ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Direktiivin 93/13 3 artiklan 1 kohtaa ja 4 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että elinkeinonharjoittajalle kyseisten säännösten perusteella kuuluva avoimuutta koskeva vaatimus merkitsee sitä, että kun elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehdään uudistamissopimus, joiden ehdoista ei ole erikseen neuvoteltu ja jonka tarkoituksena on muuttaa samojen osapuolten välisen aikaisemman sopimuksen mahdollisesti kohtuutonta sopimusehtoa, elinkeinonharjoittajan on annettava kuluttajalle merkitykselliset tiedot, joiden perusteella tämä voi ymmärtää siitä hänelle aiheutuvat oikeudelliset seuraukset ja erityisesti sen, että alkuperäinen ehto olisi mahdollisesti voinut olla kohtuuton, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
Unionin tuomioistuimen määräys (kymmenes jaosto) 19.11.2019 – Syyttäjä ja Tulli

(asia C-486/19) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Valtiontuki – Makeisista, jäätelöstä ja virvoitusjuomista suoritettava vero – Samankaltaisten tuotteiden verottomuus, joka saattaa olla SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea – Oikeus tuomita rikosoikeudelliseen rangaistukseen kyseiseen veroon liittyvien velvollisuuksien laiminlyömisen vuoksi)

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Vastaus, joka on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä – Työjärjestyksen 99 artiklan soveltaminen (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla) (ks. 19 ja 20 kohta)

2. Valtiontuki – Perussopimuksen määräykset – Soveltamisala – Verot, joihin liittyy verovapautuksia ja jotka voidaan rinnastaa tukiin – Kuuluminen perussopimuksen määräysten soveltamisalaan – Kansalliset rikosoikeudelliset rangaistukset veroon, johon liittyy vapauksia, liittyvien velvollisuuksien laiminlyömisen vuoksi – Veron maksamiseen velvolliset eivät voi vedota siihen, että vapautukset ovat luonteeltaan valtiontukea – Poikkeukset – Vero ja vapautus, jotka ovat erottamaton osa tukitoimenpidettä – Vero ja tukitoimenpide, jotka eivät ole yhden ja saman verotuksellisen toimenpiteen kaksi toisistaan erottamatonta osaa (SEUT 107 artiklan 1 kohta) (ks. 21–28 kohta ja määräysosa)

Ratkaisu

Unionin oikeutta on tulkittava siten, että se ei ole esteenä luonnollisen henkilön, joka on toiminut pääasiassa kyseessä olevan veron kaltaisen tietyistä tuotteista suoritettavan valmisteveron maksamiseen velvollisen yhtiön puolesta ja joka on laiminlyönyt kyseiseen veroon liittyviä velvollisuuksia, tuomitsemiselle rikosoikeudelliseen rangaistukseen asiassa sovellettavan kansallisen lainsäädännön nojalla, vaikka muiden yritysten samankaltaisten tuotteiden osalta saamaa verovapautusta olisi pidettävä SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena.

( 1 ) EUVL C 295, 2.9.2019.
3)

Asetuksen N:o 2201/2003 12 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltion, jonka kansalaisia molemmat puolisot ovat, tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi hakija on saattanut asian, on asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla toimivaltainen ratkaisemaan avioeroasian, kyseisen 12 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn edellytyksen toimivallan hyväksymisestä ei voida katsoa täyttyneen, kun menettelyn kohteena ei ole vanhempainvastuu eikä vastapuoli ole vastannut asiassa. Tässä tilanteessa tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille ja jolla on toimivalta ratkaista puolisoiden avioeroa koskeva asia, ei ole toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 12 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 3 artiklan d alakohdan nojalla toimivaltainen ratkaisemaan kyseiseen lapseen liittyviä vanhempainvastuuta ja elatusvelvollisuutta koskevia kysymyksiä.
4

