ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Merkki fluege.de, jonka rekisteröimistä haetaan Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkiin 35, 39 ja 43 eli ”Mainonta; liikkeenjohto; yrityshallinto; toimistotehtävät”, ”Kuljetus; tavaroiden pakkaus ja varastointi; matkojen järjestäminen” ja ”Ravitseminen; tilapäismajoitus” kuuluvia palveluja varten, on tavaramerkkihakemuksessa mainittuja tuotteita kuvaileva yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla saksankielisen keskivertokuluttajan kannalta.

Koska mainittu yleisö katsoo haetun tavaramerkin välittömästi verkkotunnukseksi, joka viittaa internetsivun osoitteeseen ilmailun ja lentojen alalla, haettu tavaramerkki on kuvaileva asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla luokkaan 39 kuuluville ”kuljetuspalveluille” ja erityisesti näihin palveluihin kuuluvalle lentokuljetukselle. Muut tavaramerkkihakemuksessa hyvin laajasti määritellyt palvelut taas voidaan kaikki toimittaa ilmakuljetuksen ja lentojen alalla ja läheisessä yhteydessä niihin.

Ylätason verkkotunnusta vastaavan osan liittäminen kuvailevaan ja erottamiskyvyttömään sanaan ei tee näin syntyvästä merkistä – jonka kohdeyleisö siis tunnistaa välittömästi verkkotunnukseksi ja näin ollen viittaukseksi internetosoitteeseen – erottamiskykyistä. Tällaisen verkkotunnuksen erottamiskykyinen osa ei nimittäin ole ylätason verkkotunnus, joka muodostuu mahdollisesti pisteestä ja maatunnusta vastaavasta kirjainyhdistelmästä, vaan toisen tason verkkotunnus, johon ylätason verkkotunnus on liitetty.

Verkkotunnus sellaisenaan viittaa korkeintaan internetosoitteeseen eikä tietyn tuottajan tai toimittajan tavaroiden tai palvelujen kaupalliseen alkuperään. Verkkotunnusten myöntämiskäytäntö ja niiden käyttö eivät määrittele sitä, voidaanko verkkotunnus rekisteröidä yhteisön tavaramerkiksi, kun otetaan huomioon asetuksessa N:o 207/2009 määritellyt ehdottomat hylkäysperusteet.

Tältä osin on muistettava, että on tarpeen erottaa toisistaan yhtäältä verkkotunnuksen rekisteröinnistä johtuvat oikeudet ja toisaalta merkin rekisteröinnistä yhteisön tavaramerkiksi johtuvat oikeudet. Näin ollen se seikka, että asianosaisella on verkkotunnus, ei tarkoita sitä, että mainittu verkkotunnus voitaisiin tämän vuoksi rekisteröidä yhteisön tavaramerkiksi. Tätä varten sen on nimittäin täytettävä kaikki asetuksessa N:o 207/2009 tältä osin asetetut edellytykset. Näin ollen kaikki mahdolliset väitteet vapaana pitämisen tarpeen puuttumisesta kyseiseen verkkotunnukseen väitetysti saadun yksinoikeuden vuoksi ovat siis tehottomia.

(ks. 20, 26, 28–31, 38 ja 41 kohta)
73

Tällaisen alustavan tutkintavaiheen päätteeksi tehdyn päätöksen on oltava sellainen, että ne, joita asia koskee, kykenevät osallistumaan tehokkaasti muodolliseen tutkintamenettelyyn, jonka aikana niillä on mahdollisuus esittää väitteensä perusteluineen. Tätä varten päätöksen on oltava sellainen, että nämä voivat siitä saada tiedon syistä, joiden perusteella komissio on päätynyt toistaiseksi katsomaan kyseessä olevan toimenpiteen uudeksi valtiontueksi ja epäilemään sen soveltuvuutta yhteismarkkinoille (ks. vastaavasti tuomio 22.10.2008, TV2/Danmark A/S ym. v. komissio, T-309/04, T-317/04, T-329/04 ja T-336/04, EU:T:2008:457, 139 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
423

