ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Poiketen siitä, mitä 8 artiklan 3 kohdan i alakohdassa säädetään, ja rajoittamatta teollisten ja kaupallisten oikeuksien suojaamista koskevan lainsäädännön soveltamista hakijan ei tarvitse toimittaa prekliinisten ja kliinisten tutkimusten tuloksia, jos hän voi osoittaa, että geneerinen lääke on sellaista vertailulääkettä vastaava, jolla on tai on ollut 6 artiklan mukainen lupa jäsenvaltiossa tai yhteisössä vähintään kahdeksan vuoden ajan. Tämän säännöksen nojalla luvan saanut geneerinen lääke voidaan saattaa markkinoille aikaisintaan kymmenen vuoden kuluttua vertailulääkkeen alkuperäisen luvan myöntämisestä. Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös, jos vertailulääkkeelle ei ole myönnetty myyntilupaa siinä jäsenvaltiossa, jossa geneeristä lääkettä koskeva hakemus on jätetty. Tällöin hakijan on ilmoitettava hakulomakkeessa, missä jäsenvaltiossa vertailuvalmisteelle on myönnetty myyntilupa. Jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä, jossa hakemus on jätetty, toimitettava kuukauden kuluessa vahvistus siitä, että vertailulääkkeellä on tai on ollut lupa, sekä vertailuvalmisteen täydellinen koostumus ja tarvittaessa muita asiaa koskevia asiakirjoja. – – ”
65

Sen sijaan siltä osin kuin kyse on seuraamuksesta, joka muodostuu E.B:n eläkkeen määrän alentamisesta 25 prosentilla hänen eläkkeelle siirtämisensä perusteella 1.4.1976 lukien, on korostettava, että vaikka vaikutuksia, jotka tällä seuraamuksella on ollut ennen direktiivin 2000/78 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä, ei, kun ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus otetaan huomioon, voida asettaa kyseenalaiseksi tämän direktiivin perusteella, näin alennetun eläkkeen maksaminen säännöllisin väliajoin E.B:lle kuitenkin jatkuu. Direktiivin 2000/78 soveltaminen sen täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymisestä lukien merkitsee siis edellä tämän tuomion 50 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti, että E.B:n eläkkeen alentamista on kyseisestä ajankohdasta lukien tarkasteltava uudelleen sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän lopettamiseksi. Tämän uudelleentarkastelun yhteydessä suoritettava laskenta on tehtävä sen eläkkeen määrän perusteella, johon E.B:llä olisi ollut oikeus, kun otetaan huomioon hänen eläkkeelle siirtämisensä 1.4.1976 lukien.
22

On palautettava mieleen, että kuten unionin tuomioistuin on jo korostanut, SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa asetettu syy-yhteyttä koskeva edellytys koskee sitä, että unionin toimielinten menettelyn ja vahingon välillä on riittävän suora syy-yhteys; kantajan on näytettävä tämä yhteys toteen siten, että moititun menettelyn on oltava vahingon ratkaiseva syy (määräys 31.3.2011, Mauerhofer v. komissio, C‑433/10 P, ei julkaistu, EU:C:2011:204, 127 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
4

Perintöverolain 55 quater §:ssä – josta on tullut Flanderin verokoodeksin (Vlaamse Codex Fiscaliteit) 2.7.6.0.3 § – säädetään, että kiinteistöt, joita pidetään Belgian lainsäädännössä tarkoitettuna metsänä, on vapautettu perintöverosta, jos niiden osalta on olemassa Flanderin lainsäädännössä vahvistetut kriteerit täyttävä kestävän metsänhoidon suunnitelma, jonka Flanderin metsäviranomainen on hyväksynyt.
Niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 soveltamista koskevista säännöistä 2.9.2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1560/2003, sellaisena kuin se on muutettuna 30.1.2014 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 118/2014, 5 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että menettelyssä, jossa määritetään, mikä jäsenvaltio on toimivaltainen käsittelemään kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, jäsenvaltion, jolle on osoitettu vastaanotto- tai takaisinottopyyntö kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 21 tai 23 artiklan nojalla, joka on tarvittavat tarkistukset tehtyään vastannut pyyntöön kieltävästi viimeksi mainitun asetuksen 22 tai 25 artiklan mukaisessa määräajassa ja jolle tämän jälkeen on esitetty uudelleenkäsittelypyyntö mainitun 5 artiklan 2 kohdan nojalla, on pyrittävä lojaalin yhteistyön hengessä vastaamaan viimeksi mainittuun kahden viikon kuluessa.
39

