Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas jaosto) tuomio 7 päivänä lokakuuta 1999. - Irish Sugar plc vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla) - Määräävä markkina-asema ja yhteinen määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Sakko. - Asia T-228/97.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu II-02969



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Menettelyssä mukana olevien oikeus esittää näkemyksensä siitä, miten niiden omat väitteet on otettu huomioon - Tällaista oikeutta ei ole

2 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Yhteinen määräävä markkina-asema - Käsite

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

3 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Yhteinen määräävä markkina-asema - Käsite - Yhteinen tai yrityskohtainen väärinkäyttö

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

4 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Määräävän markkina-aseman olemassaolo - Erittäin suuret markkinaosuudet - Yleensä riittävänä pidettävä todiste

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

5 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Käsite - Määräävässä asemassa olevan yrityksen velvollisuudet

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

6 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Väärinkäytöksi katsottava hinnoittelukäytäntö

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

7 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Syrjivä hinnoittelu - Lähimarkkinoilla toimiviin kilpailijoihin kohdistuvat kilpailua rajoittavat vaikutukset

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

8 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Valikoivat ja syrjivät alennukset, joita yritys myöntää kilpailun vaikutuspiirissä oleville asiakkailleen

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

9 Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Kanta-asiakasalennukset, joiden tarkoitus on estää yrityksen asiakkaita suorittamasta hankintoja kilpailevilta tuottajilta - Tavoitealennukset

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla))

10 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Komission velvollisuudet - Kohtuullisen määräajan noudattaminen - Arviointiperusteet

(Neuvoston asetus N:o 17)

Tiivistelmä

1 Se, että väite, jonka yritys on esittänyt sitä vastaan tehtävään päätökseen johtavan hallinnollisen menettelyn aikana, otetaan huomioon, vaikkei yritykselle ole varattu tilaisuutta tulla kuulluksi tältä osin ennen lopullisen päätöksen tekemistä, ei voi sellaisenaan merkitä puolustautumisoikeuksien loukkaamista, varsinkaan kun tämän väitteen huomioon ottaminen ei muuta sitä vastaan osoitettujen väitteiden luonnetta. Asianomaisella yrityksellä on nimittäin ollut tilaisuus esittää näkemyksensä komission väitetiedoksiannossa omaksumasta kannasta ja sen odotettavissa on näin ollen ollut, että sen omat selitykset saavat komission muuttamaan mieltään.

2 Yhteinen määräävä markkina-asema syntyy siten, että useilla yrityksillä on yhdessä juuri keskinäisten siteidensä vuoksi mahdollisuus omaksua sama toimintalinja markkinoilla ja toimia huomattavassa määrin muista kilpailijoista, asiakkaistaan ja jopa myös kuluttajista riippumatta.

Asianomaisten yritysten itsenäisyys ei sellaisenaan riitä sulkemaan pois mahdollisuutta, että niillä on ollut yhteinen määräävä markkina-asema. Myöskään vertikaalisessa liikesuhteessa olevien yritysten, jotka eivät kuitenkaan ole yhtyneet yhdeksi ainoaksi yritykseksi, ei voida sallia käyttävän väärin yhteistä määräävää markkina-asemaa.

3 Vaikka yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolo seuraa asemasta, joka asianomaisilla taloudellisilla yksiköillä yhteisesti on relevanteilla markkinoilla, kaikkien kysymyksessä olevien yritysten ei välttämättä tarvitse olla mukana tietyssä väärinkäyttötapauksessa. Riittää, että se voidaan tunnistaa tällaisen yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolon erääksi ilmentymäksi. Yritykset, joilla on yhteinen määräävä markkina-asema, voivat siis käyttää tätä asemaa väärin joko yhdessä tai yrityskohtaisesti. Riittää, että nämä väärinkäyttöä merkitsevät menettelytavat liittyvät näillä yrityksillä olevan yhteisen markkina-aseman hyväksikäyttöön.

4 Määräävän markkina-aseman olemassaolo voi johtua useista seikoista, jotka eivät yksittäin tarkasteltuina olisi ratkaisevia. Tällaisista seikoista erittäin suuret markkinaosuudet ovat kuitenkin itsessään - poikkeustapauksia lukuun ottamatta - todiste määräävästä markkina-asemasta. Yli 50 prosentin markkinaosuus on itsessään todiste määräävästä markkina-asemasta relevanteilla markkinoilla.

5 Väärinkäytön käsite on objektiivinen käsite, joka tarkoittaa määräävässä asemassa olevan yrityksen käyttäytymistä, joka on omiaan vaikuttamaan sellaisten markkinoiden rakenteeseen, joilla juuri kyseessä olevan yrityksen olemassaolon vuoksi kilpailuaste on jo heikentynyt, ja joka estää markkinoilla vielä olemassa olevan kilpailuasteen säilymisen ja tämän kilpailun kehittymisen sen vuoksi, että tämä yritys käyttää muita kuin niitä keinoja, joita taloudellisten toimijoiden liiketoimiin perustuvassa tuotteiden tai palvelujen tavallisessa kilpailussa käytetään. Tästä seuraa, että perustamissopimuksen 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) kielletään määräävässä markkina-asemassa olevaa yritystä eliminoimasta kilpailijaa ja vahvistamasta siten asemaansa muilla kuin omiin ansioihin perustuvassa kilpailussa käytettävillä keinoilla. Tältä kannalta tarkastellen kaikkea hintakilpailua ei voida pitää laillisena. Perustamissopimuksen 86 artiklassa määrätyn kiellon perusteena on myös se, ettei kuluttajille aiheutettaisi haittaa.

Tästä seuraa, että vaikkei määräävän markkina-aseman olemassaolon toteaminen sinänsä merkitse minkäänlaista moitetta asianomaista yritystä kohtaan, tällä yrityksellä on erityinen velvollisuus olla rajoittamatta käyttäytymisellään todellista ja vääristymätöntä kilpailua yhteismarkkinoilla, riippumatta siitä, mistä syystä sillä on tällainen asema. Vaikkei määräävän markkina-aseman olemassaolo myöskään estä tässä asemassa olevaa yritystä suojelemasta omia kaupallisia intressejään, jos ne ovat uhattuina, ja vaikka yrityksellä on oikeus kohtuuden rajoissa ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin intressiensä suojaamiseksi, tällaista käyttäytymistä ei voida kuitenkaan hyväksyä, jos sillä pyritään vahvistamaan määräävää markkina-asemaa ja käyttämään sitä väärin.

6 Jos yrityksellä on määräävä markkina-asema, hinnoittelukäytännön mahdollinen katsominen väärinkäytöksi edellyttää olosuhteiden, erityisesti alennusten myöntämisperusteiden ja -tavan kokonaisarviointia ja sen tutkimista, pyritäänkö alennuksella mihinkään sen hyväksyttäväksi tekevään taloudelliseen suoritukseen perustumattomana etuna poistamaan ostajalta mahdollisuus valita hankintalähteensä tai rajoittamaan tätä mahdollisuutta, estämään kilpailijoilta markkinoille pääsy, asettamaan kauppakumppaneille erilaisia ehtoja samankaltaisille suorituksille taikka vahvistamaan määräävää markkina-asemaa vääristyneellä kilpailulla. Kilpailun vääristyminen johtuu siitä, että määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen myöntämä taloudellinen etu ei perustu mihinkään taloudellisesti perusteltavissa olevaan vastasuoritukseen, vaan sillä pyritään estämään tämän määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen asiakkaita suorittamasta hankintojaan kilpailijoilta. Yksi näistä olosuhteista voi olla myös se, että kysymyksessä oleva menettelytapa sisältyy määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen yritysstrategiaan, jonka tavoitteena on kilpailijan eliminoiminen.

7 Se, että tietyillä markkinoilla määräävässä asemassa oleva yritys varaa itselleen ilman objektiivista tarvetta liitännäisen tai johdannaisen tehtävän lähimarkkinoilla, jotka kuitenkin ovat eri markkinat ja joilla sillä ei ole määräävää markkina-asemaa, mikä saattaa johtaa kilpailun täydelliseen häviämiseen kyseisiltä markkinoilta, kuuluu perustamissopimuksen 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) soveltamisalaan.

Se, että teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla määräävässä markkina-asemassa oleva yritys myöntää asiakkailleen syrjiviä hinnanalennuksia sen mukaan, ovatko nämä asiakkaat sen kanssa vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla kilpailevia sokerinpakkaajia vai eivät, kuuluu tässä mielessä perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisalaan, koska teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoiden ja vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoiden välillä on kiistämätön yhteys ja koska asianomaisella yrityksellä on määräävä asema myös vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla. Se, ettei yritykseltä alennuksia saavien asiakkaiden ja kilpailevien sokerinpakkaajien välillä mahdollisesti ole kilpailua, ei estä perustamissopimuksen 86 artiklan toisen kohdan c alakohdan soveltamista, koska todetulla syrjinnällä on kilpailunvastaisia vaikutuksia vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla kilpailevia sokerinpakkaajia kohtaan.

8 Se, että tietyillä kansallisilla markkinoilla operoivien toimijoiden hintapolitiikka vaikuttaa viereisillä kansallisilla markkinoilla operoivien toimijoiden hintapolitiikkaan, on nimenomaan ominaista yhteismarkkinoille. Tällaisen vaikutuksen estämistä on siis pidettävä yhteismarkkinoiden toteuttamisen esteenä, koska se vaarantaa todellisen ja vääristymättömän kilpailun vaikutukset etenkin kuluttajien kannalta. Sen vuoksi on lähtökohtaisesti katsottava, että milloin tällaiset esteet johtuvat määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen toiminnasta, kysymys on perustamissopimuksen 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) määräysten vastaisesta väärinkäytöstä.

Se, että yritys, jonka osuus relevanteista markkinoista on 88 prosenttia, myöntää erityisalennuksia eräille asiakkailleen, jotka sijaitsevat kyseisten markkinoiden raja-alueella ja ovat sen vuoksi kilpailun vaikutuspiirissä, on perustamissopimuksen 86 artiklan vastaista väärinkäyttöä. Tämä yritys ei myöskään voi vedota sen käytettävissä tuohon aikaan olleiden varojen riittämättömyyteen rajaseutualennusten valikoivan ja syrjivän myöntämisen oikeuttamiseksi ja siten perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisen välttämiseksi, koska muuten tässä artiklassa lausuttu kielto supistuisi pelkäksi muodolliseksi kielloksi.

9 Määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen myöntämät kanta-asiakasalennukset ovat perustamissopimuksen 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) tarkoitettua väärinkäyttöä, jos niillä pyritään taloudellisia etuja myöntämällä estämään asiakkaita suorittamasta hankintoja kilpailevilta tuottajilta. Tällaisessa tapauksessa on arvioitava olosuhteita kokonaisuudessaan, erityisesti alennusten myöntämisperusteita ja -menetelmiä, ja tutkittava, pyritäänkö niillä mihinkään taloudelliseen suoritukseen perustumattoman edun avulla estämään tai rajoittamaan ostajan mahdollisuutta valita hankintalähteensä, estämään kilpailijoiden pääsy markkinoille, soveltamaan erilaisia ehtoja kauppakumppaneiden samankaltaisiin suorituksiin taikka vahvistamaan määräävää markkina-asemaa vääristyneen kilpailun avulla.

Lisäksi se, että määräävässä markkina-asemassa oleva yritys myöntää asiakkailleen tavoitealennuksia, joiden yhtenä välittömänä vaikutuksena on asiakkaiden varastojen täyttyminen ja siitä seuraava ostojen vähentyminen, merkitsee normaalin kilpailun estämistä ja on ristiriidassa vääristymätöntä kilpailua yhteismarkkinoilla koskevan tavoitteen kanssa. Se ei perustu taloudelliseen suoritukseen, joka tekisi tämän edun perustelluksi, vaan sen tarkoituksena on poistaa ostajalta mahdollisuus valita hankintalähteensä tai rajoittaa tätä mahdollisuutta sekä estää muiden tavarantoimittajien pääsy markkinoille.

10 Se, että komission on tehtävä kohtuullisessa ajassa hallinnollisen menettelyn päätteeksi kilpailupolitiikan alaan kuuluvat päätökset, on yhteisön oikeuden yleinen oikeusperiaate. Hallinnollisen menettelyn kestoajan kohtuullisuutta on kuitenkin arvioitava tapauskohtaisesti ja arvioinnissa on otettava huomioon muun muassa asiayhteys, komission käyttämät eri menettelyvaiheet, asianosaisten käyttäytyminen menettelyn aikana ja asian vaikeusaste.

Asianosaiset

Asiassa T-228/97,

Irish Sugar plc, Irlannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Carlow (Irlanti), edustajinaan asianajaja Alexander Böhlke, Bryssel ja Frankfurt am Main, ja solicitor Scott Crosby, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Victor Elvinger, 31 rue d'Eich,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies Klaus Wiedner, jota avustaa barrister Conor Quigley, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

"jossa kantaja vaatii ensisijaisesti EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan mukaisesta menettelystä (IV/34.621, 35.059/F-3 - Irish Sugar plc) 14 päivänä toukokuuta 1997 tehdyn komission päätöksen 97/624/EY (EYVL L 258, s. 1) kumoamista sekä toissijaisesti tämän päätöksen päätösosan 3 artiklan kolmannen ja neljännen kohdan kumoamista, siltä osin kuin niihin sisältyy päätösosan 1 artiklan 5 ja 6 kohdassa todetuista väärinkäytöksi katsotuista menettelytavoista johtuvia kieltomääräyksiä, ja kantajalle saman päätöksen päätösosan 2 artiklassa määrätyn sakon alentamista,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Jaeger sekä tuomarit K. Lenaerts ja J. Azizi,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Palacio González,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 14.1.1999 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Käsiteltävänä oleva kanne on nostettu EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan mukaisesta menettelystä (IV/34.621, 35.059/F-3 - Irish Sugar plc) 14 päivänä toukokuuta 1997 tehdystä komission päätöksestä 97/624/EY (EYVL L 258, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös), jolla kantajalle, joka on Irlannin ainoa sokerijuurikkaan jalostaja ja tärkein sokerin toimittaja tämän jäsenvaltion alueella, määrättiin muun muassa sakko EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) rikkomisesta. Riidanalaisen päätöksen kohteena oleva tuote on valkoinen kidesokeri sekä teollisuuskäyttöön tarkoitetun että vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla.

