FI Euroopan unionin virallinen lehti C 165/8

Valitus, jonka Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV ja Quinn Plastics GmbH ovat tehneet 10.2.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-208/06, Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV ja Quinn Plastics GmbH v. Euroopan komissio, 30.11.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-70/12 P)

2012/C 165/14

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV ja Quinn Plastics GmbH (edustajat: advocaat F. Wijckmans ja avocate M. Visser)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittajat vaativat kunnioittavasti, että unionin tuomioistuin

— ensisijaisesti kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion siltä osin kuin siinä on katsottu, että valittajat ovat rikkoneet SEUT 101 artiklaa, minkä vuoksi päätöksen 1 artiklaa ei ole kumottu siltä osin kuin se koskee valittajia

— toissijaisesti kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion siltä osin kuin tuomioistuin on täyttä harkintavaltaansa käyttäen alentanut sakon laskentapohjaa vain 10 prosenttia, eikä ole kumonnut päätöstä siltä osin kuin siinä korotettiin sakon määrää rikkomisen keston perusteella

— toissijaisesti kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion siltä osin kuin siinä ei ole kumottu päätöstä siltä osin kuin siinä alennettiin sakon perusmäärää erilaisen kohtelun vuoksi 25 prosenttia, ja vahvistaa täyttä harkintavaltaansa käyttäen korkeamman prosenttiosuuden, joka asianmukaisesti heijastaa sitä, että valittajat eivät ole vastuussa kartellista PMMA-muovauskompaundien ja PMMA-saniteettituotteiden osalta, ja varmistaa siten, että tällainen suurempi alennus on yhdenmukainen yleisen suhteellisuusperiaatteen kanssa

— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV ja Quinn Plastics GmbH vaativat valituskirjelmässään yksilöidyin tavoin unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-208/06, Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV ja Quinn Plastics GmbH v. Euroopan komissio, 30.11.2011 antaman tuomion kumoamista. Unionin yleisen tuomioistuimen tuomion koskee väitettyä metakrylaattiteollisuuden alan kartellia, joka muodostui kilpailunvastaisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen kokonaisuudesta (Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia N:o COMP/F/38.645 — metakrylaatit) 31.5.2006 tehty komission päätös K(2006) 2098 lopullinen). Tuomion mukaan Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV ja Quinn Plastics GmbH ovat rikkoneet EY 81 artiklaa ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklaa, koska ne ovat osallistuneet sellaisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen kokonaisuuteen, joka koski polymetyylimetakrylaattilevyjä, ja siinä todettiin, että yhtiöt osallistuivat kartelliin huhtikuusta 1998 lokakuun 1998 loppuun ja 24.2.2000–21.8.2000.

Quinn Barlo Ltd., Quinn Plastics NV ja Quinn Plastics GmbH esittävät valituksensa tueksi kolme valitusperustetta.

Ensimmäisessä valitusperusteessa todetaan ennen kaikkea, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut Euroopan unionin oikeutta virheellisesti katsoessaan, että SEUT 101 artiklaa on rikottu, ja/tai että se on tehnyt oikeudellisen virheen asetuksen N:o 1/2003 (1) 2 artiklaa soveltaessaan. Sekä komission että unionin yleisen tuomioistuimen oikeudellinen näkemys oli, että SEUT 101 artiklan rikkominen oli näytetty oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen sellaisen oikeudellisen tarkastelun perusteella, joka koostui (i) valittajien läsnäoloa neljässä kokouksessa koskevasta näytöstä ja (ii) sitä koskevan näytön puuttumisesta, että valittajat olisivat julkisesti sanoutuneet irti kyseisten kokousten sisällöstä. Komissio ja unionin yleinen tuomioistuin ovat näin tehdessään jättäneet ottamatta huomioon objektiiviset seikat — joita ei ole kiistetty — jotka osoittavat, että kyseinen oikeudellinen tarkastelu oli epäasianmukainen ja että se ei ollut riittävä, jotta olisi voitu päätyä siihen oikeudelliseen toteamukseen, että valittajat ovat rikkoneet SEUT 101 artiklaa. Tästä seuraa, että kun komissio ja yleinen tuomioistuin ovat nojautuneet tähän oikeudelliseen tarkasteluun, ne eivät ole noudattaneet asetuksen N:o 1/2003 2 artiklaa eivätkä ole oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittaneet, että SEUT 101 artiklaa olisi rikottu.

Toinen valitusperuste jakautuu kahteen osaan. Perusteen ensimmäisessä osassa todetaan toissijaisesti, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei noudattanut syyttömyysolettaman yleistä periaatetta korjatessaan komission arviota väitetyn rikkomisen kestosta. Yleisen syyttömyysolettaman vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei olisi voinut ulottaa väitetyn rikkomiseen osallistumisen ensimmäistä ajanjaksoa toisen kokouksen päivämäärää pidemmälle. Toisen perusteen toisessa osassa todetaan toissijaisesti, että unionin yleisen tuomioistuimen päätös käyttää täyttä harkintavaltaansa ja korottaa sakon laskentapohjaa 10 prosenttia on oikeudellinen virhe, koska tällainen päätös on vastoin luottamuksensuojan ja yhdenvertaisuuden yleisiä periaatteita. Unionin yleinen tuomioistuin on toisen valitusperusteen molempien osien osalta rikkonut asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohtaa.

Kolmannessa valitusperusteessa todetaan toissijaisesti, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on pysyttänyt sakon perusmäärän alentamisen 25 prosentissa, eikä myöntänyt suurempaa alennusta. Unionin yleinen tuomioistuin on näin tehdessään rikkonut asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohtaa ja loukannut yleistä suhteellisuusperiaatetta.

(1) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) n:o 1/2003 (EYVL L 1, s. 1).