ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 27.10.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Korkein oikeus – Suomi) – Soda-Club (CO2) SA ja SodaStream International BV v. MySoda Oy

(Asia C-197/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Tavaramerkkioikeus - Asetus (EU) 2017/1001 - 15 artiklan 2 kohta - Direktiivi (EU) 2015/2436 - 15 artiklan 2 kohta - Tavaramerkkiin perustuvan oikeuden sammuminen - Hiilidioksidia sisältävät pullot - Liikkeeseen laskeminen jäsenvaltiossa tavaramerkin haltijan toimesta - Jälleenmyyjän toiminta, joka muodostuu pullojen täyttämisestä ja uusien etikettien kiinnittämisestä niihin - Tavaramerkin haltijan esittämä väite - Perustellut aiheet vastustaa tavaramerkillä varustettujen tavaroiden myöhempää kaupan pitämistä)

(2022/C 472/14)

Oikeudenkäyntikieli: suomi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Korkein oikeus

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Soda-Club (CO2) SA ja SodaStream International BV

Vastapuoli: MySoda Oy

Tuomiolauselma

Euroopan unionin tavaramerkistä 14.7.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 15 artiklan 2 kohtaa ja jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 16.12.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2436 15 artiklan 2 kohtaa

on tulkittava siten, että

tavaramerkin haltijalla, joka on pitänyt kaupan jäsenvaltiossa tällä tavaramerkillä varustettuja tavaroita, jotka on tarkoitettu uudelleen käytettäviksi ja uudelleen täytettäviksi useita kertoja, ei ole näiden säännösten nojalla oikeutta vastustaa sitä, että jälleenmyyjä, joka on täyttänyt tavarat uudelleen ja korvannut alkuperäisellä tavaramerkillä varustetun etiketin toisilla merkinnöillä mutta jättänyt alkuperäisen tavaramerkin näkyviin mainituissa tavaroissa, pitää näitä tavaroita myöhemmin kaupan tässä jäsenvaltiossa, elleivät nämä uudet merkinnät luo kuluttajille virheellistä mielikuvaa siitä, että jälleenmyyjän ja tavaramerkin haltijan välillä on taloudellinen yhteys. Tätä sekaannusvaaraa on arvioitava kokonaisuutena ottaen huomioon tavarassa ja sen uusissa merkinnöissä olevat tiedot sekä kyseisen alan jakelukäytännöt ja kuluttajalla näistä käytännöistä olevan tietämyksen taso.

(1) EUVL C 242, 21.6.2021.
C 7/8

Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 10.11.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Hof van Cassatie – Belgia) – VP CAPITAL NV v. Belgian valtio

(Asia C-414/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Sijoittautumisvapaus - SEUT 49 ja SEUT 54 artikla - Yhtiön sääntömääräisen kotipaikan siirto muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jossa se on perustettu - Ennen siirtoa kirjattujen arvonalennusten peruutus - Vapautus - Tilanteiden rinnastettavuus)

(2023/C 7/10)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hof van Cassatie

Pääasian asianosaiset

Valittaja: VP CAPITAL NV

Vastapuoli: Belgian valtio

Tuomiolauselma

SEUT 49 artikla ei ole esteenä kansalliselle verolainsäädännölle, jonka nojalla sellaisten osakkeiden tai yhtiöosuuksien arvonnousuja, jotka yhtiö on kirjannut jäsenvaltiossa, kohdellaan sen jälkeen, kun yhtiön sääntömääräinen kotipaikka on siirretty tähän jäsenvaltioon, pääomavoittoina, jotka on kirjattu mutta joita ei ole realisoitu, ottamatta huomioon sitä, onko yhtiö kirjannut näiden osakkeiden tai osuuksien perusteella arvonalennuksia silloin, kun sen verotuksellinen kotipaikka oli toisessa jäsenvaltiossa.

(1) EUVL C 368, 13.9.2021.
C 472/19

Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 27.10.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Supremo Tribunal Administrativo – Portugali) – Instituto do Cinema e do Audiovisual IP v. NOWO Communications SA

(Asia C-411/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - SEUT 56 artikla - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Elokuvateosten ja audiovisuaalisten teosten luomis- ja tuotantopalvelut - Tilaustelevisiotoiminnan harjoittajat - Tilausvero, joka tilaustelevisiotoiminnan harjoittajien on maksettava jokaisesta tilauksesta - Verotulojen kohdentaminen - Rajoitus - Liian sattumanvaraiset tai liian välilliset vaikutukset)

(2022/C 472/21)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supremo Tribunal Administrativo

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Instituto do Cinema e do Audiovisual IP

Vastapuoli: NOWO Communications SA

Tuomiolauselma

SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jolla otetaan käyttöön vero, jolla on tarkoitus rahoittaa elokuvateosten ja audiovisuaalisten teosten markkinointia ja levittämistä, kunhan sen mahdolliset vaikutukset tällaisten teosten tuotantopalvelujen tarjoamisen vapauteen ovat liian sattumanvaraisia ja liian välillisiä, jotta niitä voitaisiin pitää kyseisessä määräyksessä tarkoitettuna rajoituksena.

