Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Cosmas 15 päivänä heinäkuuta 1997. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Anic Partecipazioni SpA. - Muutoksenhaku - Komission työjärjestys - Komission jäsenten kollegion päätöksentekomenettely - Yrityksiin sovellettavat kilpailusäännöt - Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet - Yrityksen vastuu kilpailusääntöjen rikkomisesta kokonaisuudessaan - Kilpailusääntöjen rikkomisesta vastuuseen joutuminen - Sakko. - Asia C-49/92 P.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu I-04125



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

Nyt käsiteltävässä asiassa yhteisöjen tuomioistuimelta pyydetään yhtäältä ratkaisua Euroopan yhteisöjen komission ETY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla tekemään valitukseen ja toisaalta Enichem Anic SpA:n (jäljempänä Anic)(1) vastavalitukseen, jotka koskevat 17.12.1991 annettua yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiota.(2) Valituksenalaisessa tuomiossa hyväksyttiin osittain kumoamiskanne, jonka Anic oli ETY:n perustamissopimuksen (jäljempänä perustamissopimus) 173 artiklan nojalla nostanut 23.4.1986 tehdystä komission päätöksestä 86/398/ETY (jäljempänä polypropeenipäätös).(3) Päätös koski perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamista polypropeenialalla.

I Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa

1. Käsiteltävän asian tosiseikkojen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyn oikeudenkäynnin kulun osalta valituksenalaisesta tuomiosta käy ilmi seuraavaa: ennen vuotta 1977 Länsi-Euroopan polypropeenimarkkinoille toimitti tavaraa lähes yksinomaisesti kymmenen tuottajaa, joista yksi oli Anic, jonka markkinaosuus vaihteli 3,7 ja 4,2 prosentin välillä. Kun Montedisonin hallussa olleiden patenttien voimassaoloaika oli päättynyt, markkinoille tuli vuonna 1977 seitsemän uutta tuottajaa, joilla oli erittäin suuri tuotantokapasiteetti. Kysyntä ei kuitenkaan samaan aikaan noussut vastaavalla tavalla, joten se ei vastannut tarjontaa ainakaan vuoteen 1982 saakka. Yleisemmin voidaan todeta, että vuosien 1977 ja 1983 välillä polypropeenimarkkinoilla tehtiin suurimmaksi osaksi heikkoa tulosta ja merkittäviäkin tappioita.

2. Komission virkamiehet, jotka toimivat 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (jäljempänä asetus N:o 17)(4) 14 artiklan 3 kohdassa heille annettujen valtuuksien perusteella, tekivät 13. ja 14.10.1983 samanaikaisia tutkimuksia useissa polypropeenin tuotantoa harjoittavissa yrityksissä. Näiden tutkimusten perusteella komissio esitti kyseisille yrityksille ja lisäksi liitännäisillä toimialoilla toimiville yrityksille asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla tietojensaantipyyntöjä. Tutkimuksissa ja tietojensaantipyyntöjen johdosta saatujen tietojen perusteella komissio päätteli, että tietyt polypropeenin tuottajat, kuten Anic, olivat vuosien 1977 ja 1983 välisenä aikana rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklaa. Komissio päätti 30.4.1984 aloittaa asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan mukaisen menettelyn ja lähetti rikkomiseen osallistuneille yrityksille kirjalliset väitetiedoksiannot.

3. Menettelyn päätteeksi komissio teki 23.4.1986 edellä mainitun päätöksen, jonka päätösosa kuuluu seuraavasti:

"1 artikla

[Yritykset] Anic SpA - - ovat rikkoneet ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa osallistumalla

- Anicin osalta noin marraskuusta 1977 vuoden 1982 loppuun tai vuoden 1983 alkupuolelle saakka

- -

- vuoden 1977 puolivälissä aloitettuun sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, joilla polypropeeniä yhteismarkkinoille toimittavat tuottajat

a) ottivat toisiinsa yhteyttä ja tapasivat toisiaan säännöllisesti (vuoden 1981 alusta lähtien kahdesti kuukaudessa) salaisissa kokouksissa keskustellakseen kauppapolitiikastaan ja tehdäkseen siitä päätöksiä;

b) asettivat aika ajoin tuotteelle 'tavoite'- (tai vähimmäis)myyntihintoja yhteisön jokaisen jäsenvaltion osalta;

c) sopivat erilaisista toimenpiteistä, joilla oli tarkoitus yksinkertaistaa tällaisten tavoitehintojen käyttöönottoa, kuten (lähinnä) väliaikaisista tuotannonrajoituksista, tavarantoimituksia koskevien yksityiskohtaisten tietojen vaihdosta, paikallisten kokousten järjestämisestä ja vuoden 1982 loppupuolelta alkaen seurantajärjestelmästä, jolla oli tarkoitus korottaa hintoja tiettyjen asiakkaiden osalta;

d) korottivat samanaikaisesti hintoja edellä mainittujen tavoitteiden täytäntöönpanemiseksi;

e) jakoivat markkinat keskenään antamalla kullekin tuottajalle vuosittaisen myyntitavoitteen tai 'kiintiön' (vuosina 1979, 1980 ja ainakin osan vuotta 1983) tai koko vuotta koskevan lopullisen sopimuksen puuttuessa vaatimalla tuottajia rajoittamaan kuukausittaisia myyntejään jonkin aikaisemman ajanjakson myynnin mukaisiksi (vuosina 1981 ja 1982).

- -

3 artikla

Tämän vuoksi tässä päätöksessä tarkoitetuille yrityksille määrätään seuraavat sakot 1 artiklassa todetusta rikkomisesta:

- -

i) Anic SpA:lle sakkoa 750 000 ecua eli 1 103 692 500 ITL

- - ."

4. Komission päätöksen kohteena olleista 15:stä yhtiöstä 14, joista yksi oli Anic, nosti kanteen komission edellä mainitun päätöksen kumoamiseksi. Asianosaiset esittivät 10.-15.12.1990 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa suulliset lausumansa ja vastasivat tuomioistuimen kysymyksiin.

5. Kuultuaan julkisasiamiestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi edellä mainitussa 17.12.1991 annetussa tuomiossa osittain Anicin nostaman kanteen ja vähensi sille määrättyä sakkoa. Komissio haki tuomioon muutosta vaatien yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan osittain ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion, tarkastelemaan Anicille määrättävää sakkoa uudelleen ja velvoittamaan Anicin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

6. Anic vaati vastineessaan yhteisöjen tuomioistuinta yhtäältä hylkäämään komission valituksen ja toisaalta kumoamaan osittain ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion ja vetosi vaatimustensa tueksi omiin kumoamisperusteisiinsa.

Anic vaati samalla komission velvoittamista vastaamaan kaikista oikeudenkäyntikuluista sekä ensimmäisessä oikeusasteessa käsitellyn kanteen osalta että muutoksenhaun osalta.

7. DSM NV -niminen yhtiö on nyt käsiteltävässä asiassa pyytänyt saada tukea Anicin vaatimuksia väliintulijana. Yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi väliintulohakemuksen 30.9.1992 antamallaan määräyksellä.

II Kumoamisperusteet

A Riidanalaista komission päätöstä rasittavien muotovirheiden olemassaolo

8. Anic katsoo, että sillä on perusteltuja syitä uskoa, ettei komissio ole noudattanut lainmukaista menettelyä polypropeenipäätöstä tehdessään. Se vetoaa tältä osin nyt käsiteltävään asiaan liittyvään, asiassa PVC annettuun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioon(5) sekä komission edustajien lausumiin kyseisessä asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa järjestetyssä suullisessa käsittelyssä. Anic päättelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen PVC-tapauksessa antamasta tuomiosta, että koska komissio ei ole noudattanut sen päätöksiä koskevia menettelysääntöjä, jotka liittyvät kieliä koskeviin järjestelyihin päätösten osalta(6) ja päätösten todistusvoimaiseksi saattamiseen,(7) seurauksena on väistämättä näiden virheiden rasittaman päätöksen tuleminen mitättömäksi. Komission edustajien lausumat tapauksessa PVC ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa järjestetyssä suullisessa käsittelyssä antavat Anicille aiheen päätellä, että muotomääräyksiä koskeneet sääntöjenvastaisuudet, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi toteennäytetyiksi kyseisessä asiassa, koskevat hyvin todennäköisesti myös nyt käsiteltävää polypropeenipäätöstä. Anicin mukaan on riittäviä aihetodisteita sen toteamiseksi, että komissio rikkoi riidanalaista päätöstä tehdessään olennaisia menettelymääräyksiä. Yhtiö toteaa, että yhteisöjen tuomioistuin voi joka tapauksessa määrätä tarpeellisista prosessinjohtotoimista, jos se katsoo sen asianmukaiseksi selvittääkseen ensinnäkin, oliko riidanalaisen päätöksen italiankielinen versio olemassa päätöstä tehtäessä, ja toiseksi, oliko päätöksen italiankielinen alkuperäisteksti saatettu todistusvoimaiseksi komission työjärjestyksen 12 artiklan mukaisesti. Edellä esitetyn perusteella Anic vaatii yhteisöjen tuomioistuinta julistamaan päätöksen mitättömäksi tai toissijaisesti kumoamaan sen siltä osin kuin se koskee Anicia. Se väittää lisäksi, että sen vaatimus on tutkittava muutoksenhakuvaiheessa yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan perusteella. Se katsoo myös, että analogisesti yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdassa annetun mahdollisuuden kanssa yhteisöjen tuomioistuin voi muutoksenhakuvaiheessa tutkia uusia seikkoja, joita ei ollut esitetty harkittaviksi ensimmäisessä oikeusasteessa, siltä osin kuin nämä seikat ovat tulleet esille ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn oikeudenkäynnin päättymisen jälkeen.

9. Komissio väittää, ettei Anicin esittämiä perusteita voida ottaa tutkittaviksi, koska valituksenalaisessa tuomiossa ei väitetä olevan yhtään oikeudellista virhettä.

10. Anicin edellä mainittuja perusteita(8) ei nimittäin voida tutkia yhteisöjen tuomioistuimessa muutoksenhakuvaiheessa. Yhtiön vaatimusta, jonka mukaan komission riidanalainen päätös olisi julistettava mitättömäksi tai kumottava, vaikka valituksenalaisessa tuomiossa ei samaan aikaan väitetä olevan minkäänlaista oikeudellista virhettä, ei voida ottaa tutkittavaksi. Vaatimuksella rikotaan suoraan ETY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan määräyksiä, joiden mukaan muutosta voidaan hakea ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioihin eikä muiden yhteisön toimielinten säädöksiin, päätöksiin ja muihin toimiin.(9)

B Kilpailusääntöjen soveltamista koskevat perusteet

1. Rikkomisen oikeudellinen määrittely

a) "Yhdenmukaistetun menettelytavan" käsitteen merkitys

11. Kysymys siitä, onko polypropeenin tuottajien riidanalainen menettely määriteltävä oikeudellisesti "sopimukseksi" vai "yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi", on olennaisen tärkeä, jotta voitaisiin tehdä kokonaisarvio siitä, onko valituksenalainen tuomio oikea kilpailuoikeuden kannalta katsottuna. Näistä jälkimmäisen käsitteen rajaaminen on todellinen kulmakivi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättelyssä, koska sekä se, onko ollut oikein soveltaa yhtenäistä "sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan" määrittelyä kyseiseen menettelyyn, että todistustaakan jakaminen riippuvat suoraan perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitetun käsitteen "yhdenmukaistettu menettelytapa" täsmällisestä merkityksestä. Jos tämä käsite on määritelty väärin, siitä voi seurata ensimmäisessä oikeusasteessa annetun tuomion kumoaminen.

12. i) Tältä osin Anic korostaa eroa käsitteiden "sopimus" ja "yhdenmukaistettu menettelytapa" välillä. Sen mukaan tämä ero on lähinnä siinä, että toisin kuin sopimus, yhdenmukaistettu menettelytapa edellyttää näkyvää toimintaa markkinoilla, konkreettista käyttäytymistä, joka täydentää rikkomista ja jolla, vaikka sillä ei varsinaisesti toteutettaisikaan sen lainvastaisen yhdenmukaistetun menettelytavan sisältöä, johon yritykset ovat ryhtyneet, ainakin täsmennettäisiin tätä sisältöä.

13. Komissio puolestaan hylkää Anicin esittämän tulkinnan ja katsoo, että siitä aiheutuu 85 artiklan mukaisen kilpailun suojan kaventaminen ja heikentäminen, koska sen seurauksena yhdenmukaistetun menettelytavan toteennäyttäminen on vaikeampaa kuin sopimuksen toteennäyttäminen, mikä on komission mukaan 85 artiklan tarkoituksen vastaista, sillä kyseisessä määräyksessä pyritään laajentamaan kieltoa siten, että se koskee kaikentyyppisiä kilpailuun vaikuttavia yritysten välisiä järjestelyjä, vaikka ne eivät olisikaan yhtä pitkällevietyjä ja konkreettisia kuin sopimus.

14. Voidaan siis todeta, että keskeistä tässä oikeudellisessa keskustelussa on perustamissopimuksen 85 artiklan käsitteiden "sopimus" ja "yhdenmukaistettu menettelytapa" rajaaminen ja erityisesti sen määritteleminen, mitä "yhdenmukaistetut menettelytavat" voivat olla. Tältä osin on muistutettava, että 85 artiklan mukaan kyseisten sopimusten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen "tarkoituksesta" tai "seurauksesta" voidaan päätellä, että ne ovat kilpailunvastaisia. On siis olemassa neljä loogista lainvastaisten toimenpiteiden mahdollista yhdistelmää: sopimus/tarkoitus, sopimus/seuraus, yhdenmukaistettu menettelytapa/tarkoitus ja yhdenmukaistettu menettelytapa/seuraus.