2 Komissio teki 25.9. ja 26.9.1990 tarkastuksen kantajan pääkonttorissa Dublinissa. Se teki 7.2. ja 8.2.1991 tarkastuksen kantajan tuottaman sokerin jakelusta vastaavan Sugar Distributors Ltd:n (jäljempänä SDL) tiloissa Dublinissa. Se teki 13.2.1991 tarkastuksen kantajan toimittaman sokerin jakelusta Pohjois-Irlannissa vastaavan kantajan tytäryhtiön William McKinney Ltd:n (jäljempänä McKinney) tiloissa Belfastissa.

3 Ensimmäisessä hallinnollisessa menettelyssä, joka koski kantajan ja kahden sen kilpailijan välisiä sopimuksia markkinoiden jakamisesta Yhdistyneessä kuningaskunnassa (asia IV/33.705), komissio lähetti kantajalle 4.5.1992 neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY (EYVL 1963, 127, s. 2268; jäljempänä asetus N:o 99/63/ETY) 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun väitetiedoksiannon. Kantaja vastasi siihen 11.9.1992. Tässä ensimmäisessä menettelyssä järjestettiin 6.10.1992 myös 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus; EYVL 1962, 13, s. 204; jäljempänä asetus N:o 17) 19 artiklassa tarkoitettu kuulemistilaisuus. Kantajalle ilmoitettiin 2.8.1995 tämän menettelyn lopettamisesta.

4 Komissio ryhtyi 22.4.1993 toiseen hallinnolliseen menettelyyn (IV/34.621), joka koski sekä EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan (josta on tullut EY 81 artikla) että sen 86 artiklan rikkomisia, lähettämällä kantajalle ja eräille muille uuden väitetiedoksiannon. Kantaja vastasi siihen 1.9.1993. Se osallistui kuulemistilaisuuteen 21.9. ja 22.9.1993. Komissio ilmoitti 28.6.1995 kantajalle, että perustamissopimuksen 85 artiklaan perustuvista väitteistä luovuttiin. Komissio teki 19.7.1995 asetuksen N:o 17 11 artiklan perusteella päätöksen, jolla kantaja velvoitettiin toimittamaan sille eräitä tietoja.

5 Komissio teki 16.1.1995 tarkastuksen kantajan osakekannan huhtikuusta 1991 lähtien omistaneen holdingyhtiön Greencore plc:n (jäljempänä Greencore) tiloissa Dublinissa. Komissio teki samana päivänä tarkastuksen myös kantajan tiloissa Carlow'ssa (Irlanti).

6 Komissio lähetti 25.3.1996 kantajalle oikaistun väitetiedoksiannon, jolla korvattiin edellinen väitetiedoksianto kokonaisuudessaan ja aloitettiin siten kolmas hallinnollinen menettely (IV/34.621, 35.059). Kantaja lähetti vastauksensa 12.7.1996.

7 Komissio teki 14.5.1997 riidanalaisen päätöksen, jossa se totesi vuodesta 1985 vuoteen 1995 jatkuneena ajanjaksona tehtyjä perustamissopimuksen 86 artiklan rikkomisia, jotka tarkemmin sanottuna koostuivat kantajan (ja/tai SDL:n ennen helmikuuta 1990) seitsemästä määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä merkitsevästä eri toimintatavasta vähittäismyyntiin tarkoitetun ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun kidesokerin markkinoilla Irlannissa. Riidanalaisessa päätöksessä kantajalle määrättiin tämän perusteella 8 800 000 ecun suuruinen sakko.

Oikeudenkäynti

8 Riidanalainen päätös annettiin kantajalle tiedoksi 23.5.1997.

9 Kantaja on nostanut käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 4.8.1997 toimittamallaan kannekirjelmällä.

10 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn, ja se ryhtyi prosessinjohtotoimiin kehottamalla asianosaisia vastaamaan tiettyihin kirjallisiin kysymyksiin. Asianosaiset noudattivat kehotuksia.

11 Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 14.1.1999 pidetyssä istunnossa.

Asianosaisten vaatimukset

12 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen,

- toissijaisesti alentaa kantajalle 2 artiklassa määrättyä sakkoa ja kumoaa 3 artiklan kolmannen ja neljännen kohdan, siltä osin kuin ne perustuvat 1 artiklan 5 ja 6 kohdassa todettuihin määräävän markkina-aseman väärinkäytöksi katsottuihin menettelytapoihin, ja

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

13 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen ja

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Ensisijaiset vaatimukset

14 Kantaja esittää riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevan ensisijaisen vaatimuksensa tueksi neljä kanneperustetta. Ensimmäinen kanneperuste koskee EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan ja 190 artiklan (josta on tullut EY 253 artikla) rikkomista, oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamista ja asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artiklan rikkomista, ja kantaja väittää siinä, ettei sillä ollut yhdessä SDL:n kanssa yhteistä määräävää markkina-asemaa. Toinen kanneperuste koskee perustamissopimuksen 86 artiklan rikkomista, ja kantaja väittää siinä, ettei sillä ollut määräävää asemaa teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla. Kolmas ja neljäs kanneperuste, jotka tutkitaan yhdessä, koskevat perustamissopimuksen 86 artiklan rikkomista, ja kantaja väittää niissä, ettei se ole käyttänyt väärin sitä määräävää asemaa, joka sillä on väitetty olevan teollisuuskäyttöön tarkoitetun eikä myöskään vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla.

1. Kantajan ja SDL:n yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolo

15 Tässä ensimmäisessä kanneperusteessaan kantaja vetoaa ensimmäiseksi siihen, että riidanalaisen päätöksen päätösosa on epätäydellinen ja ristiriitainen, ja toiseksi siihen, että riidanalaisessa päätöksessä oleva kaksien erillisten markkinoiden olemassaoloa koskeva toteamus on ristiriidassa kantajan viaksi katsottujen rikkomisten ominaispiirteiden kanssa, sekä riitauttaa kolmanneksi riidanalaiseen päätökseen sisältyvän yhteisen määräävän markkina-aseman määrittelyn.

Riidanalaisen päätöksen päätösosan epätäydellisyys ja ristiriitaisuus

16 Kantaja katsoo ensinnäkin, ettei riidanalaisen päätöksen päätösosaan sisälly minkäänlaista nimenomaista toteamusta määräävän markkina-aseman ja yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolosta. Kantaja myöntää, että tätä kysymystä on tutkittu riidanalaisen päätöksen muissa osissa, mutta korostaa kuitenkin, että johtopäätös, joka on tehtävissä pelkästään päätöksen osasta, joka sisältää oikeudellisen arvioinnin ei voi olla lainmukaisesti tehty. Kantaja huomauttaa, ettei oikeudellisella arvioinnilla ole ratkaisevaa merkitystä päätöksen adressaatin kannalta, koska oikeudellisen arvioinnin tarkoitus on esittää tehdyn päätöksen perustelut ja siten selittää sen päätösosassa lausutut toteamukset. Rikkomisesta voidaan määrätä seuraamus vain, jos sen olemassaolo on asianmukaisesti todettu, sillä muutoin rikotaan yhteisön oikeusjärjestyksen perusperiaatteisiin kuuluvaa oikeusvarmuuden periaatetta.

17 On syytä huomauttaa, että päätös on kokonaisuus, jossa päätösosaa on tarkasteltava sen perustelujen valossa (ks. erityisesti asia T-145/89, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II-987, 146 kohta ja yhdistetyt asiat T-213/95 ja T-18/96, SCK ja FNK v. komissio, tuomio 22.10.1997, Kok. 1997, s. II-1739, 104 kohta). Tässä tapauksessa kantaja ei edes kiistä, että riidanalaisen päätöksen perusteluihin sisältyy toteamus, jonka mukaan kantajalla on määräävä markkina-asema ja yhteinen määräävä markkina-asema SDL:n kanssa. Riidanalaisen päätöksen 99-113 perustelukappale päättyvät seuraavaan 113 perustelukappaleessa olevaan täysin yksiselitteiseen ilmaisuun:

"Tämän vuoksi voidaan päätellä, että koko merkityksellisen ajanjakson ajan [kantajalla] oli yksin tai ennen helmikuuta 1990 ainakin yhteisesti määräävä markkina-asema kidesokerin markkinoilla sekä vähittäiskauppa- että teollisuusmyynnissä [Irlannissa]."

18 Komissio toteaa riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklassa, että kantaja on rikkonut perustamissopimuksen 86 artiklaa noudattamalla "pitkäaikaista ja laaja-alaista politiikkaa, jolla se on suojellut asemaansa Irlannin sokerimarkkinoilla". Kuten komissio siten aiheellisesti toteaa, perustamissopimuksen 86 artiklan määräysten rikkominen edellyttää, että yrityksellä on määräävä markkina-asema. Nimenomainen toteamus, jota kantaja edellyttää, sisältyy siten riidanalaisen päätöksen päätösosaan implisiittisesti mutta kuitenkin selvästi, kun siinä todetaan perustamissopimuksen 86 artiklaa rikotun.

19 Tästä seuraa, että kantajan esittämä väite, jonka mukaan määräävän markkina-aseman ja yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaoloa ei olisi nimenomaisesti todettu, on tosiasioihin perustumaton ja se on hylättävä (asia T-65/89, BPB Industries ja British Gypsum v. komissio, tuomio 1.4.1993, Kok. 1993, s. II-389, 98 kohta).

20 Toiseksi kantaja esittää, että riidanalaisen päätöksen päätösosan ja perustelujen välillä on ristiriitaa relevanttien markkinoiden määrittelyssä. Kantaja selittää muun muassa, että komissio viittaa riidanalaisen päätöksen päätösosassa yksiin "Irlannin sokerimarkkinoihin", vaikka se myöntää riidanalaisen päätöksen perusteluissa, että vähittäismyyntiin tarkoitetun ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinat ovat toisistaan erilliset (90, 99 ja 118 perustelukappale). Itse asiassa riidanalaisen päätöksen päätösosassa oleva määrittely vastaa kahdessa viimeisessä kantajalle osoitetussa väitetiedoksiannossa (menettelyt IV/34.621 ja IV/34.621, 35.059) käytettyä määrittelyä. Sen vuoksi kantaja katsoo, että riidanalaisen päätöksen päätösosaan mahdollisesti sisältyvä toteamus määräävän markkina-aseman ja yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolosta liittyy Irlannin sokerimarkkinoihin eli markkinoihin, joita ei ole määritelty riidanalaisen päätöksen perusteluissa.

21 Tällaista ristiriitaa ei ole osoitettu. Kun riidanalaisen päätöksen päätösosaa nimittäin luetaan päätöksen perustelujen valossa, kuten edellä 17 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä edellytetään, ilmaisun "Irlannin sokerimarkkinat" käyttäminen riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklassa ei voi johtaa kantajaa eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta harhaan kantajaa vastaan esitettyjen väitteiden merkityksestä.

22 Riidanalaisen päätöksen 90 ja 98 perustelukappaleessa käytetyt ilmaisut osoittavat nimittäin, että kantajan esitettyä selityksensä vastauksena väitetiedoksiantoon komissio katsoi, että tässä tapauksessa on olemassa kahdet eri markkinat. Siten komissio toteaa 90 perustelukappaleessa seuraavaa: "Komissio hyväksyy kuitenkin [kantajan] väitteen [loppuviite 71, jossa sanotaan seuraavaa: Vastauksessaan 12 päivänä heinäkuuta 1996 esitettyyn väitetiedoksiantoon, kohdassa 3.2.1-3.2.7], jonka mukaan valkoisen kidesokerin markkinat ovat jakautuneet edelleen kahteen eri alaryhmään: teollisuuden käyttöön tarkoitettuun sokeriin ja vähittäismyyntiin tarkoitettuun sokeriin. Näillä kahdella markkinoiden alaryhmällä on yhteneväisiä ominaisuuksia: [- -] Vaikka toimituspuolella on tietty määrä keskinäistä korvaavuutta, tuotteiden käyttötarkoituksen, myyntimäärien ja asiakastyyppien osalta markkinat ovat erilaiset." Komissio lausuu päätöksen 98 perustelukappaleessa seuraavaa: "Komissio päättelee edellä mainittujen ominaispiirteiden perusteella, että Irlannin vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun kidesokerin markkinat muodostavat merkitykselliset markkinat. Komissio toteaa lisäksi, että kyseiset markkinat kattavat tuotantomäärien ja sokerin kulutuksen perusteella huomattavan osan [perustamissopimuksen] 86 artiklassa tarkoitetuista yhteismarkkinoista."

23 Luettaessa riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artikla kokonaisuudessaan siitä sitä paitsi ilmenee selvästi, että tässä artiklassa aivan kuten kyseisen päätöksen perusteluissakin tehdään ero vähittäismyyntiin tarkoitetun ja teollisuudelle myytäväksi tarkoitetun kidesokerin markkinoiden välillä Irlannissa. Tästä seuraa, että kantajan väite, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen perustelujen ja päätösosan välillä olisi ristiriitaa, on tosiasioiden vastainen ja myös se on hylättävä.

24 Kolmanneksi kantaja arvostelee komission ensimmäisen kerran vastinekirjelmässään esittämää riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklan tulkintaa, jonka mukaan komissio olisi nimenomaisesti todennut kantajalla olleen yksinomainen määräävä markkina-asema koko riidanalaisen ajanjakson tai ainakin yhteinen määräävä markkina-asema yhdessä SDL:n kanssa helmikuuta 1990 edeltävänä ajanjaksona. Kantaja huomauttaa, ettei riidanalaisen päätöksen perusteluissa (111, 112, 113, 117, 135 ja 167 perustelukappale) eikä myöskään sen päätösosassa vahvisteta näitä komission liian myöhään esittämiä väitteitä. Joka tapauksessa kantaja katsoo, että mikäli riidanalaista päätöstä katsottaisiin voitavan lukea komission esittämin tavoin, se loukkaisi kantajan puolustautumisoikeuksia, koska komission riidanalaisessa päätöksessä omaksuma käsitys poikkeaa väitetiedoksiannossa omaksutusta käsityksestä (106, 108 ja 150 kohta). Kantaja lisää, että seikat, joiden perusteella yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaoloa vuodesta 1985 vuoden 1990 helmikuuhun on riidanalaisessa päätöksessä pidetty toteen näytettynä, koskevat Sugar Distribution (Holding) Ltd:tä (jäljempänä SDH) ja SDL:ää.

