Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Fennelly 26 päivänä lokakuuta 1995. - Rikosoikeudenkäynti vastaan Godefridus van der Feesten. - Ennakkoratkaisupyyntö: Gerechtshof te 's-Hertogenbosch - Alankomaat. - Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annettu neuvoston direktiivi 79/409/ETY - Soveltamisala - Suojeltu laji - Direktiivin soveltaminen sellaiseen alalajiin, joka ei elä luonnonvaraisena jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella. - Asia C-202/94.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-00355



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I - Johdanto

1 Esillä olevassa ennakkoratkaisupyynnössä esitetään uusia kysymyksiä luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY(1) (jäljempänä direktiivi) tulkinnasta. Erityisesti kysymys on siitä, sovelletaanko direktiiviä sellaiseen alalajiin kuuluviin lintuihin, jotka eivät elä luonnonvaraisena jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, jos kyseinen alalaji on vaikeasti erotettavissa saman lajin muista alalajeista tai erottaminen muista alalajeista on mahdotonta ja kun direktiivissä suojellaan muita alalajeja. Ennakkoratkaisupyyntöä koskevassa päätöksessä esitetään myös kysymys siitä, voiko jäsenvaltio estää sellaisten lintuyksilöiden tuonnin alueelleen, joiden kauppa on sallittua toisen jäsenvaltion lainsäädännössä.

II - Tosiseikat ja pääasian käsittely

2 Ennakkoratkaisupyyntöä koskevan päätöksen mukaan Van der Feestenillä oli hallussaan Carduelis carduelis caniceps -alalajiin (harmaapäätikli) kuuluvia lintuja, joita suojellaan Vogelwetissä (alankomainen lintujen suojelusta 31.12.1936 annettu laki). Kävi ilmi, että linnut oli ostettu Tanskassa ja tuotu Alankomaihin. Kansallinen tuomioistuin selvittää, että toisin kuin päälajinsa, Carduelis carduelis eli tikli, harmaapäätikli ei elä luonnonvaraisena jäsenvaltioiden alueella.

3 Van der Feesten vastusti Wetboek van strafvorderingin (alankomainen rikosasioiden oikeudenkäyntimenettelyä koskeva laki) 552 a pykälän nojalla tehtyä lintujen takavarikointia. Hoge Raad der Nederlandenin (Alankomaiden korkein oikeus) antaman tuomion perusteella Gerechtshof te 's-Hertogenbosch (alueellinen muutoksenhakutuomioistuin) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kolme kysymystä:

"1) Onko sellainen lintujen suojelua koskeva (luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetussa direktiivissä 79/409/ETY, jota on myöhemmin muutettu useasti, tarkoitettu) kansallinen lainsäädäntö, jossa suojellaan sellaiseen alalajiin kuuluvia lintuja, jotka saatujen tietojen mukaan eivät lainkaan elä luonnonvaraisina jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, direktiivin sanamuodon ja/tai päämäärän mukainen, ja erityisesti direktiivin 1 artiklan 1 kohdan ja 14 artiklan mukainen ainoastaan sillä perusteella, että laji (päälaji) ja/tai muut tämän lajin alalajit elävät sitä vastoin luonnonvaraisina tällä alueella tai kyseisen jäsenvaltion alueella?

2) Onko ensimmäiseen kysymykseen vastattaessa merkityksellistä, että kyseisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat vahvistaa, että tarvittavan teknisen asiantuntemuksen omaavien poliisiviranomaisten on mahdotonta tai erittäin vaikeaa erottaa kyseisen alalajin lintuja muista samaan (pää)lajiin kuuluvista linnuista tai muista tämän päälajin alalajeista tai muista (ala)lajeista?

3) Jos katsotaan, että kysymyksessä on direktiivin 79/409/ETY 14 artiklassa tarkoitettu tiukempi toimenpide, onko se seikka merkityksellinen, että kyseisessä jäsenvaltiossa tavatun alalajin linnut oli tuotu toisesta jäsenvaltiosta, joka olisi voinut toteuttaa saman ankaramman toimenpiteen, mutta joka tässä tapauksessa ei ole/ei ollut (vielä) kiistanalaisten tosiseikkojen toteutuessa toteuttanut tällaista toimenpidettä?"

III - Asiaa koskevat säädökset

a) Vogelwet

4 Vuoden 1936 Vogelwetin 1 pykälän 2 momentissa "suojelluiksi linnuiksi" määritellään "kaikki linnut, jotka kuuluvat Euroopan alueella luonnonvaraisina eläviin lajeihin". Lain 7 pykälän mukaan "suojeltujen lintujen hallussapito, ostotarjousten esittäminen, ostaminen, myytäväksi tarjoaminen, myyminen, toimittaminen, kuljettaminen, kuljetettavaksi tarjoaminen, maahantuominen, kuljettaminen maateitse tai vieminen on kiellettyä", kun taas lain 28 pykälässä tämän kiellon rikkominen säädetään rangaistavaksi.

b) Neuvoston direktiivi 79/409/ETY

5 Direktiivin johdanto-osan toisen perustelukappaleen mukaan direktiivin lähtökohtana on se, että "monien sellaisten luonnonvaraisten lintulajien kannat, joiden luontaisena elinympäristönä on jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluva alue", ovat pienenemässä(2); tämä pieneminen "uhkaa vakavasti luonnollisen ympäristön säilymistä, erityisesti siksi, että se uhkaa biologista tasapainoa". Lintujen tehokas suojelu on "tyypillinen maiden rajat ylittävä ympäristöongelma, johon liittyy yhteisiä velvollisuuksia", erityisesti muuttavien lajien osalta, jotka "ovat yhteistä perintöä" (johdanto-osan kolmas perustelukappale). Tämän suojelun tarkoituksena on "luonnonvarojen suojelu ja hoitaminen pitkällä aikavälillä osana Euroopan kansojen perintöä" "lajienvälisen luonnollisen tasapainon säilyttämiseksi ja mukauttamiseksi niin pitkälle kuin se kohtuudella on mahdollista" (johdanto-osan kahdeksas perustelukappale).

6 Direktiivin soveltamisalasta säädetään sen 1 artiklan 1 kohdassa seuraavaa:

"Tämä direktiivi koskee kaikkien luonnonvaraisina elävien lintulajien suojelua jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, jossa perustamissopimusta sovelletaan. Sen tavoitteena on näiden lajien suojelu, hoitaminen ja sääntely ja se antaa säännökset niiden hyödyntämisestä".

Direktiivissä ei luetella niitä luonnonvaraisia lintulajeja, joita sen säännökset koskevat, mutta suojelu koskee "kaikkien luonnonvaraisina elävien lintulajien suojelua" Euroopan alueella tiettyjä poikkeuksia lukuunottamatta (ks. 6 artiklan 2-4 kohta, 7 ja 9 artikla). Käytän näin suojelluista lintulajeista nimitystä "suojellut lajit" (3); tämän ilmaisun tarkka soveltamisala on selvästikin tämän oikeudenkäynnin pääasiallisena kohteena.

7 Direktiivissä säädetään tiettyjä yleisiä velvoitteita koskien suojeltujen lajien kantojen ylläpitämistä ja niiden elinympäristöjen säilyttämistä, ylläpitämistä ja palauttamista (2 ja 3 artikla). Myöhemmät säännökset sisältävät erityisvelvoitteita koskien liitteessä I lueteltujen uhanalaisten lajien ja muuttavien lajien suojelua (4 artikla) ja luonnonvaraisina elävien lintujen ja niiden munien suojelua yleensä, ja tähän liittyy kielto kaupankäynnistä luonnonvaraisilla linnuilla sekä rajoituksia suojeltujen lajien metsästämiselle (5-8 artikla).

8 Erityisesti 5 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan toteuttamaan "1 artiklassa tarkoitettujen lintulajien yleisen suojelujärjestelmän luomiseksi tarvittavat toimenpiteet, joissa kielletään erityisesti - - sellaisten lintulajien hallussapitäminen, joiden metsästäminen ja pyydystäminen ei ole sallittua" (5 artiklan e alakohta). Direktiivin 6 artiklassa kielletään elävien ja kuolleiden lintujen sekä niiden tunnistettavien osien myynti, kuljetus ja hallussa pitäminen myyntiä varten sekä myytäväksi tarjoaminen tiettyjä poikkeuksia lukuunottamatta. Direktiivin 11 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on "varmistettava, että sellaisen lintulajin istuttaminen jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalle alueelle, joka ei elä siellä luonnonvaraisena, ei vahingoita paikallista kasvustoa ja eläimistöä", ja että niiden on kuultava komissiota tässä asiassa, kun taas 13 artiklassa säädetään, että direktiivin mukaisesti toteutetut toimenpiteet eivät saa "johtaa direktiivissä tarkoitettujen lintulajien nykyisen suojelutilanteen huononemiseen". Direktiivin 14 artikla eroaa muista artikloista, ja siinä säädetään, että "jäsenvaltiot voivat toteuttaa tiukempia suojelutoimenpiteitä kuin tässä direktiivissä säädetyt"; yhdessäkään perustelukappaleessa ei selvennetä tämän artiklan tarkoitusta ja soveltamisalaa.

