Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 24 päivänä lokakuuta 1995. - Bundeskartellamt vastaan Volkswagen AG et VAG Leasing GmbH. - Ennakkoratkaisupyyntö: Bundesgerichtshof - Saksa. - Leasing-toiminta automarkkinoilla - Jälleenmyyjien yksinedustustoiminta valmistajan leasingiin erikoistuneen tytäryhtiön lukuun - ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja asetuksen (ETY) N:o 123/85 tulkinta. - Asia C-266/93.



Oikeustapauskokoelma 1995 sivu I-03477



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Kilpailu - Yritysten väliset järjestelyt - Yritysten väliset sopimukset - Kilpailun rajoittaminen - Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Autojen valikoiva jakelujärjestelmä - Sellaiset yksinedustussopimukset eivät ole sallittuja, joilla jäsenvaltion tärkeimmän autonvalmistajan jälleenmyyjät sidotaan tämän autonvalmistajan omistamaan leasing-yhtiöön

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

2 Kilpailu - Yritysten väliset järjestelyt - Kielto - Ryhmäpoikkeus - Asetus N:o 123/85 - Poikkeusta ei sovelleta yksinedustussopimuksiin, joilla jäsenvaltion tärkeimmän autonvalmistajan jälleenmyyjät sidotaan tämän autonvalmistajan omistamaan leasing-yhtiöön

(Komission asetus N:o 123/85)

Tiivistelmä

3 ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion tärkeimmän autonvalmistajan kaikille tässä jäsenvaltiossa sijaitseville jälleenmyyjilleen asettama velvoite tehdä leasing-sopimuksia yksinomaan tämän autonvalmistajan oman leasing-yhtiön lukuun, on tämän määräyksen kanssa ristiriidassa.

Ensinnäkin tällaisten yksinedustussopimusten tarkoituksena tai ainakin vaikutuksena on rajoittaa tuntuvasti kilpailua, koska ne rajoittavat mainitun valmistajan omistaman yhtiön kanssa kilpailevien leasing-yhtiöiden mahdollisuuksia tehdä leasing-sopimuksia tämän valmistajan autoista, ja koska ne estävät valmistajan jälleenmyyjiä tekemästä leasing-sopimuksia omissa nimissään ja omaan lukuunsa. Toiseksi tällaiset sopimukset vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska jälleenmyyjät eivät voi toimia muissa jäsenvaltioissa sijaitsevien leasing-yhtiöiden lukuun, eivätkä ne voi tehdä sopimuksia omaan lukuunsa muissa jäsenvaltioissa asuvien kuluttajien kanssa.

4 Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskevien sopimusten ryhmiin annettua komission asetusta N:o 123/85 on tulkittava siten, että siinä säädettyä poikkeusta ei sovelleta jäsenvaltion tärkeimmän autonvalmistajan kaikille tässä jäsenvaltiossa sijaitseville jälleenmyyjilleen asettamaan velvoitteeseen tehdä leasing-sopimuksia yksinomaan tämän autonvalmistajan oman leasing-yhtiön lukuun.

Asianosaiset

Asiassa C-266/93,

jonka Bundesgerichtshof on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa riita-asiassa

Bundeskartellamt

vastaan

Volkswagen AG ja VAG Leasing GmbH,

joita tukee

VAG-Händlerbeirat eV,

väliintulijana,

ennakkoratkaisun ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskevien sopimusten ryhmiin 12 päivänä joulukuuta 1984 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 123/85 (EYVL 1985, L 15, s. 16) tulkinnasta,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,

toimien kokoonpanossa: presidentti G. C. Rodríguez Iglesias, jaostojen puheenjohtajat C. N. Kakouris, D. A. O. Edward, G. Hirsch, tuomarit G. F. Mancini, F. A. Schockweiler (esittelevä tuomari), J. C. Moitinho de Almeida, P. J. G. Kapteyn, P. Jann, H. Ragnemalm ja L. Sevón,

julkisasiamies: G. Tesauro,

kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,

ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet

- Bundeskartellamt, asiamiehenään varapuheenjohtaja Stefan Held,

- Volkswagen AG ja VAG Leasing GmbH, edustajanaan asianajaja Rainer Bechtold, Stuttgart,

- Saksan hallitus, asiamiehinään Ministerialrat (talousministeriö) Ernst Röder ja Regierungsdirektor (talousministeriö) Claus-Dieter Quassowski,

- Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehinään Assistant Treasury Solicitor S. Lucinda Hudson ja QC Peter Goldsmith,

- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies Bernd Langeheine,

ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,

kuultuaan Bundeskartellamtin, Volkswagen AG:n ja VAG Leasing GmbH:n, Saksan hallituksen, asiamiehenään Bundeskartellamtin varapuheenjohtaja Stefan Held, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja komission, asiamiehenään oikeudellinen neuvonantaja Götz zur Hausen, esittämät suulliset huomautukset 17.5.1994 pidetyssä suullisessa käsittelyssä,

kuultuaan julkisasiamiehen 22.11.1994 pidetyssä käsittelyssä esittämän ratkaisuehdotuksen,

ottaen huomioon 25.1.1995 annetun määräyksen suullisen käsittelyn aloittamisesta uudelleen,

kuultuaan Bundeskartellamtin, Volkswagen AG:n ja VAG Leasing GmbH:n, Saksan hallituksen, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen, asiamiehenään Lindsey Nicoll, Treasury Solicitor's Department, avustajanaan Peter Goldsmith ja komission, asiamiehenään Bernd Langeheine, esittämät suulliset huomautukset 31.5.1995 pidetyssä suullisessa käsittelyssä,

kuultuaan julkisasiamiehen 8.6.1995 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Bundesgerichtshof on esittänyt 19.1.1993 tekemällään, yhteisöjen tuomioistuimeen 15.3.1993 saapuneella päätöksellään ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti useita ennakkoratkaisukysymyksiä, jotka koskevat ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskevien sopimusten ryhmiin 12 päivänä joulukuuta 1984 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 123/85 (EYVL 1985, L 15, s. 16, jäljempänä asetus N:o 123/85) tulkintaa.

2 Nämä kysymykset esitettiin Bundeskartellamtin (liittovaltion kartellivirasto) ja Volkswagen AG:n (jäljempänä VAG) sekä VAG:n leasingiin erikoituneen tytäryhtiön VAG Leasing GmbH:n (jäljempänä VAG Leasing) välisen riita-asian oikeudenkäynnin yhteydessä; riita-asian kohteena oli Bundeskartellamtin näille yhtiöille osoittama määräys lopettaa toiminta, jota se piti Saksan kilpailuoikeuden vastaisena.

3 VAG:n markkinaosuus oli vuonna 1989 28,2 % ja se on Saksan tärkein moottoriajoneuvojen valmistaja. Se myy Volkswagen- ja Audi-merkkisiä moottoriajoneuvoja Saksassa sellaisen jakeluverkoston välityksellä, johon kuuluu yli 1600 jälleenmyyjää.

4 VAG:n ja jälleenmyyjien välisiä suhteita sääntelevät jälleenmyyntisopimukset, joilla VAG antaa jälleenmyyjille määrätyllä alueella oikeudet Volkswagen- ja Audi-merkkisten uusien autojen ja varaosien jälleenmyyntiä samoin kuin asiakkaiden huoltopalveluja varten. Jälleenmyyjien on myös tarjottava tiettyjä palveluja, mm. leasing-toimintoja, joista vastaa VAG-ryhmittymässä VAG Leasing.

5 VAG Leasing, VAG:n 100-prosenttisesti omistama tytäryhtiö, perustettiin vuonna 1966 ja se toimii yksinedustussopimuksiin sitoutuneiden jälleenmyyjien avulla. Tämä toiminta laajennettiin vuonna 1989 koskemaan kaikkia saksalaisia jälleenmyyjiä. Tuolloin VAG ja VAG Leasing lähettivät saksalaisille jälleenmyyjille kirjeen, jolla järjestettiin "VAG:n jälleenmyyjien edustustoiminta VAG Leasingin lukuun".

6 Tässä kirjeessä määrättiin, että vastaisuudessa jälleenmyyjät tekevät leasing-sopimukset VAG Leasingin hyväksi. He ostavat omissa nimissään ja omaan lukuunsa kyseiset ajoneuvot VAG:lta ja siirtävät omaisuuden ostohintaan VAG Leasingille. Jokaisesta toteutetusta leasing-kaupasta jälleenmyyjät saavat VAG Leasingiltä palkkion, jonka suuruus vastaa niiden voittomarginaalia vastaavanlaisesta myyntitapahtumasta. Leasing-sopimuksen päättyessä ajoneuvo palautetaan niille. Ajoneuvon myynti tapahtuu sopimuksissa ja yleisohjeissa määrätyllä tavalla. Ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä ja jälleenmyyjille annetusta leasing-ohjekirjasta käy ilmi, että jälleenmyyjät ostavat ajoneuvon tässä tarkoituksessa VAG Leasingiltä.

7 Kirjeessä määrättiin myös, että jälleenmyyjät hankkivat asiakkaita VAG Leasingille ja että niillä on VAG Leasingin yksinedustus. Ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä käy kuitenkin ilmi, ettei tämä yksinoikeuslauseke estä jälleenmyyjiä tekemästä leasing-sopimuksia kilpailevien leasing-yhtiöiden nimiin asiakkaan tai tällaisen yhtiön pyynnöstä.

8 Kirjeessä määrättiin myös, että VAG Leasingin VAG:n jälleenmyyntijärjestelmään ottamisen vuoksi oli välttämätöntä perustaa välittömät oikeudelliset suhteet VAG Leasingin ja VAG:n jälleenmyyjien välille. Jälleenmyyjiä pyydettiin osoittamaan hyväksymisensä toimia yhteistyössä VAG Leasingin kanssa allekirjoittamalla kirjeen liitteenä oleva sopimuksen kaksoiskappale ja palauttamaan se lähettäjälle.

9 VAG:n liikevaihdosta kansallisilla markkinoilla 18 % muodostuu leasing-toiminnasta. VAG:n toimittamien tietojen mukaisesti VAG Leasingin osuus Volkswagen- ja Audi-merkkisten ajoneuvojen leasing-kaupasta on noin 80 %, mikä vastaa melkein 20 % autojen leasing-markkinoista Saksassa. Näillä markkinoilla toimii noin 400 leasing-yhtiötä, joihin kuuluu muiden valmistajien tytäryhtiöitä ja yrityksiä, jotka ovat sidossuhteessa autojen jälleenmyyjiin tai suuriin luottolaitoksiin. Auto-leasing D:n, joka on yksi tärkeimmistä itsenäisistä leasing-yhtiöistä, julkaiseman tutkimuksen mukaan autonvalmistajien yhtiöiden markkinaosuus on 60 % ja VAG Leasing johtaa markkinoita.

10 Bundeskartellamt katsoi, että VAG:n jälleenmyyjien ja VAG Leasingin välinen yksinoikeuden käsittävä sopimussuhde haittasi kohtuuttomasti mainittujen jälleenmyyjien ja itsenäisten leasing-yritysten kaupankäyntiä ja se kielsi 25.7.1990 tekemällään päätöksellä VAG:ta ja VAG Leasingiä määräämästä, että jälleenmyyjien on tehtävä leasing-sopimuksia ainoastaan VAG Leasingin hyväksi. Bundeskartellamt määräsi lisäksi, ettei VAG saanut kieltää jälleenmyyjiään myymästä uusia autoja itsenäisille leasing-yhtiöille silloin, kun nämä jälleenmyyjät ovat toimineet välittäjinä leasing-sopimusten tekemisessä.

11 Bundeskartellamt perusteli päätöstään Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungenin (kilpailunrajoitukset kieltävä laki, jäljempänä GWB) 26 pykälän 2 momentilla, jossa kielletään yrityksiä, joilla on määräävä markkina-asema, estämästä kohtuuttomasti, suoraan tai välillisesti yritykseltä sellaiset liikesuhteet, joihin vastaavanlaiset yritykset voivat ryhtyä normaalisti. Tässä säännöksessä säädetään, että sama kielto koskee sellaisia yrityksiä, joilla on pieniä tai keskisuuria tietyn tyyppisiä tavaroita tai kaupallisia palveluja toimittavia tai ostavia sivuliikkeitä, silloin kun näillä ei ole riittäviä mahdollisuuksia kohtuullisin keinoin kääntyä muiden yritysten puoleen.

12 VAG ja VAG Leasing valittivat päätöksestä, ja Kammergericht kumosi 15.3.1991 Bundeskartellamtin päätöksen sillä perusteella, että GWB:n 26 pykälän 2 momentissa säädetyt edellytykset eivät täyttyneet. Kammergericht katsoi, ettei VAG:lla ja VAG Leasingilla ollut määräävää asemaa automarkkinoilla. Jälleenmyyjät eivät myöskään olleet sen mukaan pieniä tai keskisuuria yrityksiä. Bundeskartellamt haki muutosta Bundesgerichtshofissa tekemällä Rechtsbeschwerden.

13 Bundesgerichtshof katsoi, että siinä tapauksessa, että VAG:n jälleenmyyjiä VAG Leasingiin sitovat yksinmyyntisopimukset ovat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisia, ne ovat väistämättä myös GWB:n 26 artiklan 2 momentin mukaista liikesuhteiden kohtuutonta estämistä. Tämän vuoksi Bundesgerichtshof pohti tämän perustamissopimuksen määräyksen merkitystä. Siinä tapauksessa, että kyseiset sopimukset osoittautuisivat olevan ristiriidassa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan kanssa, Bundesgerichtshof pohti sitten, sovelletaanko niihin asetuksessa N:o 123/85 säädettyä poikkeusta. Lopuksi kansallinen tuomioistuin pohti, estävätkö nämä yhteisön oikeuden säännöt saksalaisten tiukempien kilpailusääntöjen soveltamisen siinä tapauksessa, että kyseiset sopimukset olisivat 85 artiklan 1 kohdan mukaisia tai jos ne olisivat sen kanssa ristiriidassa, jos niihin kuitenkin sovellettaisiin asetuksessa N:o 123/85 säädettyä poikkeusta.

14 Näiden näkemysten perusteella Bundesgerichtshof päätti lykätä asian ratkaisua ja pyysi yhteisöjen tuomioistuinta antamaan ennakkoratkaisun seuraaviin kysymyksiin:

"1) Saksan tärkein autonvalmistaja kieltää valikoivan jakeluverkostonsa jäsenenä olevia saksalaisia jälleenmyyjiä toimimasta välittäjinä leasing-sopimusten tekemiseksi muiden leasing-yhtiöiden kuin sen, johon ne kuuluvat, hyväksi tai myymästä näille yhtiöille uusia ajoneuvoja silloin kun näitä ajoneuvoja koskevat leasing-sopimukset on tehty sopimuksen sitomien jälleenmyyjien välityksellä. Onko edellytettävä tai oletettava, että tällainen kielto ja se seikka, että saksalaiset jälleenmyyjät noudattavat kieltoa, voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla?

2) Sovelletaanko kysymyksessä 1 kuvattuun toimintaan 85 artiklan 1 kohtaa, jos tämä toiminta saattaa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan?

3) Jos vastaus kysymykseen 2 on myönteinen, sovelletaanko edellä 1 kohdassa kuvattuun toimintaan ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisesta annetussa asetuksessa (ETY) N:o 123/85 säädettyä poikkeusta?

4) Onko kansallisen, yritysten välisiä järjestelyjä valvovan viranomaisen päätös, jolla se kieltää edellä kysymyksessä 1 kuvatun toiminnan, edellä mainittujen yhteisön oikeuden sääntöjen vastainen?"

15 Yhteisöjen tuomioistuin lähtee siitä olettamuksesta, että kuten asiassa C-70/93, ennakkoratkaisukysymykset koskevat sellaista autojen myyntiä leasing-yhtiöille, jossa tarkoituksena ei ole siirtää omistusoikeutta leasing-asiakkaalle.

Kaksi ensimmäistä kysymystä, jotka koskevat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamista

16 Kahdessa ensimmäisessä kysymyksessä ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy pääosin, onko perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltion tärkeimmän autonvalmistajan kaikille tässä jäsenvaltiossa toimiville jälleenmyyjilleen asettama velvoite tehdä leasing-sopimuksia yksinomaan valmistajan oman leasing-yhtiön lukuun on ristiriidassa tämän määräyksen kanssa.

17 Asiassa 56/65, Société technique minière (LTM), tuomio 30.6.1966 (Kok. 1966, s. 337), ja yhdistetyissä asioissa 56/64 ja 58/64, Consten ja Grundig vastaan komissio, tuomio 13.7.1966 (Kok. 1966, s. 429) muodostuneen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti taloudellisen tuotanto- ja jakeluketjun eri vaiheissa olevien toimijoiden väliset sopimukset, joita kutsutaan myös vertikaalisiksi sopimuksiksi, voivat olla 85 artiklan 1 kohdan mukaisia sopimuksia ja kuulua tähän määräykseen sisältyvän kiellon soveltamisalaan.

18 VAG ja VAG Leasing väittävät kuitenkin, että koska VAG:n saksalaiset jälleenmyyjät tekevät sopimuksia VAG Leasingin lukuun, ne muodostavat näiden yhtiöiden kanssa yhden taloudellisen yksikön, joten koska ei ole olemassa useita yrityksiä, yksinomaiset edustussopimukset eivät kuulu 85 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

19 Tämä väite on hylättävä. Edustajien voidaan katsoa menettävän asemansa itsenäisinä taloudellisina toimijoina vain silloin, kun niillä ei ole mitään komitentin lukuun tehdyistä sopimuksista aiheutuvaa riskiä ja kun ne toimivat komitentin yritykseen kiinteästi kuuluvina osina (ks. yhdistetyt asiat 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Coöperative Vereniging "Suiker Unie" ym., tuomio 16.12.1975, Kok. 1975, s. 1663, 539 kohta). Toisaalta VAG:n saksalaiset jälleenmyyjät ottavat ainakin osittain vastuun VAG Leasingin lukuun toteutettuihin toimiin liittyvistä taloudellisista riskeistä ostamalla ajoneuvot leasing-sopimusten päätyttyä. Toisaalta ne huolehtivat pääasiassa hyvin itsenäisesti myynnistä ja jälkimarkkinoinnista omissa nimissään ja omaan lukuunsa.

20 Koska yksinedustussopimukset, jotka sitovat VAG:n saksalaiset jälleenmyyjät VAG Leasingiin ovat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan mukaisia sopimuksia, on tutkittava, onko niiden tarkoituksena tai vaikutuksena rajoittaa tuntuvasti kilpailua yhteismarkkinoilla ja ovatko ne omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

21 Kyseisten yksinedustussopimusten kilpailua rajoittavan vaikutuksen osalta on syytä todeta aluksi, että nämä sopimukset liittyvät läheisesti VAG:n jälleenmyyntisopimuksiin, jotka ovat selvästi 85 artiklan 1 kohdan vastaisia, mutta joihin sovelletaan asetuksessa N:o 123/85 säädettyä poikkeusta. Jälleenmyyjät velvoitettiin toimimaan VAG Leasingin edustajina sillä perusteella, että ne olivat VAG:n jälleenmyyjiä. Ensinnäkin jo jälleenmyyntisopimuksissa ne velvoitettiin tarjoamaan asiakkaille VAG Leasingin palveluja. Lisäksi kiertokirjeessä, jolla leasingiin liittyvä edustustoiminta järjestettiin, liitetään nimenomaisesti leasing-toiminta jälleenmyyntisopimuksessa jälleenmyyjille asetettuun velvoitteeseen edistää kaikin mahdollisin keinoin VAG:n, VW:n ja Audin markkinoinnista vastaavien toimijoiden samoin kuin näiden automerkkien etuja ja edustaa niitä (ks. jälleenmyyntisopimuksen 2 artiklan 6 kohta).

22 Sen jälkeen on korostettava, että yksinedustussopimukset sitovat kaikkia VAG:n saksalaisia jälleenmyyjiä ja että niillä on omalla alueellaan Volkswagen- ja Audi-merkkisten uusien ajoneuvojen yksinmyyntioikeus.

23 Edellä esitetyn perusteella jälleenmyyjiä koskeva kielto hankkia asiakkaita VAG Leasingin kanssa kilpaileville leasing-yhtiöille ja kielto harjoittaa leasing-toimintaa näiden yhtiöiden lukuun rajoittavat ilmeisesti näiden yhtiöiden mahdollisuuksia tehdä Volkswagen- ja Audi-merkkisten ajoneuvojen leasing-sopimuksia. Nämä yhtiöt eivät voi käyttää hyväkseen VAG:n jälleenmyyntiverkostoa löytääkseen mahdollisia asiakkaita.

24 Lisäksi edustussopimukseen sisältyvä yksinmyyntilauseke rajoittaa kilpailua myös siten, että se estää VAG:n jälleenmyyjiä harjoittamasta leasing-toimintaa omissa nimissään ja omaan lukuunsa. Näin ollen se rajoittaa VAG:stä erillisten taloudellisten toimijoiden toimintavapautta ja sen tarkoituksena on lisätä jälleenmyyjien sitoutumista valmistajan jälleenmyyntijärjestelmään.

25 Ottaen huomioon VAG:n johtavan aseman kansallisilla uusien ajoneuvojen myyntimarkkinoilla ja VAG Leasingin johtavan aseman kansallisilla autojen leasing-markkinoilla, on ilmeistä, että kyseisten yksinedustussopimusten tarkoituksena tai ainakin vaikutuksena on rajoittaa tuntuvasti kilpailua.

26 Mitä tulee vaikutukseen jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, riittää kun todetaan, että yksinedustussopimukset sitovat kaikkia VAG:n saksalaisia jälleenmyyjiä. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut useaan kertaan, jäsenvaltion koko alueelle ulottuvien kilpailua rajoittavien toimien vaikutuksena on jo niiden luonteen vuoksi markkinoiden jakaminen kansallisten rajojen mukaisesti, mikä haittaa perustamissopimuksen tavoitteena olevaa taloudellista yhdentymistä (ks. asia 42/84, Remia ym. v. komissio, tuomio 11.7.1985, Kok. 1985, s. 2545, 22 kohta). Tämän vuoksi VAG:n saksalaiset jälleenmyyjät eivät voi tehdä leasing-sopimuksia muissa jäsenvaltioissa sijaitsevien leasing-yhtiöiden lukuun eivätkä tehdä omaan lukuunsa leasing-sopimuksia muissa jäsenvaltioissa asuvien kuluttajien kanssa.

27 Tämän vuoksi on syytä vastata kahteen ensimmäiseen kysymykseen, että ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion tärkeimmän autonvalmistajan kaikille tässä jäsenvaltiossa sijaitseville jälleenmyyjilleen asettama velvoite tehdä leasing-sopimuksia yksinomaan valmistajan oman leasing-yhtiön lukuun on tämän määräyksen vastainen.

Kolmas kysymys, joka koskee asetusta N:o 123/85

28 Kolmannessa kysymyksessään kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko asetusta N:o 123/85 tulkittava siten, että siinä säädettyä poikkeusta sovelletaan Saksan tärkeimmän autonvalmistajan kaikille tässä jäsenvaltiossa oleville jälleenmyyjilleen osoittamaan määräykseen toimia edustajana leasingia koskevissa sopimuksissa yksinomaan valmistajan oman leasing-yhtiön lukuun.

29 Asetuksessa N:o 123/85 säädetään, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta ei koske sopimuksia, joilla tavarantoimittaja antaa (valtuutetun) jälleenmyyjän tehtäväksi edistää sopimustavaroiden jälleenmyyntiä määrätyllä alueella ja sitoutuu toimittamaan tällä alueella vain jälleenmyyjälle autoja ja niiden varaosia (1 artikla). Määräys ei myöskään koske jälleenmyyjille asetettua velvoitetta olla myymättä kilpailevan merkkisiä autoja (3 artiklan 3 alakohta) ja olla myymättä sopimustavaroita jakeluverkostoon kuulumattomille myyjille (3 artiklan 10 alakohta), elleivät kyseessä ole välittäjät eli omissa nimissään ja lopullisten käyttäjien lukuun toimivat toimijat, jotka saavat tätä tarkoitusta varten valtakirjan (3 artiklan 11 alakohta).

30 Sitä vastoin yksikään asetuksen säännöksistä ei koske nimenomaisesti leasing-toimintaa. Ainoastaan 13 artiklan, jossa määritetään asetuksessa käytetyt ilmaukset, 12 alakohdassa säädetään, että "'jaella' ja 'myydä' sisältävät myös muut tarjoamisen muodot kuten leasing-toiminnan".

31 VAG ja VAG Leasing tarkastelevat tätä säännöstä yhdessä asetuksen 3 artiklan 10 alakohdan a alakohdan kanssa, jonka mukaisesti valmistaja voi kieltää jälleenmyyjiään toimittamasta sopimustavaroita jakeluverkostoon kuulumattomalle jälleenmyyjälle, ja ne rinnastavat itsenäiset leasing-yhtiöt VAG:n jakeluverkostoon kuulumattomiin jälleenmyyjiin. Koska tästä seuraa niiden mukaan, että on sallittua kieltää jälleenmyyjiä toimittamasta tavaroita itsenäisille leasing-yhtiöille, sitä suuremmalla syyllä on niiden mukaan mahdollista kieltää jälleenmyyjiä tekemästä leasing-sopimuksia tällaisten yhtiöiden hyväksi. Tämän vuoksi kyseisiin yksinedustussopimuksiin sovelletaan asetuksessa N:o 123/85 säädettyä poikkeusta.

32 Tällaista väitettä ei voida hyväksyä.

33 Ensinnäkin on muistutettava, että ottaen huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa muotoillun yleisen periaatteen, jonka mukaisesti kilpailua rajoittavat yritysten väliset sopimukset ovat kiellettyjä, ryhmäpoikkeusasetuksen poikkeusluontoisia säännöksiä ei voida tulkita laajasti eikä siten, että asetuksen vaikutuksia laajennetaan enemmän kuin on välttämätöntä siinä säädettyjen etujen suojelemiseksi.

34 Tämän jälkeen on todettava, että leasing-yhtiöitä, jotka eivät tarjoa ostomahdollisuutta, ei voida pitää asetuksessa N:o 123/85 tarkoitettuina uusien ajoneuvojen jälleenmyyjinä, koska ne ainoastaan ostavat ajoneuvoja asiakkaittensa kysynnän mukaisesti, mutta eivät pidä varastoja tarjotakseen ajoneuvoja asiakaskunnalle.

35 Kuten komissio on oikeutetusti korostanut, 13 artiklan 12 alakohdassa mainittu ilmaisu liittyy ainoastaan valmistajan ja jälleenmyyjän väliseen suhteeseen. Tämän säännöksen tarkoituksena on estää jälleenmyyjää kiertämästä tiettyjä sopimusvelvoitteitaan leasingin avulla. Tämän vuoksi 13 artiklan 12 alakohdan tarkoituksena on välttää se, että jälleenmyyjä rikkoo velvoitettaan olla myymättä muun merkkisiä ajoneuvoja (asetuksen 3 artiklan 3 alakohta) tekemällä kilpailevan merkkisistä ajoneuvoista leasing-sopimuksia. Samoin sen tarkoituksena on varmistaa, että velvoitetta olla aktiivisesti hankkimatta asiakkaita sopimusalueen ulkopuolelta noudatetaan (asetuksen 3 artiklan 8 alakohta), kieltämällä leasing-sopimusten teon sopimustavaroista sopimusalueen ulkopuolella. Tämän vuoksi 13 artiklan 12 alakohta ei ole asianmukainen arvioitaessa sitä, ovatko itsenäiset leasing-yhtiöt asetuksen 3 artiklan 10 alakohdan a alakohdan mukaisia jälleenmyyntiverkoston ulkopuolisia jälleenmyyjiä.

36 Yksinedustussopimuksiin ei voida myöskään soveltaa asetuksessa säädettyä poikkeusta asetuksen 3 artiklan 3 alakohdan perusteella; tämän säännöksen mukaisesti jälleenmyyjä voidaan velvoittaa olemaan myymättä uusia kilpailevan merkkisiä autoja. Kyseiset sopimukset koskevat Volkswagen- ja Audi-merkkisten ajoneuvojen, eivät kilpailevan merkkisten ajoneuvojen, leasing-toimintaa.

37 Tämän vuoksi ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetusta N:o 123/85 on tulkittava siten, että siinä säädettyä poikkeusta ei sovelleta jäsenvaltion tärkeimmän autonvalmistajan kaikille tässä jäsenvaltiossa sijaitseville jälleenmyyjilleen asettamaan velvoitteeseen tehdä leasing-sopimuksia yksinomaan tämän autonvalmistajan oman leasing-yhtiön lukuun.

Neljäs kysymys, joka koskee yhteisön kilpailusääntöjen ja kansallisen kilpailuoikeuden välistä suhdetta

38 Koska neljäs kysymys koskee ainoastaan sellaista tapausta, että yksinomaiset edustussopimukset ovat 85 artiklan 1 kohdan mukaisia tai sellaista tapausta, että vaikka ne olisivat ristiriidassa tämän säännöksen kanssa, niihin sovelletaan asetuksessa N:o 123/85 säädettyä poikkeusta, tätä kysymystä ei ole syytä käsitellä.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

39 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

on ratkaissut Bundesgerichtshofin 19.1.1993 tekemällä päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:

1) ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion tärkeimmän autonvalmistajan kaikille tässä jäsenvaltiossa sijaitseville jälleenmyyjilleen asettama velvoite tehdä leasing-sopimuksia yksinomaan tämän autonvalmistajan oman leasing-yhtiön lukuun on ristiriidassa tämän säännöksen kanssa.

2) Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskevien sopimusten ryhmiin 12 päivänä joulukuuta 1984 annettua komission asetusta (ETY) N:o 123/85 on tulkittava siten, että siinä säädettyä poikkeusta ei sovelleta jäsenvaltion tärkeimmän autonvalmistajan kaikille tässä jäsenvaltiossa sijaitseville jälleenmyyjilleen asettamaan velvoitteeseen tehdä leasing-sopimuksia yksinomaan tämän autonvalmistajan oman leasing-yhtiön lukuun.