ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/2

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 6.12.2007 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Italian tasavalta

(Asia C-280/05) (1)

(Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Valtiontuet - Soveltumattomuus yhteismarkkinoille - Takaisinperimisvelvollisuus - Täytäntöönpanon laiminlyönti)

(2008/C 22/03)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: V. Di Bucci ja E. Righini)

Vastaaja: Italian tasavalta (asiamies: I. M. Braguglia, avustajanaan asianajaja D. Del Gaizo)

Oikeudenkäynnin kohde

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — 30.3.2004 tehdyn komission päätöksen 2004/800/EY (EYVL L 352, s. 10) 2, 3 ja 4 artiklan rikkominen; kyseisessä päätöksessä todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi Italian toteuttama valtiontukiohjelma, joka sisältää kiireellisiä toimenpiteitä työpaikkojen säilyttämiseksi sellaisissa yrityksissä, jotka on asetettu velkasaneerausmenettelyyn ja joissa on yli 1 000 työntekijää (tuki N:o CR 62/2003, ex NN 7/2003 — Italia) — Yhteismarkkinoille soveltumattomiksi todettujen tukien takaisin perimiseksi välttämättömien toimenpiteiden jättäminen toteuttamatta säädetyssä määräajassa

Tuomiolauselma

1) Italian tasavalta ei ole noudattanut valtiontukiohjelmasta, jonka Italia on toteuttanut kiireellisistä toimenpiteistä työllisyyden parantamiseksi, 30 päivänä maaliskuuta 2004 tehdyn komission päätöksen 2004/800/EY 2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut säädetyssä määräajassa toimenpiteitä kyseisessä päätöksessä sääntöjenvastaiseksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun tukiohjelman nojalla myönnettyjen tukien takaisinperimiseksi niiden saajilta.

2) Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) EUVL C 229, 17.9.2005.
1)

Italian tasavalta ei ole noudattanut — julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18.6.1995 annetun neuvoston direktiivin 92/50/ETY, julkisia tavaranhankintoja koskevien sopimustentekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/36/ETY ja julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/37/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.10.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/52/EY, mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut 11.2.1994 annetun lain nro 109, julkisia rakennusurakoita koskeva puitelaki (legge quadro in materia di lavori pubblici), sellaisena kuin se on muutettuna 1.8.2002 annetulla lailla nro 166, 2 §:n 1 momentin — direktiivin 93/37, sellaisena kuin se on muutettuna, mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut mainitun lain, sellaisena kuin se on muutettuna, 2 §:n 5 momentin, eikä — direktiivin 92/50 ja vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/38/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut saman lain, sellaisena kuin se on muutettuna, 27 §:n 2 momentin ja 28 §:n 4 momentin.
—

velvoittaa Irlannin maksamaan komissiolle Irlanti on velvoitettava maksamaan komissiolle kiinteämääräinen hyvitys, jonka määrä on 5 544,90 euroa päivältä ja joka on kuitenkin vähintään 1 376 000 euroa
2)

Onko REACH-asetuksen 2 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että myös aine, joka varastoidaan tullivarastoon (merkitsemällä menettelyssä J koodi 71 00 yhtenäisasiakirjan kohtaan 37), jää REACH-asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle siihen asti, kunnes se myöhemmässä vaiheessa poistetaan varastosta ja asetetaan toiseen tullimenettelyyn (esimerkiksi luovutetaan vapaaseen liikkeeseen)? Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko REACH-asetuksen 6 artiklan 1 kohtaa, 3 artiklan 10 kohtaa ja 3 artiklan 11 kohtaa tulkittava siten, että tällaisissa olosuhteissa rekisteröintivelvollisuus on henkilöllä, joka on ostanut aineen suoraan unionin ulkopuolella ja joka pyytää sen toimittamista (ilman, että hän on aiemmin tuonut ainetta fyysisesti unionin tullialueelle), myös jos kolmas yritys, joka on tuonut aineen aiemmin fyysisesti unionin tullialueelle, on jo rekisteröinyt aineen?
II.2.