IV - Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset

9 Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön (EY) 20 artiklan mukaisesti Alankomaiden ja Ranskan hallitukset sekä komissio ovat esittäneet sekä kirjallisia että suullisia huomautuksia, kun taas Openbaar Ministerie (yleinen syyttäjänvirasto) on esittänyt ainoastaan kirjallisia huomautuksia ja pääasian kantaja suullisia huomautuksia. Nämä voidaan esittää seuraavasti:

a) Ensimmäinen kysymys - direktiivin soveltaminen suojeltujen lajien muihin kuin eurooppalaisiin alalajeihin

10 Pääasian kantaja puolustaa alalajien erottelua, joka perustuu siihen, elävätkö nämä alalajit luonnonvaraisina Euroopassa. Direktiivin 1 artiklassa mainitaan ensiksi päämääräksi luonnonvaraisina elävien lintulajien suojelu. Kysymys siitä, onko direktiivin soveltamisalaa määritelty tarkasti viittaamalla lajeihin tai alalajeihin, ei ole käytännössä merkityksellinen. Kantaja väittää, ettei komissio ole näyttänyt, että direktiivissä suojataan kaikissa tapauksissa alalajeja; kantaja väittää myös, ettei komissio ole koskaan puuttunut asiaan, kun kysymyksessä ovat olleet muihin kuin eurooppalaisiin alalajeihin kuuluvien lintujen sisämarkkinat.

11 Openbaar Ministerien mukaan perustamissopimuksen 36 artiklassa, jossa viitataan ihmisten ja eläinten terveyden ja elämän suojeluun, sallitaan Alankomaiden kuningaskunnan määrätä tuonnin rajoituksia luonnonvaraisten lintujen suojelemiseksi. Sekä Vogelwetiä että direktiiviä on tulkittava siten, että "lajin" käsite sisältää alalajit ja että lintujen suojelun yhteydessä on riittävää, että laji elää Euroopassa. Openbaar Ministerien mukaan lajia olisi biologisesti mahdotonta suojella, jos kyseiset säännökset eivät soveltuisi myös alalajeihin.

12 Alankomaiden hallitus huomauttaa, että Vogelwetissä ei määritellä 1 pykälässä käytettyä "lajin" käsitettä ja että kyseinen käsite on siten ymmärrettävä sen tavallisessa merkityksessä. Luokittelussa, jonka hallitus määrittelee ryhmittelyä ja systematiikkaa koskevaksi tieteelliseksi tutkimukseksi, lajin käsite kattaa kaikki lajin alalajit, muunnelmat ja toisistaan maantieteellisesti erotettavat kannat. Tietyn alalajin yksilö kuuluu välttämättä lajiin. Koska direktiivissä käytetään lintulajin käsitettä, direktiivissä säädetty suojelu ulottuu myös lajin alalajeihin; jäsenvaltioiden on siten kiellettävä niiden alueella luonnonvaraisina elävien lajien kauppa ja hallussapito, ja sama koskee näiden lajien alalajeja. Alankomaiden hallitus katsoo, direktiivissä taattuun suojeluun ei vaikuta se, että kyseinen alalaji ei elä Euroopassa.

13 Tällä perusteella Alankomaiden hallitus katsoo, että Vogelwet on yhdenmukainen direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen ja erityisesti sen 1 artiklan 1 kohdan kanssa. Koska alalaji Carduelis carduelis caniceps kuuluu luonnonvaraisena Euroopassa elävään lajiin Carduelis carduelis, mainittu alalaji kuuluu direktiivin suojelujärjestelmään. Belgian flaamilaisella alueella ja Saksan liittotasavallassa on samanlainen oikeudellinen tilanne.

14 Toissijaisesti Alankomaiden hallitus väittää, että vaikka direktiivissä ei velvoiteta kieltämään muiden kuin eurooppalaisten alalajien kauppa, tällainen kielto on ainakin direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen mukainen. Vain tällä tavalla voidaan saavuttaa päämäärä kaikkien luonnonvaraisina Euroopassa elävien lintulajien suojelusta; on tärkeää, että näitä suojeltujen lajien alalajeja ei tuoda maahan eikä niillä käydä kauppaa. Koska erot alalajien ja päälajin tai muiden alalajien välillä ovat usein vähäisiä, hybridejä aiheuttavat ristisiitokset ovat mahdollisia, mikä voi vaarantaa luonnonvaraisina elävien lajien suojelun. Muiden kuin eurooppalaisten alalajien kaupan kiellon puuttuminen, kun päälaji elää luonnonvaraisena Euroopassa, vaarantaisi direktiivin tehokkaan vaikutuksen. Siten ensimmäiseen kysymykseen on vastattava myöntävästi.

15 Ranskan hallitus katsoo, että direktiivi ja luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/43/ETY(4) rakentuvat molemmat "lajin" käsitteelle sen luokittelussa käytetyssä merkityksessä. Lajin pääasiallinen ominaisuus on se, että lajin jäsenillä on tietty määrä vakiintuneita piirteitä, jotka kuuluvat yksilöiden geneettiseen perintöön ja jotka siirtyvät sukupolvelta toiselle. Valtaosassa tapauksia lajien välisestä hedelmöittymisestä peräisin olevat yksilöt eivät ole hedelmällisiä; tämä on ratkaisevaa mahdollisuudelle erottaa lajit toisistaan. Sitä vastoin saman lajin alalajien rajaaminen ei perustu yhtä selviin ja objektiivisiin geneettisiin kriteereihin ottaen huomioon, että toisin kuin lajit, eri alalajien yksilöt ovat hedelmällisiä keskenään ja ne voidaan erottaa toisistaan vain ulkonaisten piirteiden, elinympäristön ja käyttäytymisen perusteella. Alalajien erottaminen toisistaan kuuluu siten tieteelliseen keskusteluun. Hallitus katsoo, että direktiivi kattaa sen soveltamisalaan kuuluvan lajin kaikki alalajit, vaikka nämä tietyn alalajin linnut eivät elä luonnonvaraisina Euroopassa.

16 Ranskan hallitus myöntää, että tietyissä tapauksissa direktiivin liitteen I luettelossa mainitaan vain tietyn lajin erityinen alalaji, esimerkiksi Phalacrocorax carbo sinensis, merimetson mannermainen alalaji. Ranskan hallituksen mukaan ainoastaan tämän nimenomaisen alalajin osalta edellytetään direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaisia erityisiä elinympäristön suojelutoimenpiteitä; 4 artiklan soveltamisala on paljon rajoittuneempi kuin 1 artiklan, joka koskee kaikkia luonnonvaraisina Euroopassa eläviä lintulajeja. Lisäksi tämän alalajin maininta merkitsee sitä, että tiedeyhteisö on yksimielinen siitä, että merimetson mannermaisella alalajilla on riittävästi erityispiirteitä, jotta se voidaan tunnistaa ja erottaa helposti; tämä yksimielisyys heijastuu direktiivin sanamuodosta. Toisaalta Ranskan hallitus jatkaa todeten, ettei yksittäinen jäsenvaltio voi itsenäisesti päättää, mitä alalajeja se haluaa sulkea pois direktiivissä säädetystä suojelusta. Tällainen vaarantaisi direktiivin perustavanlaatuisen säännöksen yhdenmukaisen soveltamisen, joka olisi siten riippuvainen mahdollisesti ristiriitaisista tieteellisistä mielipiteistä.

17 Komissio, joka katsoo toisen kysymyksen olevan oikeastaan osa ensimmäistä kysymystä, tukee edellä mainittuja kolmen asianosaisen esittämiä perusteita. Komissio väittää erityisesti, että neuvosto on tarkoituksellisesti saattanut direktiivin soveltamisalan riippuvaiseksi "lajin" käsitteestä. Komissio katsoo kuitenkin, ettei ole olemassa puolueetonta todistusaineistoa, joka selvittäisi neuvoston aikomuksia, mutta se pyrkii päättelemään nämä aikomukset väitettään tukevista kolmesta pääasiallisesta perusteesta. Ensinnäkin direktiivin liitteissä tietyissä tapauksissa tehdyt viittaukset yksittäisen lajin alalajiin osoittavat, että neuvosto oli tietoinen "lajin" käsitteen lintutieteellisestä ja luokittelua koskevasta merkityksestä käyttäessään sitä 1 artiklassa. Toiseksi vaikeudet tarkkojen erojen tekemisessä alalajien välillä puoltavat kaikkien alalajien suojelua, jos pyritään tehokkaaseen valvontaan. Kolmanneksi komissio katsoo, että alalajien tuonti merkitsee vaaraa hybridien syntymisestä eri alalajien yksilöiden ristisiitosten vuoksi. Tässä yhteydessä komissio totesi suullisessa käsittelyssä, että Belgiaan tuodaan vuosittain 800 000 laululintua, joista 40 000 kuuluu Carduelis carduelis caniceps -alalajiin, ja tämä voisi aiheuttaa eurooppalaisen linnuston keinotekoisen muutoksen. Kuitenkin eräs asiantuntija täsmensi, että koska lajin eri alalajien yksilöt ovat hedelmällisiä toisten alalajien yksilöiden kanssa, hybrideitä koskevaa ongelmaa ei ole - tällainen edellyttäisi eri lajien välisiä siitoksia. Komissio ilmaisi pikemminkin pelkonsa siitä, mitä se kutsui genettiseksi saastumiseksi. Se korosti, että direktiivin 11 artiklassa tunnustetaan tämä pelko, vaikka tämä säännös koskee uusien lajien istuttamista.

b) Toinen kysymys - vaikeus erottaa alalajia toisista alalajeista

18 Openbaar Ministerien mukaan kansallisille viranomaisille on yhteisön säädöksissä annettu toimivalta määrätä, mitä lintuja suojellaan ja mitä ei, jotta eläimistön "vääristyminen" vältettäisiin. Alankomaiden hallitus katsoo, että koska käytännössä on mahdotonta erottaa alalajin lintuja päälajin tai saman päälajin eri alalajeista, ensimmäiseen kysymykseen olisi vastattava myöntävästi, ja yhteisöjen tuomioistuimen olisi siten vastattava kieltävästi toiseen kysymykseen. Myös Ranskan hallitus puoltaa kieltävää vastausta ja lisää, että alalajien sekoittamisen riski osoittaa direktiivin täytäntöönpanon olevan mahdotonta alalajin käsitteen perusteella. Näissä kahdessa katsantokannassa oletetaan siten, että alalajien erottaminen toisistaan on aina vaikeaa tai mahdotonta. Komissio yhtyy tähän kantaan, mutta katsoo, ettei tätä kysymystä voida erottaa ensimmäisestä kysymyksestä.

c) Kolmas kysymys - toisesta jäsenvaltiosta tapahtuva eksoottisten alalajien tuonti

19 Openbaar Ministerie katsoo, että jos jäsenvaltiot eivät voisi pitää voimassa perustamissopimuksen 36 artiklan mukaisesti antamiaan lisämääräyksiään, nämä kansalliset rajoitukset olisivat tehokkaita vain, jos kaikki muut jäsenvaltiot antaisivat samanlaisia määräyksiä, mikä olisi vastoin perustamissopimuksen 36 artiklan tarkoitusta.