Siltä osin kuin kysymys on jaottelusta sellaisiin yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joiden tarkoitus on kilpailunvastainen, ja niihin, joiden vaikutus on kilpailunvastainen, on palautettava mieliin, että kilpailunvastainen tarkoitus ja vaikutus eivät ole kumulatiivisia edellytyksiä, vaan ne ovat vaihtoehtoisia sen arvioimiseksi, kuuluuko menettelytapa SEUT 101 artiklan 1 kohdassa todetun kiellon piiriin vai ei. Asiassa 56/65, LTM, 30.6.1966 annetusta tuomiosta (Kok., s. 337 ja 359, Kok. Ep. I, s. 251) lähtien vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tämän edellytyksen vaihtoehtoisuus, joka osoitetaan konjunktiolla ”tai”, johtaa siihen, että on tarkasteltava ensiksi yhdenmukaistetun menettelytavan tarkoitusta ottaen huomioon se taloudellinen asiayhteys, jossa sitä on sovellettava. Jos kuitenkin tämän yhdenmukaistetun menettelytavan sisällön tarkastelusta ei ilmene riittävää vahingollisuutta kilpailulle, on tutkittava menettelytavan vaikutuksia, ja jotta kielto koskisi menettelytapaa, on edellytettävä niiden eri seikkojen olemassaoloa, jotka osoittavat, että kilpailu on tosiasiallisesti estynyt, rajoittunut tai vääristynyt tuntuvasti (ks. vastaavasti tuomio 20.11.2008, Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, C-209/07, Kok., s. I-8637, 15 kohta ja edellä 328 kohdassa mainittu tuomio T‑Mobile Netherlands ym., 28 kohta).
355

Tästä seuraa, että komissio vahvistaa sakon määräksi kanteen kohteena olevan päätöksen 769 perustelukappaleessa 5 miljoonaa euroa abstraktisti, vaikka se mainitsee siinä sakon vahvistamiseksi huomioon ottamansa tekijät. Sakon määrän määrittämistä käsitellään kanteen kohteena olevan päätöksen 746–772 perustelukappaleessa. Niistä ilmenee, että komissio on vahvistanut sakon ottaen huomioon, että kilpailusääntöjen rikkominen oli erittäin vakava, että se koskee merkittäviä markkinoita, sen, että esillä oleva asia on ensimmäinen tapaus, jossa asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 4 kohtaa voitaisiin soveltaa, sekä sen, että on mahdollista, että ammattiyhteisön jäsenet eivät ole olleet täysin tietoisia sovellettavien säännösten sisällöstä. Komissio on ottanut huomioon myös sen, ettei kyseinen toiminta ole ollut salaista. Yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen kestoksi komissio on katsonut yhteensä kuusi vuotta, joista kahden vuoden ja 11 kuukauden aikana kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevän toiminnan kaksi ilmenemismuotoa on näytetty toteen. Komissio on hylännyt ammattiyhteisön väitteen lieventävistä olosuhteista.
34

