Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Lenz 4 päivänä helmikuuta 1997. - Ranskan tasavalta vastaan Euroopan parlamentti. - Toimielinten kotipaikat - Euroopan parlamentti - Istuntojaksot. - Asia C-345/95.



Oikeustapauskokoelma 1997 sivu I-05215



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

A Johdanto

1 Esillä oleva Ranskan tasavallan (jäljempänä kantaja) nostama kanne liittyy niihin oikeudenkäynteihin,(1) jotka koskevat Euroopan parlamentin (jäljempänä vastaaja) kotipaikkaa. Kanteen välittömänä kohteena on vastaajan päätös, jolla se vahvisti vuotta 1996 koskevan istuntokalenterinsa.(2) Puhemieskonferenssin alkuperäiseen ehdotukseen(3) tehdyn tarkistuksen vuoksi vahvistettiin edellisistä vuosista poiketen lokakuulle vain yksi viisipäiväinen täysistunto. Koska parlamentilla ei elokuussa perinteisesti ole istuntoja, säännöllisesti Strasbourgissa pidettävien viisipäiväisten täysistuntojen määrä väheni tämän vuoksi yhteentoista vuonna 1996.

2 Tällä määrällisellä vahvistamisella rikotaan kantajan mukaan Euroopan yhteisöjen toimielinten ja tiettyjen elinten ja yksikköjen kotipaikan sijainnista jäsenvaltioiden hallitusten edustajien Edinburghissa 12 päivänä joulukuuta 1992 tekemää päätöstä(4) (jäljempänä Edinburghin päätös). Edinburghin päätöksen 1 artiklassa määrätään seuraavaa:

"Euroopan parlamentin kotipaikka on Strasbourgissa, jossa pidetään kaksitoista kuukausittaista täysistuntoa, mukaan lukien talousarviota käsittelevä istunto."(5)

3 Lisäksi kantaja riitauttaa sen, että "ylimääräisten täysistuntojen" määrää Brysselissä nostettiin suhteellisesti yhteensä kahdeksaan istuntoon, joiden kesto on kaksi puolikasta päivää. Edinburghin päätöksessä todetaan tosin lisäksi seuraavaa: "Ylimääräiset täysistunnot pidetään Brysselissä." Kantajan mukaan Strasbourgissa pidettävien viisipäiväisten täysistuntojen määrän vähentämisellä asetetaan kyseenalaiseksi se, että parlamentin kotipaikaksi on periaatteellisesti vahvistettu Strasbourg, kun samanaikaisesti lisätään ylimääräisten täysistuntojen määrää Brysselissä.(6) Kantaja vetoaa yleisenä kanneperusteena toimivallan puuttumiseen katsoen parlamentin riidanalaisen päätöksen olevan edellä selostetulla tavalla ymmärrettynä lainvastainen. Tämän lisäksi riidanalainen päätös on olennaisten menettelymääräysten rikkomisen vuoksi lainvastainen. Parlamentin puhemiehen olisi pitänyt havaita se, että tarkistus nro 9, jonka vuoksi puhemieskonferenssin ehdottamien kahdentoista viisipäiväisen täysistunnon määrä väheni yhteentoista, oli lainvastainen, ja hänen olisi pitänyt näin ollen estää tarkistuksen ottaminen käsiteltäväksi Euroopan parlamentin työjärjestyksen 125 artiklan mukaisesti. Lopuksi kantaja väittää, että päätöstä ei ole perusteltu riittävästi ja että se jo yksin sen vuoksi on lainvastainen.

4 Vastaaja on sitä vastoin sitä mieltä, että riidanalainen päätös on täysin lainmukainen. Vastaaja väittää tältä osin, että Edinburghin päätös on puolestaan lainvastainen, jos se luetaan sananmukaisesti. Edinburghin päätöksen sanamuoto jättää kuitenkin sijaa myös perustamissopimuksen kanssa sopusoinnussa olevalle tulkinnalle. Parlamentin riidanalainen päätös ei vastaajan mukaan voi missään tapauksessa olla lainvastainen sen vuoksi, että se on mahdollisesti ristiriidassa Edinburghin päätöksen kanssa.

5 Luxemburgin suurherttuakunta osallistuu oikeudenkäyntiin väliintulijana kantajan tukena.

6 Kantaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

- kumoaa parlamentin 20.9.1995 tekemän päätöksen työskentelysuunnitelman vahvistamisesta;

- velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

7 Vastaaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

- hylkää kanteen;

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

8 Asianosaisten esittämiin perusteluihin palataan jäljempänä asian oikeudellisen arvioinnin yhteydessä.

B Kannanotto

I. Tutkittavaksi ottaminen

9 Vastaaja ei ole nimenomaisesti tehnyt yhtään prosessiväitettä. Yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin viran puolesta tutkia kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.(7)

10 EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan mukaan yhteisöjen tuomioistuin tutkii "Euroopan parlamentin sellaisten säädösten laillisuuden, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin". Tutkittavaksi ottamisen edellytykset voisivat siten puuttua, jos riidanalainen päätös ei tuota "oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin". Näin muotoiltu tutkittavaksi ottamisen edellytys on jatkuvasti ollut esillä tähänastisessa oikeuskäytännössä,(8) joka koskee Euroopan parlamentin toimenpiteiden lainmukaisuutta. Nimenomaisesti tämä kriteeri otettiin kuitenkin EY:n perustamissopimuksen 173 artiklaan vasta Maastrichtin sopimuksella toteutettujen sopeutusten ja muutosten perusteella.

11 Voidaan siten kysyä, onko tutkittavaksi ottamisen edellytys määriteltävä toisin kuin ennen perustamissopimuksen muuttamista. Tutkittavaksi ottamisen edellytysten tiukentumisen puolesta voitaisiin mahdollisesti vedota siihen, että toimielimen sisäistä autonomiaa on haluttu vahvistaa. Toisaalta voidaan ajatella, että perustamissopimukseen tehdyn muutoksen tarkoituksena on ollut tähänastisen tutkittavaksi ottamisen edellytysten määrittelyä ja soveltamista koskevan oikeuskäytännön(9) pelkkä kodifiointi.

12 Muotoilujen samankaltaisuus tukee mielestäni jälkimmäistä vaihtoehtoa. Kattavan oikeussuojan takaamiseksi rimaa asian tutkimiselle ei saa nostaa liian korkealle. Toimielimen sisäisen autonomian ei tarvitse kärsiä tästä, koska vakiintuneen oikeuskäytännön(10) mukaan vasta kanneperusteiden arvioinnin yhteydessä selvitetään se, miltä osin toimielimen toimenpidettä voidaan pitää toimielimen sisäisenä, jolloin sitä ei voida kumota kanteella yhteisöjen tuomioistuimessa. Tutkittavaksi ottamisen edellytysten joustavuus ei siten mitenkään horjuta parlamentin riidanalaisen päätöksen pysyvyyttä.

