ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 301/9

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 16.9.2008 (High Court of Justicen (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs v. Isle of Wight Council, Mid-Suffolk District Council, South Tyneside Metropolitan Borough Council ja West Berkshire District Council

(Asia C-288/07) (1)

(Kuudes arvonlisäverodirektiivi - 4 artiklan 5 kohta - Julkisoikeudellisen yhteisön harjoittama toiminta - Maksullisten pysäköintipalvelujen tarjoaminen pysäköintialueilla - Kilpailun vääristyminen - Ilmaisujen ’johtaisi’ ja ’huomattava’ merkitys)

(2008/C 301/16)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Chancery Division)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

Vastaajat: Isle of Wight Council, Mid-Suffolk District Council, South Tyneside Metropolitan Borough Council ja West Berkshire District Council

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — High Court of Justice (Chancery Division) (England & Wales) — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 4 artiklan 5 kohdan tulkinta — Toiminnot tai liiketoimet, jotka julkisyhteisö suorittaa viranomaisen ominaisuudessa — Muualla kuin katualueella sijaitsevat maksulliset pysäköintialueet — Verovelvollisuuden ulkopuolelle jättäminen, joka johtaa kilpailun vääristymiseen — Kilpailun vääristymisen käsite — Arviointiperusteet

Tuomiolauselma

1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 4 artiklan 5 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että huomattavaa kilpailun vääristymistä, johon viranomaisen ominaisuudessa toimivien julkisoikeudellisten yhteisöjen jättäminen verovelvollisuuden ulkopuolelle johtaisi, on arvioitava suhteessa kyseessä olevaan toimintaan sellaisenaan eikä tämä arviointi saa koskea tiettyjä paikallisia markkinoita.

2) Kuudennen direktiivin 77/388 4 artiklan 5 kohdan toisen alakohdan ilmaisua ”johtaisi” on tulkittava siten, että siinä otetaan huomioon paitsi tämänhetkinen kilpailu myös potentiaalinen kilpailu siltä osin kuin yksityisen toimijan mahdollisuus tulla merkityksellisille markkinoille on todellinen eikä täysin hypoteettinen.

3) Kuudennen direktiivin 77/388 4 artiklan 5 kohdan toisen alakohdan ilmaisu ”huomattava” on ymmärrettävä siten, että tämänhetkisen tai potentiaalisen kilpailun vääristymisen on oltava merkitykseltään enemmän kuin vähäistä.

(1) EUVL C 199, 25.8.2007.
3)

Direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 96/350, 15 artiklan soveltamiseksi siihen, että mereen on onnettomuuden seurauksena valunut öljyä, joka on pilannut jäsenvaltion rannikkoa, — kansallinen tuomioistuin voi pitää tämän öljyn myyjää ja öljyn kuljetukseen käytetyn aluksen rahtaajaa direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 96/350, 1 artiklan b alakohdassa tarkoitettuna kyseisen jätteen tuottajana ja siis jätteen ”aiempana haltijana” tämän direktiivin 15 artiklan toisen luetelmakohdan ensimmäisen osan soveltamiseksi, jos kansallinen tuomioistuin päätyy katsomaan niiden seikkojen perusteella, joita vain se voi arvioida, että kyseinen myyjä-rahtaaja on myötävaikuttanut siihen riskiin, että haaksirikosta aiheutuu pilaantumista, erityisesti jättämällä toteuttamatta toimet tällaisen tapahtuman ehkäisemiseksi, kuten toimet, jotka koskevat aluksen valintaa — jos osoittautuu, että öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälinen korvausrahasto ei vastaa kustannuksista, jotka liittyvät sellaisesta jätteestä huolehtimiseen, joka on syntynyt öljyn valumisesta mereen onnettomuuden seurauksena, tai että se ei voi vastata niistä, koska onnettomuudesta on jo maksettu korvausta sallittu enimmäismäärä, ja että vastuun osalta säädettyjen rajoitusten ja/tai vapautusten mukaisesti jäsenvaltion kansallinen oikeus, mukaan lukien kansainvälisistä yleissopimuksista johtuva oikeus, on esteenä sille, että kustannukset ovat aluksen omistajan ja/tai aluksen rahtaajan vastuulla, vaikka näitä on pidettävä direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 96/350, 1 artiklan c alakohdassa tarkoitettuina jätteen ”haltijoina”, tällaisessa kansallisessa oikeudessa on silloin sallittava kyseisen direktiivin 15 artiklan asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi, että valmistaja, jonka tuotteesta näin levinnyt jäte on peräisin, vastaa kustannuksista. Saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti tällainen valmistaja voidaan kuitenkin katsoa velvolliseksi vastaamaan kustannuksista vain, jos valmistaja on toiminnallaan myötävaikuttanut siihen riskiin, että aluksen haaksirikosta aiheutuu pilaantumista.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 223/14