APAA-niminen aine määritettiin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 273/2004 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 111/2005 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse tiettyjen huumausaineiden lähtöaineiden sisällyttämisestä luokiteltujen aineiden luetteloon 14.7.2020 annetussa komission delegoidussa asetuksessa (EU) 2020/1737 (2) amfetamiinin välittömäksi lähtöaineeksi ja sisällytettiin asetuksen (EY) N:o 273/2004 liitteessä I olevaan luokkaan 1. Voidaanko APAA:ta pitää edellä mainittuun sisällyttämiseen asti aineena/materiaalina, jota käytetään huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden laittomassa valmistamisessa, ja mitä tuontijärjestelmää siihen näin ollen sovellettiin?
C 451/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Wien (Itävalta) on esittänyt 28.6.2022 – VK v. N1 Interactive Ltd.

(Asia C-429/22)

(2022/C 451/11)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Wien

Pääasian asianosaiset

Valittaja: VK

Vastapuoli: N1 Interactive Ltd.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista annetun asetuksen (EY) N:o 593/2008 (1) (Rooma I -asetus) 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sen maan lakia, jossa kuluttajan asuinpaikka on, ei sovelleta silloin, kun Rooma I -asetuksen 4 artiklan nojalla sovellettava laki, jonka soveltamista kantaja vaatii ja jota sovellettaisiin, jos kantaja ei olisi kuluttaja, on kantajalle edullisempi?

(1) Sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 17.6.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 593/2008 (Rooma I) (EUVL 2008, L 177, s. 6).
—

jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten täytäntöönpanovalmiuksien parantamiseksi ja sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi 11.12.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2019/1 (2) (erityisesti johdanto-osan 1, 6, 8, 17 ja 26 perustelukappale, 1 artiklan 1 kohta, 2 artiklan 10 kohta ja 5 artiklan 1 kohta); luettuina Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 kohdan (omistusoikeus), 20 artiklan (yhdenvertaisuus lain edessä), 21 artiklan 1 kohdan (yhdenvertainen kohtelu) ja 52 artiklan 1 kohdan (suhteellisuusperiaate) valossa; ja onko sitä näin ollen tulkittava siten, että 24.1.2012 annetun asetuksen nro 1 (sellaisena kuin se on muutettuna 24.3.2012 annetulla muuntamislailla nro 27) 5 bis §:ssä, jolla lain nro 287/1990 10 §:ään on lisätty 7 ter ja 7 quater momentti, tarkoitettu kansallinen lainsäädäntö on edellä tarkoitetulla tavalla ristiriidassa unionin oikeuden kanssa?
2)

Onko SEUT 49 artiklaa (sijoittautumisoikeus) ja/tai SEUT 63 artiklaa (pääomien vapaa liikkuvuus) tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion säännöstölle tai verotuskäytännölle, jonka mukaan luonnollisten henkilöiden tuloverotuksessa kyseisessä jäsenvaltiossa myönnettyä verotuksellista etuutta, joka muodostuu siitä, että yhtiöosuuksien luovutusvoitosta 50 prosenttia on veronalaista tuloa, sovelletaan yhtiöistä, joiden tosiasiallinen kotipaikka on kyseisen jäsenvaltion alueella, omistettujen yhtiöosuuksien luovutuksiin mutta ei yhtiöistä, joiden tosiasiallinen kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella, omistettujen yhtiöosuuksien luovutuksiin?
1.

