YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN

TUOMIO (kolmas jaosto)

2 päivänä heinäkuuta 1998

Asia T-236/97

Giovanni Ouzounoff Popoff

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Palkan osan siirto muun jäsenvaltion kuin toimielimen sijaintivaltion valuutassa”

Täydellinen teksti espanjan kielellä II-905

Aihe:

Kanne, jossa ensinnäkin vaaditaan kumoamaan 23.9.1996 tehty komission päätös, jossa kieltäydyttiin korottamasta kantajan asuntosäästötilille siirrettävää määrää, ja 28.4.1997 tehty komission päätös, jossa kantajan valitus hylättiin, toiseksi sen toteamista, että kantajalla on oikeus 20000 Tanskan kruunun suuruiseen siirtoon, ja kolmanneksi vahingonkorvausta.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja, joka on komission virkamies Brysselissä, avasi 22.1.1992 asuntosäästötilin Banco Español de Créditon (Banesto) Brysselin konttorissa, jotta komissio siirtäisi kyseiselle tilille 5000 Tanskan kruunua (DKK) kuukausittain. Tiliä koskevien yleisten sopimusehtojen 5 kohdan mukaan tililtä voidaan nostaa rahaa ja/tai tili voidaan lopettaa sillä ehdolla, että esitetään asiakirja, joka osoittaa, että nostettu määrä käytetään jompaankumpaan seuraavista toimenpiteistä:

a) hankitaan jostain Euroopan yhteisöjen jäsenvaltiosta rakennusmaata sitä varten, että sille rakennetaan perheasunto, tai

b) hankitaan pääasiallinen tai vapaa-ajan asunto jostain Euroopan yhteisöjen jäsenvaltiosta tai remontoidaan sellaista asuntoa.

Muihin tarkoituksiin tehtäviin tililtä nostoihin on etukäteen saatava virkamiehen työnantajana olevan toimielimen henkilöstöosaston lupa.

Kyseisen sopimuksen 9 kohdan mukaan tilinhaltija voi koska tahansa lopettaa tilin.

Kantaja toimitti jäljennöksen tästä sopimuksesta komission henkilöstö- ja hallintoasioita käsittelevälle pääosastolle (PO IX). Vastaaja maksoi vuoden 1992 helmikuusta alkaen tälle tilille kuukausittain 5000 DKK:n suuruisen määrän, johon oli sovellettu Tanskan osalta vahvistettua korjauskerrointa.

Kantaja muutti 13.10.1992 ja 21.1.1993 Baneston kanssa tekemäänsä sopimusta ja korotti ensimmäisellä muutoksella siirrettävän summan 5000 DKK:sta 9800 DKK:uun ja jälkimmäisellä muutoksella 9800 DKK:sta 20000 DKK:uun. Kantaja täsmentää ilmoittaneensa näistä muutoksista pääosasto IX:lle toimittamalla tälle kopion sopimusmuutoksista.

Koska siirrettyjä määriä ei korotettu, kantaja teki 20.8.1993 Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen siitä, että hänen kaksi ”vaatimustaan” siirrettävien summien korottamisesta oli hylätty.

Koska kantajan valitukseen ei vastattu määräajassa, kantaja nosti 18.3.1994 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kumoamiskanteen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti 11.6.1996 kanteen tutkimatta, koska kantaja ei ollut noudattanut oikeudenkäyntiä edeltävää kaksivaiheista menettelyä (asia Tl 11/94, Ouzounoff Popoff v. komissio, tuomio 11.6.1996, Kok. 1996, s. II-819).

Kantaja esitti tämän johdosta 28.8.1996 pääosasto IX:lle vaatimuksen siirrettävän summan korottamisesta 5000 DKK:sta 20000 DKK:uun.

Tämä vaatimus hylättiin 23.9.1996. Tutkittuaan kyseistä vaatimusta sen sisäisen ohjeen kannalta, jossa vahvistetaan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 17 artiklan 2 kohdassa säädettyjen Euroopan yhteisöjen virkamiesten palkan osien siirtoihin liittyvien yksityiskohtien vahvistamisesta annetun säädöksen yksityiskohtaiset soveltamissäännöt, pääosasto IX katsoi, että kyseisestä 1.8.1993 voimaan tulleesta ohjeesta seuraa, että siirrettävän määrän, joka ennen päivämäärää 1.8.1993 oli ollut 5000 DKK, korottaminen on mahdollista vain, jos se on säädöksen mukaista eli jos kulut ja menot, joita kantajan asuntosäästösopimus koskee, aiheutuvat Tanskassa; näin ei kuitenkaan ollut.

Kantaja valitti 20.12.1996 tästä päätöksestä. Komissio hylkäsi valituksen 28.4.1997 tekemällään päätöksellä, joka annettiin kantajalle tiedoksi 15.5.1997.

