ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 51/15

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 18.12.2007 — Cementbouw Handel & Industrie BV v. Euroopan yhteisöjen komissio

(Asia C-202/06 P) (1)

(Muutoksenhaku - Kilpailu - Asetus (ETY) N:o 4064/89 - Komission toimivalta - Yhteisönlaajuisesta yrityskeskittymästä ilmoittaminen - Asianosaisten ehdottamat sitoumukset - Vaikutus komission toimivaltaan - Hyväksymisen ehdoksi asetettu tiettyjen sitoumusten noudattaminen - Suhteellisuusperiaate)

(2008/C 51/24)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Cementbouw Handel & Industrie BV (edustajat: advocaat W. Knibbeler, advocaat O. Brouwer ja advocaat P. Kreijger)

Valittajan vastapuoli: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: E. Gippini Fournier, A. Nijenhuis ja A. Whelan)

Oikeudenkäynnin kohde

Valitus Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (neljäs laajennettu jaosto) asiassa T-282/02, Cementbouw Handel & Industrie BV vastaan Euroopan yhteisöjen komissio, 23.2.2006 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kumoamisvaatimuksen komission 26.6.2002 tekemästä päätöksestä K(2002)2315 lopullinen (asia COMP/M.2650 — Haniel/Cementbouw/JV (CVK)), joka koski neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 soveltamismenettelyä ja jolla yrityskeskittymä, jossa Franz Haniel & Cie GmbH ja Cementbouw Handel & Industrie BV pyrkivät hankkimaan yhteisen määräysvallan CVK-nimisestä osuustoiminnallisesta yhtiöstä, julistettiin yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi sillä edellytyksellä, että noudatettiin tiettyjä sitoumuksia Alankomaiden kantavien seinänrakennusmateriaalien markkinoilla syntyneen määräävän markkina-aseman korjaamiseksi — Asetuksen (ETY) N:o 4064/89 1, 2, ja 3 artiklan 1 kohdan sekä asetuksen (EY) N:o 1310/97 8 artiklan 2 kohdan virheellinen tulkinta — Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen

Tuomiolauselma

1) Valitus hylätään.

2) Cementbouw Handel & Industrie BV velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) EUVL C 178, 29.7.2006.
1)

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003, sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2116/2004, 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että yhtenä päätöksenä tehty, lapsen välitöntä huostaanottoa ja sijoittamista kodin ulkopuolelle sijaisperheeseen koskeva ratkaisu kuuluu kyseiseen säännökseen sisältyvän siviilioikeudellisen asian käsitteen soveltamisalaan, kun tällainen päätös on tehty julkisoikeudellisen lastensuojelun yhteydessä.
1)

Tanskan kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna 8.7.1996 annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan mukaisia velvoitteitaan 31.5.2000 saakka eikä kyseisestä päivämäärästä alkaen yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta 22.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltäytynyt laskemasta ja maksamasta Euroopan yhteisöjen komissiolle sellaista omien varojen määrää, joka on jätetty kantamatta ajanjaksolla 1.1.1998–31.12.2000 ja joka liittyy puolustusmateriaalin tullittomaan maahantuontiin, ja koska se on kieltäytynyt suorittamasta viivästyskorkoja sen vuoksi, ettei se ole maksanut kyseisiä omia varoja Euroopan yhteisöjen komissiolle.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 51/11

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 11.12.2007 (Court of Appealin (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — International Transport Workers' Federation ja Suomen Merimies-Unioni v. Viking Line ABP ja Oü Viking Line Eesti

(Asia C-438/05) (1)

(Meriliikenne - Sijoittautumisoikeus - Perusoikeudet - Yhteisön sosiaalipolitiikan tavoitteet - Ammattiliiton työtaistelutoimi yksityistä yritystä vastaan - Työehtosopimus, jolla yritys voidaan saada luopumaan aluksen siirtämisestä toisen jäsenvaltion lipun alle)

(2008/C 51/17)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: International Transport Workers' Federation ja Suomen Merimies-Unioni