Direktiivin 2 c artiklassa, jossa ovat kyseessä ”muutoksenhakua koskevat määräajat”, säädetään seuraavaa: ”Jos jäsenvaltio säätää, että direktiivin [2014/24] tai direktiivin [2014/23] soveltamisalaan kuuluvien sopimuksentekomenettelyjen yhteydessä tehtyihin tai niitä koskeviin hankintaviranomaisten päätöksiin on haettava muutosta tietyn määräajan kuluessa, kyseisen määräajan on oltava vähintään 10 kalenteripäivää sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintaviranomaisen päätös on lähetetty tarjoajalle tai ehdokkaalle, kun käytetään telekopiota tai sähköistä muotoa, tai, kun käytetään muita viestintätapoja, kyseisen määräajan on oltava joko vähintään 15 kalenteripäivää sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintaviranomaisen päätös on lähetetty tarjoajalle tai ehdokkaalle tai vähintään 10 kalenteripäivää sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintaviranomaisen päätös on vastaanotettu. Kullekin tarjoajalle tai ehdokkaalle lähetettävässä ilmoituksessa hankintaviranomaisen päätöksestä on oltava liitteenä yhteenveto asiaa koskevista perusteluista. Haettaessa muutosta tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin päätöksiin, joista ei tarvitse lähettää erityistä ilmoitusta, määräaika on vähintään 10 kalenteripäivää kulloinkin kyseessä olevan päätöksen julkaisemisesta.”
10

Ylimmästä tuomioistuimesta annetun lain 37 §:n 1–4 momentissa säädetään seuraavaa: ”1. Sąd Najwyższyn tuomareiden on jäätävä eläkkeelle heidän täyttäessään 65 vuotta, jolleivät he toimita aikaisintaan 12 kuukautta ja viimeistään 6 kuukautta ennen kuin he täyttävät [65 vuotta] ilmoitusta, jossa he esittävät toiveensa jatkaa tehtäviensä hoitamista, ja todistusta, joka on laadittu tuomarin viran hakijoihin sovellettavien edellytysten mukaisesti ja joka osoittaa, että heidän terveydentilansa sallii heidän toimia tuomioistuimen jäseninä, ja jollei Puolan tasavallan presidentti anna heille lupaa jatkaa heidän tehtäviensä hoitamista Sąd Najwyższyssa. 1a. Ennen tällaisen luvan myöntämistä Puolan tasavallan presidentti pyytää lausunnon kansalliselta tuomarineuvostolta. Kansallinen tuomarineuvosto toimittaa lausuntonsa Puolan tasavallan presidentille 30 päivän kuluessa siitä päivästä, jona Puolan tasavallan presidentti on kehottanut sitä antamaan sen hänelle. Jos kansallinen tuomarineuvosto ei ole toimittanut lausuntoaan toisessa virkkeessä säädetyssä määräajassa, lausunnon katsotaan olevan puoltava. 1b. Kun kansallinen tuomarineuvosto antaa 1a momentissa tarkoitetun lausunnon, se ottaa huomioon tuomioistuinjärjestelmän edun tai merkittävän yhteiskunnallisen edun ja erityisesti Sąd Najwyższyn jäsenten järkevän virkaan osoittamisen tai joidenkin Sąd Najwyższyn jaostojen työtaakasta johtuvat tarpeet. 2. Edellä 1 momentissa tarkoitetut ilmoitus ja todistus osoitetaan Sąd Najwyższyn ensimmäiselle presidentille, joka toimittaa ne yhdessä lausuntonsa kanssa välittömästi Puolan tasavallan presidentille. Sąd Najwyższyn ensimmäinen presidentti toimittaa ilmoituksensa ja todistuksensa, joihin on liitetty Sąd Najwyższyn kollegion lausunto, Puolan tasavallan presidentille. 3. Puolan tasavallan presidentti voi antaa kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona se on saanut 1a momentissa tarkoitetun kansallisen tuomarineuvoston lausunnon tai jona määräaika, jonka kuluessa kyseinen lausunto on annettava, on päättynyt, Sąd Najwyższyn tuomarille luvan hoitaa edelleen tehtäviään. Jollei lupaa saada ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetussa määräajassa, tuomarin katsotaan olevan eläkkeellä siitä päivästä lukien, jona hän täyttää 65 vuotta. Jos Sąd Najwyższyn tuomari saavuttaa 1 momentissa tarkoitetun iän ennen kuin hänen tehtäviensä hoitamisen jatkamista koskeva menettely päättyy, hän jatkaa tehtävissään, kunnes mainittu menettely on saatettu päätökseen. 4. Edellä 1 momentissa tarkoitettu lupa myönnetään kolmeksi vuodeksi, ja se voidaan uusia kerran. Edellä 3 momentin säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin. Tuomari, jolle on annettu lupa jatkaa tehtäviään Sąd Najwyższyssa, voi lähteä milloin tahansa eläkkeelle 65 vuotta täytettyään; hän tekee tästä ilmoituksen Sąd Najwyższyn ensimmäiselle presidentille, joka toimittaa sen välittömästi Puolan tasavallan presidentille. Sąd Najwyższyn ensimmäinen presidentti osoittaa ilmoituksensa suoraan Puolan tasavallan presidentille.”
Unionin tuomioistuimen määräys (yhdeksäs jaosto) 20.11.2019 – Indaco Service