Kyseisen toimenpiteen luokittelusta uudeksi tueksi komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä seuraavaa: ”8 A[tE] perustettiin vuonna 1960, ja Kreikan valtio antoi sille tiettyjä etuoikeuksia, kuten sähkön toimitus alennettuun hintaan. Nämä etuoikeudet vahvistetaan yhtiöjärjestyksessä, jonka ehtojen mukaisesti sähkön toimittaminen alennettuun hintaan päättyy maaliskuussa 2006, jos DEI vain ilmoittaa siitä A[tE:lle] kaksi vuotta aikaisemmin. DEI toimitti 26 päivänä helmikuuta 2006 (toisin sanoen enemmän kuin kaksi vuotta ennen etuoikeuden päättymistä) A[tE:lle] tällaisen ilmoituksen, minkä jälkeen se lopetti edullisemman [tariffin] soveltamisen maaliskuun 2006 lopussa. 9 Näin ollen maaliskuusta 2006 tammikuuhun 2007 A[tE] maksoi – – tavanomaisen hinnan. 10 A[tE] kuitenkin kanteli asiasta tuomioistuimelle, ja tammikuussa 2007 eräs ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti välitoimena edullisemman hinnan soveltamisesta kunnes asiassa annetaan tuomio. Tämän jälkeen DEI valitti sitä koskevasta päätöksestä, joka kumottiin maaliskuussa 2008 (tuomioistuimen päätös asiasta on vielä saamatta). 11 Käytännössä tuomioiden seurauksena oli se, että edullisemman hinnan soveltamista A[tE:hen ja tämän jälkeen kantajaan] jatkettiin uudelleen tammikuusta 2007 maaliskuuhun 2008. Kreikan viranomaisten toimittamien tietojen mukaisesti A[tE ja tämän jälkeen kantaja] maksoi[vat] kyseisellä ajanjaksolla 17,4 miljoonaa euroa – – tavallista hintaa vähemmän. – – f) [Kyseinen toimenpide] on sääntöjenvastaista tukea 34 [Kantaja] väittää, että – – ensimmäisellä [välitoimia koskevalla määräyksellä] ei muuteta [sopimuksella sovittua] suosituimmuus[tariffia] merkittävästi – –. [Kantajan] mukaan sen vuoksi [ensimmäisellä välitoimia koskevalla määräyksellä] ei myönnetä uutta tukea [kantajalle], joten [suosituimmuustariffi] oli edelleen voimassa olevaa tukea. 35 Komissio ei voi hyväksyä [kantajan] väitettä. Edullisemman hinnan, joka merkitsee voimassa olevaa tukea, alkuperäisissä ehdoissa ennakoitiin, että tuki päättyisi maaliskuussa 2006 sillä edellytyksellä, että DEI ilmoittaa siitä ajoissa. Sillä hetkellä, kun tämä ehto täyttyi, voimassa oleva tuki lakkasi olemasta voimassa niin kuin edullisemman hinnan myöntämistä koskevissa alkuperäisissä ehdoissa edellytetään. Sen vuoksi sellainen sähkön myyminen alhaisempaan hintaan, joka täyttää valtion tuen määritelmän (kuten tässä) on aina uutta tukea siitä riippumatta, että sen ehdot voivat vastata aikaisemman voimassa olleen tuen ehtoja. [Yhteisöjen t]uomioistuimen oikeuskäytännössä todetaan selkeästi, että jos voimassa olevaa tukea jatketaan, se on uutta tukea ja siitä on ilmoitettava [tuomio 12.7.1973, komissio v. Saksa, 70/72, Kok., EU:C:1973:87, 14 kohta ja tuomio 11.9.2003, Belgia v. komissio, C‑197/99 P, Kok., EU:C:2003:444, 109 kohta]. Näin on varsinkin silloin, kun aikaisemmin voimassa ollut mutta jo päättynyt tuki otetaan uudelleen käyttöön useita kuukausia myöhemmin. 36 Tästä uudesta tuesta ei ilmoitettu komissiolle SEUT-sopimuksen 108 artiklan mukaisesti, joten se on sääntöjenvastaista tukea.”
120

