ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Onko direktiivin 2006/112 66 artiklan a ja b alakohdan säännöksiä tulkittava siten, että ne ovat esteenä tavaroista ja palveluista kannettavasta verosta 11.3.2004 annetun lain (ustawa o podatku od towarów i usług; Dz. U., nro 54, järjestysnumero 535; sellaisena kuin se on muutettuna) 19 §:n 13 momentin 2 kohdan a ja b alakohdan kansallisille säännöksille, joiden mukaan verovelan syntymishetki (tapahtuma, jonka toteutumishetkellä verosaatava syntyy tiettyjen liiketoimien osalta) on kuljetus- ja huolintapalvelujen osalta maksun tai sen osan vastaanottamishetki mutta kuitenkin viimeistään 30. päivä tämän palvelun suorittamisen jälkeen myös siinä tapauksessa, että palvelun ostajaa varten on laadittu ja hänelle on toimitettu seitsemän päivän kuluessa tämän palvelun suorittamisesta lasku, jossa ilmoitettu maksun eräpäivä on tätä myöhempi, kun taas palvelun ostajalla on oikeus aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa maksetun veron vähentämiseen ajanjaksona, jona hän on saanut laskun, siitä riippumatta, onko hän maksanut sen vai ei?
1)

tavaramerkkiä, joka on moniosaisen tavaramerkin osa ja joka on tullut erottamiskykyiseksi vain moniosaisen tavaramerkin käytön vuoksi, voidaan käyttää tavaramerkin oikeusvaikutukset voimassa pysyttävällä tavalla, jos käytön kohteena on vain moniosainen tavaramerkki
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 184/2

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 8.3.2012 — Edgar Brück v. Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen — Familienkasse

(Asia C-126/12)

2012/C 184/03

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Edgar Brück

Vastapuoli: Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen — Familienkasse

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen N:o 1408/71 (1) 13 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan a alakohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että asuinjäsenvaltio myöntää lapsilisien (erotuksen) tapauksissa, joissa lapsilisään oikeutettu — samoin kuin toinen vanhemmista — työskentelee palkattuna rajatyöntekijänä Sveitsissä ja saa siellä asuinvaltiossa säädettyä lapsilisää pienempiä perhe-etuuksia asuinvaltiossa asuvista lapsistaan?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2), sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EUVL L 28, s. 1) ja 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005 (EUVL L 117. s. 1).
1)

Kun sellainen tuottaja, joka on saanut yhteisöltä tiivistetyn rypälemehun varastointitukea kansallisen interventioelimen kanssa tehtyä varastointisopimusta vastaan, on hankkinut fiktiiviseltä yhtiöltä tai sellaiselta yhtiöltä, jota ei ole olemassa, rypälemehua, jonka se on sen jälkeen antanut tiivistää omalla vastuullaan ennen sen varastointia, voidaanko kyseistä tuottajaa pitää tiivistetyn rypälemehun ”omistajana”29.4.1983 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1059/83 (1) 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla? Voidaanko tämän saman asetuksen 17 artiklaa soveltaa, kun kansallisen interventioelimen kanssa tehtyä varastointisopimusta rasittaa poikkeuksellisen vakava virhe, joka johtuu erityisesti siitä, että kansallisen interventioelimen kanssa sopimuksen tehnyttä yhtiötä ei voida pitää varastoitujen tuotteiden omistajana?
—

Euroopan komission 2.7.2008 tekemä päätös 2008/854/EY, joka liittyy tukiohjelmaan ”Vuoden 1998 aluelaki nro 9 — tuen nro 272/98 väärinkäyttö”, C 1/04 (ex NN 158/03 ja CP 15/2003) (EUVL L 302, s. 9) on kumottava
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 65/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Upper Tribunal (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 22.12.2011 — Anita Chieza v. Secretary of State for Work and Pensions

(Asia C-680/11)

