ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 52/32

Valitus, jonka Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG on tehnyt 10.1.2014 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-147/12, Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG v. Euroopan komissio, 12.11.2013 antamasta tuomiosta

(Asia C-7/14 P)

2014/C 52/58

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG (edustajat: Rechtsanwalt K. Landry ja Rechtsanwalt G. Schwendinger)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-147/12 12.11.2013 antama tuomio on kumottava kokonaisuudessaan ja 16.9.2011 annettu komission päätös REM 02/09 (K(2011) 6393 lopullinen) on kumottava

— toissijaisesti oikeusriita on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen sen uudelleen ratkaisemiseksi

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajan ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut tullikoodeksin (1) 220 artiklan 2 kohdan b alakohtaa, koska se on katsonut, että Saksan tulliviranomaisten erehdys oli valittajan havaittavissa. Näin ei ole. Yksittäiset säännökset ovat monitahoisia, ja niiden sanamuoto on epäselvä ja harhaanjohtava. Tästä on osoituksena erityisesti Saksan liittotasavallan valtiovarainministeriön ja komission välinen kirjeenvaihto. Lisäksi myös Saksan tulliviranomaisten erheellisen käytännön kesto ja laajuus puhuvat sitä vastaan, että valittaja olisi voinut havaita erehdyksen.

Toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohdan toista luetelmakohtaa, koska se on oikeudellisesti virheellisellä tavalla katsonut valittajan syyllistyneen ilmeiseen laiminlyöntiin.

Kolmannen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole perustellut päätöstään riittävästi kahden kohdan osalta, joten unionin yleisen tuomioistuimen päätös ei ole valittajan ymmärrettävissä.

(1) Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 93/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal do Comércio de Lisboa (Portugali) on esittänyt 16.12.2013 — Portugalin valtio v. Massa Insolvente do Banco Privado Português SA, selvitystilassa

(Asia C-667/13)

2014/C 93/31

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal do Comércio de Lisboa

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Portugalin valtio

Vastaaja: Massa Insolvente do Banco Privado Português SA, selvitystilassa

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Sisältyykö päätökseen (1) perusteluja koskeva virhe, a) koska siinä ei todeta, millä perusteella Portugalin valtion myöntämä takaus vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan? b) koska siinä ei selvitetä, millä perusteella takauksen muodossa myönnetty tuki — jonka ensin katsottiin kuuluvan SEUT 107 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan — julistettiin myöhemmin yhteismarkkinoille soveltumattomaksi?

2) Onko päätöksessä tehty virhe, joka muodostuu sen perustelujen ja päätösosan välisestä ristiriidasta siltä osin, mistä ajankohdasta lähtien [tuki] oli muuttunut lainvastaiseksi: 5.12.2008 vai 5.6.2009 lähtien?

3) Onko päätös SEUT 107 artiklan 1 kohdan vastainen, koska myönnetty tuki ei vaikuttanut jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, kun otetaan erityisesti huomioon lainan tarkoitus ja sen tosiasiallinen käyttö sekä se, että tuensaaja ei ole harjoittanut toimintaa 1.12.2008 lähtien?

4) Onko päätös SEUT 107 artiklan 3 kohdan vastainen, koska tuki oli tarkoitettu jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen ja koska se tästä syystä soveltuu yhteismarkkinoille?

5) Onko asetuksen N:o 65[9]/1999 (2) [14 artiklan] 1 ja 2 kohdan vastaisena pidettävä sitä, että takaisin perittävää summaa alennetaan konkreettisessa yksittäistapauksessa, kun samaa sääntöä sovelletaan ilman syrjintää kaikkiin maksukyvyttömän yhtiön velkojiin?

(1) Valtiontuesta C 33/09 (ex NN 57/09 ja CP 191/09), jonka Portugali on toteuttanut myöntämällä valtiontakauksen BPP:lle, 20.7.2010 tehty komission päätös 2011/346/EU (tiedoksiannettu numerolla K(2010) 4932), EUVL L 159, s. 95.

