Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Naudanliha - Tuontijärjestelmä - Yhteisön tariffikiintiöt - Muiden kuin perinteisten tuojien kelpoisuusedellytykset - Vientiä koskevien rajojen nostaminen suhteessa kahteen edelliseen kiintiöön vaadittuihin rajoihin - Toimivaltaa ei ole ylitetty - Suhteellisuusperiaate - Luottamuksensuojan periaate - Perusteluvelvollisuus - Perusteluvelvollisuutta ei ole loukattu

(Neuvoston asetus (EY) N:o 130/94; komission asetuksen (EY) N:o 214/94 1 artiklan 2 kohta)

2 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Tuottajien tai kuluttajien syrjintä - Tuontijärjestelmä, jossa yhteisön tariffikiintiö on avattu tietynlaiselle jäädytetylle naudanlihalle - Perinteisiä tuojia koskeva mahdollisuus laskea yhteen niille kuuluvat oikeudet kiintiöosuuden saamiseksi yhtiöiden sulauduttua - Tämän mahdollisuuden epääminen muilta toimijoilta - Syrjintää ei ole todettu

(EY:n perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohta; komission asetuksen (EY) N:o 214/94 2 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

3 Ottaen huomioon asetuksen (EY) N:o 130/94, jossa avataan yhteisön tariffikiintiö tietynlaiselle jäädytetylle naudanlihalle, päämäärä taata, että kaikilla yhteisön toimijoilla, joita asia koskee, on yhtäläinen ja jatkuva oikeus saada osuus kiintiöstä, komissio ei ole ylittänyt asetuksessa sille annettua toimivaltaa varatessaan asetuksen (EY) N:o 130/94 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 214/94 1 artiklan 2 kohdassa muiden kuin perinteisten tuojien käytettävissä olevan tariffikiintiön osan pelkästään hakijoille, jotka voivat todistaa vieneensä viiteajanjakson aikana kolmansiin maihin sellaisen vähimmäismäärän naudanlihaa, joka on suurempi kuin kahteen edelliseen kiintiöön vaadittu määrä.

Vaikka komission vahvistettavaksi jätettyjen kiintiöosuuden saamiseen vaadittavien kelpoisuusedellytysten on oltava sellaisia, että niiden avulla voidaan mahdollistaa, että ainoastaan sellaiset toimijat, jotka ovat tuoneet tai vieneet merkittäviä määriä, saavat yhtäläisen ja jatkuvan oikeuden kiintiöosuuden saantiin, asetuksessa (EY) N:o 130/94 ei suoraan kytketä yhteen viennin määrää koskevia rajoja ja kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan kehittymistä. Lisäksi komission hyväksymillä edellytyksillä vältetään täysin oikein paperiyhtiöiden muodostaminen tiettyjen toimijoiden taloudellisen rakenteen keinotekoisella pilkkomisella, joka on omiaan haittaamaan järjestelmän häiriötöntä toimintaa, koska se johtaa hakemusten määrän kasvamiseen ja vastaavasti pienten, aitojen yritysten käytettävissä olevien kiintiömäärien pienentymiseen, jolloin nämä yritykset ovat vaarassa jäädä kokonaan ilman tariffikiintiöosuutta.

Komission päättämällä viennin määrää koskevien rajojen nostamisella ei loukata myöskään suhteellisuusperiaatetta, sillä järjestelmän päämäärän vuoksi muutoksesta täytyi järkevästi päätellen seurata se, että suuri osa sellaisista keinotekoisesti luoduista yrityksistä, joiden perustamisen ainoana tarkoituksena oli saada suuri osa tariffikiintiöstä, menetti oikeuden saada osuuden kiintiöstä, kuitenkin niin, ettei ole näytetty, että lukuisat aidosti pienet yritykset olisivat rajojen nostamisen vuoksi jääneet ilman kiintiöosuutta.

Sillä ei loukata myöskään luottamuksensuojan periaatetta, koska jokaisen normaalisti valveutuneen ja huolellisen toimijan on tiedettävä, että viennin määrää koskevia rajoja voidaan muuttaa vuosittain samalla kun päätetään uudesta kiintiöstä, ja uusien kelpoisuusedellytysten ennenaikainen ilmoittaminen rohkaisisi vain yrityksiä perustamaan sellaisia uusia paperiyhtiöitä, joiden kaupan määrät vastaisivat täsmälleen asetettuja uusia rajoja ja joiden ansiosta merkittävät ryhmät voisivat hyötyä suurimmalla mahdollisella tavalla tariffikiintiöstä.

Toimenpiteestä päätettäessä on myös noudatettu perusteluvelvollisuutta, koska asetusten (EY) N:o 130/94 ja (EY) N:o 214/94 perustelukappaleista käyvät selvästi ilmi ne syyt, joiden perusteella komissio muutti muiden kuin perinteisten tuojien kelpoisuusedellytyksiä.

4 Se, että yhteisön tariffikiintiön avaamista koskevan tuontijärjestelmän, jossa kiintiö avattiin tietynlaiselle jäädytetylle naudanlihalle, soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 214/94 2 artiklan 2 kohdan perusteella sellaisten yritysten sulautumisen perusteella syntyneet yhtiöt, jotka haluavat saada osuuden uusille tulokkaille varatusta kiintiöstä, eivät voi laskea yhteen niitä kaupan määriä, jotka kukin niistä on aikaisemmin saavuttanut, samalla kun tällainen yhteenlaskeminen on mahdollista perinteisille tuojille, ei ole perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohdassa kiellettyä syrjintää.

Perinteisille tuojille varatun kiintiön jakotapa ei nimittäin ole verrattavissa uusille tuojille varatun kiintiön jakotapaan. Kun perinteisten tuojien kiintiö jaetaan kunkin kelpoisuusedellytykset täyttävän toimijan tuomien määrien suhteessa, uusille tuojille varattua kiintiötä ei jaeta tuodun tai viedyn vaan haettujen, hakemuskohtaisesti rajoitettujen enimmäismäärien suhteessa. Näin ollen sen, että osuuden saantia koskevat oikeudet saadaan laskea yhteen perinteisten toimijoiden kohdalla, tarkoituksena ei ole määrätä sulautumisen seurauksena syntyneiden sellaisten yhtiöiden kelpoisuudesta saada osuus kiintiöstä, joilla ei muuten olisi kelpoisuutta kiintiöosuuden saamiseen, vaan sen tarkoituksena on sallia, että sellaiset sulautumisessa mukana olevat yritykset, joilla on erikseen kiintiöosuuksia, voivat laskea ne yhteen.