15. Nyt käsiteltävässä asiassa ei ole ongelmana sopimuksen käsite, ja se on sitä paitsi ollut perusteellisten oikeustieteellisten analyysien kohteena. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan riittää, että sopimuksen tarkoituksena tai seurauksena on kilpailun haittaaminen, jotta perustamissopimuksen 85 artiklan määräyksiä rikotaan.(10)

16. Sitä vastoin käsitteen "yhdenmukaistettu menettelytapa" määritteleminen on ongelmallista. Tilanteet, joita yhteisöjen tuomioistuin on joutunut tähän saakka käsittelemään, ovat koskeneet yksinomaan sellaisia tapauksia, joissa yhdenmukaistetun menettelytavan seuraukset vaikuttivat kilpailuun. Tämän oikeuskäytännön perusteella voidaan todeta seuraavaa:

ensinnäkin markkinoilla havaittujen seurausten arviointi on pääsääntöisesti oikeudellisen päättelyn lähtökohtana;

toiseksi "yhdenmukaistetun menettelytavan" ja "sopimuksen" oikeudelliset käsitteet ovat erilaisia;

kolmanneksi "yritysten välinen järjestely" on lainvastaisuuden välttämätön edellytys.

17. Yhteisöjen tuomioistuin on näin ollen todennut seuraavaa:(11)

" - - 85 artiklassa erotetaan käsite 'yhdenmukaistettu menettelytapa' käsitteistä 'yritysten välinen sopimus' tai 'yritysten yhteenliittymien päätös'; tarkoituksena on saattaa kyseisessä artiklassa annettujen kieltojen soveltamisalaan sellainen yritysten välisen yhteistoiminnan muoto, jolla korvataan tietoisesti kilpailun riskit yritysten välisellä käytännön yhteistyöllä ilman, että jouduttaisiin tekemään varsinaista sopimusta - - . Luonteensakaan vuoksi yhdenmukaistettu menettelytapa ei täytä sopimuksen tunnusmerkistöä, vaan se voi olla seurausta muun muassa osapuolten toimintana näkyvästä yhteensovittamisesta" (kursivointi tässä).

18. On kuitenkin huomautettava, etteivät kaikki kaupalliset markkinakäyttäytymiset, jotka näkyvät markkinoilla enemmän tai vähemmän yhdenmukaisina, ole 85 artiklan vastaisia:

" - - niitä yhteensovittamista ja yhteistyötä koskevia arviointiperusteita, jotka on vahvistettu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä, jossa ei missään tapauksessa edellytetä varsinaisen 'suunnitelman' laatimista, on tulkittava perustamissopimuksen kilpailusääntöihin sisältyvän perusajatuksen valossa, ja sen mukaan jokaisen taloudellisen toimijan on määrättävä itsenäisesti politiikasta, jota se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla, ja tähän politiikkaan sisältyvät myös päätökset siitä, kenelle taloudellinen toimija tekee tarjouksia ja myy tuotteitaan - - . Vaikka tämä itsenäisyyttä koskeva edellytys ei sulje pois taloudellisten toimijoiden oikeutta sopeuttaa oma toimintansa järkevällä tavalla havaittuun tai odotettavissa olevaan kilpailijoidensa käyttäytymiseen, täysin sen vastaisia ovat kuitenkin kaikki sellaiset taloudellisten toimijoiden väliset suorat tai välilliset yhteydenotot, joiden tarkoituksena on joko vaikuttaa tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai ilmaista tällaiselle kilpailijalle omaa markkinakäyttäytymistä koskevat päätökset tai aikomukset taikka joilla on tällaiset seuraukset" (kursivointi tässä).(12)

19. Näin ollen niissä "yhdenmukaistettujen menettelytapojen" tapauksissa, joita yhteisöjen tuomioistuimet ovat tähän saakka käsitelleet, päämääränä on ollut vahvistaa, että kyseinen menettelytapa, sellaisena kuin se ilmeni markkinoilla, oli seurausta yritysten välisestä järjestelystä.(13)

20. Tämän vuoksi on esitettävä kysymys, onko kyseisen oikeuskäytännön mukaan se, että yritysten toimenpiteiden yhteensovittaminen vaikuttaa markkinoihin, 85 artiklassa määrätyn kiellon soveltamisalaan kuuluva yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteen osatekijä. Voidaanko siinä tapauksessa ajatella, että tiettyä käyttäytymistä voitaisiin pitää yhdenmukaistettuna menettelytapana yksinomaan sen tarkoituksen perusteella? Mikä muu merkitys voi toisaalta olla käsitteellä "menettelytapa", jos ajatellaan, että rikkominen toteutettiin pelkästään toimenpiteiden yhteensovittamisella eli yritysten välisellä yhteydenpidolla ja yhteistoiminnalla eikä se näin ollen vaikuttanut markkinoihin?

21. Yhteisöjen tuomioistuin on joutunut pohtimaan tätä problematiikkaa vain aivan sivumennen julkisasiamiesten ratkaisuehdotuksissa. Kyseisistä ratkaisuehdotuksista käy ilmi, että aikaisemmin omaksuttiin käsitys, jonka mukaan yhdessä harjoitettu tosiasiallinen menettely oli yritysten välisen järjestelyn välttämätön osatekijä,(14) jotta voitiin katsoa perustamissopimuksen 85 artiklaa rikotun. On kuitenkin huomattavissa, että viime vuosina tästä käsityksestä on pyritty poikkeamaan, ja tämän suuntauksen on aloittanut julkisasiamies Darmon ns. sellutapauksessa antamassaan ratkaisuehdotuksessa.(15)

22. Tämän kysymyksen osalta katson, että oikeuskäytännössä on seurattava suuntausta, jonka julkisasiamies Darmon on hahmotellut edellä mainitussa ratkaisuehdotuksessaan.

23. Selvennän kantaani: kuten olen uskoakseni selvästi ilmaissut, 85 artiklan sananmukainen tulkinta ei ratkaise ongelmaa tältä osin. Sen perusteella voidaan pikemminkin puolustaa useita näkemyksiä, joiden perusteella voidaan kuitenkin tehdä täysin vastakkaisia päätelmiä. Yhdenmukaistettu menettelytapa, jonka "tarkoitus" on kilpailun vastainen, on sen vuoksi määriteltävä sellaisen tulkinnan avulla, jolla koko 85 artikla säilyy semanttisesti yhtenäisenä, mutta siinä on myös ja ennen kaikkea otettava huomioon kilpailusäännöillä yleisesti ja 85 artiklalla erityisesti tavoiteltu päämäärä (systemaattinen ja teleologinen tulkinta).

24. Tämän perusteella uskon, että yhteisöjen tuomioistuin on menetellyt asianmukaisesti ottaessaan perustamissopimuksen kilpailua koskevien määräysten mukaisen kaupallisen toiminnan malliksi "taloudellisen toimijan[, jonka] on määriteltävä itsenäisesti politiikka, jota se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla". Tästä näkökulmasta ovat kuitenkin täysin tämän itsenäisyyttä koskevan edellytyksen vastaisia kaikki sellaiset taloudellisten toimijoiden väliset suorat tai välilliset yhteydenotot, joiden tarkoituksena on ilmaista tällaiselle kilpailijalle omaa markkinakäyttäytymistä koskevat päätökset tai aikomukset taikka joilla on tällaiset seuraukset (em. asia Suiker Unie ym., tuomion 173 ja 174 kohta).

25. Kilpailusääntöjen tarkoitusta vääristetään näin ollen heti siinä tapauksessa, että kilpailijat ovat yhteydessä toisiinsa tarkoituksenaan paljastaa politiikka, jota kukin aikoo markkinoilla noudattaa. Tästä hetkestä lähtien häviää se vapaan kilpailun ihannemalli, johon yhteisön säännöillä pyritään ja jonka mukaan kukin taloudellinen toimija laatii erikseen politiikan, jota aikoo markkinoilla noudattaa, sen jälkeen, kun se on henkilökohtaisesti arvioinut markkinoita koskevia tietoja.

26. Edellä kuvattu päättely selventää semanttisesti 85 artiklan sanamuotoa, eikä sillä vähennetä kilpailulle annettavaa suojaa, ja mielestäni se on asianmukaisin tulkinta systemaattisesta näkökulmasta katsottuna. Kun 85 artiklan soveltamisalaan sisällytetään myös sellaiset yhdenmukaistetut menettelytavat, joilla on tarkoitus pelkästään haitata kilpailua, varmistetaan täydellisemmin kilpailusääntöjen sanamuodon noudattamisen lisäksi myös niiden hengen noudattaminen.

27. Tässä vaiheessa on esitettävä huomautus käsitteestä "menettelytapa". Jos 85 artiklaa rikotaan myös siinä tapauksessa, että yhdenmukaistetussa menettelytavassa/tarkoituksessa on kyse vain yritysten välisestä "toimintojen yhteensovittamisesta" (eli kun on vain myötävaikutettu tietyn yritysten välisen järjestelyn laittomaan tarkoitukseen), menettelytavan käsite on riippumaton kaikista vaikutuksista ja kaikesta toiminnasta markkinoilla. Kyseisessä tapauksessa menettelytavan käsitteeseen sisältyvä ulkopuolinen aineellinen tekijä vastaa nimenomaan yritysten välistä järjestelyä. Tähän voitaisiin vastata, että yritysten välisen järjestelyn ja menettelytavan välinen samastuminen saattaisi antaa sen vaikutelman, että lainsäädännössä käytetään samasta asiasta kahta eri nimeä.

28. Kun otetaan huomioon kilpailusäännöillä tavoiteltu päämäärä, en kuitenkaan usko, että tällaiseen perusteluun voitaisiin nojautua kilpailusääntöjen tulkintaa koskevien lopullisten päätelmien tekemiseksi. Tästä syystä on katsottava, että käytettäessä käsitettä "menettelytapa" erotetaan toisistaan ja asetetaan vastakkain tosiasiallinen yritysten välinen järjestely, ja sopimukseen perustuva muodollinen yritysten välinen järjestely.(16) Yritysten välinen järjestely laajassa merkityksessä on siis kaikissa tapauksissa 85 artiklan rikkomisen ratkaiseva tekijä. Jos yritysten välinen järjestely näytetään toteen, se osoittaa automaattisesti rikkomisen "olevan objektiivisesti olemassa" riippumatta siitä, onko se nimenomainen (muodollinen sopimus) vai ei (yhdenmukaistettu menettelytapa).(17)

29. Jos hyväksytään se, että rikkominen, joka muodostuu osallistumisesta objektiivisesti arvioiden kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen, on tällä tavalla luonteeltaan puhtaasti "objektiivista", eikä tutkita seurauksia, joita yritysten välisestä järjestelystä on aiheutunut markkinoilla, tietyn käyttäytymisen sisältö nostetaan ratkaisevaksi tekijäksi lainvastaisuutta todettaessa ja "sopimuksen" ja "yhdenmukaistetun menettelytavan" välistä käsitteellistä eroa rajoitetaan. Jotta kyseessä olisi "sopimus", edellytetään ainoastaan sitä, että osapuolina olevien yritysten välinen järjestely menee pidemmälle, mikä ilmaistaan osapuolten tahtojen yhtymisellä. Tämä yhteenveto on luonnollista jatkoa sille, mitä olen esittänyt edellä kilpailusääntöjen hengen mukaisesta tulkinnasta.(18)

30. Tästä seuraa siis se, että yhdenmukaistetun menettelytavan/tarkoituksen käsite on riippumaton sen mahdollisesta toteutumisesta markkinoilla. Perustamissopimuksen 85 artiklan rikkomisen edellytyksenä eivät ole kauppaan kohdistuvat vaikutukset, siten että kyseessä olisi joko kyseisten yhtiöiden toiminta, joka olisi syy-yhteydessä aikaisempaan yritysten väliseen järjestelyyn, kuten Anic väittää, tai ylipäänsä näiden yhtiöiden esiintyminen markkinoilla.

31. ii) On lisäksi täsmennettävä sitä sisältöä, joka yritysten välisellä järjestelyllä on oltava, jotta se olisi perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitettua lainvastaista käyttäytymistä.(19)

32. Kaupallisen toiminnan lainmukaisuuden arviointiperusteena on kunkin taloudellisen toimijan itsenäisyyden säilyminen niiden valitessa politiikkaa, jota ne aikovat noudattaa markkinoilla. Mutta millä hetkellä tämä itsenäisyys häviää? Ns. sokeritapauksessa(20) antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, kuten edellä olen jo todennut, että edellytyksenä ovat "sellaiset taloudellisten toimijoiden väliset suorat tai välilliset yhteydenotot, joiden tarkoituksena on joko vaikuttaa tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai ilmaista tällaiselle kilpailijalle omaa markkinakäyttäytymistä koskevat päätökset tai aikomukset taikka joilla on tällaiset seuraukset" (174 kohta). Näin ollen riittää, että yhteydenotto vaikuttaa kilpailijan käyttäytymiseen. Valituksenalaisessa tuomiossa sovelletaan juuri tätä arviointiperustetta, kun siinä todetaan, että "osallistumalla näihin kokouksiin [kantaja] on kilpailijoidensa kanssa osallistunut yritysten väliseen järjestelyyn, jonka tarkoituksena oli vaikuttaa niiden markkinakäyttäytymiseen ja paljastaa toimenpiteet, joita kukin tuottaja aikoi itse toteuttaa markkinoilla. Näin ollen kantaja on - - pyrkinyt etukäteen poistamaan kilpailijoidensa tuleviin toimenpiteisiin liittyvän epävarmuuden - - ja sen on täytynyt suoraan tai välillisesti ottaa huomioon tiedot - - " (valituksenalaisen tuomion 200 ja 201 kohta).

33. Kuitenkin äskettäin, kun yhteisöjen tuomioistuin joutui ns. sellutapauksessa(21) tutkimaan sellaisen järjestelmän lainmukaisuutta, jossa neljännesvuosittain ilmoitettiin hinnat, joita oli otettu käyttöön markkinoilla, se muistutti, että kunkin taloudellisen toimijan oli määriteltävä itsenäisesti politiikka, jota se aikoi noudattaa, ja totesi tämän jälkeen seuraavaa:

"Käsiteltävänä olevassa tapauksessa tiedonannot ovat peräisin käyttäjille annetuista hintailmoituksista. Ne ovat itsessään markkinakäyttäytymistä, joka ei ole omiaan vähentämään kunkin yrityksen epävarmuutta kilpailijoiden tulevista toimista. Aloittaessaan tällaisen markkinakäyttäytymisen yrityksellä ei tosiasiallisesti ole mitään takeita siitä, miten muut tähän reagoivat" (64 kohta).

