JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

NICHOLAS EMILIOU

22 päivänä kesäkuuta 2022 ( 1 )

Asia C-259/21

Euroopan parlamentti

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

Yhteinen kalastuspolitiikka – Kumoamiskanne – Neuvoston asetuksen (EU) 2021/92 15–17 ja 20 artikla sekä 59 artiklan toinen kohta – SEUT 43 artiklan 3 kohdan soveltamisala – Neuvoston toimivalta – Neuvoston toimivallan väitetty väärinkäyttö – Asetuksen (EU) 2019/1241 10 artiklan 4 kohdassa ja 15 artiklassa ja asetuksen (EU) 2019/472 9 artiklassa vahvistettu teknisten toimenpiteiden hyväksymismenettely – Komission toimivalta määrittää kyseiset tekniset toimenpiteet delegoiduissa säädöksissä – Vilpittömän yhteistyön periaate

I Johdanto

1. Yleisesti ottaen nyt käsiteltävä asia koskee unionin toimielinten välistä erimielisyyttä siitä, mikä rooli Euroopan unionin neuvostolla pitäisi olla tiettyjen teknisten toimenpiteiden hyväksymisessä kalastusalalla.

2. Ennen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen voimaantuloa neuvostolla oli tärkein asema kaikkien yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) näkökohtien päättämisessä. Näin ei kuitenkaan ole enää. SEUT 43 artiklan 2 kohdan mukaan yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovelletaan tavallista lainsäätämisjärjestystä, ja neuvoston yksipuolinen päätöksentekovalta säilyy ainoastaan SEUT 43 artiklan 3 kohdassa määrätyissä rajoissa. Kyseisen määräyksen mukaan se voi hyväksyä toimenpiteitä, jotka liittyvät muun muassa ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen”.

3. Nyt käsiteltävällä kanteella Euroopan parlamentti vaatii, että neuvoston viimeksi mainitun määräyksen nojalla antaman asetuksen (EU) 2021/92 ( 2 ) tietyt tekniset toimenpiteet kumotaan. Nämä toimenpiteet sisältyvät mainitun asetuksen 15, 16, 17 ja 20 artiklaan sekä 59 artiklan toiseen kohtaan (jäljempänä riidanalaiset säännökset).

4. Parlamentti väittää lähinnä, että neuvosto on ylittänyt toimivaltansa rajat antaessaan nämä säännökset. Se katsoo, että nämä ovat ristiriidassa kahden asetuksen – nimittäin asetuksen (EU) 2019/472 ( 3 ) ja asetuksen (EU) 2019/1241 ( 4 ) (jäljempänä yhdessä perusasetukset) – kanssa, jotka neuvosto ja parlamentti antoivat SEUT 43 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Parlamentti katsoo, että näissä kahdessa asetuksessa rajoitettiin SEUT 43 artiklan 3 kohdan mukaista neuvoston päätöksentekovaltaa, koska niissä nimenomaisesti annettiin komissiolle valta määrittää tekniset toimenpiteet, jotka vastaavat riidanalaisissa säännöksissä vahvistettuja toimenpiteitä, SEUT 290 artiklan 1 kohdan ( 5 ) nojalla annetuissa delegoiduissa säädöksissä.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A EUT-sopimuksen merkitykselliset määräykset

5. SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätään seuraavaa: ”2. Euroopan parlamentti ja neuvosto säätävät tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan 40 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta yhteisestä maatalouden markkinajärjestelystä sekä muista yhteisen maatalous- ja kalastuspolitiikan tavoitteiden toteuttamisessa tarvittavista säännöksistä. 3. Neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta hintojen, maksujen, tukien ja määrällisten rajoitusten vahvistamiseen sekä kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet.”

B Perusasetukset

1. Asetus 2019/472

6. Asetuksen 2019/472 9 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Siirretään komissiolle valta antaa tämän asetuksen 18 artiklan ja asetuksen (EU) N:o 1380/2013 ( 6 ) 18 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla täydennetään tätä asetusta seuraavien teknisten toimenpiteiden osalta: a) pyydysten ominaisuuksien eritelmät ja pyydysten käyttöä koskevat säännöt valikoivuuden varmistamiseksi tai parantamiseksi, tahattomien saaliiden vähentämiseksi tai ekosysteemiin kohdistuvien kielteisten vaikutusten minimoimiseksi; b) pyydysten muutosten tai lisälaitteiden eritelmät valikoivuuden varmistamiseksi tai parantamiseksi, tahattomien saaliiden vähentämiseksi tai ekosysteemiin kohdistuvien kielteisten vaikutusten minimoimiseksi; c) tiettyjen pyydysten käytön ja kalastustoiminnan rajoittaminen tai kieltäminen tietyillä alueilla tai tiettyinä aikoina kutevien kalojen, säilyttämisen vähimmäisviitekokoa pienempien kalojen tai muiden kalalajien kuin kohdelajien suojelemiseksi taikka ekosysteemiin kohdistuvien kielteisten vaikutusten minimoimiseksi; ja d) säilyttämisen vähimmäisviitekokojen vahvistaminen kaikkien tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien kantojen osalta nuorten meren eliöiden suojelun varmistamiseksi.”

2. Asetus 2019/1241

7. Asetuksen 2019/1241 10 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 29 artiklan mukaisesti liitteessä I esitetyn luettelon muuttamiseksi, jos parhaiden saatavilla olevien tieteellisten lausuntojen mukaan luettelon muuttaminen on tarpeen.”

8. Saman asetuksen 15 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jotta voidaan ottaa huomioon asiaan kuuluvan kalastustoiminnan alueelliset erityispiirteet, siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä tämän asetuksen 29 artiklan ja asetuksen (EU) N:o 1380/2013 18 artiklan mukaisesti tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa liitteissä [V–XIII] esitettyjen teknisten toimenpiteiden muuttamiseksi, täydentämiseksi, kumoamiseksi tai niistä poikkeamiseksi, mukaan lukien pantaessa täytäntöön purkamisvelvoitetta asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 5 ja 6 kohdan yhteydessä. Komissio antaa nämä delegoidut säädökset asetuksen (EU) N:o 1380/2013 18 artiklan mukaisesti toimitetun yhteisen suosituksen perusteella ja tämän asetuksen III luvun asiaankuuluvien artikloiden mukaisesti.”

9. Saman asetuksen 29 artiklan 6 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Edellä olevan 2 artiklan 2 kohdan, 8 artiklan 3 kohdan, 10 artiklan 4 kohdan, 12 artiklan 2 kohdan, 15 artiklan 2 kohdan, 23 artiklan 1 ja 5 kohdan, 27 artiklan 7 kohdan ja 31 artiklan 4 kohdan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne eivät vastusta säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella.”

10. Asetuksen 2019/1241 liite VI sisältää luoteisiin vesiin sovellettavat tekniset toimenpiteet. ( 7 )

C Asetus 2021/92 (jäljempänä kyseessä oleva asetus)

11. Kyseessä olevan asetuksen 15 artiklassa, jonka otsikko on ”Turskaan ja valkoturskaan sovellettavat tekniset toimenpiteet Kelttienmerellä”, säädetään useista erityisesti silmäkokoja koskevista toimenpiteistä. Näitä toimenpiteitä sovelletaan Kelttienmerellä pohjatrooleilla ja nuoteilla kalastaviin unionin aluksiin.

12. Mainitun asetuksen 16 artiklassa, jonka otsikko on ”Tekniset toimenpiteet Irlanninmerellä”, säädetään pyydysvaihtoehtoja koskevista velvoitteista, jotka koskevat unionin kalastusaluksia, jotka harjoittavat pohjatrooli- tai nuottakalastusta Irlanninmerellä.

13. Saman asetuksen 17 artiklassa, jonka otsikko on ”Tekniset toimenpiteet Skotlannin länsipuolella”", säädetään myös erityisesti silmäkokoja koskevista toimenpiteistä. Niitä sovelletaan unionin kalastusaluksiin, jotka harjoittavat keisarihummerin (Nephrops norvegicus) pohjatrooli- tai nuottakalastusta Skotlannin länsipuolella.

14. Kyseessä olevan asetuksen 20 artiklassa, jonka otsikko on ”Kielletyt lajit”, kielletään unionin kalastusaluksia pyytämästä, pitämästä aluksella, jälleenlaivaamasta tai purkamasta tiettyjä lajeja tietyillä ICESin ( 8 ) alueilla ja suuralueilla sijaitsevilla silloisilla unionin vesillä. Siinä todetaan myös, että lueteltuja lajeja ei saa vahingoittaa, jos niitä saadaan sattumalta saaliiksi, ja yksilöt on päästettävä heti takaisin mereen.

15. Kyseisen asetuksen 59 artiklassa, jonka otsikkona on ”Siirtymäsäännös”, säädetään seuraavaa: ”Edellä olevien 11, 19, 20, 27, 33, 34, 41, 42, 43, 48, 50 ja 57 artiklan soveltamista jatketaan soveltuvin osin vuonna 2022, kunnes asetus kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 tulee voimaan. Edellä olevia 15, 16 ja 17 artiklaa sovelletaan siihen päivään asti, jona aletaan soveltaa asetuksen [2019/1241] 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti annettua delegoitua säädöstä, jolla muutetaan mainitun asetuksen liitettä VI ottamalla käyttöön vastaavia teknisiä toimenpiteitä luoteisilla vesialueilla.”

III Asian tausta

16. Komissio ehdotti 27.10.2020 asetusta unionin vesillä ja unionin kalastusaluksiin tietyillä unionin ulkopuolisilla vesillä sovellettavien tiettyjen kalakantojen ja kalakantaryhmien kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2021 (jäljempänä komission ehdotus).

17. Komissio päivitti tätä ehdotusta 14.12.2020 hyväksymällä useita säännöksiä, jotka ovat identtisiä riidanalaisten säännösten kanssa. Kyseiset säännösluonnokset sisällytettiin ensin epäviralliseen asiakirjaan (nk. non-paper) ja julkaistiin sittemmin komission verkkosivuilla.