(2) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 421/17

Valitus, jonka Page Protective Services Ltd on tehnyt 18.9.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-221/13, Page Protective Services Ltd v. Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH), 9.7.2013 antamasta määräyksestä

(Asia C-501/13 P)

2014/C 421/24

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Page Protective Services Ltd (edustaja: avocat J.-P. Hordies, avustajanaan solicitor E. Lock)

Muu osapuoli: Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH)

Unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on 2.10.2014 antamallaan määräyksellä hylännyt valituksen ja määrännyt Page Protective Services Ltd:n vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 85/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal do Trabalho de Lisboa (Porugali) on esittänyt 16.12.2013 — Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins v. Via Directa — Companhia de Seguros SA

(Asia C-665/13)

2014/C 85/21

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal do Trabalho de Lisboa

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins

Vastaaja: Via Directa — Companhia de Seguros SA

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, josta johtuu syrjintäkiellon periaate, tulkittava siten, että sitä sovelletaan julkisen sektorin työntekijöihin?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 52/24

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Curtea de Apel Timișoara (Romania) on esittänyt 3.6.2013 — Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (APIA) — Centrul Județean Timiș v. Curtea de Conturi a României ja Camera de Conturi a Județului Timiș

(Asia C-304/13)

2014/C 52/43

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Curtea de Apel Timișoara

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (APIA) — Centrul Județean Timiș

Vastaajat: Curtea de Conturi a României ja Camera de Conturi a Județului Timiș

Muu osapuoli: Agenția de Plăți și Intervenție în Agricultură (APIA) — Bucarest

Ennakkoratkaisukysymykset

Ovatko 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (1) säännökset ja erityisesti sen 115 ja 135 artikla esteenä sille, että jäsenvaltio asettaa maanviljelijälle myönnettävän palkkion saamiselle lisäedellytyksiä, joista ei säädetä asetuksessa, kuten edellytyksen siitä, ettei viljelijällä saa ”palkkion hakemishetkellä olla velkaa valtion tai alueyksikön talousarvioon”?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71, (EY) N:o 1254/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1782/2003 (EUVL L 270, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 39/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de commerce de Versailles (Ranska) on esittänyt 6.12.2013 — Nortel Networks SA:n yritysneuvosto ym. v. asianajaja Rogeau Nortel Networks SA:n konkurssipesän pesänhoitajana ja Alan Robert Bloom ym.

(Asia C-649/13)

2014/C 39/23

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de commerce de Versailles

Pääasian asianosaiset

Hakijat: Nortel Networks SA:n yritysneuvosto ym.

Vastapuolet: asianajaja Rogeau Nortel Networks SA:n konkurssipesän pesänhoitajana ja Alan Robert Bloom ym.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko sen valtion tuomioistuin, jossa sekundäärimenettely on aloitettu, yksin tai vaihtoehtoisesti sen valtion tuomioistuimen kanssa, jossa päämenettely on aloitettu, toimivaltainen ottamaan kantaa velallisen sellaisen omaisuuden määrittämiseen, joka kuuluu sekundäärimenettelyjen vaikutusten piiriin, maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 (1) 2 artiklan g alakohdan, 3 artiklan 2 kohdan ja 27 artiklan nojalla, ja jos kyse on yksinomaisesta tai vaihtoehtoisesta toimivallasta, sovelletaanko asiaan päämenettelyn vai sekundäärimenettelyn lakia?

(1) EYVL L 160, s. 1.
2)

Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, onko neuvoston direktiivin 2008/118/EY 1 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että on tämän säännöksen mukaista säätää kansallisessa oikeudessa välillisestä verosta, joka suoritetaan valmisteveron alaisen tavaran myynnistä loppukäyttäjälle ja josta saadut tulot käytetään yksinomaan julkisen henkilöliikenteen harjoittamiseen, jos julkisen henkilöliikenteen harjoittaminen on veronsaajana olevan alueellisen julkisyhteisön velvoite, joka on täytettävä tällaisesta välillisestä verosta riippumatta, ja jos julkisen henkilöliikenteen harjoittamisen rahoituksen määrä ei viime kädessä perustu automaattisesti verotulojen määrään, koska julkisen henkilöliikenteen harjoittamiseen osoitetun rahamäärän suuruus on vahvistettu tarkasti, joten jos välillisistä veroista saadut tulot ovat suuremmat, viranomaiset varaavat vastaavasti vähemmän muita rahoitusvaroja julkisen henkilöliikenteen harjoittamiseen, ja päinvastoin, jos myyntiveroa kertyy vähemmän, alueellisen julkisyhteisön on vastaavasti lisättävä muita rahoitusvaroja julkisen henkilöliikenteen harjoittamista varten, mutta verotulojen poiketessa ennusteista on mahdollista muuttaa julkisen henkilöliikenteen harjoittamiseen varattujen menojen määrää muuttamalla alueellisen julkisyhteisön talousarviota?
6)