Onko luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (1) 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohtaan sisältyvää luottolaitoksen määritelmää tulkittava siten, että luottojen myöntämisen on tapahduttava yksinomaan varoilla, joita vastaanotetaan yleisöltä talletuksina tai muina takaisinmaksettavina varoina, vai voiko luottolaitos myöntää luottoja myös muista lähteistä saaduilla varoilla?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunalul București (Romania) on esittänyt 3.6.2022 – VS, TU, RW v. Ryanair DAC

(Asia C-362/22)

(2022/C 368/22)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunalul București

Pääasian asianosaiset

Kantajat: VS, TU, RW

Vastaaja: Ryanair DAC

Ennakkoratkaisukysymys

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 (1) kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 4 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että myös henkilöillä, jotka matkustavat yhdessä sellaisen henkilön kanssa, jonka pääsy lennolle evätään, mutta joilla – vaikka heidän omaa pääsyään lennolle ei evätä – ei enää ole halua tai intressiä matkustaa ilman henkilöä, jonka pääsy lennolle on evätty, on oikeus mainitun asetuksen 7 artiklassa, luettuna yhdessä mainitun 4 artiklan 3 kohdan kanssa, säädettyyn korvaukseen?

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).
K)

Onko direktiivin 1999/70/EY liitteessä olevan puitesopimuksen ja sen tulkintaa koskevan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaista työsopimuksen vakinaistamista edellytettävä unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen nojalla myös silloin, kun sitä pidetään Espanjan perustuslain 23 §:n 2 momentin ja 103 §:n 3 momentin vastaisena, jos näitä perustuslain säännöksiä tulkitaan siten, että niissä edellytetään, että hakija otetaan julkishallinnon palvelukseen, mukaan lukien työsopimussuhteisena työntekijänä, vasta sen jälkeen, kun hän on läpäissyt palvelukseenottomenettelyn, jossa sovelletaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sekä ansioituneisuus-, pätevyys- ja julkisuusperiaatteita? Koska myös muunlainen eli Tribunal Constitucionalin omaksuma tulkinta on mahdollinen, onko kansallisiin perustuslain säännöksiin sovellettava yhdenmukaisen tulkinnan periaatetta siten, että on valittava sellainen tulkinta, jonka nojalla perustuslain säännökset ovat yhteensopivia unionin oikeuden kanssa, eli nyt käsiteltävässä asiassa siten, että perustuslain 23 §:n 2 momentissa ja 103 §:n 3 momentissa ei velvoiteta soveltamaan yhdenvertaisen kohtelun- sekä ansioituneisuus- ja pätevyysperiaatteita työsopimussuhteisten työntekijöiden palvelukseenottomenettelyissä?
1)

Harjoittaako luonnollinen henkilö, joka on Luxemburgin oikeuden mukaan perustetun osakeyhtiön hallituksen jäsen, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 9 artiklassa tarkoitettua liiketoimintaa, ja onko tarkemmin ottaen katsottava, että kyseisen henkilön saamat voitto-osuuspalkkiot eli tantieemit ovat korvaus, joka on vastike palveluista, jotka kyseinen henkilö on suorittanut kyseiselle yhtiölle?
C 318/23

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Okręgowy w Warszawie (Puola) on esittänyt 3.5.2022 – YQ ja RJ v. Getin Noble Bank S.A.

(Asia C-287/22)

(2022/C 318/33)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Okręgowy w Warszawie

Pääasian asianosaiset

Valittajat: YQ ja RJ

Vastaaja: Getin Noble Bank S.A.

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko direktiivin 93/13 (1) 6 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 1 kohta tehokkuus- ja suhteellisuusperiaatteen valossa esteenä sellaiselle kansallisten säännösten tai kansallisen oikeuskäytännön tulkinnalle, jonka mukaan kansallinen tuomioistuin voi erityisesti siksi, että kuluttajalla on velvollisuus täyttää sopimus elinkeinonharjoittajan kanssa, tai elinkeinonharjoittajan hyvän taloudellisen tilanteen vuoksi olla hyväksymättä kuluttajan turvaamistoimihakemusta (kanteen turvaaminen), jossa on kyse sellaisen sopimuksen täyttämisen keskeyttämisestä menettelyn keston ajaksi, joka todennäköisesti todetaan pätemättömäksi siksi, että siitä on poistettu kohtuuttomat sopimusehdot?

