EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhden tuomarin kokoonpano)

10 päivänä kesäkuuta 2016

HI

vastaan

Euroopan komissio

”Henkilöstö — Virkamiehet — Henkilöstösääntöjen 11 artikla — Lojaalisuusvelvollisuus — 11 a artikla — Eturistiriita — Unionin rahoittaman projektin seurannasta vastaava virkamies — Kyseisen virkamiehen ja projektista vastaavan yhtiön projektia varten palkkaaman työntekijän välinen sukulaisuussuhde — Kurinpitomenettely — Kurinpitoseuraamus — Palkkaluokan alennus — Kurinpitolautakunnan kokoonpanon lainmukaisuus — Perusteluvelvollisuus — Menettelyn kesto — Kohtuullinen aika — Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen — Ne bis in idem — periaate — Ilmeinen arviointivirhe — Seuraamuksen oikeasuhteisuus — Lieventävät asianhaarat”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa HI vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan Euroopan komission nimittävän viranomaisen 10.12.2014 tekemän päätöksen, jolla hänelle määrättiin kurinpitoseuraamuksena kahden palkkaluokan alennus samassa tehtäväryhmässä sekä velvoittamaan komission korvaamaan hänelle menettelyn pitkän keston vuoksi väitetysti aiheutuneen henkisen kärsimyksen.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. HI vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kurinpitojärjestelmä – Seuraamus – Ne bis in idem -periaate – Yhtenäisen seuraamuksen soveltaminen eri laiminlyönteihin ei loukkaa ne bis in idem -periaatetta