18. Neuvosto antoi kyseessä olevan asetuksen 28.1.2021 SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla. Se julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 29.1.2021. Se tuli voimaan sen julkaisemista seuraavana päivänä.

19. Parlamentti nosti 23.4.2021 unionin tuomioistuimen kirjaamoon toimitetulla kannekirjelmällä SEUT 263 artiklan toisen kohdan nojalla nyt käsiteltävän kanteen, jossa se vaatii riidanalaisten säännösten kumoamista.

IV Kanteen nostamisen jälkeiset tosiseikat

20. Komissio antoi 23.8.2021 komission delegoidun asetuksen (EU) 2021/2324 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/1241 muuttamisesta siltä osin kuin kyse tiettyjen pohjakalakantojen ja pelagisten kantojen kalastuksia koskevista teknisistä toimenpiteistä Kelttienmerellä, Irlanninmerellä ja Skotlannin länsipuolella (jäljempänä delegoitu asetus). ( 9 ) Kyseinen asetus annettiin asetuksen 2019/1241 (toinen kahdesta perusasetuksesta) 10 artiklan 4 kohdan ja 15 artiklan 2 kohdan nojalla.

21. Delegoidun asetuksen 2021/2324 johdanto-osan kuudennen perustelukappaleen mukaan on selvää, että tämän asetuksen tarkoituksena on ”sisällyttää yhteen säädökseen” tekniset toimenpiteet, jotka vastaavat asetuksen 2021/92 15–17 artiklassa vahvistettuja toimenpiteitä, sekä tietyt muut toimenpiteet.

22. Lisäksi neuvosto antoi 27.1.2022 uuden asetuksen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 (jäljempänä asetus kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022). ( 10 ) Tämä asetus tuli voimaan 1.2.2022 eli sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä. ( 11 )

V Menettely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset

23. Parlamentti vaatii, että unionin tuomioistuin – kumoaa riidanalaiset säännökset ja – velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

24. Neuvosto vaatii, että unionin tuomioistuin – hylkää kanteen perusteettomana ja pysyttää riidanalaisten säännösten vaikutukset siihen asti, kunnes uudet säännökset, jotka korvaavat nämä säännökset, on annettu ja – velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

25. Unionin tuomioistuimen presidentin 19.8.2021 tekemällä päätöksellä komissio hyväksyttiin asiassa väliintulijaksi tukemaan neuvoston vaatimuksia.

VI Kanne

26. ”Teknisellä toimenpiteellä” tarkoitetaan kalastusalalla ”toimenpidettä, jolla säädellään saaliiden lajikoostumusta ja kokojakaumaa sekä kalastustoiminnan vuoksi ekosysteemien eri osiin kohdistuvia vaikutuksia määräämällä pyydysten käytön ja rakenteen osalta ehtoja ja rajoittamalla pääsyä kalastusalueille”. ( 12 ) Euroopan parlamentin ja neuvoston mukaan tekniset toimenpiteet ovat yhteisen kalastuspolitiikan täytäntöönpanon ”tukivälineitä”. ( 13 ) Ilman niitä kalavarojen säilyttämistä ja kalastustoiminnan suhteellisen vakauden säilyttämistä koskevia tavoitteita, jotka ovat tärkeässä asemassa koko unionin lainsäädännössä tällä alalla, ( 14 ) ei voida saavuttaa.

27. Tällaisista toimenpiteistä voivat teoriassa päättää i) sekä neuvosto että parlamentti SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla, ii) komissio SEUT 290 artiklan 1 kohdan nojalla edellyttäen, että SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla annetulla lainsäädännöllä siirretään komissiolle valta tehdä niin, tai iii) neuvosto yksin SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla. ( 15 ) Nyt käsiteltävässä asiassa on kyse näiden päätöksentekovaltuuksien keskinäisestä suhteesta ja rajoista.

28. Kuten edellä 2 kohdassa selitin, SEUT 43 artiklan 3 kohdassa annetaan neuvostolle oikeus hyväksyä ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen” liittyvät toimenpiteet. Kyseessä oleva asetus annettiin tämän määräyksen nojalla. ( 16 ) Sen tarkoituksena on vahvistaa ja jakaa jäsenvaltioiden kesken tiettyjen kalakantojen ja kalakantaryhmien yhteiset suurimmat sallitut saaliit (total allowable catches, TACit) ja kiintiöt vuodeksi 2021.

29. TACien ja kiintiöiden määrittämistä koskevien sääntöjen lisäksi tämän asetuksen 15–17 artikla sisältävät eräitä teknisiä toimenpiteitä, joita sovelletaan tiettyihin unionin aluksiin (jotka käyttävät pohjatrooleja tai nuottaa) silloisten unionin vesien tietyillä alueilla (Kelttienmerellä, Irlanninmerellä ja Skotlannin länsipuolella). Näiden säännösten tarkoituksena on lähinnä vähentää tiettyjen lajien sivusaaliita asettamalla pyydyksiä (erityisesti silmäkokoja) koskevia teknisiä velvoitteita. ( 17 ) Lisäksi kyseessä olevan asetuksen 20 artiklassa on luettelo lajeista, joiden kalastus on nimenomaisesti kielletty. Parlamentti vaatii unionin tuomioistuimessa, että kyseiset neljä säännöstä sekä kyseessä olevan asetuksen 59 artiklan toinen kohta, jolla rajoitetaan asetuksen 15, 16 ja 17 artiklan ajallista soveltamisalaa, on kumottava.

30. Parlamentti väittää, että neuvoston toimivaltaa hyväksyä näitä teknisiä toimenpiteitä SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla on nimenomaisesti rajoitettu kolmella perusasetusten säännöksellä eli asetuksen 2019/1241 10 artiklan 4 kohdalla ja 15 artiklan 2 kohdalla sekä asetuksen 2019/472 9 artiklalla. Näiden säännösten mukaan komissio voi määrittää kyseiset tekniset toimenpiteet delegoiduissa säädöksissä. ( 18 ) Parlamentti katsoo, että neuvosto ei näin ollen voinut toimia SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla ja antaa riidanalaisia säännöksiä, koska vain komissio saattoi asianmukaisesti päättää kyseisistä toimenpiteistä. ( 19 )

31. Parlamentti katsoo erityisesti, että antaessa an yksipuolisesti riidanalaiset säännökset neuvosto noudatti päätöksentekomenettelyä, jolla loukattiin parlamentin institutionaalisia oikeuksia ja jossa ei kunnioitettu parlamentin oikeutta vastustaa niihin sisältyviä teknisiä toimenpiteitä.

32. Tältä osin muistutan, että sekä parlamentilla että neuvostolla on asetuksen 2019/1241 29 artiklan 3 kohdan nojalla valta milloin tahansa peruuttaa kyseisen asetuksen 10 artiklan 4 kohdassa ja 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sääädösvallan siirto. Niillä on myös mahdollisuus vastustaa näiden säännösten perusteella annettuja delegoituja säädöksiä kahden kuukauden kuluessa siitä, kun ne on annettu niille tiedoksi. ( 20 ) Sama koskee komission asetuksen 2019/472 9 artiklan nojalla antamia delegoituja säädöksiä. ( 21 )

33. Sitä vastoin, jos neuvosto on antanut säädöksen SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla (kuten kyseessä olevan asetuksen), parlamentti ei voi vastustaa sen sisältöä. Tällaisen säädöksen antaminen kuuluu yksin neuvostolle.

34. Näin ollen nyt käsiteltävässä asiassa on kyse ennen kaikkea siitä, miten parlamentin, neuvoston ja komission tehtävät jakautuvat riidanalaisiin säännöksiin sisältyvien teknisten toimenpiteiden hyväksymisessä. Jos unionin tuomioistuin kumoaa nämä säännökset (kuten parlamentti vaatii), tämä vahvistaisi parlamentin oikeuden valvoa niihin sisältyvien teknisten toimenpiteiden hyväksymistä joko vastustamalla niitä tai peruuttamalla komission vallan antaa tällaisia delegoituja säädöksiä tulevaisuudessa. Kanteen hylkääminen johtaisi sitä vastoin siihen, että neuvosto voisi SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla pätevästi päättää tällaisista asioista yksipuolisesti.

35. Asianosaiset ovat eri mieltä siitä, onko kanne menettänyt tarkoituksensa sen jälkeen, kun komissio 23.8.2021 antoi delegoidun asetuksen 23.8.2021. ( 22 ) Käsittelen ensin tätä kysymystä ja sitä, miten asetus kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 vaikuttaa nyt käsiteltävään kanteeseen (A). Tarkastelen tämän jälkeen kahta kanneperustetta, jotka parlamentti esitti kanteessaan, ja selitän, miksi katson, että nämä kanneperusteet ovat perusteettomia (B).

A Delegoidun asetuksen 2021/2324 ja kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 annetun asetuksen vaikutus lausunnon antamisen tarpeeseen

1. Delegoitu asetus 2021/2324

36. Minulle on selvää, että delegoidun asetuksen 2021/2324 voimaantulon jälkeen kyseessä olevan asetuksen 15–17 artiklaa ei enää sovelleta. Kuten olen jo edellä 21 kohdassa todennut, delegoidun asetuksen tarkoituksena on ”sisällyttää yhteen säädökseen” tekniset toimenpiteet, jotka vastaavat kyseessä olevan asetuksen 15–17 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä, sekä tietyt muut toimenpiteet. Lisäksi viimeksi mainitun asetuksen 59 artiklan toisessa kohdassa todetaan yksiselitteisesti, että näitä säännöksiä on tarkoitus soveltaa vain ”siihen päivään asti, jona aletaan soveltaa [asetuksen 2019/1241] 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti annettua delegoitua säädöstä”.

