ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Valvonnassa, joka koskee todisteita, joihin unionin toimielimet perustavat toteamuksensa, unionin tuomioistuinten tehtävänä on paitsi selvittää esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus, myös tarkastella, sisältävätkö nämä todisteet kaikki merkitykselliset seikat, jotka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioimiseksi, ja voidaanko niillä tukea toimielinten päätelmää.

Koska unionin toimielinten suorittama polkumyynnin ja vahingon jatkumisen tai toistumisen todennäköisyyden tutkiminen edellyttää monitahoisten taloudellisten kysymysten arviointia, tätä arviointia koskevassa tuomioistuinvalvonnassa on rajoituttava tarkistamaan, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riitautetun valinnan perustaksi hyväksytyt tosiseikat pitävät aineellisesti paikkansa, ettei tosiseikkoja arvioitaessa ole tehty ilmeisiä virheitä ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.

Polkumyynnin vastaisen perusasetuksen N:o 1225/2009 11 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan polkumyynnin vastaisen toimenpiteen voimassaolo päättyy viisi vuotta sen käyttöön ottamisen jälkeen tai viisi vuotta sen päivän jälkeen, jona viimeisimmän polkumyyntiä ja vahinkoa koskevan tarkastelun päätelmä tehtiin, ellei tarkastelussa todeta, että toimenpiteen voimassaolon päättyminen johtaisi todennäköisesti polkumyynnin ja vahingon jatkumiseen tai toistumiseen. Tästä seuraa, että mainitun säännöksen mukaisesti toimenpiteet raukeavat, ellei osoiteta, että niiden raukeaminen johtaisi polkumyynnin tai vahingon jatkumiseen tai toistumiseen. Kyseisen säännöksen mukaisesti polkumyynnin vastaisen lopullisen toimenpiteen voimassaolon päättämiseksi unionin toimielinten ei siis ole pakko osoittaa, että polkumyynnin ja vahingon jatkuminen tai toistuminen on epätodennäköistä, vaan ne voivat ainoastaan todeta, ettei tällaista todennäköisyyttä ole näytetty toteen.

Polkumyynnin vastaisen perusasetuksen N:o 1225/2009 21 artiklan 1 kohdassa säädetään, että vaikka vahingollisen polkumyynnin todennäköisyys on osoitettu, polkumyynnin vastaisen lopullisen toimenpiteen voimassaolo voidaan päättää, jos toimielimet voivat selkeästi päätellä, että näiden toimenpiteiden soveltaminen ei ole unionin edun mukaista. Tämän säännöksen mukaisesti tapahtuva unionin edun arviointi edellyttää niiden todennäköisten seurausten arviointia, joita suunniteltujen toimenpiteiden soveltamisella ja soveltamatta jättämisellä voi olla unionin tuotannonalan edulle ja muille kyseessä oleville eduille, muun muassa polkumyynnin vastaisen perusasetuksen N:o 1225/2009 21 artiklassa mainittujen eri osapuolten eduille. Tämä arviointi edellyttää tulevia seikkoja koskeville olettamuksille perustuvaa ennustetta, jossa arvioidaan monitahoisia taloudellisia tilanteita.

(ks. 143 ja 144 kohta)
1.

Euroopan unionin omat varat — Unionin taloudellisten etujen suojaamisesta annettu asetus — Sääntöjenvastaisuuksia koskevat seuraamusmenettelyt — Vanhentumisaika — Sitä ei sovelleta unionin puiteohjelman yhteydessä tehdyn sopimuksen perusteella komission maksamien rahoitusosuuksien takaisinmaksuvaatimukseen — Sillä, että vaatimus on esitetty Euroopan petoksentorjuntaviraston suorittamien tarkastusten jälkeen, ei ole merkitystä (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 1073/1999; neuvoston asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 1 ja 2 kohta, 3 artiklan 1, 4 ja 5 kohta; neuvoston asetus N:o 2185/96) (ks. 52, 55 ja 58 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Suhteelliset mitättömyysperusteet — Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun aikaisemman oikeuden olemassaolo — Edellytykset — Tulkinta unionin oikeuden kannalta — Arviointi kyseistä merkkiä koskevassa kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen kriteerien perusteella (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta ja 53 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 34–36 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen — Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin saaman suojan ulottaminen sellaisiin tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia — Näyttö, joka tavaramerkin haltijan on esitettävä — Ei-hypoteettinen vaara siitä, että tavaramerkkiä käytetään tulevaisuudessa epäoikeutetusti tai haittaa aiheuttaen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 31 ja 32 kohta)
7.