13 Tämä näkemys saa tukea yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, joka koskee Euroopan parlamentin toimenpiteistä nostettuja kumoamiskanteita. Asiassa Weber vastaan parlamentti 23.3.1993 annetussa tuomiossa(11) todetaan edeltävään oikeuskäytäntöön viitaten esimerkiksi seuraavaa:

"Kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten osalta on todettava, että Euroopan talousyhteisö on sellainen oikeusyhteisö, jonka jäsenvaltiot tai toimielimet eivät ole sitä koskevan valvonnan ulkopuolella, onko niiden toiminta sopusoinnussa peruskirjan eli perustamissopimuksen kanssa; tällä perustamissopimuksella on luotu kattava oikeussuojajärjestelmä, jonka rajoissa yhteisöjen tuomioistuimelle on annettu toimivalta tarkistaa toimielinten toimenpiteiden lainmukaisuus - - ."(12)

14 Edellä kuvatun laillisuusvalvonnan ulottuvuudesta yhteisöjen tuomioistuin totesi lisäksi, että kumoamiskanteella ei voida riitauttaa toimenpiteitä, "jotka koskevat ainoastaan parlamentin työn sisäistä organisointia - - ".(13)

Tällaisiksi toimenpiteiksi yhteisöjen tuomioistuin määritteli seuraavat toimenpiteet:

"Tähän ryhmään kuuluvat parlamentin toimenpiteet, joilla ei ole joko ollenkaan oikeusvaikutuksia tai joiden oikeusvaikutukset ilmenevät vain parlamentin sisällä sen työn sisäisen organisoinnin osalta ja joiden lainmukaisuus voidaan tutkia parlamentin työjärjestyksessä säännellyillä menettelyillä."(14)

15 Kun suullisessa käsittelyssä kantajan asiamieheltä kysyttiin riidanalaisen päätöksen konkreettisista oikeusvaikutuksista, hän viittasi sekä siihen oikeudelliseen sitovuuteen, joka tietyn täysistunnon pitämiseen tietyssä paikassa on, että niihin huomattaviin tosiasiallisiin seurauksiin, joita toimielimen jäsenten läsnäololla tietyllä paikkakunnalla toisaalta on.

16 Ensiarvio on, että toimielimen työskentelysuunnitelma on toimenpide, joka on luokiteltava toimielimen sisäiseen organisointiin kuuluvaksi. Mielestäni oikeudellinen velvoite täysistuntojen pitämiseen tietyllä paikkakunnalla tiettynä aikana tai vastoin odotuksia tästä pidättyminen, on kuitenkin omiaan synnyttämään vaikutuksia, jotka ilmenevät parlamentin ulkopuolella. Ottamatta lainkaan huomion tämän toimielimen jäsenten oikeuksia ja velvollisuuksia kokoontua vaaditussa paikassa vahvistetulla paikkakunnalla voidakseen huolehtia parlamentaarisista tehtävistään ja tästä parlamentin jäsenille välittömästi johtuvia oikeuksia, joita heillä on toimielimen suhteen, infrastruktuurin välttämätön valmistelu synnyttää välillisesti oikeudellisia velvoitteita myös suhteessa kolmansiin osapuoliin.

17 Jos irrottaudutaan tästä konkreettisesta arviointitavasta ja siirrytään abstraktille tasolle, niin havaitaan, että kantajan mielestä riidanalaisella päätöksellä on asetettu kyseenalaiseksi toimielimen kotipaikkaa koskeva päätös, joten on puututtu siihen toimivaltaan, joka perustamissopimuksen mukaan kuuluu "jäsenvaltioiden hallituksille".(15)

18 Riidanalainen päätös voi mielestäni siten saada aikaan myös kolmanteen osapuoleen kohdistuvia oikeusvaikutuksia. Tästä on pidettävä erillään kysymys siitä, onko vastaaja toiminut toimivaltansa puitteissa, ja vastaus tähän kysymykseen voidaan antaa vasta pääasian tarkastelun yhteydessä.

19 Ennen kuin alan käsitellä aineellisia kanneperusteita, haluan kuitenkin viitata vielä yhteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevaan näkökohtaan. Tarkoitan tällä ongelmavyyhteä, josta voidaan käyttää nimitystä "yleinen oikeussuojaintressi".

20 Kanne kohdistuu käytännössä siihen, että vastoin alkuperäistä ehdotusta Strasbourgissa ei pidetty viisipäiväistä täysistuntoa 7.-11.10.1996. Jos riidanalainen päätös osoittautuisi lainvastaiseksi, ei tätä istuntoa ole enää mahdollista pitää. Tämä seikka ei kuitenkaan voi estää kanteen tutkimista. Muodollisesti ottaen jäsenvaltioilla on etuoikeus nostaa kanne tarvitsematta osoittaa asiavaltuutta taikka oikeussuojaintressiä.(16) Toisaalta ei saa jättää ottamatta huomioon sitä, että kanteen oikeudellinen ulottuvuus on tietyn istunnon pitämisen arviointia paljon laajempi. Riita-asian ratkaisu edellyttää sen selvittämistä, kuinka itsenäisesti vastaaja voi organisoida työnsä. Riita-asian laaja merkitys, joka ei koske pelkästään vuoden 1996 työskentelysuunnitelmaa, tulee havainnolliseksi sillä, että kantaja on saattanut yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi toisenkin parlamenttia vastaan nostetun kanteen, jossa vaaditaan vuotta 1997 varten laaditun työskentelysuunnitelman kumoamista.(17)

21 Näin ollen on lähtökohtaisesti katsottava, että kanne on tutkittava kokonaisuudessaan.

II Perustelut

1. Toimivallan puuttuminen

22 Riidanalaisen päätöksen lainvastaisuuden osoittamiseksi kantaja vetoaa useaan kanneperusteeseen. Ensimmäinen ja tärkein kanneperuste on väite siitä, että vastaajalta puuttui toimivalta. Parlamentin päätös on kantajan mukaan ristiriidassa Edinburghin päätöksen kanssa, koska nykyisin Strasbourgissa pidetään enää yksitoista viisipäiväistä täysistuntoa, kun taas Edinburghin päätöksessä nimenomaisesti edellytetään kahtatoista täysistuntoa. Poiketessaan näin Edinburghin päätöksen sitovista edellytyksistä vastaaja on ylittänyt toimivaltansa. Edinburghin päätöksellä jäsenvaltiot täyttivät perustamissopimuksen mukaisen velvoitteensa vahvistaa toimielinten kotipaikat.(18) Tätä ei voida enää riitauttaa. Tämä ei ole mahdollista menettelyä koskevien säännöstenkään vuoksi. Jäsenvaltioiden hallitusten edustajien EY:n perustamissopimuksen 216 artiklan nojalla tekemät päätökset ovat toimia sui generis, joista kantajan mukaan ei voida nostaa EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan nojalla kumoamiskannetta eikä tehdä EY:n perustamissopimuksen 184 artiklan mukaista vaatimusta soveltamatta jättämisestä. Tämä näkemys on kantajan mukaan sopusoinnussa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa. Kantaja tosin myöntää, että yhteisöjen tuomioistuin voi tulkita Edinburghin päätöstä.

