ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

Zann:n 83f §:ssä säädetään seuraavaa: ”– – (1) Menettely, jossa Okrazhen sad tai Apelativen sad on antanut lainvoimaisen päätöksen, voidaan aloittaa uudelleen, jos: 1. lainvoimaisella tuomiolla vahvistetaan, että jotkin niistä kirjallisista todisteista, joiden perusteella päätös on tehty, ovat virheellisiä tai sisältävät virheellisiä tietoja; 2. lainvoimaisessa tuomiossa todetaan, että menettelyyn osallistunut tuomari, syyttäjä, asianosainen tai väliintulija on tehnyt rikoksen, joka liittyy kyseisen henkilön menettelyyn osallistumiseen; 3. sen jälkeen, kun päätös rahamääräisen seuraamuksen määräämisestä oikeushenkilölle on saanut lainvoiman, 83a §:n 1 momentin 1–4 kohdassa tarkoitettu henkilö on vapautettu syytteestä lainvoiman saaneella tuomioistuimen ratkaisulla tai syyttäjä on päättänyt keskeytetyn alustavan menettelyn rikosprosessilain 24 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa; 4. päätöksen saatua lainvoiman tulee ilmi seikkoja tai todisteita, jotka eivät olleet asianosaisen ja tuomioistuimen tiedossa ja joilla on asian kannalta huomattava merkitys; 5. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisussa on todettu, että ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehtyä yleissopimusta (Euroopan ihmisoikeussopimus) on rikottu, millä on huomattavaa merkitystä asian kannalta; 6. menettelysääntöjä on olennaisesti rikottu menettelyn aikana. (2) Uudelleen aloittamista koskeva hakemus voidaan tehdä kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun menettelyn uudelleen aloittamista koskevasta perusteesta on saatu tietää, ja 1 momentin 6 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kuuden kuukauden kuluessa Okrazhen sadin tai Apelativen sadin päätöksen voimaantulosta. (3) Uudelleen aloittamista koskeva hakemus ei keskeytä voimaan tulleen päätöksen täytäntöönpanoa, ellei tuomioistuin toisin päätä. (4) Menettelyn uudelleen aloittamista koskevan hakemuksen voi esittää 1. alueellisen syyttäjänviraston syyttäjä; 2. oikeushenkilö, jolle on määrätty rahamääräinen seuraamus. (5) Uudelleen aloittamista koskevan hakemuksen käsittelee sen tuomiopiirin Apelativen sad, jossa lainvoimaisen päätöksen tehnyt elin sijaitsee. (6) Apelativen sad käsittelee hakemuksen kolmen tuomarin kokoonpanossa. Kun kyse on Apelativen sadin päätöksestä, uudelleen aloittamista koskevan hakemuksen käsittelee toinen kyseisen Apelativen sadin jaosto. (7) Asia käsitellään julkisessa istunnossa syyttäjän läsnä ollessa. Myös oikeushenkilö haastetaan istuntoon. (8) Mikäli Apelativen sad katsoo, että hakemus on perusteltu, se kumoaa päätöksen ja palauttaa asian uudelleen käsiteltäväksi ja ilmoittaa, mistä menettelyn vaiheesta asian käsittely on aloitettava uudelleen.”
29

Direktiivin 86/653 7 artiklan 1 kohdan mukaan kauppaedustajalla on oikeus saada provisio edustussopimuksen voimassaoloaikana päätetystä liiketoimesta, jos liiketoimi on päätetty hänen myötävaikutuksestaan tai jos se on päätetty sellaisen kolmannen henkilön kanssa, jonka hän on aikaisemmin hankkinut asiakkaaksi vastaavia liiketoimia varten.
35

Tässä yhteydessä on korostettava, että unionin tuomioistuimen tehtävänä on unionin tuomioistuinten ja kansallisten tuomioistuinten välisen toimivallanjaon mukaisesti ottaa huomioon ennakkoratkaisukysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, sellaisina kuin ne on ennakkoratkaisupyynnössä esitetty. Ennakkoratkaisupyyntö on siis tutkittava kansallisen oikeuden sellaisen tulkinnan valossa, jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt, eikä sellaisen, johon jäsenvaltion hallitus on vedonnut (ks. vastaavasti mm. tuomio 21.6.2016, New Valmar, C-15/15, EU:C:2016:464, 25 kohta ja tuomio 15.4.2021, Belgian valtio (Siirtopäätöksen tekemisen jälkeiset seikat), C-194/19, EU:C:2021:270, 26 kohta).
45

Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 183 artiklaa, luettuna yhdessä arvonlisäverotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa, on tulkittava siten, että silloin, kun verovelvollinen, jolle toinen verovelvollinen on suorittanut palvelun, voi hakea suoraan veroviranomaiselta sellaista arvonlisäveroa vastaavan määrän palauttamista, jonka kyseinen palvelun suorittaja on laskuttanut siltä perusteettomasti ja tilittänyt veronsaajalle, tämä veroviranomainen on velvollinen maksamaan palautettavalle arvonlisäverolle korkoa, mikäli se ei ole toteuttanut tätä palautusta kohtuullisen ajan kuluessa saatuaan sitä koskevan kehotuksen. Tälle määrälle maksettavien korkojen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt kuuluvat jäsenvaltioiden menettelylliseen itsemääräämisoikeuteen, jota vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet rajaavat, ja erityisesti mahdollisesti maksettavan koron laskemista koskevat kansalliset säännöt eivät saa johtaa siihen, että verovelvolliselta evätään asianmukainen korvaus menetyksestä, joka aiheutuu saman määrän myöhästyneestä palauttamisesta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä toimivaltansa rajoissa kaikki mahdollinen mainitun 183 artiklan täyden vaikutuksen varmistamiseksi tulkitsemalla kansallista oikeutta unionin oikeuden mukaisesti.
24

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näin ollen ensinnäkin, voidaanko katsoa, että W on hankkinut yritykselleen ne aikaisemman vaihdannan vaiheen suoritteet, jotka se on siirtänyt X:ään ja Y:hyn yhtiöpanoksina, ja kuuluvatko näihin suoritteisiin liittyvät kustannukset W:n yleiskustannuksiin, eli muodostavatko ne osan W:n tytäryhtiöilleen tarjoamien verollisten kirjanpito- ja liikkeenjohtotoimien kustannuksista. Tämä pohdinta perustuu 8.11.2018 annettuun tuomioon C&D Foods Acquisition (C-502/17, EU:C:2018:888, 37 kohta ja sitä seuraavat kohdat), josta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päättelee, että holdingyhtiön maksaman ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentämiseksi edellytetään, että kyseisen liiketoimen välittömänä yksinomaisena syynä on oltava kyseisen yhtiön verollinen liiketoiminta tai että se on kyseisen toiminnan välitön, pysyvä ja välttämätön jatke. Koska aikaisemman vaihdannan vaiheen suoritteisiin liittyvien kustannusten ja holdingyhtiön veronalaisen liiketoiminnan välillä ei ole suoraa ja välitöntä yhteyttä, nämä kustannukset eivät voi kuulua W:n yleiskustannuksiin eivätkä ne voi muodostaa osaa W:n luovuttamien tavaroiden tai suorittamien palvelujen hinnasta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa myös 14.9.2017 annettuun tuomioon Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments (C-132/16, EU:C:2017:683), 3.7.2019 annettuun tuomioon The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge (C-316/18, EU:C:2019:559) ja 1.10.2020 annettuun tuomioon Vos Aannemingen (C-405/19, EU:C:2020:785). Vaikka näiden tuomioiden taustalla olevat asiat eivät koske holdingyhtiöitä, niissä vahvistetaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan, että aikaisemman vaihdannan vaiheen suoritteiden ja kyseessä olevan yhtiön verollisten liiketoimien välillä on oltava suora yhteys, jotta ostoihin sisältyvä arvonlisävero voidaan vähentää. Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että aikaisemman vaihdannan vaiheen suoritteet on voitu hankkia W:n tytäryhtiöiden liiketoimia varten eikä W:n yritykselle ja sen verollisia liiketoimia varten. Näillä suoritteilla olisi siten suora ja välitön yhteys näiden tytäryhtiöiden suureksi osaksi verosta vapautettuun toimintaan.
2) Direktiivin 2014/24, sellaisena kuin se on muutettuna delegoidulla asetuksella 2017/2365, 57 artiklan 4 kohtaa, luettuna yhdessä direktiivin 2014/25, sellaisena kuin se on muutettuna delegoidulla asetuksella 2017/2364, 80 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että kyseisessä 57 artiklan 4 kohdassa säännellään tyhjentävästi vapaaehtoiset poissulkemisperusteet, joiden nojalla talouden toimijan sulkemista pois hankintamenettelystä voidaan pitää perusteltuna syistä, jotka perustuvat toimijan tiettyyn ammatilliseen ominaisuuteen sekä eturistiriitaan tai toimijan tähän menettelyyn osallistumisesta aiheutuvaan kilpailun vääristymiseen liittyviin objektiivisiin tekijöihin. Mainittu 57 artiklan 4 kohta ei kuitenkaan ole esteenä sille, että direktiivin 2014/25, sellaisena kuin se on muutettuna delegoidulla asetuksella 2017/2364, 36 artiklan 1 kohdassa säädetty yhdenvertaisen kohtelun periaate voi estää sen, että kyseisen hankintasopimuksen sopimuspuoleksi valitaan talouden toimijat, jotka muodostavat taloudellisen kokonaisuuden ja joiden tarjoukset – vaikka ne on tehty erikseen – eivät ole itsenäisiä eivätkä riippumattomia.
62

