Sen selvittämiseksi, koskeeko toimi kantajaa suoraan, tällä edellytyksellä vaaditaan yhtäältä, että kyseisellä toimella on välittömiä vaikutuksia kantajan oikeusasemaan, ja toisaalta sitä, ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan unionin lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista.

Arvioinnista, jota unionin tuomioistuimet ovat suorittaneet näiden tekijöiden muodostamasta kokonaisuudesta, voidaan päätellä, että mitä välittömämmät kilpailusuhteet kantajan ja kyseessä olevan kilpailijan välillä on – joko siksi, että markkinoilla aktiivisten toimijoiden määrä on vähäinen, tai siksi, että kyseessä oleva yritys on kantajan pääasiallinen kilpailija – ja mitä suuremmat ovat kantajalle aiheutuvat haitalliset vaikutukset, sitä suuremmalla syyllä on katsottava, että riidanalainen toimi koskee sitä suoraan.

Erityisesti polkumyyntiasioista on todettava, että vaikka on totta, että asetukset, joilla otetaan käyttöön polkumyyntitulleja, ovatkin SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa määrättyjen edellytysten näkökulmasta luonteeltaan ja ulottuvuudeltaan siinä mielessä normatiivisia, että niitä sovelletaan yleisesti asianomaisiin taloudellisiin toimijoihin, ei ole kuitenkaan poissuljettua, että asetusten eräät säännökset voivat koskea tiettyjä taloudellisia toimijoita erikseen.

Sen selvittämiseksi, koskeeko toimi kantajaa erikseen, muut ne, joille päätös on osoitettu, voivat väittää toimen koskevan niitä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla ainoastaan silloin, kun tämä toimi vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle toimi on osoitettu.

Säännöt normaaliarvon laskemiseksi määritetään polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 1–7 kohdassa (joista on tullut asetuksen 2016/1036 2 artiklan 1–7 kohta). Maista, jotka eivät ole markkinatalousmaita ja jotka tutkimusta vireille pantaessa olivat Maailman kauppajärjestön (WTO) jäseniä, peräisin olevien tuontien normaaliarvo määritetään lähtökohtaisesti asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa säädetyn erityisen menetelmän mukaisesti. Tämän menetelmän mukaan normaaliarvo määritetään erityisesti vertailumaana olevassa kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella.

Poikkeuksellisesti asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan nojalla niiden tuontien, jotka ovat peräisin muusta kuin markkinatalousmaasta, normaaliarvo määritetään mainitun asetuksen 2 artiklan 1–6 kohdan mukaisesti, jos on osoitettu, että kyseinen tai kyseiset tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa. On muistutettava, että perusasetuksen 2 artiklan 1–6 kohdassa on säännöt, joita sovelletaan normaaliarvon määrittämiseen markkinatalousmaasta peräisin oleville tuonneille.

Asetuksen N:o 1225/2009 11 artiklan 9 kohdasta ilmenee lisäksi, että lähtökohtaisesti unionin toimielinten on tarkastelussa sovellettava samaa menetelmää – myös vientihinnan ja normaaliarvon vertailemiseksi –, jota käytettiin tullin käyttöön ottamiseen johtaneessa alkuperäisessä tutkimuksessa. Samassa säännöksessä säädetään poikkeuksesta, jonka mukaan toimielimet voivat soveltaa alkuperäisessä tutkimuksessa sovelletusta menetelmästä poikkeavaa menetelmää silloin, kun olosuhteet ovat muuttuneet. Mainitusta säännöksestä seuraa, että sovelletun menetelmän on oltava perusasetuksen 2 artiklan säännösten mukainen.

Se, että uusi menetelmä on aiempaa soveliaampi ei ole riittävää, jos aiempi menetelmä on kuitenkin perusasetuksen 2 artiklan mukainen.

(ks. 124, 125, 127 ja 138 kohta)