(asia C-552/18) ( 1 )

(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Julkiset hankinnat – Direktiivi 2014/24/EU – 57 artiklan 4 kohdan c ja g alakohta – Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekeminen – Vapaaehtoiset poissulkemisen perusteet – Ammatin harjoittamiseen liittyvä vakava virhe – Taloudellisen toimijan rehellisyyden kyseenalaistaminen – Aiempi sopimus – Puutteet täytäntöönpanossa – Purkaminen – Tuomioistuimessa nostettu kanne – Hankintaviranomainen on estynyt arvioimasta sopimuksen laiminlyöntiä oikeudenkäyntimenettelyn päättymiseen saakka)

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt – Direktiivi 2014/24 – Tarjouskilpailun ratkaiseminen – Tarjouskilpailuun osallistumisen poissulkemissyyt – Ammatin harjoittamiseen liittyvä vakava virhe, joka kyseenalaistaa talouden toimijan rehellisyyden – Aiemman sopimuksen purkaminen tällaisen virheen vuoksi – Mainitun purkamisen riitauttaminen siviiliasioita käsittelevässä tuomioistuimessa – Kansallinen lainsäädäntö, jolla hankintaviranomaista estetään sulkemasta asianomaista toimijaa pois tämän luotettavuudesta tehdyn arvioinnin perusteella oikeudenkäyntimenettelyn päättymiseen saakka ja jota ei voida hyväksyä

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24 57 artiklan 4 kohdan c ja g alakohta)

(ks. 28 kohta ja määräysosa)

Ratkaisu

Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU 57 artiklan 4 kohdan c ja g alakohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan kanteen nostaminen tuomioistuimessa hankintaviranomaisen päätöksestä purkaa julkista hankintaa koskeva sopimus tämän sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä ilmenneen ammatin harjoittamiseen liittyvän vakavan virheen vuoksi estää hankintaviranomaista, joka on käynnistänyt uuden tarjouspyyntömenettelyn, sulkemasta pois toimijaa tarjoajien valintavaiheessa tämän toimijan luotettavuudesta tehdyn arvion perusteella.

( 1 ) EUVL C 436, 3.12.2018.
1.

Kumoamiskanne – Määräajat – Alkamisajankohta – Komission kanteluun antama vastaus, joka on laadittu eri kielellä kuin kantelu – Kantelija on kyennyt ymmärtämään vastauksen sisällön – Vaatimusta vastauksen kääntämisestä ei ole esitetty kohtuullisessa ajassa – Myöhässä nostettu kanne – Tutkimatta jättäminen (SEUT 263 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/1958 2 artikla) (ks. 16, 17 ja 22–24 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 30.1.2019 – Verein Deutsche Sprache vastaan komissio

(asia C-440/18 P) ( 1 )

(Muutoksenhaku – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artikla – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus (EY) N:o 1049/2001 – Komission päätökseen, joka koskee Brysselissä sijaitsevan Berlaymont-rakennuksen lehdistösalin ulkoasun muuttamista siten, että ilmoitusten kielenä on vain englanti ja ranska, liittyvät asiakirjat – Oikeus tutustua asiakirjoihin kokonaisuudessaan on evätty)

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Oikeudellisen virheen määrittämättä jättäminen – Epätäsmällinen peruste – Tutkimatta jättäminen (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta;; Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 5 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu unionin yleiselle tuomioistuimelle esitettyjen tosiseikkojen arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 5 kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin tuomioistuimen harjoittama valvonta, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen kieltäytymistä määrätä asian selvittämistoimista – Laajuus (SEUT 256 artikla; Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohta) (ks. 5 kohta)

4. Euroopan unionin toimielimet – Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin – asetus N:o 1049/2001 – Asiakirjaan tutustumista koskevan oikeuden epääminen sillä perusteella, ettei sitä ole olemassa tai ettei se ole asianomaisen toimielimen hallussa – Olettama siitä, ettei asiakirjaa ole olemassa, joka perustuu asianomaisen toimielimen tätä koskevaan vahvistukseen – Asian kannalta merkityksellisten ja yhtäpitävien seikkojen perusteella kumottavissa oleva olettama (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 2 artiklan 3 kohta) (ks. 5 kohta)

5. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin yleisessä tuomioistuimessa esitettyjen perusteiden ja perustelujen pelkkä toistaminen – Oikeudellisen virheen määrittämättä jättäminen – Tutkimatta jättäminen (SETU 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta;; Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 5 kohta)

Ratkaisu

1) Valitus jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.

