YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

6 päivänä maaliskuuta 1996

Asia T-141/95

Kirsten Scheibeck

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Palkkaus — Kansalliset lisät — Päällekkäisyyden estävän säännön soveltamisen lopettaminen — Palautuksen saamista koskevan oikeuden laajuus”

Täydellinen teksti ranskankielelläTäydellinen teksti kaikilla kielillä: Yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeustapauskokoelma.Osa II II-315

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan, että Euroopan parlamentin 1.12.1994 tekemä päätös, joka on tehty sen päätöksen johdosta, jolla lakattiin soveltamasta Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohtaa tiettyihin Tanskan lainsäädännössä säädettyihin lisiin, ja jossa kieltäydyttiin palauttamasta kantajalle hänen palkastaan tämän säännöksen mukaisesti 1.11.1987-30.4.1993 vähennettyjä määriä, kumotaan.

Lopputulos:

Kumoaminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja, joka oli otettu Euroopan parlamentin palvelukseen 1.11.1987, ilmoitti Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 67 artiklan 2 kohdan mukaisesti kansallisen lainsäädännön perusteella saamansa lisät. Tämän saman säännöksen perusteella parlamentti vähensi kyseiset lisät kantajan palvelukseen ottamispäivästä alkaen niistä perhelisistä, jotka kantaja sai henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan perusteella.

Kantaja haki 17.3.1994päivätyllä kirjeellään ”aiheettomasti” vähennettyjen määrien palauttamista sillä perusteella, että ”henkilöstösäännöistä ja henkilöstöhallinnosta vastaava yksikkö” oli tehnyt päätöksen henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan soveltamisen lakkauttamisesta tiettyihin lisiin.

Toimivaltaisen yksikön kahden tilimuistion perusteella lisien vähentäminen lopetettiin 1.3.1994 ja 1.3.-31.5.1994 vielä vähennetyt määrät palautettiin sekä toisaalta palautettiin määrät, jotka oli vähennetty 1.5.1993-28.2.1994.

Koska kantaja ei saanut vastausta 24.8.1994 henkilöstöjaoston päällikölle osoittamaansa kirjeeseen, jossa kantaja vaati 1.11.17 alkaen aiheettomasti vähennettyjen määrien palauttamista, hän toisti vaatimuksensa 18.11.1994 päivätyssä kirjeessään rajoittaen jo saatujen palautusten vuoksi vaatimuksensa koskemaan 1.11.1987-30.4.1993 vähennettyjä määriä.

Saatuaan 1.12.1994 päivätyllä kirjeellä tiedon siitä, että ”käytännön muutoksen takia” henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdassa säädettyä päällekkäisyyden estävää sääntöä ei enää sovellettu ja että ”1.11.1987 - 30.4.1993 vähennettyjä määriä ei ole syytä palauttaa, koska uusi käytäntö otettiin käyttöön 1.5.1993 alkaen”, kantaja teki tähän kirjeeseen sisältyvästä päätöksestä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen.

Kanteen tutkittavaksi ottaminen

On tarkasteltava, onko kantaja voinut saada tiedon parlamentin päätöksestä olla palauttamatta hänelle määriä, jotka on vähennetty henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan perusteella hänen palkastaan 1.11.1987-30.4.1993, mikä päätös on henkilöstösääntöjen 90 artildan 2 kohdassa tarkoitettu kantajalle vastainen toimenpide, ennen kuin parlamentti ilmoitti päätöksestä hänelle 1.12.1994 päivätyllä kirjeellä. Kyse on siis siitä, onko tämä kirje luokiteltava vahvistavaksi toimenpiteeksi vai ei (24 kohta).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa ensin, että kantaja on vaatinut kaikkien niiden määrien palauttamista, jotka on henkilöstösääntöjen 67 artildan 2 kohdan perusteella vähennetty hänen palkastaan siitä lähtien, kun hän mli parlamentin palvelukseen, ja että kantajalle on itse asiassa palautettu osa näistä vähennetyistä määristä. Päinvastoin kuin parlamentti väittää, tätä osittaista palauttamista ei kuitenkaan voida kohtuudella tulkita parlamentin päätökseksi kieltäytyä palauttamasta saman säännöksen perusteella vähennettyjen määrien palauttamatta jäänyttä osaa. Tämä toteamus pätee myös osittaiseen palautukseen, mikä tapahtui sen seurauksena, että henkilöstösääntöjen 67 artildan 2 kohdan soveltaminen kyseisiin kansallisiin lisiin päätettiin lakkauttaa, mikä ei mitenkään vastaa päätöstä kieltäytyä palauttamasta saman säännöksen perusteella emien tämän päätöksen tekemistä vähennettyjä määriä (25-27 kohta).

Se seikka, että kantaja oli tietoinen tilimuistioista, ei mitenkään saata kyseenalaiseksi edellä esitettyjä toteamuksia. Itse asiassa näistä muistioista ei ilmene mitään sellaista objektiivista seikkaa, jonka perusteella parlamentin voitaisiin tulkita mahdollisesti kieltäytyneen palauttamasta kantajalle hänen palkastaan 1.11.1987-30.4.1993 vähennettyjä määriä (28 kohta).

