ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteet – Direktiivi 92/81 – Ajoneuvojen, mukaan luettuna maatalouskoneet, tavanomaisten polttoainesäiliöiden sisältämät merkityt tai merkitsemättömät kivennäisöljyt, jotka on luovutettu kulutukseen jossain jäsenvaltiossa – Käyttäminen polttoaineena liikkumiseen tai muuhun tarkoitukseen kyseisissä ajoneuvoissa – Valmisteveronalaisuus toisessa jäsenvaltiossa – Kielto – Yksityisten mahdollisuus vedota kansallisessa tuomioistuimessa direktiivin 92/81 8 a artiklaan

(Neuvoston direktiivin 92/81 8 a artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta annetun direktiivin 92/81 8 a artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä kielletään jäsenvaltioita kantamasta valmisteveroa hyötyajoneuvon, mukaan luettuna maatalouskoneen, tavanomaiseen polttoainesäiliöön sisältyvästä kivennäisöljystä – merkitystä tai merkitsemättömästä – jota käytetään polttoaineena kyseisen ajoneuvon liikkumisen lisäksi myös muihin tarkoituksiin, kuten maataloustöihin, kun kyseessä oleva kivennäisöljy on laillisesti luovutettu kulutukseen toisessa jäsenvaltiossa.

Kyseisessä artiklassa säädetään, että hyötyajoneuvojen tavanomaisten polttoainesäiliöiden sisältämät ja näiden ajoneuvojen polttoaineena käytettävät kivennäisöljyt, jotka on luovutettu kulutukseen yhdessä jäsenvaltiossa, eivät ole valmisteveron alaisia toisessa jäsenvaltiossa, ja kun tätä sanamuotoa tutkitaan direktiivin tavoitteiden, eli henkilöiden vapaan liikkuvuuden turvaamisen ja kaksinkertaisen verotuksen ehkäisemispyrkimyksen valossa, ilmenee, että kyseistä artiklaa on tulkittava laajasti. Lisäksi jäsenvaltio ei voi omaan lainsäädäntöönsä perustuen kieltää merkityn kivennäisöljyn käyttöä polttoaineena sellaisten hyötyajoneuvojen tavanomaisissa polttoainetankeissa, jotka tulevat toisesta jäsenvaltiosta, jossa kyseinen käyttö on sallittua.

Kyseinen kielto on myös riittävän selkeä, täsmällinen ja ehdoton, jotta yksityiset oikeussubjektit voivat vedota siihen kansallisessa tuomioistuimessa riitauttaakseen sen kanssa ristiriidassa olevan kansallisen säännöksen.

(ks. 41, 54, 55, 61 ja 62 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yksityishenkilöiden henkilökohtaisen omaisuuden lopullisen maahantuonnin verovapautukset – Direktiivi 83/183 – Ajoneuvon omistajan asuinpaikan muuttaminen jäsenvaltiosta toiseen – Tulojäsenvaltion ajoneuvon rekisteröinnin tai käyttöönoton yhteydessä kantama vero – Sallittavuuden rajat

(EY 18 artikla; neuvoston direktiivin 83/183 1 artikla)

Tiivistelmä

Luonnollisten henkilöiden henkilökohtaisen omaisuuden lopullisessa maahantuonnissa jäsenvaltiosta sovellettavista verovapauksista annetun direktiivin 83/183 1 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että ajoneuvon omistajan muuttaessa jäsenvaltiosta toiseen kannetaan vero ennen ajoneuvon rekisteröintiä tai käyttöönottoa siinä jäsenvaltiossa, jonne omistaja on muuttanut. On nimittäin katsottava, että tällaista veroa ei voida pitää maahantuontiin liittyvänä verona, joka kuuluu direktiivin mainitussa säännöksessä säädetyn verovapautuksen soveltamisalaan.

Kun kuitenkin otetaan huomioon EY 18 artiklasta johtuvat vaatimukset, kansallisten tuomioistuinten asiana on tutkia, voidaanko kansallisen oikeuden soveltamisella taata se, että kyseistä ajoneuvon omistajaa ei aseteta tämän veron osalta epäedullisempaan asemaan kuin niitä kansalaisia, jotka ovat asuneet pysyvästi kyseessä olevassa jäsenvaltiossa, ja tarvittaessa selvitettävä, onko tämä kohtelun eroavaisuus perusteltua sellaisista objektiivisista syistä, jotka eivät liity asianomaisten henkilöiden asuinpaikkaan ja jotka ovat oikeassa suhteessa kansallisessa oikeudessa hyväksyttävästi tavoiteltuun päämäärään.