2) Verein Deutsche Sprache eV vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) EUVL 2018, C 294, 20.8.2018.
Asia C-621/18

Andy Wightman ym.

vastaan

Secretary of State for Exiting the European Union

(Ennakkoratkaisupyyntö – Court of Session, Inner House, First Division (Scotland))

Nopeutettu menettely

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 19.10.2018

Ennakkoratkaisukysymykset – Nopeutettu ennakkoratkaisumenettely – Edellytykset – Olosuhteet, joiden perusteella nopea käsittely on perusteltu – Tulkintapyyntö, joka koskee jäsenvaltiolla olevaa mahdollisuutta peruuttaa yksipuolisesti ilmoitus aikomuksestaan erota unionista – Tarve saada unionin tuomioistuimen vastaus ennen erosopimusta koskevia keskusteluja ja äänestystä asianomaisen jäsenvaltion – Asia, joka koskee kansalliseen valtiosääntöoikeuteen ja unionin oikeuteen liittyviä perustavanlaatuisia kysymyksiä – Asian käsittelemistä nopeutetussa menettelyssä koskevan pyynnön hyväksyminen

(SEU 50 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 a artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohta)

Ks. määräyksen teksti.

(ks. 7–11 kohta)
Asia C-85/18 PPU

CV

vastaan

DU

(Judecătoria Oradean esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Toimivalta vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Lapsen huolto – Asetus (EY) N:o 2201/2003 – 8, 10 ja 13 artikla – Lapsen asuinpaikan käsite – Toisen jäsenvaltion tuomioistuimen antama ratkaisu, joka koskee lapsen asuinpaikkaa – Luvaton poisvieminen tai palauttamatta jättäminen – Toimivalta lapsikaappaustapauksessa

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen määräys (ensimmäinen jaosto) 10.4.2018

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Asetus N:o 2201/2003 – Toimivalta, sovellettava laki ja päätösten tunnustaminen ja täytäntöönpano elatusvelvoitteita koskevissa asioissa – Asetus N:o 4/2009 – Toimivalta vanhempainvastuuta ja elatusvelvoitteita koskevissa asioissa – Lapsen luvaton poisvieminen tai palauttamatta jättäminen – Muun jäsenvaltion kuin sen valtion tuomioistuimilla, jossa lapsen asuinpaikka oli ennen poisviemistä, ei ole toimivaltaa – Rajoitukset

(Neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 10 artikla ja neuvoston asetuksen N:o 4/2009 3 artikla)

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 10 artiklaa ja toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 3 artiklaa on tulkittava siten, että pääasian kaltaisessa asiassa, jossa sellaisen lapsen vanhempi, jonka asuinpaikka oli jäsenvaltiossa, on vienyt lapsen luvattomasti toiseen jäsenvaltioon, kyseisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimet eivät ole toimivaltaisia ratkaisemaan mainitun lapsen osalta oikeutta hänen huoltoonsa liittyvää hakemusta tai vahvistamaan hänen osaltaan elatusapua, ellei ole mitään viitteitä siitä, että toinen vanhempi olisi suostunut lapsen poisviemiseen tai ei olisi esittänyt lasta koskevaa palauttamispyyntöä.

