ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Irlanti ei ole noudattanut julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston direktiivillä 92/50/ETY, 1 artiklan 1 kohdan ja 2 artiklan 1 kohdan sekä vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjä koskevien yhteisön sääntöjen soveltamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun neuvoston direktiivin 92/13/ETY 1 artiklan 1 kohdan ja 2 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on vahvistanut vuoden 2006 hallinnollisen määräyksen (Statutory Instrument) nro 329 49 §:ssä sekä vuoden 2007 hallinnollisen määräyksen (Statutory Instrument) nro 50 51 §:ssä hankintaviranomaisten ja -yksikköjen päätösten ja niiden perustelujen tarjoajille ilmoittamista koskevat säännöt sellaisella tavalla, että sopimuksen tekemistä koskeva odotusaika on saattanut jo päättyä siihen mennessä, kun tarjouksentekijät saavat tietää yksityiskohtaisesti tarjoustensa hylkäämisperusteet.
1)

Italian tasavalta ei ole noudattanut tietyistä kalastustoiminnan valvontatoimenpiteistä 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2241/87 1 artiklan 1 kohdan eikä yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2846/98, 2 artiklan 1 kohdan sekä 31 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole riittävällä tavalla huolehtinut kalastuksen valvomisesta ja tarkastamisesta alueellaan ja sen suvereenisuuden tai tuomiovallan piiriin kuuluvilla merialueilla erityisesti siltä osin kuin kysymys on ajoverkkojen aluksella säilyttämistä ja käyttöä koskevien säännösten noudattamisesta ja koska se ei ole riittävällä tavalla valvonut, että niihin, jotka rikkovat ajoverkkojen aluksella säilyttämistä ja käyttöä koskevaa yhteisön lainsäädäntöä, kohdistetaan asianmukaisia toimenpiteitä erityisesti siten, että näille henkilöille määrätään rangaistusseuraamuksia, joilla on ehkäisevä vaikutus.
Asia C-288/08

Kemikalieinspektionen

vastaan

Nordiska Dental AB

(Svea hovrättin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Direktiivi 93/42/ETY — Lääkinnälliset laitteet — Elohopeaa sisältävän, hammaslääkintäkäyttöön tarkoitetun amalgaamin, joka on varustettu CE-vaatimustenmukaisuusmerkinnällä, vientikielto — Terveyden ja ympäristön suojelu”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 19.11.2009 I ‐ 11033

Tuomion tiivistelmä

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Lääkinnälliset laitteet – Direktiivi 93/42

(Neuvoston direktiivin 93/42, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella N:o 1882/2003, 4 artiklan 1 kohta ja 17 artikla)

Lääkinnällisistä laitteista annetun neuvoston direktiivin 93/42, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1882/2003, 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään ympäristön ja terveyden suojeluun liittyvistä syistä kiellosta viedä ammattimaisesti elohopeaa sisältävää, hammaslääkintäkäyttöön tarkoitettua amalgaamia, joka on varustettu tämän direktiivin 17 artiklassa tarkoitetulla CE-merkinnällä.

(ks. 33 kohta ja tuomiolauselma)
Lentoliikenteen harjoittajien korvausvastuusta onnettomuustapauksissa annettua asetusta N:o 2027/97 on tulkittava siten, että se ei ole esteenä eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtäläistyttämisestä tehdyn Varsovassa 12.10.1929 allekirjoitetun yleissopimuksen 29 artiklan soveltamiselle tilanteeseen, jossa matkustaja vaatii todettavaksi, että lentoliikenteen harjoittaja on korvausvastuussa vahingosta, joka kyseiselle matkustajalle on aiheutunut Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden välisen lennon yhteydessä.

Asetuksen N:o 2027/97 johdanto-osan toisesta ja neljännestä perustelukappaleesta ja 2 artiklan 2 kohdasta nimittäin ilmenee, että silloin, kun tässä asetuksessa ei syrjäytetä Varsovan yleissopimuksen soveltamista matkustajien suojan parantamiseksi, tämä suoja merkitsee, että kyseinen asetus täydentää ja vastaa mainitun yleissopimuksen järjestelmää. Koska Varsovan yleissopimuksen 29 artiklassa säännellään vain yhtä menettelyn osatekijää vahingonkorvauskanteen nostamiseksi lentoliikenteen harjoittajia vastaan onnettomuustapauksissa, tämä artikla ei kuulu määräyksiin, jonka soveltamisen yhteisön lainsäätäjä on halunnut syrjäyttää.