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 10.7.2008 (Oberlandesgericht Frankfurt am Mainin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Emirates Airlines Direktion für Deutschland v. Diether Schenkel

(Asia C-173/07) (1)

(Lentoliikenne - Asetus (EY) N:o 261/2004 - Matkustajille lennon peruuntumistapauksessa annettava korvaus - Soveltamisala - 3 artiklan 1 kohdan a alakohta - Lennon käsite)

(2008/C 223/21)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Frankfurt am Main

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Emirates Airlines Direktion für Deutschland

Vastaaja: Diether Schenkel

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Saksa) — Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (EUVL L 46, s. 1) 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinta — Lähtemisen käsite — Meno-paluu -lippu jäsenvaltiosta kolmanteen valtioon — Paluulento peruutettu

Tuomiolauselma

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava niin, että sitä ei sovelleta sellaisen edestakaisen matkan tilanteessa, jossa EY:n perustamissopimuksen määräysten soveltamisalaan kuuluvalla jäsenvaltion alueella sijaitsevalta lentoasemalta alun perin lähteneet matkustajat palaavat tälle lentoasemalle lennolla, joka lähtee kolmannessa maassa sijaitsevalta lentoasemalta. Tämän säännöksen tulkintaan ei vaikuta se seikka, että meno- ja paluulennosta on tehty yksi ainoa varaus.

(1) EUVL C 155, 7.7.2007.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 142/9

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 24.4.2008 (Finanzgericht Hamburgin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Reuter & Co. (Firma A.O.B.) v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(Asia C-143/07) (1)

(Maatalous - Asetus (ETY) N:o 3665/87 - 11 artikla - Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmä - Tuen myöntämisedellytys - Tuki, joka on maksettu viejälle tämän esitettyä sopimuskumppaninsa väärentämiä asiakirjoja - Tavaraa ei ole viety - Seuraamusten soveltamisedellytykset)

(2008/C 142/13)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Hamburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Reuter & Co. (Firma A.O.B.)

Vastaaja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Finanzgericht Hamburg — Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 (EYVL L 351, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2945/94 (EYVL L 310, s. 57), 11 artiklan 1 kohdan ja maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 15.4.1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 800/1999 (EYVL L 102, s. 11) 51 artiklan tulkinta — Viejälle sen jälkeen, kun oli esitetty kolmannen osapuolen väärentämiä asiakirjoja, maksettu tuki — Seuraamusten soveltamisen edellytykset

Tuomiolauselma

Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2945/94, 11 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä säädettyä seuraamusta sovelletaan viejään, joka on hakenut vientitukea jollekin tavaralle, jos tätä tavaraa ei sopimuskumppanin petollisen toiminnan vuoksi ole viety.

(1) EUVL C 117, 26.5.2007.
6)

Archer Daniels Midland Co. vastaa kolmesta neljäsosasta omia oikeudenkäyntikulujaan ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan yhteisöjen komission oikeudenkäyntikulut niiltä osin kuin on kyse Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydystä menettelystä, minkä lisäksi se vastaa puolesta omia oikeudenkäyntikulujaan ja se velvoitetaan korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut niiltä osin kuin on kyse valitusmenettelystä.
2)

Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa säädetään kyseisen jäsenvaltion alueelle sijoittautuneita verotuksellisia sijoitusyrityksiä koskevasta huojennuksesta, jonka tarkoituksena on ottaa huomioon mainituille yrityksille maksetuista osingoista jossakin toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa pidätetty lähdevero, ja jonka mukaan kyseistä huojennusta pienennetään, jos ja siltä osin kuin mainittujen yritysten osakkaina on luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, jotka asuvat joissakin muissa jäsenvaltioissa tai kolmansissa maissa tai ovat sijoittautuneet joihinkin muihin jäsenvaltioihin tai kolmansiin maihin, on ristiriidassa EY 56 ja EY 58 artiklan kanssa, koska mainittu pienentäminen on erotuksetta epäedullista kaikille mainittujen yritysten osakkaille. Tältä osin sillä, että verotuksellisen sijoitusyrityksen ulkomaiset osakkaat asuvat sellaisessa valtiossa tai ovat sijoittautuneet sellaiseen valtioon, jonka kanssa kyseisen yrityksen sijoittautumisjäsenvaltio on tehnyt sopimuksen, jossa määrätään osinkojen lähdeveron vastavuoroisesta hyvittämisestä, ei ole vaikutusta.
1)