(1) EUVL C 452, 8.11.2021.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 6.10.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Liettua) – UAB ”Vittamed technologijos”, selvitystilassa, v. Valstybinė mokesčių inspekcija

(Asia C-293/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Direktiivi 2006/112/EY - Ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennykset - Tavarat ja palvelut, joita verovelvollinen käyttää tuotantotavaroiden valmistukseen - 184 – 187 artikla - Vähennysten oikaiseminen - Velvollisuus oikaista arvonlisäveron vähennykset siinä tapauksessa, että kyseinen verovelvollinen asetetaan selvitystilaan ja poistetaan arvonlisäverovelvollisten rekisteristä)

(2022/C 451/05)

Oikeudenkäyntikieli: liettua

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Pääasian asianosaiset

Valittaja: UAB ”Vittamed technologijos”, selvitystilassa

Vastapuoli: Valstybinė mokesčių inspekcija

Muu osapuoli: Kauno apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 184–187 artiklaa

on tulkittava siten, että

verovelvollisella on velvollisuus oikaista tuotantotavaroiden valmistukseen tarkoitettujen tavaroiden tai palvelujen hankintaan sisältyvän arvonlisäveron vähennykset siinä tapauksessa, ettei valmistettuja tuotantotavaroita ole käytetty eikä niitä tulla koskaan käyttämään verollisessa liiketoiminnassa siitä syystä, että verovelvollisen omistaja tai ainoa osakkeenomistaja on päättänyt asettaa verovelvollisen selvitystilaan ja mainittua verovelvollista on haettu poistettavaksi arvonlisäverovelvollisten rekisteristä ja se on poistettu siitä. Syillä, joilla voidaan perustella saman verovelvollisen asettaminen selvitystilaan ja näin suunnitellusta verollisesta liiketoiminnasta luopuminen, kuten jatkuvasti kasvavilla tappioilla, tilausten puuttumisella ja verovelvollisen osakkeenomistajalla suunnitellun liiketoiminnan kannattavuudesta olevilla epäilyillä, ei ole merkitystä verovelvollisen kyseisten arvonlisäveron vähennysten oikaisemista koskevan velvollisuuden kannalta, mikäli verovelvollisella ei ole enää pysyvästi aikomusta käyttää mainittuja tuotantotavaroita verollisiin liiketoimiin.

(1) EUVL C 289, 19.7.2021.
C 418/8

Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 15.9.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgericht Wien – Itävalta) – FK

(Asia C-58/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen - Asetus (EY) N:o 883/2004 - 13 artikla - Sovellettavan lainsäädännön määrittäminen - Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton sopimus henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta - Liite II - 1 artiklan 2 kohta - Asianajajan ammattia harjoittava henkilö, jonka yksityisen ja ammatillisen toiminnan keskuspaikka on Sveitsissä ja joka harjoittaa kyseistä ammattia myös kahdessa muussa jäsenvaltiossa - Varhennetun vanhuuseläkkeen myöntämistä koskeva hakemus - Kansallinen lainsäädäntö, jonka nojalla asianomaisen henkilön on luovuttava mainitun ammatin harjoittamisesta kyseessä olevan jäsenvaltion alueella ja ulkomailla)

(2022/C 418/10)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgericht Wien

Pääasian asianosaiset

Valittaja: FK

Vastapuolena oleva viranomainen: Rechtsanwaltskammer Wien

Tuomiolauselma

1) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 13 artiklan 2 kohdassa olevia lainvalintasääntöjä ei sovelleta sellaisen henkilön tilanteeseen, joka asuu jäsenvaltiossa, jossa sijaitsee myös hänen toimintansa keskuspaikka, ja joka samalla harjoittaa toimintaa kahdessa muussa jäsenvaltiossa epätasaisesti jakautunein osuuksin, kun on kyse sen määrittämisestä, onko kyseisellä henkilöllä välittömiä oikeuksia jommankumman kyseessä olevan jäsenvaltion laitoksiin nähden määrätyn ajanjakson aikana suoritettujen maksujen perusteella.