Vastaajat: Viking Line ABP ja Oü Viking Line Eesti

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Court of Appeal (Civil Division) — EY 43 artiklan ja palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen 22.12.1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4055/86 (EYVL L 378, s. 1) tulkinta — Ammattiliiton työtaistelutoimi yksityistä yritystä vastaan, jotta kyseinen yritys tekisi sellaisen työehtosopimuksen, jonka vuoksi kyseisen yrityksen aluksia on hyödytöntä siirtää toisen jäsenvaltion lipun alle — EY 43 artiklan ja/tai asetuksen N:o 4055/86 sovellettavuus EY:n perustamissopimuksen XI osaston ja asiassa C-67/96, Albany, annetun tuomion perusteella — Yrityksen mahdollisuus vedota EY 43 artiklan määräyksiin ja/tai asetukseen N:o 4055/86 toista yritystä vastaan ammattiliitto mukaan lukien tämän työtaistelutoimen vuoksi.

Tuomiolauselma

1) EY 43 artiklaa on tulkittava siten, että sen soveltamisalaan voi periaatteessa kuulua työtaistelutoimi, johon ammattiliitto tai ammattiliittojen yhteenliittymä on ryhtynyt yksityistä yritystä vastaan, jotta tämä tekisi työehtosopimuksen, joka sisällöltään on omiaan saamaan tämän yrityksen luopumaan sijoittautumisvapauden käyttämisestä.

2) EY 43 artiklassa myönnetään yksityiselle yritykselle oikeuksia, joihin voidaan vedota ammattiliittoa tai ammattiliittojen yhteenliittymää vastaan.

3) EY 43 artiklaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset työtaistelutoimet, joilla pyritään siihen, että yksityinen yritys, jonka kotipaikka on tietyssä jäsenvaltiossa, tekee työehtosopimuksen tähän jäsenvaltioon sijoittautuneen ammattiliiton kanssa ja soveltaa tämän työehtosopimuksen määräyksiä kyseisen yrityksen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen tytäryhtiön työntekijöihin, ovat kyseisessä artiklassa tarkoitettuja rajoituksia. Nämä rajoitukset voidaan periaatteessa oikeuttaa työntekijöiden suojelun kaltaisen yleistä etua koskevan pakottavan syyn suojelulla edellyttäen, että osoitetaan, että niillä voidaan taata oikeutetun päämäärän saavuttaminen ja että niillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi.

(1) EUVL C 60, 11.3.2006.
1)

EY 49 artiklaa ja palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16.12.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/71/EY 3 artiklaa on tulkittava siten, että ne estävät sen, että jäsenvaltiossa, jossa kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a–g alakohdassa tarkoitettuja seikkoja — lukuun ottamatta vähimmäispalkkaa — koskevat työehdot ja -olot on vahvistettu laissa, ammattiliitto voi pyrkiä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella rakennustyömaita koskevalla saarrolla toteutetuin työtaistelutoimin painostamaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautunutta palvelujen tarjoajaa aloittamaan sen kanssa neuvottelut palkoista, jotka lähetetyille työntekijöille on maksettava, ja liittymään työehtosopimukseen, jonka joissakin lausekkeissa vahvistetaan tiettyjen mainittujen seikkojen osalta ehdot, jotka ovat suotuisampia kuin merkityksellisistä laeista ilmenevät ehdot, kun taas muut lausekkeet koskevat seikkoja, joista mainitun direktiivin 3 artiklassa ei ole kyse.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Nejvyšší správní soud (Tšekin tasavalta) on esittänyt 2.11.2022 – B2 Energy s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství

(Asia C-676/22)

(2023/C 45/13)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Nejvyšší správní soud

Pääasian asianosaiset

Kantaja: B2 Energy s.r.o.

