ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Onko unionin tuomioistuimen asiassa 43/75, Defrenne v. Sabena, 8.4.1976 antamaa tuomiota (1) tulkittava siten, että siinä annetaan kansalliselle tuomioistuimelle itsenäinen toimivalta pysyttää – omasta aloitteestaan ja esittämättä SEUT 267 artiklan mukaista ennakkoratkaisupyyntöä – puhtaasti kansallisen oikeuden säännöksen nojalla menneisyyden osalta sellaisen kansallisen lainsäädännön vaikutukset, joka koskee lääketieteellisten ammattien ja avustavan hoitohenkilöstön ammattien harjoittajien tarjoamien palvelujen vapauttamista arvonlisäverosta ja jonka osalta sama tuomioistuin (joka on samassa asiassa esittänyt unionin tuomioistuimelle kolme SEUT 267 artiklan mukaista ennakkoratkaisupyyntöä, joihin unionin tuomioistuin on vastannut asiassa C-597/17 (2) antamassaan tuomiossa) vahvisti sen jälkeen, että riitautettu säännös on unionin oikeuden vastainen ja kumosi sen osittain, mutta pysytti kyseisen unionin oikeuden vastaisen kansallisen säännöksen vaikutukset menneisyyden osalta ja epäsi siten arvonlisäverovelvollisilta henkilöiltä täysimääräisesti oikeuden unionin oikeuden vastaisesti kannetun arvonlisäveron palautukseen?
C 318/30

Kanne 3.6.2022 – Euroopan komissio v. Alankomaiden kuningaskunta

(Asia C-360/22)

(2022/C 318/42)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamies: W. Roels)

Vastaaja: Alankomaiden kuningaskunta

Vaatimukset

Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin

— toteaa, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut SEUT 45, 56 ja 63 artiklan ja ETA-sopimuksen 28, 36 ja 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on säätänyt ja pysyttänyt voimassa eläkelain (Pensioenwet) 85 §:n 1 momentin b kohdan ja 87 §:n 2 momentin f kohdan, luettuina yhdessä palkkaverolain (Wet op de loonbelasting) 19b §:n 2 momentin kanssa

— velvoittaa Alankomaiden kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio katsoo, että Alankomaiden lainsäädäntö, joka koskee niin sanotussa toisessa pilarissa kartutetun eläkepääoman eli työnantajan välityksellä kartutettujen täydentävien eläkeoikeuksien siirtämistä, on yhteensopimaton työntekijöiden vapaan liikkuvuuden, palvelujen tarjoamisen vapauden ja pääomien vapaan liikkuvuuden kanssa, koska rajat ylittävässä tilanteessa eläkepääoman siirto järjestelmästä toiseen on mahdollinen ilman veroseuraamuksia vain siinä tapauksessa, että mahdollisuudet eläkepääoman takaisinostoon kertasuorituksena ovat samat tai suppeammat kuin Alankomaissa. Useissa jäsenvaltioissa eläkkeen takaisinosto kokonaan tai osittain on mahdollinen kertasuorituksena, minkä vuoksi liikkuvia työntekijöitä, jotka siirtävät eläkepääomansa johonkin kyseisistä jäsenvaltioista, verotetaan. Samanlaisista eläkepääoman siirroista Alankomaissa ei veroteta.
—

kumoaa päätöksen 1 artiklan 1 kohdan r ja s alakohdan ja 4 kohdan r ja s alakohdan sekä alentaa vielä valittajille määrättyä sakkoa 15 prosentilla soveltaen samaa menetelmää kuin mitä unionin yleinen tuomioistuin sovelsi alentaakseen vastaavia sakkoja tuomiossa Cathay Pacific Airways Ltd v. Euroopan komissio (T-343/17, EU:T:2022:184) ja tuomiossa Japan Airlines Co. Ltd v. Euroopan komissio (T-340/17, EU:T:2022:181)
C 318/20

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugali) on esittänyt 17.3.2022 – Lineas – Concessões de Transportes SGPS, S.A. v. Autoridade Tributária e Aduaneira

(Asia C-207/22)

(2022/C 318/28)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Lineas – Concessões de Transportes SGPS, S.A.

Vastaaja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko direktiivissä 2013/36/EU (1) ja asetuksessa (EU) N:o 575/2013 (2) tarkoitettuna rahoituslaitoksena pitää SGPS-tyyppistä holdingyhtiötä, jonka ainoana toimialana on muiden yritysten yhtiöosuuksien hallinnointi taloudellisen toiminnan välillisessä harjoittamismuodossa ja joka hankkii pysyvästi omistukseensa kyseiset osuudet, joiden määrä on yleensä vähintään 10 prosenttia omistettujen yhtiöiden pääomasta, kun näiden yhtiöiden toiminta liittyy liikenneinfrastruktuurien hallinnointiin, mukaan lukien teiden ja/tai moottoriteiden suunnitteluun, rakentamiseen ja ylläpitoon?