23 Vastaaja katsoo, että riidanalainen päätös tehtiin vastaajan toimivallan rajoissa. Riita-asiassa ei loppujen lopuksi ole kysymys parlamentin kotipaikan vahvistamisesta vaan parlamentin oikeudesta organisoida oma toimintansa. Riidanalaisen päätöksen ei sen vuoksi voida katsoa rikkovan Edinburghin päätöstä. Siltä osin kuin Edinburghin päätöksen sanamuotoon perustuva tulkinta on lähtökohta riidanalaisen päätöksen arvioinnille, vastaaja on sillä kannalla, että Edinburghin päätös on lainvastainen. Vastaaja ilmaisi tämän näkemyksensä välittömästi Edinburghin päätöksen jälkeen 16.12.1992 antamallaan päätöslauselmalla.(19)

24 Väitetyn lainvastaisuuden seurauksista vastaaja toteaa, että esillä olevan riita-asian liitännäiskysymyksenä on myös tutkittava Edinburghin päätöstä. Tämän arvioinnin lopputulos voisi olla, että kyseinen päätös on joka tapauksessa osittain pätemätön siltä osin kuin sillä lainvastaisesti rajoitetaan perustamissopimuksissa taattua vastaajan itsemääräämisoikeutta.(20) Vastaaja toteaa tosin, että Edinburghin päätöstä voidaan tulkita myös siten, että se on sopusoinnussa perustamissopimuksen kanssa.

25 Edinburghin päätös on ratkaiseva riidanalaisen päätöksen lainmukaisuuden arvioinnille riippumatta siitä, millä tavoin tämä loppujen lopuksi on ymmärrettävä. Koska asianosaisten näkökannat ulottuvat päätöksen kannekelvottomuudesta sen osittaiseen pätemättömyyteen, on ensin selvitettävä päätöksen oikeudellinen luonne ja sisältö.

26 Asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, että EY:n perustamissopimuksen 216 artiklassa tarkoitettu jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätös ei lähtökohtaisesti kuulu 173 artiklan mukaisiin kannekelpoisiin toimiin. Tämänsisältöisen ratkaisun yhteisöjen tuomioistuin antoi yhdistetyissä asioissa parlamentti vastaan neuvosto ja komissio 30.6.1993 antamassaan tuomiossa,(21) jossa todetaan seuraavaa:

"Tämän määräyksen sanamuoto osoittaa selvästi, että yhteisöjen tuomioistuin ei voi valvoa jäsenvaltioiden edustajien toimien lainmukaisuutta, kun nämä eivät toteuta toimenpidettä neuvoston jäseninä, vaan hallitustensa edustajina käyttäen näin yhdessä jäsenvaltioille kuuluvaa toimivaltaa."(22)

27 Yhtä selvä on perustamissopimuksen 184 artiklan sanamuoto, jossa mahdollistetaan asetusten tutkinta liitännäiskysymyksenä siten, että seurauksena voi olla sen vahvistaminen, ettei niitä voida soveltaa.

28 Mielestäni tämä ei kuitenkaan tarkoita, ettei jäsenvaltioiden hallitusten edustajien perustamissopimuksen nojalla tekemien toimien laillisuutta voida mitenkään valvoa. Euroopan yhteisö on oikeusyhteisö,(23) jossa yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on perustamissopimuksen 164 artiklan nojalla varmistaa, että perustamissopimusta tulkittaessa ja sovellettaessa noudatetaan lakia. EY:n perustamissopimuksen 216 artiklassa - joka koskee "yhteisön valtiosäännöstä määrääviä lainsäätäjiä" eli jäsenvaltioita - annetaan jäsenvaltioiden hallituksille selvästi määritelty tehtävä. Pidän oikeusvaltioperiaatteiden noudattamisen kannalta keskeisenä sitä, että näiden tehtävien rajoissa pysyminen ei lähtökohtaisesti ole tuomioistuinvalvonnan ulkopuolella.

29 Tältä osin en ole samaa mieltä asianosaisten kanssa siitä, että tuomioistuin ei voisi milloinkaan valvoa komission tai yhteisöjen tuomioistuimen jäsenten nimittämistä.(24) Ajateltakoonpa vaikka sitä, että komission jäseniä nimitettäessä ei nimitettäisi lainkaan jonkun jäsenvaltion kansalaista tai että nimitettäisiin kolmannen valtion kansalainen taikka että toimikauden pituudeksi vahvistettaisiin alle viisi vuotta. Vastaavanlaiset tilanteet ovat ajateltavissa myös nimitettäessä yhteisöjen tuomioistuimen jäseniä. Manipulointi olisi mahdollista, jos tällaiset perustamissopimuksen sanamuodon vastaiset päätökset olivat peruuttamattomia.(25)

30 Täysin kiistatonta on, että perustamissopimuksen 216 artiklassa tarkoitettu jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätös ei kuulu yhteisön toimielinten toimiin, jotka on määritelty esimerkiksi EY:n perustamissopimuksen 189 artiklassa. Myönnän myös, että ne ovat hierarkkisesti näiden toimien yläpuolella. Tämä otetaan asianmukaisesti huomioon siinä, ettei niitä koske perustamissopimuksen 173 ja 184 artiklan mukainen valvonta, jolloin niiden pysyvyys on huomattavasti varmempaa johdettuun yhteisön oikeuteen verrattuna. Niitä annettaessa on kuitenkin kunnioitettava perustamissopimuksessa asetettuja rajoja, jottei niitä uhkaisi lainvastaiseksi toteaminen. Kysymys voi mielestäni olla vain se, millaiset prosessioikeudelliset seuraukset tällaisen päätöksen potentiaalisesta lainvastaisuudesta saattaisivat seurata.

31 Perustamissopimuksen mukainen tulkinta on kuitenkin aina asetettava etusijalle ennen muita ratkaisuvaihtoehtoja. Tämä lähtökohta vaikuttaa minusta ongelmattomalta, ja myös kaikki asianosaiset pitävät sitä mahdollisena. Sen vuoksi on arvioitava, voidaanko Edinburghin päätöstä tulkita perustamissopimuksen mukaisesti. Lähinnä tässä on kysymys siitä, että Strasbourgissa pidettävien täysistuntojen määräksi vahvistettiin kaksitoista. Tämä numeraalinen tarkastelutapa ilmentää varsinaista ongelmaa kuitenkin vain rajoitetusti. Tarkastelu on aloitettava siitä periaatteellisesta päätöksestä, että parlamentin kotipaikaksi vahvistettiin Strasbourg. Siten on kysyttävä, missä määrin kotipaikkapäätös edellyttää sitä, että tällä paikkakunnalla pidetään tietty määrä täysistuntoja. Lopuksi on tässä yhteydessä myös arvioitava nimenomaisesti mainittua talousarviota käsittelevää istuntoa. Parlamentin kotipaikan, täysistuntojen ja talousarviota käsittelevän istunnon yhteydessä on päätteeksi vielä syvennyttävä siihen, mikä luonne "ylimääräisillä täysistunnoilla" on.