Henkilöstösääntöjen 86 artiklassa ja liitteessä IX, jotka koskevat unionin virkamiehiin sovellettavaa kurinpitomenettelyä, ei säädetä lainkaan vanhentumisaikaa tosiseikoille, joiden perusteella on mahdollista aloittaa kurinpitomenettely sellaista virkamiestä vastaan, jonka väitetään jättäneen noudattamatta jotakin henkilöstösääntöjen mukaista velvoitettaan. Toimielin tai tapauksen mukaan Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) ovat kuitenkin velvollisia toimimaan joutuisasti siitä hetkestä lähtien, kun ne saavat tiedon tosiseikoista ja menettelyistä, jotka saattavat merkitä virkamiehille ja toimihenkilöille kuuluvien velvollisuuksien noudattamatta jättämistä, arvioidakseen tutkimuksen aloittamisen aiheellisuutta ja, jos tutkimus aloitetaan, sen toteuttamisessa ja tarvittaessa kurinpitomenettelyn toteuttamisessa. Näin ollen tutkimusmenettelyn aloittamista koskevissa asioissa kohtuullisen määräajan noudattamista arvioidaan siinä tapauksessa, että hallinto on saanut tiedon tosiseikoista ja toiminnasta, jotka voivat merkitä virkamiehen henkilöstösääntöjen mukaisten velvollisuuksien rikkomista. Tältä osin unionin oikeudessa ei ole erityisiä säännöksiä tai määräyksiä OLAFin aloittamien tutkimusten kestosta. Näin ollen unionin tuomioistuinten tehtävänä on arvioida, onko tämä virasto toiminut kohtuullisessa ajassa ja unionin tuomioistuinten on tätä tarkastelua varten otettava huomioon riita-asian merkitys asianomaiselle, asian monitahoisuus ja asianosaisten käytös. Joka tapauksessa nimittävää viranomaista ei voida arvostella siitä, että se jäi odottamaan OLAFin tutkinnan tuloksia ennen kuin se päätti kurinpidollisten syytetoimenpiteiden aloittamisesta asianomaista vastaan. Siltä osin kuin on kyse henkilöstösääntöjen mukaisen varsinaisen kurinpitomenettelyn kestosta, sen kulkua varten vahvistetut määräajat eivät ole ehdottomia vaan muodostavat ennen kaikkea hyvän hallinnon säännön, joka velvoittaa toimielimen suorittamaan kurinpitomenettelyn joutuisasti ja toimimaan siten, että jokainen syytetoimenpide toteutetaan kohtuullisen ajan kuluessa edellisestä toimenpiteestä. Näin ollen kun unionin tuomioistuimet arvioivat sitä, mikä on kohtuullinen määräaika, jonka kuluessa kurinpitomenettely on saatettava päätökseen, niiden on otettava huomioon vain se aika, joka on kulunut syytetoimenpiteen ja seuraavan toimenpiteen välillä, eikä kurinpitomenettelyn kokonaiskesto vaikuta tähän arviointiin. (ks. 107–109, 112, 113, 116, 118 ja 121 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 26.1.1995, D v. komissio (T-549/93, EU:T:1995:15, 25 kohta) ja tuomio 10.6.2004, François v. komissio (T-307/01, EU:T:2004:180, 48 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 8.3.2012, Kerstens v. komissio (F-12/10, EU:F:2012:29, 122, 124 ja 125 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio 19.6.2013, Goetz v. alueiden komitea (F-89/11, EU:F:2013:83, 126 kohta); tuomio 30.4.2014, López Cejudo v. komissio (F-28/13, EU:F:2014:55, 88, 90 ja 97 kohta) ja tuomio 17.3.2015, AX v. EKP (F-73/13, EU:F:2015:9, 173–175 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 3 artiklan mukaista kuulemista varten virkamiehellä on oltava selkeät tiedot kaikista tosiseikoista, joista häntä kutsukirjeessä moititaan ja henkilöstösääntöjen säännöksistä, joihin häntä vastaan vedotaan. Tältä osin kurinpitomenettelyn vireillepanon ja asianomaisen kuulemisen päämääränä on, että nimittävä viranomainen saa mahdollisuuden tutkia niiden tosiseikkojen todenperäisyyden ja vakavuuden, joista asianomaista virkamiestä moititaan ja kuulla häntä niiden osalta henkilöstösääntöjen 86 artiklan ja liitteen IX mukaisesti muodostaakseen käsityksensä toisaalta siitä, onko kurinpitomenettely saatettava päätökseen ilman jatkotoimia vai onko virkamiehelle määrättävä kurinpitoseuraamus ja toisaalta tarvittaessa siitä, onko asia syytä siirtää ennen seuraamuksen määräämistä kurinpitolautakunnan käsiteltäväksi henkilöstösääntöjen liitteessä IX säädetyn menettelyn mukaisesti. Jos nimittävä viranomainen asianomaista kuultuaan päättää saattaa asian kurinpitolautakunnan käsiteltäväksi ja toimittaa hänelle henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 12 artiklassa tarkoitetun kertomuksen, yhtäältä kyseessä oleva virkamies voi päätellä tässä samassa liitteessä olevan 11 artiklan sanamuodon mukaan, ettei kyseinen viranomainen pitänyt tarkoituksenmukaisena, että hänelle määrätään seuraamuksena, ilman kurinpitolautakunnan kuulemista, pelkkä kirjallinen huomautus tai varoitus, vaan että tämä viranomainen katsoi päinvastoin, että kyseessä olevien tosiseikkojen vakavuuden vuoksi asia on saatettava kurinpitolautakunnan käsiteltäväksi, jotta virkamiehelle voidaan tarvittaessa määrätä jokin henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 9 artiklassa tarkoitetuista seuraamuksista. Toisaalta nimittävän viranomaisen kurinpitolautakunnalle laatimassa kertomuksella, joka vahvistettiin asianomaisen virkamiehen kuulemisen jälkeen, on tarkoitus vain vahvistaa tosiseikat muun muassa virkamiehen kuulemisen perusteella ja yhdistää ne henkilöstösääntöjen mukaisten niiden velvollisuuksien tai niiden säännösten kanssa, joiden laiminlyönnistä tai rikkomisesta tätä virkamiestä arvostellaan. Liitteessä IX olevassa 12 artiklassa ei kuitenkaan edellytetä eikä sitä voida tulkita niin, että nimittävä viranomainen olisi velvollinen tässä menettelyn alkuvaiheessa täsmentämään asiakirjassa, jolla se saattaa asian kurinpitolautakunnan käsiteltäväksi, mikä henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 9 artiklassa tarkoitetuista seuraamuksista on sen mukaan asianmukainen käsiteltävässä asiassa. Päinvastoin tämän viranomaisen kurinpitolautakunnalle laatiman kertomuksen tarkoitus ei ole ennakoida kontradiktorista näkemystenvaihtoa, joka kurinpitolautakunnassa on tarkoitus järjestää asianomaisen ja kyseisen viranomaisen välillä. Jos nimittävälle viranomaiselle asetettaisiin tällainen velvollisuus, vaikutettaisiin asianomaisen virkamiehen osalta annettavaan ratkaisuun, millä loukattaisiin edellä mainitun kontradiktorisen näkemystenvaihdon neutraaliutta ja sitä, että kurinpitolautakunnan on muotoiltava itsenäisesti asianmukaisimpana pitämäänsä seuraamusta koskeva suositus. (ks. 128–132 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 12.9.2000, Teixeira Neves v. yhteisöjen tuomioistuin (T-259/97, EU:T:2000:208, 67 kohta) ja tuomio13.3.2003, Pessoa e Costa v. komissio (T-166/02, EU:T:2003:73, 36 kohta)