37. Delegoitu asetus 2021/2324 annettiin juuri tämän säännöksen nojalla 23.8.2021, ja se tuli voimaan 30.12.2021. ( 23 ) Kumpikaan tämän kanteen asianosaisista ei kiistä sitä, että tähän asetukseen sisältyvät toimenpiteet vastaavat kyseessä olevan asetuksen 15–17 artiklassa tarkoitettuja toimenpiteitä ja että ne ovat näin ollen tosiasiallisesti ”korvanneet” kyseiset säännökset. Ne eivät myöskään kiistä sitä, että delegoidun asetuksen 2021/2324 antaminen ei vaikuta kyseessä olevan asetuksen 20 artiklaan, koska tätä säännöstä ei mainita kyseessä olevan asetuksen 59 artiklan toisessa kohdassa eikä delegoidussa asetuksessa.

38. Tämän kehityksen valossa asianosaiset ovat eri mieltä siitä, onko nyt käsiteltävä kanne menettänyt tarkoituksensa siltä osin kuin parlamentti vaatii kyseessä olevan asetuksen 15–17 artiklan ja 59 artiklan toisen kohdan kumoamista. ( 24 )

39. Yhtäältä parlamentti katsoo, että huolimatta siitä, että komissio on antanut delegoidun asetuksen 2021/2324, unionin tuomioistuimen on edelleen ratkaistava kyseisten säännösten pätevyys. Se väittää lähinnä, että vaikka kyseisen delegoidun asetuksen tietyt säännökset heijastavat kyseessä olevan asetuksen 15–17 artiklan sisältöä, nämä säännökset ovat edelleen olemassa lainsäädännössä ja että ne on kumottava oikeusvarmuuden vuoksi. Se väittää näin ollen, että sen kanne ei ole menettänyt tarkoitustaan.

40. Toisaalta neuvosto toteaa, että delegoidun asetuksen 2021/2324 antamisen jälkeen ei ole enää tarpeen lausua tästä kysymyksestä. Se katsoo, että kyseessä olevan asetuksen 59 artiklan toisen kohdan perusteella on selvää, että tämän asetuksen 15–17 artiklaa oli tarkoitus soveltaa vain siihen asti, kunnes komissio antaa delegoidun säädöksen näiden säännösten soveltamisalaan kuuluvista asioista. Neuvosto esittää lisäksi, ettei se koskaan tarkoittanut, että näillä säännöksillä olisi vaikutusta vuoden 2021 jälkeen.

41. Ensi silmäyksellä minun on myönnettävä, että ymmärrän jossain määrin neuvoston perusteluja. Jos kyseessä olevan asetuksen 15–17 artikla eivät ole enää voimassa, ei ole suinkaan selvää, että parlamentti voisi vielä ”hyötyä” jotakin siitä, että unionin tuomioistuin kumoaa nämä säännökset. Tältä osin totean, että sekä neuvosto että parlamentti vaativat unionin tuomioistuimessa, että kaikkien neljän riidanalaisen säännöksen aikaisemmat vaikutukset pysytetään. Näin ollen parlamentti ei kanteellaan edes pyri muuttamaan ”asiaintilaa”, joka johtuu siitä, että neuvosto on antanut riidanalaiset säännökset.

42. Tästä huolimatta totean, että tässä tapauksessa on ainakin kolme erityistä syytä todeta, ettei tämä kanne ole menettänyt tarkoitustaan delegoidun asetuksen 2021/2324 antamisen jälkeen.

43. Ensinnäkin parlamentti on nostanut nyt käsiteltävän kanteen neuvostoa vastaan SEUT 263 artiklan toisen kohdan perusteella. Tässä yhteydessä muistutan, ettei parlamentin tarvitse osoittaa, että sillä on oikeussuojainstressi ( 25 ), jotta se voi nostaa kanteen muun muassa neuvoston päätösten tai toimien kumoamiseksi. ( 26 ) Tässä määräyksessä parlamentille annetaan oikeus riitauttaa kumoamiskanteella neuvoston asetuksen lainmukaisuus ilman, että tämän oikeuden käyttäminen edellyttäisi oikeussuojaintressin toteennäyttämistä. ( 27 )

44. Toiseksi unionin tuomioistuin on jo päätynyt ottamaan tutkittavaksi kanteita, joissa vaaditaan kumottavaksi riidanalainen toimi, joka oli jo pantu täytäntöön tai jota ei enää sovellettu kanteen nostamishetkellä. ( 28 ) Katson, että samaa voidaan sitä suuremmalla syyllä sanoa sellaisen kumoamiskanteen osalta, joka koskee toimea, joka (kuten kyseessä olevan asetuksen 15–17 artikla) oli vielä kanteen nostamishetkellä voimassa mutta jonka voimassaolo päättyi unionin tuomioistuimessa käydyn menettelyn aikana. Tällaisista olosuhteista ei automaattisesti seuraa, että kanne menettää tarkoituksensa sinä hetkenä, jona riidanalaisten säännösten tai välineen voimassaolo päättyy.

45. Mielestäni on näet merkitystä vain sillä, voiko toimen kumoamisella sinänsä olla oikeudellisia seurauksia.

46. Tältä osin haluan korostaa, että, kuten jo edellä 31 kohdassa totesin, parlamentti väittää, että se, että neuvosto antoi yksipuolisesti riidanalaiset säännökset, on vienyt parlamentilta oikeuden tutkia ja tarvittaessa vastustaa niihin sisältyviä teknisiä toimenpiteitä. Se väittää, että jos tällaiset toimenpiteet olisi sisällytetty yhteen tai useampaan delegoituun säädökseen, jotka komissio olisi antanut asetuksen 2019/1241 10 artiklan 4 kohdan ja 15 artiklan 2 kohdan sekä asetuksen 2019/472 9 artiklan nojalla eikä neuvosto SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla, sillä olisi ollut mahdollisuus vaikuttaa jotenkin niiden sisältöön.

47. Ymmärtääkseni parlamentin pyrkii toimillaan varmistamaan, että neuvosto pidättäytyy tulevaisuudessa käyttämästä SEUT 43 artiklan 3 kohdasta johdettua päätöksentekovaltaa tilanteissa, joissa tällaisen toimivallan käyttö on päällekkäistä tiettyjen komissiolle siirretyn delegoidun toimivallan ja sellaisen menettelyn kanssa, joista on säädetty tällaisessa johdetussa oikeudessa (tässä tapauksessa asetuksen 2019/1241 10 artiklan 4 kohdassa ja 15 artiklan 2 kohdassa sekä asetuksen 2019/472 9 artiklassa). Parlamentti pyrkii tämän kanteen nostamisella pääasiassa siihen, että unionin tuomioistuin antaisi tuomion, jolla estetään neuvostoa hyväksymästä SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla riidanalaisissa säännöksissä tarkoitettuja toimenpiteitä vastaavia teknisiä toimenpiteitä tulevaisuudessa.

48. Tästä seuraa, että vaikka riidanalaiset säännökset eivät enää ole voimassa eikä niillä enää ole oikeusvaikutuksia, niiden kumoamisella voi sinänsä olla oikeudellisia seurauksia, erityisesti estämällä neuvostoa toistamasta moitittua lainsäädäntökäytäntöä. ( 29 ) Tämän vuoksi katson, että tämä kanne ei ole menettänyt tarkoitustaan delegoidun asetuksen 2021/2324 antamisen johdosta.

49. Tätä kantaani tukee unionin tuomioistuimen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevia kanteita koskeva oikeuskäytäntö. Tällaiset kanteet menettävät yleensä tarkoituksensa, kun kanteen kohteena olevan rikkomisen vaikutukset ovat lakanneet ennen komission perustellussa lausunnossaan asettaman määräajan päättymistä. Unionin tuomioistuin on kuitenkin todennut muutamissa asioissa, että komissiolla voi edelleen olla oikeus nostaa kanne unionin tuomioistuimessa, vaikka itse jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on päättynyt. Tällaisia tapauksia ovat tyypillisesti tapaukset, joissa on välitön vaara, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen saattaa toistua ( 30 ) tai että se on kausiluonteista, ( 31 ) joten se jäisi muutoin tuomioistuinvalvonnan ulkopuolelle.

50. Mielestäni mainittu oikeuskäytäntö voidaan rinnastaa nyt käsiteltävään asiaan, koska tässäkin tapauksessa parlamentin tarkoituksena kanteen nostamisella on estää neuvoston toimen toistuminen tulevaisuudessa. Lisäksi kyseessä olevan asetuksen on tarkoitus kattaa hyvin erityinen – tässä tapauksessa hyvin lyhyt – ajanjakso (vuosi 2021), minkä vuoksi parlamentin on vaikea nostaa kanne ajoissa ja menettely on vaikea saada päätökseen ennen kuin kyseessä olevan asetuksen voimassaolo päättyy.

51. Kolmanneksi ja käytännön kannalta katsottuna minun on lisättävä, että minusta olisi melko hämmentävää, jos kyseessä olevan asetuksen kaltainen säädös, jonka on tarkoitus olla voimassa vain vuoden (tai jopa lyhyemmän ajan), voitaisiin riitauttaa vain tämän tietyn ajanjakson aikana eikä tällaista mahdollisuutta olisi sen jälkeen, kun kyseinen ajanjakso on päättynyt. Mielestäni olisi epärealistista ja kantajien kannalta vahingollista, että unionin tuomioistuin vaatisi poikkeuksetta, että i) kantajien on nostettava kanne viimeistään vuoden kuluessa (tai mahdollisesti jopa lyhyemmässä ajassa) säädöksen antamisesta ja ii) myös menettely unionin tuomioistuimessa on toteutettava ja saatettava päätökseen kyseiseen ajankohtaan mennessä.