Valtiontuki — Käsite — Toimenpiteet, joilla korvataan niistä julkisista palvelutehtävistä aiheutuneita kustannuksia, joista yritys on huolehtinut — Tuomiossa Altmark vahvistettu ensimmäinen edellytys — Selvästi määritellyt julkisen palvelutehtävän mukaiset velvoitteet — Yritystä, jonka huolehdittavaksi julkinen palvelutehtävä on tosiasiallisesti annettu, ei ole — Kuuluminen tuen käsitteen alaan (SEUT 14 artikla ja SEUT 107 artiklan 1 kohta; EU- ja EUT-sopimusten liitteenä oleva pöytäkirja N:o 26) (ks. 71, 78–81, 83–86, 88 ja 91–93 kohta)
Asia T‑544/13

Dyson Ltd

vastaan

Euroopan komissio

”Direktiivi 2010/30/EU — Energiaan liittyvien tuotteiden energian ja muiden voimavarojen kulutuksen osoittaminen merkinnöin ja yhdenmukaisin tuotetiedoin — Delegoitu asetus (EU) N:o 665/2013 — Komission toimivalta — Yhdenvertainen kohtelu — Perusteluvelvollisuus”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 11.11.2015

Energia – Energiaan liittyvien tuotteiden energiankulutuksen osoittaminen – Direktiivi 2010/30 ja asetus N:o 665/2013 – Energiatehokkuuden mittausmenetelmät – Komission toimivalta – Pölypussilla varustetut pölynimurit ja pölypussittomat pölynimurit – Erilaisten tapausten kohtelu samalla tavalla, mikä on oikeutettua objektiivisten perusteiden vuoksi – Yhdenvertainen kohtelu – Loukkaaminen – Ei ole

Ks. tuomion teksti. (ks. 38, 39, 47 ja 53 kohta)

Direktiivin 2010/30 täydentämisestä pölynimurien energiamerkinnän osalta annetun asetuksen N:o 665/2013 7 artiklassa säädetään, että komissio tarkastelee tätä asetusta uudelleen tekniikan kehityksen valossa viimeistään viiden vuoden kuluttua sen voimaantulosta ja että uudelleentarkastelussa on arvioitava erityisesti sitä, onko mahdollista toteuttaa mittausmenetelmiä, jotka perustuvat osittain täyttyneellä säiliöllä eikä tyhjällä säiliöllä tehtyihin laskelmiin. Pölypussilla varustettujen pölynimurien valmistajien on tämän säännöksen perusteella siten otettava huomioon mahdollinen tuleva kehitys. Näin ollen ei voida väittää, ettei tämä asetus kannustaisi pölynimurien valmistajia parhaisiin mahdollisiin suunnitteluratkaisuihin energiatehokkuuden parantamiseksi. (ks. 62–64 kohta)

Komissio on direktiivin 2010/30 täydentämisestä pölynimurien energiamerkinnän osalta annetun asetuksen N:o 665/2013 antamiseen liittyvää harkintavaltaansa käyttäessään velvollinen ottamaan energiatehokkuuden mittausmenetelmien valintaa koskevan ratkaisunsa perusteeksi objektiiviset kriteerit direktiivillä 2010/30 tavoiteltujen päämäärien mukaisesti; nämä päämäärät koskevat luotettavan ja yhdenmukaisen tiedon antamista kuluttajille, jotta näillä on mahdollisuus valita tehokkuudeltaan parempia tuotteita. Kyseisessä asetuksessa säädetty yhdenmukaisen menetelmän, millainen se sitten onkin, käyttäminen pölypusseilla varustettujen, pölypussittomien ja syklonitekniikkaa käyttävien imureiden puhdistuskyvyn mittaamiseen ei merkitse yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista, koska pölypussittomien pölynimurien valmistajien suosittelemia komission käyttämistä testeistä poikkeavia testejä ei ole testattu laboratorioiden välisillä kierrätystesteillä eivätkä ne siten täytä samanaikaisesti luotettavuuden, täsmällisyyden ja toistettavuuden vaatimuksia. Tämä seikka on nimittäin sellainen objektiivinen syy, jonka vuoksi erilaisten tekniikkojen käyttöön perustuvien pölynimurien eli pölypussilla varustettujen ja pölypussittomien pölynimureiden käsitteleminen yhdenmukaisella tavalla on perusteltua. (ks. 86, 93, 94, 102, 103 ja 108–110 kohta)
Tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla erottamiskyky puuttuu tavaramerkiltä, joka on suorakaiteen muotoinen puusta valmistettu laatikko, jonka molemmissa päissä on pelimerkkien säilytystelineiden liukumekanismi ja näiden telineiden sulkumekanismi. Hakemuksen kohteena olevalla tavaramerkillä on siis liukumekanismi, jonka avulla neljä pelitelinettä voidaan sisällyttää samaan kokonaisuuteen, ja pelimerkit sekä telineiden tuet ovat neljän sellaisen telineen välissä, jotka muodostavat seinät, jotka tukevat kokonaisuutta, johon kuuluu kaksi pientä ruuvattua levyä, jotka toimivat sulkumekanismina ilman, että lisäpakkaaminen olisi tarpeen. Kunkin sivuseinän sisäpuolella on kaksi jyrsittyä uraa, joissa kaksi telineparia voi liukua. Pienet sulkemisessa käytettävät levyt ovat suorakaiteen muotoisia, päistään pyöristettyjä ja sivuiltaan viistottuja ja ne on kiinnitetty kehykseen ruuvilla.