(ks. 26 ja 36 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöstö — Tilapäinen siirto muihin tehtäviin yksikön edun mukaisesti — Tilapäinen siirto parlamentin poliittisen ryhmän avustajaksi — Päätös tilapäisen siirron lopettamisesta — Poliittisen ryhmän harkintavalta ja nimittävän viranomaisen sidottu toimivalta — Sitä, jota asia koskee, ei ole ehdottoman välttämättä kuultava ennen päätöksen tekemistä — (Henkilöstösääntöjen 37 artiklan 1 kohdan a alakohdan toinen luetelmakohta ja 90 artikla)

Tiivistelmä

Henkilöstösääntöjen 37 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan toisen luetelmakohdan nojalla virkamies voidaan yksikön edun mukaisesti määrätä avustamaan tilapäisesti parlamentin poliittista ryhmää. Vaikka nimittävän viranomaisen tehtävänä on tehdä päätös virkamiehen siirtämisestä avustamaan tilapäisesti poliittista ryhmää sekä päättää tämän siirron lopettamisesta, sen on noudatettava kyseistä toimenpidettä pyytäneen poliittisen ryhmän tältä osin tekemää valintaa. Kyseessä olevalla poliittisella ryhmällä on nimittäin harkintavalta valita henkilöt, joiden se toivoo toimivan väliaikaisesti ryhmän avustajina, sekä lopettaa näiden henkilöiden työskentely ryhmän yhteydessä. Tämä harkintavalta on perusteltua erityisesti, koska poliittisen ryhmän avustamisessa suoritettavien työtehtävien luonne on erityislaatuinen ja koska tällaisessa poliittisessa toimintaympäristössä on tarpeen ylläpitää keskinäisiä luottamussuhteita puheena olevan ryhmän ja sitä avustamaan siirretyn virkamiehen välillä. Hyväksyessään tällaisten väliaikaisten tehtävien suorittamisen poliittisen ryhmän yhteydessä kyseessä olevien virkamiesten on oltava tietoisia siitä, että mainittu ryhmä saattaa pyytää virkamiesten työskentelyn päättämistä ennen tilapäiselle siirrolle alun perin määrätyn ajanjakson päättymistä.

Mikäli keskinäinen luottamus on syystä tai toisesta rikkoutunut, kyseessä oleva virkamies ei voi enää hoitaa tehtäviään. Tällaisessa tilanteessa on näin ollen hyvän hallintotavan mukaista, että kyseinen toimielin tekee mainitun virkamiehen osalta mahdollisimman pian päätöksen tilapäisen siirron päättämisestä. Tällainen päätös on prosessuaalisesti arvioituna kyseiselle virkamiehelle vastainen päätös ja hänellä on näin ollen henkilökohtainen intressi vaatia päätöksen kumoamista. Tästä ei voida kuitenkaan automaattisesti – ja ottamatta huomioon kyseistä henkilöä vastaan käynnistetyn menettelyn luonnetta – päätellä, että tuon seurauksena nimittävällä viranomaisella oli velvollisuus kuulla kyseessä olevaa virkamiestä asianmukaisesti ennen mainitunlaisen päätöksen tekemistä.

Kun nimittävän viranomaisen käsiteltäväksi esitetään pyyntö poliittista ryhmää avustamaan määrätyn virkamiehen tilapäisen siirron lopettamiseksi, nimittävän viranomaisen on periaatteessa ratkaistava pyyntö mahdollisimman pian varmistuttuaan siitä, että pyynnön on todella esittänyt sellainen henkilö tai yksikkö, joka on toimivaltainen tuollaisen pyynnön esittämiseen.