2) SEUT 45 ja SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan pyydetyn varhennetun vanhuuseläkkeen myöntämisen edellytyksenä on, että asianomainen henkilö luopuu asianajajan ammatin harjoittamisesta, ilman että siinä otetaan erityisesti huomioon jäsenvaltiota, jossa kyseessä olevaa toimintaa harjoitetaan.

(1) EUVL C 163, 3.5.2021.
2)

Unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta on tulkittava siten, että sen mukaan pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen on mahdollisuuksien mukaan tulkittava kansallista oikeuttaan siten, että sen on mahdollista varmistaa tulos, joka on yhteensoveltuva puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, tavoitteen kanssa; kyseinen puitepäätös on esteenä sille, että kyseisen viranomaisen on kansallisen oikeuden nojalla toimitettava eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevalle henkilölle ennen hänen luovuttamistaan pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion oikeusviranomaisille hänen pidättämisestään tehty kansallinen päätös ja tiedot mahdollisista oikeussuojakeinoista tämän päätöksen osalta.
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 14.7.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Högsta domstolen – Ruotsi) – CC v. VO

(Asia C-572/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa - Vanhempainvastuu - Asetus (EY) N:o 2201/2003 - 8 artiklan 1 kohta ja 61 artiklan a alakohta - Yleinen toimivalta - Perpetuatio fori -periaate - Lapsen asuinpaikan siirtäminen tuomioistuinmenettelyn aikana Euroopan unionin jäsenvaltiosta vuoden 1996 Haagin yleissopimuksen sopimuspuolena olevaan kolmanteen valtioon)

(2022/C 359/12)

Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Högsta domstolen

Pääasian asianosaiset

Valittaja: CC

Vastapuoli: VO

Tuomiolauselma

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 8 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen 61 artiklan a alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että jäsenvaltion tuomioistuin, jossa on pantu vireille vanhempainvastuuta koskeva oikeusriita, ei ole enää kyseisen 8 artiklan 1 kohdan nojalla toimivaltainen ratkaisemaan oikeusriitaa, kun kyseessä olevan lapsen asuinpaikka on tuomioistuinmenettelyn aikana laillisesti siirretty kolmanteen valtioon, joka on toimivallasta, sovellettavasta laista, toimenpiteiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä vanhempainvastuuseen ja lasten suojeluun liittyvissä asioissa Haagissa 19.10.1996 tehdyn yleissopimuksen sopimuspuoli.

(1) EUVL C 481, 29.11.2021.
2)

Asetuksen N:o 2913/92 30 artiklan 2 kohdan a ja b alakohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion tulliviranomainen voi tullausarvoa määrittäessään jättää tulliselvityksen hakijan muiden liiketoimien kauppa-arvot määrityksen ulkopuolelle, vaikka kyseinen tulliviranomainen tai muiden jäsenvaltioiden tulliviranomaiset eivät ole kyseenalaistaneet mainittuja arvoja, edellyttäen, että yhtäältä mainittu viranomainen kyseenalaistaa ensin kyseiseen jäsenvaltioon tapahtuvaan tuontiin liittyvät kauppa-arvot asetuksen N:o 2913/92 78 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti sen 221 artiklassa säädetyssä määräajassa noudattaen tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna 19.12.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 3254/94, 181 a artiklassa säädettyä menettelyä ja että toisaalta tämä tulliviranomainen perustelee muihin jäsenvaltioihin tapahtuvaan tuontiin liittyvien kauppa-arvojen poissulkemisen asetuksen N:o 2913/92 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti tukeutumalla niiden uskottavuuteen vaikuttaviin seikkoihin.
1)

Ranskan tasavalta — on jättänyt noudattamatta ilmanlaadusta ja sen parantamisesta 21.5.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/50/EY 13 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin liitteen XI kanssa, mukaisia jäsenyysvelvoitteitaan, kun se on ylittänyt systemaattisesti ja jatkuvasti PM10-hiukkasten päiväkohtaisen raja-arvon 1.1.2005 lähtien Pariisin taajamassa ja ilmanlaadun arviointialueella (FR04A01/FR11ZAG01) ja 1.1.2005 alkaen vuoteen 2016 asti Martinique/Fort-de-Francen alueella (FR39N10/FR02ZAR01), ja — on näillä kahdella alueella 11.6.2010 lähtien jättänyt noudattamatta direktiivin 2008/50/EY 23 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, luettuna yhdessä direktiivin liitteen XV kanssa, mukaisia jäsenyysvelvoitteitaan ja erityisesti velvoitettaan huolehtia siitä, että ylityksen kesto jää mahdollisimman lyhyeksi.
C 257/10

Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 5.5.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Nejvyšší správní soud – Tšekki) – HJ v. Ministerstvo práce a sociálních věcí

