Asia T-143/06

MTZ Polyfilms Ltd

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Polkumyynti — Intiasta peräisin olevan polyeteenitereftalaattikalvon maahantuonti — Asetus, jolla välivaiheen tarkastelu päätetään — Vähimmäistuontihintoja koskevat sitoumukset — Vientihinnan määrittäminen — Alkuperäisessä tutkimuksessa käytetystä menetelmästä poikkeavan menetelmän soveltaminen — Oikeudellisen perustan valinta — Asetuksen (EY) N:o 384/96 2 artiklan 8 ja 9 kohta sekä 11 artiklan 3 ja 9 kohta”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 17.11.2009 II ‐ 4135

Tuomion tiivistelmä

Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Niiden seikkojen tarkastelu, jotka olivat perustana polkumyyntitullien asettamiselle – Vientihinnan määrittämismenetelmä

(EY 5 artikla; neuvoston asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 8 ja 9 kohta sekä 11 artiklan 3 ja 9 kohta)

Polkumyynnistä annetun perusasetuksen N:o 384/96 11 artiklan 3 kohdassa ei säädetä neuvoston toimivallasta käyttää välivaiheen tarkastelun yhteydessä sellaista vientihinnan määrittämismenetelmää, joka on ristiriidassa perusasetuksen 2 artiklan 8 ja 9 kohdassa vahvistettujen vaatimusten kanssa, vetoamalla tarpeeseen arvioida asianomaisten viejien soveltamien hintojen tulevaa kehitystä. Perusasetuksen 11 artiklan 9 kohdasta näet ilmenee, että toimielinten on tarkastelun yhteydessä pääsääntöisesti sovellettava samaa menetelmää, perusasetuksen 2 artiklan 8 ja 9 kohtaan perustuva vientihinnan määrittämismenetelmä mukaan lukien, jota käytettiin siinä alkuperäisessä tutkimuksessa, joka johti polkumyyntitullin käyttöön ottamiseen.

Samassa säännöksessä säädetään poikkeuksesta, jonka mukaan toimielimet voivat soveltaa alkuperäisessä tutkimuksessa sovelletusta menetelmästä poikkeavaa menetelmää yksinomaan silloin, kun olosuhteet ovat muuttuneet; tätä poikkeusta on kuitenkin tulkittava suppeasti. Perusasetuksen 11 artiklan 9 kohdasta ilmenee lisäksi, että sovelletussa menetelmässä on otettava huomioon perusasetuksen 2 ja 17 artikla.

Perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan tehokas vaikutus varmistetaan lisäksi laajalti sillä, että toimielimillä on paljon harkintavaltaa ja mahdollisuus asianomaisten viejien hintapolitiikan tulevaa kehitystä koskevaan arviointiin tutkiessaan voimassa olevien toimenpiteiden jatkamisen tarpeellisuutta. Sitä vastoin sen jälkeen, kun tätä tarvetta koskeva arviointi on saatettu päätökseen ja kun toimielimet ovat päättäneet muuttaa voimassa olevia toimenpiteitä, niitä sitovat, kun ne määrittävät uusia toimenpiteitä, perusasetuksen 11 artiklan 9 kohdan säännökset, joissa niille annetaan nimenomainen toimivalta ja velvollisuus soveltaa saman asetuksen 2 artiklassa säädettyä menetelmää.

Tästä seuraa yhtäältä, että vientihintaa määritettäessä toimielinten väitetty oikeus arvioida tulevaa kehitystä ei ole tarpeen perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi vaan se on jopa suljettu pois saman asetuksen 11 artiklan 9 kohdalla, ja toisaalta, että ensimmäiseksi mainittuun säännökseen perustuva väitetty implisiittinen toimivalta ei voi olla ensisijainen jälkimmäisessä säännöksessä, luettuna yhdessä perusasetuksen 2 artiklan kanssa, säädettyyn nimenomaisen toimivaltaan nähden. Tämän perusteella perusasetuksen 11 artiklan 3 kohta ei voi muodostaa sellaista oikeudellista perustaa, jonka nojalla toimielimet voivat vientihintaa määrittäessään olla soveltamatta perusasetuksen 2 artiklan 8 ja 9 kohdassa säädettyä menetelmää.

(ks. 41, 42, 45 ja 48–51 kohta)