(1) Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY (EYVL L 95, s. 29).
(b)

Missä määrin tilanne on toinen, kun kyse on suojelualueella sijaitsevista vesimuodostumista, jos näin ylipäätään on?
2)

Toissijaisesti edeltävään kysymykseen nähden (eli ainoastaan siinä tapauksessa, että siihen vastataan, että unionin oikeus edellyttää 485 §:n valikoivaa soveltamatta jättämistä sen mukaan, mikä säännös on edullisempi), onko määräaikaisesta työstä 18.3.1999 tehdyn puitesopimuksen, joka on Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä (EYVL 1999, L 175, s. 43), 4 lauseketta tulkittava siten, että se edellyttää, että vakinaistetulle opettajalle määräaikaisissa työsuhteissa kertyneen palvelusajan laskennassa määräaikaisessa työsuhteessa olleen opettajan tekemää määräaikaista työtä on kansallisessa lainsäädännössä kohdeltava yhdenvertaisesti soveltamatta siihen minkäänlaista kunakin lukuvuonna työskenneltyjä päiviä koskevaa alarajaa? Vai onko päinvastoin 4 lausekkeen mukaisena pidettävä sellaista kansallista säännöstä, jossa jätetään huomiotta määräaikaisten opettajien työ, jolle on ominaista tilapäisyys (lyhyet ja satunnaiset sijaisuudet), ellei tällaista työtä ole kunakin lukuvuonna tehty vähintään 180 päivän verran tai helmikuun 1. päivästä loppuarvioinnin päättymiseen saakka (lain nro 124/1999 11 §:n 14 momentti, jossa säädetään seuraavaa: ”Lakikoonnoksen (testo unico) 489 §:n 1 momenttia on tulkittava siten, että lukuvuodesta 1974–1975 lähtien muutoin kuin viranhaltijana tehty opetustyö huomioidaan kokonaisena lukuvuotena, jos sen kesto on ollut vähintään 180 päivää tai jos työskentely on jatkunut keskeytyksettä helmikuun 1. päivästä loppuarviointiin liittyvien tehtävien loppuun saakka”).
3)

Jos vastaus edelliseen kysymykseen on myöntävä, onko se, että jäsenvaltion veroviranomaiset määrittävät verotuksellisen erotuksen verovelvollisen, joka on yksityishenkilö, vastattavaksi kirjanpidosta annetun lain säännösten nojalla pelkästään sillä perusteella, että verovelvollinen ei ole voinut toimittaa veroviranomaisille kaikkia kaupallisen yhtiön, joka on verovelvolliseen nähden itsenäinen, kirjanpitoa koskevia asiakirjoja osoittaakseen, että hän on käyttänyt tämän yhtiön edun mukaisesti työnantajan asemassa käteismääriä, joita hän käsitteli työnsä yhteydessä ohjeiden mukaisesti tai valtuutuksen nojalla, ja että veroviranomaiset tämän seurauksena vetoavat verovelvollista vastaan sellaisten asiakirjojen puuttumiseen, joita hänellä ei tarvitse olla tai joita hänellä ei objektiivisista syistä voi olla, kun mainitut asiakirjat ovat julkisesti saatavilla yrityksille kuuluvan tilinpäätösten julkistamisvaatimuksen perusteella, yhteensopivaa kirjanpitoa koskevien perusperiaatteiden ja julkistamisvaatimuksen tavoitteen ja tehtävän, jotka vahvistetaan direktiivin 2013/34/EU 4, 30 ja 33 artiklassa, asiansa oikeudenmukaista käsittelyä koskevan oikeuden, joka on yleinen oikeusperiaate ja vahvistetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa, sekä oikeusvarmuuden periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen kanssa?
C 244/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgerichtshof (Itävalta) on esittänyt 29.3.2022 – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

(Asia C-222/22)

(2022/C 244/23)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Revision-menettelyn valittaja: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