25 On todettava, että kantaja on oikeassa kiistäessään komission tässä oikeudenkäynnissä puolustaman tavan tulkita riidanalaista päätöstä tältä osin. Vaikka komission esittämä tapa lukea päätöstä saattaisi vaikuttaa sekä riidanalaisen päätöksen perusteluissa että väitetiedoksiannossa määräävän markkina-aseman olemassaolosta ja toisaalta tämän määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä tehdyn oikeudellisen arvioinnin mukaiselta, tämä lukutapa ei sitä vastoin sovi yhteen riidanalaisen päätöksen ja väitetiedoksiannon muiden jaksojen kanssa, jotka kantaja on maininnut. Erottelu, johon komissio on tässä oikeudenkäynnissä vedonnut perustellakseen tätä valittujen sanamuotojen vaihtelevuutta ja jonka mukaan kantajalla olleen määräävän markkina-aseman toteaminen ja sen väärinkäyttämisen toteaminen, ovat kaksi eri asiaa, on asiaan vaikuttamatonta. Riidanalaisen päätöksen useissa jaksoissa, jotka sisältävät määräävän markkina-aseman väärinkäyttötapausten oikeudellista arviointia, nimittäin selostetaan nimenomaisesti sitä, miten kantaja ja SDL ovat väärinkäyttäneet "yhteistä määräävää markkina-asemaansa".

26 Esimerkiksi riidanalaisen päätöksen 99-113 perustelukappaleesta, jotka on sijoitettu otsikon "B. Määräävä asema" jälkeen, ilmenee, että komissio on katsonut, että kantajalla on koko kysymyksessä olevan ajanjakson eli vuosina 1985-1995 ollut jakamaton määräävä markkina-asema, mutta että komissio on ottanut huomioon kantajan väitteen, jonka mukaan kantajalla ei ollut määräysvaltaa SDL:ssä, ennen kuin se osti helmikuussa 1990 kaikki SDL:n emoyhtiön SDH:n osakkeet. Tämä tarkastelu ei eroa siitä, mitä komissio oli esittänyt väitetiedoksiannon 95-106 kohdassa, joissa käsiteltiin määräävän markkina-aseman olemassaoloa. Riidanalaisen päätöksen 114 ja 116 perustelukappale, jotka on sijoitettu otsikon "C. Määräävän aseman väärinkäyttö" jälkeen, ovat samansuuntaisia. Myös väitetiedoksiannon 110 kohdasta ilmenee tämä komission käsitys.

27 Riidanalaisen päätöksen useista jaksoista, joissa väärinkäytöksi katsottavia menettelytapoja käsitellään yksityiskohtaisesti, sekä sen päätösosasta ilmenee kuitenkin, että kantaja ja SDL ovat ennen vuotta 1990 käyttäneet väärin yhteistä määräävää markkina-asemaa päättämällä joko yrityskohtaisista tai yhteisistä menettelytavoista. Esimerkiksi 117 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: "[Kantajan] ennen vuotta 1990 toteuttamat kuljetusrajoitukset, molempien yritysten myöntämät rajaseutualennukset, vientialennukset ja kanta-asiakkaan alennukset ja SDL:n toimeenpanemat tuotevaihdot ja valikoiva hinnoittelu toteutettiin aikana, jolloin kyseisillä yrityksillä oli yhteinen määräävä asema." Päätöksen 135 perustelukappaleen lopussa lausutaan seuraavaa: "Sen johdosta voidaan päätellä, että [kantaja] ja SDL syyllistyivät yhteisen määräävän markkina-aseman väärinkäyttöön soveltaessaan kyseisiä käytäntöjä." Päätöksen 167 perustelukappaleessa todetaan vielä seuraavaa: "[Kantajan] ja/tai SDL:n muu väärinkäytökseksi katsottava toiminta [- -] ei ole aikasidonnaista sakkojen määräämisen osalta. [Kantaja] on pyrkinyt toimintansa avulla säilyttämään tai vahvistamaan yhteisen määräävän markkina-asemansa ja lisäksi [kantaja] ja SDL pyrkivät yhdessä helmikuuta 1990 edeltävänä aikana säilyttämään toimintansa avulla yhteisen määräävän markkina-asemansa. [- -] Komissio katsoo sen vuoksi, että [kantaja] on tahallisesti tai ainakin huolimattomuudesta käyttänyt väärin määräävää asemaansa ja että [kantaja] ja SDL vuoden 1990 helmikuuta edeltävänä aikana tahallisesti tai ainakin huolimattomuudesta käyttivät väärin yhteistä määräävää asemaansa. Tämän vuoksi komissio aikoo määrätä Irish Sugarille sakon sen omista rikkomisista ja - - rikkomisista SDL:n oikeusseuraannon saajana." Riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklassa todetaan seuraavaa: "[Kantaja] (ja/tai Sugar Distributors Limited vuoden 1990 helmikuuta edeltävän ajan osalta) on näin ollen harjoittanut seuraavia väärinkäytökseksi luokiteltavia toimintoja Irlannissa vähittäismyyntiin tai teollisuuden käyttöön tarkoitetun kidesokerin markkinoilla: [- -]". Nämä katkelmat osoittavat, että kantajan esittämä tapa lukea riidanalaista päätöstä on perusteltu. Sama koskee kantajan mainitsemaa väitetiedoksiannon 150 kohtaa, jossa riidanalaisen päätöksen 167 perustelukappaleen tavoin todetaan seuraavaa: "[Kantaja] on pyrkinyt toimintansa avulla säilyttämään yhteisen määräävän markkina-asemansa tai vahvistamaan sitä, ja lisäksi [kantaja] ja SDL ovat pyrkineet yhdessä helmikuuta 1990 edeltävänä aikana säilyttämään toimintansa avulla yhteisen määräävän markkina-asemansa. [- -] Komissio katsoo sen vuoksi, että [kantaja] on tahallisesti tai ainakin huolimattomuudesta käyttänyt väärin määräävää asemaansa ja että [kantaja] ja SDL ovat vuoden 1990 helmikuuta edeltävänä aikana tahallisesti tai ainakin huolimattomuudesta käyttäneet väärin yhteistä määräävää asemaansa. Tämän vuoksi komissio aikoo määrätä [kantajalle] sakon sen omista rikkomisista ja rikkomisista, jotka SDL on tehnyt ennen vuoden 1990 helmikuuta, SDL:n seuraajana [- -]."

28 Erilaiset sanamuodot, joita käyttäen riidanalaisessa päätöksessä on selostettu kantajan asemaa markkinoilla ennen vuoden 1990 helmikuuta, johtuvat kantajan ja SDL:n välisten siteiden erityislaadusta ennen tuota ajankohtaa. Komissio nimittäin väittää todenneensa vuoden 1985 ja helmikuun 1990 väliseltä ajanjaksolta perustamissopimuksen 86 artiklan rikkomisia, jotka on tehnyt joko kantaja yksin, SDL yksin tai molemmat yhdessä. Koska komissio otti huomioon kantajan väitteen, jonka mukaan kantajalla ei ole ollut määräysvaltaa SDL:ssä siitä huolimatta, että se omisti 51 prosenttia SDH:sta, komissio katsoikin, että vaikkei kantajaa ja SDL:ää voitu käsitellä yhtenä ainoana taloudellisena yksikkönä, niillä oli ainakin yhdessä ollut määräävä asema relevanteilla markkinoilla. Väitetiedoksiannon 110 kohta tukee tätä komission näkemystä: "Puolustaakseen markkinoitaan [kantaja] käytti vuodesta 1985 lähtien monin eri tavoin väärin asemaansa siten, että näitä toimintatapoja käytettiin vaihtoehtoisesti tai toisiinsa yhdistettyinä aina, kun se katsottiin tarpeelliseksi. Osan kyseisistä toimintatavoista [kantaja] toteutti itse ja muut vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla SDL, [kantajan] myyntiyhtiö."

29 Kantajan ja SDL:n välisten suhteiden erityispiirteet ennen vuoden 1990 helmikuuta eivät kuitenkaan oikeuta komissiota katsomaan samojen tosiseikkoja koskevien tietojen perusteella toteen näytetyksi, että kantajalla olisi ennen vuoden 1990 helmikuuta ollut sekä jakamaton määräävä markkina-asema että yhteinen määräävä markkina-asema SDL:n kanssa. Komissio ei myöskään saa jättää epäselväksi kysymyksessä olevan määräävän markkina-aseman luonnetta, koska muussa tapauksessa kantajaa vastaan esitetyt väitteet eivät ole täsmällisiä ja kantajaa estetään valmistelemasta tehokkaasti puolustustaan, jolloin loukataan asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artiklassa turvattuja puolustautumisoikeuksia. Siten on katsottava, kuten kantaja korostaa, että riidanalaisessa päätöksessä todetaan samalla tavoin kuin väitetiedoksiannossa, että kantajalla ja SDL:llä on ollut yhteinen määräävä markkina-asema vuodesta 1985 vuoden 1990 helmikuuhun sekä että kantajalla on ollut jakamaton määräävä markkina-asema vuoden 1990 helmikuusta vuoteen 1995.

30 Komission tässä oikeudenkäynnissä esittämät väitteet riidanalaisessa päätöksessä todetun määräävän markkina-aseman luonteesta vuoden 1985 ja vuoden 1990 helmikuun välisenä aikana eivät voi merkitä kantajan puolustautumisoikeuksien loukkaamista eivätkä perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä siinäkään tapauksessa, että väitteet olisivat vääriä, koska väitteet koskevat riidanalaisen päätöksen tulkintaa, joka kuuluu lopullisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtäväksi, niin kuin edellisestä kohdasta ilmenee.

31 Kantajan ensisijaisen vaatimuksensa tueksi esittämän ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on sen vuoksi hylättävä.

Kantajan viaksi katsottujen rikkomisten ominaisluonteen muuttaminen

32 Kantaja katsoo, että riidanalaisessa päätöksessä tehty vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoiden ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoiden välinen erottelu loukkaa sen puolustautumisoikeuksia rikkoen siten asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artiklaa. Kantaja katsoo, että tämä erottelu, joka muuttaa väitetiedoksiannossa sen viaksi katsottujen rikkomisten ominaisluonnetta, olisi pitänyt ilmoittaa sille ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä.

33 On todettava, ettei kantaja ole osoittanut, millä tavoin sen puolustautumisoikeuksia olisi loukattu ottamalla huomioon yksi sen hallinnollisessa menettelyssä esittämistä väitteistä (ks. edellä 23 kohta). Kantaja ei voi pelkästään vedota vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoiden ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoiden välisestä erottelusta aiheutuvaan sitä vastaan esitettyjen väitteiden luonteen muuttumiseen esittämättä tältä osin minkäänlaisia täsmällisiä seikkoja.

34 Se, että yrityksen hallinnollisen menettelyn aikana esittämä väite otetaan huomioon, vaikkei yritykselle ole varattu tilaisuutta tulla kuulluksi tältä osin ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä, ei voi sellaisenaan merkitä puolustautumisoikeuksien loukkaamista, varsinkaan kun tämän väitteen huomioon ottaminen ei muuta sitä vastaan osoitettujen väitteiden luonnetta. Kantajalla on nimittäin ollut tilaisuus esittää näkemyksensä komission väitetiedoksiannossa käyttämästä tuotemarkkinoiden määrittelystä ja kantajan odotettavissa on siten ollut, että sen omat selitykset saavat komission muuttamaan mieltään (yhdistetyt asiat 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie ym. v. komissio, tuomio 16.12.1975, Kok. 1975, s. 1663, 437 ja 438 kohta).

35 Lisäksi on syytä huomauttaa, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen edellyttää sitä, että asianomaiselle yritykselle varataan jo hallinnollisen menettelyn aikana tilaisuus tehokkaasti esittää näkemyksensä komission esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden todenmukaisuudesta ja merkityksellisyydestä (ks. asia 85/76, Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomio 13.2.1979, Kok. 1979, s. 461, 11 kohta; yhdistetyt asiat T-10/92, T-11/92, T-12/92 ja T-15/92, Cimenteries CBR ym. v. komissio, tuomio 18.12.1992, Kok. 1992, s. II-2667, 39 kohta sekä yhdistetyt asiat T-39/92 ja T-40/92, CB ja Europay v. komissio, tuomio 23.2.1994, Kok. 1994, s. II-49, 48 kohta) siten, että väitetiedoksiannossa on annettava yritykselle kaikki sellaiset tiedot, joita yritys tarvitsee pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan, ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen (ks. asia 45/69, Boehringer Mannheim v. komissio, tuomio 15.7.1970, Kok. 1970, s. 769, 9 kohta; asia 52/69, Geigy v. komissio, tuomio 14.7.1972, Kok. 1972, s. 787, 11 kohta; asia 27/76, United Brands v. komissio, tuomio 14.2.1978, Kok. 1978, s. 207, 274 ja 277 kohta; em. asia Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomion 10 kohta sekä yhdistetyt asiat C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85-C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993, Kok. 1993, s. I-1307, 42 kohta eli ns. sellutapaus). Väitetiedoksiannossa on selkeällä tavalla ilmoitettava kaikki ne olennaiset tekijät, joihin komissio menettelyn tässä vaiheessa perustaa väitteensä. Tämä ilmoitus voidaan tehdä tiivistelmänomaisesti, eikä päätöksen tarvitse välttämättä täydellisesti vastata väitetiedoksiantoa (yhdistetyt asiat 100/80, 101/80, 102/80 ja 103/80, Musique Diffusion française ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok. 1983, s. 1825, 14 kohta).

36 Kun vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoiden ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoiden erottelulla ei ole muutettu kantajalle osoitettuja väitteitä ja kun väitteet on esitetty väitetiedoksiannossa riittävän selkeällä ja täsmällisellä tavalla, jotta kantaja on voinut tutustua niihin ja puolustautua tehokkaasti, taikka kun kantaja ei ainakaan ole lainkaan osoittanut, millä tavoin näitä väitteitä olisi muutettu, sen puolustautumisoikeuksia ei voida todeta loukatun miltään osin.

37 Kantajan ensisijaisen vaatimuksensa tueksi esittämän ensimmäisen kanneperusteen toinen osa on sen vuoksi hylättävä.

Yhteisen määräävän markkina-aseman määrittely

38 Kantaja kiistää, että sillä olisi yhdessä SDL:n kanssa ollut yhteinen määräävä markkina-asema vuodesta 1985 vuoden 1990 helmikuuhun.