Edellä esitetyn perusteella parlamentin 1.12.1994 päivättyyn kirjeeseen sisältyvää päätöstä on pidettävä henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna virkamiehelle vastaisena toimenpiteenä eikä vahvistavana toimenpiteenä (29 kohta).

Pääasia

Perustelujen puuttumista koskeva kanneperuste

Päätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tarkoituksena on, että yhteisöjen tuomioistuin voi valvoa valituksenalaisen päätöksen lainmukaisuutta ja että henkilölle, jota päätös koskee, selviää riittävästi seikkoja, jotta hän voi tietää, onko päätös asianmukainen tai onko siinä sellainen virhe, jonka perusteella sen lainmukaisuus voidaan riitauttaa (33 kohta).

Viittaukset: asia T-508/93, Mancini v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-761, 36 kohta).

1.12.1994 päivätyn kirjeen sanamuodosta ilmenee, että parlamentti perusti päätöksensä ”hallinnollisen käytännön muutoksen” käsitteeseen, jolla ei ole takautuvaa vaikutusta, rajoittaakseen henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan perusteella vähennettyjen määrien palauttamisen koskemaan vain sen päivämäärän jälkeen vähennettyjä määriä, josta lähtien ”uusi käytäntö otettiin käyttöön”. Tästä seuraa, että riidanalaisesta päätöksestä ilmenee riittävästi seikkoja, jotta asianosainen voi riitauttaa päätöksen asianmukaisuuden, kuten hän muuten on tehnytkin, ja jotta yhteisöjen tuomioistuin voi harjoittaa valvontaa tältä osin. Perustelujen puuttumista koskeva kanneperuste on näin ollen hylättävä (34 ja 35 kohta).

Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan ja henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan yhdessä luettujen säännösten rikkomista koskeva kanneperuste

Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohtaa on tulkittava niin, että toimielinten tehtävänä on määritellä, ovatko virkamiehen tai toimenhaltijan henkilöstösäännöissä säädetyn velvollisuuden mukaisesti ilmoittamat lisät samanlaatuisia lisiä kuin henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 1, 2 ja 3 artiklan perusteella saadut lisät. Tästä seuraa, että se seikka, että virkamies ilmoittaa lisät tämän säännöksen mukaisesti, ei mitenkään vapauta kyseistä toimielintä tutkimasta mahdollisimman pikaisesti, ovatko nämä lisät ”muualta saatuja samanluontoisia lisiä”, jotta se voisi soveltaa kyseistä päällekkäisyyden estävää sääntöä (38 ja 39 kohta).

Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan perusteella toimielimet voivat toisaalta päättää kyseisessä kohdassa säädetyn, päällekkäisyyden estävän säännön soveltamisen lakkauttamisesta vain kahdessa tapauksessa. Näin voidaan päättää ensinnäkin silloin, kun muualta maksettujen lisien laatu objektiivisesti muuttuu, mikä on tietysti seurausta sen kansallisen lainsäädännön muuttamisesta, jonka perusteella niitä maksetaan. Toiseksi, täyttäessään sille tämän saman säännöksen perusteella kuuluvaa velvollisuutta toimielin voi todeta, ettei se ole luokitellut asianomaisen henkilön ilmoittamia kansallisia lisiä yhtenäisesti sovellettavien objektiivisten arviointiperusteiden mukaisesti oikein ja että se näin ollen on aiheettomasti vähentänyt kyseiset lisät. Tässä tapauksessa henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan soveltamisen lopettamista koskeva pakollinen päätös tulee voimaan ajankohdasta, jona ensimmäinen aiheeton vähennys tehtiin (40 kohta).

Näissä olosuhteissa on todettava, että päätettyään tässä tapauksessa lopettaa henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan soveltamisen kyseisiin kansallisiin lisiin sillä perusteella, etteivät nämä lisät ole samanlaatuisia kuin henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 2 artiklan mukaiset lisät, parlamentti on virheellisesti kieltäytynyt palauttamasta kantajalle niitä määriä, jotka parlamentti oli vähentänyt kantajan palkasta henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan perusteella 1.11.1987-30.4.1993(41 kohta).

Katkaisu:

Euroopan parlamentin 1.12.1994 tekemä päätös, jolla parlamentti on kieltäytynyt palauttamasta kantajalle hänen palkastaan Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdan perusteella 1.11.1987-30.4.1993 vähennettyjä määriä, kumotaan.

Asia T-141/95

Kirsten Scheibeck

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Palkkaus — Kansalliset lisät — Päällekkäisyyden estävän säännön soveltamisen lopettaminen — Palautuksen saamista koskevan oikeuden laajuus Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto)”

6 päivänä maaliskuuta 1996 antama tuomio II-157

Tuomion tiivistelmä

Henkilöstö – Virkamiehelle vastainen päätös – Perusteluvelvollisuus – Perusteluvelvollisuuden tavoite (Henkilöstösääntöjen 25 artikla) Henkilöstö – Palkkaus – Perhelisät – Kansalliset lisät – Päällekkäisyyden estävä sääntö – Päällekkäisyyden vuoksi tehtyjen vähennysten keskeyttäminen – Edellytykset – Aiheettomat vähennykset – Palautuksen saamista koskeva oikeus ja sen laajuus (Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohta ja liitteessä VII oleva 2 artikla)