoitetuksi ajoneuvoksi, että sillä on jonkin jäsenvaltion alueella pysyvä kotipaikka ja että se ei kuulu mihinkään niistä ajoneuvoluokista, joiden osalta voidaan kyseisen direktiivin mukaan poiketa vakuuttamisvelvollisuudesta.

22. Muistutan, että edellä mainitun direktiivin 1 artiklan 1 kohdan mukaan ajoneuvon käsite kattaa kaikki moottoriajoneuvot, jotka on tarkoitettu kulkemaan mekaanisella voimalla maata mutta ei raiteita pitkin, sekä kytketyt tai irralliset perävaunut. Unionin tuomioistuimelle toimitetussa asiakirja-aineistossa kuvattujen Aníbal-nimisen ajoneuvon teknisten ominaisuuksien perusteella kyseiset edellytykset täyttyvät.

23. Direktiivin 2009/103 3 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toisaalta toteutettava, jollei kyseisen direktiivin 5 artiklasta muuta johdu, tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sellaisten ajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta on otettu liikennevakuutus, joilla on pysyvä kotipaikka sen alueella. Myös tämä edellytys täyttyy, koska pääasiassa kyseessä olevan Aníbal-nimisen ajoneuvon rekisterinumero on ET-107351 ja kirjainyhdistelmää ”ET” käytetään Espanjan puolustusministeriön omistuksessa olevilla maavoimien ajoneuvoilla. ( 15 )

24. Lisäksi kyseisen direktiivin 5 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat poiketa tästä velvoitteesta tiettyjen luonnollisten henkilöiden taikka julkisoikeudellisten tai yksityisoikeudellisten oikeushenkilöiden tai tietyntyyppisten ajoneuvojen osalta. Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta kuitenkin ilmenee, ettei Espanjan hallitus ole ottanut käyttöön tällaista poikkeusta. ( 16 )

25. Näin ollen voidaan vahvistaa, että Aníbal täyttää direktiivissä 2009/103 säädetyt edellytykset ja sen on näin ollen katsottava kuuluvan kyseisen vakuuttamisvelvollisuuden soveltamisalaan, mitä yksikään kirjallisia huomautuksia toimittaneista asianosaisista tai muista osapuolista ( 17 ) ei myöskään ole kiistänyt.

26. On myös yhdyttävä edellä mainittujen asianosaisten ja muiden osapuolten näkemykseen ja todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kolmas kysymys on jätettävä tutkimatta. Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii lähinnä selvittämään, onko unionin oikeus esteenä sille, että jäsenvaltio sulkee käsitteen ”ajoneuvojen käyttäminen” soveltamisalan ulkopuolelle pakollista vakuutusta koskevan asetuksen 2 §:n 2 ja 3 momentissa tarkoitettujen kaltaiset käyttötilanteet, kuten ajoneuvon kilpaurheilu-, teollisuus- tai maatalouskäytön tai sen, että kuljettaja käyttää ajoneuvoa henkilöihin tai omaisuuteen kohdistuvien rikosten tekovälineenä.

27. Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklassa käyttöön otetussa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuin voi kuitenkin jättää tutkimatta kysymyksen, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. ( 18 )

28. On todettava, ettei pääasiassa ole kyse ajoneuvon käyttämisestä kilpaurheiluissa, teollisuus- tai maataloustöissä taikka henkilöihin tai omaisuuteen kohdistuvien rikosten tekovälineenä. Kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen annettavalla vastauksella ei siten ole merkitystä pääasian ratkaisemisen kannalta.

29. Edellä 27 kohdassa viitatun oikeuskäytännön perusteella on näin ollen todettava, että ennakkoratkaisupyynnössä esitetty kolmas kysymys on jätettävä tutkimatta.

30. Katson myös, että kaksi ensimmäistä kysymystä on tutkittava yhdessä, koska ensimmäiseen kysymykseen annettava vastaus voidaan johtaa suoraan tuomiosta Vnuk ja koska toiseen kysymykseen vastaamiseksi on pohdittava kyseisessä tuomiossa käytetyn käsitteen ”ajoneuvojen käyttäminen” määritelmää.

31. Näin ollen analysoin ensin ajoneuvojen käyttämisen käsitteen itsenäistä luonnetta ja sen jälkeen siihen liitettyä ajoneuvon ”tavanomaisen käyttötarkoituksen” mukaista käyttöä koskevaa edellytystä.