2012/C 65/15

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Anita Chieza

Vastapuoli: Secretary of State for Work and Pensions

Ennakkoratkaisukysymys

1) Liittyykö sukupuoleen perustuva erilainen kohtelu työkyvyttömyysetuusjärjestelmän nojalla tarpeellisella ja objektiivisella tavalla eläkeikien erilaisuuteen siten, että se kuuluu direktiivin 79/7 (1) 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun poikkeuksen soveltamisalaan, kun hakija a) on nainen b) sairastuu ennen eläkeiän (joka on naiselle 60 vuotta) saavuttamista c) saa lakisääteistä sairauspäivärahaa työnantajaltaan 28 viikon ajan, jonka aikana hän ylittää eläkeiän d) eläkeiän saavutettuaan hakee lyhytaikaista työkyvyttömyysetuutta e) täyttää lyhytaikaisen työkyvyttömyysedun saamiseen liittyvät maksujen suorittamista koskevat edellytykset f) ei saa lyhytaikaista työkyvyttömyysetuutta, koska lain mukaan hänen ”työkyvyttömyyskautensa” alkoi sen jälkeen, kun hän oli saavuttanut eläkeiän (koska lain mukaan sairauspäivärahaan oikeuttavaa ajanjaksoa ei lasketa työkyvyttömyyskaudeksi), mutta miespuolinen hakija, joka sairastuu hieman ennen kuin hän täyttää 60, saa sairauspäivärahaa työnantajaltaan 28 viikon ajan ja hakee lyhytaikaista työkyvyttömyysetuutta 60-vuotiaana, on lähtökohtaisesti oikeutettu lyhytaikaiseen työkyvyttömyysetuuteen, koska hänen työkyvyttömyyskautensa alkoi ennen kuin hän saavutti eläkeiän, vaikkakin sen jälkeen, kun hän täytti 60?

(1) Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19.12.1978 annettu neuvoston direktiivi 79/7/ETY (EYVL L 6, s. 24).
2)

Onko CIVA:n 16 §:n 6 momentin c kohta, sellaisena kuin sitä on tulkittu valituksenalaisessa tuomiossa (siten, että kaupallisista mainoksista perittävä mainosten esitysvero ei ole mainospalvelujen vastaanottajan nimissä ja lukuun maksettu määrä, vaikka suoritukset kirjataan kolmansille osapuolille suoritettavina läpikulkuerinä julkisille tahoille suoritettaviksi, minkä vuoksi veroa ei voi jättää arvonlisäveron perusteen ulkopuolelle), direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan A kohdan 3 alakohdan c alakohdan (nykyinen 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 79 artikla) ja erityisesti ”veronmaksuvelvollisen ostajalta tai vastaanottajalta saamia määriä, jotka ovat jälkimmäisten nimissä ja näiden lukuun kertyneiden kustannusten korvausta ja jotka veronmaksuvelvollisen kirjanpidossa käsitellään läpikulkuerinä”, koskevan käsitteen mukainen?
1)

Kuuluuko sokerista Corynebacterium glutamicumilla fermentoimalla valmistettu, ennakkoratkaisupyynnön liitteen 1 tarkemman kuvauksen mukaisesti noin 65 prosenttia lysiinisulfaattia sekä valmistusprosessissa syntyneitä epäpuhtauksia (muuttumattomia raaka-aineita sekä reagensseja ja sivutuotteita) sisältävä tuote tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 27.10.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1719/2005 (1) liitteen I perusteella yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2309, 2922 vai 3824? Onko tässä yhteydessä merkityksellistä, onko epäpuhtaudet säilytetty tarkoituksellisesti, jotta tuotteesta saataisiin erityisen soveltuva rehunvalmistukseen tai sen soveltuvuutta rehunvalmistukseen parannettaisiin, vai onko epäpuhtaudet säilytetty siksi, että niiden poistaminen ei ole välttämätöntä tai tarkoituksenmukaista? Millä perusteella käsiteltävä asia on näiltä osin ratkaistava? Onko vastauksen kannalta merkityksellistä, että on mahdollista valmistaa muita lysiinipitoisia tuotteita, kuten ”puhdasta” lysiiniä (> 98 prosenttia) ja lysiini-HCI-tuotteita, jotka sisältävät enemmän lysiiniä kuin edellä kuvattu lysiinisulfaattituote, ja onko tässä yhteydessä merkityksellistä, että edellä kuvattu lysiinisulfaattituote sisältää lysiinisulfaattia ja epäpuhtauksia vastaavan määrän kuin muiden valmistajien lysiinisulfaattituotteet? Millä perusteella käsiteltävä asia on näiltä osin ratkaistava?
C 25/35