Koska unionin tuomioistuin on katsonut, että pelkästään sen perusteella, että asianajajan ja hänen edustamansa yliopiston välillä on yksityisoikeudellinen sopimussuhde, ei voida katsoa, että tämä asianajaja on tilanteessa, joka selvästi haittaa hänen kykyään puolustaa asiakkaansa etuja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklassa tarkoitettua riippumattomuutta koskevaa edellytystä noudattaen (ks. vastaavasti tuomio 4.2.2020, Uniwersytet Wrocławski ja Puola v. REA, C‑515/17 P ja C‑561/17 P, EU:C:2020:73, 66 ja 67 kohta), myöskään pelkästään sen perusteella, että yliopiston opettajan ja hänen edustamansa yliopiston välillä on lakisääteinen julkisoikeudellinen palvelussuhde, ei voida katsoa, että kyseinen opettaja on tilanteessa, joka estää häntä puolustamasta kyseisen yliopiston etuja.
82

Edellä todetun perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1315/2013 15 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun sisävesisatamalla, joka kuuluu kyseisen asetuksen 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuun kattavaan verkkoon, on yhteydet sekä maantieliikenneinfrastruktuuriin että rautatieliikenneinfrastruktuuriin, se on poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta esteenä jommankumman näistä yhteyksistä lakkauttamiselle. Kyseisen yhteyden puutteellinen kunnossapito, joka johtuu kyseisen säännöksen rikkomisesta, tai näihin infrastruktuureihin käytettyjen maa-alueiden taloudellinen hyödyntäminen eivät ole tällaisia olosuhteita.
11

Sosiaalisia yrityksiä koskevan lainsäädännön tarkistamisesta 3.7.2017 annetun asetuksen nro 112 (decreto legislativo n. 112 – Revisione della disciplina in materia di impresa sociale, GURI nro 167, 19.7.2017; jäljempänä asetus nro 112/2017) 3 §:ssä, jonka otsikko on ”Voitontavoittelun puuttuminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Jollei 3 momentista ja 16 §:stä muuta johdu, sosiaalinen yritys käyttää mahdolliset liiketoiminnan voitot ja ylijäämät sääntömääräisen toimintansa harjoittamiseen tai varallisuutensa kartuttamiseen. 2. Edellä 1 momenttia sovellettaessa on kiellettyä jakaa, myös välillisesti, voittoa ja liiketoiminnan ylijäämiä, varoja ja rahastoituja varoja, niiden nimestä riippumatta, yrityksen perustajille, jäsenille tai osakkaille, työntekijöille ja yhteistyökumppaneille, hallituksen jäsenille tai yrityksen elinten muille jäsenille, myös kun on kyse suhteen irtisanomisesta tai muusta yksittäisestä päättämisestä. Kun kyse on siviilikoodeksin V osassa tarkoitetussa muodossa perustetuista sosiaalisista yrityksistä, tosiasiallisesti maksetun ja tarvittaessa uudelleen arvioidun tai 3 §:n a kohdassa tarkoitetuissa rajoissa korotetun pääoman palauttaminen jäsenelle on sallittua. Tätä momenttia sovellettaessa välillisellä voitonjaolla tarkoitetaan joka tapauksessa a) sellaisen yksittäisen korvauksen maksamista hallituksen jäsenille, tilintarkastajille ja kaikille yrityksen toimeksiantoa hoitaville henkilöille, joka ei ole oikeassa suhteessa harjoitettuun toimintaan, suoritettuihin toimintoihin ja erityisiin toimivaltuuksiin tai joka on joka tapauksessa suurempi kuin se, josta on säädetty samoilla tai samankaltaisilla aloilla tai samoissa tai samankaltaisissa olosuhteissa toimivissa yksiköissä. – – 2 bis. Edellä 1 ja 2 momenttia sovellettaessa ei pidetä edes välillisenä voiton ja toimintaylijäämien jakamisena osuuskunnan muodossa perustettujen sosiaalisten yritysten suorittamaa 2 §:ssä tarkoitettuun yleishyödylliseen toimintaan liittyvien hyvitysten jakamista jäsenien kesken siviilikoodeksin 2545 sexies §:ssä tarkoitetulla tavalla ja laissa tai osuuskunnan säännöissä vahvistettujen edellytysten ja rajoitusten mukaisesti edellyttäen, että säännöissä tai perustamisasiakirjassa ilmoitetaan edellytykset hyvitysten jakamiseksi jäsenille suhteessa keskinäisten suoritusten määrään ja laatuun ja että keskinäinen toimintaylijäämä kirjataan. – –”
11