(1) Oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY kumoamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU (EUVL 2013, L 176, s. 338).

(2) Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 575/2013 (EUVL 2013, L 176, s. 1).
—

kumottava unionin tuomioistuimen tuomio siltä osin kuin siinä on todettu valittajien kanneoikeuden osittainen vanhentuminen ja siltä osin kuin siinä on hylätty sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva vaatimus; näin ollen unionin tuomioistuimen on
5)

Onko tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1), sellaisena kuin se on muutettuna 11.10.2018 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2018/1602 (2), liitteen I mukaista yhdistettyä nimikkeistöä tulkittava siten, että leivinrasvaksi kuvaillut tuotteet, jotka on valmistettu puhdistetusta palmuöljystä teksturoimalla, on luokiteltava tämän yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 1517 ja erityisesti sen alanimikkeeseen 1517 90 99?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi tai jos ensimmäiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata: Onko profiiliputkia koskeva alkuperäsääntö unionin tullikoodeksin (2) 60 artiklan 2 kohdan ja 284 artiklan sekä SEUT 290 artiklan vastainen, kun a) sitä ei ole perusteltu, b) se on liian epätäsmällinen tai c) alkuperämaan määrittelyssä ei oteta huomioon jalostustapoja, jotka unionin tullikoodeksin 60 artiklan 2 kohdan mukaan johtaisivat siihen, että tavaran alkuperämaa on maa, jossa aineksia käsitellään kyseisellä tavalla[?]
2)

Jos ensimmäisen kysymyksen a ja b kohtaan vastataan myöntävästi: Onko direktiivin 2013/32/EU 33 artiklan 2 kohdan d alakohtaa ja 40 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että unionin tuomioistuimen tuomio, jossa on perustellusti todettu, että on olemassa vahva olettama, jonka mukaan asepalveluksesta kieltäytyminen direktiivin 2011/95/EU (2) 9 artiklan 2 kohdan e alakohdassa täsmennetyissä olosuhteissa johtuu jostakin viidestä kyseisen direktiivin 10 artiklassa mainitusta syystä, on otettava huomioon ”uutena seikkana” tai ”uutena tosiseikkana” tai ”uutena perusteena”?
C 222/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Stuttgart (Saksa) on esittänyt 17.2.2022 – TAP Portugal v. Myflyright GmbH

(Asia C-158/22)

(2022/C 222/24)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Stuttgart

Pääasian asianosaiset

Valittaja: TAP Portugal

Vastapuoli: Myflyright GmbH

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että kyseessä on tässä säännöksessä tarkoitettu poikkeuksellinen olosuhde, kun lento, jonka on määrä lähteä lentoasemalta, jossa ei sijaitse lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan pääasiallinen toimipaikka, peruutetaan sen vuoksi, että eräs tälle lennolle osoitetuista miehistön jäsenistä (tässä tapauksessa perämies), joka oli läpäissyt säädetyt säännölliset lääkärintarkastukset rajoituksitta, äkillisesti ja odottamatta kuolee tai sairastuu niin vakavasti, ettei hän kykene suorittamaan lentoa?

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2004, L 46, s. 1).
1.

Onko unionin oikeus, erityisesti toisen henkivakuutusdirektiivin (1) 15 artiklan 1 kohta, kolmannen henkivakuutusdirektiivin (2) 31 artikla ja direktiivin 2002/83 (3) 35 artiklan 1 kohta, luettuna mahdollisesti yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 38 artiklan kanssa, esteenä kansalliselle lainsäädännölle tai oikeuskäytännölle, jonka mukaan vakuutuksenottajalla – joka on käyttänyt oikeutetusti peruuttamisoikeuttaan – on väittämis- ja todistustaakka vakuutuksenantajan itsensä saamien hyötyjen arvioimisen osalta? Edellyttääkö unionin oikeus ja ennen kaikkea tehokkuusperiaate siinä tapauksessa, että näin jaettu väittämis- ja todistustaakka on sallittu, että vakuutuksenottajalla on sen vastapainona tiedonsaantioikeuksia vakuutuksenantajaan nähden tai käytettävissään muita helpotuksia, jotta hänen on mahdollista vaatia oikeuksiaan?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Frankfurt am Main (Saksa) on esittänyt 1.2.2022 – IA v. DER Touristik Deutschland GmbH