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunalul Comercial Cluj (Romania) on esittänyt 14.11.2011 — SC Volksbank România SA v. Andreia Câmpan ja Ioan Dan Câmpan

(Asia C-571/11)

(2012/C 25/68)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunalul Comercial Cluj

Pääasian asianosaiset

Valittaja: SC Volksbank România SA

Vastapuolet: Andreia Câmpan ja Ioan Dan Câmpan

Ennakkoratkaisukysymykset

Kun otetaan huomioon, että direktiivin 93/13/ETY (1) 4 artiklan 2 kohdan mukaan sopimusehtojen kohtuuttoman luonteen arviointi ei saa koskea yhtäältä sopimuksen pääkohteen määrittelyä eikä hinnan tai korvauksen riittävyyttä eikä toisaalta vastineena toimitettavia palveluja ja tavaroita, jos ehdot on laadittu selkeästi ja ymmärrettävästi

ja

että direktiivin 2008/48/EY (2) 2 artiklan 1 kohdan [oikaistu: 2 kohdan] a alakohdan mukaan direktiivin 2008/48/EY 3 artiklan g alakohdassa olevaa määritelmää, jonka mukaan kuluttajalle aiheutuvilla luoton kokonaiskustannuksilla tarkoitetaan kaikkia kustannuksia, jotka kuluttajan on maksettava luottosopimuksen yhteydessä, ei voida soveltaa määritettäessä sellaisen luottosopimuksen pääkohdetta, jonka vakuutena on kiinnitys kiinteään omaisuuteen,

kysytään,

voidaanko direktiivin 93/13/ETY 4 artiklan 2 kohdassa mainittuja käsitteitä ”pääkohde” ja/tai ”hinta” tulkita siten, että sellaisessa luottosopimuksessa, jonka vakuutena on kiinnitys kiinteään omaisuuteen, osapuolten ”riskipalkkioksi” kutsuma palkkio, jonka määrä on ”0,22 prosenttia luoton määrästä” ja joka erääntyy maksettavaksi kuukausittain luottosopimuksen koko voimassaolon ajan, kuuluu luottosopimuksen, jonka vakuutena on kiinnitys kiinteään omaisuuteen, ”pääkohteeseen” ja/tai ”hintaan”?

(1) Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY (EYVL L 95, s. 29).

(2) Kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/48/EY (EUVL L 133, s. 66).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) on esittänyt 25.10.2011 — Jožef Grilc v. Slovensko zavarovalno združenje GIZ

(Asia C-541/11)

(2012/C 25/54)

Oikeudenkäyntikieli: sloveeni

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Jožef Grilc

Vastaaja: Slovensko zavarovalno združenje GIZ

Ennakkoratkaisukysymys

Onko direktiivin 2000/26/EY (1) 6 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa tulkittava siten, että vahingon kärsineen asuinpaikan jäsenvaltion korvausedustajalla on passiivilegitimaatio oikeudenkäynnissä, jonka tämä henkilö — jolle on aiheutunut vahinkoa liikenneonnettomuudessa, joka on sattunut muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinpaikkana olevassa jäsenvaltiossa ja joka on aiheutunut jossakin jäsenvaltiossa vakuutetun ja pysyvän kotipaikan omaavan ajoneuvon käytöstä — panee vireille saadakseen vahingonkorvausta, jos kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun tämä henkilö oli lähettänyt korvausvaatimuksen onnettomuudesta vastaavan ajoneuvon vakuutusyritykselle tai tällaisen yrityksen korvausedustajalle, tämä yritys tai korvausedustaja eivät ole toimittaneet perusteltua vastausta kyseiseen vaatimukseen?

(1) EYVL L 181, s. 65.
2)