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 soveltamissäännöistä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän, maaseudun kehittämistoimenpiteiden ja täydentävien ehtojen osalta 17.7.2014 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 809/2014 (EUVL 2014, L 227, s. 69), sellaisena kuin se on muutettuna 18.5.2018 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2018/746 (EUVL 2018, L 125, s. 1) (jäljempänä täytäntöönpanoasetus N:o 809/2014), 24 artiklassa, jonka otsikko on ”Yleiset periaatteet”, säädetään seuraavaa: ”1. Tässä asetuksessa säädetyt hallinnolliset ja paikalla tehtävät tarkastukset on tehtävä siten, että voidaan tarkastaa tehokkaasti a) suoran tuen hakemuksessa, maaseudun kehittämistukea koskevassa hakemuksessa, maksupyynnössä tai muussa ilmoituksessa annettujen tietojen oikeellisuus ja täydellisyys; b) kaikkien niiden kyseistä tukijärjestelmää ja/tai tukitoimenpidettä koskevien tukikelpoisuusperusteiden, sitoumusten ja muiden velvoitteiden noudattaminen, joiden perusteella suora tuki ja/tai maaseudun kehittämistuki tai vapautus velvoitteista myönnetään; c) täydentäviä ehtoja koskevien vaatimusten ja standardien noudattaminen. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikkien sovellettavien, unionin lainsäädännössä tai asiaa koskevissa kansallisissa laeissa ja täytäntöönpanojärjestelyt sisältävissä asiakirjoissa taikka maaseudun kehittämisohjelmissa vahvistettujen edellytysten täyttyminen voidaan tarkastaa todennettavissa olevilla indikaattoreilla, jotka jäsenvaltioiden on vahvistettava. 3. Hallinnollisten ja paikalla tehtävien tarkastusten tulokset on arvioitava sen selvittämiseksi, voisiko todettuihin ongelmiin liittyä yleisesti muihin vastaaviin toimiin, tuensaajiin tai elimiin kohdistuva riski. Arvioinnissa on määriteltävä myös tällaisten tilanteiden syyt ja mahdollisesti tarvittavat lisäselvitykset sekä tarvittavat korjaavat ja ennaltaehkäisevät toimet. 4. Toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä fyysisiä tarkastuksia kentällä, jos satelliitin kuvatulkinta, orto-kuvat tai muu näyttö, mukaan lukien tuensaajan toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä toimittamat todisteet, eivät anna tuloksia, joiden perusteella voitaisiin toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla tehdä lopullisia päätelmiä tukikelpoisuudesta tai tapauksen mukaan hallinnollisten tai paikalla tehtävien tarkastusten kohteena olevan alan oikeasta koosta. 5. Tätä lukua sovelletaan kaikkiin tämän asetuksen nojalla tehtäviin tarkastuksiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta IV ja V osastossa säädettyjen erityissääntöjen soveltamista. Edellä olevaa 3 kohtaa ei kuitenkaan sovelleta V osastoon.”
Asetuksen N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 574/72, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97 (EUVL 1997, L 28, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005 (EUVL 2005, L 117, s. 1), oli 12 a artikla, jonka otsikko oli ”Sellaisten henkilöiden osalta sovellettavat säännöt, joita tarkoitetaan asetuksen [N:o 1408/71] 14 artiklan 2 ja 3 kohdassa, 14 a artiklan 2–4 kohdassa ja 14 c artiklassa ja jotka normaalisti tekevät työtä tai harjoittavat itsenäisesti ammattia kahden tai useamman jäsenvaltion alueella”, 1 a kohdassa säädettiin seuraavaa:

”Jos asetuksen [N:o 1408/71] 14 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti henkilö, joka on matkustavan tai lentävän henkilökunnan jäsen kansainvälistä liikennettä harjoittavassa yrityksessä, on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hänet työllistävän yrityksen sääntömääräinen kotipaikka tai liiketoimipaikka tai sivuliike tai kiinteä toimipaikka sijaitsee tai jonka alueella hän asuu ja pääasiallisesti työskentelee, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen nimeämän laitoksen on annettava asianomaiselle henkilölle todistus siitä, että hän on sen lainsäädännön alainen.”
50

Tässä tilanteessa on todettava, että ellei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on suoritettava, muuta johdu, se, että CTS Eventim luovuttaa DM:lle pääsyoikeuden konserttiin, jonka peruuttaminen on pääasian taustalla, on direktiivin 2011/83 16 artiklan l alakohdassa tarkoitettu vapaa-ajanpalvelu.
9

NGD mbH on Saksan oikeuden mukaan perustettu rajavastuuyhtiö, joka on perustettu notaarin vahvistamalla asiakirjalla 29.8.2005 ja jonka osakkaat ovat A, joka on julkisoikeudellinen yhteisö ja jolla on 51 prosentin omistusosuus, ja C e. V., joka on rekisteröity yhdistys ja jolla on 49 prosentin omistusosuus. Vuonna 2005 E, joka on kyseisen yhtiön johtaja, oli samanaikaisesti A:n johtaja ja C e. V:n hallituksen puheenjohtaja.
62

Toiseen kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että SEUT 102 artiklaa on tulkittava siten, että kun jälleenmyyntisopimuksissa on yksinoikeusehtoja, kilpailuviranomaisen on määräävän markkina‑aseman väärinkäytön toteamiseksi osoitettava – ottaen huomioon kaikki merkitykselliset olosuhteet ja muun muassa määräävässä markkina‑asemassa olevan yrityksen tapauksen mukaan toimittamat taloustieteelliset analyysit kyseessä olevien menettelytapojen kyvyttömyydestä syrjäyttää markkinoilta sellaiset kilpailijat, jotka ovat yhtä tehokkaita kuin kyseinen yritys –, että kyseiset ehdot saattavat rajoittaa kilpailua. Yhtä tehokkaan kilpailijan testin käyttäminen on vapaaehtoista. Jos asianomainen yritys kuitenkin esittää tällaisen testin tulokset hallinnollisessa menettelyssä, kilpailuviranomaisen on tutkittava niiden todistusarvo.
25

Tässä tilanteessa Bundesverwaltungsgericht on päättänyt lykätä asioiden käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset, jotka on laadittu asioissa C-273/20 ja C-355/20 identtisesti: ”1 a) Voiko silloin, kun kyseessä on muuttaminen maahan perheenyhdistämistä varten [direktiivin 2003/86] 10 artiklan 3 kohdan a alakohdassa ja 2 artiklan f alakohdassa tarkoitetun ilman huoltajaa tulleen alaikäisen pakolaisen luo, alaikäisyyden jatkuminen olla [kyseisen direktiivin] 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu ’edellytys’? Sopiiko edellä mainittujen säännösten kanssa yhteen sellainen jäsenvaltion säännöstö, jossa direktiivin 2003/86 2 artiklan f alakohdassa tarkoitetun ilman huoltajaa tulleen alaikäisen pakolaisen vanhemmille, jotka ovat muuttaneet tämän luo perheenyhdistämistä varten, myönnetään (johdettu) oleskeluoikeus tässä jäsenvaltiossa ainoastaan siksi ajaksi, kun pakolainen on tosiasiallisesti vielä alaikäinen? b) Jos 1 a) kohdan kysymyksiin vastataan myöntävästi: Onko direktiivin 2003/86 16 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä sen 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan ja 2 artiklan f alakohdan kanssa, tulkittava siten, että jäsenvaltio, jonka oikeussääntöjen mukaan vanhempien (johdettu) oleskeluoikeus on voimassa vain lapsen täysi-ikäisyyteen asti, saa hylätä vielä kolmannessa maassa oleskelevien vanhempien hakemuksen maahantulosta ja maassaoleskelusta perheenyhdistämistä varten, jos pakolainen on tullut täysi-ikäiseksi ennen kuin hakemuksesta, joka on jätetty kolmen kuukauden kuluessa pakolaisaseman myöntämisestä, on annettu lopullinen ratkaisu viranomais- tai tuomioistuinmenettelyssä? 2) Jos 1 kohdan kysymyksiin vastataan siten, että perheenyhdistämisen epääminen ei ole sallittua: Mitä vaatimuksia direktiivin 2003/86 16 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulle todelliselle perhesuhteelle on asetettava silloin, kun vanhemmat muuttavat perheenyhdistämistä varten sellaisen pakolaisen luo, josta on tullut täysi-ikäinen ennen perheenyhdistämistä varten jätetyn maahantulo- ja maassaoleskeluhakemuksen ratkaisua? Erityisesti kysytään seuraavaa: a) Riittääkö tähän suoraan ylenevää polvea oleva ensimmäisen asteen sukulaisuus (direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohta), vai edellytetäänkö myös todellista perhe-elämää? b) Jos edellytyksenä on myös todellinen perhe-elämä: Miten tiivistä perhe-elämän on oltava? Riittävätkö tähän esimerkiksi satunnaiset tai säännölliset vierailut, edellytetäänkö asumista yhdessä samassa taloudessa vai edellytetäänkö lisäksi keskinäisen tuen yhteisöä (Beistandsgemeinschaft), jonka jäsenet ovat riippuvaisia toisistaan? c) Edellyttääkö vanhempien, jotka oleskelevat vielä kolmannessa maassa ja jotka ovat hakeneet perheenyhdistämistä voidakseen muuttaa pakolaiseksi tunnustetun ja tällä välin täysi-ikäiseksi tulleen lapsen luo, osalta tällainen perheenyhdistäminen sen ennustettavuutta, että perhe-elämää vietetään (uudelleen) jäsenvaltiossa maahantulon jälkeen kysymyksessä 2 b edellytetyllä tavalla?”
90

