ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 329/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte costituzionale (Italia) on esittänyt 30.7.2020 – O.D., R.I.H.V., B.O., F.G., M.K.F.B., E.S., N.P. ja S.E.A. v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

(Asia C-350/20)

(2020/C 329/10)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte costituzionale

Pääasian asianosaiset

Valittajat: O.D., R.I.H.V., B.O., F.G., M.K.F.B., E.S., N.P. ja S.E.A.

Vastapuoli: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Nizzassa 7.12.2000 julistetun ja Strasbourgissa 12.12.2007 hyväksytyn Euroopan unionin perusoikeuskirjan 34 artiklaa tulkittava siten, että synnytys- ja äitiysavustus kuuluvat sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004, (1) johon viitataan kolmansien maiden kansalaisille jäsenvaltion alueella oleskelua ja työskentelyä varten myönnettävää yhdistelmälupaa koskevasta yhden hakemuksen menettelystä 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/98/EU (2) 12 artiklan 1 kohdan e alakohdassa, 3 artiklan 1 kohdan b ja j alakohdan nojalla sen soveltamisalaan, ja onko unionin oikeutta näin ollen tulkittava siten, ettei siinä sallita kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan ulkomaalaisille, joilla on mainitussa direktiivissä tarkoitettu yhdistelmälupa, ei myönnetä edellä mainittuja avustuksia, joita kuitenkin myönnetään ulkomaalaisille, joilla on pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen EU-oleskelulupa?

(1) EUVL 2004, L 166, s. 1.

(2) Kolmansien maiden kansalaisille jäsenvaltion alueella oleskelua ja työskentelyä varten myönnettävää yhdistelmälupaa koskevasta yhden hakemuksen menettelystä sekä jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien kolmansista maista tulleiden työntekijöiden yhtäläisistä oikeuksista 13.12.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/98/EU (EUVL 2011, L 343, s. 1).
1)

Merkitseekö se, että valtion hallintoviranomainen tekee päätöksen, joka tulkitaan siirron saamista päätökseen koskevaksi valmistelutoimeksi ja jolla turvapaikanhakijan pakolliseksi rekisteröitymispaikaksi muutetaan vastaanottokeskus, jonka päätehtävänä on edistää hänen siirtoaan [alkup. s. 18] valtioon, joka on toimivaltainen tutkimaan hänen suojelua koskevan hakemuksensa, vaikka hän on nostanut tämän maastapoistamisen kumoamista ja täytäntöönpanon lykkäämistä koskevan kanteen kansallisessa tuomioistuimessa, jo tämän maastapoistamisen täytäntöönpanoa Dublin III -asetuksessa (1) tarkoitetulla tavalla?
5)

Jos näyttövelvollisuus siitä, että sopimusehto on laadittu ”selkeästi ja ymmärrettävästi”, on elinkeinonharjoittajalla, onko direktiivi 93/13 esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jossa katsotaan, että kun on esitetty myyntiteknisiä asiakirjoja, lainanottajien on osoitettava yhtäältä, että heille esitettiin asiakirjoissa esitetyt tiedot, ja toisaalta, että pankki on esittänyt heille kyseiset tiedot, vai edellyttääkö direktiivi päinvastoin, että näiden seikkojen perusteella syntyy olettama siitä, että asiakirjoissa esitetyt tiedot on välitetty lainanottajille muun muassa suullisesti, ja kyse on kumottavissa olevasta olettamasta, joka elinkeinonharjoittajan, joka vastaa valitsemiensa välittäjien välittämistä tiedoista, on osoitettava vääräksi?
—

kun kyseisiä maita on niiden ostohetken ja sen hetken välillä, jolloin verovelvollinen jälleenmyy ne, muutettu ominaispiirteiltään esimerkiksi siten, että ne on jaettu tonteiksi tai niillä on tehty töitä niiden liittämiseksi eri verkkoihin (katu-, juomavesi-, sähkö-, kaasu-, viemäri- ja televiestintäverkot)?
2)