(ks. 48–52, 56, 57, 59 ja 60 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus — Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen — Liikevaihtoverot — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen — Käännetty verovelvollisuus — Arvonlisäveron maksamiseen velvollinen verovelvollinen tavaroiden tai palvelusuorituksen vastaanottajana — Vähennysoikeus — Edellytykset — Laskun hallussapito — Laskun puuttuminen — (Neuvoston direktiivin 77/388 18 artiklan 1 kohdan d alakohta ja 22 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

Käännetyn verovelvollisuuden tapauksessa verovelvollisella, joka on direktiiveillä 91/680 ja 92/111 muutetun kuudennen arvonlisäverodirektiivin 21 artiklan 1 kohdan mukaisesti palvelun vastaanottajana velvollinen maksamaan siihen liittyvän arvonlisäveron, ei vähennysoikeutensa käyttämiseksi tarvitse olla hallussaan direktiivin 22 artiklan 3 kohdan mukaisesti laadittua laskua.

Käännetyn verovelvollisuuden tapauksessa vähennysoikeuden käyttösääntöihin sovelletaan ainoastaan direktiivin 18 artiklan 1 kohdan d alakohtaa, jonka mukaan veron maksamiseen velvollisen vastaanottajan osalta riittää, että hän täyttää asianomaisen jäsenvaltion määräämät muodollisuudet. Vaikka tältä osin pitääkin paikkansa, että jäsenvaltioiden on käytettävä muodollisuuksien määräämisoikeuttaan sopusoinnussa sen direktiivin tavoitteen kanssa, joka koskee veron kantamisen ja veroviranomaisten harjoittaman valvonnan varmistamista, ja että laskulla on tärkeä tehtävä tositteena sen takia, että se voi sisältää tarkastettavissa olevia tietoja, tätä oikeutta voi käyttää vain, jos nämä muodollisuudet eivät lukuisuutensa tai teknisyytensä johdosta tee vähennysoikeuden käyttöä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.

Jos veroviranomaiset, joilla on tarvittavat tiedot sen todentamiseksi, että verovelvollinen on kyseisen palvelun vastaanottajana velvollinen maksamaan arvonlisäveroa, asettavat vähennysoikeudelle sen lisäedellytyksen, että verovelvollisella on hallussaan direktiivin 22 artiklan 3 kohdan mukaisesti laadittu lasku, seuraisi tästä, että verovelvollinen olisi palvelun vastaanottajana velvollinen maksamaan kyseeseen tulevan arvonlisäveron mutta ei ehkä voisi vähentää tätä veroa.

(ks. 47, 49 ja 51–53 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi - Tuontitullittomuus - Yhteisön tullialueen palautustavaroita koskeva järjestelmä - Jalostettujen tuotteiden, joihin voidaan soveltaa tätä järjestelmää, maahantuonti - Maahantuoja, joka ei kykene toimittamaan kaikkia lain mukaan kannettavien tullien laskemiseen tarvittavia tietoja - Tulliviranomaisten velvollisuus turvautua hallinnollista yhteistyötä koskevaan menettelyyn tarvittavien tietojen hankkimiseksi

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 15 ja 187 artikla; komission asetuksen N:o 2454/93 611 artiklan 2 kohdan b alakohta sekä 613 ja 848 artikla)

Tiivistelmä

$$Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 187 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään mahdollisuudesta jälleentuoda ilman tuontitulleja jalostettuja tuotteita, jotka on alun perin viety tai jälleenviety sisäisen jalostusmenettelyn jälkeen.

Tämän säännöksen toista kohtaa, jonka mukaan lain mukaan kannettavien tuontitullien määrä on laskettava sisäisessä jalostusmenettelyssä sovellettavien sääntöjen mukaisesti, on tulkittava siten, että kun maahantuoja näyttää toteen, että tuodut tavarat ovat jalostettuja tuotteita, joihin voidaan soveltaa palautustavaroita koskevaa järjestelmää tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93 848 artiklan mukaisesti, mutta ei kykene toimittamaan kaikkia lain mukaan kannettavien tullien laskemiseen tarvittavia tietoja, ilmoituksen vastaanottavien tulliviranomaisten on noudatettava asetuksen N:o 2454/93 611 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja 613 artiklassa säädettyä hallinnollista yhteistyötä koskevaa menettelyä. Näiden viranomaisten on pyydettävä INF 1 -lomakkeella valvovaa toimipaikkaa ilmoittamaan lain mukaan kannettavien tullien määrä.

Tullikoodeksin salassapitoa koskeva 15 artikla ei estä tähän menettelyyn turvautumista.