Kyseisessä tuomion kohdassa yhteisöjen tuomioistuin totesi, ettei käsiteltävänä olleessa asiassa ollut rikottu perustamissopimuksen 85 artiklaa.

34. Kyseisessä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin näyttää lopuksi soveltaneen ankarampia arviointiperusteita kuin asiassa Suiker Unie ym. vastaan komissio antamassaan tuomiossa. "Vaikutus" taloudellisen toimijan käyttäytymiseen, millä tarkoitetaan asiaa Suiker Unie ym. vastaan komissio koskevan oikeuskäytännön mukaan sitä, että "vähennetään taloudellisen toimijan epävarmuutta" kilpailijoiden aikomista toimenpiteistä mutta ei saavuteta "varmuutta" siitä, miten kilpailijat suhtautuvat, ei näytä tyydyttävän 85 artiklassa määrättyjä objektiivisia edellytyksiä. Niiden kannanottojen perusteella, jotka yhteisöjen tuomioistuin on esittänyt ns. sellutapauksessa, on kuitenkin sen vuoksi esitettävä kysymys, onko asia ymmärrettävä niin, että aina edellytetään sellaista varmuutta käyttäytymisestä, johon kilpailijoiden on voitava luottaa kaikkien yhteydenottoihin osallistuneiden osalta, jotta kyseessä olisi yhdenmukaistettu menettelytapa.(22)

35. En kuitenkaan usko, että arviota, jonka yhteisöjen tuomioistuin on esittänyt ns. sellutapauksessa, voitaisiin soveltaa kaikkiin niihin tapauksiin, joissa on ratkaistava, onko kyseessä yhdenmukaistettu menettelytapa. Tällä tavoin vähennettäisiin liikaa määräyksen soveltamisalaa ja siihen perustuvaa vapaan kilpailun suojaa. On nimittäin esimerkiksi kysyttävä, voiko taloudellinen toimija päästä "varmuuteen" kilpailijoidensa käyttäytymisestä, vaikka tällainen sopimus olisi tehty tältä osin niiden kesken. Tällaiseen lähestymistapaan liittyisi joka tapauksessa merkittäviä ongelmia yhdenmukaistetun menettelytavan toteennäyttämisen osalta, koska vaihdettaessa tietoja, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, edellytettäisiin tietojen ehdotonta luotettavuutta sekä selvää sitoumusta annettujen tietojen toteuttamiseen käytännössä, mikä olisi ristiriidassa yhdenmukaistetun menettelytavan "joustavan käsitteen" kanssa.

36. Katson lisäksi, että yhteisöjen tuomioistuin on käyttänyt "varmuutta" koskevaa arviointiperustetta ns. sellutapaukseen liittyneiden erityisten seikkojen vuoksi, sillä taloudelliset toimijat olivat olleet välillisesti yhteydessä ilmoittamalla hintoja kuluttajille. Tämän vuoksi katson, ettei sillä ole horjutettu asiassa Suiker Unie ym. vastaan komissio annetussa tuomiossa hyväksyttyjä periaatteita muiden sellaisten tapausten osalta, joissa tutkitaan sitä, onko kyseessä yhdenmukaistettu menettelytapa, ja joissa taloudellisten toimijoiden on todettu pitäneen yhteyttä keskenään ja kaiken lisäksi salaa. Ratkaisevaa on se, oliko yhteydenpito sisällöltään sellaista, että sen tarkoituksena oli vaikuttaa tietyn yhtiön (tai tiettyjen yhtiöiden) markkinakäyttäytymiseen ja vähentää tällä tavoin sen (niiden) epävarmuutta kilpailijoiden käyttäytymisestä.

Sen vuoksi myös tältä osin ensimmäisessä oikeusasteessa annetussa tuomiossa kuvattujen tosiseikkojen oikeudellinen määrittely on virheetön.

37. iii) Tässä vaiheessa on tutkittava viimeistä kysymystä, joka sekin liittyy riidanalaisen toiminnan oikeudelliseen määrittelyyn ja joka on aivan erityisen merkityksellinen nyt käsiteltävän asian yhteydessä. On selvitettävä, onko yhdenmukaistettu menettelytapa kyseessä siinäkin tapauksessa, että yritysten välisissä yhteydenotoissa on nimenomaan kyse tietojen antamisesta eikä tietojen vastavuoroisesta ilmoittamisesta, jolloin epävarmuus kilpailijoiden tulevasta käyttäytymisestä vähenee tai poistuu vain tietyiltä yrityksiltä.(23)

38. On tietenkin erityisen vaikeaa kuvitella tapauksia, joissa kaikki vastavuoroisuuden tekijät laajassa merkityksessä puuttuvat. Yleensä näet yritysten välille rakentuu suhde, jossa tietoja vaihdetaan samansisältöisin ilmoituksin hyvin lyhyin väliajoin, jopa jatkuvasti. Voitaisiin kuitenkin kuvitella esimerkiksi tapaus, jossa on peräkkäisiä yksipuolisia tiedonantoja(24) tai sellaisia yksipuolisia tiedonantoja, jotka johtuvat erillisistä kaupallisista tarpeista tai laskelmista.

39. Joidenkin mukaan "yritysten välinen järjestely edellyttää jo määritelmänsä perusteella kilpailijoiden välisen tietojenvaihdon vastavuoroisuutta".(25)

40. En kuitenkaan ymmärrä, miksi vastavuoroisuutta pitäisi pitää yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteeseen kuuluvana seikkana. Halutaan nimenomaan tarkistaa, onko kysymyksessä yritysten välinen "toimenpiteiden yhteensovittaminen", eikä sitä, perustuuko tämä "yhteensovittaminen" vastavuoroisuuteen. Toisin sanoen ratkaiseva tekijä kaikissa tapauksissa on tarkastaa, onko kilpailijoiden välillä sellaisia yhteydenottoja, joiden tarkoituksena on vähentää epävarmuutta tulevista toimista markkinoilla tai joilla on tällainen seuraus. Sitä, tapahtuuko tietojen ilmoittaminen tässä yhteydessä vastavuoroisesti, ei mielestäni voida pitää ratkaisevana tekijänä.

41. Perustamissopimuksen 85 artiklan määräyksillä suojattava oikeushyvä ei ole kunkin taloudellisen toimijan kaupallisen toiminnan vapaus vaan vapaa kilpailu instituutiona, mikä heijastuu juuri mallissa taloudellisesta toimijasta, joka toimii itsenäisesti markkinoilla. Tässä mielessä kaikki sellaiset yhteydenotot yritysten välillä, jotka poistavat epävarmuuden, vaikka vain yhdeltä niistä, kilpailijoiden käyttäytymisestä, ovat tarkoitukseltaan kilpailun vastaisia.(26) Tässä tapauksessa "yhdenmukaistettuun menettelytapaan" osallistuvat sekä ne yritykset, jotka antavat tietoja, että ne yritykset, joille tietoja annetaan, sillä edellytyksellä, että voidaan osoittaa tai päätellä niiden osallistuneen lainvastaiseen menettelyyn.(27)

42. Yhteenvetona esitän seuraavat huomautukset:

- "yhdenmukaistetun menettelytavan" käsite ei edellytä välttämättä minkäänlaista markkinakäyttäytymistä;

- kyseessä on "yhdenmukaistettu menettelytapa", kun on havaittavissa sellaista käyttäytymistä, jolla pyritään vähentämään kilpailijoiden epävarmuutta toistensa toiminnasta markkinoilla, ja

- kyseessä voi olla yhdenmukaistettu menettelytapa myös silloin, kun yksi kilpailijoista antaa yksipuolisesti tietoja muille.

b) Voidaanko tietty käyttäytyminen määritellä oikeudellisesti samalla sekä "sopimukseksi" että "yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi"?

43. Kysymys siitä, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin menetellyt perustellusti todetessaan yhtäältä, että yritysten jokainen toimenpide luokitellaan oikeudellisesti joko "sopimukseksi" tai "yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi", ja toisaalta, että käyttäytyminen kokonaisuudessaan määritellään oikeudellisesti "sopimukseksi ja yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi", liittyy kiinteästi yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteen asianmukaiseen tulkintaan.

44. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tarkemmin sanoen 202 kohdassa yhtäältä todennut, että "komissio on perustellusti voinut luokitella polypropeenin tuottajien aika ajoin pidetyt kokoukset, joihin kantaja on osallistunut loppuvuoden 1978 tai alkuvuoden 1979 ja vuoden 1982 puolivälin välisenä aikana, sekä tiedonannon, jolla kantaja on ilmoittanut ICI:lle lokakuun 1982 lopussa myyntimääriä koskevat pyrkimyksensä vuoden 1983 ensimmäisen neljänneksen osalta, niiden tarkoituksen vuoksi toissijaisesti ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi".

45. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toisaalta valituksenalaisen tuomion 205 kohdassa todennut, että "on todettava, että komissiolla oli lisäksi oikeus määritellä tämä yksittäinen rikkominen 'sopimukseksi ja yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi', koska rikkominen sisälsi samalla sekä osatekijöitä, joiden on katsottava kuuluvan 'sopimuksiin', että osatekijöitä, joiden on katsottava kuuluvan 'yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin'. Koska kysymys on erittäin monitahoisesta rikkomisesta, kahdenlaista määrittelyä, jonka komissio on tehnyt päätöksen 1 artiklassa, ei näet ole katsottava määrittelyksi, jossa edellytetään samanaikaista ja kumulatiivista näyttöä siitä, että jokaiseen näistä tosiseikoista sisältyy sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan osatekijöitä, vaan monimutkaista kokonaisuutta tarkoittavana määrittelynä, johon sisältyy tosiseikkoja, joista tietyt on määritelty sopimuksiksi ja toiset yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi, joita tarkoitetaan ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa, jossa ei määrätä erityisestä määrittelystä tämäntyyppisten rikkomisten osalta".

46. Anicin mukaan yritysten lainvastaiseksi väitetyn käyttäytymisen jokainen osa-alue on määriteltävä oikeudellisesti erikseen, jolloin on ilmoitettava, miltä osin se on "sopimus" tai "yhdenmukaistettu menettelytapa"; tätä samaa päättelyä olisi sen mukaan pitänyt noudattaa määriteltäessä oikeudellisesti käyttäytymistä kokonaisuutena. Perustamissopimuksen 85 artiklan tämän tulkinnan oikeellisuuden tutkiminen ei ole merkityksetöntä, koska se liittyy muiden kysymysten, kuten kysymysten todistustaakan jakamisesta tai syytetyn puolustautumisoikeuksien suojaamisesta, ratkaisemiseen.

47. Tämän ratkaisuehdotuksen 11-30 kohdassa tehdystä arviosta uskoakseni ilmenee, etteivät EY:n perustamissopimuksen 85 artiklassa mainitut neljä rikkomisten ryhmää ole oikeudellisesti erilaisia. Ratkaiseva seikka on aina sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan tarkoitus tai seuraukset.(28) Juuri tätä pyritään tutkinnassa pääasiallisesti selvittämään. Tämän vuoksi sitä seikkaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on voinut oikeudellisesti luokitella saman toimenpiteen yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi toissijaisesti sopimukseen nähden (ensimmäisessä oikeusasteessa annetun tuomion 202 kohta), ei voida pitää 85 artiklan virheellisenä tulkintana.

48. Lisäksi käyttäytymisen oikeudellinen määrittely kokonaisuudessaan "sopimukseksi ja yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi" nojautuu näiden kahden rikkomistavan samankaltaisuuteen.(29) Näiden oikeudellisten määrittelyjen kumuloituminen kuvattaessa käyttäytymisten monitahoista kokonaisuutta ei kuitenkaan merkitse sitä, että olisi myös näytettävä kumulatiivisesti toteen, että kukin käyttäytyminen on sekä sopimus että yhdenmukaistettu menettelytapa. Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmentää perustellusti, että "kahdenlaista määrittelyä - - ei ole katsottava määrittelyksi, joka edellyttäisi samanaikaista ja kumulatiivista näyttöä siitä, että jokaiseen näistä tosiseikoista sisältyy sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan osatekijöitä - - ". Huolimatta siitä, että nämä kaksi 85 artiklan käsitettä muistuttavat läheisesti toisiaan nyt käsiteltävässä asiassa, ne ovat silti toisistaan riippumattomia. Jokainen erillinen käyttäytyminen voi loppujen lopuksi olla joko sopimus tai yhdenmukaistettu menettelytapa, mutta ei molempia samanaikaisesti.(30) Tästä näkökulmasta ainoastaan erilaisten käyttäytymisten kokonaisuutta voidaan kutsua yleisnimityksellä "sopimus ja yhdenmukaistettu menettelytapa".

49. Lopuksi on todettava, ettei voida katsoa, että muutoksenhaun kohteena olevassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa omaksutussa kahdenlaisessa oikeudellisessa määrittelyssä olisi nyt käsiteltävää asiaa tutkittaessa sovellettu väärin perustamissopimuksen 85 artiklaa.

2. Todistustaakan jaosta

50. Anic vetoaa rikkomisen toteamisen osalta siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut todistustaakan jakoa koskevia sääntöjä. Se riitauttaa erityisesti valituksenalaisen tuomion 110 kohdan, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että Anicin osallistuminen hinta-aloitteisiin voidaan päätellä kyseisen yrityksen osallistumisesta polypropeenin tuottajien vastaaviin kokouksiin, ja on samalla pyytänyt Anicia toimittamaan todisteita päinvastaisen väitteensä tueksi. Lisäksi yhtiö moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, ettei se ole pitänyt tällaisena osoituksena sitä seikkaa, ettei Anic pannut tuottajien kesken näissä kokouksissa käsiteltyjä hinta-aloitteita täytäntöön.(31)

51. Komissio katsoo, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole missään tapauksessa jakanut todistustaakkaa väärin päätellessään siitä, että yritys on osallistunut kokouksiin, yrityksen osallistuneen kyseisten kokousten sisältöön. Se väittää myös, ettei yritysten välisen järjestelyn kohteen täytäntöönpanematta jättäminen ole merkityksellistä ratkaistaessa, onko yhtiön osallistuminen kyseisiin rikkomisiin näytetty toteen.

