ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen määräys (kymmenes jaosto) 22.4.2020 – Bilbaína de Alquitranes ym. vastaan komissio

(asia C-691/15 P-DEP)

(Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen)

1. Tuomioistuinmenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Huomioon otettavat seikat – Oikeudenkäyntikulujen vahvistamismenettelystä aiheutuneet välttämättömät kustannukset – Vakiomenettely, johon ei liity mitään ongelmia (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 144 artiklan b alakohta) (ks. 40 ja 60 kohta)

2. Tuomioistuinmenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Huomioon otettavat seikat – Muutoksenhaun yhteydessä aiheutuneet kulut – Oikeudelliset perusteet, jotka edellyttävät perusteellista arviointia (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 144 artiklan b alakohta) (ks. 44–50 kohta)

3. Tuomioistuinmenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Turvautuminen useampaan kuin yhteen asianajajaan – Vaikutuksettomuus – Siihen työtuntimäärään lähtökohtaisesti perustuva arvio, jota on pidettävä objektiivisesti välttämättömänä asian käsittelyn kannalta – Arviointiperusteet (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 144 artiklan b alakohta) (ks. 51–55 kohta)

4. Tuomioistuinmenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Huomioon otettavat seikat – Välitoimimenettelystä aiheutuneet välttämättömät kustannukset (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 144 artiklan b alakohta) (ks. 56 ja 57 kohta)

Ratkaisu

Niiden oikeudenkäyntikulujen kokonaismääräksi, jotka Euroopan komission on korvattava Bilbaína de Alquitranes SA:lle, Deza a.s:lle, Industrial Química del Nalón SA:lle, Koppers Denmark A/S:lle, Koppers UK Ltd:lle, Koppers Netherlands BV:lle, Rütgers Germany GmbH:lle, Rain Carbon BVBA:lle, Rütgers Poland sp. z o.o:lle, Bawtry Carbon International Ltd:lle, Grupo Ferroatlántica SA:lle, Showa Denko Carbon Products Germany GmbH & Co. KG:lle, Showa Denko Carbon Austria GmbH:lle, SGL Carbon SAS:lle, Showa Denko Carbon Spain SA:lle, COBEX Polska sp. z o.o:lle, ThyssenKrupp Steel Europe AG:lle ja Tokai erftcarbon GmbH :lle asioissa C-691/15 P ja C-691/15 P R, vahvistetaan 50000 euroa, ja tälle summalle kertyy viivästyskorkoa tämän määräyksen tiedoksiantopäivästä lähtien koko määrän maksamispäivään asti sen Euroopan keskuspankin (EKP) perusrahoitusoperaatioihinsa soveltaman korkokannan mukaisesti, joka on voimassa eräpäivän kuukauden ensimmäisenä kalenteripäivänä, korotettuna 3,5 prosenttiyksiköllä.
14

Oberlandesgericht Münchenin (Münchenin alueen ylin tuomioistuin) presidentti hylkäsi 8.4.2014 tekemällään päätöksellä Sahyounin vaatimuksen. Mainitussa päätöksessä korostettiin, että avioeron tunnustamiseen sovelletaan asetusta N:o 1259/2010, jota sovelletaan myös yksityisiin avioeroihin. Koska sovellettavaa lakia ei ole pätevästi valittu ja koska aviopuolisoilla ei ollut yhteistä vakinaista asuinpaikkaa avioeroa edeltäneenä vuonna, sovellettava laki määräytyy mainitun asetuksen 8 artiklan c alakohdan säännösten perusteella. Kun molemmilla puolisoilla on kaksoiskansalaisuus, ratkaiseva on kansallisessa oikeudessa tarkoitettu tosiasiallinen kansalaisuus. Tämä oli ollut kyseisenä avioeropäivänä Syyrian kansalaisuus. On todettu myös, etteivät asetuksen N:o 1259/2010 12 artiklassa tarkoitetut oikeusjärjestyksen perusteet estä kyseessä olevan avioeron tunnustamista.
14