Yhteisön ajokortista 29.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 29.9.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003, 1 artiklan 2 kohtaa, 7 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 2 ja 4 kohtaa on tulkittava niin, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltio pääasioissa kysymyksessä olevan kaltaisissa olosuhteissa kieltäytyy tunnustamasta alueellaan toisen jäsenvaltion myöhemmin myöntämän ajokortin mukaista ajo-oikeutta, kun tämä ajokortti on myönnetty kyseiselle kortinhaltijalle määrätyn ajo-oikeuden uudelleen hakemista koskevan karenssiajan ulkopuolella, ja siten kyseisen ajokortin pätevyyttä, sikäli kuin asianomaista kortinhaltijaa eivät koske ensin mainitussa jäsenvaltiossa siellä aiemmin peruutetun ajo-oikeuden uudelleen hankkimiselle asetetut edellytykset, joihin kuuluu moottoriajoneuvon kuljettamiseen soveltuvuuden tutkiminen sen osoittamiseksi, että ajo-oikeuden peruuttamisen perusteena olleet syyt ovat lakanneet. Samoissa olosuhteissa kyseiset säännökset eivät ole esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy tunnustamasta alueellaan toisen jäsenvaltion myöhemmin myöntämän ajokortin mukaista ajo-oikeutta, jos ajokortissa olevien merkintöjen tai muiden ajokortin myöntäneen jäsenvaltion antamien kiistattomien tietojen perusteella voidaan osoittaa, että kortinhaltijalla, jonka aiempi ajo-oikeus on tässä ensin mainitussa jäsenvaltiossa peruutettu, ei ollut kyseisen ajokortin myöntämishetkellä vakinaista asuinpaikkaa ajokortin myöntäneessä jäsenvaltiossa.
1)

Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-439/04, Eurohypo vastaan SMHV (EUROHYPO), 3.5.2006 antama tuomio kumotaan siltä osin kuin Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) neljäs valituslautakunta ei rikkonut yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94, sellaisena kuin se on muutettuna 22.12.1994 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 3288/94, 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, kun se eväsi 6.8.2004 tekemällä päätöksellään (asia R 829/2002-4) sanayhdistelmän EUROHYPO rekisteröimisen yhteisön tavaramerkiksi sellaisia palveluja varten, jotka kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin tämä sopimus on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 36 ja jotka vastaavat seuraavaa kuvausta: ”rahatalousasiat; raha-asiat; kiinteistöasiat; rahatalouspalvelut; rahoituspalvelut”.
3)

Sellaisen yksikön, joka on direktiivissä 2004/17 ja direktiivissä 2004/18 tarkoitettu julkisoikeudellinen laitos, tekemiin hankintasopimuksiin, jotka liittyvät toimintoihin, joita tämä yksikkö harjoittaa yhdellä tai useammalla direktiivin 2004/17 3–7 artiklassa tarkoitetulla alalla, on sovellettava tässä direktiivissä säädettyjä menettelyjä. Sitä vastoin tällaisen yksikön tekemät, muiden toimintojen harjoittamiseen liittyvät kaikki muut hankintasopimukset kuuluvat direktiivissä 2004/18 säädettyjen menettelyjen soveltamisalaan. Näitä kahta direktiiviä sovelletaan ilman, että on tarpeen erotella toisistaan toimintoja, joita tämä yksikkö harjoittaa hoitaessaan yleisen edun mukaista tehtäväänsä, ja toimintoja, joita se harjoittaa kilpailutilanteessa, ja näin on myös, vaikka kirjanpidossa, jolla on tarkoitus erottaa toisistaan tämän yksikön toiminta-alat, voitaisiin sulkea pois ristiinrahoitus näiden alojen välillä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 64/8

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 17.1.2008 (Bundesfinanzhofin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Theodor Jäger v. Finanzamt Kusel-Landstuhl

(Asia C-256/06) (1)

(Pääomien vapaa liikkuvuus - EY:n perustamissopimuksen 73 b ja 73 d artikla (joista on tullut EY 56 ja EY 58 artikla) - Perintövero - Jäämistöön sisältyvän omaisuuden arvostus - Toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva maa- ja metsätalousomaisuus - Epäsuotuisampi omaisuuden arvostusmenetelmä ja maksettavan veron laskentamenetelmä)