52. On alustavasti huomautettava tutkitun kumoamisperusteen osalta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustanut 85 artiklan rikkomista koskevan arvionsa polypropeenin tuottajien kokousten tarkoitukseen, joka oli lähinnä tavoitehintojen vahvistaminen. Tämä näkemys tukeutuu 85 artiklan laajaan tulkintaan, jonka mukaan on ensinnäkin mahdollista, että kyseessä on yhdenmukaistettu menettelytapa, vaikka se ei ole vaikuttanut markkinoihin, ja toiseksi, että käyttäytyminen voidaan luokitella vaihtoehtoisesti joko sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi.(32)

53. Komission on sen vuoksi "syyttävänä toimielimenä" osoitettava, että polypropeenin tuottajien välinen järjestely oli sisällöltään 85 artiklan määräysten vastainen. Nyt käsiteltävässä asiassa komissio on kuitenkin täyttänyt tämän velvollisuutensa, kuten valituksenalaisen tuomion 109 kohdasta ilmenee, sillä on näytetty toteen oikeudellisesti riittävästi, että polypropeenin tuottajien kokousten tarkoituksena oli tehdä hinnanasetantaa koskevia sopimuksia.

54. Koska Anicin osallistumista polypropeenin tuottajien kokouksiin ei ole kiistetty, on selvitettävä, voidaanko pelkästään tästä osallistumisesta päätellä, että yhtiö on osallistunut näiden kokousten lainvastaiseen tarkoitukseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin näet toteaa, että Anic on osallistunut hintaa koskeviin lainvastaisiin sopimuksiin tai yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, koska se on yhtäältä osallistunut kokouksiin ja toisaalta ei ole esittänyt todisteita, joista kävisi ilmi, ettei sen osallistuminen näihin kokouksiin merkitse samalla osallistumista näiden kokousten lainvastaiseen sisältöön (valituksenalaisen tuomion 110 kohta).

55. Kysymyksen tämän näkökohdan osalta on aivan aluksi myönnettävä - seikka, joka mielestäni käy ilmi myös valituksenalaisen tuomion kyseisen kohdan sanamuodosta - että on teoriassa mahdollista osallistua kokoukseen, jossa muut osallistujat sopivat lainvastaisista toimista, ottamatta kuitenkaan samalla osaa kyseisiin lainvastaisiin toimiin. Tämän vuoksi voidaan väittää, ettei pelkkä osallistuminen sellaisenaan riitä, että voitaisiin päätellä kyseessä olevan yritysten välinen järjestely ja näin ollen kilpailusääntöjen rikkominen.(33)

56. Mutta merkitseekö tämä sitä, että komissiolla olisi velvollisuus esittää lisätodisteita osoittaakseen, että pelkästä osallistumisesta on tullut yritysten välinen järjestely eli että näin on tehty lainvastainen teko? Mielestäni vastaus tähän kysymykseen ei missään tapauksessa voi olla sama kaikissa tapauksissa. Edellytyksiä, joilla sen, jolla on todistustaakka, on esitettävä näyttöä, ei ole vahvistettu abstraktisti vaan kuhunkin tapaukseen liittyvien seikkojen perusteella. Nyt käsiteltävässä asiassa on korostettava seuraavaa: tapaus, jossa taloudellinen toimija osallistuu yhteen ainoaan kokoukseen, jonka tarkoitus on lainvastainen, eroaa tapauksesta, jossa se osallistuu useisiin samanlaisiin kokouksiin, joita pidetään useiden vuosien aikana, kuten nyt käsiteltävässä asiassa. Viimeksi mainitussa tapauksessa riittää, että näytetään taloudellisen toimijan osallistuneen useisiin kokouksiin, joilla on sama lainvastainen sisältö, jotta voidaan katsoa komission periaatteessa oikeudellisesti riittävästi näyttäneen toteen osallistumisen lainvastaiseen toimeen. Tämän jälkeen toisen osapuolen on esitettävä näyttöä, joka kumoaa todistusaineiston perusteella tehdyn arvion.

57. Hyväksyessään komission näkemyksen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen jakanut todistustaakan asianmukaisesti Anicin rikkomisen toteamisen osalta, ja kyseisellä yhtiöllä oli tilaisuus esittää näyttöä, jonka perusteella olisi voitu näyttää päinvastainen väite toteen.

58. Anic kysyy lisäksi, onko se, ettei yhtiö pannut hinta-aloitteita täytäntöön, todiste, joka kumoaa väitteet, jotka koskevat sen osallistumista lainvastaiseen toimenpiteeseen.

59. Huomautan, että tämä väite koskee niiden keskustelujen tuloksia, joita käytiin polypropeenin tuottajien kokousten aikana. Anic vetoaa siihen, ettei se ole pannut täytäntöön kokousten tarkoituksena olleita aloitteita, osoittaakseen, ettei se ole osallistunut yritysten välisiin järjestelyihin. Näin Anic pyrkii kuitenkin muuttamaan argumentointinsa oikeudellista perustaa näkemyksellä, jonka mukaan ei voi olla olemassa yhdenmukaistettua menettelytapaa, ellei se ole konkretisoitunut markkinoilla. Tämä näkemys on kuitenkin analysoitu ja hylätty nyt käsiteltävän ratkaisuehdotuksen edellisissä kohdissa.(34)

60. Kuten olen jo todennut, ratkaiseva seikka, josta on esitettävä näyttöä nyt käsiteltävässä asiassa, oli polypropeenin tuottajien useiden peräkkäisten kokousten tarkoitus. Näissä kokouksissa tehtyjen päätösten täytäntöönpanoa tai täytäntöönpanon laiminlyöntiä ei voida käyttää todisteena siitä, ettei kyseisiin lainvastaisiin toimiin ole osallistuttu. Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perustaa asianmukaisesti päätelmänsä pelkästään siihen seikkaan, että hinta-aloitteista on sovittu (valituksenalaisen tuomion 112 ja 113 kohta), se ei näin ollen ole rikkonut mitään todistustaakkasääntöä jättäessään ottamatta huomioon Anicin väitteitä, jotka koskivat kyseisten kokousten tulosten täsmällistä täytäntöönpanoa tai täytäntöönpanematta jättämistä, osoituksena osallistumisesta tai osallistumattomuudesta kokousten tarkoitukseen. Tältä osin nämä väitteet ovat merkityksettömiä.

Sen vuoksi katson, että kyseinen valitusperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.

3. "Yhden rikkomisen" käsitteen täsmällisyydestä

61. Tärkein osuus komission ja Anicin välisessä oikeudellisessa riidassa liittyy nyt käsiteltävässä valituksessa kysymykseen, joka koskee kyseisen menettelyn määrittelyä "yhdeksi rikkomiseksi", kuten komissio sen luokittelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen hyväksymällä tavalla, samoin kuin kyseisen käsitteen suhteeseen "kollektiivisen vastuun" käsitteeseen.

62. Tähän kysymykseen liittyvät sekä kaikki perusteet, joihin komissio on vedonnut valituksensa tueksi, että suuri osa Anicin vastavalituksen perusteista. Kummankin asianosaisen esiin tuomien oikeudellisten ongelmien samankaltaisuus edellyttää esitettyjen perusteluiden tutkimista yhdessä, sillä kyseiset perustelut ovat usein vain kääntöpuoli vastapuolen perusteluista.

63. Aluksi on lainattava valituksenalaisen tuomion 203 ja 204 kohtaa, jotka kuuluvat seuraavasti:

"Siitä, saattoiko komissio perustellusti päätellä kyseessä olevan yksi rikkominen, joka päätöksen 1 artiklassa luokitellaan 'sopimukseksi ja yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi', ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että todetut erilaiset yhdenmukaistetut menettelytavat ja erilaiset sopimukset liittyivät niiden saman tarkoituksen vuoksi säännöllisesti järjestettyjen kokousten sekä hintaa ja kiintiöitä koskevien tavoitteiden vahvistamisten järjestelmään.

On korostettava, että nämä järjestelmät liittyivät kyseisten yritysten useisiin pyrkimyksiin, joilla oli yksi taloudellinen päämäärä eli hintojen normaalin kehityksen vääristäminen polypropeenimarkkinoilla. Olisi siis keinotekoista jakaa alaluokkiin tällainen jatkuva käyttäytyminen, jolla on yksi päämäärä, katsomalla siinä olevan useita erillisiä rikkomisia. Kantaja on näet osallistunut - vuosien ajan - sellaisten järjestelmien integroituun kokonaisuuteen, jotka muodostavat yhden rikkomisen, joka on asteittain lisääntyen konkretisoitunut sekä sopimuksina että lainvastaisina yhdenmukaistettuina menettelytapoina".

a) Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

64. Komission perusteluissa keskitytään määrittelemään kunkin polypropeenin tuottajan vastuun sisältö lähtemällä periaatteesta, jonka mukaan ne ovat tehneet "yhden rikkomisen". Tällä käsitteellä komissio pyrkii kuvaamaan lähinnä kaikkia polypropeenin tuottajien välisiä lainvastaisia järjestelyjä, jotka ulottuvat suhteellisen pitkälle ajanjaksolle. Komission mukaan rikkomisen määrittely "yhdeksi rikkomiseksi" merkitsee sitä, että todetaan kaikkien tuottajien olevan vastuussa kaikista lainvastaisista toimista koko sen ajanjakson ajalta, jona ne osallistuivat yritysten väliseen järjestelyyn, riippumatta siitä, osallistuivatko ne kaikkiin järjestettyihin kokouksiin, ja siitä, osallistuivatko ne kokonaisuutena lainvastaisen käyttäytymisen eri ilmentymiin. Näytön esittäminen osallistumisesta eri lainvastaisiin toimiin on komission mukaan merkityksellistä vain sakon suuruuden määräämiseksi.

65. Komissio korostaa, että kaikki mitä se on esittänyt nyt käsiteltävässä polypropeenipäätöksessä on merkitykseltään tällaista. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti polypropeenipäätöstä, kun se kumosi komission päätöksen siltä osin kuin siinä todettiin Anicin olevan vastuussa tietyistä "yhteen rikkomiseen" sisältyvistä käyttäytymisistä (eli sen osallistumisesta ensinnäkin hinta-aloitteisiin vuoden 1982 jälkipuoliskoa seuranneena ajanjaksona ja toiseksi kuukausittaisten myyntien rajoittamiseen kyseisenä puolivuotiskautena sekä kolmanneksi toimenpiteisiin, joilla pyrittiin helpottamaan hinta-aloitteiden täytäntöönpanoa; ks. valituksenalaisen tuomion 115, 178 ja 127 kohta) ja teki päätöksen perusteella sellaisia päätelmiä, jotka eivät sisältyneet siihen. Vastaavasti saman näkemyksen mukaan se, että Anicin ei katsottu olevan vastuussa näistä eri toimista, on ristiriidassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sen arvion kanssa, jonka mukaan komissio saattoi perustellusti todeta, että polypropeenin tuottajien rikkominen oli "luonteeltaan yksi rikkominen" (valituksenalaisen tuomion 203 ja 204 kohta). Komission mielestä tuomion perustelut ovat tältä osin ristiriidassa tuomiolauselman kanssa.

66. Lopuksi komissio vaatii tuomion kumoamista siltä osin kuin siinä hylätään Anicin vastuu rikkomisesta kokonaisuudessaan siltä ajanjaksolta, jona se osallistui rikkomiseen, ja siltä osin kuin siinä tämän vuoksi vähennetään sakkoa.

67. Myös Anic vetoaa tuomion perusteluiden ja tuomiolauselman väliseen ristiriitaan, mutta ottaa selvästi erilaisen lähtökohdan. Se väittää, että koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin piti Anicin osallistumista polypropeenin tuottajien kokouksiin ratkaisevana tekijänä sen vastuun syntymiseksi, sen olisi pitänyt katsoa, ettei Anic ollut vastuussa ajanjaksolta, jolloin se oli lakannut osallistumasta kokouksiin (eli vuoden 1982 puolivälin jälkeistä ajanjaksoa, ks. tuomion 91 ja 100 kohta), koska rikkominen oli luonteeltaan yksi rikkominen. Samalla se vetoaa virheisiin, jotka rasittavat tuomion niitä perusteluita, jotka koskevat yhtiön osallistumista rikkomiseen vuoden 1982 puolivälin jälkeen.

68. Anic riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion vielä kiistämällä rikkomisen määrittelyn "yhdeksi rikkomiseksi" pääasiallisesti niiden seurausten vuoksi, jotka tällä määrittelyllä on ja jotka yhtiön mukaan merkitsevät kollektiivista vastuuta tehdyistä rikkomisista. Anic katsoo, että tällä tavoin sen katsotaan vastaavan myös sellaisista käyttäytymisistä, joihin osallistumista ei ole sen osalta näytetty toteen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin loukkaa sen vuoksi yksilöllisen rikosoikeudellisen vastuun yleisperiaatetta, jota on analogisesti sovellettava tapauksiin, joissa määrätään sakkoja seuraamuksena kilpailuoikeuden rikkomisesta. Samalla yhtiö väittää, ettei tuomiota ole perusteltu riittävästi, koska siinä ei vastata kanneperusteeseen, joka koski kollektiivista vastuuta.

69. Anic riitauttaa tuomion myös väittämällä, että tuomion perustelut ovat ristiriidassa tuomiolauselman kanssa siltä osin kuin Anicin katsotaan olevan vastuussa "yhdestä rikkomisesta", vaikka sen osallistumista neljään siihen sisältyvistä viidestä toimenpiteestä ei ole näytetty toteen.(35)

b) Vastaukseni edellä mainittuihin kysymyksiin

i) 85 artiklan rikkomisia koskeva yritysten yksilöllinen vastuu

70. Käsiteltävän asian tosiseikkojen erityislaatuisuus sekä niiden kuvaus ovat sen oikeudellisen kysymyksen ytimenä, jonka valittajat ovat esittäneet nyt käsiteltävissä valitusperusteissaan. Molemmat asianosaiset katsovat, että polypropeenin tuottajien erilaisten peräkkäisten ja monitahoisten käyttäytymisten nimittämisellä "yhdeksi rikkomiseksi" on välittömiä seurauksia vapaata kilpailua koskevien yhteisön sääntöjen rikkojille määrättävän vastuun täsmälliselle määrittelemiselle. On siis aluksi tutkittava vastuun luonnetta koskevaa kysymystä.