(ks. 43–45 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Asia C-219/08

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Belgian kuningaskunta

”Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Perusteeton este — Työntekijöiden, jotka ovat kolmansien valtioiden kansalaisia, lähettäminen työhön toiseen jäsenvaltioon”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 1.10.2009 I ‐ 9215

Tuomion tiivistelmä

Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Se, että yritys lähettää työntekijöitä, jotka ovat kolmansien valtioiden kansalaisia, työhön toiseen jäsenvaltioon

(EY 49 artikla)

Se, että jäsenvaltio vaatii, että palvelujen tarjoajan on toimitettava etukäteen pelkkä ilmoitus siitä, että työntekijät, jotka ovat kolmansien valtioiden kansalaisia ja jotka on lähetetty työhön tähän jäsenvaltioon, ovat laillisessa tilanteessa erityisesti oleskelun, työluvan ja sosiaaliturvan edellytysten osalta siinä jäsenvaltiossa, jossa he ovat tämän palvelujen tarjoajan palveluksessa, on toimenpide, jolla lähtökohtaisesti ei ylitetä sitä, mikä on tarpeellista palvelujen tarjoamisen vapauden toteuttamisen mahdollisten väärinkäytösten estämiseksi.

(ks. 16 ja 18 kohta)
Asia C-277/08

Francisco Vicente Pereda

vastaan

Madrid Movilidad SA

(Juzgado de lo Social no 23 de Madridin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Direktiivi 2003/88/EY — Työajan järjestäminen — Oikeus palkalliseen vuosilomaan — Sairausloma — Sairausloman kanssa päällekkäinen vuosiloma — Oikeus pitää vuosiloma muuna aikana”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 10.9.2009 I ‐ 8407

Tuomion tiivistelmä

Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Työajan järjestäminen – Oikeus palkalliseen vuosilomaan

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88 7 artiklan 1 kohta)

Työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun direktiivin 2003/88 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansallisille säännöksille tai työehtosopimuksille, joiden mukaan työntekijällä, joka on sairauslomalla hänen työnantajanaan olevan yrityksen lomakalenterissa vahvistetun vuosilomajakson aikana, ei ole töihin palattuaan oikeutta pitää vuosilomaa muuna kuin alun perin vahvistettuna ajanjaksona ja tarvittaessa lomaa vastaavan lomakauden ulkopuolella.

Palkallisen vuosiloman tarkoituksena on nimittäin mahdollistaa se, että työntekijä voi levätä ja että hänellä on lepo- ja vapaa-aikaa. Tämä tarkoitus eroaa tältä osin sairauslomaoikeuden tarkoituksesta, sillä tämä loma myönnetään työntekijälle, jotta hän voisi tervehtyä sairaudesta. Erityisesti edellä mainitusta palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden tarkoituksesta seuraa, että työntekijällä, joka on sairauslomalla ennakolta määritetyn vuosilomajakson aikana, on pyynnöstä – ja jotta hän voi tosiasiallisesti pitää vuosilomansa – oikeus pitää tämä loma muuna ajankohtana kuin sairausloman kanssa päällekkäisenä aikana. Tämä uusi vuosilomajakso, joka vastaa alun perin määritetyn vuosilomajakson ja sairausloman päällekkäistä kestoa, on määritettävä työntekijöiden vuosiloman määrittämiseen sovellettavien kansallisten sääntöjen ja menettelyiden mukaisesti ja niin, että huomioon otetaan esillä olevat eri intressit, kuten yrityksen etuihin liittyvät pakottavat syyt. Siinä tilanteessa, että tällaiset intressit estävät hyväksymästä työntekijän uutta vuosilomajaksoa koskevaa pyyntöä, työnantajan on myönnettävä työntekijälle muu tämän ehdottama vuosilomajakso, joka on yhteensoveltuva näiden intressien kanssa, sulkematta välittömästi pois mahdollisuutta siitä, että mainittu jakso ajoittuu kyseessä olevaa vuosilomaa koskevan lomakauden ulkopuolelle.