20 Alankomaiden ja Ranskan hallitukset katsovat, että kyseisen alalajin suojelu ei ole direktiivin 14 artiklan mukainen tiukempi toimenpide ja että tähän kysymykseen vastaaminen on tarpeetonta. Komissio on myös samaa mieltä ja lisää, että yksityinen, joka on sellaisessa tilanteessa kuin Van der Feesten, ei voi vedota

siihen, että toinen jäsenvaltio ei ole pannut direktiiviä asianmukaisesti täytäntöön.(5)

V - Yhteisöjen tuomiostuimelle esitettyjen kysymysten tutkiminen

21 Ensin on alustavasti kommentoitava pääasian kantajan suullisessa käsittelyssä esittämää väitettä siitä, että ne linnut, joiden takavarikointi on esillä olevan oikeudenkäynnin perustana, elivät vankeudessa eivätkä olleet kykeneviä elämään luonnontilassa. Näiden lintujen tunnistaminen ja niiden erityispiirteet ovat asiakysymyksiä, jotka kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava. Direktiivin mahdollinen soveltaminen vankeudessa syntyneisiin ja kasvatettuihin lintuihin oli yksi pääkysymyksistä asiassa C-149/94, Vergy, josta esitän ratkaisuehdotukseni tänään. Kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava, onko yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainittua asiaa koskeva tuleva ratkaisu tosiseikkojen kannalta merkityksellinen. Kansallinen tuomioistuin ei ole kuitenkaan esillä olevassa asiassa esittänyt yhtään tätä koskevaa kysymystä.

a) Ensimmäinen kysymys - direktiivin 1 artiklan soveltamisala

22 Ensimmäinen kysymys, josta toinen ja kolmas kysymys ovat riippuvaisia, koskee sellaisen kansallisen lainsäädännön, jossa suojellaan muita kuin Euroopassa luonnonvaraisina eläviä lintuja, jotka kuuluvat suojellun lajin eksoottiseen alalajiin tai muuhun kuin eurooppalaiseen alalajiin, yhteensopivuutta direktiivin kanssa. On ollut jo kauan selvää, että perustamissopimuksen 177 artiklaan perustuvan ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä yhteisöjen tuomiostuin ei ole toimivaltainen antamaan ratkaisua kansallisen lainsäädännön yhteensopivuudesta yhteisön oikeuden kanssa; kuitenkin tuomioistuin voi, ja esillä olevissa olosuhteissa sen pitää, "erottaa kansallisen tuomioistuimen esittämien kysymysten sanamuodosta sen esittämien tietojen nojalla seikat, jotka liittyvät yhteisön oikeuden tulkintaan, jotta kansallinen tuomioistuin voi ratkaista sille esitetyn oikeudellisen ongelman".(6) Kansallinen tuomioistuin ei, kuten on asianmukaista, pyydä yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisua tietyn kansallisen lain pätevyydestä, joka sen on itse ratkaistava. Kansallinen tuomioistuin pyytää vain yhteisön oikeuden tulkinnan selvennystä.

23 Yhteisöjen tuomioistuin ei ole antanut ratkaisua esillä olevan asian pääasiallisesta kysymyksestä aikaisemmassa luonnonvaraisista linnuista annettua direktiiviä koskevassa runsaassa oikeuskäytännössään(7), eikä tätä kysymystä ole helppo ratkaista. Sovelletaanko direktiiviä eurooppalaisen lajin muihin kuin eurooppalaisiin alalajeihin? Jos direktiivi ei sovellu näihin alalajeihin per se, on seuraavaksi selvitettävä, onko muiden kuin eurooppalaisten alalajien suojelu yhteensopiva direktiivin tai yhteisön oikeuden kanssa.

24 Lintuja koskevassa luokittelussa on tavallista erotella ne lajit, joilla on maantieteellistä vaihtelua, kuten kaksi tai useampi tunnistettavissa oleva alalaji (polytyyppiset lajit), niistä lajeista, joilla ei ole yhtään tunnistettavaa alalajia (monotyyppiset lajit).(8) Kaikki polytyyppisen lajin yksilöt kuuluvat ipso facto alalajeihin; lajien suojelu varmistetaan toimenpiteillä, joilla suojellaan tiettyjä tai kaikkia alalajeja. Cramp ja Simmons ovat esittäneet arvovaltaisen määritelmän "alalajin" käsitteen(9) osalta; se tarkoittaa "saman lajin samankaltaisten kantojen ryhmiä, jotka asuvat lajin levinneisyyspiirin maantieteellisessä osassa ja joissa voidaan tunnistaa eroja verrattuna saman lajin muihin kantoihin".(10) Tässä suhteessa ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä esitetty "päälajin" käsite voi johtaa sekaannuksiin; lintutieteellisin käsittein tarkasteltuna eurooppalainen tikli ei ole "päälaji" sen enempää kuin harmaapäätikli. Kuitenkin se on "nimetty" alalaji, koska sillä on sama nimi kuin päälajilla itsellään; Crampin ja Simmonsin mukaan nimetty alalaji "ei ole välttämättä 'tyypillisin', keskeisin tai levinnein alalaji, vaan ainoastaan ensimmäinen nimetty alalaji".(11)

25 Carduelis carduelis -laji (tikli) on polytyyppinen laji, josta on tunnistettavissa 24 alalajia; laji itsessään kuuluu Carduelidaen heimoon (mihin kuuluu yhteensä 112 lajia), varpusten alalahkoon (laululinnut) ja varpuslintujen lahkoon, joka sisältää 5100 lajia ja on tällä hetkellä maapallon suurin linturyhmä.(12) Carduelis carduelis jakautuu kahteen ryhmään, carduelis-ryhmään, joka on pääasiallisesti Euroopassa elävä alalaji (maantieteellisesti tarkasteltuna) ja caniceps-ryhmään, joka elää pääasiallisesti keski-Aasiassa. Ennakkoratkaisupyyntöä koskevassa päätöksessä eurooppalainen tikli on määritelty nimikkeellä Carduelis carduelis; kaiken epäilyksen poistamiseksi tikli ("European" black-headed goldfinch) on oikeammin tunnettu nimellä Carduelis carduelis carduelis, joka on, kuten Carduelis carduelis caniceps, Carduelis carduelis -lajin yksi alalaji. Asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, että eurooppalainen tikli kuuluu periaatteessa direktiivissä säädetyn suojelun alaan.

26 Kuten direktiivissä käytetyistä termeistä käy ilmi, direktiivissä ei tehdä eroa "lajien" ja alalajien välillä, eikä siinä säädetä mitään siitä, sisältääkö "lajin" käsite välttämättä kaikki suojellun lajin alalajit. Tässä suhteessa direktiivi on selvästi ristiriidassa esimerkiksi luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston uhanalaisten lajien kansainvälisestä kaupasta 3.3.1973 Washingtonissa tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Washingtonin yleissopimus) kanssa, jonka 1 ar iklan a alakohdassa määritellään "laji" tarkoittamaan "lajia, alalajia tai näiden maantieteellisesti eristäytynyttä kantaa".(13) Se on myös ristiriidassa Vogelwetin kanssa, jonka 1 artiklassa suojellaan "kaikkia lintuja, jotka kuuluvat Euroopassa luonnonvaraisina eläviin lajeihin" (kursivointi kirjoittajan), mikä ensi näkemältä sisältää luonnonvaraisen eurooppalaisen lajin muun kuin eurooppalaisen alalajin yksilöt.

27 Katson, että on tarpeellista tarkastella asiaa "lajin" käsitteen suppeaa tai kirjaimellista merkitystä laajemmin. Tätä käsitettä ei voida tulkita ottamatta huomioon sen lintutieteellistä asiayhteyttä; kun käsitteellä viitataan monotyyppiseen lajiin, sillä tarkoitetaan pelkästään lajia ja, kun siinä puolestaan viitataan polytyyppiseen lajiin, käsite voi tarkoittaa lajin kaikkia tai vain tiettyjä alalajeja. Koska direktiivin perustelukappaleissa tai säännöksissä ei ole mitään nimenomaista mainintaa asiasta, direktiivin 1 artiklan viittaus "lajiin" on tulkittavissa kolmella tavalla:

- "lajin" käsite kattaa erotuksetta kaikki suojeltujen lajien alalajit (Alankomaiden ja Ranskan hallitusten, Openbaar Ministerien ja komission puoltama tulkinta);

- "lajin" käsite kattaa ainoastaan (suojeltujen lajien) ne alalajit, jotka elävät luonnonvaraisina jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella;(14)

- "lajin" käsite kattaa suojeltujen lajien kaikki alalajit siinä määrin kuin direktiivin päämäärien toteuttamiseksi on tarpeellista.