B Käsite ”ajoneuvojen käyttäminen”

32. Ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta ottamaan kantaa siihen, voidaanko käsite ”ajoneuvojen käyttäminen” määritellä jäsenvaltion lainsäädännössä toisin kuin unionin oikeudessa, erityisesti direktiivin 2009/103 3 artiklan 1 kohdassa.

33. Heti aluksi on todettava, että tähän kysymykseen vastattiin yksiselitteisesti tuomiossa Vnuk, vaikkakin kyseisessä tuomiossa vahvistettu tulkinta koskee direktiiviä 72/166. On nimittäin niin, että vaikka viimeksi mainittu direktiivi kumottiin direktiivillä 2009/103, ( 19 ) sen liitteestä II ilmenee, että kyseisen direktiivin 3 ja 5 artikla vastaavat sisällöltään direktiivin 72/166 3 ja 4 artiklaa.

34. Unionin tuomioistuin katsoi tuomion Vnuk 41 kohdassa, ettei käsitettä ”ajoneuvojen käyttäminen” voida jättää kunkin jäsenvaltion arvioitavaksi.

35. Saman tuomion 42 kohdassa täsmennettiin lisäksi, että tämä arviointi perustuu ensinnäkin toteamukseen siitä, ettei yksikään direktiivin 72/166 tai muiden pakollista vakuutusta koskevien direktiivien säännöksistä sisällä nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen määrittää kyseisen käsitteen sisältö ja soveltamisala, ja toiseksi unionin tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan unionin oikeuden säännöstä tai määräystä on tällaisessa tilanteessa tulkittava itsenäisesti ja yhdenmukaisesti, kuten unionin oikeuden yhdenmukainen soveltaminen ja yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät. Tässä tulkinnassa on otettava huomioon säännöksen sanamuodon lisäksi sillä lainsäädännöllä, johon kyseinen säännös kuuluu, tavoiteltu päämäärä.

36. Edellä mainitussa tuomiossa unionin tuomioistuin vertaili ensimmäiseksi direktiivin 72/166 eri kieliversioita, joiden sanamuodoissa oli eroja. Vertailussa kävi ilmi, että samasta käsitteestä käytettiin eri kieliversioissa ilmaisuja ”liikenteeseen käyttäminen”, joka voi tarkoittaa ajoneuvon käyttämistä yksinomaan teillä, sekä ilmaisuja ”käyttäminen” tai ”toiminta”, jotka eivät sen sijaan välttämättä viittaa käyttämiseen tieliikenteessä. ( 20 )

37. Näin ollen unionin tuomioistuin sovelsi niin ikään vakiintunutta oikeuskäytäntöään, jonka mukaan unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä on tulkittava ja sovellettava yhtenäisesti ottaen huomioon kaikki Euroopan unionin virallisilla kielillä laaditut versiot ja unionin oikeuden säädöksen erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä on tulkittava sen lainsäädännön systematiikan ja tavoitteen mukaan, jonka osa säännös on. ( 21 )

38. Unionin tuomioistuin korosti erityisesti ajoneuvojen aiheuttamien onnettomuuksien uhrien suojaamista koskevaa tavoitetta, jota unionin lainsäätäjä on jatkuvasti vahvistanut pakollisesta vakuutuksesta antamillaan direktiiveillä. ( 22 ) Lukuisista muutoksista voidaan mainita vakuutusturvan laajentaminen kattamaan henkilövahingot, sellaisten tapausten käsittely, joissa vakuutusta ei ole otettu, vakuutusturvan myöntäminen matkustajille, suoran korvauksenvaatimisoikeuden antaminen vahingonkärsijöille, tiettyjen vakuutusturvan poissulkemista koskevien lausekkeiden soveltamisen rajoittaminen sekä vakuutusturvan vähimmäismäärien mukauttaminen. ( 23 ) Tähän voidaan lisätä, että direktiivi 2009/103 on kodifiointisäädös, jolla edistetään kyseisessä tuomiossa erityisesti korostettujen suojelusäännösten täytäntöönpanoa.