Kun otetaan huomioon tämä kuvaus, hakemuksen kohteena oleva tavaramerkki ei poikkea merkittävästi kyseessä olevan alan yleisistä normeista tai käytännöistä. On yleistä, että seurapelit ja leikkikalut (esimerkiksi rummy-pelin lapsille tarkoitetut leikkikaluversiot) on pakattu myyntiä varten erityyppisistä materiaaleista valmistettuihin pakkauksiin, myös puulaatikoihin.

On nimittäin yleisesti tunnettua, että kyseessä olevat tavarat myydään usein suorakaiteen muotoisessa puulaatikossa. Myöskään laatikon, jonka muoto muodostaa kyseessä olevan tavaramerkin, avaamis- ja kokoamistapa, eli telineiden liukumekanismi, jonka avulla peli voidaan ottaa käyttöön tai koota, ei poikkea merkittävästi kyseessä olevan alan yleisistä normeista tai käytännöistä. On todellakin yleisesti tunnettua, että kyseessä olevien tavaroiden käyttöön ottamiseksi ja kokoamiseksi on olemassa samankaltaisia liukumekanismeja. Kokonaisuutena tarkasteltuna hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin eri ominaisuuksien perusteella ei voida myöskään katsoa, että hakemuksen kohteena oleva tavaramerkki poikkeaisi merkittävästi kyseessä olevan alan yleisistä normeista tai käytännöistä. Tämän vuoksi hakemuksen kohteena olevalla tavaramerkillä ei ole erottamiskykyä, jonka perusteella kohdeyleisö voisi yksilöidä kyseessä olevat tavarat tietystä yrityksestä peräisin oleviksi tavaroiksi ja näin ollen erottaa nämä tavarat muiden yritysten tavaroista.

(ks. 44–46 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Euroopan unioni – Toimielinten toimien laillisuuden tuomioistuinvalvonta – Iraniin kohdistetut rajoittavat toimenpiteet – Toimenpiteet, jotka on toteutettu ydinaseiden leviämisen ehkäisemiseksi – Valvonnan laajuus – Valvonta ei koske seikkoja, jotka ovat tulleet toimielimen tietoon riidanalaisen päätöksen antamisen jälkeen (Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla; neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP 20 artiklan 1 kohdan c alakohta; neuvoston päätöksen 2012/829/YUTP 1 artikla; neuvoston asetuksen N:o 267/2012 23 artiklan 2 kohdan d alakohta; neuvoston asetus N:o 1264/2012) (ks. 32–34 ja 40 kohta)

2. Kumoamiskanne – Kumoamistuomio – Vaikutukset – Asetuksen ja päätöksen, jotka koskevat Iraniin kohdistettavien rajoittavien toimenpiteiden toteuttamista, osittainen kumoaminen – Tämän kumoamisen vaikutukset alkavat valitukselle asetetun määräajan päätyttyä tai valituksen tultua hylätyksi (SEUT 264 artiklan toinen kohta ja SEUT 266 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäinen kohta; neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP 20 artiklan 1 kohdan c alakohta; neuvoston päätöksen 2012/829/YUTP 1 artikla; neuvoston asetuksen N:o 267/2012 23 artiklan 2 kohdan d alakohta; neuvoston asetus N:o 1264/2012) (ks. 44, 45 ja 47–50 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Vaatimus kumota Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413/YUTP muuttamisesta 21.12.2012 annettu neuvoston päätös 2012/829/YUTP (EUVL L 356, s. 71) ja Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012 täytäntöönpanosta 21.12.2012 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1264/2012 (EUVL L 356, s. 55) siltä osin kuin ne koskevat kantajaa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413/YUTP muuttamisesta 21.12.2012 annettu neuvoston päätös 2012/829/YUTP kumotaan siltä osin kuin siinä on merkitty Oil Pension Fund Investment Companyn nimi Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja yhteisen kannan 2007/140/YUTP kumoamisesta 26.7.2010 annetun neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP liitteeseen II.

2) Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012 täytäntöönpanosta 21.12.2012 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1264/2012 kumotaan siltä osin kuin siinä on merkitty Oil Pension Fund Investment Companyn nimi Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EU) N:o 961/2010 kumoamisesta 23.3.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 liitteeseen IX.

3) Päätöksen 2012/829 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 1264/2012 vaikutukset pidetään Oil Pension Fund Investment Companyn suhteen voimassa siihen asti, kunnes Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu muutoksenhaun määräaika on päättynyt, tai jos tässä ajassa on haettu muutosta, muutoksenhaun hylkäämiseen asti.

4) Euroopan unionin neuvosto vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Oil Pension Fund Investment Companyn oikeudenkäyntikulut.
3.

Euroopan unionin toimielimet — Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus N:o 1049/2001 — Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin — Oikeudellisen neuvonannon suoja — Yleinen etu, joka oikeuttaa asiakirjojen paljastamisen — Käsite — Toimielimen velvollisuus arvioida esillä olevia intressejä — Lainsäädäntömenettelyä koskevien oikeudellisten neuvonantojen paljastaminen — Toimielimen on perusteltava päätökset, joilla evätään oikeus tutustua asiakirjoihin, yksityiskohtaisesti (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan toinen luetelmakohta) (ks. 26 ja 27 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21, 22 ja 43 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kuviomerkki AC ja kuviomerkit AC ANN CHRISTINE, AC ANN CHRISTINE OCEAN ja AC ANN CHRISTINE INTIMATE (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23, 24 ja 52 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien merkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 27 ja 28 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 28.11.2012 tekemästä päätöksestä (asia R 108/2012-4), joka koskee Ann Christine Lizenzmanagement GmbH & Co. KG:n ja Reiner Appelrath-Cüpper Nachf. GmbH:n välistä väitemenettelyä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) neljännen valituslautakunnan 28.11.2012 tekemä päätös (asia R 108/2012-4) kumotaan siltä osin kuin siinä hyväksyttiin osittain Ann Christine Lizenzmanagement GmbH & Co. KG:n esittämä väite.

2) SMHV vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan puolet Reiner Appelrath-Cüpper Nachf. GmbH:n oikeudenkäyntikuluista.

3) Ann Christine Lizenzmanagement GmbH & Co. KG vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan puolet Reiner Appelrath-Cüpper Nachf. GmbH:lle valituslautakunnassa käydystä menettelystä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 66, 67, 70 ja 103 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Valitus, joka on tehty asian ensimmäisenä asteena ratkaisseen viraston elimen päätöksestä ja joka on siirretty valituslautakuntaan — Kyseisten kahden asteen välinen toiminnallinen jatkuvuus — Valituksen tutkiminen valituslautakunnassa — Ulottuvuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohta) (ks. 24 kohta)
4.

Yhteisön tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Ehdottomat mitättömyysperusteet — Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan vastainen rekisteröinti — Sanamerkki BE HAPPY (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 52 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 27–30, 34, 35, 47 ja 48 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Menettelysäännökset — Päätösten perusteleminen — Asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäisellä virkkeellä on sama ulottuvuus kuin SEUT 296 artiklalla (SEUT 296 artikla; neuvoston asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäinen virke) (ks. 27 kohta)
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (muutoksenhakujaosto)

10 päivänä lokakuuta 2014

Asia T‑444/13 P

Euroopan lääkevirasto (EMA)

vastaan

BU

Muutoksenhaku – Henkilöstö – Väliaikaiset toimihenkilöt – Määräaikainen työsopimus – Työsopimuksen uusimatta jättämistä koskeva päätös – Virkamiestuomioistuimen toimivalta – Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 8 artiklan ensimmäinen kohta – Huolenpitovelvollisuus

Aihe: Valitus, jossa vaaditaan Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (kolmas jaosto) yhdistetyissä asioissa F‑135/11, F‑51/12 ja F‑110/12, BU vastaan EMA (EU:F:2013:93) kumoamista.