Toisin kuin komissio vaikuttaa kirjelmissään väittävän, on korostettava, että valinta, joka komission on tehtävä asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 2 kohdan mukaisen pelkän tietojensaantipyynnön ja asetuksen 18 artiklan 3 kohdan mukaisen tietojensaantipyyntöä koskevan päätöksen välillä, kuuluu suhteellisuusperiaatteen noudattamisen valvonnan alaan. Tämä ilmenee välttämättä edellä 118 kohdassa esitetystä suhteellisuusperiaatteen määritelmästä itsessään, koska kyseisen määritelmän mukaan ”silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava”. Voidaan myös todeta, että valinta, joka asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 1 kohdassa jätetään komission tehtäväksi, on tietyssä määrin analoginen suhteessa asetuksen N:o 17 14 artiklan ja asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan mukaiseen valintaan pelkän valtuutuksen nojalla tehtävän ja päätöksellä määrätyn tarkastuksen välillä. Tämän valinnan tekeminen kuuluu kuitenkin unionin tuomioistuinten harjoittaman suhteellisuusperiaatteen noudattamista koskevan valvonnan alaan (ks. asia 136/79, National Panasonic v. komissio, tuomio 26.6.1980, Kok., s. 2033, 29 kohta; edellä 44 kohdassa mainittu Roquette Frères, tuomion 77 kohta ja asia T-340/04, France Télécom, tuomio 8.3.2007, Kok., s. II-573, 147 kohta).
91

Kuten edellä 64 kohdassa on todettu, unionin lainsäätäjä on päättänyt antaa komissiolle laajan harkintavallan, kun komissio tutkii asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 1 kohdan perusteella velvoittavaksi määrätyn sitoumuksen noudattamatta jättämistä. Näin ollen kantajat, jotka ainoastaan kuvailevat, että komissiolla on käsiteltävään tällainen tapaus, eivät voi esiin tuomissaan olosuhteissa osoittaa, että komissio on ylittänyt sen harkintavallan rajat, joka sillä on mainitun asetuksen 9 artiklan 2 kohdan perusteella sekä kyseisen asetuksen 23 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja 24 artiklan 1 kohdan c alakohdan perusteella sille kuuluvan toimivallan yhteydessä. Kantajien puoltama näkemys, jonka mukaan komissiolla on näissä olosuhteissa velvollisuus aloittaa menettely uudelleen ja määrätä sakko tai uhkasakko, johtaisi sitä vastoin siihen, että mainittua toimivaltaa sovellettaisiin sidotun harkintavallan tavoin, mikä olisi ristiriidassa mainittujen säännösten sanamuodon kanssa.
94

Kuten edellä 80 kohdassa on todettu, kyseisissä laskelmissa ei toisaalta ollut otettu huomioon mahdollisia hakemuksia eläkkeen saamisesta aikaistettuna, joten laskelmissa oli sivuutettu eräs eläkerahastoon kohdistuva määrältään vähäinen mutta silti todellinen taloudellinen riski. Tältä osin on korostettava, että eläkerahaston taloudellisessa tilanteessa, sellaisena kuin se on kuvattu edellä, oli välttämätöntä toimia varovasti ja suojata rahaston lyhyen aikavälin likviditeettiä niin hyvin kuin mahdollista. Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa, ettei kertasuorituksena nostamisen mahdollisuuden poistamisella eikä aikaistetun eläkkeen saamismahdollisuuden poistamisella ollut mitään vakuutusmatemaattista vaikutusta. Näiden mahdollisuuksien poistamista on sen vuoksi pidettävä lisäeläkejärjestelmään liittyneille vain vähän rajoittavana toimenpiteenä.
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 12.6.2012 – Stichting Regionaal Opleidingencentrum van Amsterdam vastaan SMHV – Investimust (COLLEGE)

(asia T-165/11)

Yhteisön tavaramerkki – Mitättömyysmenettely – Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki COLLEGE – Ehdoton hylkäysperuste – Erottamiskyvyn puuttuminen – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta

Yhteisön tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan vastainen rekisteröinti (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 52 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 21, 22, 24–34 ja 37 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 12.1.2011 tekemästä päätöksestä (asia R 508/2010-4), joka koskee Stichting Regionaal Opleidingencentrum van Amsterdamin ja Investimust SA:n välistä mitättömyysmenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 8.5.2012 – Mizuno vastaan SMHV – Golfino (G)

(asia T-101/11)