32 Edinburghin päätöksen oikeudellinen perusta on EY:n perustamissopimuksen 216 artikla, EHTY:n perustamissopimuksen 77 artikla ja Euratomin perustamissopimuksen 189 artikla.(26) Tämä toimivalta ei ole rajatonta. Sitä rajoitetaan EY:n perustamissopimuksen 142 artiklalla, EHTY:n perustamissopimuksen 25 artiklalla ja Euratomin perustamissopimuksen 112 artiklalla,(27) jotka koskevat parlamentin sisäistä organisointivaltaa; samoin tätä toimivaltaa rajoittaa EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan mukainen velvoite jäsenvaltioiden lojaalista yhteistyöstä.

33 Näiden määräysten välinen luontainen jännite oli jo tarkasteltavana aiemmissa oikeudenkäynneissä, jotka koskivat parlamentin kotipaikkaa(28) ja joissa annetuissa tuomioissa sitä selvitettiin. Vaikka nämä aiemmat tuomiot koskivat kulloinkin vain väliaikaista päätöstä toimielinten kotipaikoista, voidaan niissä esitettyjä periaatteellisia arvioita käyttää perustana nyt käsiteltävälle kysymykselle, koska myös kotipaikan väliaikainen vahvistaminen on perustunut perustamissopimuksen 216 artiklan mukaiseen toimivaltaan. Yhteisöjen tuomioistuin ei nähnyt päätösten väliaikaisuudessa mitään, mikä olisi rajoittanut päätösten sitovuutta.(29) Tämän oikeuskäytännön perusteella on katsottava, että jäsenvaltioiden hallitusten on päätöksenteossaan kunnioitettava parlamentin toimivaltaa järjestää sisäinen organisaationsa. "Niiden on huolehdittava siitä, että tällaiset päätökset eivät vaikeuta parlamentin moitteetonta toimintaa."(30)

34 Pelkästään muodollisesti tarkasteltuna tulevan työskentelysuunnitelman vahvistaminen kuuluu ilman muuta toimielimen sisäiseen organisointiin. Toisin on asian laita, kun otetaan huomioon myös Edinburghin päätös, jossa määrätään istuntojen lukumäärästä ja paikkakunnasta, jolla ne pidetään. Päätökseen sisältyvä periaatteellinen ratkaisu vahvistaa parlamentin kotipaikka Strasbourgiksi ei mielestäni ole laillisuudeltaan mitenkään kyseenalainen. Kotipaikkapäätös on luokiteltava tarkemmin vasta sen vuoksi, että siinä mainitaan useita työskentelypaikkakuntia. Jäsenvaltioiden edustajien 8.4.1965 tekemään päätökseen(31) perustuvan työn organisointia koskevan parlamentin käytännön kanssa sopusoinnussa jäsenvaltioiden hallitukset ovat määritelleet parlamentin kotipaikaksi sen paikkakunnan, jossa pidetään "kaksitoista kuukausittaista täysistuntoa, mukaan lukien talousarviota käsittelevä istunto".

35 Tässä vaiheessa on kysyttävä, oliko tällä muotoilulla tosiaan tarkoitus vahvistaa istuntojen määrä ja yhden istunnon sisältö vai onko ilmaisu ymmärrettävä niin, että parlamentin kotipaikka määräytyy sen perusteella, että täysistunnot pidetään säännöllisesti mainitulla paikkakunnalla.

36 Jotta tähän kysymykseen voidaan vastata asianmukaisesti, on tiedettävä, että vuosien kuluessa parlamentille on muotoutunut säännöksi noudattaa jaksoittaista työskentelytapaa tehtäviensä hoidossa. Vastaaja on tehnyt erittäin havainnollisesti ja tyhjentävästi selkoa työskentelytapansa kehityksestä sen nykyisin vallitsevaan muotoon. Näin ollen on lähdettävä siitä, että parlamentin istuntotyöskentely koostuu vaihdellen poliittisten ryhmien viikoista, lähtökohtaisesti viisipäiväisistä täysistunnoista,(32) valiokuntaviikoista ja sekamuotoisista istuntoviikoista.

37 Elokuussa ei perinteisesti ole pidetty istuntoja. Vaalivuosina ei myöskään kesäkuussa pidetä täysistuntoja. Se, että parlamentti kuitenkin on usein yltänyt yhteensä kahteentoista täysistuntoviikkoon vuodessa, johtuu siitä, että näinä vuosina on lokakuussa pidetty kaksi täysistuntoviikkoa.

38 Perehdyttäessä vuosittain pidettyjen täysistuntoviikkojen lukumäärään havaitaan noin kymmenen viime vuoden käytännön muodostuneen seuraavanlaiseksi:

Vaalivuosina 1984 ja 1989 pidettiin yksitoista täysistuntoviikkoa; vaalivuonna 1994 vain kymmenen. Vuosina 1985-1988, 1990 ja 1991 pidettiin kaksitoista täysistuntoviikkoa, joista kulloinkin kaksi lokakuussa. Vuosina 1992 ja 1993 pidettiin vain yksitoista täysistuntoviikkoa, koska molempien vuosien lokakuussa pidettiin vain yksi täysistuntoviikko, kuten myös vaalivuonna 1994. Vuotta 1995 varten vahvistetussa työskentelysuunnitelmassa täysistuntojen lukumääräksi vahvistettiin lopulta jälleen kaksitoista.

39 Tulkittaessa poliittiseen kompromissiin perustuvaa Edinburghin päätöstä on otettava lähtökohdaksi sopimuksen sanamuoto. Siinä käytetään ilmaisua "jossa pidetään kaksitoista kuukausittaista täysituntoa"(33) eikä ilmaisua "siellä pidettävien täysistuntojen lukumääräksi vahvistetaan kaksitoista". Ensin siteerattu ilmaisu viittaa siihen, että jäsenvaltioiden hallitusten edustajat nojautuivat parlamentissa muodostuneeseen vallitsevaan käytäntöön. Tämä näkemys saa vahvistuksensa seuranneesta sääntelystä. Se, että ylimääräiset täysistunnot ja valiokuntien kokoukset pidetään Brysselissä, vastaa muodostunutta käytäntöä, jonka yhteisöjen tuomioistuin on parlamentin kotipaikkaa koskevassa oikeuskäytännössään hyväksynyt.(34)

40 Ottaen huomioon edellä kuvailtu käytäntö on todettava, että vuoden kuluessa pidettävien täysistuntojen lukumäärää kaksitoista ei ole mitenkään ymmärrettävä ehdottomaksi. Jos muotoilu haluttaisiin kuitenkin ottaa sananmukaisesti, niin seuraavaksi ongelmaksi muodostuisi sana "kuukausittainen". On kysyttävä, ovatko jäsenvaltioiden hallitusten edustajat todellakin halunneet velvoittaa parlamentin siihen, että se pitää istunnot myös elokuussa ja vaalivuosina myös kesäkuussa. Tämä vaikuttaa mielestäni kuitenkin sangen epätodennäköiseltä.