On siis katsottava, että stipendeinä myönnettävät rahalliset etuudet kuuluvat direktiivin 2000/43 3 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetun koulutuksen käsitteen alaan, kun kyseisten rahallisten etuuksien ja sellaiseen erityiseen tutkimushankkeeseen tai koulutusohjelmaan osallistumisen, joka itsessään kuuluu kyseisen käsitteen alaan, välillä on riittävän läheinen yhteys. Näin on etenkin silloin, kun kyseiset rahalliset etuudet liittyvät potentiaalisten hakijoiden tällaiseen tutkimus- tai opiskeluhankkeeseen osallistumiseen, kun niiden tavoitteena on poistaa kokonaan tai osittain tällaisen osallistumisen mahdolliset taloudelliset esteet ja kun niillä voidaan saavuttaa kyseinen tavoite.
24

Ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kaiken edellä esitetyn perusteella, että direktiivin 2003/86 15 artiklan 1 ja 4 kohta eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, joka mahdollistaa sen, että yli viisi vuotta jäsenvaltion alueella perheenyhdistämisen nojalla oleskelleen kolmannen maan kansalaisen hakemus erillisestä oleskeluluvasta voidaan hylätä sillä perusteella, ettei hän ole osoittanut läpäisseensä kyseisen jäsenvaltion kieltä ja yhteiskuntaa koskevaa kotoutumiskoetta, kunhan tällaisen kokeen läpäisyvelvollisuutta koskevat konkreettiset säännöt eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen sen tavoitteen saavuttamiseksi, joka on helpottaa kolmansien maiden kansalaisten kotoutumista, minkä tarkastaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana.
34

Ensimmäisen oikeudenkäyntiväitteen osalta on muistutettava, että SEUT 267 artiklassa käyttöön otetussa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne (ks. mm. tuomio 5.6.2018, Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein, C‑210/16, EU:2018:388, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59

Kaiken edellä esitetyn perusteella on esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 168 artiklaa ja 173 artiklan 2 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että yhtäältä silloinkin, kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisiin lunastusmahdollisuuden sisältäviin irtaimen omaisuuden vuokrausliiketoimiin liittyviä yleiskustannuksia ei sisällytetä hintaan, joka asiakkaan on maksettava kyseisen tavaran käyttöön antamisen perusteella, eli liiketoimen verolliseen osaan, vaan siihen korkosummaan, joka on maksettava liiketoimen rahoitusosasta, eli liiketoimen verosta vapautettuun osaan, näiden yleiskustannusten on arvonlisäverotuksen kannalta katsottava kuitenkin muodostavan osan tämän käyttöön antamisen hinnasta ja että toisaalta jäsenvaltiot eivät voi soveltaa jaottelumenetelmää, jossa ei oteta huomioon kyseessä olevan tavaran alkuperäistä arvoa sitä luovutettaessa, jos tällä menetelmällä ei voida taata tarkempaa jaottelua kuin se, joka saavutettaisiin liikevaihtoon perustuvaa jakoperustetta soveltamalla.
192