39 Tätä varten kantaja selostaa suhteidensa kehittymistä SDH:n kanssa, joka omisti tuolloin SDL:n koko osakekannan. Kantaja korostaa siten, että vaikka se omisti 51 prosenttia SDH:n osakkeista, ennen kuin se hankki koko osakekannan helmikuussa 1990, kantajalla ei ollut määräysvaltaa SDH:n johdossa. Kantajan mukaan tehtävät oli vuodesta 1982 lähtien jaettu käytännön syistä sen ja sen myyntiyhtiöiden välillä siten, että kantaja vastasi teknisistä palveluista ja markkinoinnista, mukaan lukien tarjouskampanjat ja asiakkaille annettavat alennukset, ja sen myyntiyhtiöt vastasivat myyntitoiminnasta ja sen rahoituksesta, alalle suunnatuista myyntikampanjoista sekä muusta myynninedistämisestä ja jakelusta. Kantajan mukaan tämä järjestely ei kuitenkaan poistanut SDL:ltä oikeutta käydä kauppaa kilpailevilla tuotteilla, toisin kuin komissio väittää riidanalaisessa päätöksessä (30 perustelukappale). Tässä tarkoituksessa kantaja mainitsee SDL:n liiketoimet, joilla se on ostanut ja myynyt McKinneyn välityksellä erään brittiläisen tavarantoimittajan sokeria Pohjois-Irlannissa vuoteen 1991 asti. Kantaja ilmoittaa lisäksi, että sille tämän jaon mukaan kuuluvista tehtävistä on tehty hallintopalvelusopimus, jonka perusteella SDL on vuosina 1982-1989 maksanut sille hallintokuluista korvauksen, jonka määrä vaihteli vuosittain ja jonka määrän laski SDL:n rahoitusjohtaja laski. Kantaja lisää, että käytännössä sokerin hintojen vahvistaminen oli pääosin SDL:n päätettävissä oleva kysymys. Osoituksena SDL:n itsenäisyydestä kantaja viittaa vielä otteisiin kertomuksesta, jonka on laatinut kaksi High Courtin määräämää asiantuntijaa vuonna 1992, sekä otteisiin Arthur Andersen -nimisen yhtiön laatimasta kertomuksesta.

40 Kantaja vetoaa lisäksi siihen, että koska sen ja SDH:n välisten taloudellisten siteiden perusteella ei voitu katsoa muodostuvan yhteenliittymää, niiden perusteella ei voida todeta, että vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin ja teollisuudelle myytäväksi tarkoitetun sokerin markkinoilla Irlannissa olisi ollut yhteinen määräävä markkina-asema. Kantaja arvostelee komissiota siitä, että se on riidanalaisessa päätöksessä (112 perustelukappale) nojautunut epäasianmukaiseen perusteeseen eli kahden yrityksen yhteneväisiin etuihin suhteessa kolmansiin osoittaakseen, että näillä oli yhteinen määräävä markkina-asema. Kantaja katsoo myös, että tältä osin on epäloogista viitata ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-68/89, T-77/89 ja T-78/89, SIV ym. vastaan komissio, 10.3.1992 antamaan tuomioon (Kok. 1992, s. II-1403, 358 kohta).

41 Kantaja korostaa, että sen ja SDH:n väliset siteet turvasivat SDH:n hallituksen ja yritysjohdon itsenäisyyden. Kantajan mukaan oikeuskäytännössä omaksuttu peruste toisiinsa sidoksissa olevien yritysten yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaoloa arvioitaessa on se, ovatko ne päättäneet toimia samalla tavalla kysymyksessä olevilla markkinoilla (asia C-393/92, Almelo, tuomio 27.4.1994, Kok. 1994, s. I-1477, 42 kohta ja yhdistetyt asiat T-24/93, T-25/93, T-26/93 ja T-28/93, Compagnie maritime belge transports ym. v. komissio, tuomio 8.10.1996, Kok. 1996, s. II-1201, 62-68 kohta). Kantajan mukaan yhdenmukaisella tavalla toimiminen markkinoilla edellyttää muutakin kuin pelkkiä yhteneväisiä etuja, koska tuottajien ja tukkukauppiaiden välisissä suhteissa edut ovat sitä paitsi säännönmukaisesti yhteneväiset, varsinkin rakenteellisen ylitarjonnan tilanteessa niin kuin tässä tapauksessa. Komissio ei kantajan mukaan ole väitetiedoksiannossa myöskään käsitellyt kysymystä näiden yritysten välisen suhteen olemassaolosta siltä kannalta, onko markkinoilla päätetty toimia samalla tavalla, vaan on pelkästään todennut, että kantajan ja SDH:n/SDL:n välillä on rakenteellisia siteitä (väitetiedoksiannon 102, 103 ja 104 kohta ja niitä seuraavat kohdat).

42 Kantaja huomauttaa samoin siitä, että vaikka kilpailun puuttuminen tuottajan ja tukkukauppiaan välisestä vertikaalisesta liikesuhteesta voi olla yhteisen määräävän markkina-aseman tunnusmerkki, se ei kuitenkaan ole riittävä edellytys. Itse asiassa kantaja epäilee, onko yhteisen määräävän markkina-aseman käsite asianmukainen vertikaalisessa liikesuhteessa. Sitä paitsi kantaja korostaa, että kaikki yhteisöjen tuomioistuinten tähän mennessä ratkaisemat yhteistä määräävää markkina-asemaa koskevat tapaukset ovat koskeneet horisontaalisia liikesuhteita. Vastauksessaan komission vastineeseen kantaja lisää, että kilpailun puuttuminen on vertikaalisen liikesuhteen ominaispiirre.

43 Kantaja arvostelee myös sitä, että olemassa olleeksi väitetyn yhteisen määräävän markkina-aseman väärinkäyttötapauksista suurimman osan väitetään olleen yhteisiä. Tältä osin kantaja korostaa, että vaikka komissio toteaa, että SDL on yksinään toteuttanut tuotteiden vaihtamisen (riidanalaisen päätöksen 48 perustelukappale) ja että kantajalle on ilmoitettu tästä vasta 18.7.1988 (riidanalaisen päätöksen 52 perustelukappale), komissio katsoo silti, että kysymys on yhteisen määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä. Kantaja syyttää komissiota lopuksi siitä, että se on riidanalaisessa päätöksessä "kierrättänyt" eräitä seikkoja todistaakseen niillä yhtaikaa sekä yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolon (112 perustelukappale) että tämän yhteisen määräävän markkina-aseman väärinkäytön (117, 127 ja 128 perustelukappale) tavalla, joka on oikeuskäytännössä tästä seikasta omaksutun periaatteen vastainen (ks. em. asia Compagnie maritime belge transports ym. v. komissio, tuomion 67 kohta). Tämä "kierrättäminen" merkitsee kantajan mukaan myös sen puolustautumisoikeuksien loukkaamista ja siten asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artiklan rikkomista, koska sitä, että kantaja on kustantanut SDL:n myöntämät alennukset eli että rahoitus on ollut alennusten myöntämiseen nähden erillinen toimenpide, ei ole väitetiedoksiannossa pidetty väärinkäyttönä.

44 Aluksi on todettava, että vaikka kantaja kiistää, että sillä SDH:n/SDL:n kanssa vuodesta 1985 vuoden 1990 helmikuuhun olisi vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla määräävä markkina-asema, joka olisi ollut yhteinen, se ei kanteessaan ole toisaalta lainkaan kiistänyt, että sillä on koko rikkomisen kestoajan ollut yli 88 prosentin osuus näillä markkinoilla tapahtuneesta myynnistä (riidanalaisen päätöksen 159 perustelukappale). Vaikka kantaja vastaavasti kiistää ehdottomasti, että sillä olisi ollut teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla jakamaton tai yhteinen määräävä markkina-asema (ks. jäljempänä ensisijaisen vaatimuksen perusteeksi esitetyn toisen kanneperusteen tarkastelu), se ei toisaalta ole esittänyt yksilöityjä perusteluja, jotka voisivat kyseenalaistaa arvion, jonka mukaan sillä oli määräävä asema vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla.

45 Sitä paitsi vaikka kantaja on väittänyt sen kriteerin, jota komissio on käyttänyt riidanalaisen päätöksen 112 perustelukappaleessa yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolon osoittamiseksi, olevan epäasianmukainen, asianosaiset ovat kuitenkin yksimieliset useista oikeuskäytännössä asetetuista yhteisen määräävän aseman olemassaolon toteamisen edellytyksistä. Asianosaiset korostavat esimerkiksi sitä, että oikeuskäytännön mukaan kahdella riippumattomalla yrityksellä voi olla yhteinen määräävä markkina-asema tietyillä markkinoilla (em. asia SIV ym. v. komissio, tuomion 358 kohta; tuomiota on lainattu riidanalaisen päätöksen 112 perustelukappaleessa). Asianosaiset katsovat myös, että näiden kahden yrityksen välillä on oltava läheisiä siteitä ja näiden siteiden on oltava omiaan johtamaan siihen, että yritykset käyttäytyvät samalla tavoin ja omaksuvat saman toimintalinjan kyseisillä markkinoilla. Molemmat asianosaiset viittaavat tältä osin edellä mainituissa asioissa Almelo ja Compagnie maritime belge transports ym. vastaan komissio annettuihin tuomioihin.

46 Asianosaisten analyysiä tätä seikkaa koskevasta oikeuskäytännöstä on pidettävä oikeana. Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin yhdenmukaisesti oman aikaisemman oikeuskäytäntönsä ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa (em. asia Almelo, tuomion 42 kohta; asia C-96/94, Centro Servizi Spediporto, tuomio 5.10.1995, Kok. 1995, s. I-2883, 32 ja 33 kohta; yhdistetyt asiat C-140/94, C-141/94 ja C-142/94, DIP ym., tuomio 17.10.1995, Kok. 1995, s. I-3257, 26 kohta; asia C-70/95, Sodemare ym., tuomio 17.6.1997, Kok. 1997, s. I-3395, 45 ja 46 kohta sekä em. yhdistetyt asiat SIV ym. v. komissio, tuomion 358 kohta ja em. yhdistetyt asiat Compagnie maritime belge transports ym. v. komissio, tuomion 62 kohta) vahvistanut, että yhteinen määräävä markkina-asema syntyy siten, että useilla yrityksillä on yhdessä juuri keskinäisten siteidensä vuoksi mahdollisuus omaksua sama toimintalinja markkinoilla ja toimia huomattavassa määrin muista kilpailijoista, asiakkaistaan ja lopulta myös kuluttajista riippumatta (yhdistetyt asiat C-68/94 ja C-30/95, Ranska ym. v. komissio, tuomio 31.3.1998, Kok. 1998, s. I-1375, 221 kohta).

47 Asiassa on sen vuoksi tutkittava, onko kantajalla ja SDL:llä ollut niiden välillä vuodesta 1985 vuoden 1990 helmikuuhun olleiden keskinäisten siteiden vuoksi valta omaksua sama toimintalinja markkinoilla.

48 Kantaja vetoaa sillä SDL:n kanssa vuoteen 1990 asti olleiden suhteiden luonteeseen kiistääkseen yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolon. Kantaja korostaa ehdottomasti kyseisten kahden yrityksen itsenäisyyttä, joka sellaisenaan sulkee pois komission väittämän kaltaisten siteiden olemassaolon.

49 Kantajan väite perustuu virheelliseen olettamukseen, jonka mukaan kysymyksessä olevien kahden yrityksen taloudellinen itsenäisyys estäisi sen, että niillä on yhteinen määräävä markkina-asema. Oikeuskäytännöstä, johon kantaja on vedonnut ja joka edellä 46 kohdassa on mainittu, nimittäin johtuu, ettei asianomaisten yritysten itsenäisyys sellaisenaan riitä sulkemaan pois mahdollisuutta, että niillä on ollut yhteinen määräävä markkina-asema.

50 Riidanalaisessa päätöksessä yksilöidyt kantajan ja SDL:n keskinäiset siteet osoittavat toisaalta, että näillä kahdella yrityksellä on vuodesta 1985 vuoden 1990 helmikuuhun ollut valta omaksua sama toimintalinja markkinoilla.

51 Riidanalaisessa päätöksessä (112 perustelukappale) komissio yksilöi siten keskinäisinä siteinä kantajan osakkuuden SDH:ssa, kantajan edustajien läsnäolon SDH:n ja SDL:n hallituksissa, näiden yhtiöiden päätöksentekomenettelyn ja sen helpottamiseksi laaditut tiedonvälitystavat sekä suorat taloudelliset siteet, jotka muodostuivat siitä, että SDL oli sitoutunut suorittamaan hankintansa yksinomaan kantajalta, ja siitä, että kantaja kustansi kaikki kuluttajille suunnatut tarjouskampanjat ja SDL:n asiakkailleen antamat alennukset. Nämä seikat on selostettu yksityiskohtaisesti riidanalaisen päätöksen 29, 30 ja 111 perustelukappaleessa.

52 Kantaja pyrkii kyseenalaistamaan näiden seikkojen paikkansapitävyyden vain muutamilla perusteluilla, jotka lisäksi ovat suurimmalta osaltaan aiheettomia. Kantaja ei esimerkiksi kiistä, että se omisti 51 prosenttia SDL:n koko osakekannan omistaneen SDH:n osakkeista, että puolet SDH:n hallituksen jäsenistä oli sen edustajia, että sen toimitusjohtaja ja useat muut johtajat olivat SDL:n hallituksessa, että heinäkuussa 1982 yhteisesti sovitun tehtäväjaon mukaan kantaja vastasi heinäkuusta 1982 helmikuuhun 1990 teknisistä palveluista ja markkinoinnista, markkinointistrategiasta, kuluttajille suunnatuista tarjouskampanjoista ja alennuksista, että SDL huolehti kantajan tuottaman sokerin jakelusta Irlannissa, että SDL oli sitoutunut hankkimaan tarvitsemansa sokerin yksinomaan kantajalta, sikäli kuin toimitukset olivat mahdollisia, ja lisäksi olemaan ostamatta, myymättä tai jälleenmyymättä sellaisia tuotteita tai edistämättä sellaisten tuotteiden myyntiä, jotka olivat samanlaisia tai samankaltaisia kuin kantajalta saatavissa olevat tuotteet, että kantaja ja SDL olivat velvollisia ilmoittamaan toisilleen eräitä markkinointiin, myyntiin, mainontaan, kuluttajille suunnattuun myynninedistämiseen ja rahoituskysymyksiin liittyviä tietoja sekä että SDL:n ja kantajan edustajien kesken pidettiin kuukausittaisia kokouksia.