( ks. 35 ja 36 kohta sekä tuomiolauselma )
Asia C-356/01





Itävallan tasavalta

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio





«Itävallan kautta kulkeville raskaille tavarankuljetusajoneuvoille vahvistettu ekopistejärjestelmä – Komission kieltäytyminen vähentämästä vuoden 2001 ekopisteiden lukumäärää – Laillisuus»

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 20.11.2003

Tuomion tiivistelmä
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki — Käsite — Yritysten erilainen kohtelu kustannusten osalta ei kuulu käsitteen piiriin — Edellytys — Kyseessä olevaan kustannuksia koskevaan järjestelmään kuuluva erottelu — Asianomaisen jäsenvaltion todistustaakka — (EY 87 artiklan 1 kohta)

2. Valtiontuki — Käsite — Vapautus, joka on myönnetty sellaisen järjestelmän osalta, johon kuuluu maksujen suorittaminen, mutta jolla ei ole tarkoitus hankkia verotuloja — Tällaisella vapautuksella ei ole vaikutusta tueksi katsomisen kannalta — (EY 87 artiklan 1 kohta)

3. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet — Perustelut — Perusteluvelvollisuuden laajuus — (EY 253 artikla)

Tiivistelmä

1. Koska valtiontuen käsitteellä ei tarkoiteta toimenpiteitä, joiden perusteella yrityksiä kohdellaan eri tavoin kustannusten osalta, kun kyseinen erottelu johtuu kyseisen kustannuksia koskevan järjestelmän luonteesta ja rakenteesta, jäsenvaltion, joka on säätänyt, että yrityksiä täten kohdellaan eri tavoin, on osoitettava, että asia todellakin on näin.

(ks. 42 ja 43 kohta)

2. Sen johdosta, että valtion toimenpiteellä, jonka mukaan tietynlaisten yritysten on suoritettava maksuja, ei ole tarkoitus hankkia verotuloja, kyseiseen toimenpiteeseen liittyvää tiettyjä yrityksiä koskevaa vapautusta ei voida suoraan jättää katsomatta EY 87 artiklassa tarkoitetuksi tueksi.

Kyseisen artiklan 1 kohdassa ei nimittäin tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella, vaan niiden vaikutusten perusteella.

(ks. 51 kohta)

3. Perusteluvelvollisuus on olennainen menettelymääräys, joka on erotettava perustelujen oikeellisuudesta, joka kuuluu riidanalaisen toimen aineelliseen laillisuuteen. EY 253 artiklassa määrättyjen perustelujen on oltava kyseessä olevan toimenpiteen luonteen mukaisia ja niistä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja siten, että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden.

(ks. 65 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tulliliitto — Tullivelan syntyminen maahantuonnissa tuontitullin alaisen tavaran sääntöjenvastaisen tullivalvonnasta pois siirtämisen johdosta — Tullivalvonnasta pois siirtämisen käsite — Tullivarastointimenettelyyn asetettujen sellaisten muiden kuin yhteisötavaroiden, jotka on tarkoitettu jälleenvietäviksi, siirtäminen poistumistullitoimipaikkaan ilman, että ne asetetaan ulkoiseen passitusmenettelyyn — Soveltamisalaan kuuluminen — (Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 203 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 203 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kyseessä on tuossa säännöksessä tarkoitettu siirtäminen pois tullivalvonnasta, kun ennen tietyistä neuvoston asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93 muuttamisesta annetun asetuksen N:o 993/2001 voimaantuloa tullivarastointimenettelyyn asetetut sellaiset muut kuin yhteisötavarat, jotka on tarkoitettu jälleenvietäviksi yhteisön tullialueelta, on siirretty pois tullivarastosta ja viety sieltä poistumistullitoimipaikkaan ilman, että ne olisi asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn, ja kun tulliviranomaiset eivät ole – vaikka vain hetkellisesti – voineet varmistaa näiden tavaroiden tullivalvontaa.