71. Perustamissopimuksen 85 artiklaa rikotaan, kun vähintään kaksi taloudellista toimijaa yhteensovittaa lainvastaisesti toimenpiteitään. Käyttäytymisen yhteensovittaminen on tärkein tekijä jopa rikkomisen objektiivisen olemassaolon kannalta. Yksittäisen yrityksen ryhtymistä perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitettuihin lainvastaisiin menettelytapoihin voidaan nimittää "osallistumiseksi" sopimukseen tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan.

72. On kuitenkin hyödyllistä huomauttaa heti siitä, mikä ero on yhtäältä sen seikan, että yritys täyttää 85 artiklan soveltamisedellytykset, ja toisaalta sen seikan välillä, että yrityksen katsotaan olevan vastuussa vastaavasta toimenpiteestä. "Osallistuminen" rikkomiseen on käsitteellisesti eri tasolla kuin vastuu eli aikaisemmalla tasolla. Vastuun lopullinen syntyminen edellyttää useita seikkoja, joista ensimmäinen on aineellinen tekijä eli lainvastaisen käyttäytymisen omaksuminen. Vastuun syntyminen (ratkaiseva seikka sakon määräämiselle)(36) on mahdollista vain siltä osin kuin lainvastainen toiminta on näytetty toteen, ja vastuu on aina suhteessa lainvastaiseen toimintaan.

73. Nyt käsiteltävässä asiassa vaikeus johtuu lainvastaisen käyttäytymisen monitahoisuudesta. Tämä on pitkäaikaista, jakautuu erillisiin toimiin ja koskee yhtiöiden kokonaisuutta, jonka kokoonpano ja osallistuminen ei ole ollut aina aivan samanlainen yhtiöiden yhteisten toimien aikana.(37) Tässä tilanteessa siis osallistuminen polypropeenin tuottajien kokouksiin vaihtelee ajallisesti kunkin yhtiön osalta, samoin kuin osallistuminen eri sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin vaihtelee. Miten tässä tapauksessa voidaan määritellä kunkin yrityksen yksilöllinen vastuu?

74. Mielestäni asianmukainen vastaus on seuraava: yhtiöt voidaan saattaa vastuuseen ainoastaan niiden omista toimista. On toisin sanoen sovellettava yksilöllisen vastuun periaatetta, jonka vastaista on katsoa henkilön olevan vastuussa rikkomisista, joita tämä ei ole tehnyt yksin tai yhdessä jonkun toisen kanssa tai joihin tämä ei ole ollut osallisena. Voidaan tietysti väittää, että tämä periaate on voimassa rikosoikeudessa ja että tässä tapauksessa komissiolla ei ole rikosoikeudellista toimivaltaa. Ratkaiseva seikka on mielestäni kuitenkin se, että neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklassa komissiolle annettujen valtuuksien rajoissa komission tehtävänä on määrätä seuraamuksia.(38)

75. Laillisuusperiaate ja yleisemmin oikeusvaltion periaate, jotka ovat yhteisön oikeusjärjestyksen ja jäsenvaltioiden kansallisten oikeusjärjestysten perusperiaatteita, edellyttävät yksilöllisen vastuun periaatteen omaksumista siitä riippumatta, määrätäänkö oikeusjärjestyksessä tietystä lainvastaisesta teosta nimenomaisesti rikosoikeudellinen rangaistus vai rikosoikeuden ulkopuolinen hallinnollinen sakkoseuraamus.(39)

76. Tämä ei kuitenkaan ratkaise automaattisesti ongelmaa, joka nyt käsiteltävässä asiassa edellyttää yksilöllistä vastuuta. Mihin sellaisiin toimiin kukin polypropeeniä tuottavista yhtiöistä on syyllistynyt, joista niiden olisi kannettava vastuu? Asianmukainen vastaus on, että yrityksen yksilöllinen vastuu perustuu siihen, että se osallistuu tiettyihin kokouksiin ja myötävaikuttaa kaikkien kokousten vapaata kilpailua haittaavan tarkoituksen toteuttamiseksi. Oikeudelliselta luonteeltaan (olivatpa ne sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja)(40) nämä käyttäytymiset ovat samanlaisia, ja ne ovat seuranneet ajallisesti toisiaan ja ovat lisäksi yhteydessä toisiinsa siinä mielessä, että niillä tavoiteltiin samaa taloudellista päämäärää tietyssä taloussuhdannevaiheessa. Ulkomaailman tapahtumina ja aikaan ja paikkaan rajattuina toimenpiteinä nämä käyttäytymiset pysyivät kuitenkin itsenäisinä ja yksittäisinä varsinkin, kun niiden erityissisältö oli joka kerta erilainen. Jotta voitiin määritellä täsmällisesti kunkin yhtiön tekemä rikkominen erikseen, oli tässä tapauksessa ratkaisevaa ottaa huomioon konkreettiset tarkoitukset, joiden suhteen tämä yhtiö ryhtyi yritysten väliseen lainvastaiseen järjestelyyn ja sovitti oman kaupallisen käyttäytymisensä yhteen kilpailijoidensa käyttäytymisen kanssa.(41)

77. Vastakkainen näkemys, jonka mukaan on katsottava abstraktisti kunkin yrityksen olevan vastuussa sinä ajanjaksona, jonka aikana se on osallistunut yritysten väliseen yhteisjärjestelyyn, polypropeenin tuottajien tekemästä "yhdestä rikkomisesta" kokonaisuudessaan, riippumatta siitä, onko yrityksen osallistuminen jokaiseen eri toimeen näytetty toteen, perustuu deduktiiviseen logiikkaan eikä ole yksilöllisen vastuun periaatteen mukainen.

ii) "Yhden rikkomisen" käsite ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudellisessa päättelyssä

78. On aluksi korostettava, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole mielestäni saattanut rikkomiseen osallistuneita yrityksiä yleisesti eikä Anicia erityisesti kollektiiviseen vastuuseen käyttäessään käsitettä "yksi rikkominen" kuvaamaan polypropeenin tuottajien toimenpiteiden kokonaisuutta. Se ei toisin sanoen ole loukannut yksilöllisen vastuun periaatetta.

79. Polypropeenin tuottajien käyttäytymisten samankaltaisuus ja monimutkaisuus on jo mainittu: kyseiset tuottajat rikkoivat samaa oikeussääntöä peräkkäisillä ja toistuvilla toimilla, joilla tavoiteltiin samaa päämäärää ja jotka liittyivät samaan taloussuhdannevaiheeseen. Tämän huomautuksen perusteella on todettava, että kyseistä kokonaiskäyttäytymistä on pidettävä jatkuvana käyttäytymisenä tai jopa yhtenä ainoana käyttäytymisenä, mikä välttämättä vaikuttaa oikeudellisella tasolla.

80. Tässä päättelyssä kyseisen ilmiön, sellaisena kuin se on kuvattu, monitahoisuus voidaan ilmaista riittävän tarkasti ilmaisuilla "jatkettu" tai "yksi" rikkominen. Tämä määrittely johtuu rikosoikeuden mallin mukaan(42) tarpeesta saada aikaan järkiperäisempi menettely. Tällöin omaksutaan muun muassa yhtenäinen tapa laskea vanhentumisaika siten, että lähtökohtana on jatketun rikkomisen päättymispäivä, ja jokaiselle rikkomiseen osallistuneelle määrätään vain yksi seuraamus hänen lainvastaisesta käyttäytymisestään kokonaisuutena.

81. Tämän vuoksi käyttäytymisen määrittely yhdeksi tai jatketuksi liittyy tosiseikkoihin, joiden toteamista ja oikeudellista määrittelyä edellytetään ja noudatetaan käyttäytymisen määrittelyssä. Määrittelyllä ilmaistaan abstraktisti yhteys useiden sellaisten toimien välillä, joista jokainen erikseen tarkasteltuna on täysin erillinen rikkominen.

82. Yhden rikkomisen tai jatketun rikkomisen käsite yhdistää siis useita erillisiä rikkomisia: näin ollen vaikka se ei olekaan pelkästään erilaisten käyttäytymisten summa, se ei kuitenkaan ole enemmän kuin nämä käyttäytymiset. Päättelyn tuloksena saadaan täsmällinen kokonaiskuva - mikäli mahdollista - todellisuudesta, mutta tätä käsitettä ei voida loogisesti käyttää siten, että jälkikäteen arvioitaisiin oikeudellisesti erikseen tämän todellisuuden osatekijöitä.

83. Tämän vuoksi se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi polypropeenin tuottajien markkinakäyttäytymisen olevan yksi rikkominen, ei ole ongelmallista. Kyseessä on tosiseikkojen määrittely, joka on asiaan liittyvien seikkojen perusteella asianmukainen. Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen huomautusta, jonka mukaan "olisi keinotekoista jakaa alaluokkiin tällainen jatkuva toiminta, jolla on yksi päämäärä, katsomalla siinä olevan useita erillisiä rikkomisia", on tulkittava tässä valossa. Tarkasteltuna abstraktisti tämän lauseen merkitys on edelleen epävarma. Kyseisessä kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ilmaisee kuitenkin todellisuudessa piirteen, joka yhdistää ja yhdentää polypropeeniä tuottavien yritysten lainvastaisen toiminnan, ottamatta kantaa siihen, miten vastuu tulisi jakaa kullekin yritykselle erikseen.(43)

iii) Asianosaisten eri väitteiden ja perustelujen hyväksyttävyys

84. Lisäksi komission esittämä valitusperuste, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsi sen päätöstä virheellisesti, on hyväksyttävä muutoksenhakuvaiheessa harjoitettavan valvonnan yhteydessä ainoastaan siinä tapauksessa, että sen taustalla katsotaan olevan näkemys, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sovelsi lakia virheellisesti. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole kuitenkaan tehnyt virhettä ratkaistessaan, millä tavoin Anic on perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan mukaan vastuussa nyt käsiteltävässä asiassa.

85. Toisaalta Anicin esittämä valitusperuste, jonka mukaan sen on katsottu olevan vastuussa menettelyistä, joihin se itse ei ole osallistunut, ei vaikuta perustellulta. Yhtiö katsoo, ettei se ole osallistunut yhdenmukaistettuun menettelytapaan, koska se ei ole koskaan pannut markkinoilla täytäntöön polypropeenin tuottajien kokouksissa tehtyjä päätöksiä. Tällä seikalla ei kuitenkaan ole merkitystä näytettäessä toteen osallistumista yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jolla on kilpailusääntöjen vastainen tarkoitus.

86. Tämän vuoksi on perusteltua, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tekee päätelmän, jonka mukaan "[komissio] on esittänyt oikeudellisesti riittävää näyttöä kantajan osalta siitä, että kaikki rikkomisen osatekijät toteutuivat sinä aikana, kun se osallistui polypropeenin tuottajien säännöllisesti järjestettyjen kokousten järjestelmään ja - - , siksi komissio ei ole katsonut sen olevan vastuussa muiden tuottajien käyttäytymisestä" (valituksenalaisen tuomion 206 kohta). Tämän vuoksi ensimmäisessä oikeusasteessa annetussa tuomiossa ei todeta nimenomaisesti eikä välillisesti minkäänlaista "kollektiivista vastuuta".

87. Lopuksi on tutkittava valitusperuste, jonka Anic esittää valituksenalaisessa tuomiossa olevista ristiriitaisuuksista siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ulottaa Anicin vastuun koskemaan ajanjaksoa sen päivämäärän jälkeen, jolloin Anic lakkasi osallistumasta polypropeenin tuottajien kokouksiin, vaikka se liittää yhtiön osallisuuden yhteen rikkomiseen siihen, että se osallistui kyseisiin kokouksiin. Anic lisää, että seikka, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käytti perusteena katsoessaan sen olevan vastuussa rikkomisesta vuoden 1982 puolivälin jälkeen - eli sellaisen asiakirjan tiedoksiantaminen lokakuun 1982 lopussa, jossa mainittiin Anicin "pyrkimykset" vuoden 1983 ensimmäisen vuosineljänneksen myyntimäärien osalta - ei ole riittävä näyttö 85 artiklan rikkomisen toteamiseksi kyseisen ajanjakson osalta.(44)

88. Anicin esittämät perustelut nojautuvat lähinnä näkemykseen, jonka mukaan yksi ratkaisevista tekijöistä, jotka on otettu huomioon määriteltäessä rikkominen yhdeksi rikkomiseksi, on säännöllisesti järjestettyjen kokousten järjestelmän olemassaolo. Mielestäni tällä seikalla ei ole ratkaisevaa merkitystä. Kuten olen jo edellä maininnut, se että kyseessä on yksi rikkominen, on seurausta siitä, että tutkituilla käyttäytymisillä on yksi tarkoitus ja että oikeudellinen määrittely on sama. Koska nämä käyttäytymiset ovat nyt käsiteltävässä tapauksessa sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja, toimenpiteiden yhteensovittaminen ja yritysten välinen järjestely ovat välttämättömiä tekijöitä. Kuitenkaan sillä, miten tämä järjestely toteutetaan kussakin tapauksessa, ei ole merkitystä. Se voidaan toteuttaa kokouksissa, puhelinkeskusteluissa, asiakirjojen vaihtona, näiden kaikkien yhdistelmänä tai millä tahansa muulla tavalla. Riittää, kun osoitetaan asianmukaisesti yritysten välisen järjestelyn olemassaolo ja sisältö. Vaikka nyt käsiteltävässä asiassa on sovellettu säännöllisten kokousten järjestelmää, se ei siis merkitse sitä, ettei yhden rikkomisen käsitteeseen voida sisällyttää näiden kokousten sisältöön kuuluvia asioita. Yhden rikkomisen käsitteeseen voi kuulua myös mikä tahansa muu toimenpide, jolla rikotaan 85 artiklaa ja tavoitellaan samaa päämäärää eli pyritään vääristämään polypropeenin hintojen luonnollista kehitystä. Tämän vuoksi se, että Anicin on katsottu olevan vastuussa rikkomisista sellaisen ajanjakson ajalta, jona se ei enää ole osallistunut polypropeenin tuottajien kokouksiin, ei ole ristiriidassa sen kanssa, että kyseinen rikkominen on määritelty "yhdeksi rikkomiseksi".(45)

89. Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nyt käsiteltävässä asiassa arvioinut Anicin vastuun oikein, eikä tätä arviota edeltäneen päättelyn kehittelyssä ole huomattavissa ristiriitaisuuksia. Tämän vuoksi komission ainoa valitusperuste samoin kuin Anicin esittämät valitusperusteet, jotka kaikki koskevat ensimmäisessä oikeusasteessa annetun tuomion vastaavia kohtia, on hylättävä perusteettomina.