52. On totta, että unionin tuomioistuimella on tällaisissa tapauksissa mahdollisuus soveltaa ”nopeutettua menettelyä” (unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 133 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaisesti). Tästä ei kuitenkaan ole mitään takeita. ( 32 ) Mielestäni tämä pelkkä mahdollisuus ei siis riitä takaamaan riittävää oikeutta saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi. ( 33 )

53. Mielestäni pragmaattinen lähestymistapa, jota ehdotan unionin tuomioistuimelle, on sitäkin tarpeellisempi, kun unionin tuomioistuimen käsiteltävänä oleva riita on perustuslaillisesti merkittävä ja koskee lainsäädäntövallan jakoa unionin eri toimielinten kesken, kuten nyt käsiteltävässä asiassa. Tässä yhteydessä en ymmärrä, miksi oikeusperustan puuttumista tai säädöksen virheellistä antamista koskevaa kannetta ei pitäisi saattaa unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi pelkästään siitä syystä, että sen oikeusvaikutukset ovat ”lyhytaikaisia”. Tällainen lopputulos tekisi viime kädessä mahdottomaksi sen, että unionin tuomioistuin voisi harjoittaa tuomioistuinvalvontaansa ja tarvittaessa estää vastaavien säädösten antamisen tulevaisuudessa.

54. Näistä syistä katson, että unionin tuomioistuimen on edelleen lausuttava nyt käsiteltävästä kanteesta delegoidun asetuksen 2021/2324 antamisesta huolimatta.

2. Asetus kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022

55. Delegoidun asetuksen 2021/2324 antaminen ei ollut ainoa seikka, joka tapahtui sen jälkeen, kun parlamentti oli nostanut tämän kanteen. Kuten edellä 22 kohdassa jo totesin, neuvosto antoi 27.1.2022 asetuksen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022, ja sillä tosiasiallisesti korvattiin kyseessä oleva asetus. Tämä asetus tuli voimaan 1.1.2022. Kyseessä olevan asetuksen 59 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan ( 34 ) saman asetuksen 20 artiklan soveltaminen päättyi samana päivänä. Näin ollen, vaikka delegoidun asetuksen 2021/2324 voimaantulo lopetti kyseessä olevan asetuksen 15–17 artiklan soveltamisen, asetus kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 lopetti kyseessä olevan asetuksen 20 artiklan soveltamisen.

56. Vastauksena unionin tuomioistuimen kysymykseen, joka esitettiin työjärjestyksen 62 artiklan perusteella, parlamentti ja neuvosto selittivät, että kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 annetun asetuksen antamisella ei ole vaikutusta nyt käsiteltävään kanteeseen. Parlamentti huomauttaa, että kyseisen asetuksen 18 artiklassa toistetaan kyseessä olevan asetuksen 20 artiklaan sisältyvä luettelo kielletyistä lajeista (minkä seurauksena kyseisellä säännöksellä on edelleen oikeusvaikutuksia). Lisäksi parlamentti väittä, että huolimatta kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 annetun asetuksen antamisesta on olemassa vaara väitetyn lainvastaisuuden (sellaisten teknisten toimenpiteiden hyväksyminen neuvostossa, jotka vastaavat riidanalaisissa säännöksissä säädettyjä toimenpiteitä) toistumisesta tulevaisuudessa.

57. Neuvosto kiistää nämä väitteet. Se katsoo, että kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 annetun asetuksen antamisen johdosta nyt käsiteltävä kanne on menettänyt tarkoituksensa siltä osin kuin kyse on kyseessä olevan asetuksen 20 artiklasta. Mielestäni tämä tulos on selvä kyseessä olevan asetuksen 59 artiklan ensimmäisen kohdan perusteella.

58. Mielestäni edellisessä jaksossa esittämäni näkökohdat, jotka koskevat kyseessä olevan asetuksen 15–17 artiklaa ja 59 artiklan toista kohtaa, pätevät soveltuvin osin saman asetuksen 20 artiklaan siltä osin kuin kyse on kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 annetun asetuksen antamisen seurauksista tämän säännöksen kannalta.

59. Edellä esitetyn perusteella katson, että vaikka mikään riidanalaisista säännöksistä ei ole voimassa, on yhä tarpeen lausua nyt käsiteltävästä kanteesta.

B Asiakysymys

60. Parlamentti vetoaa kumoamiskanteensa tueksi kahteen kanneperusteeseen. Se väittää ensinnäkin, että neuvosto on käyttänyt väärin perusasetuksissa säädettyä menettelyä. Toiseksi se väittää, että neuvosto on rikkonut SEU 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua keskinäisen vilpittömän yhteistyön periaatetta. ( 35 ) Tarkastelen kutakin näistä kanneperusteista erikseen.

1. Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee perusasetuksissa säädetyn menettelyn väärinkäyttöä

a) Asianosaisten keskeiset lausumat

1) Parlamentin keskeiset lausumat

61. Parlamentin mukaan neuvoston valta hyväksyä SEUT 43 artiklan 3 kohdan mukaisesti ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen” liittyvät tekniset toimenpiteet on rajallinen, koska parlamentti ja neuvosto ovat yhdessä tai useammassa SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla annetussa säädöksessä sopineet, että komissiolla on neuvoston sijasta valta hyväksyä tällaiset toimenpiteet.

62. Nyt käsiteltävässä asiassa parlamentti katsoo, että koska asetuksen 2019/1241 10 artiklan 4 kohdassa ja 15 artiklassa sekä asetuksen 2019/472 9 artiklassa (jotka kaikki annettiin SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla) nimenomaisesti annettiin komissiolle toimivalta hyväksyä riidanalaisten säännösten kattamien teknisten toimenpiteiden kaltaisia teknisiä toimenpiteitä, neuvosto ei voinut nojautua SEUT 43 artiklan 3 kohtaan antaakseen nämä säännökset yksipuolisesti. ( 36 )

63. Parlamentti väittää, että kaikki unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä esitetyt edellytykset toimivallan väärinkäytön toteamiseksi täyttyvät nyt käsiteltävässä asiassa. Se huomauttaa, että neuvosto on nimenomaisesti myöntänyt kyseessä olevan asetuksen johdanto-osan 59 kappaleessa ja 59 artiklan toisessa kohdassa, että komission olisi pitänyt vastata tämän asetuksen 15–17 artiklassa tarkoitettujen teknisten toimenpiteiden hyväksymisestä. Neuvosto ei ole parlamentin mukaan myöskään esittänyt mitään perusteluja sille, miksi se itse (eikä komissio) on antanut riidanalaiset säännökset, esimerkiksi selittämällä, miksi se katsoi, ettei komissio voinut antaa niitä nyt käsiteltävässä asiassa.

64. Parlamentti väittää lisäksi, että jos riidanalaisiin säännöksiin sisältyvien teknisten toimenpiteiden hyväksyminen olisi ollut perusteltua pakottavien olosuhteiden vuoksi, niiden hyväksymisen asianmukainen oikeusperusta olisi ollut asetuksen N:o 1380/2013 12 ja 13 artikla. Näiden säännösten mukaan ”kiireellisiä” toimenpiteitä (joiden tarkoituksena on vastata meren elollisten luonnonvarojen säilymiseen tai meriekosysteemiin kohdistuvaan vakavaan uhkaan) voivat hyväksyä joko komissio ( 37 ) tai jäsenvaltiot ( 38 ) mutta ei neuvosto. Tällaisten kiireellisten olosuhteiden puuttuessa asetuksen 2019/472 8 artiklan 2 ja 3 kohdasta käy selvästi ilmi, että komissio voi hyväksyä korjaavia toimenpiteitä (toimenpiteitä, joilla varmistetaan, että kyseinen kanta tai toiminallinen yksikkö palautetaan määritetylle tasolle nopeasti) vain delegoiduilla säädöksillä.

65. Lopuksi parlamentti muistuttaa, että aivan kuten neuvoston toimivalta hyväksyä ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyviä” teknisiä toimenpiteitä perustuu SEUT 43 artiklan 3 kohtaan, komissiolle kuuluvat yleiset oikeudet antaa delegoituja säädöksiä perustuvat SEUT 290 artiklan 1 kohtaan ja siten myös primaarioikeuteen.

2) Neuvoston ja komission keskeiset lausumat

66. Neuvosto kiistää parlamentin lausumat. Se katsoo, että ensimmäinen kanneperuste on perusteeton, koska parlamentti on tulkinnut virheellisesti käsitettä ”menettelyn väärinkäyttö” ja ymmärtänyt riidanalaisten säännösten tavoitteen ja sisällön väärin.

67. Lisäksi se väittää, että riidanalaisten säännösten antaminen on täysin SEUT 43 artiklan 3 kohdan mukaista, koska niiden tarkoitus liittyy ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen”. Perusasetuksissa mainitut tekniset toimenpiteet sen sijaan liittyisivät erilaisiin, laajempiin tavoitteisiin kuin kyseiset säännökset.

68. Neuvosto huomauttaa, että mikään perusasetuksissa ei viittaa siihen, että asetuksen 2019/1241 10 artiklan 4 kohdassa ja 15 artiklassa sekä asetuksen 2019/472 9 artiklassa komissiolle siirretty valta olisi tarkoitettu yksinomaiseksi siinä mielessä, että se estäisi neuvostoa hyväksymästä teknisiä toimenpiteitä samankaltaisista asioista.

69. Neuvosto huomauttaa lisäksi, että kyseessä olevan asetuksen 59 artiklan toisessa kohdassa todetaan nimenomaisesti, että saman asetuksen 15–17 artikla eivät ole enää voimassa, kun komissio on antanut delegoidun säädöksen, joka kattaa samat asiat kuin kyseiset säännökset. Tämä osoittaa selvästi, ettei neuvosto aikonut ylittää toimivaltansa rajoja. Samoin kyseessä olevan asetuksen 20 artiklassa pyritään neuvoston mukaan täysin säilyttämään komission valta antaa delegoituja säädöksiä asetuksen 2019/1241 10 artiklan 2 kohdan nojalla. Tältä osin on otettava huomioon, että riidanalaiset säännökset annettiin pian Yhdistyneen kuningaskunnan Euroopan unionista eroamisen jälkeen tilanteessa, jossa ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen” vuodeksi 2021 liittyi edelleen paljon epävarmuutta ja jossa oli selvää, että komission oli vielä täydennettävä omaa ehdotustaan ennen näitä asioita koskevan delegoidun säädöksen antamista.

