ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Unionin oikeus – Tulkinta – Erikieliset säädöstekstit – Asetus N:o 881/2002 – Kieliversioiden eroavuudet

(Neuvoston asetus N:o 881/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 561/2003)

2. Euroopan unioni – Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat erityiset rajoittavat toimenpiteet – Asetus N:o 881/2002

(Neuvoston asetuksen N:o 881/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 561/2003, 2 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Euroopan unionin säädöksen erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä on tulkittava sen säädöksen systematiikan ja tarkoituksen mukaan, jonka osa säännös on.

Tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen N:o 881/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 561/2003, tulkinnassa on myös otettava huomioon Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1390 (2002), joka tällä asetuksella on sen neljännen perustelukappaleen mukaan on tarkoitus panna täytäntöön, sanamuoto ja tarkoitus. Lisäksi johdetun unionin oikeuden säännöstä, kuten tätä asetusta, on tulkittava niin pitkälti kuin mahdollista siten, että se on sopusoinnussa muun muassa unionin oikeuden yleisten oikeusperiaatteiden ja erityisesti oikeusvarmuuden periaatteen kanssa. Tämä periaate edellyttää, että säädöksen, jossa asetetaan rajoittavia toimenpiteitä, joilla on huomattava vaikutus nimettyjen henkilöiden oikeuksiin ja vapauksiin, on oltava selvä ja täsmällinen, jotta ne, joita asia koskee, mukaan luettuna kolmannet tahot, voivat tuntea ilman epäselvyyttä oikeutensa ja velvollisuutensa ja ryhtyä tilanteen edellyttämiin toimiin.

(ks. 44, 45, 64 ja 65 kohta)

2. Tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen N:o 881/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 561/2003, 2 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta sosiaaliturva- tai toimeentuloturvaetuuksiin, joita valtio maksaa sellaisen henkilön, jonka Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1267 (1999) 6 kohdan nojalla perustettu komitea on nimennyt ja joka on mainittu kyseisen asetuksen liitteessä I, puolisolle, pelkästään sillä perusteella, että kyseinen puoliso asuu nimetyn henkilön kanssa ja käyttää tai saattaa käyttää osan näistä etuuksista sellaisten tavaroiden ja palvelujen ostamiseen, joita myös viimeksi mainittu käyttää tai joista myös hän hyötyy.

Ei näet vaikuta todennäköiseltä, että kyseisiä varoja tultaisiin muuntamaan varoiksi, joilla voidaan tukea terroritoimintaa, erityisesti koska kyseessä olevien etuuksien määrä on vahvistettu sellaiseksi, että tarkoituksena on kattaa vain kyseisten henkilöiden toimeentulon kannalta välttämättömät menot.

(ks. 61 ja 74 kohta sekä tuomiolauselma)
Kaatopaikoista annetun direktiivin 1999/31, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1882/2003, 10 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla kaatopaikan pitäjällä on velvollisuus maksaa maksu, joka jätteitä kaatopaikalle sijoittaneiden paikallisviranomaisten on korvattava sille, ja jossa säädetään kaatopaikan pitäjään kohdistuvista rahamääräisistä seuraamuksista silloin, kun maksu suoritetaan viivästyneenä; näin on kuitenkin sillä edellytyksellä, että kyseisen lainsäädännön lisäksi toteutetaan toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että maksu korvataan tosiasiallisesti ja lyhyessä määräajassa ja että kaikki maksun perintäkustannukset ja erityisesti kustannukset, jotka johtuvat siitä, että kyseiset paikallisviranomaiset ovat maksaneet kaatopaikan pitäjälle nämä summat viivästyneenä – mukaan lukien kaatopaikan pitäjälle maksun viivästymisen vuoksi mahdollisesti määrätyt rahamääräiset seuraamukset –, vyörytetään hintaan, joka näiden viranomaisten on maksettava kaatopaikan pitäjälle. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, täyttyvätkö nämä edellytykset.

Tällaisten kustannusten sälyttäminen kaatopaikan pitäjän maksettaviksi johtaisi nimittäin siihen, että kyseisen kaatopaikan pitäjän pitäisi maksaa sellaisista jätteistä huolehtimiseen liittyvät kustannukset, joita se ei ole tuottanut vaan joiden kohdalla se vastaa ainoastaan niistä huolehtimisesta palvelujen tarjoamiseen liittyvässä toiminnassaan.

(ks. 38 ja 41 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C-461/08

Don Bosco Onroerend Goed BV

vastaan

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kuudes arvonlisäverodirektiivi — 13 artiklan B kohdan g alakohdan ja 4 artiklan 3 kohdan a alakohdan tulkinta — Sellaisen maa-alueen luovutus, jolla sijaitsee osittain purettu rakennus, jonka tilalle on tarkoitus rakentaa uusi rakennus — Vapauttaminen arvonlisäverosta”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 19.11.2009 I ‐ 11081

Tuomion tiivistelmä

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset – Rakennuksen ja siihen liittyvän maa-alueen luovutusten vapauttaminen

(Neuvoston direktiivin 77/388 4 artiklan 3 kohdan a alakohta ja 13 artiklan B kohdan g alakohta)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan g alakohtaa, luettuna yhdessä tämän direktiivin 4 artiklan 3 kohdan a alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että ensin mainitussa säännöksessä tarkoitetun arvonlisäverosta vapauttamisen alaan ei kuulu sellaisen maan luovutus, jolla vielä sijaitsee rapistunut rakennus, joka on tarkoitus purkaa, jotta sen tilalle voidaan rakentaa uusi rakennus, ja jonka purkaminen, josta myyjä vastaa, on jo alkanut ennen tätä luovutusta. Tällainen luovutus ja purkaminen muodostavat arvonlisäverotuksen kannalta yhden ainoan liiketoimen, jonka kohteena kokonaisuutena tarkasteltuna ei ole olemassa olevan rakennuksen luovutus siihen liittyvine maapohjineen vaan rakentamattoman maan luovutus, riippumatta siitä, mihin vaiheeseen vanhan rakennuksen purkutyöt ovat edenneet maan tosiasiallisen luovutuksen hetkellä.

(ks. 44 kohta ja tuomiolauselma)
Yleisten valtiosääntö- tai hallinto-oikeudellisten periaatteiden olemassaolo voi tehdä tarpeettomaksi täytäntöönpanon toteuttamisen erityisin lainsäädäntötoimin, kuitenkin sillä edellytyksellä, että nämä periaatteet takaavat sen, että kansalliset hallintoviranomaiset soveltavat kaikilta osin direktiiviä, ja että tilanteessa, jossa direktiivin asianomaisen säännöksen tarkoituksena on luoda oikeuksia yksityisille, näistä periaatteista johtuvan oikeudellisen tilanteen on oltava riittävän täsmällinen ja selvä ja niille, joiden eduista on kysymys, on annettava mahdollisuus täysimääräisesti selvittää oikeutensa ja tarvittaessa vedota niihin kansallisissa tuomioistuimissa.

Koska maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annetun direktiivin 2003/55 22 artiklan 3 kohdan d alakohdassa säädetään, että kaikki päätökset, jotka koskevat vapautusten myöntämistä haltijoille, on julkaistava, toimenpiteiden julkaisemista koskevilla jäsenvaltion oikeuden yleisillä periaatteilla, joiden mukaan kaikki suuren ihmismäärän etuihin vaikuttavat toimenpiteet on julkaistava, ei voida katsoa olevan mahdollista huolehtia tämän direktiivin säännöksen oikeasta ja täysimääräisestä täytäntöönpanosta, ellei kyseinen jäsenvaltio esitä mitään sellaista, jonka perusteella voitaisiin täsmällisesti ja varmasti osoittaa, että tällaisilla päätöksillä katsotaan aina olevan yleistä merkitystä ja ne siten aina julkaistaan.

EY 249 artiklan kolmannesta kohdasta seuraa, että jäsenvaltioiden on asianmukaisin täytäntöönpanotoimenpitein varmistettava yhteisön direktiivien täytäntöönpano. Se, että yksityisillä oikeussubjekteilla on erityisissä olosuhteissa eli erityisesti silloin, kun jäsenvaltio on jättänyt toteuttamatta vaadittavat täytäntöönpanotoimenpiteet tai on toteuttanut toimenpiteitä, jotka eivät ole direktiivin mukaisia, oikeus vedota tuomioistuimissa direktiiviin täytäntöönpanon laiminlyönyttä jäsenvaltiota vastaan, ei voi olla perusteena sille, että jäsenvaltio voisi jättää ajoissa toteuttamatta kunkin direktiivin tavoitteen edellyttämät tarpeelliset toimenpiteet. Näin ollen on entistä suuremmalla syyllä katsottava, että se, että kyseessä olevan direktiivin tiettyjä säännöksiä sovelletaan välittömästi kansallisessa oikeusjärjestyksessä, ei ole peruste, joka vapauttaisi jäsenvaltiot täytäntöönpanovelvoitteestaan.

Niinpä jäsenvaltio ei noudata maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annetun direktiivin 2003/55 22 artiklan 3 kohdan e alakohdan sekä 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, jos se yhtäältä ei saata osaksi lainsäädäntöään mainitun 22 artiklan 3 kohdan e alakohdan säännöstä asianomaisten jäsenvaltioiden kuulemisesta ennen päätöksen tekemistä, jos kyseessä on jäsenvaltioiden välinen yhdysputki, ja toisaalta säätää vain vapautusta koskevista pyynnöistä ilmoittamisesta komissiolle, vaikka mainitussa 22 artiklan 4 kohdassa säädetään lopullista vapautuspäätöstä sekä kaikkia siihen liittyviä olennaisia tietoja koskevasta tiedoksiantovelvollisuudesta tälle toimielimelle.

(ks. 44–46 kohta)
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 2 artiklan 1 kohtaa ja 4 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun emoyhtiö luovuttaa kaikki kokonaan omistamansa tytäryhtiön osakkeet sekä jäljellä olevan osuutensa aiemmin kokonaan omistamastaan osakkuusyhtiöstä ja kun emoyhtiö on suorittanut näille arvonlisäverollisia palveluja, luovutus on taloudellista toimintaa, joka kuuluu kyseisten direktiivien soveltamisalaan.

Luovuttamalla kaikki tytäryhtiössä ja osakkuusyhtiössä omistamansa osakkeet emoyhtiö lakkauttaa omistuksensa näissä yhtiöissä. Kun kyseinen emoyhtiö, joka on teollisuuskonsernin emoyhtiö, on osallistunut tytäryhtiön ja osakkuusyhtiön hallinnointiin toimittamalla niille vastiketta vastaan erilaisia hallinto-, kirjanpito- ja markkinointipalveluja, joista se on velvollinen maksamaan arvonlisäveroa, kyseisen luovutuksen, jonka emoyhtiö toteuttaa konsernin rakenteen uudistamista varten, voidaan katsoa olevan liiketoimi, jolla pyritään saamaan jatkuvaluonteisia tuloja toiminnasta, joka menee pelkkää osakkeiden myyntiä pidemmälle. Tällä liiketoimella on suora yhteys konsernin harjoittaman toiminnan organisointiin, ja sitä on näin ollen pidettävä verovelvollisen verollisen liiketoiminnan välittömänä, pysyvänä ja välttämättömänä jatkeena. Tällainen liiketoimi kuuluu näin ollen arvonlisäveron soveltamisalaan.

Koska kuitenkin osakkeiden luovutus voidaan rinnastaa kuudennen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 5 artiklan 8 kohdassa tai direktiivin 2006/112 19 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun varallisuuskokonaisuuden tai sen osan luovutukseen ja jos kyseinen jäsenvaltio on valinnut näissä säännöksissä säädetyn mahdollisuuden, tämä liiketoimi ei ole arvonlisäverollista taloudellista toimintaa.

Sillä, että osakkeiden luovutus suoritetaan useilla peräkkäisillä toimilla, ei ole merkitystä näiden johtopäätösten kannalta.

(ks. 32, 33 ja 41 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 4 kohta)
Asia C-351/08

Christian Grimme

vastaan

Deutsche Angestellten-Krankenkasse

(Bundessozialgerichtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Henkilöiden vapaa liikkuvuus — Sveitsin oikeuden mukaan perustetun osakeyhtiön hallituksen jäsen, joka toimii yhtiön sivutoimipaikan johtajana Saksassa — Velvollisuus ottaa saksalainen vanhuuseläkevakuutus — Saksan oikeuden mukaan perustetun osakeyhtiön hallituksen jäsenille myönnetty poikkeus tästä velvollisuudesta”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 12.11.2009 I ‐ 10779

Tuomion tiivistelmä

Kansainväliset sopimukset – Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehty EY:n ja Sveitsin välinen sopimus – Sijoittautumisvapaus – Yhdenvertainen kohtelu

(Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehdyn, EY:n ja Sveitsin välisen sopimuksen 1, 5, 7 ja 16 artikla ja sen liitteessä I olevat 12 ja 17–19 artikla)

Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehdyn, Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton välisen sopimuksen määräykset ja erityisesti sen 1, 5, 7 ja 16 artikla sekä sen liitteessä I olevat 12 ja 17–19 artikla eivät ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa edellytetään, että henkilön, joka on tämän jäsenvaltion kansalainen ja joka tekee työtä tämän alueella, on otettava tämän jäsenvaltion lakisääteinen vanhuuseläkevakuutus, vaikka tämä henkilö on Sveitsin oikeuden mukaan perustetun yhtiön hallituksen jäsen ja vaikka tämän jäsenvaltion oikeuden mukaan perustetun osakeyhtiön hallituksen jäsenillä ei ole velvollisuutta ottaa kyseistä vakuutusta.

(ks. 50 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-40/08

Asturcom Telecomunicaciones SL

vastaan

Cristina Rodríguez Nogueira

(Juzgado de Primera Instancia no 4 de Bilbaon esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Direktiivi 93/13/ETY — Kuluttajasopimukset — Kohtuuton välityslauseke — Pätemättömyys — Oikeusvoimaiseksi tullut välitystuomio — Pakkotäytäntöönpano — Täytäntöönpanevan kansallisen tuomioistuimen toimivalta tutkia viran puolesta, onko kohtuuton välityslauseke pätemätön — Vastaavuusperiaate ja tehokkuusperiaate”

Julkisasiamies V. Trstenjakin ratkaisuehdotus 14.5.2009 I ‐ 9581

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 6.10.2009 I ‐ 9602

Tuomion tiivistelmä

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Direktiivi 93/13

(Neuvoston direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohta)

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annettua neuvoston direktiiviä 93/13/ETY on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu sellaisen oikeusvoimaiseksi tulleen välitystuomion pakkotäytäntöönpanoa koskeva hakemus, joka on annettu ilman kuluttajan osallistumista asian käsittelyyn, on tutkittava viran puolesta silloin, kun sillä on käytössään tältä osin tarvittavat oikeudelliset seikat ja tosiseikat, onko elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan väliseen sopimukseen sisältyvä välityslauseke kohtuuton siltä osin kuin kyseinen tuomioistuin voi kansallisten menettelysääntöjen mukaan suorittaa tällaisen arvioinnin samankaltaisten jäsenvaltioiden sisäiseen oikeuteen perustuvien vaatimusten osalta. Jos näin on, kyseisen tuomioistuimen on tehtävä kaikki kansallisen oikeuden perusteella tästä seuraavat päätelmät sen varmistamiseksi, että kyseinen välityslauseke ei sido kyseistä kuluttajaa.

Tätä arviointia varten on täsmennettävä, että kun otetaan huomioon yleisen edun, johon direktiivissä 93/13 kuluttajille taattu suoja perustuu, luonne ja merkityksellisyys, kyseisen direktiivin 6 artiklan on katsottava olevan sellaisia kansallisia sääntöjä vastaava normi, jotka kuuluvat sisäisessä oikeudessa kansallisen oikeusjärjestyksen perusteisiin.

(ks. 52 ja 59 kohta sekä tuomiolauselma)
EY 56 artikla on esteenä sellaiselle jäsenvaltion tuloverolainsäädännölle, jonka mukaan jäsenvaltiossa asuvilla yleisesti verovelvollisilla luonnollisilla henkilöillä on oikeus vähentää veron laskentapohjasta kiinteistöjen vuokrauksesta syntyneet tappiot niiden syntymisvuonna sekä oikeus tehdä degressiivisiä poistoja kiinteistöstä saatujen tulojen määrittämisen yhteydessä vain, jos kiinteistö sijaitsee kyseisen jäsenvaltion alueella.

Näin on siksi, että sellaisen luonnollisen henkilön, joka asuu ja on yleisesti verovelvollinen kyseisessä jäsenvaltiossa ja joka omistaa kiinteistön toisessa jäsenvaltiossa, verokohtelu on epäedullisempaa kuin se olisi, jos kiinteistö sijaitsisi ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa, koska tälle henkilölle ei missään tapauksessa anneta mahdollisuutta nauttia kassatilanteeseensa vaikuttavasta edusta. Tämä verohaitta on omiaan aiheuttamaan sen, että tällaiset henkilöt ovat vähemmän halukkaita tekemään sijoituksia kiinteistöihin, jotka sijaitsevat toisessa jäsenvaltiossa, ja säilyttämään tällaiset kiinteistöt omistuksessaan, joten kysymyksessä olevaa lainsäädäntöä on pidettävä pääomanliikkeiden rajoituksena, joka on lähtökohtaisesti kielletty EY 56 artiklassa.

Vaikka oletettaisiin, että tavoitteella tehdä asuntojen rakentaminen vuokraustarkoituksiin houkuttelevammaksi oman maan väestön tällaisiin asuntoihin kohdistuvan tarpeen tyydyttämiseksi, voitaisiin oikeuttaa pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus, on katsottava, että sellaisella kansallisella toimenpiteellä, jossa tehdään selvä ero sen välillä, sijaitsevatko vuokraustarkoituksiin rakennetut asunnot kyseisessä valtiossa vai eivät, ei voida varmistaa tämän tavoitteen toteutumista. Nimittäin sen sijaan, että toimenpiteet kohdennettaisiin paikkoihin, joissa näiden asuntojen puute on erityisen huomattava, kyseisessä kansallisessa säännöksessä ei huomioida kyseisen jäsenvaltion eri alueiden erilaisia tarpeita. Lisäksi kaikenlaisten vuokraukseen tarkoitettujen asuntojen – yksinkertaisimmista ylellisimpiin – osalta voidaan tehdä degressiivisiä poistoja. Näissä olosuhteissa ei voida lähteä siitä, että yksityiset sijoittajat, joita ohjaavat etenkin taloudelliset näkökohdat, täyttävät tämän säännöksen väitetyn sosiaalipoliittisen tavoitteen.

(ks. 25–27 ja 31–33 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-189/08

Zuid-Chemie BV

vastaan

Philippo’s Mineralenfabriek NV/SA

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa — Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano — Asetus (EY) N:o 44/2001 — Käsite ”paikkakunta, missä vahinko sattui””

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 16.7.2009 I ‐ 6919

Tuomion tiivistelmä

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano – Asetus N:o 44/2001 – Erityinen toimivalta – Toimivalta sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 2 artikla ja 5 artiklan 3 kohta)

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että riita-asiassa, jossa on kysymys vahingosta, joka yritykselle on aiheutunut, kun sille on toimitettu saastunut kemikaali, joka aiheutti sen, että yrityksen eri raaka-aineista tuottamaa ja jalostamaa keinolannoitetta ei voitu enää käyttää, ilmaus ”paikkakunta, missä vahinko sattui” tarkoittaa paikkakuntaa, jossa alkuperäinen vahinko ilmeni, kun tuotetta käytettiin normaalisti siihen tarkoitukseen, johon se oli tarkoitettu.

Tässä määräyksessä ei tarkoiteta vain paikkakuntaa, jossa kausaaliyhteydessä oleva vahingon aiheuttanut tapahtuma sattui, vaan myös paikkakuntaa, jolla vahinko ilmeni, kuten yrityksen tehdaspaikkakuntaa, jossa se jalosti virheellisen tuotteen, joka aiheutti jalostetulle tuotteelle aineellisen vahingon, joka oli suurempi kuin itse tuotteeseen liittyvä vahinko. Tältä osin muun vahingon ilmenemispaikkakunnan kuin kausaaliyhteydessä olevan tapahtuman paikkakunnan huomioon ottaminen mahdollistaa asian saattamisen sen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on parhaat mahdollisuudet ratkaista asia muun muassa riidan läheisyyden ja asian selvittämisen vaivattomuuden vuoksi. Sen sijaan yksin kausaaliyhteydessä olevan tapahtuman paikkakunnan valinta johtaisi merkittävässä osassa tapauksia sekaannukseen asetuksen N:o 44/2001 2 artiklan ja 5 artiklan 3 kohdan toimivaltaperusteiden välillä siten, että tämä viimeksi mainittu säännös menettäisi siltä osin tehokkuutensa.

(ks. 23, 24 ja 29–32 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-111/08

SCT Industri AB, selvitystilassa,

vastaan

Alpenblume AB

(Högsta domstolenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa — Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano — Soveltamisala — Konkurssi”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 2.7.2009 I ‐ 5657

Tuomion tiivistelmä

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus N:o 44/2001 – Soveltamisala – Siihen kuulumattomat asiat – Konkurssi, akordi ja muut niihin rinnastettavat menettelyt

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 2 kohdan b alakohta)

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyä poikkeusta on tulkittava siten, että poikkeusta sovelletaan tuomioistuimen jäsenvaltiossa (A) antamaan ratkaisuun, joka koskee jäsenvaltiossa A kotipaikan omaavan yhtiön yhtiöosuuden omistusoikeuden rekisteröintiä ja jonka mukaan kyseisen osuuden luovutusta on pidettävä pätemättömänä, koska jäsenvaltion A tuomioistuin ei tunnusta toisessa jäsenvaltiossa (B) sijaitsevan yhtiön konkurssipesän pesänhoitajan toimivaltaa jäsenvaltiossa B toteutetussa ja päättyneessä konkurssimenettelyssä.

Sellaisella tuomiolla ratkaistu kanne nimittäin johtuu välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja liittyy siihen kiinteästi. Ensinnäkin tuomioistuimessa ajettu kanne liittyy maksukyvyttömyysmenettelyyn erityisen läheisesti silloin, kun oikeudenkäynti koskee pelkästään omistusoikeutta yhtiöosuuksiin, jotka pesänhoitaja on maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä luovuttanut jäsenvaltio B:n konkurssilainsäädännössä annettujen säännösten kaltaisten, siviilioikeuden yleisistä säännöistä ja varsinkin omistusoikeutta koskevista säännöistä poikkeavien säännösten perusteella. Yhtiöosuuksien luovutus ja siitä johtuva parempaa oikeutta omaisuuteen koskeva vahvistuskanne johtuvat näin ollen välittömästi ja kiinteästi siitä, että pesänhoitaja, joka oikeussubjektina ryhtyy toimimaan vasta konkurssin alettua, on käyttänyt toimivaltaa, joka hänellä on nimenomaan konkurssimenettelyä sääntelevien kansallisen oikeuden säännösten nojalla. Toisaalta ratkaisun, jolla kyseinen luovutus on julistettu pätemättömäksi, sisältö ja vaikutukset ovat läheisesti sidoksissa konkurssimenettelyn kulkuun, koska luovutuksen pätemättömyyden peruste liittyy nimenomaan ja yksinomaan pesänhoitajan toimivallan laajuuteen konkurssimenettelyssä.

(ks. 25–28, 30, 31 ja 33 kohta sekä tuomiolauselma)