(Yhteisön tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus kuviomerkin G rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisempi yhteisön kuviomerkki G+ – Suhteellinen hylkäysperuste – Sekaannusvaara – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)





Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 31, 68 ja 73–76 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 15.12.2010 tekemästä päätöksestä (asia R 821/2010‑1), joka koskee Golfino AG:n ja Mizuno KK:n välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
Vaikka komissio voi – ilman, että sillä on siihen velvollisuutta – käyttää ulkopuolisten asiantuntijoiden palveluita, se ei kuitenkaan vapaudu arvioimasta asiantuntijoiden tekemää työtä. Keskitetty ja yksinomainen vastuu taata unionin tuomioistuinten valvonnassa SEUT 107 artiklan noudattaminen ja SEUT 108 artiklan täytäntöönpano kuuluu komissiolle eikä kyseisille asiantuntijoille. Komissiolla ei siten ole velvollisuutta pitäytyä asiantuntijalausunnossa esitettyihin tuloksiin sokeasti vaan komission on päinvastoin tarkistettava ne ja arvioitava kyseisten asiantuntijoiden työtä.

Kun komissio tutkii myyntitoimen toteuttamisen jälkeen laadittuja asiantuntijalausuntoja selvittääkseen, olisiko ostaja voinut ostaa maa-alueen tähän hintaan normaaleissa markkinaolosuhteissa, komission on verrattava tosiasiallisesti maksettua myyntihintaa näissä lausunnoissa esitettyihin hintoihin ja määritettävä, eroaako se niistä niin paljon, että sen on todettava sisältäneen etua. Tämän menetelmän avulla voidaan ottaa huomioon sattumanvaraisuus, joka voi liittyä tällaisten markkinahintojen takautuvaan määrittämiseen.

Valtiontukia koskevissa asioissa on niin, että jollei komissio ole ottanut nimenomaisesti kantaa sille tiedoksi annettuun toimenpiteeseen, toimielimen vaikeneminen asiasta ei voi olla valtiontukea saaneen yrityksen perustellun luottamuksen suojan periaatteesta johtuva este tuen takaisinperinnälle. Tosin sääntöjenvastaisen tuen saajan mahdollisuutta vedota sellaisiin poikkeuksellisiin olosuhteisiin, joiden perusteella se on voinut perustellusti luottaa tuen sääntöjenmukaisuuteen ja näin ollen vastustaa sen palauttamista, ei voida sulkea pois.

Jäsenvaltio ei voi vedota vilpittömän yhteistyön periaatteeseen vapautuakseen velvollisuudesta toteuttaa tarvittavat toimenpiteet pannakseen täytäntöön komission päätöksen, jolla se on velvoitettu perimään tuki takaisin. Sääntöjenvastaisen tuen poistaminen perimällä se takaisin on sen sääntöjenvastaisuuden toteamisen looginen seuraus, sillä sääntöjenvastaisesti myönnettyjen tukien takaisinperimisen tarkoitus on mahdollistaa tilanteen palauttaminen ennalleen. Valtiontukia koskevien EUT-sopimuksen määräysten täytäntöönpanossa komissiota ja jäsenvaltioita molemminpuolisesti velvoittavan vilpittömän yhteistyön periaatteen mukaisesti asianomainen jäsenvaltio on velvollinen myös laskemaan takaisin perittävien tukien täsmällisen määrän.

(ks. 190 ja 201–203 kohta)
Hankintaviranomaisen julkista hankintaa koskevan sopimuksen tekomenettelyssä tekemää päätöstä koskevassa muutoksenhakumenettelyssä kontradiktorinen periaate ei merkitse sitä, että asianosaisilla on rajoittamaton ja ehdoton oikeus saada tietoonsa kaikki kyseistä sopimuksentekomenettelyä koskevat tiedot. Päinvastoin oikeutta tutustua tietoihin on punnittava vastakkain sen oikeuden kanssa, joka muilla taloudellisilla toimijoilla on siihen, että heidän luottamuksellisia tietojaan ja liikesalaisuuksiaan suojataan. Luottamuksellisten tietojen ja liikesalaisuuksien suoja on toteuttava siten, että se sovitetaan yhteen tehokasta oikeussuojaa koskevien vaatimusten ja oikeusriidan asianosaisten puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen kanssa, ja kun muutoksenhakuelimenä on varsinainen tuomioistuin, siten, että taataan se, että menettelyssä kokonaisuudessaan kunnioitetaan oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin.