Koska ei voida sulkea pois sitä, että nimittävä viranomainen katsoo vasta sen jälkeen, kun se on saattanut asian kurinpitolautakunnan käsiteltäväksi, että tietyt tosiseikat ovat moitittavia, on katsottava, että kurinpitolautakunnassa ja sen jälkeen kolmen osapuolen muodostamassa nimittävässä viranomaisessa käytyyn kontradiktoriseen menettelyyn kuuluu erottamattomasti, että tietyt seikat voivat ilmetä kurinpitomenettelyn aikana raskauttavina tai lieventävinä missä tahansa kurinpitomenettelyn vaiheessa eikä nimittävä viranomainen voi yksin päättää niistä lopullisesti ja tyhjentävästi kurinpitolautakunnalle laatimassaan kertomuksessa. (ks. 135 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 19.3.1998, Tzoanos v. komissio (T-74/96, EU:T:1998:58, 58 kohta)

Kurinpitomenettelyyn kuuluu erottamattomasti, että usean henkilöstösääntöjen säännöksen rikkominen tai niiden mukaisen velvollisuuden noudattamatta jättäminen voi johtaa siihen, että nimittävä viranomainen määrää yhden ainoan seuraamuksen, jossa otetaan huomioon kyseisten rikkomisten ja laiminlyöntien yhteenlaskettu vakavuusaste. Näin ollen se seikka, että kyseinen viranomainen toimii tällä tavoin ei merkitse henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 9 artiklan 3 kohdassa vahvistetun ne bis in idem –periaatteen loukkaamista. (ks. 141 kohta)

Kurinpitolautakunnan tehtävä on neuvoa-antava eikä sen lausunto näin ollen sido nimittävää viranomaista muun muassa tosiseikkojen aineellisesta paikkansapitävyydestä, joten se voi kurinpitomenettelyn päätteeksi tekemässään päätöksessä irtaantua kurinpitolautakunnan perustellussa lausunnossaan tekemistä tosiseikkoja koskevista toteamuksista edellyttäen kuitenkin, että se esittää yksityiskohtaisesti syyt, joiden vuoksi se päätyi loppujen lopuksi erilaiseen arvioon tässä päätöksessä. Jos kurinpitolautakunnan perustellussa lausunnossaan suorittama tosiseikkojen arviointi sitoisi nimittävää viranomaista, johtaisi tällainen henkilöstösääntöjen mukaisen kurinpitomenettelyn tulkinta siihen, että kurinpitolautakunnasta tehtäisiin päätöksentekoelin, jolloin se menettäisi neuvoa-antavan elimen ominaisuutensa ja jolloin olisi mahdollista, ettei kyseinen viranomainen voisi määrätä seuraamusta, joka eroaa tämän elimen, jolle henkilöstösäännöissä myönnetään vain neuvoa-antava tehtävä, ehdottamasta seuraamuksesta. Tällainen tulkinta myös tekisi tehottomaksi henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 18 artiklassa säädetyn mahdollisuuden siihen, että kaikki kurinpitolautakunnan jäsenet voivat liittää eriävän kannan kyseisen lautakunnan enemmistön päätöksellä annettuun lausuntoon. (ks. 147 ja 148 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio 17.3.2015, AX v. EKP (F-73/13, EU:F:2015:9, 244 kohta) ja tuomio 3.6.2015, Bedin v. komissio (F-128/14, EU:F:2015:51, 29 ja 30 kohta)

Jos täydentävän selvitystoimen avulla saadaan selville uusi tosiseikka, josta asianomaista moititaan, uusi asianhaara, jonka vallitessa tosiseikat, joista asianomaista moititaan, toteutettiin tai mikä hyvänsä muu tekijä, joka on omiaan muuttamaan olennaisesti tosiseikkojen, joista asianomaista moititaan, ulottuvuutta tai vakavuusastetta, muuttaen täten kurinpitolautakunnan käsiteltäväksi saatetun nimittävän viranomaisen kertomuksen sisältöä, on kyseinen viranomainen henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 28 artiklan nojalla, kun sitä luetaan puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen eli ylemmäntasoisen oikeusperiaatteen valossa, velvollinen aloittamaan kurinpitomenettelyn uudelleen toimittamalla kurinpitolautakunnalle uuden kertomuksen (ks. 149 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 26.1.1995, D v. komissio (T-549/93, EU:T:1995:15, 49 kohta)

Henkilöstösääntöjen 11, 12, 12 b ja 17 a artiklan säännökset ovat erityisiä ilmauksia perustavanlaatuisesta velvollisuudesta, jonka mukaan virkamiesten on toimittava lojaalissa yhteistyössä unionin ja esimiesten kanssa. Tähän velvollisuuteen kuuluu ensimmäiseksi virkamiehen velvollisuus pidättäytyä toiminnasta, joka loukkaa virkatehtävän arvostusta ja unionin kunnioitusta. Näin ollen hänen on muun muassa, varsinkin jos hän on korkeassa palkkaluokassa, käyttäydyttävä tavalla, joka ei anna aihetta minkäänlaisille epäilyksille, jotta unionin ja hänen itsensä välinen luottamussuhde säilyy. Nämä säännökset muodostavat Euroopan unionin virkamiesten ammattieettisten sääntöjen perustan. Nämä säännöt, joissa ilmaistaan Euroopan unionin virkamiehille kuuluvia velvollisuuksia ja vastuuta, perustuvat unionille kuuluville yleisen edun mukaisille tehtäville, jotka merkitsevät, että unionin kansalaisten ja jäsenvaltioiden on voitava luottaa siihen, että toimielimet valvovat virkamiestensä ja toimihenkilöidensä välityksellä näiden tehtävien asianmukaista suorittamista. Tällaiset velvollisuudet on siis tarkoitettu ensisijaisesti suojaamaan luottamussuhdetta, joka unionin ja sen virkamiesten tai toimihenkilöiden välillä on vallittava. Kun otetaan huomioon unionin ja virkamiehen välisen luottamussuhteen merkitys sekä unionin sisäisen toiminnan kannalta että sen ulospäin itsestään antaman kuvan kannalta ja henkilöstösääntöjen 11, 12, 12 b ja 17 a artiklan yleinen sanamuoto, niillä katetaan kaikki tilanteet tai kaikenlainen toiminta, joista virkamiehen on kohtuudella ymmärrettävä, hänen palkkaluokkansa ja hoitamiensa tehtävien sekä asian olosuhteiden mukaan, että se on omiaan vaikuttamaan kolmansien silmissä toiminnalta, joka voi aiheuttaa sekaannusta siitä, mitä intressejä unioni, jota hänen oletetaan palvelevan, tavoittelee. Näin ollen unionin virkamiesten ja toimihenkilöiden toiminnasta on muodostuttava arvokas kuva, joka on sen erityisen kohteliaan ja kunnioittavan käytöksen mukaista, jota kansainvälisen järjestön työntekijöiltä voidaan perustellusti odottaa. (ks. 187–190 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 6.3.2001, Connolly v. komissio (C-274/99 P, EU:C:2001:127, 44 ja 46 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 7.3.1996, Williams v. tilintarkastustuomioistuin (T-146/94, EU:T:1996:34, 65 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 8.11.2007, Andreasen v. komissio (F-40/05, EU:F:2007:189, 233 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio 23.10.2013, Gomes Moreira v. ECDC (F-80/11, EU:F:2013:159, 61–63 kohta); tuomio 19.11.2014, EH v. komissio (F-42/14, EU:F:2014:250, 123 kohta) ja tuomio 17.3.2015, AX v. EKP (F-73/13, EU:F:2015:9, 210 ja 232 kohta)