4. Syrjivän (erilaisen) kohtelun olemassaolo

90. Anic vetoaa myös väitteeseen, jonka mukaan sitä on kohdeltu syrjivästi, koska komissio haki muutosta sen osalta ensimmäisessä oikeusasteessa annettuun tuomioon siitä huolimatta, ettei se hakenut muutosta asiassa Shell vastaan komissio(46) annettuun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioon siltä osin kuin komission antamaa sakkoa alennettiin myös kyseisessä tuomiossa, vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli siinä soveltanut kyseisen yhtiön vastuun määrittelyn osalta kaikilta osin samanlaista päättelyä kuin Anicin osalta.

91. Tältä osin on vain todettava komission tätä seikkaa koskevan vastauksen mukaisesti, että siltä osin kuin Anicin väitteen voidaan katsoa sisältävän valitusperusteen, kyseinen peruste on jätettävä tutkimatta, koska siinä ei vedota mihinkään ensimmäisessä oikeusasteessa annettuun tuomioon sisältyvään lainvastaisuuteen.

5. Anicin vastuu rikkomisesta

92. Anicin tältä osin esittämien perustelujen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen käyttäessään kahta arviointiperustetta yksilöidäkseen yrityksen, jonka vastuulle 85 artiklan rikkominen on luettava. Anicin mukaan on erityisesti todettava, että asian tosiseikaston tutkinut tuomioistuin on vastuun määrittelemiseksi soveltanut vaihtoehtoisesti joko oikeudellisen jatkuvuuden arviointiperustetta tai yrityksen taloudellis-funktionaalisen jatkuvuuden arviointiperustetta. Anic väittää, että tällä tavoin horjutetaan oikeusvarmuutta, sillä yrityksille annetaan mahdollisuus selvitä seuraamuksitta tekemistään mahdollisista lainvastaisuuksista joko fuusioitumalla muihin yrityksiin tai myymällä kaikki toimintansa eri ostajille.

93. Lisäksi Anic väittää, että koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen vastuun määrittelyssä käytettävän perusteen osalta, Anicin oikeudellinen kohtelu on syrjivää verrattuna muihin yrityksiin. Yhtiön mukaan komissio kohteli eri tavoin yhtäältä yrityskaksikkoa Anic/SIR ja toisaalta yrityskaksikkoa Saga Petrokjemi/Statoil. Kun Saga Petrokjemin fuusioituminen Statoil-yhtiöön merkitsi sitä, että ainoastaan viimeksi mainittu oli vastuussa rikkomisesta, nyt käsiteltävässä asiassa Anicin katsotaan olevan vastuussa sekä niistä rikkomisista, joista SIR:ää, joka on sen vuonna 1980 ostama yhtiö, syytetään, että niistä rikkomisista, jotka liittyvät sen päivämäärän jälkeiseen aikaan, jolloin Anic luovutti polypropeenitoimintansa Montelle.

94. Komissio katsoo, että tämä valitusperuste on esitetty liian yleisessä muodossa ja että sitä ei sen vuoksi voida ottaa tutkittavaksi. Sen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole myöskään soveltanut kahta arviointiperustetta todetessaan Anicin olevan vastuussa rikkomisesta. Se on ainoastaan hylännyt Anicin väitteet, joiden mukaan sitä oli syrjitty Saga Petrokjemi -yhtiöön nähden. Komissio korostaa tältä osin, että Saga Petrokjemi -yhtiö sulautui Statoiliin ja että Statoilin vastuu ensiksi mainitun toimenpiteistä on luonnollinen seuraus sulautumisesta. Sen sijaan Anicin polypropeeniosaston siirto Montelle ei merkinnyt sitä, että Anicin olemassaolo oikeushenkilönä olisi lakannut. Komissio huomauttaa tältä osin, että on erotettava toisistaan tuotannonala ja yrityskokonaisuus. Anic on esiintynyt markkinoilla yhtenä yrityksenä, eikä se ollut perustanut eri yrityksiä eri tuotannonaloja varten; se oli lisäksi noudattanut yhtenäistä kaupallista strategiaa. Lopuksi komissio väittää, että kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tuomion 241 ja 242 kohdassa, Anicin ei ole koskaan katsottu olevan vastuussa SIR-yhtiön toimenpiteistä.

95. Vedotessaan kyseiseen valitusperusteeseen Anic riitauttaa perusteen, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut "määritelläkseen sen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön, joka oli vastuussa yrityksen toiminnasta sillä hetkellä, kun rikkominen tapahtui, jotta kyseinen henkilö vastaisi rikkomisesta" (valituksenalaisen tuomion 236 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa Anicin osalta, että "oikeushenkilö, joka oli vastuussa yrityksen toiminnasta sillä hetkellä, kun rikkominen tapahtui, oli edelleen olemassa päätöksentekohetkellä. Komissio on siis perustellusti voinut katsoa sen olevan vastuussa rikkomisesta" (valituksenalaisen tuomion 238 kohta).

96. Edellä esitetyn perusteella Anicin esittämä valitusperuste ei ole järkevä, ja se voidaan periaatteessa ottaa tutkittavaksi vain siltä osin kuin se koskee yhtiön saattamista vastuuseen rikkomisesta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion edellä mainitun kohdan mukaisesti.

97. On kuitenkin totta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudellinen päättely ulottuu tältä osin nyt käsiteltävän asian rajojen ulkopuolelle, koska siinä tutkitaan tapausta, jossa yrityksen toiminnasta vastaava yhtiö on lakannut olemasta oikeudellisesti olemassa rikkomishetken ja sen hetken välisenä aikana, jona yritys joutuu rikkomisesta vastuuseen (valituksenalaisen tuomion 237 kohta). Anic riitauttaa lähinnä juuri tuomion tämän kohdan viitatessaan siihen, että vastuuta määrättäessä olisi sovellettu "kahta arviointiperustetta". Se ei kuitenkaan näytä perusteluillaan riitauttavan sitä yhtä ja ainoata - kuten olen jo huomauttanut - perustetta, jonka nojalla Anic saatettiin vastuuseen rikkomisesta: yhtiö oli edelleen olemassa oikeushenkilönä sillä hetkellä, kun hallinnolliset seuraamukset määrättiin. Koska Anicin perusteluissa ei viitata perusteeseen, jonka nojalla sen katsottiin olevan vastuussa rikkomisesta, ne on hylättävä asian kannalta merkityksettöminä.(47)

98. Sen sijaan väittäessään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli tehnyt lainvastaisesti eron sen vastuun ja muille yrityksille asetetun vastuun välillä, Anic tuo perustellusti esiin virheen, joka rasittaa valituksenalaisen tuomion perusteluja. On kuitenkin riittävää huomauttaa tältä osin, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti todennut valituksenalaisen tuomion 239 kohdassa, että Saga Petrokjemin tapaus on erilainen eikä sitä sen vuoksi voida verrata Anicin tapaukseen, koska kyseessä on yhtiö, joka oli lakannut olemasta olemassa oikeushenkilönä siinä vaiheessa, kun hallinnolliset seuraamukset määrättiin.

99. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa lisäksi, ettei Anicin katsottu olevan millään tavoin vastuussa SIR-yhtiön tekemistä toimista (valituksenalaisen tuomion 241 kohta). Olisi pitänyt katsoa, että SIR itse oli vastuussa näistä toimenpiteistä, jos niitä koskeva hallinnollinen menettely olisi aloitettu, sillä SIR oli edelleen olemassa oikeushenkilönä, tosin selvitystilassa (valituksenalaisen tuomion 242 kohta). Tämän perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis soveltanut SIR:ään samaa vastuun määräämistä koskevaa perustetta kuin Aniciin.

Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen noudattama oikeudellinen päättely on edellä mainittujen seikkojen osalta täysin asianmukainen.

6. Sakko

100. Anicin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt vähentää enemmän sille määrättyä sakkoa sillä perusteella, että todettu rikkominen oli päättynyt sen osalta kesäkuussa 1982 eikä lokakuussa. Lisäksi Anic väittää, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioinut asianmukaisesti sen rikkomisen vakavuutta, jonka Anicin väitetään tehneen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ensinnäkään ottanut huomioon kyseisen yhtiön erittäin vähäistä merkitystä polypropeenin tuottajien kartellissa. Samoin tutkiessaan rikkomisen vaikutuksia (valituksenalaisen tuomion 280 kohta) se jätti ottamatta huomioon Anicin yksittäisen käyttäytymisen, kun se vahvisti sille määrättävän sakon suuruuden, ja loukkasi näin yksilöllisen vastuun periaatetta. Lopuksi Anic väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti arvioidessaan Anicin käyttäytymisen vakavuutta virheellisesti huomioon komission sille ilmoittamat tiedot Anicin markkinaosuudesta polypropeenialalla. Paitsi että nämä tiedot olivat epätarkkoja, ne koskivat vuotta 1983 eivätkä vuotta 1982, jolloin Anicin lainvastainen käyttäytyminen oli päättynyt. Lisäksi Anic väittää, että komissio oli laskenut virheellisesti sen liikevaihdon vuonna 1982 voimassa olleen liiran ja ecun vaihtokurssin mukaan; komission olisi sen sijaan pitänyt käyttää vuonna 1986 voimassa ollutta vaihtokurssia, koska sakko määrättiin silloin.

101. Komission mukaan Anicin perustelu, jonka mukaan tämän osallistuminen rikkomiseen kesti vain lyhyen ajan, on jätettävä tutkimatta, sillä siinä kyseenalaistetaan tosiseikkoja koskeva ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamus. Anicin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksiin kohdistuvat väitteet, jotka koskevat kyseisen käyttäytymisen vakavuutta, on niin ikään jätettävä tutkimatta, koska valituksenalaisen tuomion 280 kohdassa ei loukata yksilöllisen vastuun periaatetta. On perusteltua, että sakkojen suuruus vaihtelee kunkin yrityksen käyttäytymisen vakavuuden mukaan.

102. Komissio väittää lisäksi, ettei se ole riidanalaista päätöstä tehdessään ottanut huomioon taulukkoa, jossa oli esitetty eri yhtiöiden markkinaosuudet polypropeenimarkkinoilla vuonna 1983. Sakkojen suuruuden määrääminen ei missään tapauksessa perustu - eikä voi perustua - puhtaasti matemaattiseen toimenpiteeseen. Lopuksi komissio väittää, että Anicin liikevaihto on samansuuruinen, laskettiinpa se liiroina tai ecuina, koska ratkaiseva seikka on lain mukaan näiden kahden valuutan vuonna 1982 voimassa ollut vaihtosuhde.

103. On aluksi huomautettava, että neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädetään nimenomaisesti mahdollisuudesta määrätä sakkoja, jos perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa rikotaan. Saman säännöksen mukaan sakon suuruutta määrättäessä on otettava huomioon rikkomuksen vakavuuden lisäksi sen kesto.

104. Näistä kahdesta perusteesta on täsmennettävä lainvastaisen menettelyn vakavuutta koskevaa perustetta. Tältä osin yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että "rikkomisten vakavuus on - - määriteltävä erittäin monien seikkojen, kuten erityisesti asiaan liittyvien erityisolosuhteiden, asiayhteyden ja sakkojen ennaltaehkäisevän vaikutuksen perusteella, mutta huomioon otettavista perusteista ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa."(48)

105. Tässä tilanteessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on pääasiaa käsitelleenä tuomioistuimena yksin toimivaltainen valvomaan, miten komissio kussakin tapauksessa arvioi lainvastaisen menettelyn vakavuutta. Muutoksenhakuvaiheessa harjoitetun valvonnan tarkoituksena voi olla ainoastaan se, että tutkitaan, ottiko pääasiaa käsitellyt tuomioistuin kutakin tapausta tutkiessaan oikeudellisesti oikein huomioon kaikki olennaiset seikat arvioidessaan tietyn toimenpiteen vakavuutta 85 artiklan valossa. Tällainen valvonta ei kuitenkaan ulotu siihen, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi kyseisiä seikkoja kussakin tapauksessa.

106. Nyt käsiteltävässä asiassa on huomautettava seuraavaa: kuten olen jo edellä esittänyt tässä ratkaisuehdotuksessa,(49) on hylättävä Anicin perustelu, jonka mukaan sen osallistuminen polypropeenin tuottajien toteuttamaan 85 artiklan rikkomiseen kesti vain lyhyen ajan.

Anic katsoo, että on lain mukaan virheellistä ottaa sille erikseen määrättävän sakon suuruutta määriteltäessä perusteeksi rikkomisen kokonaisvaikutukset. Mutta on olemassa ero niiden vaikutusten, jotka aiheutuvat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa kuvatun kaltaisesta käyttäytymisestä, mistä on kyse nyt käsiteltävässä asiassa, ja sen erityisemmän osan välillä, joka kullakin yrityksellä on ollut tämän käyttäytymisen yhteydessä.