Vastaaja: Odvolací finanční ředitelství

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 138 artiklan 1 kohtaa tulkittava Euroopan unionin tuomioistuimen 9.12.2021 antaman tuomion Kemwater ProChemie (C-154/20, EU:C:2021:989) valossa siten, että oikeus vapautukseen tavaroiden luovutuksesta toiseen Euroopan unionin jäsenvaltioon suoritettavasta arvonlisäverosta on evättävä ilman, että veroviranomaisen on osoitettava, että tavaroiden luovuttaja on osallistunut arvonlisäveropetokseen, jos tavaroiden luovuttaja ei ole osoittanut, että tavarat on luovutettu veroasiakirjojen mukaan verovelvollisasemassa olevalle konkreettiselle vastaanottajalle toisessa unionin jäsenvaltiossa, vaikka tosiseikat ja verovelvollisen antamat tiedot huomioon ottaen on saatavilla tarvittavat tiedot sen todentamiseksi, että tosiasiallisella vastaanottajalla toisessa unionin jäsenvaltiossa on ollut tällainen verovelvollisasema?

(1) EUVL 2006, L 347, s. 1.
1)

Onko arvonlisäverodirektiivin (1) 135 artiklan 1 kohdan g alakohtaa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen eläkerahaston osuudenhaltijoiden voidaan katsoa kantavan sijoitusriskin, mikä merkitsee sitä, että eläkerahasto on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu erityinen sijoitusrahasto? Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, — onko osuudenhaltijoilla yksilöllinen sijoitusriski vai riittääkö, että osuudenhaltijat ryhmänä, ja vain he, kantavat sijoitustulosten seuraukset? — miten suuri kollektiivinen tai yksilöllinen riski on? — missä määrin eläke-etuuden suuruus riippuu myös muista tekijöistä, kuten eläkkeen karttumisvuosien määrästä, palkan suuruudesta ja tuotto-odotuksesta? — työnantaja on vuosina 2014–2020 taannut 250 000 000 euron määrän tavoitellun eläkekertymän toteuttamiseksi?
C 24/20

Valitus, jonka Unite the Union on tehnyt 25.8.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-739/20, Unite the Union v. EUIPO – WWRD Ireland (WATERFORD), 22.6.2022 antamasta tuomiosta

(Asia C-571/22 P)

(2023/C 24/27)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Unite the Union (edustajat: asianajajat B. O’Connor ja M. Hommé)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja WWRD Ireland IPCO LLC

Unionin tuomioistuin (valituslupajaosto) totesi 5.12.2022 antamallaan määräyksellä, että valitusta ei oteta tutkittavaksi ja että Unite the Union vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
2)

Onko Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamisesta Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä tehdyn sopimuksen 10, 12, 13, 14, 15, 126 ja 127 artiklaa ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 21 artiklaa tulkittava siten, että tuomioon Petruhhin (C-182/15) (2), tuomioon Pisciotti (C-191/16) (3) ja tuomioon I.N. (C-897/19 PPU) (4) perustuvaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä on sovellettava kolmannen maan esittämään luovuttamispyyntöön, joka koskee sellaista Britannian kansalaista, joka luovuttamispyynnön perusteena olevien tekojen tekoajankohtana oli unionin kansalainen ja joka on oleskellut keskeytyksettä toisen jäsenvaltion alueella ennen erosopimuksen voimaantuloa ja sen voimassaoloaikana? Jos tähän kysymykseen vastataan kieltävästi:
1.

Asetuksen antamiselle on valittu virheellinen oikeusperusta ja näin ollen on rikottu SEUT 192 artiklan 2 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä SEUT 194 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan kanssa, kun riidanalaista asetusta ei ole annettu SEUT 192 artiklan 2 kohdan c alakohdan, jossa edellytetään neuvoston yksimielisyyttä, perusteella, vaikka asetus koskee huomattavalla tavalla jäsenvaltion valintaa eri energianlähteiden välillä ja sen energian toimituksen yleistä rakennetta. Puola esittää riidanalaista asetusta vastaan ensiksi, että sen oikeusperusta, SEUT 122 artiklan 1 kohta, on virheellinen. Riitautetun asetuksen päämääränä on, että energiaresurssien käytön edellytyksiin, valintaan eri energialähteiden välillä ja energian toimituksen yleiseen rakenteeseen vaikutetaan huomattavasti. Koska asetus rajoittaa huomattavasti vapautta päättää energialähteiden valinnasta, se olisi pitänyt antaa SEUT 192 artiklan 2 kohdan c alakohdan, johon SEUT 194 artiklan 2 kohdan 2 alakohdassa viitataan, perusteella, eli erityisessä lainsäätämismenettelyssä, jossa neuvosto tekee päätöksen yksimielisesti.
1)