(2008/C 64/10)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Theodor Jäger

Vastaaja: Finanzamt Kusel-Landstuhl

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Bundesfinanzhof — EY 56 artiklan tulkinta — Kansallinen perintöverolainsäädäntö — Erilaisen arviointimenetelmän soveltaminen maa- ja metsätaloustiloihin sen mukaan, sijaitsevatko tilat kyseisessä jäsenvaltiossa vai muussa jäsenvaltiossa, sekä kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevan maa-alueen saantoa koskeva verosta vapaa määrä, joka johtaa silloin, kun jäämistöön kuuluu maa- ja metsätaloustiloja, jotka sijaitsevat muussa jäsenvaltiossa, ankarampaan verotukseen kuin silloin, kun kaikki kiinteistöt sijaitsevat kyseisessä jäsenvaltiossa

Tuomiolauselma

EY:n perustamissopimuksen 73 b artiklan 1 kohtaa (josta on tullut EY 56 artiklan 1 kohta), tulkittuna yhdessä perustamissopimuksen 73 d artiklan (josta on tullut EY 58 artikla) kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa säädetään, että laskettaessa veroa silloin, kun jäämistö koostuu mainitussa jäsenvaltiossa sijaitsevasta omaisuudesta ja toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevasta maa- ja metsätalousomaisuudesta

— kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva omaisuus otetaan huomioon käyvästä arvostaan, kun taas kotimaassa sijaitsevaan samanlaiseen omaisuuteen sovelletaan erityistä arvostusmenetelmää, joka johtaa keskimäärin vain 10 prosenttia käyvästä arvosta oleviin arvoihin, ja

— kotimaassa sijaitsevaan maa- ja metsätalousomaisuuteen sovelletaan omaisuuden laadun mukaan myönnettävää vähennystä ja sen jäljelle jäävästä arvosta otetaan huomioon vain 60 prosenttia.

(1) EUVL C 224, 16.9.2006.
1)

Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29.5.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna 8.7.1996 annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan mukaisia velvoitteitaan ja yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta 22.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltäytynyt laskemasta, toteamasta ja asettamasta Euroopan yhteisöjen komission käyttöön puolustustarvikkeiden maahantuontiin ajanjaksona 1.1.1998–31.12.2002 liittyviä omia varoja ja koska se on kieltäytynyt maksamasta viivästyskorkoja sen perusteella, ettei mainittuja omia varoja asetettu Euroopan yhteisöjen komission käyttöön.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 51/6

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 18.12.2007 (Regeringsrättenin (Ruotsi) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Skatteverket v. A

(Asia C-101/05) (1)

(Pääomien vapaa liikkuvuus - Jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisten pääomanliikkeiden rajoitukset - Pääomatulovero - Sellaiselta yhtiöltä, jonka kotipaikka on ETA:n jäsenvaltiossa, saadut osingot - Vapautus - Sellaiselta yhtiöltä, jonka kotipaikka on jossain kolmannessa maassa, saadut osingot - Vapautus, jonka edellytyksenä on verosopimus, jossa määrätään tietojenvaihdosta - Verovalvonnan tehokkuus)

(2008/C 51/09)

Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Regeringsrätten

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Skatteverket

Vastapuoli: A

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Regeringsrätten — EY 56 ja EY 58 artiklan tulkinta — Jäsenvaltiossa asuvan verovelvollisen verottaminen sellaisen yhtiön, jonka kotipaikka on jossain kolmannessa maassa, jakamista osingoista — Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan tällaisten osinkojen verovapauden edellytyksenä on, että kolmannen maan kanssa on olemassa verosopimus, joka sisältää määräyksen tietojenvaihdosta

Tuomiolauselma

EY 56 ja EY 58 artiklaa on tulkittava siten, että niiden kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka nojalla vapautus tuloverosta voidaan myöntää tytäryhtiön osakkeiden muodossa olevien osinkojen osalta vain, jos osinkoja jakavan yhtiön kotipaikka on Euroopan talousalueen jäsenvaltiossa tai valtiossa, jonka kanssa verottava jäsenvaltio on tehnyt verosopimuksen, jossa määrätään tietojenvaihdosta, kun tälle vapautukselle on asetettu edellytyksiä, joiden noudattamisen kyseisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat tarkistaa vain, jos he saavat tietoja valtiosta, jossa osinkoja jakavan yhtiön kotipaikka.