Monessa tapauksessa, esimerkiksi kun kaikki tietyn lajin alalajit elävät luonnonvaraisina Euroopassa, näiden mahdollisten tulkintojen välillä ei ole mitään käytännön eroavaisuutta. Yhtäältä ero ensimmäisen tulkinnan ja toisaalta toisen ja kolmannen tulkinnan välillä voi kuitenkin olla merkittävä sellaisissa olosuhteissa kuin esillä olevan asian olosuhteet.

28 Jos Openbaar Ministerien, Alankomaiden ja Ranskan hallitusten ja komission tältä osin puolustama kanta on oikea, direktiivin 1 artiklan on tulkittava soveltuvan "kaikkiin lintulajeihin, jotka elävät luonnonvaraisina jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, jossa perustamissopimusta sovelletaan, ja kaikkiin näiden lajien alalajeihin riippumatta siitä, missä ne elävät". On selvitettävä, edellytetäänkö direktiivissä tämän artiklan näin laaja tulkintaa - joka on rikosoikeudellisten toimenpiteiden perustana sen jäsenvaltion tätä asiaa koskevassa kansallisessa lainsäädännössä, johon ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kuuluu - ja jos näin ei ole, onko tällainen tulkinta direktiivin kanssa yhteensopiva. Konkreettisemmin, kuinka harmaapäätiklien (muiden kuin eurooppalaisten tiklien) takavarikointi Van der Feesteniltä saattoi vaikuttaa eurooppalaisen tiklin suojeluun tai muutoin direktiivin päämäärien toteutumiseen?

29 Pyrin luokittelemaan perusteita suojelun ulottamiseksi muihin kuin eurooppalaisiin alalajeihin ja esitän oman mielipiteeni, joka on tässä tapauksessa vastoin enemmistön mielipidettä.

i) Direktiivin 1 artiklan "lajin" käsitteen valinta oli tarkoituksellinen, ja se laajentaa direktiivissä säädetyn suojelun kattamaan kaikki luonnonvaraisina Euroopassa elävät alalajit.

30 Direktiivissä ei missään nimenomaisesti uloteta siinä säädettyä suojelua jokaisen suojellun lajin kaikkiin alalajeihin. Itse asiassa siinä ei lainkaan käytetä alalajin käsitettä aineellisissa säännöksissä tai yhdessäkään sen liitteessä.

31 Huomautuksia esittäneiden, erityisesti komission, ajatus siitä, että direktiivissä tehdään ero sen säännöksissä mainittujen lajien ja sellaisten alalajien välillä, joihin viitataan liitteiden tietyissä osissa, on mielestäni virheellinen. Tämä erottelu näyttää johtuvan siitä, että tiettyihin lintuihin - en aio vältellä kysymystä puhumalla lajeista - viitataan ainoastaan alalajin nimellä. Vaaditulle erottelulle ei saada mitään tukea tästä toteamuksesta, koska direktiivin niissä säännöksissä, joissa viitataan samoihin liitteisiin, ei käytetä tätä käsitettä. Katson, että vastakkainen tulkinta on ainakin yhtä lailla puolustettavissa. Direktiivin 4 artiklassa säädetään "suojelusta erityistoimin" "liitteessä I mainittujen lajien" osalta. Tämän liitteen 5 kohdassa mainitaan Phalacrocorax carbo sinensis -alalaji (merimetso). Direktiivin 7 artiklassa sallitaan kansallisen lainsäädännön mukaisesti "liitteessä II lueteltujen lajien metsästys", ja kyseisen liitteen 13 kohdassa mainitaan Lagopus lagopus scoticus et hibernicus -alalajit (Englannin riekko ja Irlannin riekko). Siten direktiivissä on käytetty lajin käsitettä jokaisessa tapauksessa kuvattaessa alalajia. Ranskan hallituksen edellä 16 kohdassa esittämä väite ei ole asiaankuuluva. Se ei anna selitystä siihen, miksi näitä kahta käsitettä on käytetty tarkoittamaan samaa asiaa. Lisäksi direktiivin liitteiden myöhemmissä muutoksissa luetellaan suuri määrä suojeltuja alalajeja; komission vuonna 1992 julkaiseman direktiivin konsolidoidun version liitteessä I mainitaan 19 alalajia, liitteessä III/2 2 alalajia ja liitteissä II/1 ja III/1 kummassakin yksi.(15)

32 Vaikka tiettyjen alalajien luokittelu lajeiksi olisi voinut johtua huolimattomuudesta alkuperäistä tekstiä laadittaessa, tämän seikan vuoksi on ainakin epävarmaa, onko neuvosto käyttänyt näitä käsitteitä huolellisesti ja harkitusti, ja selvityksiä on haettava muualta kuin pelkästä lajin käsitteestä. Katson, että asiaa voi selvittää ilmaisu "elävät luonnonvaraisina jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella", joka seuraa "luonnonvaraisia lintulajeja" direktiivin johdanto-osan toisessa, kolmannessa ja kuudennessa perustelukappaleessa. Sama alueellinen rajoitus esitetään direktiivin 1 artiklassa, jossa direktiivin soveltamisala määritellään koskemaan "kaikkien luonnonvaraisina elävien lintulajien suojelua jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella". Suojelun rajoittaminen "jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvaan alueeseen"(16) vaikuttaa mielestäni selvemmältä ja harkitummalta valinnalta kuin kirjallisia huomautuksia esittäneiden asianosaisten ehdottama valinta, nimittäin että "laji" sisältäisi välttämättä suojellun lajin muut kuin eurooppalaiset alalajit.

33 Johtopäätöksenä direktiivin tekstistä katson, että "lajin" käsitteen, vaikka se on valittu tarkoituksella, ei voida tulkita kattavan kaikissa olosuhteissa välttämättä direktiivissä suojellun lajin kaikkia alalajeja. Mielestäni tätä käsitettä on tulkittava jokaisen säännöksen soveltamisyhteyden perusteella. Kuten olen edellä huomauttanut, lintujen monotyyppisiä lajeja ei ole jaettu alalajeihin, ja siten viittaus sellaisen lajin alalajiin on merkityksetön. Direktiivistä käy ilmi, että on mahdollista, että "lajin" käsitettä on käytetty 1 artiklassa viitattaessa sekä luonnonvaraisten lintujen monotyyppisiin lajeihin että kaikkiin tai tiettyihin lintujen polytyyppisten lajien alalajeihin. Tämä 1 artiklan viittaus "lajeihin" ei näytä siten ratkaisevalta direktiivissä tarkoitetun suojelun soveltamisalan kannalta ja erityisesti siinä tavoitellun suojelun maantieteellisen ulottuvuuden kannalta, joka on tosiasiassa esillä olevan pääkysymyksen kohde.

34 Edellä ehdottamani direktiivissä säädetyn suojelun maantieteellinen rajoittaminen on yhdenmukainen Euroopan yhteisöjen ympäristötoimintaohjelmasta 22.11.1973 annetun neuvoston julistuksen kanssa, joka on mainittu direktiivin ensimmäisessä perustelukappaleessa; muuttavien lintujen ja laululintujen pyydystäminen ja tappaminen katsotaan tässä julistuksessa "vakavaksi uhaksi Euroopan ekologiselle tasapainolle".(17) Talous- ja sosiaalikomitea katsoi direktiivin perustana olevan ehdotuksen "menestyksekkäimmäksi toimenpiteeksi - - Euroopan yhteisen lintuperinnön säilyttämiseksi", ja sen mukaan sillä pyritään "suojelemaan luonnonvaraisia lintuja Euroopan talousyhteisöön kuuluvissa maissa", ja komitea katsoi, että "direktiivissä olisi myös tehtävä selväksi, että sen soveltamisalaan eivät kuulu muualta tuodut eksoottiset lajit"(18); komitean direktiivin soveltamisalaa koskevan yksiselitteisen kannan huomioon ottaen katson komitean tarkoittaneen, että soveltamisalaan eivät kuuluisi luonnonvaraisina elävien eurooppalaisten ja muiden kuin eurooppalaisten lajien eksoottiset alalajit. Samanlainen käsitys direktiivin 1 artiklan soveltamisalasta käy ilmi Euroopan parlamentin lausunnosta, jossa todettiin, että direktiivissä pyrittiin "estämään useita lintulajeja Euroopassa koskeva sukupuuttoon kuolemisen tai laajamittaisen tuhoutumisen uhka"; koska parlamentti katsoi, että direktiivin soveltamisalaan eivät kuulu Euroopan ulkopuolella elävät linnut, se kehotti komissiota aloittamaan neuvottelut kolmansien maiden kanssa "lintujen suojelutoimenpiteiden - - maailmanlaajuiseksi ulottamiseksi".(19)

35 Direktiivi on ristiriidassa tiettyjen muiden yhteisön oikeuden kasviston ja eläimistön suojelua koskevien säädösten kanssa. Esimerkiksi asetuksen N:o 3626/82(20) tarkoituksena on Washingtonin uhanalaisia lajeja koskevan yleissopimuksen soveltaminen yhteisössä; yleissopimus soveltuu "kaikkiin uhanalaisiin lajeihin, joihin kaupankäynti vaikuttaa tai saattaa vaikuttaa", ja lajeihin, jotka saattavat joutua uhanalaisiksi, riippumatta niiden maantieteellisestä asuinpaikasta, mukaanluettuina näiden lajien kaikki alalajit ja maantieteellisesti eristäytyneet kannat.(21) Samanlainen lähestymistapa on otettu luonnonvaraisten eläinten muuttavien lajien suojelusta tehdyssä Bonnin yleissopimuksessa, jonka 1 artiklassa "muuttavaksi lajiksi" määritellään "koko kanta tai lajin kannan maantieteellisesti eristäytynyt osa tai muu luonnonvaraisten eläinten alempi luokittelu"; tämä yleissopimus hyväksyttiin yhteisön puolesta 24.6.1982 tehdyllä neuvoston päätöksellä 82/461/ETY.(22) Jos olisi yleismaailmallisesti hyväksyttyä, kuten on väitetty, että "lajin" käsite sisältää määrätyn lajin kaikki alalajit, tällaiset määritelmät olisivat tarpeettomia.