53 Sen sijaan kantaja väittää, ettei SDL:n yksinomainen hankintasitoumus estänyt SDL:ää myymästä kilpailevia tuotteita etenkin Pohjois-Irlannissa McKinneyn välityksellä, että SDL:n kantajalle korvaamat hallintokulut perustuivat sopimukseen, niiden määrä vaihteli vuosittain ja sen laskemisesta huolehti SDL:n rahoitusjohtaja (23.10.1991 päivätty kirje Greencoren osakkeenomistajille), etteivät nämä hallintokulut merkinneet SDL:n kaupallisen toimintalinjan rahoittamista, että näiden kahden yrityksen välisten kuukausittaisten kokousten puheenjohtajina toimivat vuorotellen kantajan ja SDL:n edustajat eikä yksinomaan kantajan sokeriosaston johtaja sekä että sokerin hinnoista päättäminen kuului pääosiltaan SDL:lle.

54 Nämä huomautukset eivät kuitenkaan voi vaikuttaa niiden asiakirjojen todistusvoimaan, joihin komissio on perustanut selvityksensä kantajan ja SDL:n välisistä suhteista. Tästä vakuuttumiseksi on riittävää tutustua SDL:n hallituksen 1.7.1982 pidetyn kokouksen pöytäkirjan otteeseen, joka on väitetiedoksiannon liitteenä 3:

"Ehdotuksia irlantilaisen sokerin markkinoinnista/myynnistä/jakelusta

Nykyisin sokerituotteita myydään kolmelle markkina-alueelle: Kotimaan markkinat Pohjois-Irlannin markkinat Yhdistyneen kuningaskunnan markkinat

Päävastuu Irlannin sokeriteollisuudesta on ja pysyy CSET:llä [tämä on lyhenne nimestä, jolla Irlannin hallitus on perustanut kantajan vuonna 1933, nimittäin Comhlucht Siúcra Éireann Teoranta], ja CSET:n hallituksen omaksuman CSET:n kokonaisedun mukaisen politiikan toteuttaminen kuuluu CSET:n organisaatiolle sekä tytäryhtiöiden ja osakkuusyhtiöiden hallituksille, joille osa näistä tehtävistä on määrätty.

Organisaation parantamiseksi ja vastuusuhteiltaan epäselvien alueiden poistamiseksi on välttämätöntä:

a) selkeyttää CSET:n sokeriosaston henkilökunnan tehtävät ja SDL:n tehtävät myynnissä ja jakelussa sekä yhteiset tehtävät molempien etuja koskevilla aloilla siten, että emoyhtiön CSET:n asema huomattavana valtionyhtiönä otetaan selvästi huomioon;

b) selkeyttää ne yhteistyön ja tietojenvaihdon puitteet, joissa nämä kaksi yhtiötä tulevat toimimaan;

c) selkeyttää edellä mainituista tehtävistä vastaavien ja tuotantoyksikköjen välisen tietojenvaihdon puitteet.

Näihin tavoitteisiin pääsemiseksi ehdotetaan, että SDL vastaisi jatkossa kaikkien CSET:n sokerituotteiden myynnistä, myyntikampanjoista, muusta myynninedistämisestä sekä jakelusta kotimaan ja Pohjois-Irlannin markkinoilla ja että CSET vastaisi markkinoinnista ja teknisistä palveluista näillä markkinoilla. Yksityiskohtaisesti kummankin yhtiön henkilökunnan tehtävät jaetaan seuraavasti:

CSET:N TEHTÄVÄT A) Kotimaa ja Pohjois-Irlanti

1. Markkinointistrategia

2. Mainonta (yleinen ja tuotekuva) (ottaen huomioon yhteiset tehtävät)

3. Pakkaus ja esillepano 4. Tuotekehittely 5. Uudet tuotteet 6. Laatu

7. Kaikkien sekä suoraan vastaanotettujen että SDL:n, J. C. Cole Limitedin ja William McKinney (1975) Limitedin ilmoittamien laatua ja pakkausta koskevien asiakasvalitusten käsittely

8. Kuluttajille suunnatut tarjouskampanjat 9. Tekninen tuki (myös T & K) ja tekniset palvelut 10. Tuotteiden saatavuus

11. Alennusten antaminen, siten kuin se on tarpeen sekä hinta- että volyymitason optimoimiseksi kotimaan ja Pohjois-Irlannin markkinoilla

B) Yhdistyneen kuningaskunnan markkinat - Myynti, markkinointi ja jakelu

SDL:N TEHTÄVÄT

1. CSET:n sokerituotteiden myynti, alalle suunnatut myyntikampanjat, muu myynnin edistäminen ja jakelu ja näiden toimintojen rahoitus etelän ja pohjoisen markkinoilla. Edellä mainitut tehtävät jaetaan eri aloihin SDL:n, J. C. Cole Limitedin ja William McKinney (1975) Limitedin kesken.

2. SDL vastaa myyntipäätöksistä, myös hinnoittelupäätöksistä, kaikkien edellä mainittujen kolmen myynti- ja jakeluyhtiön osalta. Päätökset on tehtävä sokeriosaston johtajan vahvistaman politiikan mukaisesti.

3. Sugar Distributors Limited hankkii tarvitsemansa sokerin yksinomaan CSET:ltä, sikäli kuin toimitukset ovat mahdollisia, eikä osta, myy tai jälleenmyy sellaisia tuotteita tai edistä sellaisten tuotteiden myyntiä, jotka ovat samanlaisia tai samankaltaisia kuin CSET:ltä saatavissa olevat tuotteet.

4. SDL ja J. C. Cole Limited jakelevat sokeria CSET:n määräämältä tehtaalta. Jakelukustannukset kannettava myyntikatteen osana.

5. Yhdistyneen kuningaskunnan sokerimyynnin laskutus ja hallinto ilman mitään hallinnollisia lisäkuluja CSET:lle.

Yhteiset tehtävät - yhteisen edun mukaisista asioista huolehtiminen

1) Hinnoittelu- ja tarjouspolitiikasta keskusteleminen ja sen tarkistaminen markkinoiden pysyttämiseksi optimaalisella hinta- ja volyymitasolla.

2) Tarpeellinen keskinäinen tietojenvaihto kaikista sokerin markkinointiin, myyntiin, mainontaan ja kuluttajille suunnattuihin tarjouskampanjoihin sekä rahoitukseen liittyvistä kysymyksistä.

3) Tuotekuva- ja kuluttajamainonta Pohjois-Irlannissa neuvotellen William McKinney (1975) Limitedin hallituksen kanssa.

4) Sopiminen markkinatietojen päivittämiseksi tarpeellisista markkina- ja muista tutkimuksista.

Kaikkiin edellä kuvattuihin sokerin tukkukauppaa koskeviin seikkoihin liittyvän tehokkaan tietojenvaihdon varmistamiseksi CSET:n ja SDL:n välillä ja asianmukaisen yhteisistä tehtävistä huolehtimisen varmistamiseksi esitetään, että kaikkien sokerikauppaa koskevien edellä kuvattujen seikkojen käsittelemiseksi järjestetään kuukausittainen kokous CSET:n sokeriosaston ja SDL:n kesken. Näihin kokouksiin osallistuvat:

CSET:stä Sokeriosaston johtaja Markkinointijohtaja Markkinointipäällikkö, Carlow'n alue Controller - Sokeriosasto (?)

SDL:stä Toimitusjohtaja Myyntijohtaja Talousjohtaja

Kokousten puheenjohtajana toimii sokeriosaston johtaja. Muiden henkilöiden läsnäolo tarpeen mukaan."

55 Kun otetaan huomioon tämän asiakirjan ja riidanalaisessa päätöksessä esitettyjen seikkojen sisältö, kantajan väite, jonka mukaan SDL olisi myynyt kilpailevia tuotteita Pohjois-Irlannissa McKinneyn välityksellä, ei lainkaan kyseenalaista komission tekemää arviointia ehdosta, jonka mukaan SDL:n on tehtävä hankintansa yksinomaan kantajalta. Ensinnäkin kyseessä on väite, joka ei perustu mihinkään erityiseen todisteeseen. Lisäksi SDL:n sitoumus kantajaa kohtaan ei periaatteessa ollut McKinneyä oikeudellisesti velvoittava. Sama koskee selityksiä, jotka kantaja on antanut vastauksessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen, joka koski saksalaisen ja ranskalaisen sokerin myyntiä Trilby Trading Ltd:n välityksellä, josta kantaja väittää hankkineensa 51 prosentin omistusosuuden elokuussa 1987. Ainoat esimerkit, joita kantaja esittää pyrkien vähättelemään vuonna 1982 tehdyn yksinomaisia hankintoja koskevan ehdon merkitystä, nimittäin McKinneyn suorittama myynti Pohjois-Irlannissa ja Trilby Trading Ltd:n suorittama myynti elokuun 1984 jälkeen ovat vastoin kantajan väitteitä paremminkin omiaan osoittamaan, että SDL on noudattanut sitoumustaan. SDL:n hallituksen 1.7.1982 pidetyn kokouksen pöytäkirjassa nimittäin mainitaan myös McKinney, silloin kun asia koskee tätä yhtiötä. McKinneyä ei kuitenkaan ole nimenomaisesti mainittu yksinomaisia hankintoja koskevassa ehdossa, sellaisena kuin se on muotoiltu tässä pöytäkirjassa. Lopuksi on todettava, että McKinney-esimerkki koskee Pohjois-Irlantia, joka ei kuulu tässä asiassa relevantteihin maantieteellisiin markkinoihin.

56 Kantajan esitys SDL:n asiakkailleen myöntämien alennusten rahoituksen ominaispiirteistä on ristiriitainen. Esimerkiksi kantaja myöntää kannekirjelmänsä 28 kohdan viimeisessä kappaleessa, että se otti kantaakseen kaikki SDL:n myöntämät alennukset sekä myynninedistämis- ja mainontakulut, vaikka se sitten vastauksessaan vastaajan vastinekirjelmään kiistää rahoittaneensa SDL:n myöntämät alennukset. Näissä olosuhteissa on katsottava, että komissio on arvioinut kantajan ja SDL:n kesken järjestetyn rahoitustoiminnan luonteen oikein. Greencoren hallituksen puheenjohtajan 23.10.1991 päivätyn, yhtiön osakkeenomistajille osoitetun kirjeen sisällöllä ei tältä osin voi olla kantajalle merkitystä, koska siihen ei sisälly kantajan ja SDL:n välistä tehtävien nimenomaista jakoa koskevia yksityiskohtaisia tietoja.

57 Sitä paitsi väite, jonka mukaan kantajan ja SDL:n välisten "kuukausittaisten tietojenvaihtokokousten" puheenjohtajana toimivat vuorotellen kummankin yrityksen edustajat, ei perustu mihinkään todisteeseen, minkä lisäksi väite on asian kannalta merkityksetön. Sen selvittämisellä, kuka kulloinkin on vuorollaan ollut kuukausittaisten kokousten puheenjohtajana, ei nimittäin ole merkitystä, koska kokousten pelkkä olemassaolo on ratkaiseva sen osoittamiseksi, että tällaiset kokoukset ovat yhdenlainen oikeuskäytännössä tarkoitettu keskinäinen side (ks. edellä 46 kohta). Lisäksi on todettava, että SDL:n hallituksen 1.7.1982 pidetyn kokouksen pöytäkirjan teksti on täysin yksiselitteinen, koska siinä sanotaan: "Kokousten puheenjohtajana toimii sokeriosaston johtaja".

58 Kantajan huomautukset, joiden mukaan hintojen vahvistamispolitiikka olisi ollut pääosin SDL:lle kuuluva asia, eivät myöskään vastaa SDL:n hallituksen 1.7.1982 pidetyn kokouksen pöytäkirjan sisältöä, koska siinä todetaan SDL:lle kuuluvia tehtäviä koskevan jakson 2 kappaleessa seuraavaa: "SDL vastaa myyntipäätöksistä, myös hinnoittelupäätöksistä, kaikkien edellä mainittujen kolmen myynti- ja jakeluyhtiön osalta. Päätökset on tehtävä sokeriosaston johtajan vahvistaman politiikan mukaisesti." Nämä väitteet eivät jälleen myöskään perustu mihinkään erityiseen todisteeseen. Greencoren hallituksen puheenjohtajan 23.10.1991 päivättyyn yhtiön osakkeenomistajille lähetettyyn kirjeeseen ei sisälly mitään mainintaa hintojen vahvistamiseen liittyvien tehtävien jakamisesta.

59 Sen vuoksi on katsottava, ettei kantaja ole kyennyt osoittamaan, että komissio olisi tehnyt arviointivirheen katsoessaan, että riidanalaisessa päätöksessä mainitut keskinäiset siteet osoittavat, että SDL:llä ja kantajalla on vuodesta 1985 vuoden 1990 helmikuuhun ollut valta omaksua sama toimintalinja markkinoilla (ks. edellä 46 kohta).

60 Lisäksi muut näillä markkinoilla toimivat katsoivat, että kantaja ja SDL olivat yksi ja sama taloudellinen yksikkö. Esimerkiksi ASI International Foods (aiempi ASI International Trading Ltd; jäljempänä ASI), joka tuo ranskalaista sokeria Irlannin markkinoille, toimitti kantajalle 18.7.1988 kirjeen moittiakseen sekä kantajan että SDL:n käyttäytymistä markkinoilla. Kirjeen laatija, joka lähetti kirjeen kantajan pääjohtajalle, lausuu seuraavaa: "Kirjeeni tarkoituksena on kiinnittää huomionne epäreiluihin kaupankäyntitapoihin, joita yrityksenne tai määräysvallassanne oleva SDL on käyttänyt pyrkiessämme markkinoimaan vähittäismyyntiin tarkoitettuja yhden kilon Eurolux-sokeripakkauksia Irlannissa."