107. Nämä molemmat perusteet on otettava huomioon arvioitaessa rikkomisen vakavuutta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut ja tulkinnut tällä tavoin oikein asiaa koskevia yhteisön oikeussääntöjä ja katsonut tämän vuoksi, että näiden perusteiden huomioon ottaminen on ollut perusteltua (282 kohta), todettuaan ensin, että "ne vaikutukset, jotka komissio on ottanut huomioon määrätessään sakkojen yleisen tason, eivät ole sen tosiasiallisen käyttäytymisen vaikutuksia, johon yritys väittää ryhtyneensä, vaan pikemminkin koko sen rikkomisen vaikutuksia, johon yritys on osallistunut" (tuomion 280 kohta).

108. Anic riitauttaa myös valituksenalaisen tuomion sen osan, joka koskee arviota sen omasta osuudesta rikkomisessa kokonaisuutena, ja väittää, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole ottanut riittävästi huomioon sitä, että sen osallistuminen oli erittäin vähäistä. Valituksenalaisesta tuomiosta käy ilmi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi Anicin perustelut, jotka koskivat sen osuutta rikkomisessa, ja korosti, että yhtiö oli harkitusti osallistunut rikkomiseen, sekä teki eron Anicin osuuden merkityksen ja "neljän suuren" polypropeenin tuottajan osuuksien merkityksen välillä (valituksenalaisen tuomion 262-266 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis tältä osin perustellut riittävästi tuomiotaan; tosiseikkojen arviointi jää muutoksenhakuvaiheessa harjoitettavan valvonnan rajojen ulkopuolelle.

109. On vielä tutkittava Anicin perusteluista se osa, joka koskee sitä, miten arvioitiin sen markkinaosuus polypropeenimarkkinoilla sekä sen kokonaisliikevaihto sille määrätyn sakon suuruutta määriteltäessä sovellettavina perusteina. Nämä kaksi tekijää ovat näet perustavanlaatuisia määriteltäessä tietyn yhtiön koko ja taloudellinen merkitys, minkä perusteella voidaan sitten laskea sille määrättävä sakko. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädetään lisäksi, ettei sakko saa missään tapauksessa ylittää 10 prosenttia sitä tilikautta edeltäneen tilikauden liikevaihdosta, jona rikkominen tapahtui.

110. Lukuun ottamatta tätä ylärajaa sakon lopulliseen määräytymiseen vaikuttavien muiden tekijöiden arviointi kuuluu kuitenkin komission harkintavaltaan, ja sitä valvoo pääasiaa käsittelevä tuomioistuin, joka nyt käsiteltävässä asiassa on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin. Komissio on joka tapauksessa arvioinut asian kannalta merkityksellisiä arviointiperusteita, ja komissiolla on tältä osin harkintavaltaa, koska sakon kokonaismäärää ei lasketa matemaattisesti edellä mainittujen tekijöiden perusteella. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nyt käsiteltävässä asiassa todennut (ks. valituksenalaisen tuomion 273 kohta), että sen mukaan, mitä komissio toteaa riidanalaisen polypropeenipäätöksen 109 kohdassa, se otti huomioon sekä kunkin yhtiön myynnin yhteisössä että kunkin yhtiön kokonaisliikevaihdon. Se, onko Anicin liikevaihdoksi vahvistettuna määränä otettu huomioon vuoden 1983 liikevaihto, kuten yhtiö väittää, vai vuoden 1982 liikevaihto, kuten komissio väittää, liittyy pääasiaa käsitelleen tuomioistuimen asian tosiseikkoja koskeviin toteamuksiin ja arviointeihin. Todistusaineiston saattaminen kyseenalaiseksi kohdistuu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemään pääasiaa koskevaan arviointiin, eikä sitä voida hyväksyä muutoksenhakuvaiheessa.

111. Lopuksi Anic väittää, että sille määrätty sakko olisi pitänyt laskea ecuina ilmaistun liikevaihdon perusteella vuoden 1986 liiran ja ecun välisen keskimääräisen vaihtokurssin mukaisesti.

112. Tältä osin katson, että asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta on selkeä. Kyseisestä säännöksestä ilmenee ensinnäkin, että sakot määrätään laskentayksikköinä (ecuina), ja toiseksi, että ratkaiseva ajanjakso sakon määrän laskemiseksi on tilikausi, joka edeltää tilikautta, jonka aikana rikkominen tapahtui. Siitä seuraa loogisesti, että kukin valuutta, jossa kunkin yrityksen liikevaihto lasketaan, muutetaan ecuiksi pääsääntöisesti niiden vaihtokurssien perusteella, jotka olivat voimassa sitä tilikautta edeltäneenä tilikautena, jona rikkominen tapahtui.

Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tätä kysymystä koskeva arviointi on yhteisön oikeussääntöjen mukainen ja siis lainmukainen, joten kaikki vastaväitteet ovat perusteettomia.

III Ratkaisu

113. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

1) hylkää komission valituksen kokonaisuudessaan;

2) hylkää Enichem Anic SpA:n vastavalituksen kokonaisuudessaan ja

3) velvoittaa kummankin asianosaisen vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) - Vastavalitus on tehty yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 1 kohdan mukaisesti Anicin vastineessa komission valitukseen.

(2) - Asia T-6/89, Enichem Anic v. komissio, tuomio 17.12.1991 (Kok. 1991, s. II-1623).

(3) - ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta tehty päätös (Asia IV/31.149 - Polypropeeni; EYVL L 230, s. 1).

(4) - EYVL 1962, 13, s. 204.

(5) - Yhdistetyt asiat T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 ja T-104/89, BASF ym. v. komissio, tuomio 27.2.1992 (Kok. 1992, s. II-315, jäljempänä PVC-tapaus).

(6) - 15.4.1958 annetun neuvoston asetuksen N:o 1 (EYVL 1958, 17, s. 385) 3 artikla.

(7) - Komission työjärjestyksen 12 artikla.

(8) - Voidaan pohtia, onko niissä loppujen lopuksikaan yhtäkään perustetta, joka kelpaisi valituksen perusteeksi.

(9) - Kuten olen jo todennut, Anic vetoaa väitteidensä tueksi tiettyihin seikkoihin, joita ei ollut esitetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioitaviksi joko sen vuoksi, että ne olivat tapahtuneet vasta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen annettua tuomionsa, tai sen vuoksi, etteivät valittaja ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olleet saaneet niistä tietoa ennen kuin oikeudenkäynti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa oli päättynyt. Vaikka näihin seikkoihin ei voida pätevästi vedota muutoksenhakuvaiheessa, ne voivat kuitenkin olla perusteena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiota koskevalle, ETY:n tuomioistuimen perussäännön 41 artiklan ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 125-128 artiklan mukaiselle purkamishakemukselle. Koska Anic ei ole käyttänyt prosessia koskevissa määräyksissä sille annettua mahdollisuutta, se ei voi korjata laiminlyöntiään vetoamalla näihin seikkoihin muutoksenhakuvaiheessa.

(10) - Ks. esim. yhdistetyt asiat 56/64 ja 58/64, Consten ja Grundig v. komissio, tuomio 13.7.1966 (Kok. 1966, s. 429; Kok. Ep. I, s. 275).

(11) - Asia 48/69, ICI v. komissio, ns. väriainetapaus, tuomio 14.7.1972 (Kok. 1972, s. 619, 64 ja 65 kohta; Kok. Ep. II, s. 25).

(12) - Yhdistetyt asiat 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie ym. v. komissio, tuomio 16.12.1975 (Kok. 1975, s. 1663, 173-174 kohta) (ns. sokeritapaus).

(13) - Näissä tapauksissa on kyse välillisen näytön järjestelmästä, jossa samansuuntainen tai yhtenäinen käyttäytyminen saattaa olla osoitus yritysten välisestä järjestelystä, mutta jossa tämä ei sellaisenaan riitä. Komission on esitettävä "riittävän täsmällistä ja yhtäpitävää" näyttöä tai "luotettavia, täsmällisiä ja yhtäpitäviä aihetodisteita" tukeakseen sitä näkemystä, että yritysten samansuuntainen tai yhtenäinen käyttäytyminen aiheutui todellakin yhdenmukaistetusta menettelytavasta (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 29/83 ja 30/83, CRAM ja Rheinzink v. komissio, tuomio 28.3.1984, Kok. 1984, s. 1679, 20 kohta ja yhdistetyt asiat C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85-C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993, Kok. 1993, s. I-1307, 127 kohta; jäljempänä ns. sellutapaus). Toisaalta "riittää, että kantajat näyttävät toteen seikkoja, jotka valaisevat toisenlaisella tavalla komission toteen näyttämiä tosiseikkoja ja joiden perusteella voidaan näin ollen korvata riidanalaisessa päätöksessä oikeaksi katsottu tosiseikkoja koskeva selitys toisella selityksellä (em. asia CRAM ja Rheinzink, tuomion 16 kohta). Ks. myös asia C-53/92 P, Hilti v. komissio, tuomio 2.3.1994 (Kok. 1994, s. I-667, 33-38 kohta).

(14) - Konkreettisena osoituksena tästä on julkisasiamies Gandin toteamus hänen asiassa 41/69, ACF Chemiefarma v. komissio, tuomio 15.7.1970 (Kok. 1970, s. 661) antamassaan ratkaisuehdotuksessa: "vallitsevan käsityksen mukaan - - yhdenmukaistettu menettelytapa - - edellyttää, että yhteistoiminta konkretisoituu siten, että on näytettävä toteen sekä asianomaisten yritysten tosiasiallinen menettely että toisaalta yhteys näiden toimenpiteiden ja ennalta tehdyn suunnitelman välillä" (Kok. 1970, s. 718). Julkisasiamies Mayras on esittänyt oleellisilta osiltaan samankaltaisen näkemyksen ns. väriainetapauksessa (mainittu edellä alaviitteessä 11) antamassaan ratkaisuehdotuksessa, jonka mukaan " - - edellytetään myös yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteeseen olennaisesti kuuluvan objektiivisen tekijän olemassaoloa; se on yhdenmukaistettuun menettelytapaan osallistuvien yritysten yhteinen tosiasiallinen käyttäytyminen. Se on ensimmäinen periaatteellinen ero verrattuna sopimuksen käsitteeseen, sillä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sopimus kuuluu 85 artiklan soveltamisalaan, kunhan sen olemassaolo on näytetty toteen ja sen tarkoituksena oli haitata kilpailua yhteismarkkinoilla, ilman että on tarpeen tutkia, onko sopimus todellisuudessa vaikuttanut kilpailuun. Yhdenmukaistettu menettelytapa ei sitä vastoin mielestäni voi olla käsitteellisellä tasollakaan täysin erillään todellisista vaikutuksista, joita sillä on yhteismarkkinoiden kilpailuoloihin" (Kok. 1972 s. 675 ja 676).

(15) - Asiassa Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio antamassaan ratkaisuehdotuksessa (ks. edellä alaviite 13) julkisasiamies Darmon omaksui aikaisemmasta täysin poikkeavan näkemyksen arvioidessaan, että " - - jos hyväksytään käsitys, jonka mukaan yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteeseen kuuluu tosiasiallinen samanlainen käyttäytyminen, päädytään erityisen suppeaan perustamissopimuksen tulkintaan, mikä on 85 artiklan 1 kohdan tarkoituksen vastaista" (Kok. 1993, s. I-1307, 185 kohta).

(16) - Ks. julkisasiamies Darmonin ratkaisuehdotus edellä alaviitteessä 13 mainitussa ns. sellutapauksessa (Kok. 1993, s. I-1307, 187 kohta).

(17) - Julkisasiamiehen tehtäviä hoitanut tuomari Vesterdorf, joka esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ratkaisuehdotukset kaikissa polypropeenitapauksissa (Kok. 1991, s. II-869), esitti erilaisen näkemyksen edellä esitetyistä kysymyksistä. Hänen näkemyksensä mukaan yhdenmukaistettujen menettelytapojen osalta rikkominen tapahtuu ajallisesti yritysten välisen järjestelyn jälkeen ja tarkemmin sanoen silloin, kun yhteisjärjestelyyn osallistunut yritys toimii markkinoilla. Yhteisjärjestely määrittää välttämättä kaiken toiminnan ja vaikuttaa tästä syystä kilpailuun. Sen vuoksi ei ole tarpeen tietää, onko markkinoilla ilmenevällä menettelyllä konkreettinen sisältö eli yhteisjärjestelyn kohteena ollut sisältö tai onko toiminnalla ollut seurauksia (s. II-941 ja II-942). Perustamissopimuksen 85 artiklan päämäärä on näin ollen yhdistettävä kyseisen määräyksen sanamuodon "itsestään selvään" tulkintaan, jonka mukaan "menettelytavan" käsite tarkoittaa toimintaa markkinoilla.

Kuten käsittääkseni olen tehnyt selväksi, en pidä tätä perustelua ratkaisevana. On lisäksi huomattava, että nyt käsiteltävässä asiassa annetussa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa ei ole nimenomaisesti omaksuttu Vesterdorfin näkemystä. On tosin totta, että tuomion 201 kohta saattaisi merkitä jotain tällaista: "Kantaja ei ole siis ainoastaan pyrkinyt poistamaan ennakolta kilpailijoittensa tuleviin toimenpiteisiin liittyvää epävarmuutta, vaan sen on täytynyt välttämättä suoraan tai välillisesti ottaa huomioon näissä kokouksissa saadut tiedot päättäessään politiikasta, jota se aikoi noudattaa markkinoilla. Samoin sen kilpailijoiden on täytynyt välttämättä suoraan tai välillisesti ottaa huomioon ne tiedot, jotka kantaja niille paljasti toimenpiteistä, joihin se itse aikoi ryhtyä markkinoilla, päättäessään politiikasta, jota ne aikoivat noudattaa markkinoilla". Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kuitenkaan tässä kohdassa pidä toimintaa markkinoilla yhdenmukaistetun menettelytavan osatekijänä; se pyrkii vain määrittelemään täsmällisesti kilpailusääntöjen vastaisen hengen, joka polypropeenin tuottajien kokouksilla oli. Tekijöitä, jotka jokainen tuottaja välttämättä ottaa huomioon toimiessaan markkinoilla, on todellisuudessa pidettävä sen itsenäisyyden menetyksen osoituksena, ja itsenäisyyden menettäminen kuuluu sellaisenaan 85 artiklan kiellon soveltamisalaan. Oli miten oli, käytännön ero näiden kahden näkemyksen välillä tulee esiin periaatteessa vain ääritapauksissa, joissa yhteisjärjestelyyn ei liity mitään toimintaa markkinoilla, mikä ei ole tilanne nyt käsiteltävässä asiassa.

