Niinpä on todettava, että vaikka julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 92/50 4 artiklan 2 kohdassa ja julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta direktiivin 2004/18 14 artiklassa annetaan jäsenvaltioille harkintavaltaa niiden toimenpiteiden osalta, jotka jäsenvaltiot katsovat tarpeellisiksi keskeisten turvallisuusetujensa suojelemiseksi, näitä artikloja ei kuitenkaan voida tulkita siten, että niissä annettaisiin jäsenvaltioille valta poiketa EUT-sopimuksen määräyksistä jo pelkästään viittaamalla kyseisiin etuihin. Jäsenvaltion, joka vetoaa edukseen näihin poikkeuksiin, on nimittäin osoitettava tarve turvautua niihin keskeisten turvallisuusetujensa suojelemiseksi. Tätä vaatimusta sovelletaan myös silloin, kun tämä jäsenvaltio vetoaa lisäksi SEUT 346 artiklan 1 kohdan a alakohtaan. Näin ollen jäsenvaltion, joka vetoaa edukseen näihin poikkeuksiin, on osoitettava, että tällaisten etujen suojaamisen tarpeeseen ei olisi voitu vastata kilpailuttamisen yhteydessä, sellaisena kuin siitä säädetään direktiiveissä 92/50 ja 2004/18.

Jäsenvaltio, joka yhtäältä valitsee yksityisoikeudellisen yhtiön suoraan passien, oleskelulupien, henkilökorttien, ajokorttien ja rekisteröintitodistusten valmistamista koskevia hankintapalveluja koskevien sopimusten sopimuspuoleksi ilman Euroopan unionin laajuista tarjouspyyntöä ja joka toisaalta pitää voimassa kansallisia säännöksiä, joissa hankintaviranomaiset velvoitetaan suoraan valitsemaan tämä yhtiö näitä palveluhankintoja koskevien sopimusten sopimuspuoleksi, ei noudata julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 92/50 4 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan, luettuna yhdessä tämän direktiivin 11–37 kohdan kanssa, eikä julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 2004/18 14 ja 20 artiklan, luettuna yhdessä tämän direktiivin 23–55 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan.

Mainituissa direktiiveissä säädettyjen hankintamenettelyjen noudattamatta jättäminen on nimittäin suhteetonta virallisten asiakirjojen valmistusta koskevien arkaluonteisten tietojen ilmaisemisen estämistä koskevaan, kyseessä olevan jäsenvaltion tavoittelemaan päämäärään nähden. Tästä on todettava, että ei voida perustellusti vedota SEUT 346 artiklan 1 kohdan alakohtaan, direktiivin 92/50 4 artiklan 2 kohtaan eikä direktiivin 2004/18 14 artiklaan sen oikeuttamiseksi, että näissä kahdessa direktiivissä säädettyjä hankintamenettelyjä ei ole noudatettu. Ensinnäkin on niin, että mikäli katsotaan, että kyseessä olevien hankintasopimusten toteuttamisen keskittämistä voidaan pitää keinona suojata kansallista turvallisuutta koskevia keskeisiä etuja, direktiivin 92/50 8 artiklassa, luettuna yhdessä direktiivin 11–37 artiklan kanssa, ja direktiivin 2004/18 20 artiklassa, luettuna yhdessä tämän direktiivin 23–55 artiklan kanssa, säädettyjen hankintamenettelyjen noudattaminen ei ole esteenä sille, että kyseessä olevien hankintasopimusten toteuttaminen annetaan tehtäväksi yhdelle ainoalle toimijalle. Toiseksi kansallisten viranomaisten tarpeesta voida varmistaa niille kansallisessa lainsäädännössä annettujen valtuuksien puitteissa tehokas hallinnollinen valvonta sellaisen yksittäisen sopimuspuoleksi valitun osalta, jonka tuotanto- ja säilytystilat sijaitsevat tämän jäsenvaltion alueella, on todettava, että vaikka toimijan, jonka tehtäväksi kyseisen painamista koskevan hankintasopimuksen toteuttaminen on annettu, on kyllä täytettävä turvallisuutta koskevat edellytykset suojattavien tietojen luottamuksellisuuden säilyttämiseksi, on vielä osoitettava, että ainoastaan hallinnollisella valvonnalla, jota kansalliset viranomaiset voivat tämän säännöksen nojalla suorittaa, voidaan taata tämä luottamuksellisuus ja että tämän vuoksi direktiivien 92/50 ja 2004/18 mukaisia hankintamenettelyä koskevia säännöksiä ei voida soveltaa.

Lopuksi on todettava sopimuspuoleksi valitun luotettavuuden varmistamisen tarpeesta, että vaikka jäsenvaltioiden on voitava taata, että julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekemiseksi vain luotettavat yritykset voidaan valita näiden sopimusten sopimuspuoliksi sellaisen järjestelmän puitteissa, joka takaa kyseessä olevien asiakirjojen painamista koskevien erityisten luottamuksellisuutta ja turvallisuutta koskevien sääntöjen noudattamisen, on vielä osoitettava, että ilmaistujen tietojen luottamuksellisuutta ei voitaisi riittävällä tavalla taata, jos näiden asiakirjojen painaminen annettaisiin tarjouspyyntömenettelyn päätteeksi muun yrityksen kuin sopimuspuoleksi valitun tehtäväksi. Tästä on todettava, että tarve asettaa salassapitovelvollisuus ei sellaisenaan estä turvautumasta kilpailuttamiseen hankintasopimuksen sopimuspuolen valitsemiseksi. Lisäksi tietojen luottamuksellisuus voidaan turvata vaitiolovelvollisuudella, ilman että on tarpeen toimia vastoin hankintamenettelyjä.

(ks. 82, 84, 88–90, 94–96 ja 111 kohta)