(1) EUVL C 106, 30.4.2005.
1)

Italian tasavalta ei ole noudattanut julkisia tavaranhankintoja koskevien sopimustentekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14.6.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/36/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.10.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/52/EY, ja aiemmin julkisia tavaranhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 21.12.1976 annetun neuvoston direktiivin 77/62/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä 22.7.1980 annetulla neuvoston direktiivillä 80/767/ETY ja 22.3.1988 annetulla neuvoston direktiivillä 88/295/ETY, mukaisia velvoitteitaan, koska se on toteuttanut käytännön, joka on ollut olemassa jo pitkään ja jota noudatetaan edelleen ja jonka mukaan Italian valtion eri sotilaallisten joukkojen ja siviilijoukkojen tarpeiden täyttämiseen tarkoitettujen Agusta- ja Agusta Bell -merkkisten helikoptereiden hankintasopimukset tehdään suoraan Agustan kanssa ilman mitään kilpailuttamista ja etenkin noudattamatta kyseisissä direktiiveissä säädettyjä menettelyjä.
1)

Onko arvonlisäverodirektiivin (1) 135 artiklan 1 kohdan g alakohtaa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen eläkerahaston osuudenhaltijoiden voidaan katsoa kantavan sijoitusriskin, mikä merkitsee sitä, että eläkerahasto on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu erityinen sijoitusrahasto? Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, — onko osuudenhaltijoilla yksilöllinen sijoitusriski vai riittääkö, että osuudenhaltijat ryhmänä, ja vain he, kantavat sijoitustulosten seuraukset? — miten suuri kollektiivinen tai yksilöllinen riski on? — missä määrin eläke-etuuden suuruus riippuu myös muista tekijöistä, kuten eläkkeen karttumisvuosien määrästä, palkan suuruudesta ja tuotto-odotuksesta? — että eläkerahasto ei ole 1.1.2018 lähtien enää harjoittanut aktiivista kartuttamista ja sen on heikon keskimääräisen katteen vuoksi siirrettävä kaikki varansa vakuuttajalle tai toiselle eläkerahastolle?
2)

Onko kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan f ja g alakohtaa, kun otetaan huomioon unionin oikeuden tehokkuusperiaate ja mainitun direktiivin tavoite sekä kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 5 artikla, tulkittava siten, että nämä säännökset ovat esteenä sille, että kulutusluottosopimuksissa, joiden sopimusehdoista ei ole sovittu erikseen elinkeinonharjoittajan (luotonantaja) ja kuluttajan (luotonottaja) välisissä neuvotteluissa, käytetään ehtoja, joissa ilmoitetaan ainoastaan lainakorko ja pääomitettujen korkojen kokonaismäärä, jonka kuluttaja on velvollinen maksamaan täyttääkseen sopimuksen mukaisen velvoitteensa, numeroina ilmaistuna ilman, että kuluttajalle samalla ilmoitetaan nimenomaisesti, että (numeroina ilmaistujen) pääomitettujen korkojen laskentaperusteena on käytetty eri määrää kuin kuluttajan todellisuudessa nostaman luoton määrää, ja erityisesti, että laskentaperusteena on käytetty kuluttajan nostaman luoton määrän ja muiden luottokustannusten (eli provision ja muiden maksujen, jotka eivät sisälly kuluttajalle myönnetyn luoton määrään ja jotka sisältyvät kuluttajan kulutusluottosopimuksen mukaisen velvollisuutensa perusteella maksettavaksi tulevaan kokonaismäärään) yhteenlaskettua määrää?
1)

Onko yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista annetun direktiivin 2000/78/EY (1) 5 artiklaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin johdanto-osan 16, 17, 20 ja 21 perustelukappaleen, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 ja 26 artiklan sekä vammaisten henkilöiden oikeuksia koskevan Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen (joka on hyväksytty 26.11.2009 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2010/48/EY (2)) 2 ja 27 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se estää soveltamasta kansallista oikeussääntöä, jonka mukaan työntekijän vamma (kun hänet on todettu pysyvästi täysin työkyvyttömäksi toimimaan tavanomaisessa ammatissaan ja kun tilanteen ei ennakoida kohentuvan) on automaattinen työsopimuksen päättymisen peruste ilman, että työnantajan olisi ensin täytettävä edellä mainitussa 5 artiklassa asetettu velvoite tehdä ”kohtuullisia mukautuksia” työpaikan säilyttämiseksi (tai osoitettava, että tällaisesta velvoitteesta aiheutuu kohtuuton rasite)?