(18) - Jos lainattaisiin rikosoikeuden käsitteitä, "yhdenmukaistettua menettelytapaa" olisi pidettävä sekä teko- että seurausrikoksena.

(19) - En käsittele tässä tarkemmin sitä, olisiko kyseinen lainvastainen yhteistoiminta luokiteltava "yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi" vai "sopimukseksi". Kuten esitän yksityiskohtaisemmin jäljempänä, tietyissä tapauksissa, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, näiden kahden oikeudellisen käsitteen erottaminen toisistaan on toissijaista.

(20) - Ks. edellä alaviite 12.

(21) - Ks. edellä alaviitteessä 13 mainittu asiassa Ahlström Osakeyhtiö ym. annettu tuomio.

(22) - Tämän näkemyksen esitti julkisasiamies Darmon ns. sellutapauksessa (mainittu edellä alaviitteessä 13) antamassaan ratkaisuehdotuksessa (173 ja 174 kohta). Samanlainen päätelmä voidaan nähtävästi tehdä ns. väriainetapauksessa (mainittu edellä alaviitteessä 11) annetusta tuomiosta, jossa viitataan siihen, että "poistetaan ennakolta kaikki epävarmuus siitä, miten kukin menettelee kyseisen toimenpiteen olennaisten tekijöiden osalta" (118 kohta).

(23) - Nyt käsiteltävän asian tosiseikkojen osalta kysymys on seuraava: onko ICI:n erään työntekijän käsin kirjoittama 28.10.1982 päivätty viesti, jossa todetaan, että siinä ilmaistaan myyntimääriä koskevat Anicin pyrkimykset ja sen ehdotukset muille tuottajille annettavien kiintiöiden osalta (ks. valituksenalaisen tuomion 175 kohta), riittävä peruste sille, että päätellään Anicin osallistuneen rikkomiseen heinäkuun ja lokakuun 1983 välisenä aikana?

Tämä valitusperuste ei koske ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittamaa tosiseikkojen arviointia, kuten komissio väittää, vaan sitä, ovatko todetut tosiseikat riittäviä, jotta voitaisiin tehdä oikeudellinen päätelmä, että Anic on osallistunut yhdenmukaistettuun menettelytapaan viiteajanjaksona. Näin ollen kyseinen valitusperuste koskee yhteyttä, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut näiden tosiseikkojen ja "yhdenmukaistetun menettelytavan" käsitteen välille, ja siihen voidaan pätevästi vedota muutoksenhakuvaiheessa.

Tämän valitusperusteen hyväksyttävyyden arviointi riippuu kuitenkin vastauksesta, joka annetaan tässä tutkittavaan kysymykseen, koska kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin myöntää (valituksenalaisen tuomion 176 kohdassa), ICI:n käsin kirjoitettu viesti on oikeastaan ainoa todiste, jolla voitaisiin osoittaa, että Anic oli tavalla tai toisella osallistunut tietyn ajan polypropeenin tuottajien toimintaan. Ottaen huomioon sen seikan, ettei Anic ollut osallistunut komission tutkimusten kohteina olleiden muiden tuottajien kokouksiin, kyseisenä ajanjaksona ei siis ollut ollut vastavuoroista tietojenvaihtoa, vaan Anicin yksipuolinen aloite, joka perustui sen omiin laskelmiin ja joka liittyi sen poistumiseen polypropeenimarkkinoilta (ks. valituksenalaisen tuomion 176 kohta). Jos vastaavasti hyväksyttäisiin, että vastavuoroinen tietojenvaihto on edellytys yhdenmukaistetun menettelytavan objektiiviselle olemassaololle, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio saatettaisiin joutua tältä osin kumoamaan.

(24) - Yksipuoliset peräkkäiset tiedonannot täyttävät tietenkin lopulta vastavuoroisuuden edellytyksen, kuten julkisasiamies Darmon näyttää myöntävän asiassa Ahlström Osakeyhtiö ym. (mainittu edellä alaviitteessä 13) antamassaan ratkaisuehdotuksessa, jossa hän viittaa Yhdysvaltojen korkeimman oikeuden ns. Containers-tapauksessa antamaan tuomioon, joka on samansisältöinen (ks. Darmonin edellä mainitun ratkaisuehdotuksen alaviite 81). Tässä yhteydessä tutkitaan kuitenkin sitä, onko kyseessä yhdenmukaistettu menettelytapa, kun ainoastaan yhden yrityksen osalta kyetään näyttämään toteen ratkaisevien tietojen paljastaminen eikä missään tapauksessa kaikkien yritysten osalta.

(25) - Ks. julkisasiamies Darmonin ratkaisuehdotus (mainittu edellä alaviitteessä 13, 170 kohta). Darmon viittaa tältä osin määritelmään, joka Ison-Britannian oikeudessa on annettu käsitteelle "arrangement" asiassa British Basic Slag Ltd's Application (1962) 3 All. E. R. 247.

(26) - Ks. sanamuoto asiassa Ahlström Osakeyhtiö ym. (mainittu edellä alaviitteessä 13) annetun tuomion 64 kohdassa: "Aloittaessaan tällaisen markkinakäyttäytymisen yrityksellä ei tosiasiallisesti ole mitään takeita siitä, miten muut tähän reagoivat".

(27) - Ensimmäinen välttämätön tekijä sille, että yritys on osallistunut 85 artiklassa tarkoitettuun yhdenmukaistettuun menettelytapaan (tai sopimukseen), on rikkomiseen osallistumista tarkoittava aineellinen toimenpide, ja rikkomisella tarkoitetaan nyt käsiteltävässä asiassa osallistumista lainvastaisiin yritysten välisiin järjestelyihin. Sitäkin suuremmalla syyllä niissä tapauksissa, joissa tietoja annetaan yksipuolisesti, on osoitettava, että tietojen vastaanottaja hyväksyi tai suvaitsi tällaisen tietojen antamisen, sillä muussa tapauksessa sitä ei voida saattaa siitä minkäänlaiseen vastuuseen.

(28) - Myös siinä tapauksessa, että yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaolo edellyttää välttämättä sitä, että kyseiset yritykset toimivat myöhemmin markkinoilla, ainoa todellisuudessa muuttuva tekijä on se hetki, jolloin rikkominen tapahtuu, eikä rikkomiseen kuuluva vapaan kilpailun vastainen sisältö. Osapuolten tahtojen yhtymisellä, joka ilmenee päätöksenä toimia tietyllä tavalla ja jonka on oltava olemassa, jotta sopimusta voidaan pitää toteennäytettynä, on hyvin vähän merkitystä nyt käsiteltävässä asiassa.

(29) - Tässä ei ole merkityksellistä, onko kyseiset menettelytavat määritelty oikein "samaksi rikkomiseksi" (ks. jäljempänä 61 kohta ja sitä seuraavat kohdat) vai ei, vaan se, onko sallittua määritellä ne kumulatiivisesti "sopimukseksi ja yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi", ja millä edellytyksillä näin voidaan tehdä.

(30) - Ero sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan välillä on käytännössä merkityksellinen jaettaessa todistustaakkaa niissä tilanteissa, joissa yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaolo on todettu, koska yritysten todettiin toimivan markkinoilla samansuuntaisesti. Ks. tältä osin edellä alaviitteissä 10-12 mainittu oikeuskäytäntö.

(31) - Anic korostaa, että myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli käsitellyt tätä seikkaa, ja viittaa tämän osalta valituksenalaisen tuomion 112 ja 113 kohtaan.

(32) - Ks. tältä osin arviointi, jonka esitin edellä 22 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa.

(33) - Ks. julkisasiamies Sir Gordin Slynnin ratkaisuehdotus yhdistetyissä asioissa 100/80-103/80, Musique Diffusion française ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983 (Kok. 1983, s. 1825). Ks. myös Yhdysvaltain oikeuskäytäntöä asiassa Hunt v. Mobil Oil Corp. (Supreme Court 1977) 465 F Supp. 195, 231.

(34) - Ks. 22 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

(35) - Tämä valitusperuste koskee lähinnä "yhden rikkomisen" ja "kollektiivisen vastuun" käsitteiden sisältöä ja rajaamista, ja näin ollen se liittyy pikemminkin kysymykseen siitä, sovelsiko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oikein perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa, kuin tuomion ristiriitaisuuksien toteamiseen. Tämän vuoksi Anic ei tässä vaiheessa vaadi valituksenalaisen tuomion kumoamista sen perustelujen ristiriitaisuuden vuoksi vaan tyytyy vaatimaan kumoamista vain niiden ajallisten rajoitusten osalta, jotka koskevat sen osallistumista rikkomiseen.

(36) - Ks. neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta.

(37) - Sitä vastoin tapauksissa, joita kutsumme virheellisesti tavanomaisiksi kilpailusääntöjen rikkomisiksi (siinä mielessä, että ne ovat olleet yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä arvioitavina), ei ole tältä osin ollut mitään ongelmaa vastuun määräytymisen osalta. "Osallistuminen" erilliseen rikkomiseen on ollut siihen liittyvän vastuun syntymisen perustana.

(38) - Huolimatta asetuksen N:o 17 sisällöstä sakon määrääminen on kuitenkin rikosoikeuden ulkopuolinen seuraamus.

(39) - Pyrkimys tehdä rikosoikeuden ulkopuolisten seuraamusten oikeudellinen analyysi vastaavien rikosoikeudellisten seuraamusten näkökulmasta perustuu mielestäni oikeampaan ja demokraattisempaan näkemykseen kansalaisen ja valtion sekä yksityisen oikeusalamaisen ja julkisen vallan välisestä suhteesta. Lisäksi näyttää siltä, että tämä suuntaus on ollut vallitseva viime vuosina kansallisissa oikeusjärjestyksissä, ja sitä on sovellettu myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen viimeaikaisissa tuomioissa (ks. esim. asia Oztürk, tuomio 21.2.1984). Huolimatta asetuksen N:o 17 14 artiklan 4 kohdan sanamuodosta voitaisiin myös väittää vakuuttavasti, että sakot, joita voidaan määrätä kilpailusääntöjen rikkomisesta, ovat erityisesti tarkoituksensa ja merkityksensä vuoksi pakkotoimenpiteen luonteisia. Tämän vuoksi yksilöllisen vastuun periaatteen soveltamista olisi pidettävä itsestään selvänä.

(40) - Ks. edellä 22 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

(41) - Kuten olen esittänyt, tietyn yhtiön "osallistuminen" kyseiseen lainvastaiseen käyttäytymiseen perustuu siihen, että se on osallistunut yritysten väliseen järjestelyyn, jonka tarkoitus on vapaan kilpailun vastainen. Sellainen on "toimi", joka nyt käsiteltävässä asiassa vastaa 85 artiklassa määriteltyjä objektiivisia edellytyksiä, ja näin ollen se on seikka, josta on esitettävä riittävää näyttöä lainvastaisen toiminnan jokaisen osatekijän osalta.

(42) - Ks. jatketun rikoksen käsitteestä Stephani, G., Levasseur G. ja Bouloc B., Droit pénal général, 15. painos, Dalloz, Paris, 1994, s. 188 ja sitä seuraavat sivut. On huomautettava, että vaikka jatkettu rikos muistuttaa "jatkuvaa rikosta" monin tavoin (vanhentumisen alkaminen ja keskeytyminen, syytteiden yhtyminen, rangaistuksen ykseys), sitä ei kuitenkaan voida sekoittaa viimeksi mainittuun. Kyseessä on välimuoto tiettynä hetkenä tapahtuvan rikkomisen ja jatkuvan rikkomisen välillä. On tarkalleen sanoen kysymys toistetuista tiettyyn hetkeen sidotuista rikkomisista, joihin sisältyy jatkuvuuden ja ykseyden osatekijöitä. Tästä syystä "jatketun rikoksen" käsite on oikeudellisesti täsmällisempi kuin "yhden rikkomisen" käsite. Nyt käsiteltävässä asiassa näitä kahta käsitettä on pidettävä synonyymeinä.

(43) - Tukeakseen tosiseikoin näkemystä tämän vastuun syntymisestä edellä mainitulla tavalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii, ovatko kukin yritys erikseen ja Anic nyt käsiteltävän asian osalta osallistuneet kyseisen käyttäytymisen kaikkiin osatoimenpiteisiin ja miten pitkän aikaa ne ovat niihin osallistuneet.

(44) - Ks. tämän valitusperusteen osalta edellä 37 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

(45) - Edellyttäen tietenkin, että näytetään toteen sen osallistuminen, jollei kokouksiin, niin ainakin yritysten väliseen järjestelyyn.

(46) - Kyseessä on asiassa T-11/89, Shell v. komissio, 10.3.1992 annettu tuomio (Kok. 1992, s. II-757), joka kuuluu myös ns. polypropeenitapauksiin.

(47) - Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perustellusti totesi, hypoteettinen tilanne, jossa yritys on lakannut olemasta olemassa sekä oikeudellisena että taloudellisena yksikkönä tai jossa rikkomiseen on syyllistynyt konserniin kuuluva yritys, ei ole merkityksellinen nyt käsiteltävän asian kannalta.

(48) - Asia C-137/95, SPO ym. v. komissio, määräys 25.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1611, 54 kohta). Ks. myös asia 45/69, Boehringer Mannheim v. komissio, tuomio 15.7.1970 (Kok. 1970, s. 769); yhdistetyt asiat 100/80-103/80, Musique Diffusion Française ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983 (Kok. 1983, s. 1825, 120 kohta) ja yhdistetyt asiat 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 ja 110/82, IAZ ym. v. komissio, tuomio 8.11.1983 (Kok. 1983, s. 3369, 52 kohta).

(49) - Ks. edellä 87-89 kohta.