Ensimmäiseksi on huomautettava, että pelkästään unionin yleisellä tuomioistuimella on toimivalta valvoa sitä, miten komissio on yksittäistapauksessa arvioinut lainvastaisen käyttäytymisen vakavuutta. Unionin tuomioistuimen valvonnan tarkoituksena on muutoksenhaun yhteydessä yhtäältä tutkia, missä määrin unionin yleinen tuomioistuin on ottanut oikeudellisesti asianmukaisella tavalla huomioon kaikki tekijät, jotka ovat olennaisia arvioitaessa tietyn käyttäytymisen vakavuutta SEUT 101 artiklan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan valossa, ja toisaalta tarkastaa, onko unionin yleinen tuomioistuin vastannut oikeudellisesti riittävällä tavalla kaikkiin sakon poistamista tai sakon määrän alentamista koskevan vaatimuksen tueksi esitettyihin väitteisiin (tuomio 26.1.2017, Laufen Austria v. komissio, C-637/13 P, EU:C:2017:51, 58 kohta).
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 4.10.2013 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 1001/2013, olevan yhdistetyn nimikkeistön alanimikettä 85258030 on tulkittava siten, että tähän alanimikkeeseen kuuluu pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kamera, jolla voidaan ottaa suuri määrä valokuvia sekunnissa ja tallentaa ne kameran sisäiseen haihtuvaan muistiin, josta ne katoavat, kun kamera suljetaan, ja että tiettyjen tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön 4.2.2014 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 113/2014 on pätemätön siltä osin kuin sitä voidaan soveltaa analogisesti tavaroihin, joilla on mainitun kameran ominaispiirteet.
2)

Unionin oikeutta ja erityisesti direktiivin 89/665 1 artiklan 1 ja 3 kohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2014/23, kun se luetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä vahingonkorvauskanteen yhteydessä sellaiselle kansalliselle menettelysäännökselle, jossa rajataan tuomioistuinvalvonta, joka kohdistuu ensimmäisen asteen valvontaelimenä toimivan välityslautakunnan antamiin ratkaisuihin, jotka koskevat hankintaviranomaisten julkisten hankintojen sopimuksentekomenettelyissä tekemiä päätöksiä, koskemaan vain sellaisia perusteita, jotka on esitetty välityslautakunnassa.
38

Nämä periaatteet, jotka on vahvistettu tulkittaessa yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (EUVL 2003, L 270, s. 1) 5 artiklan 1 kohtaa, ovat päteviä myös tulkittaessa asetuksen N:o 1306/2013 94 artiklaa, jonka sisältö on samankaltainen.
42

Espanjan hallitus vetoaa siihen, että tämä erilainen kohtelu on perusteltua ottaen huomioon viimeksi mainittuun ryhmään kuuluvien työntekijöiden palvelukseenottoa koskevat menettelysäännöt ja heidän palvelukseen ottamiseensa liittyvä erityinen asiayhteys. Kyseessä oleva takaisin palvelukseen ottamisen takaaminen liittyy siten erottamattomasti järjestelmään, jonka mukaan vakituiseen työhön pääsy määräytyy. Julkishallinnon työntekijöihin sovellettavissa perussäännöissä nimittäin säädetään, että vakituisten työsopimussuhteisten työntekijöiden palvelukseen ottamisessa noudatetaan valikoivaa järjestelmää, johon on yhdenvertaisuusperiaatteen noudattamiseksi sekä ansioiden ja kyvyn ottamiseksi huomioon julkishallinnon palvelukseen pääsemisessä sisällyttävä koe tai kokeita, joiden tarkoituksena on arvioida hakijoiden kyvyt ja asettaa heidät paremmuusjärjestykseen, tai jonka on määräydyttävä hakijoiden ansioiden arviointimenettelyn tulosten mukaisesti. Automaattisella takaisin palvelukseen ottamisella perusteettomaksi todetun irtisanomisen jälkeen Espanjan lainsäätäjän tarkoituksena on ollut suojella julkishallinnon vakituisia työntekijöitä noudattaen yhdenvertaisuusperiaatetta, ansioiden ja kyvyn tunnustamisen periaatetta ja julkisuusperiaatetta.
66

Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen nojalla kysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tämän asetuksen mukainen lapsen asuinpaikka on paikka, jossa hänellä tosiasiallisesti on elinpiirinsä keskus. Kansallisen tuomioistuimen asiana on määritellä yhtäpitävien seikkojen kokonaisuuden perusteella, missä tämä keskus sijaitsi vanhempainvastuuta lapseen nähden koskevan hakemuksen esittämisen ajankohtana. Tältä osin pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa asiassa, kun otetaan huomioon kansallisen tuomioistuimen vahvistamat tosiseikat, ratkaisevia seikkoja ovat yhdessä seuraavat seikat: – se, että lapsi on yleensä asunut syntymästään vanhempien eroon asti heidän kanssaan tietyllä paikkakunnalla – se, että vanhempi, joka on parisuhteen päättymisen jälkeen toiminut lapsen huoltajana käytännössä, oleskelee edelleen normaalisti lapsen kanssa tällä paikkakunnalla ja työskentelee siellä vakituisessa työsuhteessa, ja – se, että lapsi on mainitulla paikkakunnalla säännöllisesti yhteydessä toiseen vanhempaansa, joka asuu edelleen tällä samalla paikkakunnalla. Seuraavat seikat eivät sitä vastoin ole pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa asiassa ratkaisevia: – lapsen huoltajana käytännössä toimivan vanhemman aikaisemmat oleskelut lapsen kanssa sen jäsenvaltion alueella, josta tämä vanhempi on lähtöisin, tämän vanhemman lomien tai juhlapyhien yhteydessä – se, mistä kyseessä oleva vanhempi on maantieteellisesti lähtöisin, siihen perustuva lapsen kulttuurinen side tähän jäsenvaltioon ja hänen suhteensa mainitussa jäsenvaltiossa asuvaan perheeseen ja – mainitun vanhemman mahdollinen aikomus asettua lapsen kanssa tulevaisuudessa tähän samaan jäsenvaltioon.
16

Unionin tuomioistuin on todennut, että määritettäessä ”[sitä] paikkakun[taa] jäsenvaltiossa, missä palvelut sopimuksen mukaan suoritettiin tai oli suoritettava”, tilanteessa, jossa palvelun suorittamispaikkoja on useita eri jäsenvaltioissa, täytäntöönpanopaikkakuntana on pidettävä lähtökohtaisesti paikkakuntaa, jossa sopimuksen ja toimivaltaisen tuomioistuimen välinen liittymä on läheisin; tämä läheisin liittymä on yleensä paikkakunnalla, jossa suoritetaan pääasiallinen palvelu (ks. vastaavasti tuomio 11.3.2010, Wood Floor Solutions Andreas Domberger, C‑19/09, EU:C:2010:137, 33 kohta).
2)

Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/69, 143 artiklan 1 kohdan d alakohtaa, luettuna yhdessä tämän direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, 138 artiklan ja 143 artiklan 2 kohdan c alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että – asiakirjat, joissa vahvistetaan tavaroiden kuljetus tuontijäsenvaltiossa sijaitsevasta verottomasta varastosta toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaan verottomaan varastoon eikä hankkijalle, voidaan katsoa riittäväksi näytöksi siitä, että nämä tavarat on lähetetty tai kuljetettu toiseen jäsenvaltioon näissä säännöksissä tarkoitetulla tavalla – tavaran kansainvälisessä tiekuljetuksessa käytettävästä rahtisopimuksesta Genevessä 19.5.1956 allekirjoitetun yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna 5.7.1978 allekirjoitetulla pöytäkirjalla, perusteella laadittujen lähetyskirjojen ja sähköisten hallinnollisten asiakirjojen, jotka liittyvät valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti verottomiin siirtoihin, kaltaiset asiakirjat voidaan ottaa huomioon sen osoittamiseksi, että jäsenvaltioon tuotaessa kyseessä olevat tavarat on ollut tarkoitus lähettää tai kuljettaa toiseen jäsenvaltioon direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna, 143 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla, mikäli nämä asiakirjat on esitetty tuontihetkellä ja mikäli ne sisältävät kaikki tarvittavat tiedot. Näillä asiakirjoilla samoin kuin tavaroiden luovutusten sähköisillä vahvistuksilla ja tavaran väliaikaisesti verottoman siirron päättyessä luovutetulla vastaanottoraportilla voidaan osoittaa, että kyseiset tavarat on tosiasiallisesti lähetetty tai kuljetettu toiseen jäsenvaltioon direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna, 138 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
30