39. Unionin tuomioistuin totesi näin ollen, että ”käsitteen ’ajoneuvojen käyttäminen’ piiriin kuuluu kaikenlainen ajoneuvon tavanomaista käyttötarkoitusta vastaava käyttö”. ( 24 )

40. Tuomion Vnuk perusteella käsitettä ”ajoneuvojen käyttäminen” on siis tulkittava laajasti ja yhtenäisesti siten, että pakollinen vakuutus kattaa julkisissa tai yksityisissä tiloissa tapahtuneista onnettomuuksista aiheutuneet vahingot aina, kun mukana olevaa ajoneuvoa, joka on tarkoitettu kulkuneuvoksi, on käytetty tämän tarkoituksen mukaisesti.

41. Tästä seuraa, että kansallisten tuomioistuinten on pitäydyttävä tiukasti käyttämisen käsitteen sisällössä sellaisena kuin se määritellään tuomiossa Vnuk, riippumatta siitä, millainen sen sisältö on valtionsisäisessä oikeudessa. Kansallisten tuomioistuinten on näin ollen tulkittava sitä mahdollisimman pitkälle kyseisen direktiivin tarkoituksen mukaisesti, jotta direktiivillä tarkoitettu tulos saavutettaisiin, sekä varmistettava unionin oikeuden täysi tehokkuus käsiteltäväkseen saatettujen asioiden ratkaisemiseksi. ( 25 )

42. Edellä esitettyjen seikkojen perusteella on näin ollen todettava, että direktiivin 2009/103 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ajoneuvojen käyttämisen käsite on unionin oikeuden itsenäinen käsite, jota on tulkittava kaikissa jäsenvaltioissa yhtenäisesti ottaen huomioon ajoneuvon tavanomaista käyttötarkoitusta vastaava käyttö.

43. Vaikka ehdotan tämän mukaisesti, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan kieltävästi, katson käsiteltävänä olevan onnettomuuden erityisolosuhteet, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toisen kysymyksen sanamuodon sekä asianosaisten ja väliintulijoiden kirjallisissa ja suullisissa huomautuksissa esittämät seikat huomioon ottaen, että tuomiossa Vnuk esitetyn käsitteen ”ajoneuvojen käyttäminen” määritelmän sisältöä ja soveltamisalaa on täsmennettävä.

44. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian, noudattaen samalla unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuimien tehtävien selkeää jakoa, jonka mukaan yksinomaan kansallinen tuomioistuin on toimivaltainen toteamaan sen ratkaistavaksi saatetun riita-asian tosiseikat ja arvioimaan niitä sekä tulkitsemaan ja soveltamaan kansallista lainsäädäntöä. ( 26 )

45. Lisäksi on otettava huomioon asiayhteys, sillä huoli tuomion Vnuk vaikutuksista on ilmaistu vain vähän sen antamisen jälkeen. Tietyt jäsenvaltiot – erityisesti ne, joiden sisäisessä oikeudessa kyseinen käsite kattoi vain ajoneuvojen käyttämisen tieliikenteessä – ovat ilmaisseet olevansa hyvin epävarmoja käytännön seurauksista, joita kyseisestä tuomiosta voisi seurata. ( 27 ) Komissiokin katsoi, että tuomiolla Vnuk saattaa olla merkittävä vaikutus, koska sen seurauksena esimerkiksi vakuutusmaksut saattavat nousta. ( 28 ) Komissio katsoi tekemässään vaikutustenarvioinnissa, että direktiivin 2009/103 muuttamisesta oli tarpeen antaa direktiiviehdotus, jolla rajoitettaisiin kyseisen käsitteen soveltamisalaa erityisesti maatalous-, teollisuus- ja urheilutoiminnassa tai tivoleissa tapahtuvien onnettomuuksien osalta mutta säilytettäisiin samalla moottoriajoneuvojen aiheuttamien onnettomuuksien uhreja koskevan suojan korkea taso.

C Ajoneuvon ”tavanomaisen käyttötarkoituksen” mukainen käyttö

46. Asiassa esitetyt kirjalliset ja suulliset huomautukset ilmentävät tarvetta korostaa aluksi asiayhteyttä, jonka perusteella unionin tuomioistuin kehitteli ajoneuvon tavanomaisen käyttötarkoituksen mukaista käyttöä koskevan edellytyksen tuomiossa Vnuk.