(ks. 36 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kilpailu — Yhteisön oikeussäännöt — Yritys — Käsite — Sairaskassojen ryhmittymät, jotka vahvistavat lääkkeiden enimmäiskorvausmäärät — Yritys-käsitteen ulkopuolelle jäämisen edellytykset — (EY 81 artikla)

Tiivistelmä

Yhteisön kilpailuoikeudessa yrityksen käsitteellä ei tarkoiteta laitoksia, joiden vastuulla on lakisääteisten sairausvakuutus- ja vanhuuseläkejärjestelmien hallinnointi ja joilla on yksinomaan sosiaalinen päämäärä ja jotka eivät harjoita taloudellista toimintaa. Tilanne on näin sellaisten sairaskassojen osalta, jotka – huolimatta siitä, että lainsäätäjä on myöntänyt niille tiettyä harkintavaltaa maksujen määrän määrittämisessä edistääkseen hyvää hallintoa – ovat lain mukaan velvoitettuja tarjoamaan jäsenilleen olennaisilta osin samanlaisia pakollisia etuuksia, jotka ovat riippumattomia maksujen suuruudesta. Koska mainituilla kassoilla ei ole mitään mahdollisuutta vaikuttaa näihin etuuksiin ja koska ne ovat ryhmittyneet eräänlaiseksi yhteisöksi, joka perustuu niiden välisen kustannusten ja riskien tasaamisen mahdollistavalle yhteisvastuun periaatteelle, sairaskassat eivät näin ollen kilpaile keskenään eivätkä yksityisten laitosten kanssa hoitoon tai lääkkeisiin liittyvien lakisääteisten pakollisten etuuksien myöntämisessä, joka on niiden pääasiallinen tehtävä.

Tällaisten sairaskassojen ryhmittymät eivät toimi EY 81 artiklassa tarkoitettuina yrityksinä tai yritysten yhteenliittyminä silloin, kun ne vahvistavat lainsäätäjän niille asettaman velvollisuuden mukaisesti kiinteät enimmäismäärät, jotka vastaavat mainittujen sairaskassojen lääkkeiden hinnoista korvaamaa enimmäismäärää, sillä mainitut ryhmittymät eivät tavoittele omaa etuaan, joka olisi erotettavissa sairaskassojen yksinomaan sosiaalisesta tavoitteesta, vaan ne täyttävät velvollisuutensa, joka kokonaisuudessaan liittyy niiden toimintaan lakisääteisen sairausvakuutusjärjestelmän yhteydessä.

(ks. 47, 52–54, 56, 57 ja 63–65 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-191/01 P

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

vastaan

Wm. Wrigley Jr. Company

”Muutoksenhaku — Yhteisön tavaramerkki — Asetus N:o 40/94 — Rekisteröintihakemuksen ehdoton hylkäysperuste — Erottamiskyky — Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan kuvailevista merkeistä tai merkinnöistä — Sana Doublemint”

Julkisasiamies F. G. Jacobsin ratkaisuehdotus 10.4.2003 I-12449

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 23.10.2003 I-12473

Tuomion tiivistelmä

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran ominaisuuksia – Käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan sellaisia tavaramerkkejä ei rekisteröidä, jotka ”muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia”.

Jotta sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) voisi hylätä rekisteröintihakemuksen tämän säännöksen perusteella, ei ole tarpeen, että tässä säännöksessä tarkoitettuja tavaramerkin muodostavia merkkejä ja ilmauksia todellisuudessa käytetään rekisteröinnin hakemisajankohtana sellaisten tavaroiden tai palveluiden kuvailemiseen, joita varten rekisteröintiä on haettu, tai näiden tavaroiden tai palveluiden ominaisuuksien kuvailemiseen. Kuten jo tämän säännöksen sanamuodosta ilmenee, riittävää on, että näitä merkkejä ja ilmauksia voidaan käyttää tällä tavoin. Sanamerkkiin on siis sovellettava tässä säännöksessä tarkoitettua hylkäysperustetta, jos ainakin yksi sen mahdollisista merkityksistä on sellainen, että se ilmaisee asianomaisten tavaroiden tai palvelujen ominaisuuden.

Jos asetuksen N: o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkitaan niin, että se on esteenä sellaisten tavaramerkkien rekisteröinnille, joilla ”yksinomaan kuvaillaan” niitä tavaroita tai palveluita, joita varten rekisteröintiä on haettu, tai näiden ominaisuuksia, tämä merkitsee sitä, että sovelletaan muuta kuin sitä kriteeriä, josta säädetään kyseisessä säännöksessä, ja jätetään näin huomioimatta tämän säännöksen sisältö.