(ks. 21–23 ja 26 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-14/08

Roda Golf & Beach Resort SL

(Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 5 de San Javierin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa — Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta — Oikeusriidan käsite — Asetus (EY) N:o 1348/2000 — Muiden kuin oikeudenkäyntiin liittyvien oikeudellisten asiakirjojen tiedoksianto oikeudenkäyntimenettelyn ulkopuolella — Notaarin vahvistama asiakirja”

Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 5.3.2009 I ‐ 5442

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 25.6.2009 I ‐ 5472

Tuomion tiivistelmä

Kun yhteisöjen tuomioistuimelle on esitetty ennakkoratkaisupyyntö EY 68 artiklan nojalla, sen tehtävänä ei ole sellaisen erimielisyyden ratkaiseminen, joka koskee sitä, onko muutoksenhaku mahdollinen vai ei sellaisesta päätöksestä, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä pääasiassa, jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut ennakkoratkaisupyynnössään, että se tekee pääasiassa päätöksen viimeisenä oikeusasteena. (ks. 24, 28 ja 29 kohta)

Vaikka voidaan katsoa, että jäsenvaltion tuomioistuimen kirjaaja, jolle on esitetty oikeudenkäyntiin liittyviä asiakirjoja tai muita asiakirjoja koskeva tiedoksiantovaatimus asetuksen N:o 1348/2000 nojalla, toimii hallintoviranomaisena, ilman että se samanaikaisesti ratkaisisi oikeusriidan, asia ei ole näin silloin, kun tuomioistuimen on annettava ratkaisu oikaisuvaatimuksesta, joka on tehty kyseisen kirjaajan päätöksestä kieltäytyä tekemästä vaadittua tiedoksiantoa. Tällaisen oikaisuvaatimuksen tarkoituksena on kumota kyseinen kieltävä päätös, jonka väitetään loukkaavan hakijan oikeutta eli tämän oikeutta tiettyjen asiakirjojen tiedoksiantamisesta asetuksessa N:o 1348/2000 säädetyllä tavalla. Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ratkaisee oikeusriidan ja käyttää siksi tuomiovaltaa. Tätä päätelmää ei horjuta se seikka, että kirjaaja on osa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen organisatorista rakennetta. Tällä seikalla ei nimittäin ole vaikutusta siihen, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin käyttää tuomiovaltaa pääasian menettelyssä, sillä tämän menettelyn tarkoituksena on sellaisen toimen kumoaminen, jonka väitetään loukkaavan hakijan oikeutta. (ks. 37–40 kohta)

Oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa annetun asetuksen N:o 1348/2000 16 artiklassa tarkoitettu ”muun kuin oikeudenkäyntiin liittyvän oikeudellisen asiakirjan” käsite on yhteisön oikeuden käsite. Amsterdamin sopimuksen tavoite vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomiseksi ja se, että Euroopan unionista tehdystä sopimuksesta siirrettiin EY:n perustamissopimukseen järjestelmä, joka mahdollistaa yksityisoikeuden alan oikeudelliseen yhteistyöhön kuuluvat rajat ylittävät toimenpiteet, ovat nimittäin osoituksena jäsenvaltioiden tahdosta saattaa tällaiset toimenpiteet osaksi yhteisön oikeusjärjestystä ja vahvistaa näin periaate niiden itsenäisestä tulkinnasta. (ks. 48 ja 50 kohta)
Jäsenvaltioiden on annettava asiasta nimenomaiset säännökset, jotta ne voivat vedota jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 4 artiklan 5 kohdan neljännessä alakohdassa säädettyyn mahdollisuuteen, jonka mukaan julkisoikeudellisten yhteisöjen harjoittamaa tietynlaista toimintaa, joka on vapautettu arvonlisäverosta tämän direktiivin 13 tai 28 artiklan nojalla, pidetään sellaisena toimintana, jota nämä harjoittavat viranomaisen ominaisuudessa.