61 Se, että kantaja ja SDL ovat vertikaalisessa liikesuhteessa keskenään, ei vaikuta tähän toteamukseen.

62 Ensinnäkin kantajan kirjelmistä ilmenee, että nämä kaksi yhtiötä toimivat samoilla markkinoilla vuosina 1985-1990, minkä vuoksi liikesuhde ei ole voinut olla yksinomaan vertikaalinen. Kantaja nimittäin toistaa kannekirjelmänsä 27 kohdassa esimerkiksi otteen SDH:n osakkeenomistajien kesken vuonna 1975 tehdystä sopimuksesta, jossa todetaan, että "SDL ja Sugar Company jatkavat liiketoimintaansa itsenäisinä ja keskenään kilpailevina yrityksinä". Lisäksi vastauksessaan erääseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen kantaja toteaa ehdottomasti, että SDL on huolehtinut kantajan koko tuotannon jakelusta vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla vasta vuodesta 1988. Lisäksi kantaja esittää tietoja, jotka osoittavat teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin osalta, että SDL ja kantaja jakoivat markkinat yhdessä kolmannen yrityksen eli Harcourt Agency Ltd:n kanssa 1980-luvun alkuvuosiin saakka. Vaikka kantaja sen sijaan väittää, ettei se toiminut teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla enää vuosina 1985-1989, se ei esitä mitään todisteita tämän väitteen tueksi. Väite, jossa kantaja nojautuu siihen, etteivät kantaja ja SDL kilpailleet keskenään, voidaan sen vuoksi hylätä jo tässä vaiheessa.

63 Myöskään oikeuskäytäntöön ei sisälly sellaisia lausumia, joista olisi oikeutettua päätellä, ettei yhteisen määräävän markkina-aseman käsitettä voitaisi soveltaa kahteen tai useaan yritykseen, jotka ovat vertikaalisessa liikesuhteessa. Kuten komissio korostaa, vertikaalisessa liikesuhteessa olevien yritysten, jotka eivät kuitenkaan ole yhtyneet yhdeksi ainoaksi yritykseksi, ei voida sallia käyttävän väärin yhteistä määräävää markkina-asemaa muutoin kuin hyväksymällä, että perustamissopimuksen 86 artiklassa olisi aukko.

64 Kun sitä paitsi kaikki riidanalaisessa päätöksessä kantajan ja SDL:n yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolon osoittamiseksi todetut tosiseikat on mainittu väitetiedoksiannossa, kantaja ei tässä vaiheessa voi väittää, ettei komissio olisi väitetiedoksiannossa käsitellyt näiden kahden yrityksen välisiä suhteita samanlaisen markkinakäyttäytymisen näkökulmasta. Kuten komissio korostaa sakon määrän vahvistamista käsiteltäessä, kantaja oli täysin tietoinen siitä, millaisia sen siteet SDL:ään olivat ja miten niitä voitiin käyttää markkinoilla. Muistiossa, joka on otsikoitu "Muistiinpanoja SDL:n kanssa 21.11.1988 pidetystä kokouksesta" (väitetiedoksiannon liite 3), nimittäin todetaan sen 6 kohdassa seuraavaa: "SDL:n 51 prosentin suuruisen omistuksen pitäisi estää kaikki 85 artiklaan perustuvat toimenpiteet meitä kohtaan. Meidän pitäisi käyttää vaikutusvaltaamme SDL:ssä, jottei 86 artiklaa millään tavoin rikota."

65 Kantaja ei myöskään voi vedota edukseen väitteeseen, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä yksilöidyt määräävän markkina-aseman väärinkäyttötapaukset eivät olisi olleet yhteiseen määräävään markkina-asemaan perustuvia.

66 Nimittäin vaikka yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolo seuraa asemasta, joka asianomaisilla taloudellisilla yksiköillä yhteisesti on relevanteilla markkinoilla, kaikkien kysymyksessä olevien yritysten ei välttämättä tarvitse olla mukana tietyssä väärinkäyttötapauksessa. Riittää, että se voidaan tunnistaa tällaisen yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolon erääksi ilmentymäksi. Yritykset, joilla on yhteinen määräävä markkina-asema, voivat siten käyttää tätä asemaa väärin joko yhdessä tai yrityskohtaisesti. Riittää, että nämä väärinkäyttöä merkitsevät menettelytavat liittyvät näillä yrityksillä olevan yhteisen määräävän markkina-aseman hyväksikäyttöön. Tässä tapauksessa komissio katsoo, että tämän yhteisen määräävän markkina-aseman hyväksikäyttö oli osa pitkäaikaista ja laaja-alaista politiikkaa, jonka tarkoitus oli ylläpitää ja vahvistaa tätä asemaa, ja että sekä SDL:n että kantajan käyttäytyminen vuoden 1985 ja helmikuun 1990 välisenä ajanjaksona oli osa tätä politiikkaa. Riidanalaisen päätöksen 117 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: "[Kantajan] ennen vuotta 1990 toteuttamat kuljetusrajoitukset, molempien yritysten myöntämät rajaseutualennukset, vientialennukset ja kanta-asiakkaan alennukset ja SDL:n toimeenpanemat tuotevaihdot ja valikoiva hinnoittelu toteutettiin aikana, jolloin kyseisillä yrityksillä oli yhteinen määräävä asema." Komissio on siten ollut oikeassa katsoessaan, että yhteisen määräävän markkina-aseman haltijoina yhdessä olevista yrityksistä toisen yrityksen käyttäytyminen yksinään merkitsee tämän aseman väärinkäyttöä.

67 Kantaja ei myöskään voi katsoa, että tiettyjä tosiseikkoja olisi riidanalaisessa päätöksessä "kierrätetty" siinä merkityksessä, joka tälle käsitteelle on oikeuskäytännössä annettu (ks. em. yhdistetyt asiat SIV ym. v. komissio, tuomion 360 kohta ja em. yhdistetyt asiat Compagnie maritime belge transports ym. v. komissio, tuomion 67 kohta). Komissio ei ole käyttänyt samoja tosiseikkoja todetakseen yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolon ja todistaakseen sen väärinkäyttämisen. Vaikka komissio esimerkiksi on pitänyt sitä, että kantaja on rahoittanut SDL:n myöntämät alennukset, yhtenä näiden kahden yksikön keskinäisistä siteistä (ks. edellä 51 kohta), tätä ei kuitenkaan ole millään tavoin sinänsä pidetty väärinkäyttönä. Väärinkäyttöä on ollut se, että eräitä alennuksia on myönnetty relevanteilla markkinoilla tuohon aikaan vallinneessa erityistilanteessa. Kantaja ei siten voi väittää osoittaneensa, että sen puolustautumisoikeuksia olisi loukattu tai asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artiklaa olisi rikottu.

68 Edellä esitetystä seuraa, että ensisijaisen vaatimuksen perusteeksi esitetyn ensimmäisen kanneperusteen kolmas osa ja siten ensimmäinen kanneperuste kokonaisuudessaan on hylättävä.

2. Kantajan määräävän markkina-aseman olemassaolo teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla

69 Kantaja vetoaa tässä toisessa kanneperusteessa siihen, että riidanalaisessa päätöksessä on tehty ilmeisiä arviointivirheitä ja oikeudellisia virheitä, kun siinä todetaan, että kantajalla on ollut määräävä markkina-asema teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla.

70 On kuitenkin todettava, ettei kantaja ole mitenkään kiistänyt, että sillä on koko riidanalaisen ajanjakson (1985-1995) ollut yli 90 prosentin osuus teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoista Irlannissa (riidanalaisen päätöksen 108 perustelukappale). Juuri niin kuin komissio on riidanalaisessa päätöksessä korostanut (100 perustelukappale), määräävällä markkina-asemalla tarkoitetaan yrityksen taloudellista valta-asemaa, jonka perusteella se voi estää todellisen kilpailun relevanteilla markkinoilla, koska se voi toimia huomattavan itsenäisesti suhteessa kilpailijoihinsa, asiakkaisiinsa ja lopulta kuluttajiin (em. asia Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomion 38 kohta). Määräävän markkina-aseman olemassaolo voi johtua useista seikoista, jotka eivät yksittäin tarkasteltuina olisi ratkaisevia. Tällaisista seikoista erittäin suuret markkinaosuudet ovat kuitenkin itsessään - poikkeustapauksia lukuun ottamatta - todiste määräävästä markkina-asemasta (em. asia Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomion 41 kohta; asia C-62/86, AKZO v. komissio, tuomio 3.7.1991, Kok. 1991, s. I-3359, 60 kohta; asia T-30/89, Hilti v. komissio, tuomio 12.12.1991, Kok. 1991, s. II-1439, 91 kohta; asia T-83/91, Tetra Pak v. komissio, tuomio 6.10.1994, Kok. 1994, s. II-755, 109 kohta ja em. yhdistetyt asiat Compagnie maritime belge transports ym. v. komissio, tuomion 76 kohta). Oikeuskäytännöstä ilmenee siten, että yli 50 prosentin markkinaosuus on itsessään todiste määräävästä markkina-asemasta relevanteilla markkinoilla (em. asia AKZO v. komissio, tuomion 60 kohta).

71 Kantajan määräävä asema teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla Irlannissa vuosina 1985-1995 on siten voitu periaatteessa osoittaa jo toteamuksella, jonka mukaan kantaja on myynyt yli 90 prosenttia teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla Irlannissa tuona aikana myydystä sokerista.

72 Kantaja katsoo kuitenkin, että komissio on menetellyt virheellisesti, kun se ei ole ottanut asianmukaisesti huomioon neljää seikkaa, jotka kantajan mielestä ovat edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuja poikkeuksellisia olosuhteita ja joiden sisältönä on toisaalta se, ettei kantaja ole ollut itsenäinen suhteessa kilpailijoihin (väitteet, ettei Irlannin markkinoille voinut päästä ja ettei potentiaalista kilpailua ole otettu huomioon) ja toisaalta se, ettei kantaja ole ollut itsenäinen suhteessa asiakkaisiin (epäitsenäisyys suhteessa kantajan suurimpiin asiakkaisiin ja taloudelliset tappiot).

Väite, jonka mukaan kantaja ei ole ollut itsenäinen suhteessa kilpailijoihinsa

73 Ensinnäkin kantaja kiistää sen, ettei muihin jäsenvaltioihin sijoittuneilla sokerintuottajilla olisi ollut mahdollisuutta päästä Irlannin markkinoille (riidanalaisen päätöksen 107 perustelukappale). Kantaja vetoaa siihen, etteivät kuljetuskustannukset ole mitenkään estäneet teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin tuontia Irlantiin kysymyksessä olevana ajanjaksona. Kunhan sokerialan yhteinen markkinajärjestely kokonaisuutena ja sokerin hintojen vahvistamista erityisesti koskeva osa siitä ymmärretään oikein, tällaisen väitteen perusteettomuus tulee samalla osoitetuksi. Kantaja toistaa tämän yhteisen järjestelyn tavoitteet ja korostaa, ettei interventiohinnan alueellistaminen enää heijastele samalla tavoin kuljetuskustannuksia ja että Irlantiin suuntautuvan viennin onnistumismahdollisuudet riippuvat muun muassa sokerin hintojen erosta Irlannin ja muiden jäsenvaltioiden välillä (riidanalaisen päätöksen 22 perustelukappaleessa oleva loppuviite 11).

74 Kantaja huomauttaa myös, että komissio myöntää riidanalaisessa päätöksessä, että Irlannin keskimääräiset irtokidesokerin tehdashinnat ovat olleet Euroopan yhteisön korkeimpia ja että ne ovat aina olleet Yhdistyneen kuningaskunnan keskimääräisiä hintoja korkeammat (108 perustelukappale) ja ettei sokerin merikuljetuksiin Yhdistyneen kuningaskunnan ja Pohjois-Irlannin välillä kohdistu esteitä (96 perustelukappale). Kantaja päättelee tästä, ettei komissio pidä kuljetuskustannuksia suurena haittana Pohjois-Irlantiin suuntautuvalle tuonnille huolimatta kyseisten markkinoiden pienuudesta. Kantajan mukaan siten ei ole mitään syytä arvioida eri tavalla Irlantiin suuntautuvien kuljetusten kustannuksien vaikutusta tuontiin.

75 Kantaja lisää, että Irlantiin on aina tuotu teollisuuskäyttöön tarkoitettua sokeria, etenkin Ranskasta peräisin olevaa säkkeihin pakattua sokeria (riidanalaisen päätöksen 102 perustelukappale). Myös Gem Pack Ltd -niminen yhtiö (jäljempänä Gem Pack), joka on kantajan kanssa kilpaileva sokerinpakkaaja vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla, tuo kantajan mukaan itse nykyisin 75 prosenttia tarvitsemastaan teollisuuskäyttöön tarkoitetusta sokerista, ja Irish Biscuits Ltd -niminen yhtiö (jäljempänä Irish Biscuits), joka on yksi kantajan tärkeimmistä asiakkaista 30 prosenttia. Komissio on kantajan mukaan myöntänyt, ettei erikoiskonttien tarve eikä siitä aiheutuva kuljetuskustannusten lisäys enää estä irtosokerin maahantuontia (riidanalaisen päätöksen 95 perustelukappale). Kantaja huomauttaa lisäksi, että sokerialan yhteinen markkinajärjestely uhkaa aiheuttaa ylimääräisen sokerin tuontia ylijäämäsokerin alhaisemman hinnan vuoksi. Tältä osin kantaja mainitsee sokerin ylituotantomäärät yhteisössä vuosina 1990-1991 ja 1995; kantajan mukaan ne ovat olleet 4 200 000 tonnia ja 3 100 000 tonnia.

76 Kantaja päättelee tästä, että vaikka tuonnista aiheutuva kilpailu on määrällisesti suhteellisen vähäistä, sen vaikutus kantajan kilpailuasemaan on ollut vähäistä suurempi, toisin kuin komissio on väittänyt riidanalaisessa päätöksessään (105 perustelukappale).

77 Toiseksi kantaja vetoaa siihen, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan potentiaalista kilpailua epäasianmukaisesti. Kantaja huomauttaa, että oikeuskäytännön mukaan potentiaalisen kilpailun olemassaolon tai puuttumisen osoittamiseksi tietyillä markkinoilla on otettava huomioon mahdolliset käyttämättömät tuotantokapasiteetit, jotka saattavat synnyttää kyseisillä markkinoilla toimivien tuottajien välille potentiaalista kilpailua (em. asia Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomion 48 kohta). Kantaja vetoaa täsmälleen samoilla perusteluilla siihen, että tässä tapauksessa teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla Irlannissa on ollut potentiaalista kilpailua, koska markkinoille oli sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn yhteismarkkinoilla aikaansaaman ylituotannon vuoksi mahdollista toimittaa niiden tarpeet huomattavasti ylittäviä määriä, ilman että sen kilpailijoille olisi aiheutunut erityisiä taloudellisia vaikeuksia tai rahoitusvaikeuksia.