(ks. 29, 32—34 ja 36 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous - EMOTR - Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen - Asetus N:o 729/70 - Rahoituksesta kieltäytymistä koskeva rajoitus - Jäsenvaltiolla, joka ei ole esittänyt valvontaa varten tarvittavia tietoja, ei ole mahdollisuutta vedota 24 kuukauden määräaikaan

(Neuvoston asetuksen N:o 729/70 5 artiklan 2 kohdan c alakohta ja neuvoston asetus N:o 1287/95)

Tiivistelmä

$$Jäsenvaltio ei voi yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetun asetuksen N:o 729/70, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1287/95, 5 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tilien tarkastamiselle säädetyn määräajan noudattamisen tarkistamiseksi ottaa huomioon ainoastaan menojen suorittamispäivää ilman, ettei se huomioisi lainkaan sitä päivää, jona se on toimittanut komissiolle näihin menoihin liittyvät asiaankuuluvat ja riittävät tiedot, joiden perusteella komissio on voinut tarkastaa ja hyväksyä tilit. Tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevan päätöksenteon määräaika liittyy nimittäin menoja koskevien tietojen saatavuuteen, ja mainitun asetuksen N:o 729/70 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 1663/95 4 artiklan 2 kohdasta käy implisiittisesti ilmi, että jäsenvaltioiden on toimitettava tarpeelliset asiakirjat mahdollisimman nopeasti, jotta komissiolla olisi riittävästi aikaa niiden tarkastamiseen.

Näin ollen - vaikka asetuksen N:o 729/70 5 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettua määräaikaa koskevan rajoituksen tarkoituksena on suojata jäsenvaltioita oikeusvarmuuden puuttumiselta, joka seuraisi, jos komissio voisi asettaa kyseenalaiseksi useita vuosia ennen sääntöjenmukaisuuspäätöksen tekemistä suoritetut menot - jäsenvaltio voi kuitenkin vedota kyseisen määräajan suojaan ainoastaan sikäli kuin se on itse noudattanut sille yhteisön lainsäädännössä asetettuja velvollisuuksiaan erityisesti valvonnan kannalta tarpeellisten tietojen oma-aloitteisen toimittamisen osalta.

( ks. 60-62 ja 65 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki - Komission suorittama tutkinta - Laillisuuden arviointi niiden tietojen perusteella, jotka olivat käytettävissä päätöksen tekemishetkellä

(EY 88 artikla)

2. Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Laivanrakennukseen myönnettävät tuet - Direktiivi 90/684/ETY - Poikkeamisen perusteet - Tuki, joka on myönnetty kehitystukena kehitysmaalle - Tarve arvioida kehitystukea konkreettisesti

(Neuvoston direktiivin 90/684/ETY 4 artiklan 7 kohta)

Tiivistelmä

1. Valtiontukea koskevan päätöksen lainmukaisuutta on arvioitava niiden tietojen perusteella, joita komissiolla oli päätöstä tehdessään. Jäsenvaltio ei voi vedota yhteisöjen tuomioistuimessa sellaisiin tosiseikkoihin, joita ei ole esitetty EY 88 artiklan mukaisessa oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä.

( ks. 34 kohta )

2. Se, että tietyssä saaristossa on taloudellisia ja rahoituksellisia vaikeuksia, ei riitä perusteeksi sille, että laivojen rakentamiseen ja muuntamiseen liittyvien tukien voitaisiin katsoa olevan direktiivin 90/684/ETY 4 artiklan 7 kohdassa tarkoitettuja "tukia, jotka on myönnetty kehitysapuna kehitysmaalle"; kyseisen säännöksen mukaan tällaisia tukia voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina ilman että saman artiklan 1-3 kohdassa tarkoitettua enimmäismäärää tarvitsisi noudattaa, jos tuet ovat laivojen vientiluottoja koskevan OECD:n sopimuksen mukaisia. Tällaisessa tilanteessa on arvioitava konkreettisesti, missä määrin tällaiset tuet myötävaikuttavat kehitykseen.

Se seikka, että komissio on aikaisemmin saattanut hyväksyä merentakaisia alueita koskevia samantyyppisiä hankkeita, ei vaikuta riidanalaisen tuen arviointiin, koska tätä tukea on tarkasteltava sen mukaan, mihin se itsessään antaa aihetta.

( ks. 52 ja 53 kohta )