Ovatko tehokkuusperiaate tai direktiivillä 1999/44 unionin alueella tavoiteltu korkeatasoinen kuluttajasuoja tai muut unionin oikeuden säännöt tai vaatimukset esteenä Alankomaiden lainsäädännölle, jonka mukaan kuluttajaostajalla on väittämis- ja todistustaakka siitä, ettei tavara vastaa sovittua ja että tällainen sopimuksenvastaisuus on ilmennyt kuuden kuukauden kuluessa luovutuksesta? Mitä tarkoitetaan direktiivin 1999/44 5 artiklan 3 kohdassa olevalla ilmaisulla ”ilmenevä virhe” ja erityisesti missä laajuudessa kuluttajaostajan on esitettävä sopimuksenvastaisuuteen (sen aiheuttajaan) liittyviä tosiseikkoja ja asianhaaroja? Riittääkö tältä osin se, että kuluttajaostaja väittää ja, jos hänen väitteensä kiistetään perustellusti, todistaa, että ostettu tavara ei toimi (hyvin), vai onko hänen myös väitettävä ja, jos hänen väitteensä kiistetään perustellusti, todistettava, mikä ostetun tavaran virhe aiheuttaa (on aiheuttanut) sen, ettei ostettu tavara toimi (hyvin)?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 344/39

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) on esittänyt 2.8.2013 — Croce Amica One Italia Srl v. Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

(Asia C-440/13)

2013/C 344/68

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Croce Amica One Italia Srl

Vastaaja: Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko yhteisön oikeuden mukaista, että hankintaviranomainen voi käyttäessään julkisia hankintoja koskevaa peruuttamisoikeuttaan lain nro 241/1990 21d §:n mukaisesti päättää, että se ei tee lopullista hankintasopimusta, pelkästään sillä perusteella, että alustavasti valitun tarjoajayhtiön laillista edustajaa vastaan on meneillään rikostutkinta?

2) Onko yhteisön oikeuden mukaista poiketa rikosvastuun vahvistamista lainvoimaisella tuomiolla koskevasta periaatteesta, sellaisena kuin se on ilmaistu direktiivin 2004/18/EY (1) 45 artiklassa, hallinnolliseen tarkoituksenmukaisuuteen liittyvistä syistä, jotka perustuvat yhteen hallinnonalaan?

3) Onko yhteisön oikeuden mukaista poiketa rikosvastuun vahvistamista lainvoimaisella tuomiolla koskevasta periaatteesta, sellaisena kuin se on ilmaistu direktiivin 2004/18/EY 45 artiklassa, niissä tapauksissa, joissa meneillään oleva rikostutkinta koskee itseoikaisuna toteutetun toimenpiteen kohteena olevaan hankintamenettelyyn liittyviä rikoksia?

4) Onko yhteisön oikeuden mukaista, että kansallinen hallintotuomioistuin voi tutkia täyttä tuomiovaltaa käyttäen toimenpiteet, joita hankintaviranomaiset toteuttavat julkisten hankintojen alalla, kun se käyttää tuomioistuimelle julkisissa hankinnoissa annettua toimivaltaa, ja tutkia tarjouksen luotettavuuden ja johdonmukaisuuden, jolloin tutkimus ei siis kohdistu pelkästään ilmeistä epäjohdonmukaisuutta, järjenvastaisuutta, riittämättömiä perusteluja tai tosiseikkoja koskevaa virhettä koskeviin tapauksiin?

(1) Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18/EY (EUVL L 134, s. 114).
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 2073/2005 muuttamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 1086/2011 (1) 1 artiklaa tulkittava siten, että asetuksen (EY) N:o 2073/2005 (2) liitteessä I olevan 1 luvun rivillä 1.28 mainitun tuoreen siipikarjanlihan on täytettävä mainitut mikrobiologiset vaatimukset kaikissa jakeluvaiheissa?
2)

a) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko vastattaessa kysymykseen siitä, estetäänkö tai katkaistaanko tekijänoikeusdirektiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sammuminen, merkitystä sillä olosuhteella, että kyseessä on ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettu muuttaminen? b) Jos toisen kysymyksen a kohtaan vastataan myöntävästi, mitä arviointiperusteita on asetettava, jotta voidaan puhua sellaisesta jäljennöksen muotoa koskevasta muutoksesta, joka estää tai katkaisee tekijänoikeusdirektiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun sammumisen? c) Jättävätkö kyseiset arviointiperusteet tilaa Alankomaiden kansallisessa oikeudessa kehitetyille arviointiperusteille, joiden mukaan sammumisesta ei ole enää kyse yksinomaan sillä perusteella, että jälleenmyyjä on antanut jäljennöksille muun muodon ja levittää niitä siinä muodossa yleisölle (Hoge Raad, asia NJ 1979/412, Poortvliet, tuomio 19.1.1979)?
—

kumoamisen vaikutuksia koskevilta osin sovelsi virheellisesti SEUT 262 artiklan 2 kohtaa, kun se erotti toisistaan yhtäältä aikaisemman asetuksen N:o 1580/2007 52 artiklan 2 kohdan a alakohdan toisen alakohdan ja asetuksen N:o 543/2011 50 artiklan 3 kohdan ja toisaalta asetuksen N:o 543/2011 60 artiklan 7 kohdan ja kun se antoi tuomion, jonka täytäntöön paneminen on mahdotonta viitaten asetuksen N:o 543/2011 60 artiklan 7 kohtaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 298/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Curtea de Apel Cluj (Romania) on esittänyt 16.7.2013 — Vasiliki Balazs v. Casa Județeană de Pensii Cluj

(Asia C-401/13)

2013/C 298/03

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Curtea de Apel Cluj

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Vasiliki Balazs

Vastaaja: Casa Județeană de Pensii Cluj

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (1) 7 artiklan 2 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että sen soveltamisalaan kuuluu sellainen kahdenvälinen sopimus, jonka kaksi jäsenvaltiota on tehnyt ennen asetuksen soveltamisen alkamispäivämäärää ja jossa valtiot ovat sopineet sellaisia sosiaaliturvaetuuksia koskevan velvollisuuden lakkaamisesta, joita yhden valtion on maksettava sellaisille toisen valtion kansalaisille, joilla on ollut ensin mainitun valtion alueella poliittisen pakolaisen asema ja jotka ovat palanneet viimeksi mainitun valtion alueelle, vastineena siitä, että ensin mainittu valtio maksaa kiinteän määrän eläkkeiden maksamiseksi ja sen ajanjakson kattamiseksi, jonka ajalta sosiaaliturvamaksut on maksettu ensin mainittuun jäsenvaltioon?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annettu neuvoston asetus (ETY) 1408/71 (EYVL L 149, s. 2).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 274/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Ireland (Irlanti) on esittänyt 16.7.2013 — Lisa Kelly v. Minister for Social Protection

(Asia C-403/13)

2013/C 274/24

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Ireland

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Lisa Kelly

Vastapuoli: Minister for Social Protection

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Jos työntekijä, joka asuu jäsenvaltiossa A ja on työskennellyt vakuutettuna kyseisessä jäsenvaltiossa hieman alle kolme vuotta, työskentelee viimeiset kuusi kuukautta vakuutettuna jäsenvaltiossa B, pitäisikö työntekijän myöhemmin vaatima oikeus sairauden perusteella myönnettäviin sosiaaliturvaetuuksiin määrittää (i) jäsenvaltion B lainsäädännön nojalla asetuksen N:o 883/2004 (1) 11 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna jäsenvaltiona vai (ii) jäsenvaltion A lainsäädännön nojalla 11 artiklan 3 kohdan e alakohdassa tarkoitettuna asuinjäsenvaltiona?

2) Onko ensimmäiseen kysymykseen vastaamisen kannalta merkityksellistä se, että jos sovellettavana lainsäädäntönä pidetään jäsenvaltion B lainsäädäntöä, kyseinen työntekijä ei ole oikeutettu mihinkään sosiaaliturvaetuuksiin, toisin kuin siinä tapauksessa, että sovellettavana lainsäädäntönä pidetään hänen asuinjäsenvaltionsa (jäsenvaltion A) lainsäädäntöä?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 883/2004 (EUVL L 166, s. 1).
1.6

Onko direktiivin 96/71 3 artiklaa, luettuna SEUT 56 ja 57 artiklojen valossa, tulkittava siten, että vähimmäispalkkojen käsite kattaa palkkaryhmittelyn mukaisen perustuntipalkan, urakan takuupalkan, lomarahan, kiinteämääräisen päivärahan ja päivittäisen työmatka-ajan korvauksen, sellaisina kuin nämä työehdot määritellään direktiivin liitteen piiriin kuuluvassa, yleisesti sovellettavaksi julistetussa työehtosopimuksessa? 1.6.1 Tuleeko SEUT artikloja 56 ja/tai direktiivin 96/71/EY artiklaa 3 tulkita siten, että ne estävät jäsenvaltioita nk. isäntävaltiona kansallisessa lainsäädännössään (yleissitova työehtosopimus) määräämästä muista jäsenvaltioista oleville palveluntarjoajille velvollisuutta maksaa matka-ajan korvausta ja päivärahaa sen alueella lähetettynä oleville työntekijöille, ottaen huomioon, että viitatun kansallisen lainsäädännön mukaan jokaisen lähetetyn työntekijän katsotaan olevan työssä työmatkalla koko lähetettynä olon ajan, mikä oikeuttaa hänet matkustusajan korvauksiin sekä päivärahoihin? 1.6.2 Tuleeko SEUT artikloja 56 ja 57 sekä/tai direktiivin 96/71/EY artiklaa 3 tulkita siten, että ne eivät salli kansallisen tuomioistuimen kieltäytyä tunnustamasta toisesta jäsenvaltiosta olevan yhtiön sen kotivaltiossaan luomaa ja käyttämää palkkaluokittelua, jos sellainen on tehty? 1.6.3 Tuleeko SEUT artikloja 56 ja 57 sekä/tai direktiivin 96/71/EY artiklaa 3 tulkita siten, että ne sallivat toisesta jäsenvaltiosta olevan työnantajan pätevästi ja työntekomaan tuomioistuinta sitovasti määritellä työntekijöiden palkkaryhmiin sijoittamisesta tilanteessa, jossa työntekomaan yleissitovassa työehtosopimuksessa on edellytetty tehtäväksi lopputulokseltaan toisenlainen palkkaryhmiin sijoittelu, vai voiko isäntävaltiona oleva jäsenvaltio, jonne toisesta jäsenvaltiosta olevan palveluntarjoajan työntekijät on lähetetty, asettaa palveluntarjoajalle noudatettavaksi määräyksiä työntekijöiden palkkaluokkiin sijoittamisen kriteereistä? 1.6.4 Onko direktiivin 96/71/EY 3 artiklaa, luettuna SEUT 56 ja 57 artiklojen valossa, tulkittaessa työnantajan, kysymyksessä 1.6 mainitun työehtosopimuksen velvoittamana kustantamaa majoitusta ja toisesta jäsenvaltiosta olevan palveluntarjoajan työsopimuksen mukaisesti myöntämää ruokaseteliä pidettävä lähetettynä olosta aiheutuvien kustannusten korvauksena vai 3 artiklan ensimmäisen kohdan tarkoittaman vähimmäispalkkojen käsitteen osana? 1.6.5 Voidaanko direktiivin 96/71/EY artiklaa 3 yhdessä SEUT artiklojen 56 ja 57 kanssa tulkita siten, että työntekovaltion yleissitovaa työehtosopimusta tulee pitää perusteltuna yleisestä järjestyksestä johtuvien vaatimusten vuoksi tulkittaessa kysymystä urakkapalkkauksesta, matka-ajan korvauksesta ja päivärahoista?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 260/28

Kanne 26.6.2013 — Euroopan komissio v. Slovakian tasavalta

(Asia C-361/13)

2013/C 260/51

Oikeudenkäyntikieli: slovakki

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: F. Schatz ja A. Tokár)

Vastaaja: Slovakian tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Slovakian tasavalta ei ole noudattanut Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 45 ja 48 artiklan eikä sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 7 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole myöntänyt laissa nro 592/2006 tarkoitettua joulurahaa henkilöille, joilla on siihen oikeus mutta jotka asuvat jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin Slovakian tasavallassa.

— Slovakian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Laissa nro 592/2006 tarkoitettu jouluraha on asetuksen N:o 883/2004 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettu vanhuusetuus, joka on maksettava siihen oikeutetuille myös, kun he asuvat muualla kuin asianomaisessa jäsenvaltiossa (tässä asiassa Slovakian tasavalta). Kansallisella oikeussäännöllä ei näin ollen voida rajoittaa muualla kuin Slovakian tasavallassa asuvien etuuteen oikeutettujen oikeutta saada joulurahaa. Tämän vuoksi Slovakian tasavallan kansallinen säännös, jossa säädetään tällaisesta rajoituksesta, on ristiriidassa SEUT 45 ja 48 artiklan ja asetuksen N:o 883/2004 7 artiklan kanssa.

(1) EUVL L 166, s. 1.
3)

Onko sallittua käyttää yhtä ja samaa menetelmää sekä yhdistetyn nimikkeistön 27 ryhmässä ja harmonoidun järjestelmän 27 ryhmässä tarkoitettujen aromaattisten että muiden kuin aromaattisten aineosien määrittämiseen, ja jos näin on, mikä on tämä menetelmä? Jos tämä ei ole sallittua: Mitä menetelmää on sovellettava aromaattisten aineosien määrittämiseen ja mitä muiden kuin aromaattisten aineosien määrittämiseen?
a)

3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla ”toimipaikalla” on ymmärrettävä tarkoitettavan velallisen sivuliikettä, jonka osalta on aloitettu päämenettely, joka estää sen, että usean samaan konserniin kuuluvan yhtiön samanaikaisen likvidaatiomenettelyn yhteydessä nämä voisivat olla sekundäärimenettelyn kohteena jäsenvaltiossa, jossa on niiden kotipaikka, sillä perusteella, että ne ovat oikeushenkilöitä?
—

on todettava, ettei Viron tasavalta ole noudattanut maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/55/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/73/EY (1) 54 artiklan 1 kohtaan perustuvia velvoitteitaan, koska se on jättänyt antamatta säännöksiä, joita direktiivin 2 artiklan 10, 20 ja 22 alakohdan, 3 artiklan 3 ja 4 kohdan, 7 artiklan 3 kohdan, 9 artiklan 5, 7 ja 12 kohdan, 10 artiklan 5 kohdan, 11 artiklan 5 kohdan a ja b alakohdan, 12 artiklan, 13 artiklan, 15 artiklan, 16 artiklan, 26 artiklan 2 kohdan b alakohdan, 26 artiklan 2 kohdan c alakohdan toisen, neljännen ja viidennen virkkeen, 26 artiklan 2 kohdan d alakohdan kolmannen ja neljännen virkkeen, 26 artiklan 3 kohdan, 27 artiklan 2 kohdan, 33 artiklan, 36 artiklan 4 kohdan toisen ja neljännen alakohdan, 36 artiklan 6 ja 8 kohdan, 36 artiklan 9 kohdan kolmannen alakohdan, 41 artiklan 1 kohdan d, e, i, k, n, p, q ja s alakohdan, 41 artiklan 6 kohdan c alakohdan, 41 artiklan 9 kohdan toisen ja kolmannen virkkeen, 41 artiklan 10 kohdan, 44 artiklan 3 kohdan, liitteessä 1 olevan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisen alakohdan toisen, kolmannen, viidennen ja seitsemännen luetelmakohdan, liitteessä 1 olevan 1 kohdan a alakohdan toisen alakohdan, liitteessä 1 olevan 1 kohdan b, d, f, h, i ja j alakohdan ja liitteessä 1 olevan 2 kohdan täytäntöönpano edellyttää, tai ainakin jättänyt ilmoittamatta komissiolle täytäntöönpanon edellyttämien säännösten antamisesta