78 Kantaja lisää, että komissio on erästä Italian sokerimarkkinoiden yrityskeskittymää koskevassa 30.7.1991 tekemässään päätöksessä (asia N IV/M.062 - Eridania/ISI; EYVL C 204, s. 1), jossa keskittymä on todettu yhteismarkkinoille soveltuvaksi neuvoston asetuksen N:o 4064/89 perusteella, määritellyt teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinat toisenlaisella tavalla katsoessaan, ettei fuusioidulla yksiköllä voinut olla määräävää asemaa markkinoillaan, kun otetaan huomioon lähialueilta tapahtuva halpahintaisen sokerin maahantuonnin uhka ja alhaiset kuljetuskustannukset. Kantajan mukaan komissio tekee oikeudellisen virheen käsitellessään Irlantia ja Italian tasavaltaa näin eri tavoin, vaikka molempia näistä jäsenvaltioista kohdellaan sokerialan yhteisessä markkinajärjestelyssä alituotantoalueina.

79 Kantaja katsoo joka tapauksessa, että riidanalaisessa päätöksessä on oikeudellinen virhe, koska päätöksessä ei mitenkään arvioida potentiaalista kilpailua teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla Irlannissa. Kantaja toteaa vielä, että vaikka komissio pyrkii kiertämään potentiaalisen kilpailun olemassaoloa koskevan kysymyksen vielä tässä oikeudenkäynnissä, reuna-aluealennuksia (Peripheral Factor Allowance, jäljempänä PFA) koskevat kommentit merkitsevät sitä, että komissio myöntää olevan mahdollista hankkia teollisuuskäyttöön tarkoitettua sokeria halvemmalla hinnalla muista jäsenvaltioista ja siitä johtuvan potentiaalisen kilpailun olemassaolon ja vaikutuksen.

80 Kantajan väite, jonka mukaan komissio ei olisi ottanut huomioon potentiaalista kilpailua teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla, on hylättävä. On riittävää todeta, että komissio on muun muassa yksilöinyt näillä markkinoilla toimivat kantajan kilpailijat (riidanalaisen päätöksen 102 perustelukappale) ja ottanut huomioon sokerin maahantuonnista johtuvan kilpailun olemassaolon (107 perustelukappale). Sitä paitsi komissio korostaa kirjelmissään, että se on myöntänyt jäljellä olevan kilpailun sekä maahantuontiin perustuvan potentiaalisen kilpailun olemassaolon mutta päätynyt siihen, että tässä asiassa ilmenneiden seikkojen mukaan vain ASI oli tosiasiallisesti pyrkinyt kantajan kilpailijana tuomaan teollisuuskäyttöön tarkoitettua sokeria Irlantiin, mitä kantaja ei ole kiistänyt. Se, että teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla kantajan asiakkaista vain Gem Pack ja British Biscuits ovat tuoneet maahan teollisuuskäyttöön tarkoitettua sokeria, ei siten lainkaan heikennä komission toteamusta, vaan päinvastoin vahvistaa sen, että Irlannin markkinoilla jäljellä ollut kilpailu on ollut vähäistä. Kuten kantaja itse sitä paitsi huomauttaa, myös riidanalaisessa päätöksessä (70-72 ja 136-144 perustelukappale) todettu PFA-alennusten olemassaolo todistaa, että komissio on ottanut huomioon potentiaalisen jäljellä olevan tuonnista johtuvan kilpailun olemassaolon.

81 Sitä paitsi kantajan tässä oikeudenkäynnissä omissa kirjelmissään tai myöskään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen erääseen kirjalliseen kysymykseen vastatessaan esittämät väitteet eivät osoita, että komissio olisi arvioinut virheellisesti Irlantiin tuodun teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin kuljetuskustannusten vaikutuksen.

82 Komissio on riidanalaisessa päätöksessä (95 perustelukappale) ottanut huomioon kantajan esittämät väitteet, joiden mukaan sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn erityispiirteet sekä huomattavat ylituotantomäärät eräissä muissa jäsenvaltioissa osoittavat tuontiin perustuvan potentiaalisen kilpailun olemassaolon. Komissio ei ole mitenkään kiistänyt kantajan väitteitä, vaan se korostaa, että "tuontisokeri on tähän mennessä muodostanut vain pienen osan Irlannin kidesokerin kulutuksesta". Kantaja ei ole kiistänyt tämän lausuman paikkansapitävyyttä.

83 Komissio jatkaa toteamalla, että "suurin este sokerin tuonnille manner-Euroopasta ovat rahtikustannukset, erityisesti silloin, kun paluumatkalla ei kuljeteta lastia" (95 perustelukappale).

84 Näin ollen komissio on arvioinut riidanalaisessa päätöksessä kuljetuskustannusten vaikutusta pelkästään manner-Euroopasta, kantajan omien lausumien mukaan huomattavaa ylituotantoa omaavista jäsenvaltioista eli Ranskasta, Saksasta, Tanskasta, Belgiasta ja Alankomaista tapahtuvaan tuontiin. Kantaja ei siten voi tässä oikeudenkäynnissä vedota vertailuun Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin välisten kuljetusten kustannuksien kanssa kiistääkseen vastauksen, jonka komissio on antanut kantajan väitteeseen, joka perustuu ylituotannon olemassaoloon edellä mainituissa jäsenvaltioissa. Lisäksi on huomautettava, että Iso-Britannia ja Pohjois-Irlanti ovat samaan jäsenvaltioon kuuluvia alueita.

85 Komissio on riidanalaisessa päätöksessä (95 perustelukappale) todellisuudessa perustanut vastauksensa kantajan vuodesta 1991 omistavan yrityksen Greencoren (ks. riidanalaisen päätöksen 18 perustelukappale) kesäkuussa 1994 julkistetun yritysstrategiasuunnitelman otteeseen, jonka mukaan:

" - - selvästi suurin osa tuonnista tapahtuu 50 kg:n säkeissä, koska sokerin kuljettaminen irtotavarana on suhteellisen kallista tarvittavien erikoiskonttien vuoksi. Kannustamme asiakkaita rakentamaan irtosokerin käsittelylaitoksia mahdollisimman pian korostaen molempien osapuolten saatavissa ja jaettavissa olevia säästöjä. Irtosokerin osuus teollisuusmyynnistämme kasvaa edelleen ja on tällä hetkellä 83 %."

86 Tästä katkelmasta ilmenee, että teollisuuskäyttöön tarkoitettu sokeri on vuoteen 1994 asti tuotu maahan pääasiallisesti 50 kilogramman säkkeinä, koska sokerin kuljettaminen irtotavarana on kalliimpaa, ja toisaalta, että kantaja on onnistunut saamaan yhä useammat asiakkaansa alkamaan käyttää irtosokerin käsittelylaitteita.

87 Kantajan lausuma arvostelu, jonka se on esittänyt jo vastauksessaan väitetiedoksiantoon (riidanalaisen päätöksen 95 perustelukappale), koskee siten vain irtosokerin kuljetuskustannusten arviointia, joka kohdistuu aikaan vuodesta 1994 eteenpäin. Se ei sitä vastoin mitenkään kyseenalaista komission toteamuksia vuotta 1994 edeltävästä ajanjaksosta. Kantajan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen erääseen kirjalliseen kysymykseen vastatessaan esittämät lisätiedot osoittavat jopa, että kantajan väite koskee tosiasiassa sen ajanjakson loppua, jonka kuluessa riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklassa tarkoitetut rikkomiset on tehty, tai tätäkin myöhäisempää ajanjaksoa. Kantaja on vastauksessaan nimittäin täsmentänyt, että "vuoteen 1995 asti ja osittain vuoden 1996 alkupuolelle asti sokeria tuotiin maahan lähes yksinomaan säkkeinä. Vuodesta 1996 irtosokerin kuljetus on lisääntynyt halvempien ja kehittyneempien säkkejä sisältävien umpikonttien ansiosta (bag-in-box containers)." Komissiolla on sen vuoksi ollut oikeus katsoa, että "olipa tämän hetkinen tilanne sitten millainen tahansa, [kantajan] oma lausunto osoittaa, että rahtikustannukset muodostivat huomattavan esteen raakasokerin tuonnille käytännöllisesti katsoen koko tarkasteltavana olevana ajanjaksona" (riidanalaisen päätöksen 95 perustelukappale.

88 On myös korostettava, ettei kantaja ole kiistänyt sitä, että sen asiakkaat teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla ovat vuosien kuluessa hankkineet siiloja sokerinsa varastoimiseksi, mistä on aiheutunut säkkeinä kuljettamisen jatkuva väheneminen (riidanalaisen päätöksen 95 perustelukappale).

89 Vaikka kantaja moittii arviointia, jonka komissio on riidanalaisessa päätöksessä tehnyt relevanttien markkinoiden kilpailurakenteesta, kantaja ei kuitenkaan osoita, että teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin tuonnilla Irlantiin olisi asiassa ilmenneiden seikkojen perusteella ollut vähäistä suurempi vaikutus sen markkinaosuuteen ja kilpailuasemaan (riidanalaisen päätöksen 105 perustelukappale). Tältä osin on todettava, että luvut, jotka kantaja on esittänyt selvittääkseen teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin maahantuonnin suhteellista osuutta omien asiakkaidensa Gem Packin ja British Biscuitsin ostoissa, eivät perustu mihinkään yksilöityyn todisteeseen.

90 Vastaavasti vaikka kantaja katsoo, että muiden jäsenvaltioiden ylituotanto voitiin viedä Irlantiin (ks. myös riidanalaisen päätöksen 95 perustelukappale), kantaja ei mitenkään kiistä, että Irlannin markkinoiden pienuus on este tälle tuonnille, koska teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin maahantuontiin näille markkinoille liittyy erityisiä kannattavuusvaatimuksia (riidanalaisen päätöksen 107 perustelukappale).

91 Lopuksi on todettava, että viittaus tapaukseen Eridania/ISI on asiaan vaikuttamaton, koska komission toteamus perustuu tuossa tapauksessa alhaisiin kuljetuskustannuksiin ja niistä johtuvaan lähialueilta tapahtuvan maahantuonnin uhkaan. Kantaja ei kuitenkaan ole millään tavoin osoittanut, että kuljetuskustannukset olisivat olleet alhaiset ja että tällaisen maahantuonnin uhka olisi ollut vakavasti otettava.

92 Kantaja ei siten ole kyennyt osoittamaan, että komissio olisi tehnyt virheen katsoessaan, että se riippuvuussuhde kilpailijoihinsa, jonka kantaja on väittänyt itsellään olleen, ei ole ollut edellä 70 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettu poikkeuksellinen olosuhde.

Väite, jonka mukaan kantaja ei ole ollut itsenäinen suhteessa asiakkaisiinsa

93 Kantaja korostaa, että sillä on vain vähäinen osuus yhteismarkkinoista (1,4 prosenttia) ja että suurilla kansainvälisillä teollisuuskonserneilla, joihin eräät sen asiakkaat ja varsinkin niistä kaksi [- -](1) kuuluvat, on markkinavoimaa. Koska nämä kaksi yritystä kuuluvat tällaisiin konserneihin, niiden oli helppo löytää muita hankintalähteitä muista jäsenvaltioista. Tältä osin kantaja pitää virheellisenä erottelua, jonka komissio ilmeisesti on tehnyt toisaalta Pohjois-Irlannissa olevien asiakkaiden, jotka kuuluvat myös Isoon-Britanniaan sijoittuneisiin konserneihin ja jotka voivat ostaa tarvitsemansa sokerin brittiläisiltä tuottajilta (riidanalaisen päätöksen 96 perustelukappale), ja toisaalta kantajan Irlannissa olevien asiakkaiden välillä.

94 Tämä markkinavoima, jonka komissio sitä paitsi on myöntänyt riidanalaisessa päätöksessä (107 perustelukappale), on kantajan mukaan siten vähentänyt sen kykyä vaikuttaa teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin hintoihin. Kantaja väittää lisäksi, että sen kaksi tärkeintä asiakasta voivat määrätä ja todellisuudessa määräävät teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin ostohintansa ja vaikuttavat siten kantajan muille asiakkaille tarjottavaan hintaan. Tältä osin kantaja viittaa asiakkailtaan saamastaan postista peräisiin oleviin useisiin otteisiin. Kantajan mukaan komissio menettelee siten virheellisesti todetessaan riidanalaisessa päätöksessä, ettei kantajan kahden suurimman asiakkaan osuus myynnistä tasapainota sen määräävää markkina-asemaa (108 perustelukappale). Kantaja väittää, että komission olisi pitänyt verrata keskenään näitä vastakkaisia voimaryhmiä voidakseen päätyä lopputulokseen, jonka mukaan kantajalla on määräävä markkina-asema (em. yhdistetyt asiat SIV ym. v. komissio, tuomion 366 kohta).

95 Kantaja katsoo todellisen markkina-asemansa, joka ei sen mukaan vastaa määräävää markkina-asemaa, ilmenevän korostetun selvästi, kun verrataan teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin keskimääräisiä nettohintoja toisaalta Pohjois-Irlannissa ja toisaalta Irlannissa. Tämä vertailu osoittaa kantajan mukaan, että keskimääräiset nettohinnat ovat Irlannissa alhaisemmat kuin Pohjois-Irlannissa, vaikka vähittäismyyntihinnat ovat Irlannissa korkeammat kuin Pohjois-Irlannissa.