Tässä tilanteessa Corte suprema di cassazione on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [direktiivin 92/50] 9 artiklaa, jossa säädetään, että [kyseisen direktiivin] liitteessä I B lueteltuja palveluja koskevat sopimukset on tehtävä [sen] 14 ja 16 artiklan säännösten mukaisesti, tulkittava siten, että edellä mainittuihin sopimuksiin sovelletaan kuitenkin edelleen SEUT 49, SEUT 56 ja SEUT 106 artiklassa tarkoitettuja sijoittautumisvapauden ja palvelujen vapaan tarjoamisen, yhdenvertaisen kohtelun ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon, avoimuuden ja syrjintäkiellon periaatteita? 2) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiivin 92/50 27 artiklaa, jossa säädetään, että tehdessään sopimuksen neuvottelumenettelyä noudattaen hankintaviranomaisten on kelpuutettava neuvotteluun vähintään kolme ehdokasta, jos sopivia ehdokkaita on riittävästi, tulkittava siten, että sitä sovelletaan myös hankintasopimuksiin, joiden kohteena ovat kyseisen direktiivin liitteessä I B luetellut palvelut? 3) Onko direktiivin 92/50 27 artikla, jossa säädetään, että tehdessään sopimuksen neuvottelumenettelyä noudattaen hankintaviranomaisten on kelpuutettava neuvotteluun vähintään kolme ehdokasta, jos sopivia ehdokkaita on riittävästi, esteenä sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, jossa sellaisten julkisia hankintoja koskevien sopimusten osalta, jotka on tehty ennen [direktiivin 2004/18] antamista ja joiden kohteena ovat [direktiivin 92/50] liitteessä I B luetellut palvelut, ei varmisteta julkisten hankintojen avaamista kilpailulle, mikäli sovelletaan neuvottelumenettelyä?”
32

Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 65 kohdassa, asetusta N:o 2201/2003 koskevien esitöiden valossa on katsottava, että unionin lainsäätäjä on halunnut laajentaa tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja yhteisten lasten huoltoa koskevissa asioissa 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1347/2000 (EYVL 2000, L 160, s. 19) soveltamisalaa, joka rajoittui vanhempia koskeviin asioihin, ja että se on tarkoittanut kaikkia vanhempainvastuuta koskevia ratkaisuja ja näin ollen tapaamisoikeutta riippumatta niiden henkilöiden asemasta, jotka voivat käyttää sitä, ja sulkematta pois isovanhempia.
20

Tästä liitteestä käy ilmi, että CN-koodiin 9021 10 90 kuuluvat seuraavaa kuvausta vastaavat tavarat: ”Kiinteä, lieriön muotoinen, kierteitetty tuote (’pangea dual core screw’ eli ns. Pangea-ruuvi, jossa on kaksoisydin), joka on valmistettu erittäin kovasta titaaniseoksesta ja jonka pituus on 20–45 mm. Koko varsi on kierteitetty kaksoisydinkierteellä, ja siinä on siirtymäalue, jossa ytimen läpimitta muuttuu. Sen ulkoläpimitta on kauttaaltaan 4 mm, se on itseporautuva ja sen pää on tylppä ja kierteitetty. Tuotteessa on polyaksiaalinen (liikkuva), U:n muotoinen sisäisesti kierteitetty pää, joka liikkuu 25 astetta akseliinsa nähden, mikä mahdollistaa sen säätämisen. Tuotteen lukituspäässä on erityinen satulanmuotoinen pidike tangon (joka esitetään erikseen tullille) kiinnittämiseksi sen kantaan. Tuote on implanttiruuveja koskevan standardin ISO/TC 150 mukainen, ja se esitetään tullille käytettäväksi traumakirurgiassa selkärangan posteriorisen stabilointijärjestelmän osana. Se istutetaan erityistyökaluilla. Tuotaessa sitä ei esitetä tullille steriilissä pakkauksessa. Tuotteessa on numero, minkä vuoksi se voidaan jäljittää koko tuotannon ja jakelun ajan.”
Asia C-367/17

S

vastaan

EA ym.

(Bundespatentgerichtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Maatalous – Asetus (EY) N:o 510/2006 – 4 artiklan 2 kohdan e alakohta – Asetus (EU) N:o 1151/2012 – 7 artiklan 1 kohdan e alakohta – Maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suoja – Eritelmän muuttamista koskeva hakemus – Schwarzwaldista Saksasta peräisin oleva kinkku (Schwarzwälder Schinken) – Pakkaamista tuotantoalueella koskevat vaatimukset – Asetuksen (EY) N:o 510/2006 tai asetuksen (EU) N:o 1151/2012 sovellettavuus

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 19.12.2018

Maatalous – Yhtenäinen lainsäädäntö – Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suoja – Suojatulla maantieteellisellä merkinnällä varustettu tuote – Vaatimus siitä, että tuotteen pakkaaminen on suoritettava sen maantieteellisellä tuotantoalueella – Sallittavuus – Edellytykset – Oikeasuhteisuus – Kansallisen tuomioistuimen suorittama tarkastus

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1151/2012 7 artiklan 1 kohdan e alakohta; neuvoston asetuksen N:o 510/2006 4 artiklan 2 kohdan e alakohta; komission asetuksen N:o 1898/2006 8 artikla)

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 20.3.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006 4 artiklan 2 kohdan e alakohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 510/2006 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 14.12.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1898/2006 8 artiklan kanssa, ja maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä 21.11.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 7 artiklan 1 kohdan e alakohtaa on tulkittava siten, että vaatimus siitä, että suojatulla maantieteellisellä merkinnällä varustetun tuotteen pakkaaminen on suoritettava sen maantieteellisellä tuotantoalueella, on mainitun 4 artiklan 2 kohdan e alakohdan nojalla perusteltu, jos se on välttämätön ja oikeasuhteinen keino kyseisen tuotteen laadun säilyttämiseksi, kyseisen tuotteen alkuperän takaamiseksi tai suojatun maantieteellisen merkinnän eritelmän valvonnan varmistamiseksi. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, onko tämä vaatimus suojatun maantieteellisen merkinnän Schwarzwälder Schinken osalta asianmukaisesti perusteltu jollakin edellä mainituista tavoitteista.

(ks. 36 kohta ja tuomiolauselma)
Asianosaisten esittämiä vaatimuksia ei lähtökohtaisesti saa muuttaa. Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artiklassa, joka koskee kanteen tarkistamista, kodifioidaan aikaisempi oikeuskäytäntö poikkeuksista, joita tähän vaatimusten muuttamattomuuden periaatteeseen voidaan tehdä. Kyseisessä 86 artiklassa määrätään, että jos toimi, jonka kumoamista vaaditaan, on korvattu tai sitä on muutettu toisella toimella, jonka kohde on sama, kantaja saa tämän uuden seikan huomioon ottamiseksi tarkistaa kannetta ennen asian käsittelyn suullisen vaiheen päättämistä tai ennen unionin yleisen tuomioistuimen päätöstä ratkaista asia ilman käsittelyn suullista vaihetta. Poikkeuksena vaatimusten muuttamattomuuden periaatteeseen kyseistä 86 artiklaa on siis tulkittava suppeasti.

Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 84 artiklan mukaan kantaja voi esittää ainoastaan uusia perusteita, kun taas kantaja voi sen 86 artiklan nojalla myös mukauttaa kanteen kohdetta, toisin sanoen muotoilla uudelleen vaatimuksia, kun toimi, jota vaaditaan kumottavaksi, korvataan tai sitä muutetaan toisella toimella, jonka kohde on sama. Kantajan on kanteen tarkistamista koskevassa kirjelmässä mainittava yksiselitteisesti ja riittävän selkeästi ja täsmällisesti oikeudenkäynnin kohde ja kanteessa esitetyt vaatimukset, jotta unionin yleinen tuomioistuin ei lausu kanteen ulkopuolisesta seikasta. Tarkistamista koskevassa kirjelmässä on näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti mainittava muun muassa tarkistetut vaatimukset.

(ks. 52–54, 56 ja 59 kohta)