(Asia C-101/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Sosiaalipolitiikka - Direktiivi 2008/94/EY - Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa - 2 artiklan 2 kohta - Työntekijän käsite - 12 artiklan a ja c alakohta - Palkkaturvajärjestelmien rajat - Henkilö, joka hoitaa kaupallisen yhtiön kanssa tehdyn työsopimuksen perusteella kyseisen yhtiön hallintoneuvoston jäsenen ja johtajan tehtäviä - Tehtävien päällekkäisyys - Kansallinen lainsäädäntö, jossa evätään tältä henkilöltä kyseisessä direktiivissä säädetty turva)

(2022/C 257/14)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Nejvyšší správní soud

Pääasian asianosaiset

Kantaja: HJ

Vastaaja: Ministerstvo práce a sociálních věcí

Tuomiolauselma

Työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/94/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2015/1794, 2 artiklan 2 kohtaa ja 12 artiklan a ja c alakohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jonka mukaan henkilöä, joka kansallisen oikeuden kannalta pätevän työsopimuksen perusteella hoitaa samanaikaisesti kaupallisen yhtiön johtajan ja sääntömääräisen elimen jäsenen tehtäviä, ei voida pitää direktiivissä tarkoitettuna työntekijänä eikä hän näin ollen voi saada hyväkseen mainitussa direktiivissä säädettyjä takeita.

(1) EUVL C 148, 26.4.2021.
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 8.12.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Grondwettelijk Hof – Belgia) – Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD ja JU v. Vlaamse Regering

(Asia C-694/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Hallinnollinen yhteistyö verotuksen alalla - Raportoitavia rajatylittäviä järjestelyjä koskeva pakollinen automaattinen tietojenvaihto - Direktiivi 2011/16/EU, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä (EU) 2018/822 - 8 ab artiklan 5 kohta - Pätevyys - Asianajajan salassapitovelvollisuus - Ammatillisen salassapitovelvollisuuden alaisen välittäjänä toimivan asianajajan vapauttaminen raportointivelvoitteesta - Välittäjänä toimivan asianajajan velvollisuus ilmoittaa muille välittäjille, jotka eivät ole hänen asiakkaitaan, heille kuuluvista raportointivelvoitteista - Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 47 artikla)

(2023/C 35/06)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Grondwettelijk Hof

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD ja JU

Vastaaja: Vlaamse Regering

Tuomiolauselma

Hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla ja direktiivin 77/799/ETY kumoamisesta 15.2.2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/16/EU, sellaisena kuin se on muutettuna 25.5.2018 annetulla neuvoston direktiivillä (EU) 2018/822, 8 ab artiklan 5 kohta on pätemätön Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklan valossa siltä osin kuin sen, että jäsenvaltiot soveltavat sitä, seurauksena on, että kyseisen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan 21 alakohdassa tarkoitettuna välittäjänä toimiva asianajaja, joka on häntä sitovan ammatillisen salassapitovelvollisuuden vuoksi vapautettu kyseisen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, 8 ab artiklan 1 kohdan mukaisesta raportointivelvollisuudesta, velvoitetaan ilmoittamaan viipymättä toiselle välittäjälle, joka ei ole hänen asiakkaansa, tälle kyseisen 8 ab artiklan 6 kohdan nojalla kuuluvasta raportointivelvollisuudesta.

(1) EUVL C 128, 12.4.2021.
1)

SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että jos on osoitettu, että kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään maksusta, jolla alennetaan rahapeliautomaateilla pelattavista peleistä vastaavien konsessionhaltijoiden palkkioita, merkitsee tässä EUT-sopimuksen määräyksessä taatun vapauden rajoitusta, kyseinen määräys on esteenä sille, että tällainen rajoitus voitaisiin oikeuttaa yksinomaan julkisen talouden vakauttamiseen liittyviin seikkoihin perustuvilla tavoitteilla.
3)

Asetuksen N:o 1215/2012 17 artiklan 1 kohtaa ja sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 17.6.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 593/2008 (Rooma I) 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ammatin tai elinkeinotoiminnan käsitteeseen sisältyy itsenäisen toiminnan lisäksi myös palkkatyö. Lisäksi työntekijän ja muun henkilön kuin työsopimuksessa mainitun työnantajan välinen sopimus, jonka mukaan tämä kolmas vastaa työntekijään nähden suoraan tämän työnantajansa kanssa tekemästä työsopimuksesta johtuvista velvoitteista, ei näitä säännöksiä sovellettaessa ole sopimus, joka ei liity ammattiin tai elinkeinotoimintaan taikka niitä koskevaan tavoitteeseen tai joka on tehty niistä riippumatta.
1)