Onko direktiivin 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että edellytys, jonka mukaan konkurssimenettelyä tai muuta samankaltaista maksukyvyttömyysmenettelyä ”toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa”, täyttyy, kun yrityksen (tai sen osan) luovutus valmistellaan konkurssiin asettamista edeltävässä pre-pack-järjestelyssä ja pannaan täytäntöön konkurssiin asettamisen jälkeen ja i) ennen konkurssiin asettamista valmistelua tarkkailevat suunniteltu pesänhoitaja ja suunniteltu valvova tuomari, jotka ovat alioikeuden nimittämiä mutta joilla ei ole lakisääteisiä valtuuksia, ii) Alankomaiden oikeuden mukaan suunnitellun pesänhoitajan on ennen konkurssiin asettamista toimittava kaikkien velkojien intressien ja muiden yhteiskunnallisten intressien, kuten työpaikkojen säilyttämisen, mukaisesti ja suunnitellun valvovan tuomarin on valvottava, että näin tapahtuu, iii) suunnitellun pesänhoitajan ja suunnitellun valvovan tuomarin tehtävät eivät eroa konkurssipesän pesänhoitajan ja konkurssia valvovan tuomarin tehtävistä, iv) sopimus, jonka perusteella yritys luovutetaan ja joka on valmisteltu pre-pack-järjestelyn aikana, tehdään ja pannaan täytäntöön vasta konkurssiin asettamisen jälkeen, v) alioikeus voi konkurssiin asettamisen yhteydessä nimittää pesänhoitajaksi tai valvovaksi tuomariksi jonkun muun kuin suunnitellun pesänhoitajan tai suunnitellun valvovan tuomarin ja vi) pesänhoitajaa ja valvovaa tuomaria koskevat samat objektiivisuutta ja riippumattomuutta koskevat vaatimukset kuin pesänhoitajaa ja valvovaa tuomaria sellaisessa konkurssissa, jota ei ole edeltänyt pre-pack-järjestely, ja riippumatta siitä, missä määrin he ovat olleet toimiin osallisina ennen konkurssiin asettamista, heidän on lakisääteisten tehtäviensä perusteella arvioitava, onko ennen konkurssiin asettamista valmisteltu yrityksen (tai sen osan) luovutus kaikkien velkojien intressien mukaista, ja jos he vastaavat tähän kieltävästi, heidän on päätettävä, että luovutusta ei toteuteta, ja heillä on aina oikeus päättää muilla perusteilla, että ennen konkurssiin asettamista valmisteltua yrityksen (tai sen osan) luovutusta ei toteuteta, esimerkiksi jos se ei ole työpaikkojen säilyttämistä koskevan intressin kaltaisten muiden yhteiskunnallisten intressien mukaista?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 30.3.2020 – Rad Service Srl. Unipersonale ym. v. Del Debbio SpA ym.

(Asia C-210/20)

(2020/C 279/38)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Rad Service Srl. Unipersonale, Cosmo Ambiente Srl ja Cosmo Scavi Srl

Vastapuolet: Del Debbio SpA, Gruppo Sei Srl, Ciclat Val di Cecina Soc. Coop. ja Daf Costruzioni Stradali Srl, joka toimii GARC SpA- ja Edil Moter Srl -yhtiöiden kanssa muodostetun yritysten tilapäisen ryhmittymän valtuutuksen antajana

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24 (1) 63 artikla, joka koskee kolmansiin osapuoliin turvautumista, sekä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 49 ja 56 artiklassa tarkoitetut sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat periaatteet esteenä sille, että sovelletaan kolmansiin osapuoliin turvautumista ja hankintamenettelyistä poissulkemista koskevaa Italian kansallista lainsäädäntöä, joka sisältyy 18.4.2016 annetussa asetuksessa nro 50 olevan julkisia hankintoja koskevan koodeksin 89 §:n 1 momentin neljänteen virkkeeseen ja jonka mukaan on niin, että jos avustava yritys on antanut totuuden vastaisia ilmoituksia lainvoimaisiksi tulleista tuomioista, joilla voidaan mahdollisesti näyttää toteen ammatin harjoittamiseen liittyvä vakava virhe, hankintaviranomaisen on kaikissa tapauksissa suljettava pois tarjouskilpailusta tarjoajana oleva talouden toimija ilman, että kyseistä toimijaa voitaisiin vaatia osoittamaan tai että sille annettaisiin mahdollisuus osoittaa alkuperäisen yrityksen tilalle toinen sopiva avustava yritys, toisin kuin on säädetty muissa tapauksissa, joissa yksiköt, joiden voimavaroihin talouden toimija aikoo turvautua, eivät täytä relevanttia valintaperustetta tai niiden osalta on olemassa pakollisia poissulkemisperusteita?