(Asia C-62/22)

(2022/C 165/37)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Frankfurt am Main

Pääasian asianosaiset

Kantaja: IA

Vastaaja: DER Touristik Deutschland GmbH

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 18 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä säädetään, siltä osin kuin on kyse matkasopimusasioista, kansainvälisen toimivallan lisäksi kansallisten tuomioistuinten alueellisesta toimivallasta, joka pääasiaa käsittelevän tuomioistuimen on otettava huomioon, mikäli kuluttajan, joka on matkustaja, ja hänen sopimuspuolensa, joka on matkanjärjestäjä, kotipaikka on samassa jäsenvaltiossa, mutta matkakohde ei sijaitse tässä jäsenvaltiossa vaan ulkomailla, mistä seuraa, että kuluttaja voi näin kansallisia sääntöjä täydennettäessä nostaa sopimukseen perustuvia vaatimuksia koskevan kanteen matkanjärjestäjää vastaan kotipaikkansa tuomioistuimessa?

(1) EUVL 2012, L 351, S. 1.
2)

Onko erosopimuksen 30 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä 30 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa, tulkittava siten, että viimeksi mainitussa määräyksessä mainitut henkilöt kuuluvat erosopimuksen 31 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos he unionin kansalaisina asuivat koko siirtymäkauden ajan keskeytyksettä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja heihin sovellettiin samanaikaisesti koko siirtymäkauden ajan sen päättymiseen saakka yhden ainoan jäsenvaltion lainsäädäntöä, vai onko sitä tulkittava siten, että 30 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetut henkilöt eivät kuulu 31 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos he muuttivat Yhdistyneestä kuningaskunnasta siirtymäkauden päättymisen jälkeen?
3)

a) Ovatko rinnakkaiset yksityiset tietokannat (erityisesti luottotietorekisterin tietokannat), joita on perustettu valtion tietokantojen lisäksi ja joissa valtion tietokannoista peräisin olevia tietoja (käsiteltävässä asiassa maksukyvyttömyyttä koskevia ilmoituksia) säilytetään pidempään kuin asetuksen (EU) 2015/848, luettuna yhdessä kansallisen oikeuden kanssa, tiukoissa rajoissa on säädetty, lähtökohtaisesti sallittuja? b) Jos kysymykseen 3a vastataan myöntävästi, seuraako yleisen tietosuoja-asetuksen 17 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetystä oikeudesta tulla unohdetuksi, että nämä tiedot on poistettava, kun on säädetty käsittelyn kestosta, joka on sama kuin julkisessa rekisterissä?
C 109/18

Valitus, jonka KS ja KD ovat tehneet 12.1.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-771/20, KS ja KD v. neuvosto ym., 10.11.2021 antamasta määräyksestä

(Asia C-29/22 P)

(2022/C 109/26)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: KS ja KD (edustajat: J. Stojsavljevic-Savic, Solicitor, F. Randolph QC ja P. Koutrakos, Barrister)

Muut osapuolet: Euroopan unionin neuvosto, Euroopan komissio ja Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH)

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— hyväksyy valituksen, kumoaa valituksenalaisen määräyksen ja hyväksyy unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyt vaatimukset

— vaihtoehtoisesti hyväksyy valituksen ja palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja

— velvoittaa muut osapuolet korvaamaan tästä valituksesta, unionin yleisessä tuomioistuimessa käydystä menettelystä ja EULEXia koskevassa ihmisoikeuksien arviointilautakunnassa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksen perusteena on se, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että sillä ei ollut toimivaltaa tutkia kannetta, jonka valittajat nostivat saadakseen korvausta vahingosta, joka heille oli aiheutunut siitä, että muut osapuolet loukkasivat heidän perusoikeuksiaan. Valitusperuste on jaettu neljään osaan.

Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on tulkinnut laajasti SEU 24 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan viimeisessä virkkeessä ja SEUT 275 artiklan ensimmäisessä kohdassa vahvistettua YUTP:n (yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan) poissulkemista.

Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on soveltanut virheellisesti 6.10.2020 annettua tuomiota Bank Refah Kargaran v. neuvosto (C-134/19 P, EU:C:2020:793).

Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on soveltanut virheellisesti 25.3.2021 annettua tuomiota Carvalho ym. v. parlamentti ja neuvosto (C-565/19 P, ei julkaistu, EU:C:2021:252).

Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se ei ole käsitellyt vaatimuksen keskeisiä osia ja kun se ei ole perustellut päätöstään riittävällä tavalla.
C 213/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Espanja) on esittänyt 6.8.2021 – F C ja M A B v. Caixabank S.A., aikaisemmin Bankia S.A.

(Asia C-484/21)

(2022/C 213/21)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

Pääasian asianosaiset

Kantajat: F C C ja M A B

Vastaaja: Caixabank S.A., aikaisemmin Bankia S.A.

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voidaanko [Euroopan unionin perusoikeuskirjan] 38 artiklan, unionin oikeuden tehokkuusperiaatteen ja direktiivin 13/93 (1) 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukaisena pitää sitä, että kohtuuttomasta ehdosta, kuten lainan kuluja koskevasta ehdosta, aiheutuneiden taloudellisten seurausten korvaamista koskevan vaatimuksen vanhentumisaika alkaa kulua ennen kuin kyseinen ehto on todettu pätemättömäksi sen kohtuuttomuuden perusteella?

2) Voidaanko [Euroopan unionin perusoikeuskirjan] 38 artiklan, unionin oikeuden tehokkuusperiaatteen ja direktiivin 13/93 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukaisena pitää sitä, että kohtuuttoman ehdon [perusteella esitetyn vaatimuksen] vanhentumisajan alkamisajankohdaksi vahvistetaan päivä, jona Tribunal Supremon kaltainen tuomioistuin, jolla on valta antaa [sitovaa] oikeuskäytäntöä, on todennut ehdon kohtuuttomaksi, riippumatta siitä, onko asianomainen kuluttaja saanut tiedon kyseisen tuomion sisällöstä vai ei?

3) Voidaanko [Euroopan unionin perusoikeuskirjan] 38 artiklan, unionin oikeuden tehokkuusperiaatteen ja direktiivin 13/93 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukaisena pitää sitä, että pitkäaikaisen sopimuksen osalta kiinnityksen perustamisesta maksettujen kulujen korvaamiseksi esitetyn vaatimuksen vanhentumisaika alkaa kulua siitä, kun nämä kulut on maksettu, kun kohtuuttoman ehdon vaikutukset ovat kyseisenä ajankohtana jo lakanneet ja kun ei ole vaaraa siitä, että ehtoa aletaan soveltaa uudelleen?

(1) Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29).
C 95/16

Valitus, jonka Pilatus Bank plc on tehnyt 6.12.2021 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-139/19, Pilatus Banks v. EKP, 24.9.2021 antamasta määräyksestä

(Asia C-750/21 P)

(2022/C 95/20)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Pilatus Bank plc (edustaja: O. Behrends, Rechtsanwalt)

Muu osapuolia: Euroopan keskuspankki (EKP)

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— hylkää valituksenalaisen määräyksen

— SEUT 264 artiklan perusteella kumoaa 21.12.2018 tehdyn EKP:n päätöksen, jossa todettiin, että EKP:llä ei ollut enää toimivaltaa huolehtia valittajan suorasta vakavaraisuusvalvonnasta ja toteuttaa sitä koskevia toimenpiteitä.

— siltä osin kuin unionin tuomioistuin ei itse voi ratkaista asiaa aineellisesti, palauttaa asian yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuu kumoamiskanteesta

— velvoittaa EKP:n korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien valitusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen.

Ensimmäinen valitusperuste koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 (1) säännöksiä, kun se on olettanut virheellisesti, että EKP:llä ei enää ollut toimivaltaa valittajaan nähden tämän lisenssin perumisen vuoksi.

Toinen valitusperuste koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tutkinut asianmukaisesti niitä valittajan esittämiä kanneperusteita, jotka eivät koskee EKP:n väitettyä toimivallan puuttumista.

(1) Luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille 15.10.2013 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 1024/2013 (EUVL 2013, L 287, s. 63).
3.

Määräys on ristiriidassa yhdenvertaisuutta lain edessä (perusoikeuskirjan 20 artikla) ja tehokasta oikeussuojaa (perusoikeuskirjan 47 artikla) koskevan oikeuden kanssa. Siinä tulkitaan näitä määräyksiä virheellisesti siten, että mainittujen oikeuksien loukkaaminen ilmenee yksinomaan asiakysymystä koskevassa keskustelussa. Jos Junquerasia olisi kohdeltu samalla tavalla kuin Euroopan parlamentin jäsentä, jolle riidanalainen toimi on osoitettu (unionin tuomioistuimen 19.12.2019 asiassa C-502/19 (2) antaman tuomion vaikutusten välitön soveltaminen ja Euroopan parlamentin päätös, joka on ristiriidassa sen kanssa, mitä Espanjan kuningaskunta on ilmoittanut), nyt riitautettua toimea ei kuitenkaan olisi toteutettu, koska Junqueras hoitaisi edelleen edustajantoimeaan. Yhdenvertaisuutta lain edessä ja tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaaminen osoittavat, että riidanalainen toimi koskee Junquerasia suoraan, minkä johdosta hänellä on oikeus nostaa kanne SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Bremen (Saksa) on esittänyt 15.10.2021– LB GmbH v. Hauptzollamt D

