Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 11.7.2013 – Luca

(asia C-430/12)

”Työjärjestyksen 99 artikla — Sosiaaliturva — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Asetus (ETY) N:o 1408/71 — 22 artikla — Sairausvakuutus — Toisessa jäsenvaltiossa saatu sairaalahoito — Ennakkolupa — Vakuutetulle korvattava määrä”

1. Ennakkoratkaisukysymykset — Tutkittavaksi ottaminen — Velvollisuus esittää unionin tuomioistuimelle riittävästi tietoja asiaan liittyvistä tosiseikoista ja lainsäädännöstä (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 kohta) (ks. 17–19 kohta)

2. Sosiaaliturva — Siirtotyöntekijät — Sairausvakuutus — Luontoissuoritukset toisessa jäsenvaltiossa — Asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohta — Luvan perusteeton epääminen — Velvollisuus korvata sairaalahoidon kustannukset vakuutetun jäsenvaltion järjestelmän mukaan — Korvausmäärä, joka määritetään sen valtion lainsäädännön mukaan, jossa palvelut suoritetaan — Mahdollisuus täydentävään korvaukseen tilanteessa, jossa korvattavien määrien välillä on eroja — Korvattava kattomäärä, joka sairausvakuutusjärjestelmästä taataan silloin, kun luvan epääminen on perusteltua (SEUT 56 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohta) (ks. 26–29 ja 34 kohta sekä määräysosa)

3. Sosiaaliturva — Siirtotyöntekijät — Sairausvakuutus — Luontoissuoritukset toisessa jäsenvaltiossa — Kansallista lainsäädäntöä, jossa vailla pienintäkään poikkeusmahdollisuutta edellytetään ennakkolupaa, jotta ulkomailla sairaanhoidosta aiheutuneet kustannukset voidaan korvata kokonaisuudessaan, ei voida hyväksyä (SEUT 56 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 2 kohdan toinen alakohta) (ks. 21–25, 30 ja 34 kohta sekä määräysosa)

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Curtea de Apel Bacău – SEUT 56 artiklan ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2), sellaisena kuin se on muutettuna, 22 artiklan tulkinta – Kansallinen lainsäädäntö, jossa edellytetään ennakkolupaa, jotta ulkomailla sairaanhoidosta aiheutuneet kustannukset voidaan korvata kokonaisuudessaan – Toisessa jäsenvaltiossa aiheutuneista kustannuksista korvattavan määrän määrittäminen sairausvakuutuksen antaneessa jäsenvaltiossa käytettävien perusteiden mukaan silloin, kun ennakkolupaa ei ole

Ratkaisu

EY 49 artiklaa ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 17.6.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 592/2008, 22 artiklaa on tulkittava siten, ettei niiden kanssa ole lähtökohtaisesti ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa edellytetään ennakkolupaa, jotta toisessa jäsenvaltiossa saadun sairaalahoidon kustannukset voidaan korvata kokonaisuudessaan. Näissä samoissa artikloissa estetään sitä vastoin tällainen lainsäädäntö, kun sitä tulkitaan siten, että siinä suljetaan pois kaikissa tapauksissa se, että toimivaltainen elin voi korvata kokonaisuudessaan tällaisen ilman ennakkolupaa saadun hoidon kustannukset.

Kun vakuutetun maksamien, toisessa jäsenvaltiossa saadusta sairaalahoidosta aiheutuneiden kustannusten korvaamisen epääminen vain ennakkoluvan puuttumisen vuoksi ei ole perusteltua, koska asiaan liittyy erityisiä olosuhteita, on toimivaltaisen viranomaisen korvattava vakuutetulle tästä hoidosta aiheutuneet kustannukset tämän jäsenvaltion lainsäädännössä vahvistettuun enimmäismäärään asti. Jos täten määritelty summa on alhaisempi kuin summa, joka olisi seurannut asuinjäsenvaltiossa voimassa olevan lainsäädännön soveltamisesta siinä tapauksessa, että sairaalassaolo olisi tapahtunut siellä, toimivaltaisen viranomaisen on lisäksi maksettava täydentävä korvaus, joka vastaa suuruudeltaan näiden kahden summan välistä erotusta, todellisten kustannusten rajoissa.

Kun tällainen epäävä päätös on perusteltu, vakuutettu voi vaatia EY 49 artiklan nojalla sairaalahoidosta aiheutuneiden kustannusten korvaamista, mutta vain siihen määrään asti, joka korvataan sairausvakuutusjärjestelmästä, johon vakuutettu kuuluu.

Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 11.7.2013 – Luca

(asia C-430/12)

”Työjärjestyksen 99 artikla — Sosiaaliturva — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Asetus (ETY) N:o 1408/71 — 22 artikla — Sairausvakuutus — Toisessa jäsenvaltiossa saatu sairaalahoito — Ennakkolupa — Vakuutetulle korvattava määrä”

1. Ennakkoratkaisukysymykset — Tutkittavaksi ottaminen — Velvollisuus esittää unionin tuomioistuimelle riittävästi tietoja asiaan liittyvistä tosiseikoista ja lainsäädännöstä (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 kohta) (ks. 17–19 kohta)

2. Sosiaaliturva — Siirtotyöntekijät — Sairausvakuutus — Luontoissuoritukset toisessa jäsenvaltiossa — Asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohta — Luvan perusteeton epääminen — Velvollisuus korvata sairaalahoidon kustannukset vakuutetun jäsenvaltion järjestelmän mukaan — Korvausmäärä, joka määritetään sen valtion lainsäädännön mukaan, jossa palvelut suoritetaan — Mahdollisuus täydentävään korvaukseen tilanteessa, jossa korvattavien määrien välillä on eroja — Korvattava kattomäärä, joka sairausvakuutusjärjestelmästä taataan silloin, kun luvan epääminen on perusteltua (SEUT 56 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohta) (ks. 26–29 ja 34 kohta sekä määräysosa)

3. Sosiaaliturva — Siirtotyöntekijät — Sairausvakuutus — Luontoissuoritukset toisessa jäsenvaltiossa — Kansallista lainsäädäntöä, jossa vailla pienintäkään poikkeusmahdollisuutta edellytetään ennakkolupaa, jotta ulkomailla sairaanhoidosta aiheutuneet kustannukset voidaan korvata kokonaisuudessaan, ei voida hyväksyä (SEUT 56 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 2 kohdan toinen alakohta) (ks. 21–25, 30 ja 34 kohta sekä määräysosa)

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Curtea de Apel Bacău – SEUT 56 artiklan ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2), sellaisena kuin se on muutettuna, 22 artiklan tulkinta – Kansallinen lainsäädäntö, jossa edellytetään ennakkolupaa, jotta ulkomailla sairaanhoidosta aiheutuneet kustannukset voidaan korvata kokonaisuudessaan – Toisessa jäsenvaltiossa aiheutuneista kustannuksista korvattavan määrän määrittäminen sairausvakuutuksen antaneessa jäsenvaltiossa käytettävien perusteiden mukaan silloin, kun ennakkolupaa ei ole

Ratkaisu

EY 49 artiklaa ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 17.6.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 592/2008, 22 artiklaa on tulkittava siten, ettei niiden kanssa ole lähtökohtaisesti ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa edellytetään ennakkolupaa, jotta toisessa jäsenvaltiossa saadun sairaalahoidon kustannukset voidaan korvata kokonaisuudessaan. Näissä samoissa artikloissa estetään sitä vastoin tällainen lainsäädäntö, kun sitä tulkitaan siten, että siinä suljetaan pois kaikissa tapauksissa se, että toimivaltainen elin voi korvata kokonaisuudessaan tällaisen ilman ennakkolupaa saadun hoidon kustannukset.

Kun vakuutetun maksamien, toisessa jäsenvaltiossa saadusta sairaalahoidosta aiheutuneiden kustannusten korvaamisen epääminen vain ennakkoluvan puuttumisen vuoksi ei ole perusteltua, koska asiaan liittyy erityisiä olosuhteita, on toimivaltaisen viranomaisen korvattava vakuutetulle tästä hoidosta aiheutuneet kustannukset tämän jäsenvaltion lainsäädännössä vahvistettuun enimmäismäärään asti. Jos täten määritelty summa on alhaisempi kuin summa, joka olisi seurannut asuinjäsenvaltiossa voimassa olevan lainsäädännön soveltamisesta siinä tapauksessa, että sairaalassaolo olisi tapahtunut siellä, toimivaltaisen viranomaisen on lisäksi maksettava täydentävä korvaus, joka vastaa suuruudeltaan näiden kahden summan välistä erotusta, todellisten kustannusten rajoissa.

Kun tällainen epäävä päätös on perusteltu, vakuutettu voi vaatia EY 49 artiklan nojalla sairaalahoidosta aiheutuneiden kustannusten korvaamista, mutta vain siihen määrään asti, joka korvataan sairausvakuutusjärjestelmästä, johon vakuutettu kuuluu.