(1) Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/24/EU (EUVL 2014, L 94, s. 65).
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 7 artiklaa tulkittava siten, että matkustajalla on oikeus korvaukseen, mikäli lennon aikataulun mukaista lähtöaikaa, joka on kello 14.40, aikaistetaan niin, että lento lähtee samana päivänä kello 8.25?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: a) Onko päätöksen N:o 1/80 (1) 9 artiklan ensimmäiseen virkkeeseen perustuvan oleskeluoikeuden edellytyksenä se, että niiden turkkilaisten lasten vanhemmat, joilla on oikeuksia kyseisen määräyksen nojalla, ovat jo saavuttaneet päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan tai 7 artiklan mukaisia oikeuksia? b) Jos toisen kysymyksen a alakohtaan vastataan kieltävästi: Onko päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettua säännönmukaista työskentelyä tulkittava samoin kuin päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua säännönmukaista työskentelyä? c) Jos toisen kysymyksen a alakohtaan vastataan kieltävästi: Voiko päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäiseen virkkeeseen perustuva turkkilaisten lasten oleskeluoikeus syntyä jo silloin, kun yhden vanhemman säännönmukainen työskentely vastaanottavassa jäsenvaltiossa on kestänyt (vain) kolme kuukautta? d) Jos toisen kysymyksen a alakohtaan vastataan kieltävästi: Seuraako turkkilaisten lasten oleskeluoikeudesta ilman muita edellytyksiä myös oleskeluoikeus huoltajana olevalle vanhemmalle tai huoltajina oleville vanhemmille?
1)

Onko matkustajalla matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu ”vahvistettu varaus”, jos matkustaja on saanut matkanjärjestäjältä, johon hän on sopimussuhteessa, asetuksen (EY) N:o 261/2004 2 artiklan g alakohdassa tarkoitetun ”muun todisteen”, jossa hänet sitoudutaan kuljettamaan tietyllä lennolla, joka on yksilöity ilmoittamalla sen lähtö- ja saapumispaikka, lähtö- ja saapumisaika ja numero, mutta matkanjärjestäjä ei ole varannut matkustajalle paikkaa tälle lennolle asianomaiselta lentoliikenteen harjoittajalta eikä saanut siltä vahvistusta?
1)

Onko unionin oikeutta – erityisesti perusoikeuskirjan 17 artiklaa sekä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2014/59/EU (1) ja etenkin sen 36, 73 ja 74 artiklaa – tulkittava siten, että se on esteenä edellä kuvatun kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jota on sovellettu omaisuudenhoitoyhtiön perustamisesta ja varojen erottelusta muodostuneen kriisinratkaisutoimen yhteydessä ja jolla on saatettu kyseinen direktiivi osittain kansallisen lainsäädännön osaksi, kun direktiivin täytäntöönpanolle varatun koko määräajan kuluessa a) ei ole säädetty kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varojen ja velkojen asianmukaisen, varovaisen ja realistisen arvostuksen tekemisestä ennen kriisinratkaisutoimen toteuttamista; b) ei ole säädetty mahdollisen vastikkeen maksamisesta edellisessä kohdassa mainitun arvostuksen mukaisesti kriisinratkaisun kohteena olevalle laitokselle tai tapauksen mukaan osakkeiden tai muiden omistusosuuksien haltijoille, vaan tämän sijaan on säädetty ainoastaan, että omaisuudenhoitoyhtiön myynnin tuotosta mahdollisesti jäljelle jäävä osuus on palautettava alkuperäiselle luottolaitokselle tai sen pesään; c) ei ole säädetty, että kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen osakkeenomistajilla on oikeus saada vähintään sen suuruinen määrä, jonka ne olisivat arviolta saaneet, jos laitos olisi likvidoitu kokonaan tavanomaista maksukyvyttömyysmenettelyä noudattaen, vaan on säädetty tällaisen suojamekanismin soveltamisesta ainoastaan velkojiin, joiden saatavia ei ole siirretty; d) ei ole säädetty edellä a kohdassa tarkoitetun arvostuksen lisäksi sellaisen arvostuksen tekemisestä, jonka tarkoituksena on arvioida, olisiko osakkeenomistajia ja velkojia kohdeltu suotuisammin, jos kriisinratkaisun kohteena oleva laitos olisi asetettu tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn?
C 255/13