70. Komissio yhtyy yleisesti ottaen neuvoston näkemyksiin. Komissio korostaa, että mikään perusasetuksissa ei velvoita sitä hyväksymään teknisiä toimenpiteitä riidanalaisten säännösten soveltamisalaan kuuluvissa asioissa.

71. Komissio selittää myös, että koska aiemmat korjaavat toimenpiteet (jotka sisältyvät asetuksen 2020/123 ( 39 ) 13 artiklaan) olivat pysyneet voimassa vain 31.12.2020 saakka, oli välttämätöntä, että neuvosto hyväksyi uudet tekniset toimenpiteet vuoden 2021 alussa. ( 40 ) Komissio olisi voinut hyväksyä tällaiset uudet toimenpiteet delegoidulla säädöksellä, jos jäsenvaltioiden yhteinen suositus olisi toimitettu ajoissa. ( 41 ) Yhteistä suositusta ei kuitenkaan tosiasiassa toimitettu (lopullisessa muodossaan) komissiolle virallisesti ennen 14.12.2020. ( 42 ) Komission epävirallinen asiakirja (joka johti siihen, että neuvosto antoi riidanalaiset säännökset) ja kyseessä olevan asetuksen antaminen täyttivät tämän tyhjiön.

b) Asian tarkastelu

72. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpidettä tehtäessä harkintavaltaa on käytetty väärin, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että toimenpide on tehty yksinomaan tai ainakin olennaisilta osin muiden kuin niiden päämäärien saavuttamiseksi, joita varten kyseessä oleva toimivalta on annettu, tai perussopimuksissa asian käsittelyjärjestykseksi erityisesti määrätyn menettelyn välttämiseksi. ( 43 )

73. Nyt käsiteltävässä asiassa parlamentin ensimmäinen kanneperuste perustuu olennaisilta osin väitteeseen, jonka mukaan neuvosto on riidanalaisia säännöksiä antamalla kiertänyt perusasetuksissa säädettyä teknisten toimenpiteiden hyväksymismenettelyä, jonka mukaan toimivalta tällaisten toimenpiteiden hyväksymiseen olisi vain komissiolla.

74. Mielestäni parlamentin väitteet on kuitenkin hylättävä. Kyseinen toimielin ei osoita, että riidanalaiset säännökset olisi annettu yksinomaan tai olennaisilta muiden kuin niiden päämäärien saavuttamiseksi, joita varten SEUT 43 artiklan 3 kohdassa neuvostolle on annettu toimivalta, tai EUT-sopimuksessa asian käsittelyjärjestykseksi erityisesti määrätyn menettelyn välttämiseksi.

75. Tässä yhteydessä muistutan, että unionin tuomioistuimella on jo ollut mahdollisuus selventää SEUT 43 artiklan 3 kohdan, jossa määrätään, että neuvostolla on oikeus hyväksyä muun muassa ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen” liittyviä toimenpiteitä, ja SEUT 43 artiklan 2 kohdan soveltamisalaa. Unionin tuomioistuin on katsonut, että unionin poliittisten intressien perusteella tehdyt itsenäiset päätökset kuuluvat unionin lainsäätäjän toimivaltaan (eli SEUT 43 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan). SEUT 43 artiklan 3 kohtaa on sen sijaan sovellettava pääasiallisesti teknisiin toimenpiteisiin, joilla pannaan täytäntöön nämä poliittiset valinnat. ( 44 )

76. Julkisasiamies Wahl selitti ratkaisuehdotuksessaan parlamentti ja komissio v. neuvosto, ( 45 ) että kyseisestä oikeuskäytännöstä seuraa, että SEUT 43 artiklan 2 kohdan mukaista tavallista lainsäätämisjärjestystä olisi noudatettava laajemman toimenpidejoukon osalta, nimittäin toimenpiteiden, jotka ovat tarpeen yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden toteuttamiseksi, kun taas SEUT 43 artiklan 3 kohdan mukainen muu kuin lainsäätämisjärjestys olisi varattava tietyntyyppisille sääntelytoimenpiteille. SEUT 43 artiklan 3 kohdan mukaisten toimenpiteiden olisi siten rajoituttava toimenpiteisiin, jotka liittyvät läheisesti siihen määritelmään, kuka voi kalastaa, mitä ja missä, ja näihin kysymyksiin toiminnallisesti liittyviin edellytyksiin, ( 46 ) eivätkä kaikki tekniset toimenpiteet, jotka liittyvät jollain tavalla kalastusmahdollisuuksiin, voi kuulua niihin. Ratkaisevaa on, kuten unionin tuomioistuin vahvisti, se, edellyttääkö kyseinen toimenpide unionin lainsäätäjälle kuuluvan poliittisen valinnan tekemistä sen vuoksi, että kyse on yhteisen maatalous- ja kalastuspolitiikan tavoitteiden toteuttamisessa tarvittavasta toimenpiteestä. ( 47 )

77. Nyt käsiteltävässä asiassa minulle on selvää, että riidanalaiset säännökset liittyvät toiminnallisesti SEUT 43 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen” eivätkä unionin lainsäätäjälle kuuluvan poliittisen valinnan tekemiseen. ( 48 )

78. Kuten neuvosto ja komissio toteavat, riidanalaisten säännösten tarkoituksena on parantaa pyydysten valikoivuutta (15–17 artikla) ja tiettyjen lajien suojelua (20 artikla). Nämä säännökset annettiin vaihtoehtona sille, että TACeja vähennetään vielä enemmän kuin oli jo päätetty kyseisen vuoden osalta. Tämä vahvistetaan delegoidun asetuksen 2021/2324 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa, jossa todetaan, että riidanalaisissa säännöksissä vahvistetut toimenpiteet ”liittyivät toiminnallisesti – –kalastuksessa pyydettyjen kohdelajien TAC-tasoihin, sillä ilman näitä toimenpiteitä tällaisia TAC-tasoja olisi pitänyt alentaa, jotta sivusaaliskannat voisivat elpyä”. ( 49 )

79. Lisäksi toisin kuin neuvoston SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla tekemät muutokset, joista oli kyse tuomiossa parlamentti ja komissio v. neuvosto, ( 50 ) riidanalaisten säännösten soveltaminen on rajattu ainoastaan tiettyihin olosuhteisiin (koska niitä on tarkoitus soveltaa tietyntyyppisiin aluksiin, jotka toimivat vain tietyillä alueilla ja jotka pyytävät vain tietyntyyppisiä lajeja) ja vuodeksi kerrallaan (vuosi 2021). Niillä ei ole tarkoitus mukauttaa TACien ja pyyntiponnistusten rajoitusten vahvistamista koskevaa yleistä menetelmää aikaisempien sääntöjen soveltamisesta johtuvien puutteiden poistamiseksi eikä määritellä oikeudellista kehystä, jonka mukaan nämä TACit ja pyyntiponnistusten rajoitukset vahvistetaan. ( 51 )

80. Näin ollen katson, että riidanalaiset säännökset kuuluvat SEUT 43 artiklan 3 kohdassa neuvostolle annetun toimivallan piiriin.

81. Siirryn nyt kysymykseen siitä, voiko neuvosto asianmukaisesti käyttää tätä oikeusperustaa hyväksyäkseen riidanalaisiin säännöksiin sisältyvät tekniset toimenpiteet siitä huolimatta, että perusasetuksissa säädetään, että komissio hyväksyy kyseiset toimenpiteet, ja muistutan, että unionin tuomioistuin on todennut, että neuvosto voi käyttää SEUT 43 artiklan 3 kohtaa oikeusperustana tiettyjen toimenpiteiden hyväksymiselle yhteisen kalastuspolitiikan alalla edellyttäen, että neuvosto noudattaa toimivaltansa rajoja ja tilanteesta riippuen asiaa koskevia oikeussääntöjä, jotka on jo annettu SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla. ( 52 ) Tältä osin harkintavalta, joka neuvostolla on sen hyväksyessä toimenpiteitä SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla, määräytyy sen perusteella, miten paljon liikkumavaraa unionin lainsäätäjä on päättänyt jättää sille. Minun on näin ollen tutkittava, onko unionin lainsäätäjä tarkoittanut, että perusasetuksissa jo vahvistetuilla oikeussäännöillä rajoitetaan neuvoston SEUT 43 artiklan 3 kohdan mukaista toimivaltaa.

82. Tältä osin katson, ettei kummassakaan perusasetuksessa ole mitään sellaista, mikä viittaisi siihen, että asetuksen 2019/1241 10 artiklan 4 kohdassa ja 15 artiklassa ja asetuksen 2019/472 9 artiklassa komissiolle annetulla vallalla oli tarkoitus estää neuvostoa hyväksymästä samoja asioita koskevia teknisiä toimenpiteitä tapauksessa, jossa, kuten nyt käsiteltävässä, komissio ei ole puuttunut asiaan ja antanut itse delegoituja säädöksiä. Olen parlamentin kanssa samaa mieltä siitä, ettei neuvosto voi riistää komissiolta toimivaltaa, joka sille on annettu näissä säännöksissä, sillä muutoin kyseiset säännökset menettäisivät tarkoituksensa ja neuvosto jättäisi noudattamatta näissä säännöksissä vahvistettua kehystä. Minusta on kuitenkin selvää, että neuvosto ei tehnyt näin, kun se antoi riidanalaiset säännökset.

83. Kyseessä olevan asetuksen 59 artiklan toisesta kohdasta käy nimittäin selvästi ilmi, että 15–17 artiklan soveltaminen oli tarkoitus lopettaa heti, kun komissio antaa yhden tai useamman delegoidun säädöksen samoista teknisistä toimenpiteistä. Neuvoston ja komission tavoin katson näin ollen, että riidanalaiset säännökset oli tarkoitettu luonteeltaan väliaikaisiksi ja että neuvosto ei puuttunut komission toimivaltaan antaa delegoituja säädöksiä vaan pikemminkin pyrki nimenomaisesti säilyttämään sen.