Espanjan kuningaskunta on jättänyt noudattamatta tehokkuusperiaatteen mukaisia velvoitteitaan, kun se on antanut ja pitänyt voimassa julkisen sektorin oikeudellisesta järjestelmästä 1.10.2015 annetun lain 40/2015 (Ley 40/2015 de Régimen Jurídico del Sector Público) 32 §:n 3–6 momentin ja 34 §:n 1 momentin 2 kohdan sekä julkishallinnon yleisestä hallintomenettelystä 1.10.2015 annetun lain 39/2015 (Ley 39/2015 del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas) 67 §:n 1 momentin 3 kohdan siltä osin kuin näissä säännöksissä asetetaan Espanjan lainsäätäjän unionin oikeuden rikkomisella yksityisille aiheuttamien vahinkojen korvaamisen edellytykseksi, että — on olemassa unionin tuomioistuimen ratkaisu, jossa todetaan, että sovellettava laintasoinen säännös on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa — vahinkoa kärsinyt yksityinen on saanut missä tahansa oikeusasteessa lopullisen ratkaisun, jolla hylätään kanne vahingon aiheuttaneesta hallintotoimesta, mutta ei ole säädetty poikkeuksesta tapauksissa, joissa vahinko johtuu suoraan unionin oikeuden vastaisesta lainsäätäjän toimesta tai laiminlyönnistä ja joissa ei ole olemassa kannekelpoista hallintotoimea — on olemassa vuoden vanhentumisaika, joka alkaa siitä, kun unionin tuomioistuimen ratkaisu, jossa todetaan laintasoinen säännös unionin oikeuden vastaiseksi, on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, ja tämä ei kata tilanteita, joissa tällaista ratkaisua ei ole olemassa, ja — korvauksen kohteena voivat olla ainoastaan viiden vuoden aikana ennen kyseistä julkaisupäivää syntyneet vahingot, jollei kyseisessä ratkaisussa toisin määrätä.
1)

Oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY 16 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kun kyseessä on vanhempien muuttaminen maahan ilman huoltajaa tulleen alaikäisen pakolaisen luo perheenyhdistämistä varten kyseisen direktiivin 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan, luettuna yhdessä tämän direktiivin 2 artiklan f alakohdan kanssa, nojalla, se, että kyseinen pakolainen on perheenkokoajan vanhempien perheenyhdistämistä varten tekemän maahantulo- ja maassaoleskeluhakemuksen ratkaisuajankohtana vielä alaikäinen, ei ole mainitussa 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu ”edellytys”, jonka noudattamatta jättämisen perusteella jäsenvaltiot voivat hylätä tällaisen hakemuksen. Lisäksi kyseisiä säännöksiä, luettuina mainitun direktiivin 13 artiklan 2 kohdan valossa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan tällaisessa tapauksessa asianomaisten vanhempien oleskeluoikeus päättyy heti, kun lapsesta tulee täysi-ikäinen.
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 16.6.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Finanzgericht Köln – Saksa) – ACC Silicones Ltd. v. Bundeszentralamt für Steuern

(Asia C-572/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Pääomien vapaa liikkuvuus - Hajaomistusosuuksiin perustuvat osingot - Ulkomailla asuvan yhtiön maksaman pääomatuloveron palauttaminen - Edellytykset - Pääomien vapaa liikkuvuus - Suhteellisuusperiaate)

(2022/C 294/09)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Köln

Pääasian asianosaiset

Kantaja: ACC Silicones Ltd.

Vastaaja: Bundeszentralamt für Steuern

Tuomiolauselma

SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion verolainsäädännön säännökselle, jossa edellytykseksi sellaisista osingoista maksetun pääomatuloveron palauttamiselle, jotka perustuvat eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/435/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 22.12.2003 annetulla neuvoston direktiivillä 2003/123/EY, säädetyt kynnysarvot alittaviin omistusosuuksiin ja jotka on maksettu toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle yhtiölle, asetetaan näytön esittäminen siitä, ettei kyseistä veroa voida hyvittää mainitulle yhtiölle tai sen suorille tai välillisille osakkaille tai hyvitystä siirtää mainitun yhtiön tai sen suorien tai välillisten osakkaiden hyväksi ja ettei mainittu yhtiö voi vähentää sitä liiketoiminnan kuluna tai tulonhankkimismenona, kun taas tällaisesta edellytyksestä ei ole säädetty siltä osin kuin on kyse samanlaisia tuloja saavan maassa asuvan yhtiön maksaman pääomatuloveron palauttamisesta.

(1) EUVL C 53, 15.2.2021.