FI Euroopan unionin virallinen lehti C 246/23

Valitus, jonka Union Investment Privatfonds GmbH on tehnyt 29.6.2010 asiassa T-392/06, Union Investment Privatfonds GmbH v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), 27.4.2010 annetusta unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) tuomiosta; muu osapuoli: Unicre-Cartão International De Crédito SA

(Asia C-308/10 P)

()

2010/C 246/40

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Union Investment Privatfonds GmbH (edustaja: Rechtsanwalt J. Zindel)

Muut osapuolet:

— sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

— Unicre-Cartão International De Crédito SA

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että

1) unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-392/06 27.4.2010 antama tuomio kumotaan

2) sisämarkkinoiden harmonisointiviraston valituslautakunnan 10.10.2006 asiassa R 442/2004-2 tekemä päätös kumotaan ja valittajan tavaramerkin nro 1871896 ”unibanco” rekisteröimistä yhteisön tavaramerkiksi vastaan tekemä väite hyväksytään.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksessa vedotaan asetuksen (EY) N:o 40/94 74 artiklan 2 kohdan virheelliseen soveltamiseen. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että valittaja esitti myöhässä näyttöä väitteen tueksi vedottujen tavaramerkkien käytöstä. Lisäksi harkinnanvarainen tutkinta, joka SMHV:n valituslautakunnan on suoritettava asetuksen (EY) N:o 40/94 74 artiklan 2 kohdan nojalla, ei vastaa unionin tuomioistuimen asiassa C-29/05 P, SMHV v. Kaul, 13.3.2007 annetussa tuomiossa esitettyjä vaatimuksia.

Asianmukaisen harkinnanvaraisen tutkinnan olisi pitänyt johtaa siihen, että valittajan näyttö väitteen tueksi vedotun tavaramerkin käytöstä olisi pitänyt ottaa huomioon myös siinä tapauksessa, että se oli esitetty tosiasiallisesti myöhässä. Menettely ei olisi viivästynyt näytön arvioimisen vuoksi, koska SMHV:n väiteosasto teki päätöksen vasta 15 kuukautta näytön esittämisen jälkeen. Näytöllä olisi myös ollut välitön oikeudellinen merkitys. Lisäksi SMHV:n väiteosaston virheelliset kirjelmät olivat vaikuttaneet siihen, että valittaja esitti näytön vasta määräajan päättymisen jälkeen.

Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään ottanut huomioon SMHV:n väiteosaston toteamusta siitä, että osapuolet ovat esittäneet väitteensä ja näyttönsä asetettujen määräaikojen puitteissa. SMHV:n väiteosasto ei näin ollen katsonut, että oli kyse myöhästymisestä. SMHV:n valituslautakunta ei olisi näin ollen saanut vedota myöhästymiseen. Valituslautakunnan olisi pikemminkin pitänyt tutkia esitetty näyttö aineellisesti.

Valituslautakunta tai unionin yleinen tuomioistuin eivät voi korvata SMHV:n väiteosaston puuttuvaa harkinnanvaraista päätöstä. Valituslautakunnan olisi pitänyt harkintavallan käyttämättä jättämisen vuoksi palauttaa asia asetuksen (EY) N:o 40/94 62 artiklan 2 kohdan mukaisesti väiteosastolle.

Lisäksi on useita perusteita sille, ettei valittaja esittänyt myöhässä näyttöä väitteen tueksi vedotun tavaramerkin käytöstä. Ensiksi päivittäiset julkaisut kansallisten sanomalehtien taloussivuilla, joiden avulla väitteen tueksi vedotun tavaramerkin ja muiden tavaramerkkisarjaan kuuluvien merkkien käyttö osoitettiin valittajan sijoitusrahastoja koskevilla maininnoilla, ovat ilmeisiä tosiseikkoja. Nämä SMHV:n oli otettava huomioon viran puolesta. Toiseksi hakija ei kiistänyt väitteen tueksi esitettyjen tavaramerkkien ja tavaramerkkisarjaan kuuluvien merkkien käyttöä. Kolmanneksi SMHV:n väiteosasto esti valittajaa säännösten vastaisesti esittämästä lisänäyttöä tavaramerkin käytöstä. SMHV nimittäin ilmoitti valittajalle, että se saa ottaa kantaa vain hakijan väitteisiin. SMHV totesi, ettei se ottaisi huomioon uutta näyttöä. Näin ollen oli merkityksetöntä, esittikö valittaja uutta näyttöä käytöstä vai ei. Neljänneksi määräaikoja lyhennettiin sääntöjenvastaisesti. Tältä osin SMHV ei ottanut huomioon täytäntöönpanoasetuksen N:o 2868/95 80 sääntöä.