(ks. 57 kohta ja tuomiolauselma)
Samat ajoneuvot kuuluvat luokkaan A, kun ne on rekisteröity ensimmäisen kerran Portugalissa vuoden 1981 ja 1.7.2007 – jolloin liikenneverolaki tuli voimaan – välisenä aikana, ja luokkaan B, kun ne on rekisteröity ensimmäisen kerran Portugalissa 1.7.2007 jälkeen. Sen sijaan samankaltaiset ajoneuvot, jotka on tuotu Portugaliin toisesta jäsenvaltiosta ja jotka on rekisteröity ensimmäisen kerran Portugalissa 1.7.2007 jälkeen, kuuluvat luokkaan B, vaikka ne on rekisteröity ensimmäisen kerran muussa jäsenvaltiossa ennen tätä päivämäärää. Portugaliin myöhemmin kuin 1.7.2007 tuoduista ja ensimmäisen kerran muussa jäsenvaltiossa ennen 1.7.2007 rekisteröidyistä ajoneuvoista kannetaan siis systemaattisesti suurempi vero kuin samankaltaisista ajoneuvoista, joita ei ole maahantuotu ja jotka on rekisteröity ensimmäisen kerran Portugalissa ennen tätä päivämäärää.
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 7 artiklan 1 kohtaa ja kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY 10 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan on mahdollista antaa maksamismääräys, joka perustuu pankin kirjanpito-otteeseen, joka vahvistaa kulutusluottosopimukseen perustuvan saatavan olemassaolon, kun tuomioistuimella, joka käsittelee maksamismääräystä koskevaa hakemusta, ei ole toimivaltaa tutkia kyseisen sopimuksen ehtojen mahdollista kohtuuttomuutta ja varmistua siitä, että kyseisessä sopimuksessa on ilmoitettu mainitussa 10 artiklassa tarkoitetut tiedot, ja kun tällaisen määräyksen vastustamista koskevan oikeuden käyttämiseen liittyvillä yksityiskohtaisilla säännöillä ei voida varmistaa kuluttajalla saman direktiivin perusteella olevien oikeuksien kunnioittamista.

Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset menettelysäännöt, siltä osin kuin yhtäältä niissä edellytetään, että kuluttaja esittää kahden viikon kuluessa maksamismääräyksen tiedoksiantamisesta tosiseikat ja todisteet, joiden avulla tuomioistuin voi suorittaa kyseisen arviointinsa, ja toisaalta niillä asetetaan kuluttaja epäedullisempaan asemaan siihen nähden, miten oikeudenkäyntikulujen määrä lasketaan, aiheuttavat huomattavan riskin siitä, että kyseiset kuluttajat eivät tee vaadittua väitettä (ks. vastaavasti tuomio 13.9.2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, 69 ja 70 kohta).

(ks. 48 ja 53 kohta sekä tuomiolauselma)
1)

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 4 artiklan 2 kohtaa ja 5 artiklaa on tulkittava niin, että silloin, kun kuluttajan käyttöön asetettava rahamäärä, joka on ilmaistu ulkomaan valuutassa tilin valuuttana ja joka on määritelty suhteessa maksuvaluuttaan, on selvästi ilmoitettu, kuluttajan ja pankin välisen jäsenvaltiossa tehdyn luottosopimuksen ehdot täyttävät kyseisissä säännöksissä asetetun vaatimuksen, jonka mukaan sopimusehdot on laadittava selkeästi ja ymmärrettävästi. Siltä osin kuin mainitun rahamäärän määrittäminen riippuu kyseisten varojen vapauttamispäivänä voimassa olevasta valuuttakurssista, mainittu vaatimus edellyttää, että tosiasiallisesti lainatun rahamäärän laskentamenetelmä ja sovellettava valuuttakurssi ovat läpinäkyviä, jotta tavanomaisesti valistuneen ja kohtuullisen tarkkaavaisen ja huolellisen keskivertokuluttajan on mahdollista arvioida selkein ja ymmärrettävin perustein kyseisestä sopimuksesta hänelle aiheutuvat taloudelliset seuraukset, joihin muun muassa kuuluu hänen ottamansa lainan kokonaiskustannus.
4

Asetuksen 19 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevia kanteita, tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu myöhemmin, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on ratkaistu, onko tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, toimivaltainen. – – 3. Kun on ratkaistu, että se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, tuomioistuimen, jossa kanne on myöhemmin nostettu, on jätettävä asia tutkimatta. Tällöin asian myöhemmin vireille pannut kantaja voi siirtää asian siihen tuomioistuimeen, jossa kanne on ensiksi pantu vireille.”
1)

Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 161 artiklan 5 kohtaa ja tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna 20.5.2010 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 430/2010, 788 artiklaa on tulkittava siten, että unionin tullialueelle sijoittautunutta myyjää pidetään tässä ensimmäisessä säännöksessä tarkoitettuna viejänä, kun kyseisten tavaroiden myyntisopimuksen tekemisen johdosta niiden omistusoikeus siirretään hankkijalle, joka on sijoittautunut tämän tullialueen ulkopuolelle.