84. Itse asiassa tämä komission toimivalta on tunnustettu paitsi kyseessä olevan asetuksen 59 artiklan toisessa kohdassa myös sen johdanto-osan 59 kappaleessa, jossa todetaan, että tekniset toimenpiteet, joista komissio päättää asetuksen 2019/1241 perusteella, ovat ”kattavampia ja niitä sovelletaan vakaammalta pohjalta” kuin riidanalaisiin säännöksiin sisältyviä teknisiä toimenpiteitä.

85. Minulla ei näin ollen ole vaikeuksia todeta, että neuvosto noudatti paitsi SEUT 43 artiklan 3 kohdan mukaisen toimivaltansa rajoja myös asiaa koskevia oikeussääntöjä, jotka oli jo annettu SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla.

86. Tätä päätelmää ei mitenkään kumoa edellä 63 kohdassa esitetty parlamentin väite, jonka mukaan riidanalaiset säännökset olisi pitänyt hyväksyä joko”kiireellisinä” toimenpiteinä, joiden tarkoituksena on vastata meren elollisten luonnonvarojen säilymiseen kohdistuvaan vakavaan uhkaan, tai, jos tällaisia pakottavia olosuhteita ei ole, komission olisi pitänyt hyväksyä ne delegoiduilla säädöksillä, koska asetuksen 2019/472 8 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään vain näistä kahdesta vaihtoehdosta.

87. Olen parlamentin kanssa samaa mieltä siitä, että kiistanalaiset säännökset eivät ole ”kiireellisiä toimenpiteitä”, joiden tarkoituksena on vastata merten elollisten luonnonvarojen säilymiseen kohdistuvaan vakavaan uhkaan. Näin ollen ja sikäli kuin sillä on merkitystä, katson, että on olemassa erityisiä olosuhteita, jotka selittävät, miksi neuvosto puuttui asiaan ja antoi riidanalaiset säännökset väliaikaiseksi ajanjaksoksi, jonka aikana komissio ei ollut vielä käyttänyt asetuksen 2019/472 8 artiklan 2 ja 3 kohdassa nimenomaisesti tarjottua toista vaihtoehtoa ja antanut näiden säännösten nojalla yhtä tai useampaa delegoitua säädöstä.

88. Kuten komissio selitti, aikaisemmat korjaavat toimenpiteet (asetuksen 2020/123 13 artiklaan sisältyvät toimenpiteet) olivat pysyneet voimassa vain 31.12.2020 asti, ja koska keskityttiin siihen, että Euroopan unioni ja Yhdistynyt kuningaskunta pääsisivät brexitin jälkeen sopimukseen yhdenmukaistetuista toiminnallisesti toisiinsa liittyvistä teknisistä toimenpiteistä, yhteistä suositusta ei esitetty riittävän ajoissa, jotta komissio olisi voinut antaa delegoidun säädöksen vuoden 2021 alussa. Tämä vahvistetaan delegoidun asetuksen 2021/2324 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa, jossa todetaan, että vaikka Belgia, Espanja, Ranska, Irlanti ja Alankomaat toimittivat ensimmäisen yhteisen suosituksen toukokuussa 2020, ne toimittivat tarkistetun yhteisen suosituksen vasta 14.12.2020.

89. Tässä yhteydessä on selvää, että neuvoston antamat riidanalaiset säännökset täyttivät tyhjiön, joka muuten olisi jatkunut osan vuotta ellei jopa koko vuoden 2021.

90. Edellä esitetyn perusteella mikään ei viittaa siihen, että neuvosto olisi riidanalaisia säännöksiä antaessaan ylittänyt toimivaltansa tai käyttänyt sitä väärin.

91. Koska mikään parlamentin ensimmäisen kanneperusteen tueksi esittämistä väitteistä ei ole menestynyt, tämä kanneperuste on hylättävä.

2. Toinen kanneperuste, joka koskee vilpittömän yhteistyön periaatteen loukkaamista

a) Asianosaisten keskeiset lausumat

92. Parlamentti väittää, että neuvosto on rikkonut vilpittömän yhteistyön periaatetta, koska se ei ole noudattanut perusasetuksissa säädettyä menettelyä.

93. Parlamentti toteaa, että SEU 13 artiklan 2 kohdan mukaan, sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, tämä periaate edellyttää, että kukin toimielin käyttää toimivaltaansa ottaen asianmukaisesti huomioon muiden toimielinten toimivallan. Se muistuttaa myös, että SEUT 295 artiklan nojalla tehdyllä toimielinten välisellä sopimuksella paremmasta lainsäädännöstä ( 53 ) on sitovia vaikutuksia parlamenttiin, neuvostoon ja komissioon. Kyseisen sopimuksen 25 kohdassa edellytetään, että nämä kolme toimielintä vaihtavat näkemyksiä, ”jos oikeusperustaa aiotaan muuttaa siten, että tavallisen lainsäätämisjärjestyksen sijasta on noudatettava erityistä lainsäätämisjärjestystä tai muuta kuin lainsäätämisjärjestystä”. Kyseisen sopimuksen liitteessä ( 54 ) olevassa 2 kohdassa toimielimet velvoitetaan tekemään yhteistyötä koko menettelyn ajan, jotta siirretyn säädösvallan käyttö olisi sujuvaa ja parlamentti voisi tehokkaasti valvoa sitä. Nyt käsiteltävässä asiassa parlamentti katsoo, että neuvosto on tosiasiallisesti riistänyt siltä toimivallan suorittaa tällaista valvontaa.

94. Parlamentin mukaan neuvoston olisi pitänyt kuulla parlamenttia aikomuksestaan antaa riidanalaiset säännökset SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla ja perusasetusten vastaisesti.

95. Neuvosto, jota komissio tukee, kiistää nämä väitteet. Se viittaa ensimmäisen kanneperusteen osalta esittämiinsä perusteluihin. Sen mielestä menettelyn väärinkäytön puuttumisesta (ensimmäisen kanneperusteen osalta) seuraa, ettei vilpittömän yhteistyön periaatetta ole rikottu nyt käsiteltävässä asiassa.

96. Neuvosto lisää, että paremmasta lainsäädännöstä tehdyllä toimielinten välisellä sopimuksella ei ole merkitystä tässä asiassa. Se väittää, että kyseessä oleva asetus annettiin saman oikeusperustan nojalla kuin mitä komissio ehdotti komission ehdotuksessa ja että näin ollen neuvoston toimet eivät merkinneet kyseisen sopimuksen 25 kohdassa tarkoitettua oikeusperustan muuttamista.

b) Asian tarkastelu

97. SEU 13 artiklan 2 kohdan mukaan toimielimet tekevät keskenään vilpitöntä yhteistyötä. Tätä vilpitöntä yhteistyötä tehtäessä on kuitenkin toimittava kullekin toimielimelle perussopimuksissa annetun toimivallan rajoissa. SEU 13 artiklan 2 kohdassa määrätyllä velvollisuudella ei siis muuteta kyseistä toimivaltaa. ( 55 )

98. Siitä, onko neuvosto rikkonut vilpittömän yhteistyön periaatetta antaessaan riidanalaiset säännökset, totean, että tämän kanneperusteen osalta parlamentti käyttää samankaltaisia argumentteja kuin ensimmäisen kanneperusteen osalta.

99. Edellisestä jaksosta seuraa, että neuvoston kanneperuste pitäisi hylätä sillä perusteella, että neuvosto ei ole nyt käsiteltävässä asiassa käyttänyt väärin toimivaltaansa. Näin ollen ja ottaen huomioon, että parlamentin kahden kanneperusteensa tueksi esittämät väitteet liittyvät läheisesti toisiinsa, olen neuvoston ja komission kanssa samaa mieltä siitä, ettei vilpittömän yhteistyön periaatetta ole loukattu nyt käsiteltävässä asiassa. Mielestäni toinen kanneperuste on siis hylättävä perusteettomana.

100. Parlamentin argumentit, jotka koskevat toimielinten välistä sopimusta paremmasta lainsäädännöstä, eivät vaikuta tältä osin päätelmiini.

101. Edellisestä jaksosta nimittäin ilmenee, että komissiota ei millään tavoin estetty antamasta delegoitua säädöstä perusasetusten (erityisesti asetuksen 2019/1241 10 artiklan 4 kohdan ja 15 artiklan 2 kohdan sekä asetuksen 2019/472 9 artiklan) mukaisesti. Näin ollen se, että neuvosto antoi riidanalaiset säännökset, ei merkinnyt kyseisen sopimuksen 25 kohdassa tarkoitettua oikeusperustan muuttamista.

102. Kun otetaan lisäksi huomioon, että komissiolla oli edelleen täysi oikeus antaa delegoitu asetus 2021/2324 (ja että se itse asiassa lopulta antoi sen), minusta vaikuttaa siltä, ettei parlamentilta ole mitenkään riistetty sen valtaa valvoa delegoidun säädöksen antamista saman sopimuksen 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja että se itse asiassa pystyi täysin harjoittamaan tällaista valvontaa nyt käsiteltävässä asiassa.

103. Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että nyt käsiteltävä kanne on mielestäni hylättävä perusteettomana.

3. Vaatimus pysyttää riidanalaisten säännösten vaikutukset

104. Koska parlamentin esittämät kaksi kanneperustetta on mielestäni hylättävä ja nyt käsiteltävä kanne on hylättävä perusteettomana, katson, että unionin tuomioistuimen ei ole tarpeen lausua asianosaisten vaatimuksesta pysyttää riidanalaisten säännösten vaikutukset.