(ks. 50 kohta)
6.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet — Perustelut — Perusteluvelvollisuus — Ulottuvuus — Kilpailusääntöjen soveltamisesta tehty päätös — Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja määrätään sakko — Päätöksen sisäiset ristiriitaisuudet — Seuraukset — Kumoaminen — Edellytykset — Sen yrityksen puolustautumisoikeuksien loukkaaminen, jolle seuraamukset on määrätty — Unionin tuomioistuinten on mahdotonta harjoittaa valvontaa (SEUT 101 artiklan 1 kohta ja SEUT 296 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; yhteisön ja Sveitsin lentoliikenteestä tehdyn sopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 2 artikla) (ks. 63, 77–79, 85 ja 86 kohta)
Silloin kun komissio ei enää voi määrittää objektiivisesti tuotettuja maitomääriä ja näin ollen arvioida täsmällisesti rahastolle aiheutuneita menetyksiä, se voi hyväksyttyjen suuntaviivojen mukaisesti perustellusti turvautua kiinteämääräisen rahoituskorjauksen käyttöön silloin kun on kyse lisämaksun, eli käyttötarkoitukseensa sidotun tulon, takaisinperimisestä. Yhtäältä sääntöjenvastaisuudet, jotka koskevat paikalla tehtävien tarkastusten toteuttamista asetettujen määräaikojen ulkopuolella, vaikuttavat nimittäin olennaisiin tarkastuksiin. Kun toisaalta otetaan huomioon tarkastusten ryhmä, jota sääntöjenvastaisuudet koskevat, komissio voi suuntaviivojen mukaisesti soveltaa kiinteämääräistä rahoituskorjauskerrointa, joka on viiden ja kymmenen prosentin välillä.

Lisämaksua pidetään Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosaston toteuttamana tukitoimenpiteenä, joka käytetään maitoalan – jota koskee yhteisen maatalouspolitiikan alaan kuuluva yhteinen markkinajärjestely – menojen rahoittamiseen. Lisämaksun luonteesta seuraa, että se on maitoalan menojen rahoittamiseen käytettävä käyttötarkoitukseensa sidottu tulo. Jäsenvaltioiden tehtävänä on periä kyseinen maksu EMOTR:n tukiosaston puolesta komission valvonnassa, mikä mahdollistaa sen, että tämä voi kantaa lopullisen vastuun talousarvion toteuttamisesta. Näin ollen on katsottava, että komissiolla on oikeudellinen perusta, jonka nojalla se voi valvoa lisämaksun perimiseen liittyviä menettelytapoja ja soveltaa sääntöjenvastaisuuksien tapauksessa rahoituskorjauksia.

(ks. 101, 103, 104 ja 118 kohta)
Jäsentensä kollektiivisia etuja ajavan yhdistyksen komission päätöksestä, jossa tuki todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi, nostamasta kanteesta on todettava, ettei unionin tuomioistuinten tehtävänä ole asian tutkittavaksi ottamista ratkaistaessa antaa lopullista ratkaisua kantajana olevan yhdistyksen jäsenten ja tukea saaneiden yritysten välisistä kilpailusuhteista. Yhdistyksen on ainoastaan asianmukaisella tavalla selvitettävä syyt, joiden vuoksi kyseessä oleva tuki on omiaan vahingoittamaan sen yhden tai useamman jäsenen oikeutettuja intressejä ja merkittävällä tavalla vaikuttamaan niiden asemaan kyseisillä markkinoilla.