47. On ensinnäkin syytä palauttaa mieliin seuraavat kyseistä asiaa koskevat tosiseikat: ”perävaunullinen traktori, joka oli heinäpaalien heinävaraston parvelle varastoimisen yhteydessä peruuttamassa maatilan piha-alueella perävaunun siirtämiseksi kyseiseen heinävarastoon, töytäisi tikkaita, joille Vnuk oli noussut, ja aiheutti tämän putoamisen”. ( 29 )

48. Oikeudellisista seikoista esitettiin seuraava yhteenveto: ”Vnuk on esittänyt ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että käsitettä ’ajoneuvon käyttäminen’ ei voida rajoittaa koskemaan ainoastaan kuljettamista yleisillä teillä ja että pääasian vahinkotapahtuman hetkellä traktorin ja sen perävaunun muodostama kokonaisuus oli ajoneuvo, jolla liikuttiin, ja että kyse oli matkan lopusta. [Vakuutusyhtiö] sen sijaan väittää, ettei pääasiassa ole kyse traktorin käyttämisestä tieliikenteeseen tarkoitettuna ajoneuvona vaan sen käyttämisestä työhön maatilan heinävarastolla.” ( 30 )

49. Unionin tuomioistuin muistutti lisäksi, että ”ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että ZOZP:ssä [(pakollisesta ajoneuvovakuutuksesta annettu Slovenian laki, Zakon o obveznih zavarovanjih v prometu)] ei ole määritelty käsitettä ’ajoneuvojen käyttäminen’ mutta tämä puute on korjattu oikeuskäytännössä. Se esittää tästä, että ZOZP:ssä tarkoitetulla pakollisella vakuutuksella pyritään ensisijaisesti riskin jakamiseen ja liikenteessä yleisillä teillä vahinkoa kärsineiden ja matkustajien tarpeista huolehtimiseen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Slovenian oikeuskäytännöstä seuraa, ettei tietyn vahingon pakollisesta vakuutuksesta korvaamisen kannalta ole ratkaisevaa se, onko vahinko tapahtunut yleisellä tiellä. Sen mukaan pakollinen vakuutus ei kuitenkaan kata tilanteita, joissa ajoneuvoa käytetään koneena, esimerkiksi maanviljelyksessä, sillä tällaisessa tilanteessa ei ole kyse tieliikenteestä.” ( 31 )

50. Koska direktiivit eivät sisältäneet tällaista tilannetta koskevia säännöksiä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohti, olisiko mahdollista katsoa, että ”pakollisesta vakuutuksesta katetaan ainoastaan ajoneuvon tieliikenteessä aiheuttamat vahingot tai että siitä katetaan kaikki vahingot, jotka liittyvät millä tahansa tavalla ajoneuvon käyttöön tai toimintaan riippumatta siitä, voidaanko tilanne määritellä liikennetilanteeksi”. ( 32 )

51. Kyseisessä asiassa oli kyse ajoneuvon käyttöpaikasta ja ‑tarkoituksesta, ja siinä esitetyt näkemykset vastasivat lähes täysin nyt käsiteltävässä pääasiassa esitettyjä näkemyksiä: ”Saksan hallitus ja Irlanti väittävät, että – – direktiivin [72/166] 3 artiklan 1 kohdassa säädetty vakuuttamisvelvollisuus koskee ainoastaan tieliikennetilanteita eikä sitä näin ollen sovelleta pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa. Komissio sitä vastoin katsoo, että kyseistä säännöstä sovelletaan ajoneuvojen käyttöön sekä kulkuneuvoina että koneina missä tahansa yleisessä tai yksityisessä tilassa, jossa ajoneuvojen käyttämiselle ominaiset riskit voivat toteutua, riippumatta siitä, ovatko ajoneuvot liikkeessä vai eivät.” ( 33 )

52. Vastauksessaan unionin tuomioistuin täsmensi ensinnäkin direktiivissä 72/166 tarkoitettua ajoneuvon käsitettä mutta totesi, että tietyt ajoneuvotyypit voidaan jättää sen soveltamisalan ulkopuolelle jäsenvaltioiden aloitteesta. ( 34 )

53. Lisäksi unionin tuomioistuin analysoi ajoneuvojen käyttämisen käsitettä, kuten edellä 36 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa muistutetaan, voidakseen vastata kysymykseen, joka koski kyseessä olevan ajoneuvon käyttämisolosuhteita.