Tässä tilanteessa Sąd Rejonowy dla Wrocławia-Śródmieścia we Wrocławiu (Wrocławin Wrocław-Śródmieścien, Puola, alioikeuden työ- ja sosiaalivakuutusasioita käsittelevä jaosto) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko asetuksen N:o 561/2006 8 artiklan 8 kohtaa, jossa säädetään, että vuorokautiset lepoajat ja lyhennetyt viikoittaiset lepoajat, jotka pidetään muualla kuin ajoneuvon asemapaikkakunnalla, voidaan kuljettajan valinnan mukaan pitää ajoneuvossa, jos siinä on asianmukaiset nukkumismahdollisuudet jokaista kuljettajaa varten ja ajoneuvo on pysäköitynä, tulkittava siten, että jos työnantaja (liikennöitsijä) antaa ilmaiseksi työntekijän (kuljettaja) käyttöön nukkumismahdollisuudet ajoneuvossa, mainittu säännös on esteenä 19.12.2002 annetun asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna, 9 §:n 4 momentissa säädetyn ja 28.2.2013 asti sovelletun kansallisen säännöstön soveltamiselle ja 1.3.2013 alkaen voimassa olleen, 29.1.2013 annetun asetuksen 16 §:n 4 momentin soveltamiselle, joten työntekijällä on 19.12.2002 annetun asetuksen 9 §:n 1–3 momentissa ja 29.1.2013 annetun asetuksen 16 §:n 1–3 momentissa vahvistetuin edellytyksin oikeus majoituskulujen korvaamiseen taikka työsopimuksessa, työehtosopimuksessa tai muissa työoikeuden säännöissä vahvistettuihin edullisempiin edellytyksiin tai määriin? 2) Onko asetuksen N:o 561/2006 8 artiklaa tulkittava siten, että kyseisen asetuksen 4 artiklan f–i alakohdassa määritellyt lepoajat, jotka pidetään muualla kuin ajoneuvon asemapaikkakunnalla, voidaan kuljettajan valinnan mukaan pitää ajoneuvossa, jos siinä on asianmukaiset nukkumismahdollisuudet jokaista kuljettajaa varten ja ajoneuvo on pysäköitynä?”
21

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 160 artiklan 3 kohdassa määrätään, että välitoimihakemuksissa on ilmoitettava ”oikeudenkäynnin kohde ja seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi haetun välitoimen määrääminen on ilmeisesti perusteltua”. Välitoimista päättävä tuomari voi siten lykätä täytäntöönpanoa ja määrätä muista välitoimista, jos on selvitetty, että niistä määrääminen ilmeisesti on tosiasiallisesti ja oikeudellisesti perusteltua (fumus boni juris) ja että ne ovat kiireellisiä siinä mielessä, että niitä hakevan asianosaisen etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi on tarpeen, että näistä toimista määrätään ja että niiden vaikutukset alkavat jo ennen kuin pääasiassa annetaan ratkaisu. Nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, joten välitoimihakemus on hylättävä, jos jokin niistä ei täyty. Välitoimista päättävän tuomarin on myös tarvittaessa vertailtava esillä olevia intressejä (unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys komissio v. ANKO, C‑78/14 P‑R, EU:C:2014:239, 14 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On todettava, että julkista tavaranhankintaa, jonka arvo ei ylitä julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetussa direktiivissä 2004/18, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1251/2011, asetettua kynnysarvoa, koskevan ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, jos kansallinen tuomioistuin ei ole esittänyt mitään sellaisia seikkoja, joiden perusteella unionin tuomioistuimella olisi käytössään tietoa siitä, onko varma rajat ylittävä intressi olemassa. Kuten unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklasta ilmenee, unionin tuomioistuimen on pystyttävä löytämään ennakkoratkaisupyynnöstä selostus niistä tosiseikoista, joihin kysymykset perustuvat, sekä muun muassa yhteydestä näiden tosiseikkojen ja kysymysten välillä. Sellaisten tarpeellisten seikkojen toteaminen, joiden perusteella voidaan tarkistaa, onko olemassa varma rajat ylittävä intressi, samoin kuin yleisesti kaikki toteamiset, jotka kansallisten tuomioistuinten on tehtävä ja joista unionin primaarioikeuden tai johdetun oikeuden toimen sovellettavuus riippuu, olisi näin ollen tehtävä ennen asian saattamista unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.