Ratkaisu: Valitus hylätään. Euroopan lääkevirasto (EMA) vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan BU:lle tästä asiasta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut

Tiivistelmä

Virkamiehet – Väliaikaiset toimihenkilöt – Palvelukseen ottaminen – Määräaikaisen työsopimuksen uusiminen – Hallinnon harkintavalta – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 8 artikla)

Väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksen uusiminen on pelkkä mahdollisuus, jonka toteuttamista toimivaltainen viranomainen voi arvioida, koska toimielimillä on laaja harkintavalta niiden organisoidessa yksikkönsä niille uskottujen tehtävien mukaan ja niiden määrätessä toimielimen käytettävissä näitä tehtäviä varten oleva henkilöstö asemapaikkoihin, edellyttäen kuitenkin, että tämä asemapaikkoihin määrääminen tapahtuu yksikön edun mukaisesti.

Lausuessaan työntekijän tilanteesta toimivaltainen viranomainen on velvollinen ottamaan huomioon kaikki seikat, jotka voivat vaikuttaa sen päätökseen ratkaisevasti eli yksikön edun, mutta myös muun muassa asianomaisen työntekijän edun. Tämä on seurausta hallinnon huolenpitovelvollisuudesta, joka kuvastaa vastavuoroisia oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka henkilöstösäännöissä ja vastaavasti muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa on luotu viranomaisen ja sen työntekijöiden välille.

Joka tapauksessa kun otetaan huomioon toimielimille tässä asiayhteydessä kuuluva laaja harkintavalta, tuomioistuimen harjoittama valvonta rajoittuu ilmeisen arviointivirheen tai harkintavallan väärinkäytön puuttumisen varmistamiseen.

(ks. 28 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Klinke v. yhteisöjen tuomioistuin (C‑298/93 P, EU:C:1994:273, 38 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Kyrpitsis v. TSK (T‑13/95, EU:T:1996:50, 52 kohta); tuomio Potamianos v. komissio (T‑160/04, EU:T:2008:438, 30 kohta) ja tuomio ETF v. Landgren (T‑404/06 P, EU:T:2009:313, 162 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
4.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 38 ja 91 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)(ks. 28, 29, 31 ja 90 kohta)
Kilpailuoikeudellisissa menettelyissä, joiden tarkoituksena on sakkojen määrääminen, on toki noudatettava ne bis in idem -periaatetta. Kyseinen periaate estää kilpailuasioissa toteamasta uudelleen, että yritys on syyllistynyt sellaiseen kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen, tai ryhtymästä sitä kohtaan uudelleen toimenpiteisiin sellaisen kilpailunvastaisen käyttäytymisen perusteella, josta sille on jo määrätty seuraamus tai jonka osalta on todettu, että se ei ole vastuussa siitä, sellaisella aiemmalla ratkaisulla, johon ei enää voida hakea muutosta.

Kansallisilla kilpailuviranomaisilla ei ole kuitenkaan toimivaltaa tehdä päätöstä siitä, ettei yritys ole vastuussa SEUT 101 tai SEUT 102 artiklan rikkomisesta, eli todeta, ettei tätä artiklaa ole rikottu, koska sekä asetuksen N:o 1/2003 sanamuodosta ja rakenteesta että sillä tavoitellusta päämäärästä ilmenee, että sitä, ettei SEUT 101 tai SEUT 102 artiklaa ole rikottu, koskevat toteamukset kuuluvat komission tehtäviin, vaikka tätä artiklaa sovellettaisiin kansallisen kilpailuviranomaisen suorittamassa menettelyssä. Tältä osin se, että kansallinen kilpailuviranomainen tekisi tällaisen ”kielteisen” asiasisältöä koskevan päätöksen, saattaisi haitata SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan yhdenmukaista soveltamista, joka on yksi asetuksen N:o 1/2003 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa ilmaistuista asetuksen tavoitteista, sillä se voisi estää komissiota toteamasta myöhemmin, että kyseessä olevalla menettelytavalla rikottiin näitä unionin oikeuden määräyksiä. Kun jäsenvaltion kansallinen kilpailuviranomainen hyväksyy sitoumukset asetuksen N:o 1/2003 5 artiklan nojalla tai toteaa, ettei asiaan ole syytä puuttua, ei voida katsoa, että se olisi tehnyt päätöksen siitä, ettei SEUT 101 tai SEUT 102 artiklaa ole rikottu. Näin ollen yritys ei voi menestyksekkäästi vedota kansallisen kilpailuviranomaisen sitä koskevaan päätökseen ne bis in idem -periaatteen soveltamiseksi.

(ks. 29–31 kohta)