54. Tuomiossa Vnuk unionin tuomioistuin korosti pakollista vakuutusta koskevien eri direktiivien tavoitetta, joka ylittää pelkän henkilöiden ja moottorineuvojen vapaan liikkuvuuden varmistamisen.

55. Unionin tuomioistuin katsoi erityisesti, että ”se on myös toistuvasti todennut, että [kyseisillä direktiiveillä] pyritään myös takaamaan se, että näillä ajoneuvoilla aiheutetuista vahingoista kärsineet saavat samanlaisen kohtelun riippumatta siitä, missä unionin alueella onnettomuus on tapahtunut”. ( 35 )

56. Kuten edellä 38 kohdassa todetaan, unionin tuomioistuin painotti erityisesti, että ”ei voida katsoa, että unionin lainsäätäjä olisi tarkoittanut jättää kyseisillä direktiiveillä annettavan suojan ulkopuolelle henkilöitä, jotka kärsivät vahingon onnettomuudessa, joka aiheutuu ajoneuvon tavanomaista käyttötarkoitusta vastaavan käyttämisen yhteydessä”. ( 36 )

57. Unionin tuomioistuin totesikin näiden yleisten tavoitteiden valossa, että vakuutusturvan oli katettava tilanteet, joissa kulkuneuvona käytetty ajoneuvo joutuu onnettomuuteen, mutta katsoi, että arviointiin eivät vaikuttaneet sellaiset olosuhteet, jotka liittyvät erityisesti ajoneuvon työkäytössä liikuttamisen laajuuteen, siihen, tapahtuuko onnettomuus julkisessa vai yksityisessä tilassa, tai kyseessä olevan ajoneuvon eli traktorin, jota voidaan käyttää myös työkoneena, ominaispiirteisiin.

58. Julkisasiamies Mengozzi oli esittänyt vastaavasti, että vakuutuksen on katettava ”vahingot, jotka ajoneuvo on aiheuttanut käyttönsä yhteydessä, mikäli ajoneuvoa käytetään sen alkuperäisen tehtävän mukaisesti”.

59. Tällaista käsitystä on kritisoitu perusteena pääasian olosuhteet, joissa käsitteen ”ajoneuvon alkuperäinen tehtävä” täsmentämisen tarve asianosaisten ja väliintulijoiden – komissiota lukuun ottamatta – kirjallisten ja suullisten huomautusten mukaan korostuu.

60. Jotta tämä käsite voitaisiin rajata koskemaan vain sellaista käyttöä, jossa ajoneuvo liikkuu yleisillä tai sääntelyn piiriin kuuluvilla teillä, olisi otettava huomioon – ajoneuvon käyttämispaikan erityisyys, sillä erotuksena tuomioon Vnuk johtaneen asian onnettomuuspaikkaan onnettomuus tapahtui yksityiseen tilaan rinnastettavalla alueella, jolle kaikilla ei ollut vapaata pääsyä, koska kyseistä aluetta käytetään sotilasharjoituksissa – ajoneuvon käyttämiseen liittyvät erityisolosuhteet, sillä sitä käytettiin alueella, jolla ei voinut käyttää mitä tahansa ajoneuvoa toisin kuin suljetulla piha-alueella tai pysäköintialueella, ja sotilaskäyttöön tarkoitetut ajovalot olivat käytössä; sekä – se, että onnettomuuteen joutunutta ajoneuvoa ei ollut tarkoitettu käytettäväksi kyseisellä alueella, koska se ei sopinut ominaisuuksiltaan tälle alueelle (kyseessä oli nelivetomaasturi, jolla ajettiin telaketjuilla kulkeville ajoneuvoille tarkoitetulla reitillä).

61. Edellä esitetyistä kolmesta väitteestä ensimmäinen edellyttää, että siviili- ja sotilaskäyttöön tarkoitetut tiet erotetaan toisistaan, ja sen osalta voidaan mielestäni antaa samat vastaukset kuin tuomiossa Vnuk, koska tosiseikkoja koskevat toteamukset ovat samanlaiset. On nimittäin riittävää todeta, että direktiivin 2009/103 soveltamisalaa ei ole rajattu koskemaan vain tiettyjä liikkumiseen käytettäviä teitä, että kyseisellä direktiivillä pyritään varmistamaan laaja-alainen suoja ja että sillä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus sulkea tietyt tilanteet vakuutusjärjestelmänsä ulkopuolelle, mitä Espanjan kuningaskunta ei ole tehnyt.