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) 1 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että a) ”pakollisia lakeja tai asetuksia heijastavassa sopimusehdossa” on toistettava, kokonaan tai osittain, vastaava asiaa koskevassa pakottavassa laissa tai asetuksessa tarkoitettu oikeussääntö, tai siten, että b) ”pakollisia lakeja tai asetuksia heijastavan sopimusehdon” on sisällettävä nimenomainen viittaus vastaavaan asiaa koskevassa pakottavassa laissa tai asetuksessa tarkoitettuun oikeussääntöön, vai sitä vastoin siten, että, c) direktiivin 93/13/ETY 1 artiklan 2 kohdan mukaisen, sopimusehdon kohtuuttomuuden arvioinnista tehtävän poikkeuksen soveltamiseksi riittää, että sovelletaan siviilioikeuden yleistä sääntöä, jonka mukaan lailla täydennetään sopimuksia, vaikka asiaa koskevassa pakottavassa laissa tarkoitettua oikeussääntöä ei lainkaan mainittaisi tai siihen ei erityisesti viitattaisi?
4)

Onko SEUT 20 artiklaa tulkittava perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa siten, että jäsenvaltion tuomioistuimen, joka antaa ratkaisun luottamuksellisiin tai turvallisuusluokiteltuihin syihin perustuvan asiantuntijaviranomaisen lausunnon ja tähän lausuntoon perustuvan ulkomaalaisen asemaa koskevasta asiakysymyksestä tehdyn päätöksen laillisuudesta, on oltava toimivaltainen tutkimaan luottamuksellisuuden laillisuuden (sen tarpeellisuuden ja oikeasuhteisuuden) sekä määräämään omalla päätöksellään, mikäli se katsoo luottamuksellisuuden olevan lain vastaista, että asianomaisen ja hänen edustajansa on saatava tutustua kaikkiin lausunnon perustana oleviin tietoihin ja hallintoviranomaisen päätökseen ja käyttää niitä, tai, mikäli se katsoo luottamuksellisuuden olevan lain mukaista, että asianomaisen on saatava tutustua ainakin luottamuksellisten tietojen olennaiseen osaan ja käyttää sitä häneen liittyvässä ulkomaalaisen asemaa koskevassa menettelyssä?
4)

Mikäli ulkomaisella henkilöllä on jäsenvaltion alueella kotimaisen oikeushenkilön hallussa henkilöresursseja ja teknisiä resursseja, joilla se varmistaa sellaisten tavaroiden valmistuspalvelujen suorittamisen, jotka ulkomaisen yhtiön on luovutettava, onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY 192 a artiklan b alakohdan sekä arvonlisäverodirektiivin täytäntöönpanotoimenpiteistä annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen N:o 282/2011 11 artiklan ja 53 artiklan 2 kohdan artiklan säännöksiä tulkittava siten, että edellä mainittuja ulkomaisen oikeushenkilön teknisillä resursseilla ja henkilöresursseilla suoritettuja valmistuspalveluja ovat i) palvelut, joita ulkomainen oikeushenkilön on vastaanottanut kotimaiselta henkilöltä edellä mainittujen henkilöresurssien ja teknisten resurssien avulla, tai tarvittaessa ii) palvelut, joita tämä sama ulkomainen oikeushenkilö suorittaa edellä mainittujen henkilöresurssien ja teknisten resurssien avulla?
2)