Koska yhdistys ei ole osoittanut yhtäältä sitä, etteivät kyseessä olevan tukitoimenpiteen seuraukset vaikuta samalla tavoin vain sen jäseniin niiden objektiivisessa ominaisuudessa fyysisten pelipalvelujen tarjoajina kuin kaikkiin muihin samassa tilanteessa oleviin taloudellisiin toimijoihin, eikä toisaalta kyseisen toimenpiteen mahdollisen vaikutuksen merkitystä sen jäsenten taloudelliselle tilanteelle, se ei siten ole näyttänyt toteen sitä, että kyseessä olevalla tukitoimenpiteellä saattoi olla huomattava vaikutus yhden tai useamman sen jäsenen asemaan asianomaisilla markkinoilla. Riidanalainen päätös ei siten koske kyseisen yhdistyksen jäseniä eikä näin ollen yhdistystä erikseen.

(ks. 40 ja 52 kohta)
Tätä varten unionin tuomioistuinten tehtävänä on toteuttaa tällainen tutkinta pyytämällä tarvittaessa unionin toimivaltaista viranomaista toimittamaan tutkinnan kannalta merkityksellisiä tietoja tai todisteita siitä riippumatta, ovatko ne luottamuksellisia. Juuri unionin toimivaltaisen viranomaisen asiana nimittäin on osoittaa, mikäli asia riitautetaan, että kyseessä olevaa henkilöä vastaan esitetyt perusteet ovat perusteltuja; viimeksi mainitun asiana ei ole esittää negatiivista näyttöä siitä, etteivät kyseiset perusteet ole perusteltuja.

Euroopan unionin tuomioistuinten on niille EUT-sopimuksessa myönnetyn toimivallan mukaisesti valvottava, pääsääntöisesti täysimääräisesti, kaikkien unionin toimien laillisuutta perusoikeuksien kannalta, jotka ovat erottamaton osa unionin oikeusjärjestystä. Näihin perusoikeuksiin kuuluu muun muassa oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan.

Vaikka Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annettujen asetusten N:o 961/2010 ja N:o 267/2012 ensisijaisena tarkoituksena on antaa neuvostolle mahdollisuus asettaa yksityisten oikeuksille tiettyjä rajoituksia ydinaseiden levittämisen ja sen rahoituksen torjumisen yhteydessä, niillä säännöksillä ja määräyksillä, joissa määritellään tyhjentävästi edellytykset tällaisten rajoitusten asettamiselle, pyritään sen sijaan ensisijaisesti suojelemaan asianomaisten henkilöiden omia etuja rajoittamalla mainittujen, heihin laillisesti kohdistettavien rajoittavien toimenpiteiden soveltamisalaa, laajuutta tai ankaruutta.

Kyseisillä säännöksillä ja määräyksillä siis suojataan niiden henkilöiden ja yhteisöjen, joihin tällaisia toimenpiteitä voidaan soveltaa, omia etuja, ja siitä syystä niitä on pidettävä oikeussääntöinä, joilla on tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille. Jos kyseessä olevat aineelliset edellytykset eivät täyty, kyseisellä yksityisellä ja yhteisöllä on nimittäin oikeus siihen, ettei häneen sovelleta kyseisiä toimenpiteitä. Tämä oikeus merkitsee väistämättä, että yksityinen ja yhteisö, joihin sovelletaan rajoittavia toimenpiteitä muilla kuin kyseisissä säännöksissä määritellyillä edellytyksillä, voivat vaatia korvausta tällaisilla toimenpiteillä aiheutetuista vahingollisista seurauksista, jos osoitetaan, että toimenpiteet perustuvat neuvoston soveltamien aineellisoikeudellisten sääntöjen riittävän ilmeiseen rikkomiseen.

(ks. 56–58 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arviointi — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 27, 28, 30, 36 ja 45 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arvioiminen — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 20–22, 53 ja 54 kohta)