Tältä osin jäsenvaltiot voivat valita tarkoituksenmukaisimmaksi katsomansa lainsäädäntötekniikan. Ne voivat niin ollen esimerkiksi joko pelkästään siirtää kansalliseen lainsäädäntöönsä kuudennessa direktiivissä käytetyn sanamuodon tai vastaavan ilmaisun taikka laatia luettelon julkisoikeudellisten yhteisöjen toiminnoista, jotka on vapautettu arvonlisäverosta kuudennen direktiivin 13 tai 28 artiklan nojalla ja joita on pidettävä sellaisena toimintana, jota nämä harjoittavat viranomaisen ominaisuudessa. Toimeenpanoviranomainen voidaan nimittäin valtuuttaa lailla määrittämään julkisoikeudellisten yhteisöjen toiminnot, jotka on vapautettu arvonlisäverosta kuudennen direktiivin 13 tai 28 artiklan nojalla ja joita pidetään sellaisena toimintana, jota nämä harjoittavat viranomaisen ominaisuudessa, sillä edellytyksellä, että nämä soveltamista koskevat päätökset ovat kiistattoman sitovia ja ne täyttävät asetetut konkreettisuuden, täsmällisyyden ja selkeyden vaatimukset, jotta oikeudellisten tilanteiden varmuus voidaan taata, ja ne voidaan saattaa kansallisten tuomioistuinten kontrolloitaviksi.

(ks. 56–58 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 17 artiklan 2 ja 6 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansalliselle sääntelylle, jonka mukaan silloin kun kyse on tavaranhankinnoista, joihin on saatu rahoitusta julkisista varoista, niihin sisältyvä arvonlisävero voidaan vähentää ainoastaan siltä osalta hankintaa, johon tuki ei kohdistu.

Tällaisella sääntelyllä on otettu käyttöön julkisista varoista rahoitettuja tavaran- tai palveluhankintoja koskevan oikeuden rajoitus, jollaista ei sallita kuudennen direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa. Vähennysoikeuden periaatetta lieventää kuitenkin tämän direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toisessa alakohdassa oleva poikkeussäännös. Direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toista alakohtaa on kuitenkin tarkasteltava sen ensimmäisen alakohdan kannalta, jossa neuvostolle annetaan toimivalta päättää komission ehdotuksesta, mitkä kustannukset eivät oikeuta veron vähentämiseen, mutta jossa tarkennetaan kuitenkin, että kustannukset, jotka eivät luonteeltaan ole liiketoimintaan liittyviä, kuten ylellisyys-, huvi- tai edustuskustannukset, jäävät joka tapauksessa vähennysoikeuden ulkopuolelle. Näin ollen ja ottaen huomioon, että kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toista alakohtaa on poikkeussäännöksenä tulkittava suppeasti, tämän säännöksen ei voida katsoa antavan jäsenvaltiolle mahdollisuutta pitää edelleen voimassa arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoitusta, joka on yleisesti sovellettavissa mihin tahansa tavaranhankintoihin liittyviin kustannuksiin niiden luonteesta tai kohteesta riippumatta. Tätä tulkintaa tukee myös säännöksen syntyhistoria, joka osoittaa yhteisön lainsäätäjän jatkuvia pyrkimyksiä sallia ainoastaan tiettyjen tavaroiden tai palvelujen sulkeminen vähennysoikeuden ulkopuolelle ja olla hyväksymättä tämän sääntelyn poissulkemista yleisesti.

(ks. 20, 21 ja 27–30 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
39

Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että palvelujen tarjoamisen vapaus merkitsee erityisesti kaiken sellaisen syrjinnän poistamista, jonka kohteeksi palvelujen tarjoaja joutuu hänen kansalaisuutensa perusteella tai sen vuoksi, että hän on sijoittautunut muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jossa palvelu on tarkoitus suorittaa (ks. mm. em. asia komissio v. Saksa, tuomio 18.7.2007, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Edellytys, jonka mukaan yrityksen on luotava kiinteä toimipaikka tai tytäryhtiö jäsenvaltiossa, jossa palvelu suoritetaan, on suoraan vastoin palvelujen tarjoamisen vapautta, koska muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten on mahdotonta tarjota kyseessä olevia palveluja tässä jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti mm. asia 205/84, komissio v. Saksa, tuomio , Kok., s. 3755, 52 kohta; asia C-279/00, komissio v. Italia, , Kok., s. I-1425, 17 kohta ja asia C-496/01, komissio v. Ranska, tuomio , Kok., s. I-2351, 65 kohta).
16