62. Ajoneuvon käyttämiseen liittyviä olosuhteita koskevaan väitteeseen voidaan soveltaa samaa päättelyä. Edellä mainitun direktiivin soveltamisalaa ei ole rajattu koskemaan vain sellaisia ajokuntoisia teitä, jotka on tarkoitettu kaikentyyppisille ajoneuvoille. On myös todettava, että Espanjan valtionsisäisen oikeuden mukaan tällaista tilannetta ei voida sulkea vakuutusturvan ulkopuolelle. Pakollista vakuutusta koskevan asetuksen 2 §:n 1 momentissa nimittäin säädetään, että vakuutusturva kattaa myös tilanteet, joissa käyttöön sopimaton ajotie on kaikesta huolimatta ”yleisessä käytössä”.

63. Arvioituani kyseiset kaksi väitettä totean, että ajoneuvon käyttämispaikkaa koskevaa kriteeriä ei voida liittää ajoneuvon tavanomaista käyttötarkoitusta koskevaan kriteeriin, vaan se olisi pikemminkin lisättävä käyttämisen käsitteeseen. Nähdäkseni näiden väitteiden hyväksyminen edellyttäisi myös oikeuskäytännön muuttamista, koska unionin tuomioistuin on katsonut, että edellä mainittua direktiiviä sovelletaan yleisen tien ulkopuolella tapahtuviin onnettomuuksiin.

64. Totean viimeisestä väitteestä, joka koskee kyseessä olevan ajoneuvon sopivuutta maastoon, jossa sitä käytetään, että kyseessä on tuomioon Vnuk nähden uusi kysymys. Asiassa Vnuk käsiteltiin vain traktorin käyttötarkoitusta eli sitä, oliko kyseessä työkone vai ei.

65. Mielestäni pääasian olosuhteet osoittavat täysin selvästi, että olisi ristiriitaista pitää ajoneuvon sopivuutta käyttämispaikkaansa kriteerinä, jonka perusteella vakuutusturva voidaan sulkea pois. Ei nimittäin ole mahdotonta, että sotilasajoneuvoa joudutaan joskus käyttämään olosuhteissa, joihin se ei teknisiltä ominaisuuksiltaan sovi, ja tämä voi jopa olla kyseisiä ajoneuvoja käyttäville henkilöille suunnatun harjoituksen tarkoitus. Tähän viimeiseen seikkaan saatiin myös vahvistus suullisten huomautusten yhteydessä, kun unionin tuomioistuimelle selvitettiin, miksi kyseistä ajoneuvoa käytettiin korkeampiarvoisen upseerin käskystä.

66. Näiden erityisten olosuhteiden lisäksi tässäkin yhteydessä voidaan toistaa tuomiossa Vnuk esitetty periaatteellinen toteamus, jonka mukaan päämääränä on yleisen suojan varmistaminen sen varalta, että kulkuneuvona käytettävä ajoneuvo joutuu onnettomuuteen, jos vakuutusturvaa ei ole erityisesti suljettu pois.

67. Näin ollen katson tuomiossa Vnuk noudatetun logiikan mukaisesti, että kaikki tapahtuneeseen onnettomuuteen liittyvät olosuhteet riittävät osoittamaan, että Aníbal-nimisen ajoneuvon käyttö vastasi minkä tahansa ajoneuvon tavanomaista käyttötarkoitusta.

68. Eikö sotilasajoneuvon tavanomainen käyttötarkoitus olekin mitä suurimmassa määrin se, että sillä kuljetetaan sotilaita ja sitä ohjaavat sotilaat maastossa, jota käytetään yleisesti sotilasharjoituksissa?

69. Jos näin ei ole, mikä tarkoitus olisi vakuutuksella, joka on otettu kyseisten ajoneuvojen, joita ei ole ensisijaisesti tarkoitettu liikkumaan jatkuvasti yleisessä käytössä olevilla teillä, aiheuttamien vahinkojen varalta?