105. Tältä osin haluan vain todeta, että päätös kumotun säädöksen vaikutusten pysyttämisestä on yleensä perusteltu silloin, kun sitä edellyttävät oikeusvarmuuteen liittyvät tärkeät syyt tai kun vaikutusten pysyttäminen on tarpeen, jotta vältetään vakavat kielteiset seuraukset asianomaiselle alalle, ja kun kyseisen säädöksen laillisuus kiistetään sen tavoitteen tai sisällön sijasta toimivallan puuttumisen tai olennaisen menettelyvaatimuksen rikkomisen vuoksi. ( 56 )

106. Tässä asiassa kaikki tämän menettelyn osapuolet näyttävät olevan eri mieltä ainoastaan käytetystä oikeusperustasta mutta eivät riidanalaisten säännösten aineellisesta sisällöstä. Lisäksi ei ole epäilystäkään siitä, etteikö riidanalaisten säännösten vaikutusten kumoaminen taannehtivasti olisi ongelmallista oikeusvarmuuden kannalta, minkä lisäksi sillä voi olla myös vakavia seurauksia kalastusalalle, koska se merkitsisi sitä, ettei mitään riidanalaisten säännösten sisältämiä rajoituksia (jotka koskevat pyydyksiä tai kiellettyjä lajeja) voitaisi tosiasiallisesti soveltaa vuonna 2021. Tältä osin lisään, ettei yksikään tämän menettelyn osapuolista kiistä sitä, että näihin säännöksiin sisältyvillä toimenpiteillä pyritään edistämään kalavarojen säilyttämistä ja elollisten vesiluonnonvarojen kestävää hyödyntämistä koskevia yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteita. Huomautan lisäksi, että kyseessä olevan säädöksen jälkeen annetuilla kahdella säädöksellä, nimittäin delegoidulla asetuksella 2021/2324 ja kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 annetulla asetuksella itse asiassa pyritään toistamaan riidanalaisten säännösten sisältö. ( 57 )

107. Siinä tapauksessa, ettei tuomioistuin ole kanssani samaa mieltä siitä, että neuvosto oli oikeutettu antamaan riidanalaiset säännökset, katson, että näiden säännösten vaikutukset olisi pysytettävä.

VII Ratkaisuehdotus

108. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin: – hylkää Euroopan parlamentin kanteen, jolla vaaditaan unionin vesillä ja unionin kalastusaluksiin tietyillä unionin ulkopuolisilla vesillä sovellettavien tiettyjen kalakantojen ja kalakantaryhmien kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2021 28.1.2021 annetun asetuksen (EU) 2021/92 15–17 ja 20 artiklan sekä 59 artiklan 2 kohdan kumoamista, ja – velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: englanti.

( 2 ) Unionin vesillä ja unionin kalastusaluksiin tietyillä unionin ulkopuolisilla vesillä sovellettavien tiettyjen kalakantojen ja kalakantaryhmien kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2021 28.1.2021 annettu asetus (EUVL 2021, L 31, s. 31).

( 3 ) Läntisillä vesialueilla ja niiden lähivesialueilla kalastettuja kantoja ja näitä kantoja hyödyntäviä kalastuksia koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta, asetusten (EU) 2016/1139 ja (EU) 2018/973 muuttamisesta ja neuvoston asetusten (EY) N:o 811/2004, (EY) N:o 2166/2005, (EY) N:o 388/2006, (EY) N:o 509/2007 ja (EY) N:o 1300/2008 kumoamisesta 19.3.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2019, L 83, s. 1).

( 4 ) Kalavarojen säilyttämisestä ja meriekosysteemien suojelemisesta teknisten toimenpiteiden avulla, neuvoston asetusten (EY) N:o 1967/2006, (EY) N:o 1224/2009 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EU) N:o 1380/2013, (EU) 2016/1139, (EU) 2018/973, (EU) 2019/472 ja (EU) 2019/1022 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 894/97, (EY) N:o 850/98, (EY) N:o 2549/2000, (EY) N:o 254/2002, (EY) N:o 812/2004 ja (EY) N:o 2187/2005 kumoamisesta 20.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2019, L 198, s. 105).

( 5 ) SEUT 290 artiklan 1 kohdan mukaan ”lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävässä säädöksessä voidaan siirtää komissiolle valta antaa muita kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviä, soveltamisalaltaan yleisiä säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyn säädöksen tiettyjä, muita kuin sen keskeisiä osia”.

( 6 ) Yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1380/2013 (EUVL 2013, L 354, s. 22).

( 7 ) Ennen Yhdistyneen kuningaskunnan eroamista Euroopan unionista luoteiset vedet olivat täysin osa unionin vesiä, ja niihin kuuluivat muun muassa Kelttienmeri, Irlanninmeri ja Skotlannin länsipuolinen alue (ks. alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien perustamisesta yhteisen kalastuspolitiikan alalla 19.7.2004 tehdyn neuvoston päätöksen (EUVL 2004, L 256, s. 17) liite I; ks. myös kartta, joka on saatavilla luoteisten vesien neuvoa-antavan toimikunnan verkkosivuilla osoitteessa https://www.nwwac.org/_fileupload/Structure%20of%20NWWAC/NWWAC_Area_Map%20incl%20EU%20zone.pdf).

( 8 ) International Council for the Exploration of the Sea (Kansainvälinen merentutkimusneuvosto).

( 9 ) EUVL 2021, L 465, s. 1.

( 10 ) Ks. unionin vesillä ja unionin kalastusaluksiin tietyillä unionin ulkopuolisilla vesillä sovellettavien tiettyjen kalakantojen ja kalakantaryhmien kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 27.1.2022 annettu neuvoston asetus (EU) 2022/109 (EUVL 2022, L 21, s. 1).

( 11 ) Ks. asetuksen 2022/109 60 artikla.

( 12 ) Ks. asetuksen 1380/2013 4 artiklan 1 kohdan 20 alakohta.

( 13 ) Ks. asetuksen 2019/1241 johdanto-osan toinen perustelukappale.

( 14 ) Ks. tuomio 15.5.2008, Espanja v. neuvosto (C-442/04, EU:C:2008:276, 42 kohta). Totean, että asetuksen 2019/1241 johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa viitataan ”yhteisen kalastuspolitiikan tavoittei[siin] – – eli [siihen], että kalastetaan kestävän enimmäistuoton tasoilla, vähennetään ei-toivottuja saaliita ja lopetetaan saaliiden poisheittäminen, sekä [edistetään] – – ympäristön hyvän tilan saavuttamista”.

( 15 ) Tältä osin totean, että asetuksen N:o 1380/2013 7 artiklan 2 kohdassa on ei-tyhjentävä luettelo siitä, mitä ”tekniset toimenpiteet” voivat sisältää. Missään tämän asetuksen säännöksissä ei kuitenkaan mainita, mikä unionin toimielin on vastuussa näiden toimenpiteiden hyväksymisestä.

( 16 ) Ks. kyseessä olevan asetuksen johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale.

( 17 ) Komission selitysten mukaan delegoidun asetuksen johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa. Asetuksen 2021/92 15–17 artiklassa tarkoitetut kalalajit ovat turska, valkoturska ja turskakalat.

( 18 ) Komissiolla on kyseisten säännösten sanamuodon mukaisesti oikeus muuttaa luetteloa kala- tai äyriäis- ja nilviäislajeista, joiden pyynti, aluksella pitäminen, jälleenlaivaaminen tai aluksesta purkaminen on kielletty (ks. asetuksen 2019/1241 10 artiklan 4 kohta); täydentää, muuttaa tai kumota teknisiä toimenpiteitä tai poiketa niistä, minkä tarkoituksena on ottaa huomioon tietyn kalastustoiminnan alueelliset erityispiirteet (eli alueelliset tekniset toimenpiteet) (ks. asetuksen 2019/1241 15 artiklan 2 kohta), sekä täydentää teknisiä toimenpiteitä, jotka koskevat pyydyksiä, pyydysten lisälaitteita, kalastustoimintaa ja säilyttämisen vähimmäisviitekokojen vahvistamista (ks. asetuksen 2019/472 9 artikla).

( 19 ) Tarkemmin sanottuna parlamentti katsoo, että neuvosto antoi kyseessä olevan asetuksen 15–17 artiklan asetuksen 2019/1241 15 artiklan 2 kohdan tai vaihtoehtoisesti asetuksen 2019/472 9 artiklan vastaisesti. Kyseessä olevan asetuksen 20 artikla olisi asetuksen 2019/1241 10 artiklan 4 kohdan vastainen.

( 20 ) Ks. asetuksen 2019/1241 29 artiklan 6 kohta.

( 21 ) Ks. asetuksen 2019/472 18 artiklan 3 ja 6 kohta.

( 22 ) Ks. edellä 20 ja 21 kohta.

( 23 ) Ks. delegoidun asetuksen 2021/2324 3 artikla.

( 24 ) Kuten edellisessä kohdassa totesin, kyseessä olevan asetuksen 59 artiklan toinen kohta koskee saman asetuksen 15–17 artiklan ajallista soveltamisalaa. Jos unionin tuomioistuin siis katsoisi, että kanne on menettänyt tarkoituksensa siltä osin kuin parlamentti vaatii näiden kolmen säännöksen kumoamista, sen olisi hylättävä myös parlamentin väitteet, jotka koskevat kyseisen asetuksen 59 artiklan toista kohtaa.

( 25 ) Sanalla ”intressi” tarkoitan tässä yhteydessä sellaista intressiä, joka luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden on osoitettava voidakseen nostaa kanteen SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla.

( 26 ) Ks. tältä osin tuomio 1.10.2009, komissio v. neuvosto (C-370/07, EU:C:2009:590, 16 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 27 ) Ks. vastaavasti tuomio 26.3.1987, komissio v. neuvosto (45/86, EU:C:1987:163, 3 kohta).

( 28 ) Ks. tuomio 1.10.2009, komissio v. neuvosto (C-370/07, EU:C:2009:590, 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kyseisessä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin kumosi neuvoston päätöksen, jolla vahvistettiin Euroopan yhteisön kanta luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen (CITES) sopimuspuolten konferenssissa, vaikka tällä päätöksellä oli jo ollut kaikki oikeusvaikutukset, koska unionin kanta oli jo ilmaistu kyseisessä konferenssissa.