41 Vaikka haluttaisiinkin hyväksyä kantajan suullisessa käsittelyssä esittämä kanta, jonka mukaan lukumäärä kaksitoista voidaan saavuttaa myös toisella lokakuisella täysistunnolla, niin on todettava, ettei tämä näkemys saa mitään tukea päätöksen sanamuodosta, jossa nimenomaisesti mainitaan "kuukausittaiset" täysistunnot. Myöskään säännöllisesti aina uudestaan ilmenevää vaalivuoden erityistilannetta ei ole mainittu päätöstekstissä. Näistä syistä ei kyseisen päätöksen muotoilua voi mielestäni ottaa sananmukaisesti, vaan sitä on tulkittava väljemmin ottamalla huomioon parlamentin työn organisoinnissa muodostunut käytäntö ja tästä johtuvat tarpeet. Lukumäärää kaksitoista ei siten voida pitää vähimmäismääräyksenä eikä enimmäisrajana.

42 Tästä näkökulmasta näyttäytyy myös nimenomainen maininta talousarviota käsittelevästä istunnosta erityisessä valossa. Kuten vastaajan asiamies suullisessa käsittelyssä uskottavasti totesi, talousarviota käsittelevän istunnon ajankohdan määräämisellä on toissijainen merkitys. Vaikka perinteisesti talousarviota on käsitelty lokakuun istunnossa, niin tämän käsittelyn kesto ja laajuus eivät mitenkään oikeuta määrittelemään täysistuntoviikkoa "talousarvioistunnoksi". Talousarvion käsittely parlamentissa on pikemminkin menettänyt merkitystään, kun otetaan huomioon Edinburghissa kokoontuneen neuvoston hyväksymät ja vuoteen 1999 asti ulottuvat yhteisön taloudelliset suuntaviivat. Tämä jälkeen on viisipäiväisestä täysistunnosta käytetty enää puoli päivää talousarvion käsittelyyn.

43 Jos tarkastellaan parlamentin viime vuosien asia-aloittain jaoteltuja työskentelytilastoja,(35) käy ilmeiseksi, että myöskään vuotta 1992 edeltäneenä aikana lokakuun istunnon osalta ei voida väittää, että talousarvion oikeudellisia kysymyksiä koskevia päätöksiä olisi tehty selvästi eniten.

44 Kaiketikin talousarviota koskevan istunnon nimenomaiselle maininnalle Edinburghin päätöksessä on tietty oikeutuksensa, joka perustuu asian toistuvuuteen ja sen sijoittumiseen kalenterivuonna;(36) siltikään se ei mitenkään vastaa istunnon tosiasiallista merkitystä. Luettaessa Edinburghin päätöstä oikealla tavalla se jättää sijaa joustavuudelle vahvistettaessa parlamentin työskentelyohjelmaa. Kotipaikkaa koskeva määräys konkretisoituu siten päätöksessä niin, että paikkakunnalla on pidettävä säännölliset täysistuntoviikot ilman että niiden lukumäärä, kalenteriajankohta tai sisältö olisi sitovasti vahvistettu.

45 Tämän suhteellisen vapauden raja kulkee siinä, missä asetetaan kyseenalaiseksi periaatteellinen kotipaikkaratkaisu, johon sisältyy kotipaikan määrittely paikkakunnaksi, jossa säännölliset täysistuntoviikot pidetään. Lienee lähdettävä siitä, että täysistuntojen painopiste on Strasbourgissa. Toimielimen työskentely on organisoitava siten, että Strasbourg on täysistuntotyöskentelyn keskipisteessä.

46 Siten on yhdyttävä kantajan näkemykseen, jonka mukaan Edinburghin päätöksellä vastaajalle on annettu tietyt sitovat ohjeet siitä, miten sen on organisoitava työskentelynsä. Näitä puitteita voidaan pitää myös vähimmäistasona, joka on siinä mielessä perusteltu, että jos toimielimellä on useita työskentelypaikkakuntia, on tarpeen määritellä erityisesti paikkakunta, joka on toimielimen kotipaikka.

47 Kantaja on lisäksi sillä kannalla, että periaatteellinen kotipaikkaratkaisu on asetettu kyseenalaiseksi vahvistettaessa vuotta 1996 koskeva vastaajan työskentelysuunnitelma, koska sen lisäksi, että täysistuntojen määrä vähennettiin kahdestatoista yhteentoista, Brysselissä pidettävien ylimääräisten täysistuntojen lukumäärää vastaavasti nostettiin.

48 Tarkasteltaessa aiempaa käytäntöä Brysselissä pidettävien ylimääräisten täysistuntojen vahvistamisesta käy selväksi, että tähän asti vuosittain pidettävien ylimääräisten täysistuntojen määrä ylittyi, kun vahvistettiin yhteensä kahdeksan kertaa kaksi puolikasta istuntopäivää. Toisaalta on katsottava, että istuntojen ehdoton kesto, joka on laskettu puolikkaina päivinä, vastaa vuonna 1995 pidettyjä ylimääräisiä täysistuntoja,(37) ja se on suhteellisen vähäinen verrattuna Strasbourgissa pidettäviin täysistuntoviikkoihin.(38)

49 Jotta voidaan arvioida ylimääräisten täysistuntojen vahvistamisen lainmukaisuutta, on myös tässä yhteydessä aloitettava tarkastelu Edinburghin päätöksen sanamuodosta. Siinä todetaan yksikantaan, että "ylimääräiset täysistunnot pidetään Brysselissä". Tämä muotoilu ei mahdollista johtopäätöstä ylimääräisten täysistuntojen lukumäärän rajoittamisesta.

50 On korostettava, että puhtaasti terminologisesti ottaen kyseessä ei ole perustamissopimuksen 139 artiklan 2 kohdan ilmaisu "ylimääräinen istunto". Perustamissopimuksen tässä määräyksessä tarkoitettuun ylimääräiseen istuntoon parlamentti voi kokoontua jäsentensä enemmistön pyynnöstä taikka neuvoston tai komission pyynnöstä. Kuten vastaajan asiamies suullisessa käsittelyssä vahvisti, ei tällaisia istuntoja käytännöllisesti katsoen koskaan järjestetä.

51 Edinburghin päätöksen sanamuodosta ei voida myöskään johtaa viitettä siihen, mitä yhdistetyissä asioissa 358/85 ja 51/86, Ranska vastaan parlamentti, 22.9.1998 annetussa tuomiossa vielä edellytettiin, eli että ylimääräisten täysistuntojen on oltava poikkeuksellisia(39) tai että niitä on pidettävä erityisistuntoina.(40)

52 Mielestäni ilmaisu "ylimääräinen täysistunto" edellyttää sen vuoksi, että kyse on täysistunnoista, joita pidetään muulloin kuin säännöllisinä täysistuntoviikkoina. Tämä näkemys saa tukea käytännöstä, joka perustui jo aiemmin voimassa olleeseen yhteisöjen tiettyjen toimielinten ja yksiköiden väliaikaisesta sijainnista tehtyyn päätökseen.(41) Edellä todettiin jo, että tehdessään Edinburghin päätöstä jäsenvaltioiden hallitusten edustajat antoivat muodostuneen käytännön ohjata itseään.