Henkilöstösääntöjen 11 a artiklan sanamuodosta käy nimenomaisesti ilmi, että virkamies ei tehtäviään hoitaessaan käsittele asioita, joissa hänellä on suoraan tai välillisesti henkilökohtainen, muun muassa perheeseen liittyvä tai taloudellinen intressi, joka on omiaan asettamaan kyseenalaiseksi hänen riippumattomuutensa ja että jos hän joutuu hoitamaan tällaista asiaa, hänen on ilmoitettava siitä välittömästi nimittävälle viranomaiselle, joka ryhtyy asian edellyttämiin toimenpiteisiin. Lopuksi henkilöstösääntöjen 11 a artiklan 3 kohdassa säädetään muun muassa, että virkamies ei voi säilyttää toimielimensä valvonnan alaisuudessa olevissa yrityksissä intressejä, jotka voivat niiden luonteen ja merkityksen vuoksi asettaa kyseenalaiseksi hänen riippumattomuutensa tehtäviensä hoitamisessa. Tältä osin eturistiriitaa arvioitaessa virkamiehen ja kolmannen väliset ammatilliset suhteet tai perhesiteet eivät periaatteessa merkitse automaattisesti, että tämän virkamiehen riippumattomuus joutuu tai vaikuttaa joutuneen kyseenalaiseksi, kun kyseisen virkamiehen on annettava lausunto asiassa, jossa tämä kolmas osapuoli on osallisena. Koska eturistiriidan olemassaolon arviointi kuuluu nimittävälle viranomaiselle, henkilöstösääntöjen 11 a artiklassa ei sallita virkamiesten ja toimihenkilöiden suorittaa itse tällaista arviointia, vaan siinä asetetaan heille päinvastoin velvollisuus ilmoittaa esimiehilleen perheenjäsenestään, erityisesti jos kyseessä on suoraan ylenevässä tai alenevassa polvessa oleva perheenjäsen tai sisarus, toimielimen ulkopuolisessa yksikössä, joka on kyseisen toimielimen kanssa suorassa yhteydessä, joka kuuluu näiden virkamiesten ja toimihenkilöiden tehtävien yhteyteen. Tältä osin jos henkilöstösääntöjen 11 a artiklassa asetetaan asianomaiselle virkamiehelle velvollisuus tehdä ilmoitus, ei se, että asianomaisessa toimielimessä työskentelee tämä toimielimen ulkopuolisen henkilön perheenjäsen, ole esteenä sille, että tämä toimielimen ulkopuolinen henkilö voi harjoittaa ammatillista toimintaa yhtiössä, joka toimii kyseessä olevan toimielimen valvonnan alaisuudessa. Samalla tavoin tämä seikka ei epää unionin virkamiehen tai toimihenkilön perheenjäseneltä mahdollisuutta osallistua kilpailuun tai toimittaa hakemusta avoimeen toimeen, jonka yhteydessä suoritettavaan valintaan osallistuu valintalautakunta edellyttäen kuitenkin, että kun asianomainen virkamies on kyseisen valintalautakunnan jäsen, hänellä on henkilöstösääntöjen 11 a artiklan mukainen velvollisuus tehdä ilmoitus ja unionin palvelukseen pyrkivällä hakijalla on henkilöstösääntöjen 27 artiklan mukainen erityinen velvollisuus. (ks. 193–196 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 19.5.1999, Connolly v. komissio (T-34/96 et T-163/96, EU:T:1999:102, 168 kohta); tuomio 3.2.2005, Mancini v. komissio (T-137/03, EU:T:2005:33, 33 kohta) ja tuomio 12.7.2005, De Bry v. komissio (T-157/04, EU:T:2005:281, 35 kohta) Virkamiestuomioistuin: määräys 25.2.2014, García Dominguez v. komissio (F-155/12, EU:F:2014:24, 34 kohta); tuomio 30.4.2014, López Cejudo v. komissio (F-28/13, EU:F:2014:55, 62 kohta) ja tuomio 22.9.2015, Gioria v. komissio (F-82/14, EU:F:2015:108, 36 kohta)