( 29 ) Kun otetaan huomioon, että neuvosto antoi 27.1.2022 asetuksen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022, kuten edellä 22 kohdassa totesin, ei ole epäilystäkään siitä, etteivätkö unionin tuomioistuimen tässä asiassa esittämät toteamukset voisi olla suoraan merkityksellisiä sen kysymyksen kannalta, olisiko myös tämä asetus (jos se riitautettaisiin unionin tuomioistuimessa) osittain tai kokonaan kumottava sen mukaan, sisältääkö se riidanalaisia säännöksiä vastaavia säännöksiä. Lisäksi jos unionin tuomioistuin kumoaa riidanalaiset säännökset, tämän lopputuloksen luonnollinen seuraus olisi se, että neuvostoa tosiasiallisesti estettäisiin antamasta vastaavia säännöksiä tulevaisuudessa.

( 30 ) Ks. tuomio 25.10.2001, Saksa v. komissio (C-276/99, EU:C:2001:576, 32 kohta).

( 31 ) Ks. tuomio 11.10.2007, komissio v. Kreikka (C-237/05, EU:C:2007:592, 36–39 kohta).

( 32 ) Työjärjestyksen 133 artiklan 1 kohdassa todetaankin, että unionin tuomioistuimen presidentti ”voi” (kursivointi tässä) päättää, että asia käsitellään nopeutetussa menettelyssä, jos asian laatu sitä edellyttää.

( 33 ) Tältä osin haluan lisätä, että nopeutettu menettely edellyttää, että unionin tuomioistuin ottaa resurssejaan käyttöön siten, että logistiselta kannalta tämä menettely voi koskea vain kourallista tapauksia vuosittain. Se, menettääkö kanne nyt käsiteltävän asian kaltaisessa tapauksessa tarkoituksensa, ei mielestäni voi riippua siitä, myönnetäänkö tämä nopeutettu menettely vai ei.

( 34 ) Mainitun asetuksen 59 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään, että tämän säännöksen (samoin kuin useimpien muiden kyseessä olevan asetuksen säännösten, jotka eivät ole osa nyt käsiteltävää kannetta) ”soveltamista jatketaan – –, kunnes asetus kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 tulee voimaan”.

( 35 ) Kyseisen määräyksen mukaan ”kukin toimielin toimii sille perussopimuksissa annetun toimivallan rajoissa ja niissä määrättyjen menettelyjen, edellytysten ja tavoitteiden mukaisesti. Toimielimet harjoittavat keskinäistä vilpitöntä yhteistyötä.”

( 36 ) Parlamentti katsoo erityisesti, että kyseessä olevan asetuksen 15–17 artiklalla muutetaan asetuksen 2019/1241 liitteessä VI olevan B osan 1 kohdassa ja C osassa olevia sääntöjä ja kyseessä olevan asetuksen 20 artiklalla asetuksen 2019/1241 liitteessä I olevia sääntöjä. Tällöin niillä rikottaisiin viimeksi mainitun asetuksen 10 artiklan 4 kohtaa ja 15 artiklan 2 kohtaa, joista ilmenee, että komissio, ei neuvosto, tekee muutoksia näihin sääntöihin.

( 37 ) Ks. asetuksen N:o 1380/2013 12 artikla (jonka otsikko on ”Komission toimenpiteet, kun meren elollisiin luonnonvaroihin kohdistuu vakava uhka”).

( 38 ) Ks. asetuksen N:o 1380/2013 13 artikla (jonka otsikko on ”Jäsenvaltioiden kiireelliset toimenpiteet”).

( 39 ) Unionin vesillä ja unionin kalastusaluksiin tietyillä unionin ulkopuolisilla vesillä sovellettavien tiettyjen kalakantojen ja kalakantaryhmien kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2020 27.1.2020 annettu neuvoston asetus (EU) 2020/123 (EUVL 2020, L 25, s. 1).

( 40 ) Muuten TACeja olisi pitänyt vähentää (tällaisten teknisten toimenpiteiden puuttumisen kompensoimiseksi).

( 41 ) Ks. asetuksen 2019/1241 15 artiklan 2 kohta ja asetuksen 2019/472 9 artiklan 1 kohta (ks. myös asetuksen N:o 1380/2013 18 artikla ja mm. asetuksen 2019/1241 15 artiklan 3 kohta). Tämän asetuksen 10 artiklan 4 kohdan nojalla annettujen delegoitujen säädösten osalta ei kuitenkaan ole tällaista vaatimusta.

( 42 ) Ks. delegoidun asetuksen johdanto-osan toinen perustelukappale.

( 43 ) Ks. mm. tuomio 15.5.2008Espanja v. neuvosto (C-442/04, EU:C:2008:276, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 16.4.2013, Espanja ja Italia v. neuvosto (C-274/11 ja C‑295/11, EU:C:2013:240, 33 kohta).

( 44 ) Ks. vastaavasti tuomio 26.11.2014, parlamentti ja komissio v. neuvosto (C-103/12 ja C-165/12, EU:C:2014:2400, 79 ja 81 kohta).

( 45 ) C-124/13 ja C-125/13, EU:C:2015:337, 61 kohta.

( 46 ) Ibid., 66 kohta.

( 47 ) Ks. tuomio 1.12.2015, parlamentti ja komissio v. neuvosto (C-124/13 ja C-125/13, EU:C:2015:790, 59 kohta).

( 48 ) Totean, että parlamentin väitteet tältä osin ovat osittain ristiriitaisia. Yhtäältä parlamentti toteaa selvästi, että se ei pyri kyseenalaistamaan sitä, olisiko neuvosto voinut nojautua SEUT 43 artiklan 3 kohtaan antaakseen riidanalaiset säännökset, jos perusasetuksia ei olisi koskaan annettu. Toisaalta minusta vaikuttaa siltä, ettei se hyväksy sitä, että kyseessä olevan asetuksen 15–17 artikla liittyvät ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen”. Se väittää nimittäin lähinnä, että jos hyväksyttäisiin neuvoston perustelut, joiden mukaan 15–17 artikla liittyvät ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen” (SEUT 43 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä), neuvosto voisi tosiasiassa hyväksyä kaikenlaisia teknisiä toimenpiteitä tällä perustelulla ja häiritä kalastusta koskevien teknisten toimenpiteiden hyväksymisessä sovellettavaa ”tavallista” menettelyä (jonka mukaan ensin annetaan säädös SEUT 43 artiklan 2 kohdan mukaisesti ja sen jälkeen komissio antaa delegoituja säädöksiä kyseisen säädöksen mukaisesti).

( 49 ) Kuten edellä 26 kohdassa selitin, TAC tarkoittaa suurinta sallittua saalista (Total Allowable Catch). On kiistatonta, että TACien määrittäminen on yksi niistä keinoista, joilla neuvosto voi ”vahvistaa ja jakaa kalastusmahdollisuuksia” SEUT 43 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä.

( 50 ) Unionin tuomioistuin katsoi kyseisessä tuomiossa, että kyseessä olevien muutosten tarkoituksena oli ”muuttaa tuntuvasti” säädettyä erityistä menettelyä TACien vahvistamiseksi vuosittain turskakantoja varten ja korvata tältä osin alun perin käyttöön otetut ilman eri toimenpiteitä tehtävät TACien vähennykset (ks. tuomio 1.12.2015, parlamentti ja komissio v. neuvosto, C-124/13 ja C-125/13, EU:C:2015:790, 73 kohta). Unionin tuomioistuin päätteli, että oikea oikeusperusta kyseisessä asiassa oli SEUT 43 artiklan 2 kohta eikä SEUT 43 artiklan 3 kohta.

( 51 ) Ibid., 79 ja 80 kohta. Toimenpide, jolla lähinnä – toisin kuin riidanalaisilla säännöksillä – luodaan kehys tai joka muodostaa edellytyksen kalastuksen vahvistamiselle ja jakamiselle ja jonka tarkoituksena ei ole pelkästään panna täytäntöön säännös, joka on hyväksytty ylemmällä tasolla, kuuluu yleensä SEUT 43 artiklan 2 kohdan eikä SEUT 43 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan (ks. selitys, jonka julkisasiamies Wahl antoi ratkaisuehdotuksessaan parlamentti ja komissio v. neuvosto (C-124/13 ja C-125/13, EU:C:2015:337, 66 kohta)).

( 52 ) Ibid., 58 kohta. Olen tältä osin eri mieltä neuvoston perusteluista, joiden mukaan SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla annetut säädökset (kuten kyseessä oleva asetus) ovat aina ensisijaisia suhteessa delegoituihin säädöksiin, jotka komissio on antanut SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla annetun lainsäädännön nojalla. Katson, että neuvosto voi käyttää ensin mainitusta määräyksestä johtuvaa päätöksentekovaltaansa vain, jos tämä käyttö on yhteensopivaa jälkimmäisen määräyksen mukaisesti annetuilla säädöksillä toteutetun toimivallan siirron kanssa, koska unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että näiden kahden EUT-sopimuksen määräyksen välillä on hierarkia (ks. tuomio 26.11.2014, parlamentti ja komissio v. neuvosto, C-103/12 ja C-165/12, EU:C:2014:2400, 79 ja 81 kohta).

( 53 ) Paremmasta lainsäädännöstä 13.4.2016 tehty Euroopan parlamentin, Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan komission välinen toimielinten sopimus (EUVL 2016, L 123, s. 1).

( 54 ) Otsikko ”Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission yhteisymmärrysasiakirja delegoiduista säädöksistä”.

( 55 ) Ks. tältä osin tuomio 12.2.2015, parlamentti v. neuvosto (C-48/14, EU:C:2015:91, 57 ja 58 kohta).

( 56 ) Ks. esim. tuomio 3.9.2009, parlamentti v. neuvosto (C-166/07, EU:C:2009:499, 74 ja 75 kohta); tuomio 5.9.2012, parlamentti v. neuvosto (C-355/10, EU:C:2012:516, 89 ja 90 kohta) ja tuomio 6.5.2014, komissio v. parlamentti ja neuvosto (C-43/12, EU:C:2014:298, 54–56 kohta).

( 57 ) Ks. delegoidun asetuksen 2021/2324 2 artikla ja kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2022 annetun asetuksen 18 artikla.