Päätöksen 2009/935 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse niiden kolmansien valtioiden ja organisaatioiden luettelosta, joiden kanssa Euroopan poliisivirasto (Europol) tekee sopimuksia, annetun päätöksen 2014/269 sanamuodon, jossa pitää perusteluvelvollisuuden täyttämiseksi lähtökohtaisesti mainita oikeusperusta, jonka nojalla se on annettu, perusteella ei voida katsoa, että mainittu päätös on annettu EU 34 artiklan nojalla. Kyseisessä päätöksessä ei nimittäin viitata EU 34 artiklaan, ja siinä tehdyt viittaukset kohdistuvat nimenomaisesti Europolin perustamisesta tehdyn päätöksen 2009/371 26 artiklan 1 kohdan a alakohtaan sekä sellaisten täytäntöönpanosääntöjen hyväksymisestä, jotka koskevat Europolin suhteita kumppaneihin, henkilötietojen ja turvallisuusluokiteltujen tietojen vaihto mukaan lukien, tehdyn päätöksen 2009/934 5 ja 6 artiklaan.

Poliisiyhteistyön alan kaltaista alaa koskevien keskeisten sääntöjen antaminen kuuluu unionin lainsäätäjän toimivaltaan, ja nämä säännöt on hyväksyttävä perussäännöstössä. Tästä seuraa, että säännökset, joissa vahvistetaan perussäännöstön, jonka antaminen edellyttää unionin lainsäätäjän omiin tehtäviin kuuluvien poliittisten valintojen tekemistä, keskeiset osat, eivät voi olla delegoinnin kohteena eivätkä esiintyä täytäntöönpanosäädöksissä. Asian osien, jotka on luokiteltava keskeisiksi, yksilöinnin on perustuttava objektiivisiin tekijöihin, jotka voivat olla tuomioistuimen valvonnan kohteena, ja huomioon on otettava asianomaisen alan ominaisuudet ja erityispiirteet.

Kun on kyse kolmansien valtioiden ja organisaatioiden, joiden kanssa Euroopan poliisivirasto (Europol) tekee sopimuksia, luettelosta, joka on päätöksen 2009/935 liitteenä, on todettava, että kyseisen luettelon muuttaminen ei ole Europolin perustamisesta tehdyllä päätöksellä 2009/371 säännellyn asian keskeinen osa, minkä vuoksi unionin lainsäätäjä voi vapaasti säätää, että muuttaminen voidaan tehdä täytäntöönpanotoimella. Europolin ja kolmansien valtioiden välisten suhteiden luominen on nimittäin Europolin toimintaan liittyvä toimi, koska yhteistyösuhteiden luominen ja ylläpitäminen kyseisten valtioiden kanssa on päätöksen 2009/371 23 artiklan 1 kohdan mukaan mahdollista vain siltä osin kuin on tarpeen Europolin tehtävien hoitamiseksi. Unionin lainsäätäjä on lisäksi vahvistanut periaatteen tällaisten suhteiden luomisesta ja ylläpitämisestä, määritellyt näiden suhteiden päämäärän ja täsmentänyt niiden puitteet. Vaikka päätös, joka koskee luettelon muuttamista, merkitsee tiettyjä kompromisseja, joilla on teknisiä ja poliittisia ulottuvuuksia, tällaisen päätöksen ei näin ollen voida katsoa edellyttävän sellaisten poliittisten valintojen tekemistä, jotka kuuluvat unionin lainsäätäjän tehtäviin.

Henkilötietojen toimittaminen, joka voidaan sallia sopimuksissa, jotka on tehty päätöksen 2009/371 23 artiklan mukaisesti, voi toki merkitä asianomaisten henkilöiden perusoikeuksiin puuttumista, ja tietyt näistä puuttumisista voivat olla niin merkittäviä, että ne edellyttävät unionin lainsäätäjän toimia. Lainsäätäjä itse on kuitenkin säätänyt henkilötietojen toimittamista tietyille kolmansille valtioille koskevasta periaatteesta sekä puitteista, joissa tällaisen toimittamisen on tapahduttava, koska päätöksen 2009/371 23 artiklan 6 kohdan b alakohdassa ja sellaisten täytäntöönpanosääntöjen hyväksymisestä, jotka koskevat Europolin suhteita kumppaneihin, tehdyn päätöksen 2009/934 5 artiklan 4 kohdassa säädetään muun muassa asianomaisen kolmannen valtion takaaman tietosuojatason riittävyyden arvioimisesta. Kolmannen valtion merkitseminen luetteloon ei missään tapauksessa sellaisenaan mahdollista minkäänlaista henkilötietojen toimittamista kyseiselle valtiolle, koska tällainen toimittaminen on mahdollista vain sen jälkeen, kun Europolin ja kyseisen valtion välillä on tehty sopimus, jolla nimenomaisesti sallitaan tällaisten tietojen toimittaminen.

(ks. 46, 47, 49‐51, 53‐55 ja 57 kohta)