36 Tätä katsantokantaa vahvistavat lisäksi komission eri lausunnot ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö. Siten direktiivin soveltamisesta antamansa toisen kertomuksen johdanto-osassa komissio toteaa "eurooppalaista linnustoa koskevat erilaiset uhat" ja tarpeen "vahvistaa ja laajentaa valvontaa, jotta Euroopassa eläviä lintuja voitaisiin suojella".(23) Ensimmäisessä direktiiviä koskevassa ratkaisussaan yhteisöjen tuomiostuin katsoi, että "direktiivissä säädelty suojelu kattaa - - luonnonvaraisina elävät lintulajit jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella".(24) Samoin yhteisöjen tuomioistuimen todettua asiassa Van den Burg antamassaan tuomiossa, että "direktiivissä säännellään tyhjentävästi jäsenvaltioiden toimivaltaa luonnonvaraisten lintujen suojelun alalla", katson, että yhteisöjen tuomioistuimen on täytynyt tarkoittaa vain eurooppalaisia lintuja, koska direktiivissä ei säädetä muiden kuin eurooppalaisten lintujen suojelusta.(25)

37 Yhteenvetona katson, ettei direktiivin tekstistä, sen valmistelutöistä, direktiivin soveltamista koskevista kertomuksista eikä sen tulkintaa koskevasta asiaankuuluvasta oikeuskäytännöstä käy ilmi mitään, mikä vahvistaisi sitä käsitystä, että direktiivin 1 artiklan tarkoitettiin välttämättä käsittävän suojeltujen lajien muut kuin eurooppalaiset alalajit.

ii) Olisi "biologisesti mahdotonta" suojella lajia, jos kyseiset säännökset eivät soveltuisi alalajeihin, koska on vaikeata erottaa alalajeja toisistaan

38 Tätä kohtaa korostettiin runsaasti sekä kirjallisissa huomautuksissa että suullisessa käsittelyssä, vaikkakin Alankomaiden hallitus painotti suullisessa käsittelyssä käytännön vaikeuksia alalajien erottamisessa pikemminkin kuin biologista mahdottomuutta tehdä niin.(26) Van der Feestenin avustaja hylkäsi tämän väitteen epärealistisena, koska kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla on täysin riittävä ammatillinen pätevyys alalajien erottamiseen. Kukaan kuulluista lintutieteiden asiantuntijoista ei vahvistanut väitettä "biologisesta mahdottomuudesta". Ranskan hallituksen asiantuntija katsoi, että alalaji voitiin istuttaa kyseisen alalajin ollessa tunnistettavissa ja kun kansainvälinen tiedeyhteisö oli yhtä mieltä tämän alalajin ja muiden alalajien erosta; tämä edellyttää, että alalajien välillä on mahdollista tehdä ero.

39 Kukaan tätä väitettä kannattanut osapuoli ei katsonut asianmukaiseksi selvittää yhteisöjen tuomioistuimelle sitä, että jos on biologisesti tai käytännössä mahdotonta tehdä eroa Carduelis carduelis carduelis -alalajin ja Carduelis carduelis caniceps -alalajin välillä, kuinka pääasian kantajaa voitiin syyttää tämän viimeksi mainitun alalajin yksilöiden hallussapidosta. Jos näitä kahta alalajia on mahdotonta erottaa toisistaan, on vaikea ymmärtää, kuinka yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavaksi on jouduttu esittämään kysymyksiä.

40 Lisäksi Alankomaiden ja Ranskan hallituksen esittämistä huomautuksista käy ilmi, että alalajin pääasiallisena ominaisuutena on se, että alalaji elää maantieteellisesti erillään ja on biologisesti erotettavissa saman lajin muista alalajeista. Tämä käsitys on yleisesti hyväksytyn, edellä mainitun alalajin käsitteen määritelmän mukainen, eli erotettavuus saman lajin muista kannoista.(27)

41 Tämä väite on ristiriidassa myös asiaa koskevien muiden yhteisön oikeuteen perustuvien toimenpiteiden ja ehdotettujen toimenpiteiden kanssa. Esimerkiksi asetuksen N:o 3626/82 asianmukaiseksi täytäntöönpanemiseksi jäsenvaltioiden viranomaisten on voitava erottaa Washingtonin yleissopimuksella suojeltujen lintujen useat alalajit, jotka on lueteltu yleissopimuksen liitteissä, ja niiden on voitava soveltaa näihin asetuksen säännöksiä. Samanlainen katsantokanta esiintyy komission 18.11.1991 antamassa ehdotuksessa luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston yksilöiden hallussapitoa ja kauppaa koskevista säännöksistä annettavaksi neuvoston asetukseksi;(28) tässä ehdotuksessa tietyt alalajit erotellaan muista alalajeista erilaisen kohtelun soveltamiseksi. Siten esimerkiksi Anas aucklandia nesiotis luokiteltaisiin asetuksen liitteeseen A, kun taas Anas aucklandia aucklandia ja Anas aucklandia chlorotis luokiteltaisiin liitteeseen B, ja siten niihin sovellettaisiin lievempiä tuontiedellytyksiä. Jos lintujen alalajien erottaminen olisi mahdotonta, kuten on vakuutettu, tällaisilla säännöksillä ei olisi mitään merkitystä.

42 Jotta direktiivin soveltamisalan määritteleminen laajemmaksi kuin sen tarkoitetuksi arvioimani soveltamisala olisi perusteltavissa tällaisella alalajien erottamisen biologiseen tai käytännön mahdottomuuteen perustuvalla väitteellä, osapuolten olisi pitänyt näyttää, että alalajien erottaminen toisistaan on aina tai melkein aina mahdotonta. Tosiseikat eivät tue tällaista tulkintaa. Itse asiassa "geologisen ajan" kuluessa kehittyvät erot samaan lajiin luokiteltujen alalajien välillä voivat muodostua sen verran huomattaviksi, että alalaji on luokiteltava uudelleen uudeksi lajiksi.(29) Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, etteikö luonnonvaraisten lintujen luokittelussa alalajeiksi olisi koskaan käytännössä ongelmia, vaan pikemminkin sitä, että tällaisilla vaikeuksilla ei voida perustella tunnustettujen eroavaisuuksien huomiotta jättämistä direktiivin 1 artiklaa tulkittaessa; tarkastelen näiden vaikeuksien mahdollista merkitystä jäljempänä vastatessani kansallisen tuomioistuimen toiseen kysymykseen.

iii) Lajin käsite kattaa alalajit luokittelussa

43 Tämä väite on selvästi oikea; samoin on myös selvää, että tämä väite ei ole ratkaiseva direktiivin 1 artiklan "lajin" käsitteen tulkinnalle. Kysymys on siitä, edellyttääkö yhteisön oikeuden säädöksen nojalla toteutettava Euroopassa elävän alalajin suojelu rangaistustoimenpiteitä sellaisia henkilöitä kohtaan, joiden hallusta on löydetty saman lajin muun kuin eurooppalaisen alalajin yksilöitä (tai voidaanko tällaiset seuraamukset sallia sen perusteella). Lintuja koskevassa luokittelussa tunnustetaan alalajien väliset eroavaisuudet mukaan luettuina kysymyksessä olevien alalajien eroavaisuudet; ei ole esitetty vakuuttavia perusteita sille, että direktiivissä olisi jätettävä nämä eroavaisuudet huomioimatta.

