Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi annetun direktiivin 2008/115 11 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan maahantulokiellon kestoa voidaan rajoittaa vain asianomaisen kolmannen maan kansalaisen tällaista rajoittamista koskevasta hakemuksesta.

Mainittu artikla nimittäin on esteenä sille, että kestoltaan rajoittamattomien maahantulokieltojen, jotka on määrätty ennen päivää, jona direktiivi 2008/115 tuli sovellettavaksi, vaikutukset pysytetään kauemmin kuin mainitussa säännöksessä kyseiselle kiellolle säädetyn enimmäisajan, paitsi jos maahantulokiellot on kohdistettu sellaisiin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka ovat vakava uhka yleiselle järjestykselle, yleiselle turvallisuudelle tai valtion turvallisuudelle.

Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi annetun direktiivin 2008/115 11 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltion alueelle tuloa ja siellä oleskelua koskevan kiellon, joka on määrätty yli viisi vuotta ennen asianomaisen kolmannen maan kansalaisen kyseiselle alueelle paluun päivää tai mainitun direktiivin täytäntöönpanosta annetun kansallisen säännöstön voimaantulopäivää, rikkominen johtaa rikosoikeudelliseen seuraamukseen, paitsi jos kyseinen kansalainen on vakava uhka yleiselle järjestykselle, yleiselle turvallisuudelle tai valtion turvallisuudelle.

Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi annettua direktiiviä 2008/115 on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännökselle, jonka mukaan karkottamis- tai maastapoistamistoimenpidettä, joka on toteutettu vähintään viisi vuotta ennen päivän, johon mennessä kyseinen direktiivi olisi pitänyt panna täytäntöön, ja päivän, jona se on pantu täytäntöön, välistä ajanjaksoa, voidaan käyttää myöhemmin uudestaan rikosoikeudellisen menettelyn perusteena, kun mainittu toimenpide perustui kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun rikosoikeudelliseen seuraamukseen ja kun kyseinen jäsenvaltio on käyttänyt mainitussa säännöksessä säädettyä mahdollisuutta.

Siitä, että jäsenvaltio käyttää direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyä mahdollisuutta viimeistään kyseisen direktiivin täytäntöönpanoajan päättyessä, seuraa nimittäin, etteivät kyseisessä säännöksessä tarkoitetut kolmansien maiden kansalaiset kuulu missään vaiheessa direktiivin soveltamisalaan. On sitä vastoin niin, että mikäli jäsenvaltio ei vielä ole käyttänyt mainittua mahdollisuutta kyseisen täytäntöönpanoajan päätyttyä muun muassa siksi, ettei se vielä ole saattanut direktiiviä 2008/115 osaksi kansallista oikeuttaan, se ei voi vedota oikeuteen rajoittaa direktiivin henkilöllistä soveltamisalaa direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla suhteessa henkilöihin, joihin jo oli sovellettava kyseisen direktiivin vaikutuksia.

Näin ollen kyseiseen 2 artiklan 2 kohdan b alakohtaan perustuvaan direktiivin 2008/115 henkilöllisen soveltamisalan rajoitukseen, joka on toteutettu vasta direktiivin täytäntöönpanoajan päätyttyä, ei voida vedota myöskään sellaista henkilöä vastaan, joka on poistettu maasta vähintään viisi vuotta ennen päivää, johon mennessä direktiivi 2008/115 olisi pitänyt panna täytäntöön, ja joka on tullut kyseisen jäsenvaltion alueelle kansallisten sääntöjen, joilla on käytetty mainitussa säännöksessä säädettyä mahdollisuutta, voimaantulon jälkeen. Se, että direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn mahdollisuuden käyttöön vedottaisiin tällaista henkilöä vastaan, jolla jo oli mahdollisuus vedota suoraan direktiivin kyseessä oleviin säännöksiin, johtaisi kyseisen henkilön tilanteen vaikeutumiseen.

(ks. 52–56 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)