Tästä on todettava, että vaikka on totta, että unionin tuomioistuin voi tietyissä tilanteissa, joissa se ei ole saanut ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta tätä koskevaa nimenomaista tietoa, päätellä ennakkoratkaisupyynnössä esitetyistä seikoista varman rajat ylittävän intressin mahdollisen olemassaolon, asia on toisin silloin, jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei se voi tehdä tällaista päätelmää, koska ennakkoratkaisupyynnöstä ei ilmene mitään tämänkaltaista seikkaa. Tässä tilanteessa unionin tuomioistuimen on mahdotonta antaa hyödyllistä vastausta kysymyksiin, jotka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt käsiteltäväkseen saatetun oikeusriidan ratkaisemiseksi, mikä on SEUT 267 artiklan mukaisen yhteistyön tavoite.

(ks. 29–32 kohta ja tuomiolauselma)
Unionin tuomioistuimen määräys (yhdeksäs jaosto) 16.6.2016 – L’Oréal vastaan EUIPO

(asia C‑611/15 P)

”Muutoksenhaku — EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki AINHOA — Menettämismenettely — Tavaramerkin tosiasiallinen käyttö — Asetus (EY) N:o 207/2009 — 15 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohta — 51 artiklan 1 kohdan a alakohta — Todisteet käyttämisestä — Asetus (EY) N:o 2868/95 — 22 sääntö ja 40 säännön 5 kohta — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artikla — Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi perusteeton”

1. Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi — Tutkimatta jättäminen — Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (SEUT 256 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 16 kohta)

2. EU-tavaramerkki — Menettelysäännökset — Menettämismenettely — Tosiseikat ja todisteet, joita ei ole esitetty tätä varten asetetussa määräajassa — Huomioon ottaminen — Valituslautakunnan harkintavalta (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 51 artiklan 1 kohdan a alakohta, 57 artiklan 1 kohta ja 76 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 40 säännön 5 kohta) (ks. 24–27 kohta)

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
1.

Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi — Tutkimatta jättäminen — Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin valvonta — Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta — Selvitysaineiston vääristämistä koskeva valitusperuste — Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava — Selvitysaineiston vääristämisen on käytävä selvästi ilmi asiakirja-aineistosta (SEUT 256 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 28 ja 29 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Aikaisemman tavaramerkin heikko erottamiskyky — Vaikutus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 40 kohta)
19

Valittaja väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen siltä osin kuin se ei ole katsonut, että valittajalla on oikeussuojan tarve sen johdosta, että riidanalaisessa asetuksessa ei täsmennetä, että ilmaisu ”edam” on perusasetuksen 13 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu yleisnimi ja että sitä voidaan tämän perusteella käyttää edelleen juustojen kaupan pitämiseksi. Kyseisen täsmennyksen puuttumisella vaikutetaan vakavasti valittajan oikeudelliseen asemaan, sillä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että on olemassa olettama, jonka mukaan kutakin moniosaisen nimityksen osatekijää suojataan erikseen. Valittajan oikeussuojan tarve on näin ollen osoitettu, ja unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti jättänyt sen kanteen tutkimatta.
28

Sen ratkaisemiseksi, vastaavatko Mineralquelle Zurzachin maahantuomien tavaroiden ominaispiirteet – sellaisina kuin ne on kuvattu ennakkoratkaisupäätöksessä – yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeen 2202 10 00 ominaispiirteitä kokonaisuudessaan, on korostettava, että kun unionin tuomioistuimen käsiteltävänä on tariffiluokittelua koskeva ennakkoratkaisupyyntö, sen tehtävänä on pikemminkin selventää kansalliselle tuomioistuimelle niitä kriteereitä, joiden soveltaminen tekee tälle mahdolliseksi luokitella oikein asianomaiset tuotteet yhdistettyyn nimikkeistöön, eikä luokitella tuotteita itse, mikä johtuu varsinkin siitä, ettei sillä välttämättä ole kaikkia tähän tarvittavia tietoja. On ilmeistä, että kansallinen tuomioistuin on joka tapauksessa paremmassa asemassa tekemään luokittelun (ks. tuomio Proxxon, C-500/04, EU:C:2006:111, 23 kohta ja tuomio Digitalnet ym., C-320/11, C-330/11, C‑382/11 ja C‑383/11, EU:C:2012:745, 61 kohta).
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Välttämättömyys näyttää samankaltaisuus kyseisten tavaroiden tai palvelujen välillä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 45–47 kohta)
1.

Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Selvitysaineistona pidetyn kansallisen oikeuden ottaminen huomioon vääristyneellä tavalla — Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 19–27 kohta)
5.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 102 ja 108 kohta)
3)

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on arvioida kansallisten lainsäädännön, työehtosopimusten ja/tai käytäntöjen mukaisesti, millainen korvaus pääasian kantajan kaltaiselle työntekijälle on myönnettävä, jotta tämä korvaus on riittävän tehokas toimenpide väärinkäytösten kieltämiseksi määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on myös tarvittaessa tulkita kansallisen oikeuden merkityksellisiä säännöksiä mahdollisimman tarkkaan unionin oikeuden mukaisesti.
7

Direktiivin 2001/23 II lukuun samoin sisältyvän 5 artiklan sanamuoto on seuraava: ”1. Jolleivät jäsenvaltiot toisin säädä, 3 ja 4 artiklaa ei sovelleta sellaisen yrityksen, liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutukseen, jossa on aloitettu luovuttajaa koskeva konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely luovuttajan varojen selvittämiseksi, ja sitä toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa (joka voi olla toimivaltaisen viranomaisen valtuuttama maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjä). 2. Kun 3 ja 4 artiklaa sovelletaan luovutukseen silloin, kun on aloitettu luovuttajaa koskeva maksukyvyttömyysmenettely (riippumatta siitä, onko kyseinen menettely aloitettu luovuttajan varojen selvittämiseksi), ja edellyttäen, että menettely toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa (viranomainen voi olla kansallisessa lainsäädännössä määritetty maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjä), jäsenvaltio voi säätää, että: a) siitä riippumatta, mitä 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, työsopimuksesta tai työsuhteesta johtuvat ja ennen luovutusta tai maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista erääntyvät luovuttajan velvoitteet eivät siirry luovutuksensaajalle edellyttäen, että menettely antaa kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti vähintään työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY [(EYVL L 283, s. 23)] mukaisen suojan tapauksissa, joissa tätä direktiiviä sovelletaan; ja/tai vaihtoehtoisesti, että b) luovutuksensaaja, luovuttaja tai luovuttajan valtaa käyttävä henkilö tai käyttävät henkilöt ja toisaalta työntekijöiden edustajat voivat päättää työntekijöiden työehtojen muuttamisesta työllisyysmahdollisuuksien turvaamiseksi varmistamalla yrityksen, liikkeen tai liiketoiminnan osan toiminnan säilymisen silloin, kun se voimassa olevan lainsäädännön tai käytännön mukaan on mahdollista. 3. Jäsenvaltio voi soveltaa 2 kohdan b alakohtaa luovutuksiin, kun luovuttaja on kansallisessa lainsäädännössä määritellyissä vakavissa taloudellisissa vaikeuksissa, edellyttäen että toimivaltainen viranomainen on antanut kyseisestä tilasta ilmoituksen ja että sitä on mahdollista oikeudellisesti valvoa, jos kansallisessa lainsäädännössä oli tällaiset säännökset voimassa 17 päivänä heinäkuuta 1998. – – 4. Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sellaisten vilpillisten maksukyvyttömyysmenettelyjen estämiseksi, joiden tarkoituksena on kiertää tämän direktiivin mukaisia työntekijöiden oikeuksia.”
57

Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja perusteluvelvollisuuden väitetystä loukkaamisesta on kolmanneksi todettava, että unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 55 ja 56 kohdassa unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan on niin, että vaikka SMHV:n on yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteiden nojalla rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi koskevaa hakemusta tutkiessaan otettava huomioon jo tehdyt samanlaisia hakemuksia koskevat päätökset, mainitut periaatteet on kuitenkin sovitettava yhteen laillisuusperiaatteen noudattamisen kanssa ja että muun muassa oikeusvarmuuden ja nimenomaan hyvän hallinnon vuoksi jokaisen rekisteröintihakemuksen tutkimisen on näin ollen oltava tiukkaa ja kattavaa ja se on suoritettava jokaisessa yksittäistapauksessa, jotta vältettäisiin tavaramerkkien perusteeton rekisteröinti (ks. vastaavasti tuomio Agencja Wydawnicza Technopol v. SMHV, C‑51/10 P, EU:C:2011:139, 74–77 kohta).
5

Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus huomautti kirjallisen menettelyn aikana, että varojen jäädyttämistä koskeva määräys on kumottu. Tarkemmin sanottuna unionin tuomioistuimen hallussa olevasta aineistosta kokonaisuudessaan ilmenee, että kyseisen määräyksen antanut tuomioistuin eri kokoonpanossa on kumonnut sen 12.7.2012 annetulla asiaratkaisullaan. Kyseinen ratkaisu vahvistettiin muutoksenhaussa Court of Appealin (England & Wales) (Civil Division) 19.6.2013 annetulla ratkaisulla. Supreme Court of the United Kingdom hylkäsi 26.7.2013 muutoksenhaun jälkimmäiseen ratkaisuun, joten varojen jäädyttämistä koskevan määräyksen kumoaminen on tullut lainvoimaiseksi.
17

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, jossa Pohotovost’ on hakenut 7.6.2012 muutosta mainittuun täytäntöönpanon raukeamista koskevaan määräykseen, toteaa ennakkoratkaisupyynnössään yhtäältä, että asiassa, jossa vastaaja on vailla vakinaista asuinpaikkaa, mikä vaikuttaisi olevan Sorokan tilanne, olisi hyödyllistä, että Združenie HOOS voitaisiin hyväksyä väliintulijaksi varsinkin, kun kyseinen järjestö on käsiteltävässä asiassa halukas väliintuloon puolustaakseen asianomaisen etua. Kyseinen tuomioistuin mainitsee toisaalta, että Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovakian tasavallan ylimmän asteen tuomioistuin) on 10.10.2012 toisessa asiassa antamassaan ratkaisussa katsonut, että kolmannen osapuolen väliintulo voidaan hyväksyä vain kontradiktorisissa menettelyissä mutta ei täytäntöönpanomenettelyissä, jotka eivät ole kontradiktorisia. Yksi Najvyšší súd Slovenskej republikyn ratkaisun antaneen kokoonpanon jäsenistä jätti kuitenkin tähän määräykseen eriävän mielipiteen, jonka mukaan kolmannen osapuolen väliintulo ei ole mahdollista koko täytäntöönpanomenettelyssä mutta se pitää kuitenkin hyväksyä tietyissä kyseisen menettelyn osissa.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Kyseisten tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuus — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 39 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 12.6.2014 – Delphi Technologies vastaan SMHV

(asia C‑448/13 P)

”Valitus — Yhteisön tavaramerkki — Asetus (EY) N:o 207/2009 — 7 artiklan 1 kohdan b alakohta — Sanamerkki INNOVATION FOR THE REAL WORLD — Mainoslause — Rekisteröinnin epääminen — Erottamiskyvyn puuttuminen”

Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Tosiseikkojen ja todisteiden virheellinen arviointi — Tutkimatta jättäminen — Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 22 kohta)

Aihe

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-515/11, Delphi Technologies vastaan SMHV, 6.6.2013 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) toisen valituslautakunnan 23.6.2011 tekemä päätös R 1967/2010-2, jolla hylättiin valitus tutkijan päätöksestä, jolla hylättiin hakemus sanamerkin ”INNOVATION FOR THE REAL WORLD” rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi luokkiin 7, 9, 10 ja 12 kuuluvia tavaroita varten – Ehdoton hylkäysperuste – Erottamiskyvyn puuttuminen – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen ja yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaaminen

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
1)

Teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdyn sopimuksen, joka on Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamisesta tehdyn sopimuksen, joka on allekirjoitettu Marrakeshissa 15.4.1994 ja hyväksytty Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY, liitteessä 1 C, 27 artikla kuuluu yhteisen kauppapolitiikan alaan.
Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun asetuksen N:o 1698/2005 säännöksiä ja erityisesti sen 61 ja 62 artiklaa on tulkittava siten, että niissä ei edellytetä eikä lähtökohtaisesti kielletä sellaisten kansallisten säännösten antamista, joissa säädetään, että paikallinen toimintaryhmä, joka täyttää kaikki kyseisen asetuksen 62 artiklan 1 kohdassa luetellut edellytykset, voi toimia vain tietyssä oikeudellisessa muodossa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin varmistuttava siitä, että kun otetaan huomioon tällaisen lainsäädännön kaikki merkitykselliset ominaispiirteet, sillä ei estetä asetuksen välitöntä sovellettavuutta ja siinä täsmennetään itse asetuksessa jäsenvaltioille annetun harkintavallan käyttöä asetuksen säännöksissä asetetuissa rajoissa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on myös varmistuttava siitä, että kyseinen kansallinen lainsäädäntö on Euroopan unionin perusoikeuskirjan määräysten ja unionin yleisten oikeusperiaatteiden mukainen.

(ks. 29 kohta ja määräysosan 1 kohta)