Onko sellainen kansallisen tuomioistuimen, joka käsittelee asiaa, jossa on kyse vaatimuksesta korvata lainvastaisesti hankintamenettelystä poissuljetulle tarjoajalle aiheutunut vahinko, käytäntö, jonka mukaan vahingonkorvauksen saamista koskevan oikeuden osaa ei muodosta oikeus saada korvaus voitosta, joka on jäänyt saamatta sen vuoksi että on menetetty mahdollisuus osallistua hankintamenettelyyn, direktiivin 2007/66/EY 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan, luettuna yhdessä 2 artiklan 6 ja 7 kohdan kanssa, mukainen?
—

toteaa, että Maltan tasavalta ei ole pannut täytäntöön SEU 4 artiklan 3 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan, luettuna yhdessä komission asetuksen (EY) N:o 29/2009 (1) 3 artiklan 1 kohdan kanssa, koska se ei ole toteuttanut tarpeellisia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että sen nimeämä ATS-palvelujen tarjoaja on komission asetuksen (EY) N:o 29/2009 3 artiklan 1 kohdan säännösten mukainen; ja
1)

Onko maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 922/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 (1) 164 artiklan tulkittava tarkoittavan, että siinä sallitaan unionin sääntelyssä vahvistettuja sääntöjä tiukempia sääntöjä sisältävien toimialakohtaisten sopimusten soveltamisalan laajentaminen paitsi kyseisen artiklan b alakohdassa mainittujen ”tuotantoa koskevien sääntöjen” alalla myös kaikilla a ja c–n alakohdassa mainituilla muilla aloilla, joiden osalta siinä säädetään, että toimialakohtaisen sopimuksen soveltamisalan laajentamista voidaan pyytää, ja erityisesti kysytään, sallitaanko kyseisessä artiklassa – kun otetaan huomioon, että unionin lainsäädännössä säädetään kaupan pitämistä koskevista säännöistä hedelmien tai vihannesten tietyn luokan osalta – sitovampien sääntöjen antaminen toimialakohtaisella sopimuksella ja niiden soveltamisen ulottaminen kaikkiin toimijoihin?
2)

Onko direktiivin 93/13/ETY 4 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 3 kohdan mukaista, että ehtojen avoimuutta voidaan valvoa abstraktisti keskivertokuluttajan kannalta tilanteessa, jossa sopimustarjouksista useat on suunnattu monille eri kuluttajaryhmille ja jossa ehtoja yksipuolisesti määränneitä laitoksia on useita ja niiden liiketoiminta-alueet ovat taloudellisesti ja maantieteellisesti hyvin erilaisia, ja kun yleinen tietämys kyseisistä ehdoista on muuttunut jatkuvasti pitkän ajan kuluessa?
C 389/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 22.7.2022 – EM v. Roompot Service B.V.

(Asia C-497/22)

(2022/C 389/09)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantaja ja valittaja: EM

Vastaaja ja valittajan vastapuoli: Roompot Service B.V.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 24 artiklan 1 alakohdan ensimmäistä virkettä tulkittava siten, että yksinomainen toimivalta on sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa vuokrakiinteistö sijaitsee, kun kyseessä on yksityishenkilön ja loma-asuntojen ammattimaisen vuokranantajan välinen sopimus, joka koskee huvilan lyhytaikaista käyttöoikeuden luovuttamista vuokranantajan ylläpitämässä lomakylässä ja jossa pelkän käyttöoikeuden luovuttamisen lisäksi sovitaan muista palveluista kuten loppusiivouksesta ja liinavaatteiden toimittamisesta, riippumatta siitä, omistaako lomahuvilan vuokranantaja vai kolmas henkilö?

(1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1).
3)

Jos ensimmäiseen tai toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko direktiiviä 92/13/ETY ja erityisesti sen 1 artiklan 1 kohdan neljättä alakohtaa tulkittava siten, että muutoksenhakumenettelystä vastaavan kansallisen elimen toimivallan tutkia hankintayksikköjen päätöksiä on katettava kaikki hankintayksiköt, joiden kotipaikka on muutoksenhakumenettelystä vastaavan elimen jäsenvaltiossa, vai määräytyykö toimivalta sen mukaan, että muutoksenhakumenettelystä vastaavan elimen jäsenvaltion alue- tai paikallisviranomainen tai muu julkisoikeudellinen laitos käyttää määräysvaltaa (direktiivin 2014/25/EU 3 artiklan 4 kohdan c alakohdassa tai 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa) hankintayksikössä?
3)