Voiko jäsenvaltion kansallinen tuomioistuin, jossa pyydetään asetuksen N:o 343/2003 soveltamista sillä perusteella, että asetuksen 3 artiklan 1 kohdan nojalla hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio on rikkonut turvapaikka-asioita koskevaa unionin oikeutta, tutkia asetuksen 3 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa unionin oikeuden rikkomista ja sen seurauksia turvapaikanhakijan oikeuksille, jotka turvapaikanhakijalle taataan unionin oikeudessa siinä tapauksessa, että hänet siirretään hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon, ilman että Euroopan unionin tuomioistuin on unionin oikeudessa säädetyssä menettelyssä todennut kyseisen jäsenvaltion rikkoneen asiaa koskevia unionin oikeussääntöjä? Jos edellä esitettyyn kysymykseen vastataan myöntävästi, esitetään lisäksi seuraavat kysymykset perusteiden vahvistamisesta unionin oikeuden rikkomiselle: Onko tässä yhteydessä otettava huomioon ainoastaan unionin oikeuden olennainen rikkominen, ja mitä perusteita kansallisen tuomioistuimen on käytettävä tällaisen rikkomisen toteamiseksi sovellettaessa asetuksen N:o 343/2003 säännöstä, josta nyt pyydetään tulkintaa? Onko turvapaikka-asioita koskevan unionin oikeuden rikkomista pidettävä olennaisena vain, jos sen seurauksena loukataan jotain turvapaikanhakijalle unionin oikeudessa taattua oikeutta, vai onko loukkauksen kohdistuttava nimenomaisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 18 artiklassa tarkoitettuun oikeuteen turvapaikkaan? Jos unionin oikeuden yleisten perusteiden ja vaatimusten mukaan asianomaisen henkilön turvapaikkahakemuksen hyväksymiselle ei ole oikeudellista perustetta, onko tällöin tutkittava ainoastaan turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskevien edellytysten rikkomista lain mukaan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevassa jäsenvaltiossa?
Kuudenneksi väitetään, että on loukattu suhteellisuusperiaatetta ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta siltä osin kuin kyse on sakon perusmäärän vahvistamisesta Saksaa koskevan kilpailusääntöjen rikkomisen osalta, koska kyseisen perusmäärän vahvistamisessa on otettu huomioon asiaan liittymätön liikevaihto, vaikka tätä vastaan oli pakottavia syitä. Siten unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut asianmukaisesti eriytettyjä perusteluja Schindleriin, mutta on lainvastaisesti jättänyt soveltamatta tällaista eriyttämistä valittajaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 347/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Administratīvā rajona tiesa (Latvian tasavalta) on esittänyt 22.9.2011 — Laimonis Treimanis v. Valsts ieņēmumu dienests

(Asia C-487/11)

2011/C 347/23

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Administratīvā rajona tiesa

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Laimonis Treimanis

Vastaaja: Valsts ieņēmumu dienests

Ennakkoratkaisukysymys

Kielletäänkö asetuksen N:o 918/83 (1) 7 artiklan 1 kohdassa Euroopan unioniin kolmannesta maasta tuodun yksityisauton omistajaa luovuttamasta sitä vastikkeetta sellaisen perheenjäsenensä käyttöön, joka on tosiasiallisesti siirtänyt asuinpaikkansa kolmannesta maasta Euroopan unioniin ja jonka kanssa auton omistaja muodosti kotitalouden kolmannessa maassa ennen auton tuontia Euroopan unioniin, jos auton omistaja on oleskellut lähinnä kyseisessä kolmannessa maassa siitä lähtien, kun auto tuotiin Euroopan unioniin?

(1) Yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta 28.3.1983 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 918/83 (EYVL L 105, s. 1).
—

asia on ratkaistava lopullisesti ja riidanalainen päätös kumottava siltä osin kuin siinä todetaan, (a) että valittaja rikkoi EY 81 artiklan 1 kohtaa vuoden 1995 toukokuun ja vuoden 1997 elokuun välisenä aikana ja (b) että valittaja oli kolmas yritys, joka täytti sakkojen lieventämisestä annetun vuoden 2002 tiedonannon 21 kohdassa asetetut edellytykset, ja valittajalle määrättyjä sakkoja on alennettava vastaavasti, tai vaihtoehtoisesti asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 340/11

Kanne 13.9.2011 — Euroopan komissio v. Espanjan kuningaskunta

(Asia C-468/11)

2011/C 340/19

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: G. Braun ja S. Pardo Quintillán)

Vastaaja: Espanjan kuningaskunta

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin tuomioistuinta toteamaan, ettei Espanjan kuningaskunta ole noudattanut sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/20/EY (1) (valtuutusdirektiivi) 12 artiklan ja 14 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska

— koska se perii yrityksiltä, jotka tarjoavat palvelua tai hallinnoivat verkkoa yleisvaltuutuksen perusteella, maksua, jolla on tarkoitus rahoittaa Espanjan Corporación de Radio y Televisiónin toimintaa, ja koska se on tältä osin vahvistanut lukuisia edellytyksiä ja poikkeuksia sekä tiettyjä tuloylijäämien siirtoa koskevia mekanismeja

— koska se ei ole asianmukaisesti ilmoittanut aikomuksestaan muuttaa yleisvaltuutusten järjestelmää eikä antanut niille, joita asia koskee, mukaan lukien käyttäjät ja kuluttajat, riittävää aikaa kyseisiä muutoksia koskevien kantojensa ilmoittamiseksi, sekä

— velvoittamaan Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio katsoo, että Espanjan radio- ja televisiolain (Ley de RTVE) 5 § on ristiriidassa valtuutusdirektiivin 12 artiklan kanssa. Espanjan viranomaiset ovat mainitulla 5 §:llä ottaneet käyttöön maksun (jota he kutsuvat ”osuudeksi”), joka peritään sellaisten sähköisen viestinnän operaattoreiden bruttotuloista, jotka toimivat tietyllä alueella, mikä on yhteensopimatonta direktiivin 12 artiklan kanssa, koska se on ristiriidassa kyseisen artiklan periaatteiden ja edellytysten kanssa.

Komissio katsoo, ettei Espanjan kuningaskunta ole noudattanut valtuutusdirektiivin 14 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asianmukaisesti ilmoittanut aikomuksestaan muuttaa yleisvaltuutusten järjestelmää eikä antanut niille, joita asia koskee, mukaan lukien käyttäjät ja kuluttajat, riittävää aikaa kyseisiä muutoksia koskevien kantojensa ilmoittamiseksi.

(1) EYVL L 108, s. 21.
1)

Onko sokerialalla sovellettavista siirtymätoimenpiteistä Tsekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian unioniin liittymisen vuoksi annetun komission asetuksen (EY) N:o 60/2004 (1) 6 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että jos todetaan, että toimijalla on hallussaan asetuksen 4 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetuksi sokeriksi luokiteltavan tuotteen toimijakohtainen ylijäämä, se on velvoitettava maksamaan valtion varoihin maksu, jonka laskentaperusteena on käytettävä toimijan hallussa todetuksi olevan tuotteen sokeripitoisuutta vastaavaa valkoisen sokerin (CN-koodi 1701 99 10) määrää eikä toimijan hallussa todetuksi olevan tuotteen (esimerkiksi sokerisiirapin) tosiasiallista määrää?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/4

Valitus, jonka Lancôme parfums et beauté & Cie on tehnyt 29.6.2011 asiassa T-466/08, Lancôme parfums et beauté & Cie v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), 14.4.2011 annetusta tuomiosta

(Asia C-334/11 P)

2011/C 282/08

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Lancôme parfums et beauté & Cie (edustajat: asianajajat A. von Mühlendahl ja J. Pagenberg)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), Focus Magazin Verlag GmbH

Vaatimukset

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

— kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-466/08 14.4.2011 antaman tuomion ja sisämarkkinoiden harmonisointiviraston ensimmäisen valituslautakunnan asiassa R 1796/2007-1 29.7.2008 tekemän päätöksen;

— velvoittamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston ja väliintulijan korvaamaan valituslautakunnassa, unionin yleisessä tuomioistuimessa ja tässä oikeusasteessa käydyistä menettelyistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vaatii riidanalaista tuomiota kumottavaksi sillä perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut tavaramerkkiasetuksen 43 artiklan 2 ja 3 kohtaa ja tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on katsonut, että riidanalaisessa tapauksessa viiden vuoden ajanjakso, joka seurasi aikaisemman saksalaisen tavaramerkin FOCUS rekisteröintiä — ACNO FOCUS -merkkiä koskevaa yhteisön tavaramerkkihakemusta koskeva väite perustui tähän rekisteröintiin — ja jonka kuluessa tavaramerkkiä FOCUS oli tosiasiallisesti käytettävä, alkoi kulua vasta 13.1.2004.