Koska Saksan viranomaiset eivät ole toimittaneet puolueettomia tietoja tämän taitotiedon todellisesta tai arvioidusta markkina-arvosta, komissio on todennut, että SKL-M:lle myönnettyjä rakenneuudistustukia on voitu käyttää korvaamaan ainakin osittain taitotiedon kehityksessä syntyneitä tappioita, ja taitotietoa on voitu käyttää enemmän MTU:n kuin SKL-M:n hyväksi. Tämän jälkimmäisen yrityksen, joka on ollut valtion määräysvallassa, on pitänyt kantaa taloudellinen riski, joka ei ole ollut markkinatalouden ehdoin toimivan sijoittajan periaatteen mukainen. Riidanalaisen päätöksen 86 perustelukappaleen mukaan taitotiedon siirtäminen on voinut siis vastata enintään 5,30 miljoonan DEM:n suuruisten valtion varojen siirtoa MTU:lle.
21

On totta, että oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn kohtuuttoman pitkä kesto voi olla virhe, jonka vuoksi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne on jätettävä tutkimatta. Oikeuskäytännöstä käy kuitenkin ilmi, että tällainen päätelmä on tehtävä ainoastaan tapauksissa, joissa komission toiminta on tehnyt sen väitteiden vääräksi osoittamisen vaikeaksi ja komissio on loukannut siten asianosaisen jäsenvaltion puolustautumisoikeuksia, ja että jäsenvaltion on esitettävä näyttö tällaisesta vaikeudesta (ks. vastaavasti asia C-33/04, komissio v. Luxemburg, tuomio 8.12.2005, Kok., s. I-10629, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
107

Ilmoitusten, jotka jäsenvaltioiden on näin toimitettava komissiolle, on oltava selviä ja täsmällisiä. Ilmoituksista on ilmettävä ristiriidattomasti millä laeilla, asetuksilla ja hallinnollisilla määräyksillä jäsenvaltio katsoo täyttäneensä eri velvoitteet, joita sille direktiivistä aiheutuu. Ilmoitusten puuttuessa komissio ei kykene tarkistamaan, onko jäsenvaltio pannut direktiivin tosiasiallisesti ja täysimääräisesti täytäntöön. Jo pelkästään sillä, että jäsenvaltio laiminlyö tämän velvollisuutensa joko siten, että ilmoitus puuttuu kokonaan, tai siten, ettei ilmoitus ole riittävän selvä ja täsmällinen, on mahdollista perustella EY 226 artiklaan perustuvan sellaisen menettelyn aloittaminen, jossa tällainen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan (ks. em. asia komissio v. Italia, tuomio 16.6.2005, 27 kohta).
132

Tältä osin on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut perusteet, jotka komissio on antanut sakkojen määrän laskemiseksi, ja on ilmeistä, että se ei ole tehnyt mitään oikeudellista virhettä tältä osin, kun komissio on käyttänyt harkintavaltaansa tämän tuomion 112 kohdassa mainittujen suuntaviivojen mukaisesti ja sellaisena kuin se on määritelty mainitussa 112 kohdassa.
1)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin tämä direktiivi on muutettuna annetulla neuvoston direktiivillä 91/680/ETY, 21 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että arvonlisäveroa on maksettava tämän säännöksen mukaan sille jäsenvaltiolle, jonka arvonlisävero on mainittu laskussa tai laskuna toimivassa asiakirjassa, vaikka kyseessä olevaa liiketoimea ei verotettaisi tässä jäsenvaltiossa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa kaikkien merkityksellisten seikkojen perusteella, minkä jäsenvaltion arvonlisäveroa kyseisessä laskussa mainittu arvonlisävero vastaa. Tämän osalta merkityksellisiä voivat muun muassa olla laskussa mainittu verokanta, valuutta, jona maksettava summa on ilmoitettu suoritettavaksi, kieli, jolla lasku on laadittu, kyseessä olevan laskun sisältö ja asiayhteys, laskun laatijan ja suoritettujen palvelujen vastaanottajan sijoittautumispaikat ja näiden molempien menettely.
6

Decreto legislativon nro 206, joka on annettu 6.9.2005 (GURI, Supplemento ordinario nro 235, ), 42 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Jos tavaran myyjä tai palvelun suorittaja ei ole täyttänyt sopimusta, kuluttajalla, joka on ilman menestystä vaatinut tältä oikeuksiensa täyttämistä, on oikeus vaatia oikeuksiensa täyttämistä luotonantajalta sen myöntämän luoton puitteissa, jos tällä luotonantajalla on sopimukseen perustuva yksinoikeus myöntää kyseisen myyjän asiakkaille luottoa. Vastuu ulottuu samalla tavoin kolmansiin, joille luotonantaja on siirtänyt luoton myöntämiseen liittyvät oikeudet.”
3)