53 Myös aineelliset perustelut, jotka liittyvät parlamentin moitteettomaan toimintaan, tukevat sitä, että ylimääräiset täysistunnot ymmärretään täysistunnoiksi, jotka pidetään muulloin kuin säännöllisesti pidettävinä täysistuntoviikkoina. Edinburghin päätöksestä johtuva parlamentin kolmen työskentelypaikkakunnan säilyttäminen ja Brysselin nimenomainen vahvistaminen valiokuntien kokoontumisen paikkakunnaksi tekee helposti ymmärrettäväksi, jollei suorastaan ainoaksi käytännössä toimivaksi ratkaisuksi, sen, että lyhyet täysistunnot pidetään Brysselissä eli paikkakunnalla, jossa valiokunnat kokoontuvat ja jonne poliittiset ryhmät ovat asettautuneet.(42)

54 Katsaus riidanalaiseen vuotta 1996 varten laadittuun istuntokalenteriin osoittaa, että kaikki kahdeksan lyhyttä Brysselissä pidettävää täysistuntoa on sijoitettu viikoille, jotka aikaisemmin on määrätty valiokuntien ja poliittisten ryhmien kokoontumiselle.

55 Kaikesta tästä voidaan mielestäni tehdä se johtopäätös, että Edinburghin päätöksen sanamuodosta ja tarkoituksesta ei voida päätellä, että Brysselissä pidettävien "ylimääräisten täysistuntojen" lukumäärä olisi rajoitettu. Ainoana arviointiperusteena voi olla yksin se, että noudatetaan periaatetta, jonka mukaan säännölliset täysistuntoviikot on pidettävä Strasbourgissa. Näin ollen on katsottava, että toisaalta Edinburghin päätös on sopusoinnussa perustamissopimuksen kanssa ja että toisaalta riidanalainen päätös on sopusoinnussa Edinburghin päätöksen kanssa.

2. Olennaisten menettelymääräysten rikkominen

a) Parlamentin puhemiehen Euroopan parlamentin työjärjestyksen 125 artiklaan perustuvat velvoitteet

56 Kantaja esittää, että parlamentin puhemiehen olisi pitänyt havaita tarkistus nro 9 lainvastaiseksi ja estää sen käsiteltäväksi ottaminen Euroopan parlamentin työjärjestyksen(43) 125 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Työjärjestyksen 125 artiklan 1 kohdassa ei kantajan mukaan ole tyhjentävästi lueteltu tarkistusten käsittelemättä jättämistä koskevia perusteita. Perustamissopimuksen määräyksen rikkominen olisi joka tapauksessa käsittelemättä jättämistä koskeva aineellinen peruste.

57 Vastaaja on puolestaan sillä kannalla, että parlamentin puhemies voi estää työjärjestyksen 125 artiklan 3 kohdan nojalla vain sellaiset tarkistukset, jotka on selvästi jätettävä käsittelemättä. Koska vastaaja muutenkin pitää riidanalaista päätöstä lainmukaisena, tarkistus nro 9 ei sen mukaan missään tapauksessa ollut sellainen, että se olisi selvästi pitänyt jättää käsittelemättä, eikä parlamentin puhemies olisi saanut estää sen käsittelyä.

58 Siltä osin kuin edellä esitetyillä perusteilla voidaan katsoa, että riidanalainen päätös on sisällöltään lainmukainen, ovat seuraavat pohdinnat täysin hypoteettisia.

59 Riidanalainen tarkistus nro 9 kuuluu seuraavasti: "October, week 41. Delete part-session from 7th to 11th." Käytännössä tämän tarkistuksen hyväksyminen johti sensisältöiseen päätökseen, josta kantaja sittemmin nosti kanteensa. Väite siitä, että vain 11 täysistuntoviikon ajoittaminen vuoden 1996 istuntokalenteriin olisi lainvastaista, johtaa kysymykseen siitä, olisiko parlamentin puhemiehen pitänyt kieltäytyä ottamasta tarkistusta käsiteltäväksi.

60 Työjärjestyksen 125 artiklan 3 kohdassa todetaan seuraavaa: "Puhemies päättää tarkistusten hyväksymisestä käsiteltäväksi." Perusteet, joiden vuoksi tarkistusta ei voida ottaa käsiteltäväksi, luetellaan 1 kohdassa seuraavasti:

"Tarkistusta ei hyväksytä käsiteltäväksi, jos

a) se ei suoranaisesti liity ehdotukseen, jota se pyrkii muuttamaan;

b) sen tarkoituksena on poistaa tai korvata teksti kokonaisuudessaan;

c) sen tarkoituksena on poistaa osa tekstistä, jolloin sen tarkoitus voidaan saavuttaa toimittamalla kohta kohdalta äänestys 116 artiklan mukaisesti; - -

d) sen tarkoituksena on muuttaa useampaa kuin yhtä tekstin yksittäistä artiklaa tai kohtaa. Tämä säännös ei koske kompromissitarkistuksia;

e) on todettu, että vähintään yhden virallisen kielen sanamuodossa ei vaadita tarkistusta tekstiin, jota tarkistus pyrkii muuttamaan. - - "

61 Tämän artiklan 2 kohdassa todetaan, että tarkistus raukeaa, "jos se on ristiriidassa tekstistä saman äänestyksen aikana tehtyjen aikaisempien päätösten kanssa".

62 Työjärjestyksen 162 artiklan mukaisesti 125 artiklasta annetussa tulkinnassa todetaan: "Puhemiehen 3 kohdan mukainen tarkistusten käsiteltäväksi hyväksymistä koskeva päätös ei perustu ainoastaan tämän artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksiin vaan työjärjestyksen säännöksiin yleensä."(44)

63 Tarkasteltaessa perusteita, joilla asia voidaan jättää käsittelemättä, huomataan, että kyse on pitkälti pelkästään muodollisista arviointiperusteista. Myöskään 125 artiklaa koskevien tulkintojen perusteella ei voida päätellä, että parlamentin puhemies harjoittaisi yleistä laillisuusvalvontaa. Puhemiehen 125 artiklan 3 kohdan mukaisten arviointivaltuuksien tarkoituksen ja päämäärän osalta katson, ettei niiden nojalla voida harjoittaa laajaa laillisuusvalvontaa.

64 Työjärjestyksen 19 artiklassa määriteltyjen parlamentin puhemiehen tehtävien tarkastelu osoittaa, että hänelle on annettu ensisijaisesti järjestys- ja organisointitehtäviä. 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa todetaan esimerkiksi seuraavaa:

"1. Puhemies ohjaa kaikkia parlamentin ja sen toimielinten toimintoja tässä työjärjestyksessä säädetyin ehdoin. Hänellä on kaikki toimivalta parlamenttikäsittelyn johtamiseksi ja sen asianmukaisen toimittamisen varmistamiseksi.