Muu osapuoli: JF

Ennakkoratkaisukysymys

Onko vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (1) (uudelleenlaadittu) (EUVL 2011, L 337, s. 9) 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan ulkomaalaiselle, joka tekee hakemuksen myöhemmässä vaiheessa, ei yleensä myönnetä turvapaikkaan oikeutetun asemaa, jos vaara joutua vainotuksi perustuu olosuhteisiin, jotka ulkomaalainen on itse aiheuttanut alkuperämaasta lähdön jälkeen, paitsi jos kyseessä on Itävallassa sallitut toimet, jotka todennettavasti perustuvat hakijan alkuperämaassaan omaksumaan vakaumukseen ja ilmentävät sitä?

(1) EUVL 2011, L 337, s. 9.
Valitus, jonka HC on tehnyt 11.2.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-804/19, HC v. komissio, 1.12.2021 antamasta tuomiosta

(Asia C-102/22 P)

(2022/C 222/17)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: HC (edustajat: D. Rovetta jaV. Villante, avvocati)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 1.12.2021 asiassa T-804/19, HC v. komissio, antaman tuomion (ECLI:EU:T:2021:849), joka on annettu HC:lle tiedoksi 1.12.2021;

— ottaa tutkittavaksi ja toteaa perustelluksi SEUT 277 artiklaan perustuvan lainvastaisuusväitteen, joka koskee kyseessä olevaa kilpailuilmoitusta siinä olevien kielijärjestelyjen osalta

— kumoaa ensimmäisessä oikeusasteessa riitautetun ”toisen riidanalaisen päätöksen” eli 21.3.2019 päivätyn kirjeen/päätöksen, jolla EPSO hylkäsi uudelleenkäsittelyä koskevan pyynnön ja ilmoitti valittajalle, että valintalautakunta oli vahvistanut päätöksensä evätä hänen osallistumisensa arviointikeskusvaiheeseen;

— määrää valittajalle maksettavaksi 50 000 euroa hänelle aiheutuneesta vahingosta

— toissijaisesti kumoaa valituksenalaisen tuomion ja palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen

— velvoittaa Euroopan komisison korvaamaan valittajalle ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakumenettelyssä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja esittää valituksensa tueksi kaksi valitusperustetta:

Ensimmäinen valitusperuste: Unionin yleinen tuomioistuin on luonnehtinut tosiseikkoja virheellisesti ja ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla arvioinnissaan ja päätelmässään, jotka koskivat valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämän ensimmäisen kanneperusteen toista osaa – Kilpailuilmoituksen rikkominen. Valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on luonnehtinut tosiseikkoja virheellisesti, ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla ja rikkonut häneen sovellettavaa kilpailuilmoitusta siltä osin kuin oli kyse hänen työkokemuksensa ja akateemisten tutkintojensa arvioinnista.

Toinen valitusperuste: SEUT 277 artiklan rikkominen ja virheellinen tulkinta. Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä 15.4.1958 annetun neuvoston asetuksen N:o 1 (1), sellaisena kuin se on nykyään voimassa, 1 ja 4 artiklan rikkominen. Henkilöstösääntöjen 1 d artiklan, 28 artiklan ja liitteessä III olevan 1 artiklan 1 kohdan f alakohdan rikkominen. Valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut liian tiukasti vaatimusta, joka koskee kiinteää yhteyttä kyseessä olevan kilpailuilmoituksen ja unionin yleisessä tuomioistuimessa riitautetun päätöksen välillä tätä kilpailuilmoitusta koskevan lainvastaisuusväitteen esittämiseksi SEUT 277 artiklan nojalla. Valittaja katsoo, että tällainen kiinteä yhteys on olemassa ja tämän vuoksi hänen lainvastaisuusväitteensä, joka koskee kyseessä olevan kilpailun toisen kielen rajoittamista ranskan tai englannin kieleen, on otettava tutkittavaksi ja se on perusteltu.