Kansallinen tuomioistuin voi päättää lasten huostaanoton kaltaisesta turvaamistoimesta asetuksen N:o 2201/2003 20 artiklan nojalla, kun seuraavat edellytykset täyttyvät: — tällaisen kyseessä olevan toimen on oltava kiireellinen — sen on kohdistuttava kyseessä olevassa jäsenvaltiossa oleskeleviin henkilöihin ja — sen on oltava väliaikainen. Mainitun toimen toteuttaminen ja toimen sitovuus määräytyvät kansallisen oikeuden mukaisesti. Turvaamistoimen toteuttamisen jälkeen kansallinen tuomioistuin ei ole velvollinen siirtämään asiaa toisen jäsenvaltion toimivaltaiselle tuomioistuimelle. Kansallisen tuomioistuimen, joka on toteuttanut väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia, on kuitenkin ilmoitettava niistä suoraan tai asetuksen N:o 2201/2003 53 artiklan nojalla nimetyn keskusviranomaisen välityksellä toisen jäsenvaltion toimivaltaiselle tuomioistuimelle, mikäli lapsen edun suoja sitä edellyttää.
76

Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 118 artiklan nojalla muutoksenhakumenettelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska parlamentti on vaatinut valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska valittaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
12

Lain 15/2001 toisella lisäsäännöksellä tehdyn muutoksen johdosta kyseisen lain 5 §:n 1 momentin toinen kohta korvattiin seuraavilla säännöksillä: ”Televisiolähetystoiminnan harjoittajien, jotka vastaavat ohjelmatoimituksesta sellaisten televisiokanavien osalta, joiden ohjelmistoon kuuluu ajankohtaisen tuotannon elokuvia eli elokuvia, joiden tuotantopäivästä on kulunut alle seitsemän vuotta, on osoitettava vuosittain edellisenä toimintavuotena saamiensa tilinpäätöksen mukaisten tulojen kokonaismäärästä vähintään 5 prosenttia eurooppalaisten elokuvien, lyhytelokuvien ja tv-elokuvien tuotannon ennakkorahoittamiseen, mukaan lukien elokuva-alan ja audiovisuaalisen alan kehittämisestä ja edistämisestä annetun lain 5 §:n 1 momentissa tarkoitetut tapaukset. Tästä rahoituksesta 60 prosenttia on osoitettava tuotantoon, jonka alkuperäiskieli on jokin Espanjan virallisista kielistä. Tv-elokuvilla tarkoitetaan tässä yhteydessä audiovisuaalisia teoksia, jotka vastaavat ominaisuuksiltaan elokuvia, eli yksittäisiä, loppuratkaisun sisältäviä teoksia, joiden kesto lopullisessa versiossa on yli 60 minuuttia ja joille on ominaista, että niiden kaupalliseen hyödyntämiseen ei sisälly esittäminen elokuvateattereissa; liiketoiminnan tuloilla tarkoitetaan velvollisuuden taustalla olevan televisiokanavan tai televisiokanavien ohjelma- ja toimintatuottoja, jotka ilmenevät sen tarkastetuista tileistä. Hallitus voi kuultuaan kaikkia asianomaisia sektoreita vahvistaa asetuksella, miten pitkä audiovisuaalisen teoksen on kestoltaan oltava, jotta sitä voitaisiin pitää tv-elokuvana.”
7

Maselli on vaatteiden valmistus- ja myyntialalla toimiva yritys. Se on Itävallan patentti- ja tavaramerkkiviraston rekisteriin rekisteröidyn sanamerkin ”WELLNESS” haltija. Tämä tavaramerkki on rekisteröity tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevan, 15.6.1957 tehdyn Nizzan sopimuksen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna (jäljempänä Nizzan sopimus), mukaisen nimikkeistön luokkia 16, joka sisältää erityisesti painotuotteet, 25, joka liittyy muun muassa vaatteisiin, ja 32, joka sisältää erityisesti alkoholittomat juomat, varten.
11

Näillä äänitteillä on kappaleita, jotka ovat ilmestyneet albumeilla ”Bob Dylan – Bringing It All Back Home”, ”The Times They Are A-Changin’” ja ”Highway 61 Revisited”. Nämä albumit julkaistiin Amerikan yhdysvalloissa ennen 1.1.1966.