2. Puhemies avaa, keskeyttää ja päättää istunnot. Hän valvoo työjärjestyksen noudattamista, ylläpitää järjestystä, myöntää puheenvuorot, julistaa keskustelut päättyneiksi, vie asiat äänestykseen ja julistaa äänestystulokset. Hän lähettää valiokuntiin niiden toimialaan kuuluvat asiat."

65 Tämän artiklan 3 kohdasta voidaan mielestäni jopa päätellä, ettei puhemiehellä ole aineellista tutkintavaltaa. Tässä kohdassa todetaan seuraavaa:

"3. Puhemies saa käyttää keskustelussa puheenvuoron vain tehdäkseen yhteenvedon tai palauttaakseen keskustelun asiaan. Jos puhemies haluaa osallistua keskusteluun, hän poistuu puhemiehen paikalta, eikä hän saa palata sinne ennen asiaa koskevan keskustelun päättymistä."

66 Työjärjestyksen 19 artiklan 4 kohdan mukaan puhemiehelle kuuluu edustustehtäviä, joilla ei esillä olevan asian kannalta ole merkitystä.

67 Työjärjestyksen 125 artiklan 1 kohdassa määritellään selvästi ne perusteet, joilla tarkistuksen käsiteltäväksi ottamisen edellytyksiä voidaan tutkia. Edes yleinen viittaus työjärjestyksen säännöksiin ei anna aihetta tehdä johtopäätöstä siitä, että parlamentin puhemiehen toimivaltaan kuuluisi harjoittaa yleistä laillisuusvalvontaa. Työjärjestys on kokoelma tietyn toimielimen eli parlamentin organisointiin liittyviä säännöksiä, joita ei ole tarkoitettu tai jotka eivät sovellu lähtökohdaksi tutkittaessa toimielimen toimien laillisuutta aineelliselta kannalta. Mielestäni tällainen tutkintavalta olisi vain vaikeasti sovitettavissa yhteen parlamentin suvereenisuuden kanssa.

68 Toisenlainen arvio olisi mahdollinen vain silloin, jos kyse olisi selvästi lainvastaisesta toimesta. Tuolloin olisi kysyttävä, onko toimielimen puhemiehen suljettava silmänsä toimen aineelliselta lainvastaisuudelta ja rajoituttava muodolliseen arviointiin. Koska tällaisesta selvästä lainvastaisuudesta ei nyt käsiteltävän tarkistuksen osalta voi olla kyse, ei tätä kysymystä ole tarpeen esillä olevassa asiassa selvittää. On pidettävä kiinni siitä, että parlamentin puhemiehelle kuuluu muodollinen oikeus tutkia työjärjestyksen säännösten noudattamista. Koska ei ole osoitettu eikä ole oletettavissa, että työjärjestyksen säännöksiä on rikottu, on lähdettävä siitä, ettei parlamentin puhemiehellä ollut mitään syytä estää työjärjestyksen 125 artiklan 3 kohdan nojalla riidanalaisen tarkistuksen nro 9 käsittelemistä.

b) Perustelujen puuttuminen

69 Kolmantena ja viimeisenä kanneperusteena kantaja vetoaa olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen perustelujen puuttumisen vuoksi. On riidatonta, että vuoden 1996 istuntokalenterin vahvistamista koskevasta päätöksestä puuttuvat perustelut.

70 Vastaaja on kuitenkin sitä mieltä, ettei päätöstä tarvinnut perustella. Kyse on ensinnäkin toimielimen sisäiseen organisaatioon kuuluvasta toimesta, jolla voidaan vain poikkeuksellisissa olosuhteissa loukata kolmansien osapuolten oikeuksia. Toiseksi toimielimen työskentelysuunnitelma on sellaisenaan yksiselitteinen. Istuntokalenteria koskevan päätöksen perustelut ovat vastaajan mukaan siinä määrin ilmeisiä, että kirjallinen perustelu olisi turha.

71 EY:n perustamissopimuksen 190 artiklassa määrätään nimenomaisesti perusteluvelvoitteesta, joka koskee asetuksia, direktiivejä ja päätöksiä. Nämä ovat yhteisön lainsäätäjän perinteisiä lainsäätämistoimia. Niille on ominaista, että ne on tarkoitettu sitoviksi. Parlamentin riidanalaista päätöstä ei voida muodollisesti ottaen luokitella perustamissopimuksen 190 artiklassa mainittuihin ryhmiin, eikä se ole itsessään tarkoitettu synnyttämään vaikutuksia, jotka kohdistuisivat kolmanteen osapuoleen. Mielestäni on yhdyttävä vastaajan kantaan, jonka mukaan kulloisenkin istuntokalenterin vahvistaminen tulevaksi kalenterivuodeksi on jo itsessään yksiselitteinen toimi, joten riidanalaista päätöstä ei ollut tarpeen perustella.

72 Näin ollen kaikki kantajan kanneperusteet on hylättävä, joten kannetta ei voida hyväksyä.

Oikeudenkäyntikulut

73 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Työjärjestyksen 69 artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltio, joka on asiassa väliintulijana, vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

C Ratkaisuehdotus

74 Edellä esitetyn perusteella ehdotan seuraavaa ratkaisua:

1) Kanne hylätään.

2) Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

3) Väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) - Asia 230/81, Luxemburg v. parlamentti, tuomio 10.2.1983 (Kok. 1983, s. 255); asia 108/83, Luxemburg v. parlamentti, tuomio 10.4.1984 (Kok. 1984, s. 1945); yhdistetyt asiat 358/85 ja 51/86, Ranska v. parlamentti, tuomio 22.9.1988 (Kok. 1988, s. 4821) ja yhdistetyt asiat C-213/88 ja C-39/89, Luxemburg v. parlamentti, tuomio 28.11.1991 (Kok. 1991, s. I-5643).

(2) - 20.9.1995 tehty päätös (EYVL C 269, 16.10.1995, s. 55).

(3) - Puhemiehistön 14.9.1995 tekemä ehdotus (EYVL C 269, 16.10.1995, s. 19).

(4) - EYVL C 341, 23.12.1992, s. 1.

(5) - Kursivointi tässä.

(6) - Ks. Edinburghin päätöksen 1 artiklan a kohdan ensimmäinen lause, jossa todetaan, että "Euroopan parlamentin kotipaikka on Strasbourg".

(7) - Ks. asia 294/83, Les Verts v. parlamentti, tuomio 23.4.1986 (Kok. 1986, s. 1339, 19 kohta).

(8) - Ks. edellä alaviitteessä 7 mainittu asia Les Verts v. parlamentti, tuomion 25 kohta; edellä alaviitteessä 1 mainitut yhdistetyt asiat Ranska v. parlamentti, tuomion 13 kohta ja edellä alaviitteessä 1 mainitut yhdistetyt asiat Luxemburg v. parlamentti, tuomio 28.11.1991, 16 kohta.