Kanne 1.6.2020 – Euroopan komissio v. Italian tasavalta

(Asia C-227/20)

(2020/C 255/16)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: R. Tricot ja G. Gattinara)

Vastaaja: Italian tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut geenivarojen saantia ja saatavuutta sekä niiden käytöstä saatavien hyötyjen oikeudenmukaista ja tasapuolista jakoa koskevan Nagoyan pöytäkirjan määräysten noudattamistoimenpiteistä käyttäjille unionissa 16.4.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 511/2014 (1) 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säännöksiä tämän asetuksen 4 ja 7 artiklan rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä kyseisten säännösten soveltamisen sekä säädettyjen seuraamusten tehokkuuden, oikeasuhteisuuden ja varoittavuuden varmistamiseksi ja koska se ei ilmoittanut seuraamuksia koskevia säännöksiä komissiolle viimeistään 11.6.2015

— Italian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio väittää, ettei Italian tasavalta ole vielä toteuttanut toimenpiteitä, joihin sisältyisivät seuraamukset asetuksen N:o 511/2014 4 ja 7 artiklan rikkomisesta, ja asia on näin siitä huolimatta, että yhtäältä kyseiset toimenpiteet olisi pitänyt saattaa osaksi jäsenvaltioiden oikeusjärjestystä jo 11.6.2014 alkaen ja toisaalta niiden lisäksi jäsenvaltioiden olisi pitänyt myös toteuttaa ”kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niitä sovelletaan”, kuten asetuksen N:o 511/2014 11 artiklan 1 kohdan viimeisessä virkkeessä säädetään.

Lisäksi kyseisen asetuksen 11 artiklan rikkominen koskee myös sitä, että Italian tasavalta on jättänyt seuraamuksia koskevat toimenpiteet ilmoittamatta. Tässä yhteydessä on niin, että asetuksen N:o 511/2014 11 artiklan viimeisen kohdan mukaan Italian tasavalta oli velvollinen ilmoittamaan mainitun artiklan ”1 kohdassa tarkoitetut” säännökset, eli ”säännökset 4 ja 7 artiklan rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista”, komissiolle viimeistään 11.6.2015.

(1) EUVL 2014, L 150, s. 59.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Procura della Repubblica di Trento (Italia) on esittänyt 24.1.2020 – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on XK

(Asia C-66/20)

(2020/C 209/08)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Procura della Repubblica di Trento

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

XK

Muu osapuoli: Finanzamt Münster

Ennakkoratkaisukysymys

Onko rikosasioita koskevasta eurooppalaisesta tutkintamääräyksestä 3.4.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/41/EU (1) 2 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohdan ii alakohtaa, siltä osin kuin siinä säädetään, että määräyksen antavalla viranomaisella voidaan tarkoittaa myös ”mitä tahansa muuta määräyksen antavan valtion määrittelemää toimivaltaista viranomaista, joka kyseessä olevassa tapauksessa toimii tutkintaviranomaisena rikosoikeudellisessa menettelyssä ja jolla on kansallisen lainsäädännön mukaisesti toimivalta antaa todisteiden hankkimista koskeva määräys”, mutta todetaan myös, että tällaisessa tapauksessa ”määräyksen antavan valtion tuomarin, tuomioistuimen, tutkintatuomarin tai yleisen syyttäjän on lisäksi vahvistettava eurooppalainen tutkintamääräys, ennen kuin se toimitetaan täytäntöönpanoviranomaiselle, sen jälkeen kun on ensin tutkittu sen vastaavan tämän direktiivin mukaisia eurooppalaisen tutkintamääräyksen antamista koskevia, erityisesti 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä”, tulkittava siten, että jäsenvaltio voi sen nojalla vapauttaa hallintoviranomaisen velvollisuudesta hakea eurooppalaiselle tutkintamääräykselle vahvistus toteamalla tämän hallintoviranomaisen olevan ”direktiivin 2 artiklassa tarkoitettu oikeusviranomainen”?