(1) EYVL 1958, 17, s. 385.
3)

a) Onko yleisen tietosuoja-asetuksen 15 artiklan 1 kohdan h alakohtaa tulkittava siten, että kyse on kyseisessä säännöksessä tarkoitetuista ”merkityksellistä tiedoista” vain, jos nämä tiedot ovat niin laajoja, että yleisen tietosuoja-asetuksen 15 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettu tiedonsaantiin oikeutettu henkilö voi todeta, vastaavatko nämä annetut tiedot myös tosiseikkoja eli perustuuko kyseinen pyydetty automatisoitu päätös myös tosiasiallisesti ilmoitettuihin tietoihin? b) Jos edeltävään kysymykseen vastataan myöntävästi, miten on meneteltävä, jos rekisterinpitäjän antamien tietojen oikeellisuus voidaan varmistaa vain siten, että myös yleisen tietosuoja-asetuksen suojaamat kolmansien osapuolten tiedot on saatettava yleisen tietosuoja-asetuksen 15 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetun tiedonsaantiin oikeutetun henkilön tietoon (musta laatikko, Black Box)? Voidaanko tämä yleisen tietosuoja-asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tiedonsaantioikeuden ja kolmansien osapuolten tietosuojaoikeuksien välinen jännite ratkaista myös siten, että tietojen paikkansapitävyyden tarkistamista varten tarvittavien kolmansien osapuolten tiedot, joihin on kohdistunut samanlainen profilointi, paljastetaan ainoastaan viranomaiselle tai tuomioistuimelle, jolloin viranomaisen tai tuomioistuimen on tarkistettava itsenäisesti, vastaavatko kyseisten kolmansien osapuolten luovutetut tiedot tosiseikkoja? c) Jos edeltävään kysymykseen vastataan myöntävästi, mitä oikeuksia on annettava yleisen tietosuoja-asetuksen 15 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetuille tiedonsaantiin oikeutetuille henkilöille silloin, kun yleisen tietosuoja-asetuksen 15 artiklan 4 kohdassa tarkoitettujen muiden osapuolten oikeuksien suoja on kuitenkin varmistettava ottamalla käyttöön edellä 3b kohdassa tarkoitettu musta laatikko? Onko yleisen tietosuoja-asetuksen 15 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetulle tiedonsaantiin oikeutetulle henkilölle annettava tällöin kuitenkin pseudoanonymisoidussa muodossa muiden henkilöiden tiedot, jotka ovat tarpeen yleisen tietosuoja-asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun rekisterinpitäjän päätöksenteon oikeellisuuden tarkistamiseksi?
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 (1) 15 artiklaa tulkittava siten, että jäsenvaltion tuomioistuimet, jotka ovat toimivaltaisia ratkaisemaan pääasian, voivat katsoessaan, että tuomioistuimella toisessa jäsenvaltiossa, johon lapsella on erityisiä siteitä, on paremmat edellytykset käsitellä asiaa tai osaa siitä, pyytää toisen jäsenvaltion tuomioistuinta käyttämään toimivaltaansa myös silloin, kun tämä toinen jäsenvaltio on jäsenvaltio, josta on tullut lapsen asuinpaikka luvattoman poisviemisen jälkeen?
1)

Johtaako se, ettei rekisterinpitäjä ole noudattanut yleisen tietosuoja-asetuksen (1) 5 artiklan mukaista osoitusvelvollisuutta tai ettei se ole noudattanut sitä täysimääräisesti, esimerkiksi koska yleisen tietosuoja-asetuksen 30 artiklan mukaista selostetta käsittelytoimista ei ole ylläpidetty tai se on puutteellinen tai koska yleisen tietosuoja-asetuksen 26 artiklan mukaista keskinäistä järjestelyä ei ole määritelty, siihen, että tietojenkäsittely on lainvastaista yleisen tietosuoja-asetuksen 17 artiklan 1 kohdan d alakohdassa ja 18 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, jolloin rekisteröidyllä on oikeus vaatia tietojen poistamista tai käsittelyn rajoittamista?