44 Alankomaiden hallituksen asiamies puolusti suullisessa käsittelyssä direktiivin soveltamisalan laajaa "luokittelevaa" tulkintaa, viitaten erityisesti julkisasiamies Van Gervenin asiassa APAS v. Préfets de Maine-et-Loire et de la Loire-Atlantique(30)

antaman ratkaisuehdotuksen 14 ja 15 kohtaan. Tämä väite ei ole mielestäni asiaankuuluva. Julkisasiamies perusti mainitussa asiassa kyseisiä säännöksiä koskevan tulkintansa direktiivin "päämäärään ja yleiseen rakenteeseen", kuten minäkin olen tehnyt; hän ei esitä ratkaisuehdotuksensa missään kohdassa, että direktiivi soveltuisi suojellun lajin alalajiin, joka ei elä luonnonvaraisena tai tavanomaisesti Euroopassa.

iv) Direktiivin mukaisen suojelun soveltamisalueen laajentaminen on perusteltua, koska on tarpeen suojautua luonnonmukaisen linnuston muutoksilta "geneettisen saastumisen vuoksi"

45 Komissio katsoo tämän väitteen nojalla, että direktiivissä suojellaan välttämättä suojellun lajin kaikkia alalajeja, kun taas Alankomaiden hallitus esittää tätä toissijaisen väitteensä tueksi sen osalta, että laajennettu suojelu on ainakin direktiivin kanssa yhteensopiva, ellei jopa direktiivissä edellytetty; tarkastelen jäljempänä tätä väitettä. Kysymyksessä oleva luonnonmukainen linnusto voi olla vain eurooppalainen linnusto, koska lukuunottamatta tiettyjen jäsenvaltioiden toimintaa niiden Euroopan ulkopuolisilla alueilla, jäsenvaltiot eivät voi toteuttaa suojelua muun kuin eurooppalaisen linnuston osalta. Tämän väitteen on oltava vaihtoehto komission ensimmäiselle väitteelle, jonka mukaan direktiivin 1 artiklan soveltamisalaan kuuluvat suojeltujen lajien muut kuin eurooppalaiset alalajit. Jos ne kuuluvat soveltamisalaan, väite suojelun tarpeesta on turha.

46 Komission yritys vedota direktiivin 11 artiklaan, jossa säädetään, että "jäsenvaltioiden on varmistettava, että sellaisen lintulajin istuttaminen jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalle alueelle, joka ei elä siellä luonnonvaraisena, ei vahingoita paikallista kasvistoa ja eläimistöä", ei kuitenkaan ole vakuuttava. Tästä säännöksestä ilmenee direktiiviin sisältyvän suojelun kohteena olevan paikallisen kasviston ja eläimistön ja sen suojelun ulkopuolella olevan eksoottisen kasviston ja eläimistön välinen erottelu; Carduelis carduelis caniceps ei selvästikään kuulu paikalliseen eläimistöön. Jos "lajin" käsitettä olisi tulkittava tämän säännöksen päämäärän mukaisesti, kuten olen ehdottanut, Carduelis carduelis caniceps kuuluisi direktiivin 11 artiklan soveltamisalaan "lintulajina, joka ei elä luonnonvaraisena jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella". Tämä antaisi lajin käsitteelle tässä asiayhteydessä saman joustavan sisällön, kuin mitä neuvosto on sille hiljaisesti antanut liitteitä laatiessaan.

47 Ranskan hallitus on esittänyt huolestumisensa direktiivin yhdenmukaisen soveltamisen vaarantumisesta, jos jäsenvaltiot voisivat itsenäisesti päättää, mitkä alalajit ne haluavat sulkea pois direktiivin mukaisesta suojelusta. Direktiiviin 1 artiklan soveltamisalan maantieteellinen kriteeri - Euroopassa luonnonvaraisina elävät linnut - joka käy ilmi sanamuodosta ja direktiivin esitetyistä päämääristä ja jota direktiivin esityöt vahvistavat, on yksiselitteinen ja objektiivinen ja sallii direktiivin soveltamisalan yhdenmukaisen määrittämisen.

48 Edeltävän perusteella katson, että direktiivin 1 artiklassa käytetty lajin käsite ei tarkoita suojellun lajin muita kuin eurooppalaisia alalajeja, ja ensimmäiseen kysymykseen on vastattava tämän mukaisesti.

b) Toinen kysymys - vaikeudet erottaa suojeltujen luonnonvaraisten lintujen alalajit niistä alalajeista, joita ei ole suojeltu

49 Toisessa kysymyksessä pyritään selvittämään, onko direktiiviä tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on suojeltava luonnonvaraisten lintujen muita kuin eurooppalaisia alalajeja sellaisessa tilanteessa, jossa toimivaltaiset kansalliset viranomaiset eivät voi tai niiden on hyvin vaikea erottaa näitä alalajeja suojelluista alalajeista, tai että jäsenvaltiot voivat suojella niitä. Siltä osin kuin kysymys koskee direktiivin tulkintaa ja jäsenvaltioiden mahdollista velvoitetta eksoottisten alalajien suojeluun, olen jo vastannut tähän kysymykseen tarkastellessani väitettä siitä, että saman lajin alalajeja on "biologisesti mahdotonta" erottaa toisistaan.

50 Selvitettäväksi jää, sallitaanko direktiivissä jäsenvaltioiden soveltavan suojeltuihin lintuihin sovellettavia säännöksiä myös eksoottisten alalajien yksilöihin, kun jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla on todellisia vaikeuksia erottaa nämä toisistaan. Tämä kysymys on esitetty yhteisöjen tuomioistuimelle olosuhteissa, joissa ei ole epäilystäkään niiden yksilöiden luokittelusta, joiden hallussapito on esillä olevan oikeudenkäynnin perustana. Jos toimivaltaiset viranomaiset ovat kyenneet tunnistamaan tyydyttävällä tavalla takavarikoidut linnut, mikään yhteisöjen tuomioistuimen mahdollisesti tähän kysymykseen antama vastaus ei auttaisi kansallista tuomioistuinta "ratkaisun antamiseksi" siinä esillä olevassa asiassa.(31) Näissä olosuhteissa kysymys perustuu lisäksi oletukseen, eikä yhteisöjen tuomioistuin ole mielestäni toimivaltainen vastaamaan siihen.

51 Jos yhteisöjen tuomioistuin ei ole samaa mieltä, olisi selvitettävä sen jäsenvaltion velvoitteet, jonka toimivaltaiset viranomaiset eivät yksittäistapauksessa pysty tekemään eroa suojellun lajin suojeltujen ja muiden kuin suojeltujen yksilöiden välille. Ottaen huomioon Alankomaiden ja Ranskan hallitusten, Openbaar Ministerien ja komission valitseman kannan ensimmäisen kysymyksen osalta ne eivät ole käsitelleet tätä kysymystä nimenomaisesti, kun taas pääasian kantaja on katsonut, että tämä kysymys ei tule esille käytännössä.

52 Direktiivissä ei ole käsitelty kysymystä alalajien tai lajienkaan tunnistamisesta, eikä siinä säädetä menettelystä, jota olisi noudatettava vaikeiden tapausten selvittämiseksi; jos kysymys on kansallisille toimivaltaisille viranomaisille niin ongelmallinen kuin on väitetty, minusta on erikoista, ettei tätä kysymystä ole tuotu esille direktiivin 13 ensimmäisen voimassaolovuoden aikana. On selvää, että yhteisön oikeudessa ei edellytetä jäsenvaltioita tekemään mahdottomia, ja yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että jäsenvaltio voi vedota puolustukseksensa perustamissopimukseen perustuvan velvoitteensa täyttämisen täydelliseen mahdottomuuteen vastatessaan jäsenyysvelvoitteiden täyttämättä jättämistä koskevaan kanteeseen.(32) Siltä osin kuin muiden kuin eurooppalaisten alalajien yksilöiden tuonnin kieltäminen olisi vastoin perustamissopimuksen 30 artiklaa(33), tällaisen kiellon soveltamista erotuksetta suojeltuihin ja eksoottisiin yksilöihin voitaisiin perustella vain todellisella mahdottomuudella ja vain siihen asti, kunnes yhteisön tasolla olisi löydetty tyydyttävä ratkaisu. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan "yhteisön säädöksen täytäntöönpanossa ilmenneiden käytännön vaikeuksien vuoksi jäsenvaltio ei voi vapautua yksipuolisesti täyttämästä velvoitteitaan. Yhteisön toimielinjärjestelmä tarjoaa kyseiselle jäsenvaltiolle tarpeelliset keinot varmistaa, että sen vaikeudet otetaan kohtuullisessa määrin huomioon"(34); katson, että tätä oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa esillä oleviin olosuhteisiin.

c) Kolmas kysymys - eksoottisten alalajien yksilöiden tuonnin rajoittaminen

53 Esittäessään kolmannen kysymyksensä esillä olevassa asiassa kansallinen tuomioistuin on olettanut, että perusteltaessa eksoottisten alalajien yksilöiden tuontikieltoa voidaan nojautua direktiivin 14 artiklaan. Kuten olen katsonut, ettei direktiiviä sovelleta näihin yksilöihin, ei 14 artiklaa siten voida soveltaa tällaiseen kieltoon.(35)

54 Vaikka kolmannessa kysymyksessä on oletettu direktiivin sisältävän ainoat yhteisön oikeuden asian kannalta merkitykselliset säännökset, luettaessa tämä kysymys yhdessä ensimmäisen kysymyksen kanssa nousee kysymys sellaisten sääntöjen olemassaolon hyväksyttävyydestä, jotka käytännössä toimivat kieltona eksoottisen alalajin yksilöiden tuonnille jäsenvaltiosta toiseen, kun tällaisten yksilöiden ostaminen viejäjäsenvaltiossa oli laillista. Oikeudenkäynnin sujuvuuden vuoksi ja yhteisöjen tuomioistuimen useissa äskettäin ratkaisemissaan asioissa omaksuman katsantokannan mukaisesti(36) katson, että yhteisöjen tuomioistuimen olisi käsiteltävä perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklan merkitystä esillä olevassa asiassa annettavan tuomion kannalta.