70. On myös yhdyttävä unionin tuomioistuimen tuomion Vnuk 58 kohdassa esittämään näkemykseen ja todettava, että on tehtävä tarvittavat päätelmät siitä, ettei Espanjan hallitus ole käyttänyt direktiivin 2009/103 5 artiklassa annettua mahdollisuutta sulkea tietyntyyppiset ajoneuvot tai tietyt henkilöt erityisen vakuutusturvan ulkopuolelle.

71. Näin ollen katson, että ajoneuvon tavanomaisen käyttötarkoituksen mukaista käyttöä koskevaan kriteeriin liittyvän keskustelun varjolla ei voida kyseenalaistaa yleistä vakuutusturvan periaatetta silloin, kun onnettomuus on tapahtunut käytettäessä ajoneuvoa kuljetustarkoitukseen, erityisesti henkilökuljetuksiin.

72. Kaikki muunlaiset ratkaisut johtaisivat tapauskohtaisuuteen, jonka rajallisuus tuli selvästi ilmi istunnossa.

73. Tämä pätee ehdotukseen, jonka mukaan maantiellä tai muulla julkisella paikalla tapahtuvaan ajoneuvon käyttämiseen nähden ”oheiskäyttönä” pidettävää käyttämistä koskeva kriteeri olisi otettava käyttöön, jotta pysäköintialueella tai yksityisessä tilassa tapahtuva käyttäminen ei jäisi vakuutusturvan ulkopuolelle silloin, kun on kyse yleisillä teillä tapahtuvan ajoneuvon käyttämisen loppu- tai alkuvaiheesta. Sama pätee ehdotukseen, jonka mukaan huomioon pitäisi ottaa myös ajoneuvon käyttämisen tarkoitus, kuten sotilasoperaation olosuhteiden jäljittely, tai luvan olemassaolo.

74. Nämä ehdotukset osoittavat myös, että ne aiheuttavat enemmän oikeudellista epävarmuutta kuin tulkinta, jossa pääasian olosuhteet huomioon ottaen vahvistettaisiin tuomion Vnuk tavoin arkijärkeen käypä yksinkertainen määritelmä, vaikka se olisikin joidenkin mielestä tautologinen. Tämä tulkinta sopii epäilemättä paremmin sellaisen käsitteen itsenäiseen luonteeseen, jota on sovellettava yhtenäisesti, kun otetaan huomioon direktiivin 2009/103 päämääränä oleva kattavan suojan varmistaminen.

75. Näin ollen toiseen kysymykseen on mielestäni vastattava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa sitä, vastaako ajoneuvon käyttö sen tavanomaista käyttötarkoitusta, ei voida arvioida sen perusteella, missä ajoneuvoa käytetään.

V Ratkaisuehdotus

76. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Audiencia Provincial de Albaceten esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103/EY 3 artiklan 1 kohdassa esiintyvää ajoneuvon käyttämisen käsitettä, joka on määritelty unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä, on tulkittava kaikissa jäsenvaltioissa yhtenäisesti siten, että ajoneuvon tavanomaisen käyttötarkoituksen mukainen käyttö otetaan huomioon, ja ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä on tulkita pääasiassa kyseessä olevan kaltaista säännöstöä kokonaisuudessaan siten, että moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvää vastuuta koskevalle vakuuttamisvelvollisuudelle annetaan tehokas vaikutus. 2) Pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa ajoneuvon tavanomaista käyttötarkoitusta ei voida arvioida sen perusteella, missä ajoneuvoa käytetään.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) EUVL 2009, L 263, s. 11.

( 3 ) Kyseisen vakuutusyhtiön nimi oli 10.12.2012 asti Chartis Europe, Sucursal en España.

( 4 ) Jäljempänä pakollinen vakuutus.

( 5 ) C-162/13, EU:C:2014:2146; jäljempänä tuomio Vnuk.

( 6 ) EYVL 1972, L 103, s. 1.

( 7 ) EYVL 1984, L 8, s. 17.

( 8 ) EYVL 1990, L 129, s. 33.

( 9 ) EYVL 2000, L 181, s. 65.

( 10 ) EUVL 2005, L 149, s. 14.

( 11 ) Tämän artiklan sanamuoto vastaa sanatarkasti direktiivin 72/166 4 artiklaa.

( 12 ) BOE nro 267, 5.11.2004, s. 36662; jäljempänä LRCSCVM.