96 Joka tapauksessa kantaja katsoo, ettei sillä ollut määräävää asemaa teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla Irlannissa ennen vuotta 1990 erilaisten taloudellisten vaikeuksien vuoksi, jotka sitä olivat kohdanneet 1980-luvulla. Nämä vaikeudet olivat kantajan mukaan tehneet sen äärimmäisen riippuvaiseksi teollisuusasiakkaistaan, jotka tietoisina näistä vaikeuksista olivat sanelleet sille omat hintansa. Kantaja väittää jopa, että se on tuohon aikaan myynyt teollisuuskäyttöön tarkoitettua sokeria sokerialan yhteisessä markkinajärjestelyssä taattua interventiohintaa halvempaan hintaan. Kantaja arvostelee komissiota siitä, että tämä katsoo näiden vaikeuksien olevan asiaan vaikuttamattomia (103 ja 108 perustelukappale). Kantajan mielestä komission olisi pitänyt miettiä, olisiko kantaja voinut käyttäytyä eri tavalla, jollei se olisi joutunut tuohon aikaan tällaisiin taloudellisiin vaikeuksiin.

97 Vaikka komissio on riidanalaisessa päätöksessä (107 perustelukappale) osaksi myöntänyt kantajan mainitsemien kahden asiakkaan kaupallisen voiman, komissio on kuitenkin katsonut kahdesta syystä, ettei tämä voima voinut vaikuttaa kantajan määräävään markkina-asemaan. Ensinnäkään kantajan muilla asiakkailla, joiden osuus kantajan myynnistä oli yhä [- -] prosenttia, ei ollut samanlaista kaupallista voimaa. Toiseksi komissio on katsonut, että sokeria koskevan yhteisön sääntelyn erityispiirteet estivät näitä kahta kantajan asiakasta löytämästä muita hankintalähteitä lyhyellä aikavälillä (107 perustelukappale).

98 On todettava, etteivät kantajan esittämät väitteet kyseenalaista komission riidanalaisessa päätöksessä (107 perustelukappale) esittämää toteamusta. Ensinnäkään kantaja ei kiistä sitä, että sen muut asiakkaat vastaanottivat [- -] prosenttia sen teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin tuotannosta, mikä vastasi yhä yli [- -] prosentin osuutta teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoista Irlannissa. Sen vuoksi kantajan on vaikea väittää, että komissio olisi tehnyt arviointivirheen todetessaan, että "kysyntä muodostuu kahden suurasiakkaan läsnäolosta huolimatta monista eri ostajista, jotka eivät ole yhtä suuria ja joita ei voida liittää yhteen siten, että niiden voitaisiin päätellä horjuttavan 90 prosentin markkinaosuudellaan tavarantoimittajan markkina-asemaa" (108 perustelukappale). Sama koskee komission lausumaa, jonka mukaan "kahden suurimman asiakkaan osuus myynnistä ei tasapainota Irish Sugarin määräävää markkina-asemaa" (108 perustelukappale). Riidanalaisen päätöksen 107 ja 108 perustelukappaleen sisältö osoittaa lisäksi, että komissio on analysoinut markkinoilla läsnä olevat voimat. Kantaja ei voi väitteensä tueksi vedota myöskään ristiriitaan niiden arvioiden välillä, jotka komissio on tehnyt Pohjois-Irlannissa olevista brittiläisistä asiakkaista ja kantajan Irlannissa olevista asiakkaista, koska Pohjois-Irlanti on yksi Yhdistyneen kuningaskunnan osista, toisin kuin Irlanti, joka itse on jäsenvaltio.

99 Vaikka kantaja on toistuvasti korostanut Irlannin markkinoiden pienuutta verrattuna yhteisön muihin kansallisiin markkinoihin vetoamalla omaan vähäiseen osuuteensa yhteismarkkinoista riidanalaisena ajanjaksona (1,4 prosenttia), se ei kuitenkaan voi kiistää, että merkityksellisiin maantieteellisiin markkinoihin sisältyi merkittävä osa yhteismarkkinoista (riidanalaisen päätöksen 97 perustelukappale), koska ne vastaavat kokonaisen jäsenvaltion aluetta, minkä kantaja sitä paitsi on myöntänyt suullisessa käsittelyssä.

100 Vaikka kirjeistä, joihin kantaja on vedonnut osoittaakseen tärkeimpien asiakkaidensa kaupallisen voiman, ilmenee, että näiltä asiakkailta perimä myyntihinta on vastannut sitä hintaa, jonka ne olivat kyenneet neuvottelemaan itselleen ostaessaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa teollisuuskäyttöön tarkoitettua sokeria, tästä ei kuitenkaan voida päätellä, että näiden hintojen määräytyminen olisi vaikuttanut kantajan muihin teollisuusasiakkaisiinsa soveltamien hintojen määräytymiseen.

101 Kantaja ei myöskään voi esittää mitään keskimääräisten nettohintojen vertailuun Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä nojautuvia perusteluja kiistääkseen, että sillä on ollut määräävä asema teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla Irlannissa. Se seikka, että kantajan noudattamat hinnat eivät olleet korkeampia kuin Pohjois-Irlannissa noudatetut hinnat vaan jopa olivat niitä alhaisemmat, ei nimittäin oikeuta päättelemään, ettei sillä ole ollut määräävää asemaa teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla Irlannissa (asia 322/81, Michelin v. komissio, tuomio 9.11.1983, Kok. 1983, s. 3461, 59 kohta). Tällainen vertailu ei missään tapauksessa ole ratkaiseva, koska kysymys on keskiarvoista, joihin sisältyvät muun muassa hinnat, joita kantaja sovelsi kahteen tärkeimpään asiakkaaseensa, joiden kaupallista voimaa kantaja korostaa. Se, että näitä kahta kantajan myynnistä [- -] prosenttia edustavaa asiakasta koskevat tiedot ovat mukana, muuttaa nimittäin selvitystä sen muihin asiakkaisiin tosiasiallisesti soveltamien hintojen keskiarvosta.

102 Sen lisäksi, ettei kantaja ole esittänyt vähintäkään näyttöä siitä, miten sen asiakkaat olisivat tuohon aikaan käyttäneet hintojen määräytymisessä hyväksi sen vaikeaa taloudellista tilannetta, on lopuksi todettava, ettei komissio ole jättänyt ottamatta kantaa kantajan esittämään perusteluun, joka liittyy näihin taloudellisiin tappioihin. Komissio on päinvastoin täsmentänyt riidanalaisen päätöksen 103 perustelukappaleessa, että "se seikka, että [kantaja] tuotti tappiota 1980-luvun alkupuolella, ei ole ristiriidassa määräävän markkina-aseman olemassaolon kanssa", ja viitannut tältä osin edellä mainitussa asiassa Michelin vastaan komissio annettuun tuomioon, jossa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, etteivät väliaikainen kannattamattomuus tai edes tappiot estä sitä, etteikö kyse voi olla määräävästä markkina-asemasta (tuomion 59 kohta).

103 Kuten komissio perustellusti korostaa, määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen kärsimät tappiot eivät sellaisinaan vaikuta asiaan enempää kuin avoimilla markkinoilla täydellisessä kilpailutilanteessa toimivan yrityksen keräämät voitot. Kantaja ei sitä paitsi ole mitenkään väittänyt eikä osoittanut, että nämä taloudelliset tappiot johtuisivat nimenomaan kilpailun esiintymisestä teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla taikka kantajalla näillä markkinoilla olleen kilpailuaseman romahtamisesta. Kuten komissio korostaa, nämä tappiot ovat voineet johtua siitä tavasta, jolla valtio johti yritystä 1980-luvulla.

104 Kantaja ei siten ole kyennyt osoittamaan, että komissio olisi tehnyt virheen katsoessaan, että se riippuvuussuhde asiakkaisiinsa, jonka kantaja on väittänyt itsellään olleen, ei ole ollut edellä 70 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettu poikkeuksellinen olosuhde. Näin ollen komissio ei ole tehnyt kantajan väittämiä arviointivirheitä ja oikeudellisia virheitä todetessaan, että kantajalla oli vuosina 1985-1995 määräävä asema teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla Irlannissa. Toinen kanneperuste on näin ollen hylättävä.

3. Väitteet, joiden mukaan kantaja on käyttänyt väärin määräävää asemaansa teollisuuskäyttöön tarkoitetun ja vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla

105 Kantaja moittii kolmannessa ja neljännessä kanneperusteessaan selvitystä niistä kuudesta väärinkäyttöä merkitsevästä menettelytavasta, joita sen katsotaan harjoittaneen sekä teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla Irlannissa (valikoivat hinnanalennukset ASI:n mahdollisille asiakkaille, PFA ja kilpaileviin sokerinpakkaajiin kohdistuva hintasyrjintä) että vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin markkinoilla (rajaseutualennukset, tuotevaihdot ja kanta-asiakkaan alennukset, tavoitealennukset ja valikoiva hinnoittelu).

106 Kantajan kolmantena kanneperusteenaan ilmaisema arvostelu koskee menettelytapoja, jotka on kuvattu riidanalaisen päätöksen 45 ja 70-77 perustelukappaleessa, arvioitu sen 123 ja 136-150 perustelukappaleessa sekä todettu sen päätösosan 1 artiklan 1, 4 ja 5 kohdassa; neljäntenä kanneperusteena ilmaistu arvostelu koskee menettelytapoja, jotka on kuvattu 46-69 ja 78-84 perustelukappaleessa, arvioitu 123-135 ja 151-154 perustelukappaleessa sekä todettu päätösosan 1 artiklan 1, 2 ja 3 kohdassa sekä 6 kohdan i ja ii alakohdassa.

107 Komissio on riidanalaisessa päätöksessä tehnyt määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä koskevan johtopäätöksen katsomalla todistusasiakirjoihin perustuvista tosiasioista ilmenevän seuraavaa: "[kantajan] noudattaman kauppapolitiikan tärkeänä osa-alueena on - - ollut sen hallitsemien Irlannin kotimaan markkinoiden suojelu toisaalta muista jäsenvaltioista peräisin olevalta tuonnilta ja toisaalta kilpailevilta irlantilaisilta sokerinpakkaajilta. Lisäksi [kantajan] kauppapolitiikkaan on vähintään kymmenen viime vuoden ajan kuulunut syrjivän hinnoittelupolitiikan soveltaminen kotimaan markkinoilla" (114 perustelukappale). Komissio katsoo näin ollen, että kantaja on "turvautunut keinoihin, jotka eroavat tuotteita ja palveluja koskevassa, taloudellisten toimijoiden suorituskykyyn perustuvassa tavanmukaisessa kilpailussa käytettävistä keinoista, mikä on vaikuttanut ehkäisevästi markkinoilla jo olemassa olevan kilpailuasteen säilyttämiseen ja mainitun kilpailun kehittymiseen" (114 perustelukappale). Komissio toteaa vielä, että "puolustaakseen markkinoitaan [kantaja] syyllistyi vuodesta 1985 lähtien moniin eri väärinkäytöksiin, joita toimenpantiin vaihtoehtoisesti tai toisiinsa yhdisteltyinä aina, kun se katsottiin tarpeelliseksi" (116 perustelukappale).

108 Komissio tarkastelee sen jälkeen kutakin näistä lainvastaisista menettelytavoista, jotka komission mukaan olivat osa "pitkäaikaista ja laaja-alaista politiikkaa, jonka tarkoituksena oli suojella [kantajan] sekä teollisuuskäyttöön että vähittäismyyntiin tarkoitetun sokerin kotimaan markkinoita" (118 perustelukappale). Komissio tarkastelee "toimenpiteitä kotimaan markkinoiden suojelemiseksi muista jäsenvaltioista tapahtuvan tuonnin aiheuttamalta kilpailulta" erottaen toisistaan tuontia Ranskasta ja tuontia Pohjois-Irlannista koskevat toimenpiteet (119-135 perustelukappale). Toisaalta komissio tarkastelee "tiettyjä asiakasryhmiä syrjivää hinnoittelua" erikseen vientialennusten ja erikseen kilpaileviin pakkaajiin kohdistuvan aktiivisen syrjinnän osalta (136-154 perustelukappale). Komissio toistaa vielä riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklassa, että ilmiannetut menettelytavat ovat olleet osa pitkäaikaista ja laaja-alaista politiikkaa, jolla kantaja on suojellut asemaansa Irlannin sokerimarkkinoilla.

109 Kantaja kiistää, että se olisi rikkonut perustamissopimuksen 86 artiklan määräyksiä noudattamalla pitkäaikaista ja laaja-alaista politiikkaa suojellakseen lainvastaisesti asemaansa Irlannin sokerimarkkinoilla. Kantajan huomautuksissa pyritään osoittamaan joko, ettei se ole ryhtynyt niihin väärinkäytöksi katsottaviin menettelytapoihin, joita sen on riidanalaisessa päätöksessä katsottu tehneen, tai että kyseiset menettelytavat eivät ole perustamissopimuksen 86 artiklan määräysten vastaisia.

110 Ennen kuin tutkitaan perustelut, joita asianosaiset ovat esittäneet kustakin riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklassa todetusta menettelytavasta, joista on määrätty seuraamus sen 2 artiklassa, on syytä kerrata periaatteet, joita noudatetaan, kun osoitetaan määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen käyttämät menettelytavat tämän aseman väärinkäytöksi.

111 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan väärinkäytön käsite on objektiivinen käsite, joka tarkoittaa määräävässä asemassa olevan yrityksen käyttäytymistä, joka on omiaan vaikuttamaan sellaisten markkinoiden rakenteeseen, joilla juuri kyseessä olevan yrityksen olemassaolon vuoksi kilpailuaste on jo heikentynyt, ja joka estää markkinoilla vielä olemassa olevan kilpailuasteen säilymisen ja tämän kilpailun kehittymisen sen vuoksi, että tämä yritys käyttää muita kuin niitä keinoja, joita taloudellisten toimijoiden liiketoimiin perustuvassa tuotteiden tai palvelujen tavallisessa kilpailussa käytetään (em. asia Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomion 91 kohta ja em. asia AKZO v. komissio, tuomion 69 kohta). Tästä seuraa, että perustamissopimuksen 86 artiklassa kielletään määräävässä markkina-asemassa olevaa yritystä eliminoimasta kilpailijaa ja vahvistamasta siten asemaansa muilla kuin omiin ansioihin perustuvassa kilpailussa käytettävillä keinoilla. Tältä kannalta tarkastellen kaikkea hintakilpailua ei voida pitää laillisena (em. asia AKZO v. komissio, tuomion 70 kohta). Perustamissopimuksen 86 artiklassa määrätyn kiellon perusteena on myös se, ettei kuluttajille aiheutettaisi haittaa (ks. vastaavasti asia 6/72, Europemballage ja Continental Can v. komissio, tuomio 21.2.1973, Kok. 1973, s. 215, 26 kohta; Kok. Ep. II, s.