55 On selvää, että eksoottisten alalajien yksilöt kuuluvat 30 artiklan soveltamisalaan, jota sovelletaan "tavaroihin, jotka kuljetetaan rajan yli sen takia, että niillä voitaisiin käydä kauppaa - - riippumatta tämän kaupankäynnin luonteesta".(37) Tämä oli yhteisöjen tuomioistuimen hiljainen kanta asiassa Van den Burg(38) ja komission (vaikkakin sen näkemys oli erilainen esillä olevassa asiassa sen esittämissä huomautuksissa) ja Euroopan parlamentin nimenomainen kanta, kun ne esittivät ja tutkivat eläimistön ja kasviston luonnonvaraisten lajien yksilöiden hallussapitoa ja kaupankäyntiä koskevaa asetusehdotusta.(39) Komissio perusteli tätä perustamissopimuksen 100 A ja 113 artiklan nojalla annettua ehdotusta todeten, että "jäsenvaltiot ovat pitäneet voimassa ja antaneet yhä enemmän ankarampia säädöksiä koskien usean lajin kauppaa - jotka joko kuuluvat tai eivät kuulu asetuksen N:o 3626/82 soveltamisalaan - ja luoneet näin välilleen kaupan esteitä, jotka eivät ole yhdenmukaisia sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan kanssa, eivätkä ne siten ole hyväksyttävissä".(40) Pääasiassa käytävässä oikeudenkäynnissä kyseessä olevat kansalliset säännökset vaikuttavat mielestäni täsmälleen tällaisilta toimenpiteiltä, joita on arvioitava yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Cassis de Dijon antamassaan tuomiossa(41) kehitetyn kohtuussäännön (rule of reason) ja perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla.

56 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan "kyseisten tavaroiden markkinointia koskevan yhteisen sääntelyn puuttuessa kansallisten lakien välisistä eroista aiheutuvat esteet vapaalle liikkuvuudelle yhteisössä on hyväksyttävä, jos sellaisia sääntöjä, joita voidaan soveltaa erotuksetta kotimaisiin ja tuontituotteisiin, voidaan pitää tarpeellisina yhteisön oikeudessa tunnustettujen pakottavien vaatimusten täyttämiseksi - - [tällaisten sääntöjen] on oltava - - suhteessa tavoiteltavaan päämäärään" ja ympäristönsuojelu on yksi tällainen ehdoton vaatimus.(42) Kuten olen edellä todennut, en voi olla yhtä mieltä siitä väitteestä, jonka mukaan kaupankäynti eksoottisten alalajien yksilöillä kuuluu direktiivin kaupankäyntiä koskevien säännösten soveltamisalaan; kansallisten säännösten voidaan katsoa olevan erotuksetta sovellettavia siltä osin kuin niissä kielletään yksilöiden tuonti ja myynti niiden alkuperästä huolimatta.(43) Siten on tarpeellista arvioida näiden sääntöjen perusteltavuutta ja suhteellisuutta.

57 Vaikka perustamissopimuksessa ei nimenomaisesti mainita luonnonvaraisen eläimistön suojelua osana yhteisön ympäristöpolitiikan päämääriä, luonnonvaraisen eläimistön suojelun on yleisesti hyväksytty vaikuttavan "ympäristön laadun säilyttämiseen, suojeluun ja parantamiseen" perustamissopimuksen 130 r artiklan 1 kohdan 1 luetelmakohdan mukaisesti.(44) Vaikka asianosaiset eivät nimenomaisesti käsitelleet tätä kysymystä, tiettyjä niiden esittämiä edellä tarkasteltuja väitteitä direktiivin 1 artiklan lajin käsitteen laajan tulkinnan puolesta voidaan pitää käsiteltävän asian kannalta merkityksellisinä.

58 Esitettiin esimerkiksi, että kaupan rajoitukset olivat tarpeellisia eläimistön "vääristymisen" vastustamiseksi; katson, että tämä väite viittaa siihen, että luonnonvaraisia eurooppalaisia lintuja myydään eksoottisten lintujen myynnin varjolla. Tällaisen laittoman kaupan olemassaoloa ei ole näytetty toteen eikä myöskään sitä, miten kansalliset säännökset, kuten pääasiassa esillä olevat säännökset, vaikuttaisivat vastaavien menettelytapojen vastustamiseksi; myöskään ei näytetty toteen, etteikö tämän päämäärän toteutumista voitaisi saavuttaa yhtä tyydyttävällä tavalla sellaisin toimenpitein, jotka rajoittavat jäsenvaltioiden välistä kauppaa vähemmän.

59 Osa asianosaisista vetosi riskeihin hybrideistä, jos eksoottisten alalajien yksilöitä laskettaisiin vapaiksi ja ne voisivat mahdollisesti risteytyä eurooppalaisten alalajien yksilöiden kanssa. Suullisessa käsittelyssä komission asiantuntija selitti, että hybridi on tulosta kahden eri lajin yksilöiden välisestä risteytymisestä, mutta eksoottisten lintujen laskeminen luontoon merkittävinä määrinä aiheuttaisi "geneettistä saastumista". Ottaen huomioon sen merkittävän painotuksen, jonka suurin osa oikeudenkäynnin osapuolista on asettanut näille genetiikkaan perustuville väitteille, on yllättävää, että tämä käsite tuotiin mukaan keskusteluun erittäin myöhäisessä vaiheessa, ja on valitettavaa, ettei geneettisen saastumisen luonteesta tai vaikutuksista eurooppalaisen tiklin suojeluun esitetty mitään. Koska kysymyksessä on sellaisen alalajin istuttaminen, joka voi esitetyn määritelmän mukaisesti risteytyä olemassa olevien eurooppalaisten alalajien kanssa, mikä ei ole itsestäänselvästi vahingollista, olisi tarpeen tietää paljon tarkemmin kuinka ja miksi, lukuunottamatta negatiivista luonnehdintaa, tällaista risteytymistä olisi pidettävä vahingollisena. Direktiivin 11 artikla on tässä tarkoituksessa mielenkiintoinen. Jos käsite on rajattava lajeihin, siinä tunnustetaan mahdollisuus istuttaa luontoon uusia lajeja, sillä edellytyksellä ettei paikallista kasvustoa ja eläimistöä vahingoiteta ja että komissiota kuullaan. Tämä on hyvin kaukana täydellisestä kiellosta.

60 Miten asia onkin, ei ole kuitenkaan näytetty, että sellainen eksoottisten lintujen kauppaa rajoittava kansallinen säännös kuin pääasiassa on kysymyksessä, estää geneettistä saastumista, vaikka oletettaisiin väitteen tutkimiseksi, että geneettisen saastumisen vastaiset toimenpiteet ovat yhteensopivia yhteisön ympäristöpolitiikan päämäärien kanssa. Kansallinen tuontikielto estää näiden lintujen tuonnin tietyn jäsenvaltion alueelle, mutta se ei estä niiden risteytymistä saman lajin eurooppalaisten alalajien kanssa yhteisön alueella. Pidän myös tärkeänä sitä, että komissio ei ole toteuttanut mitään toimenpiteitä edellä mainittujen eksoottisen alalajien yksilöiden kaupan kieltämiseksi.(45) Vaikka tämä komission passiivisuus on ristiriidassa sen esillä olevassa asiassa ottaman kannan kanssa, se on kuitenkin niiden näkemysten mukainen, joita komissio on jatkuvasti esittänyt parlamentissa esitettyihin kysymyksiin antamissaan vastauksissa ja joiden mukaan "laaja luonnonvaraisten lintujen kaupan kielto ei ole tarpeellinen"(46), samoin kuin komission edellä mainitun luonnonvaraisen eläimistön lajien yksilöiden kauppaa koskevan tuontia valvovan mutta ei sitä estävän asetusehdotuksen mukainen(47).

61 Vaikka Alankomaiden hallitus on pyrkinyt perustelemaan tuonnin tehokkaasti kieltäviä kansallisia säännöksiään sillä, että on erittäin vaikea tehdä eroa esillä olevassa asiassa kysymyksessä olevien alalajien välillä, se ei ole pystynyt selvittämään, kuinka asianomaiset kansalliset viranomaiset ovat voineet syyttää pääasian kantajaa Carduelis carduelis canicepsin hallussapidosta erotuksena Carduelis carduelis carduelisiin nähden. Näissä olosuhteissa katson, että Alankomaiden hallitus ei voi vedota geneettisen saastumisen riskiin perustellakseen kieltoa tuoda Carduelis carduelis canicepsiä toisesta jäsenvaltiosta.

62 On ehdotettu sitä, että tuontikielto voitaisiin perustella perustamissopimuksen 36 artiklan mukaisesti "eläinten - - elämän - - suojelemiseksi". Tähän kohtaan ei otettu varsinaisesti kantaa kirjallisissa tai suullisissa huomautuksissa; sellaisesta intressistä, jonka vuoksi perustamissopimuksen 30 artiklasta voitaisiin poiketa 36 artiklan perusteella, ei esitetty todisteita eikä ole näytetty, kuinka eksoottisten alalajien yksilöiden tuontia koskeva kielto poistaisi tai vähentäisi eläinten terveydelle aiheutuvia riskejä.

63 Koska ei ole esitetty riittäviä todisteita tai perusteluita siitä, että kyseisten säännösten tarkoituksena tai vaikutuksena on ympäristön suojelu ja että muilla jäsenvaltioiden välistä kauppaa vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä ei olisi päästy yhtä tyydyttävästi ympäristöä koskevaan päämäärään, katson, että Alankomaiden kuningaskunnan säätämää suojeltujen lajien eksoottisten alalajien yksilöiden myynnin kieltoa ei voida perustella direktiivin nojalla ja että sillä luodaan perustamissopimuksen 30 artiklan vastainen kaupan este.$

VI - Ratkaisuehdotus

64 Edellä olevan perusteella esitän, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Gerechtshof te s'-Hertogenboschin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:

"1) Luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annettua neuvoston direktiiviä 79/409/ETY ei sovelleta sellaisiin luonnonvaraisten lintujen alalajien yksilöihin, jotka eivät elä luonnonvaraisina jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, vaikka saman lajin muut alalajit elävät tällä alueella ja kuuluvat siten direktiivin suojelun alaan. Siten direktiivin 14 artiklaan ei voida vedota muiden kuin eurooppalaisten lajien suojelusta annettujen kansallisten säännösten perustelemiseksi.

2) Yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa vastata toiseen kysymykseen, koska ei ole näytetty, että pääasiassa kysymyksessä olevia alalajeja ei voida tosiasiassa erottaa saman lajin eurooppalaisista alalajeista.

3) Perustamissopimuksen 30 artiklaa voidaan tulkita siten, että sen vastaisia ovat kansalliset säännöt, kuten pääasiassa kysymyksessä olevat säännöt, joissa kielletään suojeltujen lajien muiden kuin eurooppalaisten alalajien yksilöiden tuonti toisesta jäsenvaltiosta."

(1) - EYVL L 103, s. 1.

(2) - Voidakseni ilmaista asian lyhyemmin viittaan esityksessäni "Eurooppaan" "jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvan alueen sijasta".

(3) - Komissio on julkaissut näitä lajeja koskevan luettelon, tarkemmin kuvattuna "I.R.S.N.B 1988", ensimmäisessä direktiivin soveltamista koskevassa kertomuksessaan, EUR 12835 (1990).

(4) - EYVL L 206, s. 7.

(5) - Ks. asia C-38/89, Blanguernon, tuomio 11.1.1990 (Kok. 1990, s. I-83, 7 ja 8 kohta).

(6) - Ks. esim. rikosoikeudenkäynti X:ää vastaan, tuomio 22.9.1988 (228/87, Kok. 1988, s. 5099, 7 kohta).

(7) - Ks. tästä oikeuskäytännöstä Wouter Wils, "The Birds Directive 15 years later: a survey of the case-law and a comparison with the habitats directive", Journal of Environmental Law, vol. 6, s. 219 (1994).

(8) - Cramp ja Simmons (toim.), Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa - The Birds of the Western Palaearctic, Oxford University Press, Oxford, 1977, vol. I, johdanto, s. 2.

(9) - Yhteisöjen tuomioistuin on hyväksynyt Crampin ja Simmonsin kannanottojen virallisuuden luonnonvaraisten lintujen osalta asiassa C-157/89, komissio v. Italia, 17.1.1991 antamassaan tuomiossa (Kok. 1991, s. I-57, 15 kohta).

(10) - Ks. em. teos.

(11) - Ks. em. teos.

(12) - Encyclopaedia Britannica, 15. painos, Chicago, 1992, vol. 15, s. 95.

(13) - Tätä sovelletaan yhteisössä 3.12.1982 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3626/82 (EYVL L 384, s. 1, jäljempänä asetus N:o 3626/82) nojalla; ks. sopimuksen osalta em. teos s. 7.

(14) - Van der Feestenin avustaja yritti tehdä eron luonnonvaraisten eksoottisten lintujen ja luonnonvaraisina Euroopan alueella elävien lintujen välillä; kuitenkaan luonnonvaraiset eksoottiset linnut, jotka eivät elä Euroopassa, eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan. Tästä aiheutuu yksi lisäpoikkeus. Direktiivin 1 artiklan ehdotetun laajennetun tulkinnan nojalla olisi täysin laillista tuoda ja pitää kaupan muiden kuin eurooppalaisten lajien lintuja, mutta näin ei olisi sellaisen lajin muiden kuin eurooppalaisten alalajien osalta, jonka muut alalajit elävät Euroopassa.

(15) - Euroopan yhteisöjen ympäristöoikeudellinen lainsäädäntö, Euroopan yhteisöjen julkaisutoimisto, 1992, vol. 4, s. 14-48.

(16) - Direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa suljettiin alun perin pois Grönlanti; kuitenkaan perustamissopimus ei sovellu enää Grönlantiin 13.3.1984 tehdyn sopimuksen perusteella (EYVL 1985 L 29, s. 1).

(17) - EYVL 1973 C 112, s. 40 (kursivointi kirjoittajan).

(18) - 25.5.1977 annettu lausunto, 1.1, 1.2 ja 1.5 kohta (kursivointi kirjoittajan); (EYVL C 152, s. 4).

(19) - 14.6.1977 annettu lausunto, 1 ja 7 kohta (kursivointi kirjoittajan) (EYVL C 163, s. 28 ja 29).

(20) - Mainittu edellä alaviitteessä 13.

(21) - Yleissopimuksen I artiklan a alakohta ja II artiklan 1 kohta, s. 7.

(22) - EYVL 1982 L 210, s. 10.

(23) - Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin N:o 79/409/ETY soveltamisesta annettu toinen kertomus, KOM(93) 572 final, 24.11.1993, s. 2 (kursivointi kirjoittajan).

(24) - Asia C-247/85, komissio v. Belgia, tuomio 8.7.1987 (Kok. 1987, s. 3029, 22 kohta (kursivointi kirjoittajan).

(25) - Asia C-169/89, tuomio 23.5.1990 (Kok. 1990, s. I-2143, 9 kohta).

(26) - Kirjallisissa huomautuksissaan Alankomaiden hallitus esitti, että alalajit eroavat toisistaan erittäin vähän; tämä kanta ei ole yhtä ankara kuin sen suullisessa käsittelyssä esittämä kanta.

(27) - Esillä olevan ratkaisuehdotuksen 24 kohta.

(28) - EYVL 1992 C 26, s. 1; tämän ehdotuksen muutettu teksti on esitetty Euroopan parlamentille ja neuvostolle 21.1.1994 (EYVL C 131, s. 1).

(29) - Encyclopaedia Britannica, edellä alaviitteessä 12 mainittu, vol. 18, s. 872; komission asiantuntija viittasi tähän seikkaan suullisessa käsittelyssä.

(30) - Asia C-435/92, tuomio 19.1.1994 (Kok. 1994, s. I-67, 75-77 kohta).

(31) - Yhdistetyt asiat C-422/93, C-423/93 ja C-424/93, Zabala Erasun ym. v. Instituto Nacional de Empleo, tuomio 15.6.1995 (Kok. 1995, s. I-1567, 29 kohta).

(32) - Asia 52/84, komissio v. Belgia, tuomio 15.1.1986 (Kok. 1986, s. 89, 16 kohta).

(33) - Tätä kysymystä käsitellään jäljempänä (55-63 kohta).

(34) - Asia 128/78, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 7.2.1979 (Kok. 1979, s. 419, 10 kohta).

(35) - Ks. em. asiassa C-149/94, Vergy 26.10.1995 esittämäni ratkaisuehdotuksen 27-36 kohta, joka koskee vankeudessa kasvatettuja lintuja, joita pidän myös direktiivin soveltamisalaan kuulumattomina.

(36) - Esim. asiassa C-451/93, Delavant, 8.6.1995 antamassaan tuomiossa (Kok. 1995, s. I-1545) yhteisöjen tuomioistuin vastasi kysymykseen, joka kansallisen tuomioistuimen olisi tullut esittää, sen sijaan että yhteisöjen tuomioistuin olisi katsonut itsensä sidotuksi virheelliseen oletukseen sovellettavista säännöksistä, tuomion 12 kohta. Asiassa C-56/94, SCAC, 29.6.1995 antamassaan tuomiossa (Kok. 1995, s. I-1769) yhteisöjen tuomioistuin antoi vastauksen kysymykseen, joka ei ollut ehdottoman välttämätön "hyödyllisen vastauksen" antamiseksi kansalliselle tuomioistuimelle, tuomion 26 kohta.

(37) - Asia C-324/93, Evans Medical et Macfarlan Smith, tuomio 28.3.1995 (Kok. 1995, s. I-563, 20 kohta).

(38) - Edellä alaviitteessä 25 mainittu, tuomion 6 kohta.

(39) - Mainittu tämän ratkaisuehdotuksen 41 kohdassa; Euroopan parlamentin 24.6.1993 antama lausunto (EYVL C 194, s. 289).

(40) - KOM(91) 448 final, 2.5 kohta, s. 4.

(41) - Asia 120/78, Rewe-Zentral v. Bundesmonopolverwaltung für Branntwein, tuomio 20.2.1979 (Kok. 1979, s. 649, 8 kohta).

(42) - Asia 302/86, komissio v. Tanska, tuomio 20.9.1988 (Kok. 1988, s. 4607, 6 ja 9 kohta); pidän parempana "tavaran" käsittettä verrattuna "tuotteisiin", ottaen huomioon kysymyksessä olevien tavaroiden luonteen.

(43) - Ks. "rule of reasonin" sovellettavuudesta tuontia ja kaupankäyntiä koskevaan kieltoon asia 216/84, komissio v. Ranska, tuomio 23.2.1988 (Kok. 1988, s. 793, 7 kohta).

(44) - Ks. esim. edellä alaviitteessä 4 mainittu direktiivin 92/43/ETY ensimmäinen perustelukappale.

(45) - Tämän ratkaisuehdotuksen 17 kohta.

(46) - Ks. esimerkiksi Jessica Lariven (Euroopan parlamentti) esittämä kirjallinen kysymys E-3182/93 (EYVL 1994 C 296, s. 49) samoin kuin komission vastauksessa esitetyt viittaukset.

(47) - Tämän ratkaisuehdotuksen 41 kohta.