Voiko kansallinen tuomioistuin, jos maksuväline (myös se, joka oikeuttaa kolmannen henkilön suorittamaan luovutuksia maksajan nimissä) on muodollisesti (ulkoisesti) asianmukainen, katsoa, että maksutapahtuma on oikeutettu, toisin sanoen että maksaja on antanut suostumuksensa sen toteuttamiseen?
E)

Onko direktiivin 1999/70/EY liitteessä olevan puitesopimuksen ja sen tulkintaa koskevan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaista työsopimuksen vakinaistamista edellytettävä unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen nojalla myös silloin, kun sitä pidetään Espanjan perustuslain 23 §:n 2 momentin ja 103 §:n 3 momentin vastaisena, jos näitä perustuslain säännöksiä tulkitaan siten, että niissä edellytetään, että hakija otetaan julkishallinnon palvelukseen, mukaan lukien työsopimussuhteisena työntekijänä, vasta sen jälkeen, kun hän on läpäissyt palvelukseenottomenettelyn, jossa sovelletaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sekä ansioituneisuus-, pätevyys- ja julkisuusperiaatteita? Koska myös muunlainen eli Tribunal Constitucionalin omaksuma tulkinta on mahdollinen, onko kansallisiin perustuslain säännöksiin sovellettava yhdenmukaisen tulkinnan periaatetta siten, että on valittava sellainen tulkinta, jonka nojalla perustuslain säännökset ovat yhteensopivia unionin oikeuden kanssa, eli nyt käsiteltävässä asiassa siten, että perustuslain 23 §:n 2 momentissa ja 103 §:n 3 momentissa ei velvoiteta soveltamaan yhdenvertaisen kohtelun- sekä ansioituneisuus- ja pätevyysperiaatteita työsopimussuhteisten työntekijöiden palvelukseenottomenettelyissä?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 10.6.2022 – LR v. Ministero dell'Istruzione, Ufficio scolastico regionale Lombardia ja Ufficio scolastico regionale Friuli Venezia Giulia

(Asia C-377/22)

(2022/C 359/34)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Kantaja: LR

Vastaajat: Ministero dell'Istruzione, Ufficio scolastico regionale Lombardia ja Ufficio scolastico regionale Friuli Venezia Giulia

Ennakkoratkaisukysymys

Vaikka on kiistatonta, että kantajalle Yhdistyneessä kuningaskunnassa kertynyttä palvelusaikaa voidaan arvioida unionin oikeuden mukaisesti huolimatta siitä, että valtio on sittemmin eronnut Euroopan unionista, onko SEUT 45 artiklan 1 ja 2 kohtaa ja asetuksen (EU) N:o 492/2011 (1) 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä asetuksen (decreto legge) nro 126/2019, joka on muutettuna muunnettu laiksi lailla nro 159/2019, 1 §:n 6 momentin kaltaiselle säännökselle, jonka mukaan italialaisten toisen asteen oppilaitosten vakituisen opetushenkilöstön palvelukseen ottamiseksi järjestettyyn ylimääräiseen kilpailuun osallistuttaessa huomioon otetaan yksinomaan sellainen muutoin kuin viranhaltijana tehty opetustyö, jota ehdokkaat ovat tehneet kansallisissa valtion toisen asteen oppilaitoksissa, mutta ei muissa Euroopan maissa samantasoisissa oppilaitoksissa tehtyä opetustyötä, kun otetaan huomioon, että kyseisen menettelyn erityisenä päämääränä on kansallisen prekarisaatioilmiön ehkäiseminen; ja mikäli asianomainen kansallinen säännös ei unionin tuomioistuimen näkemyksen mukaan ole periaatteessa ristiriidassa unionin lainsäädäntökehyksen kanssa, voidaanko sen käytännössä katsoa olevan oikeasuhtainen suhteessa sillä edellä mainitulla tavalla tavoiteltuun yleisen edun mukaiseen päämäärään?

(1) Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 492/2011 (EUVL 2011, L 141, s. 1).