(1) EUVL 2014, L 130, s. 1.
1)

Onko vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta (Solvenssi II) 25.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/138/EY (1) (uudelleenlaadittu toisinto) 185 artiklan 3 kohdan i alakohtaa ja henkivakuutuksesta 5.11.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/83/EY (2) – – (jäljempänä direktiivi 2002/83/EY), 36 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä liitteessä III olevan A kohdan 12 alakohdan kanssa, tulkittava siten, että kun on kyse sellaiseen sijoitusrahastoon (vakuutusrahastoon) sidotuista henkivakuutussopimuksista, joiden perustana ovat johdannaiset (tai strukturoidut rahoitusvälineet, joihin sisältyy johdannaisia), vakuutuksenantaja tai vakuutuksenottaja (joka tarjoaa tällaisen vakuutuksen, myy vakuutustuotteen, ”myy” vakuutuksen) on velvollinen ilmoittamaan vakuutetulle kuluttajalle tiedot kohde-etuutena toimivan rahoitusvälineen (johdannainen tai strukturoitu rahoitusväline, johon sisältyy johdannainen) luonteesta, tyyppierittelyn ja ominaispiirteet (englanniksi ”indication of the nature”, saksaksi ”Angabe der Art”, ranskaksi ”indications sur la nature”) vai riittääkö, että ilmoitetaan ainoastaan perustana olevien varojen laji, ilmoittamatta tämän välineen ominaispiirteitä?
1)

Onko kilpailuoikeutta koskevassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä ne bis in idem -periaatteen sovellettavuudelle asetettua kolmatta edellytystä eli sitä, että rikkomisen on koskettava samaa suojeltavaa oikeudellista intressiä, sovellettava myös silloin, kun kahden jäsenvaltion kilpailuviranomaisten on samojen tosiseikkojen ja samojen henkilöiden osalta sovellettava kansallisten oikeussääntöjen ohella myös samoja unionin oikeussääntöjä (tässä tapauksessa: SEUT 101 artiklaa)? Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi:
—

On todettava, että Espanjan kuningaskunta on rikkonut ilmanlaadusta ja sen parantamisesta 21.5.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/50/EY (1) 13 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä sen liitteen XI kanssa, kun se on järjestelmällisesti ja jatkuvasti ylittänyt typpidioksidia (NO2) koskevat vuosiraja-arvot vuodesta 2010 lähtien alueilla ES0901 Barcelonan alue, ES0902 Vallès – Baix Llobregat ja ES1301 Madrid
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberster Gerichtshof (Itävalta) on esittänyt 31.10.2019 – TN v. WWK Lebensversicherung auf Gegenseitigkeit ja VP

(Asia C-803/19)

(2020/C 247/02)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberster Gerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: TN

Vastapuolet: WWK Lebensversicherung auf Gegenseitigkeit ja VP

Muu osapuoli: UO

Unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on 28.5.2020 antamallaan määräyksellä todennut seuraavaa:

Henkivakuutuksesta 5.11.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/83/EY 35 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä tämän direktiivin 36 artiklan 1 kohdan kanssa, sekä vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 25.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/138/EY (Solvenssi II) 185 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä tämän direktiivin 186 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että kun kansallisen lainsäädännön mukaan siinä tapauksessa, että vakuutuksenottaja on peruuttanut vakuutussopimuksen, vakuutusmaksuvero, jonka vakuutuksenottaja on velvollinen maksamaan ja jonka vakuutusyhtiö perii ja tilittää valtiolle, ei kuulu summiin, jotka vakuutusyhtiön on palautettava vakuutuksenottajalle, vaan tämän on vaadittava veron palauttamista verohallinnolta tai mahdollisesti vaadittava vahingonkorvausta vakuutusyhtiöltä, mainitut säännökset eivät ole esteenä tällaiselle lainsäädännölle, kunhan vakuutussopimukseen sovellettavassa oikeudessa säädetyt menettelysäännöt kyseisenä verona maksettujen summien saamiseksi takaisin eivät ole omiaan kyseenalaistamaan vakuutuksenottajalle unionin oikeudessa myönnetyn peruuttamisoikeuden tehokkuutta, minkä selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana.
3)

Onko Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemän määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen, joka on direktiivin 1999/70/EY liitteenä, 4 lauseke esteenä kuninkaan asetuksen (Real Decreto) 365/1995 15 §:ssä säädetyn kaltaiselle säännökselle, jossa väliaikaisen virkamiehen tai tilapäisen työsopimussuhteisen henkilöstön toimien hoitaminen suljetaan pois niistä tilanteista, jotka oikeuttavat saamaan virkavapauden julkisen sektorin palveluksessa työskentelyä varten, kun tällainen asema on tunnustettava henkilöille, jotka alkavat hoitamaan vakituista työtehtävää julkisella sektorilla, ja kun se on julkishallinnon palveluksessa olevalle henkilölle edullisempi kuin muut vaihtoehtoiset hallinnolliset asemat, joita tällainen henkilö joutuisi hakemaan voidakseen hoitaa uutta työtehtävää, johon hänet on nimitetty?
C 95/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Köln (Saksa) on esittänyt 23.12.2019 – KA

(Asia C-937/19)

(2020/C 95/21)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Köln

Pääasian asianosaiset

Vastaaja: KA

Asian käsittelyyn osallistuneet viranomaiset: Staatsanwaltschaft Köln ja Bundesamt für Güterverkehr

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 21.10.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1072/2009 (1) 8 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä tulkittava siten, että kyseessä on mainitussa säännöksessä tarkoitettu saapuva kansainvälinen kuljetus myös silloin, kun kyseinen kuljetus tapahtuu asetuksen (EY) N:o 1072/2009 1 artiklan 5 kohdan d alakohdassa säädetyn kuljetuksen yhteydessä?

(1) Maanteiden kansainvälisen tavaraliikenteen markkinoille pääsyä koskevista yhteisistä säännöistä 21.10.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1072/2009 (EUVL 2009, L 300, s. 72).
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: a) Onko moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä kevyiden henkilö- ja hyötyajoneuvojen päästöjen (Euro 5 ja Euro 6) osalta ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta 20.6.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 715/2007 5 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että tarkasteltaessa estolaitteen tarpeellisuutta moottorin suojaamiseksi vaurioitumiselta tai vahingolta ja ajoneuvon turvallisen toiminnan varmistamiseksi arviointiperusteena on käytettävä lähtökohtaisesti EY-tyyppihyväksynnän myöntämisajankohtana käytettävissä olevaa uusinta tekniikkaa? b) Onko tekniikan tason lisäksi otettava huomioon muita seikkoja, jotka voivat vaikuttaa estolaitteen sallittavuuteen, vaikka ne eivät ole ”perustellusti tarpeen” moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä kevyiden henkilö- ja hyötyajoneuvojen päästöjen (Euro 5 ja Euro 6) osalta ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta 20.6.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 715/2007 5 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen a alakohdassa tarkoitetulla tavalla?
8)

Onko direktiivin (EU) 2016/681 12 artiklaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä riidanalaisen lain kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään yleisestä tietojen säilytysajasta, joka on viisi vuotta, tekemättä eroa sen mukaan, osoittautuvatko asianomaiset matkustajat etukäteisarvioinnissa sellaisiksi, että he voivat merkitä riskiä yleiselle turvallisuudelle, vai eivät?