Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Tavoitealennukset

(EY 82 artikla)

2. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Käsite

(EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohta ja EY 82 artikla)

3. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Erilaisten ehtojen soveltaminen samankaltaisiin suorituksiin

(EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohta)

4. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Erilaisten ehtojen soveltaminen samankaltaisiin suorituksiin

(EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohta ja EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

1. Jotta voidaan katsoa, että sellaisia alennuksia tai palkkioita koskeva järjestelmä, jotka eivät ole yksinomaan ostojen määrään liittyviä paljousalennuksia tai -palkkioita eivätkä uskollisuusalennuksia tai -palkkioita, sillä järjestelmä ei edellytä sopimuskumppaneiden sitoutuvan kattamaan tarpeitaan yksinomaan tai tietyiltä osin määräävässä markkina-asemassa olevalta yritykseltä, merkitsee mahdollisesti sitä, että määräävässä markkina-asemassa oleva yritys käyttää kyseistä asemaansa väärin, on arvioitava olosuhteita, etenkin kyseisten alennusten tai palkkioiden myöntämisperusteita ja -tapaa, kokonaisuudessaan. Aluksi on tarkastettava, voiko kyseisillä alennuksilla tai palkkioilla olla syrjäyttävä vaikutus eli voidaanko niillä yhtäältä vaikeuttaa määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen kilpailijoiden pääsyä markkinoille tai tehdä se jopa mahdottomaksi ja toisaalta vaikeuttaa sen sopimuskumppaneiden vapautta valita useista hankintalähteistä tai kauppakumppaneista tai tehdä se jopa mahdottomaksi. Tämän jälkeen on selvitettävä, onko myönnetyille alennuksille ja palkkioille olemassa objektiivista taloudellista perustetta. Yritys voi näet vapaasti osoittaa, että sen palkkiojärjestelmä, jolla on syrjäyttävä vaikutus, on taloudellisesti perusteltu.

Syrjäyttävä vaikutus voi seurata tavoitealennuksista tai -palkkioista eli alennuksista tai palkkioista, joiden myöntäminen on sidottu yksilöllisesti määriteltyjen myyntitavoitteiden saavuttamiseen, ja palkkioiden määrä riippuu siitä, miten kunkin sopimuskumppanin tietyn ajanjakson aikana määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen tuotteiden ostoista tai myynneistä saama liikevaihto kehittyy.

Sopimuskumppanien sitoutuminen määräävässä markkina-asemassa olevaan yritykseen ja niihin kohdistettu painostus voivat olla erityisen suuria silloin, kun on kyse tämän yrityksen tuotteista saadun kokonaisliikevaihdon perusteella maksettavista alennuksista tai palkkioista, eli silloin, kun kyseiset alennukset tai palkkiot eivät liity ainoastaan näiden tuotteiden ostojen tai myyntien kasvuun tarkasteltavana olevan ajanjakson aikana vaan ne ulottuvat sen lisäksi myös näistä ostoista tai myynneistä saadun liikevaihdon kokonaismäärään. Tällä tavoin verrattain pienet muutokset – sekä ylös- että alaspäin – määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen tuotteista saadussa liikevaihdossa vaikuttavat suhteettoman paljon sopimuskumppaneihin. Tämä on tilanne silloin, kun tavoitteiden saavuttamisen seurauksena korotettu provisio maksetaan näiden tuotteiden myynneistä tai ostoista koko tarkasteltavana olevan ajanjakson aikana eikä vain myynneistä tai ostoista mainittujen tavoitteiden saavuttamisen jälkeen. Korotettujen provisioiden progressiivisuudella on siis erittäin huomattava vaikutus raja-alueilla, ja liikevaihdon vähäiselläkin supistumisella voi tämän johdosta olla jyrkkiä vaikutuksia tulospalkkioiden määrään.

Määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen, joka myöntää alennuksia tai palkkioita, joilla on nämä ominaisuudet, sopimuskumppaneihinsa kohdistama painostus vahvistuu entisestään silloin, kun kyseisellä yrityksellä on paljon suuremmat markkina-osuudet kuin sen kilpailijoilla. Tässä tilanteessa mainitun yrityksen kilpailijoiden on erityisen vaikeaa ylittää tarjouksessaan kokonaisliikevaihtoon perustuvia alennuksia tai palkkioita. Koska määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen markkinaosuus on selvästi suurempi, se on yleensä välttämätön kauppakumppani markkinoilla. Tällaisen yrityksen myöntämät kokonaisliikevaihtoon perustuvat alennukset tai palkkiot ovat yleensä absoluuttisina määrinä laajalti suurempia kuin sen kilpailijoiden anteliaimmatkaan tarjoukset voivat olla. Jotta mainitut kilpailijat kykenisivät houkuttelemaan määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen sopimuskumppaneita tai saamaan niiltä riittävän tilausvolyymin, niiden pitäisi tarjota näille huomattavasti suurempia alennuksia tai palkkioita.

Määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen käyttöön ottaman alennus- tai palkkiojärjestelmän taloudellista perustetta arvioitaessa on otettava huomioon kyseiseen erityistapaukseen liittyvät olosuhteet kokonaisuudessaan. On määritettävä, voidaanko tällaisesta järjestelmästä seuraava kilpailulle haitallinen syrjäyttävä vaikutus tasoittaa tai jopa poistaa tehokkuuseduilla, jotka koituvat myös kuluttajan eduksi. Mikäli kyseisen järjestelmän syrjäyttävällä vaikutuksella ei ole mitään yhteyttä markkinoille ja kuluttajille koituviin etuihin tai se ylittää sen, mitä näiden etujen saavuttamiseen tarvitaan, mainittua järjestelmää on pidettävä väärinkäyttönä.

(ks. 65, 67–75 ja 86 kohta)

2. EY 82 artikla koskee menettelytapoja, jotka ovat omiaan aiheuttamaan kuluttajille välitöntä vahinkoa, ja tämän lisäksi myös menettelytapoja, jotka aiheuttavat kuluttajille vahinkoa vaikuttamalla haitallisesti tehokkaan kilpailun rakenteeseen, sellaisena kuin se on mainittu EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohdassa. Tästä seuraa, että kun otetaan kantaa siihen, onko määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen käyttäytyminen mahdollisesti väärinkäyttöä, ei ole tarpeen tutkia, onko kyseinen käyttäytyminen aiheuttanut vahinkoa kuluttajille EY 82 artiklan toisen kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, vaan riittää, että tarkastetaan, onko kyseisellä käyttäytymisellä ollut rajoittava vaikutus kilpailuun.

(ks. 106 ja 107 kohta)

3. Sellainen määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen myöntämiä tavoitealennuksia tai -palkkioita koskeva järjestelmä, joka merkitsee siinä tapauksessa, että sopimuskumppanit saavuttavat tavoitteet, sitä, että mainittujen alennusten tai palkkioiden määrä nousee nämä tavoitteet ylittävän määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen tuotteiden marginaalisten ostojen tai myyntien osalta, ja tämän lisäksi myös asianomaisen ajanjakson aikana toteutuneiden myyntien ja ostojen osalta kokonaisuudessaan, johtaa siihen, että samankaltaisista suorituksista maksetaan EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla erisuuruinen palkkio eli samasta määrästä määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen tuotteiden ostoa tai myyntiä sen perusteella, ovatko sopimuskumppanit saavuttaneet tavoitteensa viiteajanjaksoon verrattuna.

(ks. 138 ja 139 kohta)

4. EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdassa tarkoitettu syrjinnän erityiskielto on osa järjestelmää, jolla taataan EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohdan mukaan, ettei kilpailu sisämarkkinoilla vääristy. Määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen liiketaloudellisella käyttäytymisellä ei saa vääristää kilpailua tuotantoketjun aikaisemman tai myöhemmän vaiheen markkinoilla eli kyseisen yrityksen tavarantoimittajien tai muiden asiakkaiden välistä kilpailua. Mainitun yrityksen sopimuskumppaneita ei saa suosia tai asettaa epäedulliseen asemaan niiden välisessä kilpailussa. Tämän johdosta EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdan soveltamisedellytysten täyttymisen kannalta on tärkeää todeta, että määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen käyttäytyminen markkinoilla on syrjivää, ja tämän lisäksi myös, että sillä pyritään vääristämään tätä kilpailusuhdetta eli heikentämään osan kyseisen yrityksen kauppakumppaneista kilpailuasemaa toisiin nähden.

Tältä osin mikään ei estä sitä, että kilpailusuhteessa olevien kauppakumppaneiden syrjintää voidaan pitää väärinkäyttönä heti siitä hetkestä alkaen, kun määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen käyttäytyminen on kyseessä olevaan tapaukseen liittyvissä olosuhteissa omiaan johtamaan kilpailun vääristymiseen kyseisten kauppakumppaneiden välillä. Tällaisessa tilanteessa ei voida edellyttää lisäksi näyttöä yksittäisten kauppakumppaneiden kilpailuaseman tosiasiallisesta, määrällisesti esitettävissä olevasta heikentymisestä.

(ks. 143–145 kohta)