( 13 ) BOE nro 222, 13.9.2008, s. 37487; jäljempänä pakollista vakuutusta koskeva asetus.

( 14 ) Ks. kyseisen ajoneuvon ominaisuudet Espanjan puolustusministeriön internetsivustolta, jonka osoite on http:/www.ejercito.mde.es/materiales/vehiculos/Anibal.html

( 15 ) Ks. tästä 23.12.1998 annetulla kuninkaan asetuksella nro 2822/1998 (BOE nro 22, 26.1.1999, s. 3440) hyväksytyn yleisen ajoneuvoasetuksen (Reglamento General de Vehículos) liitteessä XVIII olevan II kohdan b alakohta.

( 16 ) Ks. kyseisten poikkeusten luettelo, joka on saatavana internetosoitteessa http://ec.europa.eu/finance/insurance/docs/motor/list-exempt-5th-dir_en.pdf ja jonka mukaan 19 jäsenvaltiota on poikennut edellä mainitusta velvollisuudesta valtiolle kuuluvien ajoneuvojen tai erityisesti sotilaskäyttöön tarkoitettujen ajoneuvojen osalta. Tällaisen poikkeamisen yleisyyden takia edellä mainitun direktiivin johdanto-osan 44 perustelukappaleessa viitataan sotilasajoneuvoihin ja direktiivissä muistutetaan velvollisuudesta toimittaa tiedot elimestä, jonka tehtävänä on riskien kattaminen.

( 17 ) Näihin kuuluvat vakuutuksenantaja, Espanjan ja Irlannin hallitukset sekä Euroopan komissio.

( 18 ) Ks. tästä tuomio 22.9.2016, Microsoft Mobile Sales International ym. (C-110/15, EU:C:2016:717, 18 ja 19 kohta).

( 19 ) Ks. kyseisen direktiivin johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale ja 29 artikla.

( 20 ) Ks. tuomion Vnuk 43–45 kohta.

( 21 ) Ks. tuomion Vnuk 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.

( 22 ) Ks. tuomion Vnuk 52 kohta.

( 23 ) Ks. tuomion Vnuk 53–55 kohta.

( 24 ) Tuomion Vnuk 59 kohta. Tähän liittyy myös saman tuomion 56 kohta: ”Kun otetaan huomioon kaikki nämä seikat ja erityisesti [direktiivien 72/166 ja 90/232] suojelutavoite, ei voida katsoa, että unionin lainsäätäjä olisi tarkoittanut jättää kyseisillä direktiiveillä annettavan suojan ulkopuolelle henkilöitä, jotka kärsivät vahingon onnettomuudessa, joka aiheutuu ajoneuvon tavanomaista käyttötarkoitusta vastaavan käyttämisen yhteydessä.”

( 25 ) Ks. vastaavasti tuomio 24.1.2012, Dominquez (C-282/10, EU:C:2012:33, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 26 ) Ks. tuomio 26.4.2017, Farkas (C-564/15, EU:C:2017:302, 38 ja 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 27 ) Ks. erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan liikenneministeriön kuulemisasiakirja Technical consultation on motor insurance: consideration of the European Court of Justice ruling in the case of Damijan Vnuk v. Zavarovalnica Triglav d.d (C-162/13), 1–4 kohta (saatavana internetosoitteessa https://www.gov.uk/government/uploads/system/uploads/attachment_data/file/581193/motor-insurance-vnuk-v-triglav.pdf).

( 28 ) Ks. direktiivin 2009/103 soveltamisalasta 8.6.2016 julkaistu komission vaikutusarviointi, A osan ”Context”, 6 kappale (saatavana internetosoitteessa http://ec.europa.eu/smart-regulation/roadmaps/docs/2016_fisma_030_motor_insurance_en.pdf)..

( 29 ) Ks. tuomion Vnuk 19 kohta.

( 30 ) Ks. tuomion Vnuk 22 kohta.

( 31 ) Ks. tuomion Vnuk 23 kohta.

( 32 ) Ks. tuomion Vnuk 24 kohta.

( 33 ) Ks. tuomion Vnuk 34 ja 35 kohta.

( 34 ) Ks. tuomion Vnuk 40 kohta.

( 35 ) Ks. tuomion Vnuk 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.

( 36 ) Ks. tuomion Vnuk 56 kohta.