Valittaja ei riitauta sekaannusvaaran toteamista. Vaikka valittaja ei ole samaa mieltä tästä toteamuksesta, se katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt oikeudellista virhettä.
—

On todettava, että koska Suomen tasavalta on soveltanut arvonlisäverolain (1501/1993) 80 §:ssä säädettyä matkatoimistoja koskevaa erityisjärjestelmää silloin, kun matkapalvelut on myyty muulle henkilölle kuin matkustajalle, Suomen tasavalta on jättänyt täyttämättä yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 306 — 310 artiklan mukaiset velvollisuutensa;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 232/21

Kanne 9.6.2011 — Euroopan komissio v. Helleenien tasavalta

(Asia C-293/11)

2011/C 232/33

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: D. Triantafyllou ja C. Soulay)

Vastaaja: Helleenien tasavalta

Vaatimukset

— on todettava, ettei Helleenien tasavalta ole noudattanut direktiivin 2006/112/EY (1) 306–310 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on soveltanut matkatoimistoja koskevaa erityistä arvonlisäverojärjestelmää tapauksissa, joissa matkapalveluja myydään muille henkilöille kuin matkustajalle

— Helleenien tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Matkatoimistoja koskevaa järjestelmää sovelletaan — sen mukaisesti, miten direktiivi on muotoiltuna useimmille kielille — ainoastaan suoraan matkustajille tarjottuihin palveluihin. Englanninkielinen toisintokaan, jossa yhdessä kohdassa käytetään ilmaisua ”asiakas” (”customer”), ei olisi järkevä, jos se ei koskisi yksinomaan matkustajia. Sama päätelmä seuraa kaikkien asiaa koskevien säännösten tarkastelusta yhdessä (systemaattinen argumentointi). Myös historiallinen tulkintatapa johtaa samaan lopputulokseen, koska arvonlisäverodirektiivillä on ainoastaan kodifioitu kuudes arvonlisäverodirektiivi muuttamatta sen sisältöä. Teleologisen tulkinnan osalta on todettava, että tiettyjen jäsenvaltioiden toimistojen kaksinkertainen verotus ei ole mahdollista (poikkeuksena vähennykset silloin, kun sovelletaan laajennettua matkatoimistoja koskevaa järjestelmää). Yksittäinen jäsenvaltio ei voi korjata minkäänlaista direktiivissä olevaa puutetta, ellei säädöstä itseään muuteta virallisesti.

(1) EUVL L 347, 11.12.2006.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 226/12

Kanne 19.5.2011 — Ranskan tasavalta v. Euroopan parlamentti

(Asia C-237/11)

2011/C 226/24

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Ranskan tasavalta (asiamiehet: E. Belliard, G. de Bergues ja A. Adam)

Vastaaja: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

— Parlamentin vuoden 2012 istuntokalenterista 9.3.2011 annettu Euroopan parlamentin päätös on kumottava;

— Euroopan parlamentti on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja vetoaa kanteensa tueksi yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka perustuu siihen, että yhtäältä Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitettyä pöytäkirjaa N:o 6 Euroopan unionin toimielinten ja tiettyjen elinten, laitosten ja yksikköjen kotipaikan sijainnista sekä Euratomin perustamissopimukseen liitettyä pöytäkirjaa N:o 3 Euroopan unionin toimielinten ja tiettyjen elinten, laitosten ja yksikköjen kotipaikan sijainnista on rikottu, ja toisaalta yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-345/95, Ranska v. parlamentti, 1.10.1997 antamaa tuomiota (Kok., s. I-5235) ei ole noudatettu.

Ranskan tasavalta katsoo, että Euroopan parlamentti on yrittänyt kiertää sääntöä, jonka mukaan kaksitoista kuukausittaista täysistuntoa, mukaan lukien talousarviota käsittelevä istunto, on pidettävä Strasbourgissa, kun se on säätänyt, että kaksi näistä kahdestatoista kuukausittaisesta Strasbourgissa pidettävästä täysistunnosta lyhennetään kestoltaan neljästä päivästä kahteen päivään ja ne pidetään vuonna 2012 saman viikon aikana lokakuussa. Riidanalaisen päätöksen tosiasiallisena seurauksena yksi kahdestatoista kuukausittaisesta Strasbourgissa pidettävästä täysistunnosta poistetaan. Näin ollen päätöksen ainoana tarkoituksena on lyhentää Euroopan parlamentin jäsenten läsnäoloa Euroopan parlamentissa, eikä päätöstä ole perusteltu tämän toimielimen töiden sisäisen järjestämisen tarpeella.