Vaikka siis tiedot, jotka on kyseisen kansallisen säännöstön nojalla säilytettävä vuoden ajan, eivät kata kyseessä olevan viestinnän sisältöä, niiden perusteella voidaan muun muassa tietää, kuka on se henkilö, kenen kanssa puhelinviestintävälineen käyttäjä on ollut yhteydessä ja millä tavalla tämä viestintä on tapahtunut, määrittää viestinnän päivämäärä, kellonaika ja kesto sekä paikka, josta käsin viestintä tapahtui, ja tunnistaa päätelaitteiden sijainti ilman, että tietoa on välttämättä siirretty. Niiden avulla voidaan lisäksi saada tietoon, kuinka tiheästi käyttäjä on viestinyt tiettyjen henkilöiden kanssa tietyn ajanjakson aikana. Näin ollen on katsottava, että näiden tietojen kokonaisuus voi mahdollistaa hyvin tarkkojen päätelmien tekemisen niiden henkilöiden, joiden tietoja on säilytetty, yksityiselämästä, kuten elämäntavoista, vakituisista tai tilapäisistä oleskelupaikoista, päivittäisestä tai muusta liikkumisesta, toiminnasta sekä näiden henkilöiden sosiaalisista suhteista ja heidän sosiaalisesta ympäristöstään. Niiden perusteella voidaan erityisesti laatia rekisteröityjen profiili, joka on yksityiselämän kunnioittamista koskevan oikeuden kannalta aivan yhtä arkaluonteista tietoa kuin itse viestinnän sisältö (ks. vastaavasti tuomio 5.4.2022, Commissioner of An Garda Síochána ym., C‑140/20, EU:C:2022:258, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
9

Asetuksen N:o 715/2007 täytäntöönpanosta ja muuttamisesta 18.7.2008 annettua komission asetusta (EY) N:o 692/2008 (EUVL 2008, L 199, s. 1) muutettiin 8.6.2011 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 566/2011 (EUVL 2011, L 158, s. 1) (jäljempänä asetus N:o 692/2008). Asetus N:o 692/2008 kumottiin 1.1.2022 alkaen asetuksen N:o 715/2007 täydentämisestä, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/46/EY, asetuksen N:o 692/2008 ja komission asetuksen (EU) N:o 1230/2012 muuttamisesta ja asetuksen N:o 692/2008 kumoamisesta 1.6.2017 annetulla komission asetuksella (EU) 2017/1151 (EUVL 2017, L 175, s. 1). Pääasian tosiseikkojen tapahtuma-ajan perusteella pääasiaan sovelletaan kuitenkin edelleen asetusta N:o 692/2008.