Kurinpitomenettelyn kesto ei ole henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 10 artiklassa mainittu seikka, eikä sillä ole merkitystä määriteltäessä kurinpitoseuraamusta, jonka on tämän artiklan sanamuodon mukaan oltava oikeassa suhteessa virheen vakavuuteen. Tätä seikkaa ei näin ollen tule pitää lieventävänä asianhaarana. (ks. 200 kohta)

Kurinpitomenettelyn kohteena olevan virkamiehen esimiesten mahdollisilla laiminlyönneillä ei voida perustella laiminlyöntejä, joista tätä virkamiestä arvostellaan, koska hän on vastuussa toiminnastaan. (ks. 202 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 11.7.1985, R. v. komissio (255/83 ja 256/83, EU:C:1985:324, 44 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 4.5.1999, Z v. parlamentti (T-242/97, EU:T:1999:92, 115 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 17.3.2015, AX v. EKP (F-73/13, EU:F:2015:9, 222 kohta)

Virkamiesten riippumattomuutta kolmansista, mitä muun muassa henkilöstösääntöjen 11 ja 11 a artiklassa pyritään suojaamaan, ei pidä arvioida vain subjektiiviselta kannalta, koska se edellyttää myös, että vältetään, erityisesti kun on kyse julkisten varojen hallinnoinnista, toimintaa, joka voi vaikuttaa objektiivisesti toimielimistä muodostuvaan mielikuvaan ja heikentää luottamusta, jota toimielinten on yleisössä herätettävä. Näin ollen henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 10 artiklan b alakohdan mukaisesti toimielin voi ottaa huomioon raskauttavana asianhaarana vaaran, jonka virkamiehen toiminta on kohdistanut toimielimen kunniaan, maineeseen tai etuihin ilman, että sen on osoitettava, ovatko toimielimen ulkopuoliset henkilöt olleet tietoisia asianomaisen virkamiehen kyseisestä toiminnasta ja jos asia on näin, kuinka monta näitä henkilöitä on. (ks. 204 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio 28.3.2012, BD v. komissio (F-36/11, EU:F:2012:49, 80 kohta)

Kurinpitomenettelyssä asianomaisen virkamiehen vastuuta on tarkasteltava erikseen ja itsenäisesti eli riippumatta siitä, onko muita työntekijöitä vastaan tehty päätös tai tällaisen päätöksen puuttuminen mahdollisesti laillinen tai lainvastainen. Kyseinen virkamies ei näin ollen voi vedota tehokkaasti siihen, ettei toisesta virkamiehestä ole aloitettu kurinpitomenettelyä, jonka yhteydessä asia olisi saatettu kurinpitolautakunnan käsiteltäväksi tai siihen, että tälle toiselle virkamiehelle on määrätty lievempi seuraamus tosiseikoista, jotka vastaavat niitä, jotka on luettu hänen syykseen, riitauttaakseen hänelle määrätyn seuraamuksen. (ks. 205 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 4.7.1985, Williams v. tilintarkastustuomioistuin (134/84, EU:C:1985:297, 14 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 17.3.2015, AX v. EKP (F-73/13, EU:F:2015:9, 123 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Koska arviointimenettely ja kurinpitomenettely ovat erillisiä menettelyitä, joilla ei ole samaa kohdetta, asianomaisen virkamiehen ylentämiseen liittyvä seikka ei millään tavoin ole merkityksellinen kurinpitomenettelyn päätteeksi määrättävän seuraamuksen määrittelemistä varten. (ks. 206 kohta)