(9) - Ks. edellä alaviite 8.

(10) - Ks. edellä alaviitteessä 1 mainittu asia Luxemburg v. parlamentti, tuomio 10.2.1983, 30 kohta; edellä alaviitteessä 1 mainitut yhdistetyt asiat Ranska v. parlamentti, tuomion 15 kohta ja edellä alaviitteessä 1 mainitut yhdistetyt asiat Luxemburg v. parlamentti, tuomio 28.11.1991, 16 ja 24 kohta.

(11) - Asia C-314/91, Weber v. parlamentti, tuomio 23.3.1993 (Kok. 1993, s. I-1093).

(12) - Edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Weber v. parlamentti, tuomion 8 kohta.

(13) - Edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Weber v. parlamentti, tuomion 9 kohta.

(14) - Edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Weber v. parlamentti, tuomion 10 kohta; kursivointi tässä.

(15) - Ks. EY:n perustamissopimuksen 216 artikla, EHTY:n perustamissopimuksen 77 artikla ja Euratomin perustamissopimuksen 189 artikla.

(16) - Ks. tämänsuuntaisesti myös edellä alaviitteessä 1 mainittu asia Luxemburg v. parlamentti, tuomio 10.2.1983, 24 kohta.

(17) - Ks. asia C-267/96 (EYVL 1996, C 269, 14.9.1996, s. 21).

(18) - Ks. EY:n perustamissopimuksen 216 artikla, EHTY:n perustamissopimuksen 77 artikla ja Euratomin perustamissopimuksen 189 artikla. Yksinkertaisuuden vuoksi viittaan jatkossa pääasiallisesti vain EY:n perustamissopimuksen määräyksiin.

(19) - Ks. EYVL C 21, 25.1.1992, s. 105; ks. myös 20.4.1993 pidetyn istunnon pöytäkirja (EYVL C 150, 31.5.1993, s. 26-).

(20) - Ks. EY:n perustamissopimuksen 142 artikla, EHTY:n perustamissopimuksen 25 artikla ja Euratomin perustamissopimuksen 112 artikla. Yksinkertaisuuden vuoksi viittaan jatkossa pääasiallisesti vain EY:n perustamissopimuksen määräyksiin.

(21) - Yhdistetyt asiat C-181/91 ja C-248/91, parlamentti v. neuvosto ja komissio, tuomio 30.6.1993 (Kok. 1993, s. I-3685).

(22) - Edellä alaviitteessä 21 mainittu asia parlamentti v. neuvosto ja komissio, tuomion 12 kohta; kursivointi tässä.

(23) - Ks. edellä alaviitteessä 8 mainittu asia Les Verts v. parlamentti, tuomion 23 kohta.

(24) - Ks. EY:n perustamissopimuksen 157, 158 ja 167 artikla.

(25) - Myönnän, että komission jäsenten nimittämisessä EY:n perustamissopimuksen 158 artiklassa tarkoitettu parlamentin myötävaikutus on tietty korjauskeino. Tämä lisättiin kuitenkin vasta Maastrichtin sopimuksella, eikä se poista ongelmaa täysin.

(26) - Yksinkertaisuuden vuoksi viittaan jatkossa ainoastaan EY:n perustamissopimuksen 216 artiklaan.

(27) - Yksinkertaisuuden vuoksi viittaan jatkossa ainoastaan EY:n perustamissopimuksen 142 artiklaan.

(28) - Ks. edellä alaviite 1.

(29) - Edellä alaviitteessä 1 mainitussa asiassa Luxemburg v. parlamentti 10.2.1983 annetun tuomion 38 kohdassa todetaan esimerkiksi seuraavaa: "Edellä mainitun lojaalin ja vastavuoroisen yhteistyövelvoitteen vuoksi parlamentin pitää päätöksissään puolestaan kunnioittaa jäsenvaltioiden hallitusten toimivaltaa vahvistaa toimielinten kotipaikat samoin kuin tällä välin tehtyjä väliaikaisia päätöksiä" (kursivointi tässä). Ks. tämänsuuntaisesti myös edellä alaviitteessä 1 mainitut yhdistetyt asiat Luxemburg v. parlamentti, tuomio 28.11.1991, 52 kohta.

(30) - Ks. edellä alaviitteessä 1 mainittu asia Luxemburg v. parlamentti, tuomio 10.2.1983, 37 kohta; ks. myös edellä alaviitteessä 1 mainitut yhdistetyt asiat Ranska v. parlamentti, tuomion 35 kohta.

(31) - Tiettyjen toimielinten ja yksiköiden väliaikaista sijaintia koskeva jäsenvaltioiden hallitusten edustajien tekemä päätös (EYVL 152, 13.7.1967, s. 18).

(32) - Jäljempänä yksinkertaisuuden vuoksi vain "täysistuntoviikko".

(33) - Kursivointi tässä.

(34) - Edellä alaviitteessä 1 mainittu asia Luxemburg v. parlamentti, tuomio 10.2.1983 ja edellä alaviitteessä 1 mainitut yhdistetyt asiat Ranska v. parlamentti.

(35) - Ks. XXV yleiskertomus Euroopan yhteisöjen toiminnasta vuodelta 1991, s. 425; XXVI yleiskertomus Euroopan yhteisöjen toiminnasta vuodelta 1992, s. 406; XXVII yleiskertomus Euroopan yhteisöjen toiminnasta vuodelta 1993, s. 395; yleiskertomus Euroopan unionin toiminnasta vuodelta 1994, s. 453; yleiskertomus Euroopan unionin toiminnasta vuodelta 1995, s. 461.

(36) - Talousarvion ensimmäinen ja toinen käsittely ajoittuu säännöllisesti kalenterivuoden viimeiseen neljännekseen.

(37) - Neljä kertaa neljä puolikasta päivää eli kuusitoista puolikasta päivää vuodessa.

(38) - Kymmenen puolikasta päivää viikossa; vuoden 1995 osalta tämä tarkoitti 12:ta kertaa 10:tä puolikasta päivää eli yhteensä 120:tä puolikasta päivää vuodessa, ja nyt esillä olevan vuoden 1996 istuntokalenterin osalta 11:tä kertaa 10:tä puolikasta päivää eli yhteensä 110:tä puolikasta päivää vuodessa.

(39) - Edellä alaviitteessä 1 mainitut yhdistetyt asiat Ranska v. parlamentti, tuomion 36 ja 40 kohta.

(40) - Edellä alaviitteessä 1 mainitut yhdistetyt asiat Ranska v. parlamentti, tuomion 40 ja 41 kohta.

(41) - Mainittu edellä alaviitteessä 31.

(42) - Vrt. vastaajan asiamiehen suullisessa käsittelyssä esittämä väite siitä, että poliittisten ryhmien kotipaikka on Bryssel.

(43) - EYVL 1995, L 293, 7.12.1995, s. 1 (jäljempänä työjärjestys).

(44) - Kursivointi tässä.