(Asia C-635/21)

(2022/C 64/20)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Bremen

Pääasian asianosaiset

Kantaja: LB GmbH

Vastaaja: Hauptzollamt D

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1) liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 6.10.2016 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2016/1821 (2), olevaa yhdistettyä nimikkeistöä tulkittava siten, että nyt käsiteltävän ja välipäätöksessä tarkemmin kuvattavan kaltainen ns. Air Lounger on luokiteltava alanimikkeeseen 9401 8000?

(1) EYVL 1987, L 256, s. 1.

(2) EUVL 2016, L 294, s. 1.
—

kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen asetuksen 2015/1589 4 artiklan tulkinnassa yhtäältä siltä osin kuin on kyse epäilyjä tai vakavia vaikeuksia koskevasta edellytyksestä arvioitaessa valtiontuen olemassaoloa kantelun alustavan tutkimisen aikana ja toisaalta siltä osin kuin on kyse todistustaakan kääntämisestä.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Lauku atbalsta dienests (Latvia) on esittänyt 8.11.2021 – SIA ”Druvnieks” v. Lauku atbalsta dienests

(Asia C-668/21)

(2022/C 37/24)

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Augstākā tiesa (Senāts)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: SIA ”Druvnieks”

Muu osapuoli: Lauku atbalsta dienests

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1306/2013 (1) 60 artiklan soveltaminen perusteltua tilanteessa, jossa tuenhakijayhtiön omistajan tästä yhtiöstä erillinen yritys on syyllistynyt väärinkäytökseen, jonka taloudellisia seurauksia ei ole korjattu, ja tuenhakijayhtiö on tosiasiallisesti jatkanut kyseisen yrityksen maataloustoimintaa?

2) Voidaanko yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1306/2013 60 artiklaa soveltaa siten, että henkilön katsotaan välttyneen kyseisen asetuksen 64 artiklan 4 kohdan d alakohdassa säädetyltä hallinnolliselta seuraamukselta, vaikka valittajana olevan yhtiön tai sen omistajan osalta ei ole tehty päätöstä sellaisen hallinnollisen seuraamuksen määräämisestä, joka johtaisi tämän sulkemiseen mahdollisten tuenhakijoiden ulkopuolelle?

3) Voidaanko 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1306/2013 60 artiklaa soveltaa siten, että hanke-ehdotuksen tutkimisesta vastaavan viranomaisen on tarkistettava, täyttävätkö tuenhakijayhtiön omistajalle aiemmin kuuluneet muut yritykset tiettyjen maa- ja metsätalousalan ja maaseutualueiden tukimuotojen toteamisesta sisämarkkinoille soveltuviksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan mukaisesti 25.6.2014 annetun komission asetuksen (EU) N:o 702/2014 (2) 2 artiklan 14 alakohdassa säädetyt edellytykset, ja mikäli ne eivät täytä näitä edellytyksiä, sen on hylättävä hanke-ehdotus ilman tosiasiallisten olosuhteiden muuta tapauskohtaista arviointia?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549).

(2) EUVL 2014, L 193, s. 1.
1.

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) 2 artiklan b alakohtaa ja sen johdanto-osaa tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että kuluttajan määritelmään sisällytetään elinkeinotoimintaa harjoittava henkilö, joka on tehnyt ulkomaan valuuttaan indeksoidun luottosopimuksen yhdessä sellaisen luotonottajan kanssa, joka ei harjoita tällaista toimintaa, ja luotto on tarkoitettu osittain toisen luotonottajan elinkeinotoimintaan liittyvään tarkoitukseen ja osittain hänen elinkeinotoimintaansa liittymättömään tarkoitukseen, eikä vain tilanteessa, jossa elinkeinotoimintaan liittyvä tarkoitus on toisarvoinen siten, että sitä on pidettävä vähäpätöisenä tarkasteltaessa kyseessä olevaa toimea kokonaisuudessaan, eikä sillä, että elinkeinotoimintaan liittymätön tarkoitus on pääasiallinen, ole vaikutusta tässä suhteessa? Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä: