FI Euroopan unionin virallinen lehti C 60/49

Kanne 20.1.2006 — Mindo Srl v. Euroopan yhteisöjen komissio

(Asia T-19/06)

(2006/C 60/92)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Mindo Srl (Rooma, Italia) (edustajat: lakimiehet J. Folguera Crespo ja P. Vidal Martínez)

Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaisesta menettelystä 20 päivänä lokakuuta 2005 tehdyn komission päätöksen K(2005) 4012 lopull (asia COMP/C.38.281/B.2 — Raakatupakka Italia) 1 artiklan 1 kohdan a alakohta on julistettava mitättömäksi siltä osin kuin siinä viitataan rikkomisen pidempään kestoon (rikkomisen on todettu päättyneen 19.2.2002 eikä viimeistään 15.1.2002)

— riidanalaisen päätöksen 2 artiklan b alakohta on julistettava mitättömäksi, koska Mindolle olisi pitänyt taata immuniteetti sakkojen osalta yhteistyöstä annetun tiedonannon nojalla tai, toissijaisesti, Mindolle yhteisvastuullisesti Alliance One Internationalin kanssa määrättyä sakkoa on alennettava huomattavasti

— Euroopan yhteisöjen komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio totesi riidanalaisessa päätöksessään, että useat yhtiöt, kantaja mukaan lukien, olivat rikkoneet EY 81 artiklan 1 kohtaa sopimuksin tai yhdenmukaistetuin menettelytavoin Italian raakatupakka-alalla. Kantaja vaatii, että tämä päätös kumotaan osittain ja vetoaa ensiksi siihen, että sen perusteltua luottamusta yhteistyöstä annettuun tiedonantoon nähden oli loukattu. Kantaja riitauttaa sen, että komissio hylkäsi sen sakon määräämättä jättämistä koskevan pyynnön sillä perusteella, että eräs toinen yhtiö, eikä kantaja, oli oikeutettu immuniteettiin. Kantajan mukaan tämä toinen yhtiö ei täyttänyt yhteistyöstä annetun tiedonannon edellytyksiä ja komissio puolestaan ei ollut näyttänyt toteen, että kantaja ei täyttänyt näitä samoja edellytyksiä.

Kantaja toteaa toissijaisesti, että sen osallistuminen rikkomiseen päättyi viimeistään 15.1.2002, eikä suinkaan 19.2.2002, ja että sille määrättyä sakkoa on vastaavasti tällä perusteella alennettava.

Kantaja katsoo lisäksi, että komissio on loukannut suhteellisuusperiaatetta ja oikeusvarmuuden periaatetta sekä laiminlyönyt perusteluvelvollisuuden siltä osin kuin kysymys on kantajan rajoittavan toiminnan laajuudesta. Kantajan mukaan komissio ei ottanut huomioon, että se osallistui ostohintaa ja ylijäämätuotannon määrää koskeviin sopimuksiin vain vuosina 1998 ja 1999 ja että se teki näin Italian lainsäädännön mukaan sallittujen toimialakohtaisten sopimusten yhteydessä.

Kantaja väittää myös, että puolustautumisoikeuksia, suhteellisuusperiaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta on loukattu sakon perusmäärää laskettaessa. Tässä yhteydessä kantaja väittää, että sakon perusmäärä ylittää aineellisesti niiden tuotteiden kokonaisarvon, joihin kartelli vaikutti; että komissio on tehnyt arviointivirheen riidanalaisessa päätöksessä mainittujen kilpailun rajoitusten kahden potentiaalisen vaikutuksen osalta; että nämä kaksi potentiaalista vaikutusta mainitaan ensimmäisen kerran riidanalaisessa päätöksessä, sillä niitä ei ollut mainittu väitetiedoksiannossa ja että komissio on virheellisesti soveltanut kerrointa laskiessaan sakon perusmäärän ilman, että se olisi ottanut huomioon, että riidanalaisen päätöksen tekoajankohtana kantaja ei ollut osana mitään suurta ylikansallista yritystä.

Kantaja väittää lisäksi, että perusteluvelvollisuus on laiminlyöty ja suhteellisuusperiaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta on loukattu, koska sen mukaan komissio ei ottanut huomioon lieventäviä asianhaaroja, erityisesti rikkomisen aikaista lopettamista ja niiden kilpailua rajoittavien menettelytapojen, joihin kantaja on syyllistynyt, erittäin vähäisiä vaikutuksia.

Kantaja väittää lopuksi myös, että suhteellisuusperiaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta on loukattu ja että perusteluvelvollisuus on laiminlyöty sovellettaessa komission suuntaviivojen 5 b osastoa siltä osin kuin kyse on siitä erityisestä taloudellisesta ja sosiaalisesta kontekstista, jossa rajoittavat menettelytavat toteutettiin. Kantaja väittää myös, että komissio jätti sakon määrän vahvistaessaan ottamatta huomioon kantajan äärimmäisen heikon taloudellisen tilanteen ja maksukyvyn.