Vaatimusten kolmannen osan tutkittavaksi ottaminen

Kantajan vaatimusten kolmannen osan, jolla vaaditaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteamaan, että kantajalla on oikeus saada siirrettyä 20000 DKK, tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, koska yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei ole lainmukaisuusvalvontaa harjoittaessaan antaa määräyksiä yhteisöjen toimielimelle tai toimia näiden asemesta (27 kohta).

Viittaukset: asia T-156/89, Valverde Mordt v. yhteisöjen tuomioistuin, 27.6.1991 (Kok. 1991, s. II-407, 150 kohta) ja em. asia OuzounoffPopoff v. komissio, tuomion 40 ja 41 kohta.

Pääasia

Kumoamisvaatimus

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee siirrettävän määrän korottamiseksi asetettuja edellytyksiä koskevaa arviointivirhettä

Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevaa 17 artiklan 2 kohdan b alakohtaa, jonka nojalla virkamies voi siirrättää sillä toimielimellä, jonka palveluksessa hän on, osan palkastaan toisen jäsenvaltion valuutassa asemamaansa ulkopuolelle, jolloin siirto tapahtuu erityisellä vaihtokurssilla ja siirrettävään määrään sovelletaan korjauskerrointa, on tulkittava siten, että saadakseen määrät siirrätetyiksi virkamiehen on osoitettava, että hänellä on säännöllisiä kustannuksia siinä maassa, jonka valuutassa hän vaatii siirron tekemistä. Jos näin ei ole, se seikka, että siirrettävään määrään sovelletaan korjauskerrointa, olisi täysin perusteetonta ja johtaisi sovellutuksiin, jotka olisivat virkamiesten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaisia (31-35 kohta).

Viittaukset: asia 236/82, Bräutigam v. neuvosto, 11.7.1985 (Kok. 1985, s. 2401, 29 ja 30 kohta); asia C-76/93 P, Scaramuzza v. komissio, 20.10.1994 (Kok. 1994, s. I-5173, 24 kohta) ja yhdistetyt asiat T-544/93 ja T-566/93, Abello ym. v. komissio, 7.12.1995 (Kok. II. 1995, s. II-815.40 kohta).

Koska kantaja ei missään vaiheessa ole näyttänyt eikä edes väittänyt, että hänellä olisi 20 000 DKK:n suuruisia kuukausittaisia kustannuksia Belgian ulkopuolella ja täsmällisemmin ilmaistuna Tanskassa, komissio ei ole tehnyt arviointivirhettä katsoessaan, että Tanskan kruunuissa tehtävän siirron edellytykset eivät täyttyneet ja hylätessään tämän johdosta kantajan esittämän ”korotusta” koskevan vaatimuksen (38 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee sisäisessä ohjeessa käytettyjä ilmaisuja koskevaa arviointivirhettä

Normihierarkia huomioon ottaen toimielimen sisäisen ohjeen nojalla ei voida lainmukaisesti myöntää virkamiehelle sellaista oikeutta, joka olisi henkilöstösääntöjen ja/tai sen soveltamiseksi annetun säädöksen vastainen (44 kohta).

Sisäisen ohjeen tarkastelun perusteella tämä kanneperuste on hylättävä perusteettomana (45-47 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee sisäisen ohjeen lainvastaisuutta

Sisäisellä ohjeella ei mitenkään rajata henkilöstösäännöissä säädettyä mahdollisuutta siirrättää osa palkasta. Olettaen, että komission aiempi käytäntö olisi ollut virkamiesten kannalta edullisempi, jopa henkilöstösääntöjen säännösten vastainen, komissiota ei voi moittia siitä, että se sisäisen ohjeen hyväksymällä omaksui henkilöstösääntöjen säännösten mukaisen käytännön. Virkamies ei myöskään voi edukseen vedota muiden hyväksi aiemmin tehtyyn lainvastaisuuteen. Sisäinen ohje ei siis ole lainvastainen, joten tätä kanneperustetta ei voida hyväksyä (50-52 kohta).

Viittaukset: asia 56/75, Elz v. komissio, 24.6.1976 (Kok. 1976, s. 1097, 18 kohta) ja asia T-30/90, Zoder v. parlamentti, 14.5.1991 (Kok. 1991, s. II-207, 26 kohta).

Neljäs kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden loukkaamista

Tämä peruste on hylättävä perusteluvelvollisuutta koskevan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön nojalla (55-57 kohta).

Vahingonkorvausvaatimus

Vaikka vahingonkorvausvaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyisivätkin, se on perusteeton, koska se koskee sellaista tapahtuneeksi väitettyä vahinkoa, joka olisi aiheutunut ”virheellisestä luokittelusta”, ja koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että komissio ei ole tehnyt mitään oikeudellista virhettä tai arviointivirhettä tässä asiassa (62-64 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.