ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
114.

On syytä huomata, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen mukaan terveyttä on pidettävä osana yksityiselämää, koska yksityiselämän käsite, joka on ymmärrettävä laajasti ja jota ei voida määritellä tyhjentävästi, kattaa myös henkilön fyysisen ja henkisen koskemattomuuden. ( 69 ) Henkisen koskemattomuuden osalta tämä tuomioistuin on jo todennut, että henkisen terveyden säilyttäminen on välttämätön ennakkoedellytys sille, että henkilö voi tosiasiallisesti nauttia yksityiselämän kunnioittamista koskevasta oikeudesta, jota on pidettävä oikeutena ”omaan identiteettiin ja itsensä kehittämiseen” ja oikeutena ”luoda ja kehittää suhteita lähimmäisiinsä ja ulkopuoliseen maailmaan”. ( 70 ) Mielestäni on kohtuullista katsoa, että myös fyysinen koskemattomuus on tällainen ennakkoedellytys.
6.

Yleisen tietosuoja-asetuksen 6 artiklassa (”Käsittelyn lainmukaisuus”) säädetään seuraavaa: ”1. Käsittely on lainmukaista ainoastaan jos ja vain siltä osin kuin vähintään yksi seuraavista edellytyksistä täyttyy: a) rekisteröity on antanut suostumuksensa henkilötietojensa käsittelyyn yhtä tai useampaa erityistä tarkoitusta varten; – – c) käsittely on tarpeen rekisterinpitäjän lakisääteisen velvoitteen noudattamiseksi; – – e) käsittely on tarpeen yleistä etua koskevan tehtävän suorittamiseksi tai rekisterinpitäjälle kuuluvan julkisen vallan käyttämiseksi; f) käsittely on tarpeen rekisterinpitäjän tai kolmannen osapuolen oikeutettujen etujen toteuttamiseksi, paitsi milloin henkilötietojen suojaa edellyttävät rekisteröidyn edut tai perusoikeudet ja ‑vapaudet syrjäyttävät tällaiset edut, erityisesti jos rekisteröity on lapsi. Ensimmäisen alakohdan f alakohtaa ei sovelleta tietojenkäsittelyyn, jota viranomaiset suorittavat tehtäviensä yhteydessä. – – 3. Edellä olevan 1 kohdan c ja e alakohdassa tarkoitetun käsittelyn perustasta on säädettävä joko a) unionin oikeudessa; tai b) rekisterinpitäjään sovellettavassa jäsenvaltion lainsäädännössä. Käsittelyn tarkoitus määritellään kyseisessä käsittelyn oikeusperusteessa tai, 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetussa käsittelyssä, sen on oltava tarpeen yleistä etua koskevan tehtävän suorittamiseksi tai rekisterinpitäjälle kuuluvan julkisen vallan käyttämiseksi. Kyseinen käsittelyn oikeusperuste voi sisältää erityisiä säännöksiä, joilla mukautetaan tämän asetuksen sääntöjen soveltamista – –. Unionin oikeuden tai jäsenvaltion lainsäädännön on täytettävä yleisen edun mukainen tavoite ja oltava oikeasuhteinen sillä tavoiteltuun oikeutettuun päämäärään nähden. 4. Jos käsittely tapahtuu muuta kuin sitä tarkoitusta varten, jonka vuoksi tiedot on kerätty, eikä käsittely perustu rekisteröidyn suostumukseen eikä unionin oikeuteen tai jäsenvaltion lainsäädäntöön, joka muodostaa demokraattisessa yhteiskunnassa välttämättömän ja oikeasuhteisen toimenpiteen 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tavoitteiden turvaamiseksi, rekisterinpitäjän on otettava huomioon muun muassa seuraavat asiat varmistaakseen, että muuhun tarkoitukseen tapahtuva käsittely on yhteensopivaa sen tarkoituksen kanssa, jota varten tiedot alun perin kerättiin: a) henkilötietojen keruun tarkoitusten ja aiotun myöhemmän käsittelyn tarkoitusten väliset yhteydet; b) henkilötietojen keruun asiayhteys erityisesti rekisteröityjen ja rekisterinpitäjän välisen suhteen osalta; c) henkilötietojen luonne, erityisesti se, käsitelläänkö erityisiä henkilötietojen ryhmiä 9 artiklan mukaisesti tai rikostuomioihin ja rikkomuksiin liittyviä henkilötietoja 10 artiklan mukaisesti; d) aiotun myöhemmän käsittelyn mahdolliset seuraukset rekisteröidyille; e) asianmukaisten suojatoimien, kuten salaamisen tai pseudonymisoinnin, olemassaolo.”
3.

Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklassa vahvistetaan oikeus vapauteen ja turvallisuuteen seuraavasti: ”1. Jokaisella on oikeus vapauteen ja henkilökohtaiseen turvallisuuteen. Keneltäkään ei saa riistää hänen vapauttaan, paitsi seuraavissa tapauksissa ja lain määräämässä järjestyksessä: a) henkilö vangitaan lain nojalla sen jälkeen, kun hänet on tuomittu toimivaltaisessa tuomioistuimessa; b) – – c) henkilö pidätetään tai hänen vapautensa riistetään lain nojalla hänen saattamisekseen toimivaltaisen oikeusviranomaisen tutkittavaksi, milloin on syytä epäillä hänen syyllistyneen rikokseen tai jos katsotaan välttämättömäksi estää häntä tekemästä rikosta tai pakenemasta teon jälkeen; – – f) henkilö pidätetään tai häneltä riistetään vapaus lain nojalla, jotta estettäisiin hänen laiton maahantulonsa, tai jos on ryhdytty toimiin hänen karkottamisekseen tai luovuttamisekseen. 2. – – 3. Tämän artiklan 1 kappaleen c kohdan määräysten nojalla pidätetty tai vapaudenriiston kohteeksi joutunut on viipymättä tuotava tuomarin tai lain nojalla tuomiovaltaa käyttävän muun viranomaisen tutkittavaksi, ja hänellä on oikeus oikeudenkäyntiin kohtuullisen ajan kuluessa tai oikeus tulla vapautetuksi oikeusjutun ollessa vireillä. Vapaaksi laskemisen ehdoksi voidaan asettaa takeet siitä, että asianomainen saapuu oikeudenkäyntiin. 4. Jokaisella, jolta on riistetty hänen vapautensa pidättämällä tai muuten, on oikeus vaatia tuomioistuimessa, että hänen vapaudenriistonsa laillisuus tutkitaan viipymättä ja että hänet vapautetaan, mikäli toimenpide ei ole laillinen. 5. – –”
Henkilöstösääntöjen 21 a artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Jos virkamiehelle on annettu määräys, jonka kyseinen virkamies katsoo olevan sääntöjenvastainen tai jonka täytäntöönpanon hän arvioi aiheuttavan vakavaa haittaa, hänen on ilmoitettava tästä esimiehelleen, jonka, jos ilmoitus on tehty kirjallisesti, on myös vastattava kirjallisesti. Jos esimies vahvistaa määräyksen, mutta virkamies katsoo, ettei vahvistus ole kohtuullinen vastaus esitetyn sääntöjenvastaisuuden tai haitan perusteisiin, hänen on saatettava asia kirjallisesti lähinnä ylemmän esimiehen ratkaistavaksi, ellei 2 kohdan soveltamisesta muuta johdu. Jos tämä vahvistaa määräyksen kirjallisesti, virkamiehen on pantava se täytäntöön, paitsi jos määräys on selvästi laiton tai se ei täytä voimassa olevia turvallisuusnormeja.

2. Jos esimies katsoo, ettei määräyksen täytäntöönpanoa voida siirtää, virkamiehen on pantava se täytäntöön, paitsi jos määräys on selvästi laiton tai se ei täytä voimassa olevia turvallisuusnormeja. Esimiehen on virkamiehen pyynnöstä annettava tämänkaltainen määräys kirjallisesti.

3. Jos virkamies ilmoittaa esimiehelleen määräyksestä, jonka virkamies katsoo olevan sääntöjen vastainen tai jonka täytäntöönpanon hän arvioi aiheuttavan vakavaa haittaa, hänelle ei saa aiheuttaa tämän johdosta minkäänlaista haittaa.”
47.

Takauksia koskevassa tiedonannossa ei nimenomaisesti täsmennetä, mitä seurauksia näiden edellytysten täyttymättä jäämisellä on. On kuitenkin katsottava, että yhden tai useamman edellytyksen täyttymättä jääminen ei automaattisesti ja välttämättä merkitse, että kyse olisi valtiontuesta. Yhden tai useamman tällaisen edellytyksen täyttymättä jääminen tarkoittaa, että tuen olemassaolosta on viitteitä, mikä viittaa yksityiskohtaisemman selvityksen tarpeeseen. Tässä yhteydessä erityisen merkittävä on 3.2 kohdan d alakohdassa mainittu edellytys, jonka mukaan takauksesta maksetaan markkinaperusteinen hinta. Jos se ei täyty, toisin sanoen jos valtiontakaus on myönnetty markkinahintaa alempaan hintaan, on kiistatonta, että kyseinen toimenpide on omiaan tuomaan takauksen saajalle etua ja että kyse on siten valtiontuesta.
76.

Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että jäsenvaltioiden veroviranomaisilla on oikeus vaatia verovelvollista esittämään sellaiset selvitykset, jotka niiden mukaan ovat tarpeellisia sen arvioimiseksi, täyttyvätkö sovellettavassa lainsäädännössä asetetut veroedun saamisen edellytykset ja voidaanko mainittu etu näin ollen myöntää (tuomio 30.6.2011, Meilicke ym., C-262/09, EU:C:2011:438, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Oikeuskäytännössä on jo täsmennetty, että toisessa jäsenvaltiossa tosiasiassa maksetun veron määrittämisessä mahdollisesti ilmenevät vaikeudet eivät voi olla peruste sille, että pääomien vapaata liikkuvuutta rajoitetaan (tuomio 12.12.2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, EU:C:2006:773, 70 kohta).
1.

Direktiivin 93/13 ( 2 ) 6 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot varmistamaan, että kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia. Tässä yhteydessä sopimuksen on mahdollisuuksien mukaan tarkoitus olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja. Jos lainsäädännön seurauksena tällaiseen sopimukseen sisältyvä kohtuuton ehto korvataan uudella ehdolla, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on varmistettava, että näin palautetaan se oikeudellinen ja tosiasiallinen tilanne, jossa kuluttaja olisi, jos tällaista ehtoa ei olisi ollut olemassa. Kuluttajan on etenkin voitava vaatia kaikkien etujen palauttamista, jotka elinkeinonharjoittaja on saanut perusteettomasti kohtuuttoman ehdon perusteella kuluttajan vahingoksi (ns. palauttamista koskeva vaikutus). ( 3 )
114.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Audiencia Provincial de A Coruñan (A Coruñan maakunnallinen ylioikeus, Espanja) ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU 34 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, 53 artiklan 1 ja 3 kohtaa sekä 60 artiklan 2 kohdan b ja c alakohtaa on tulkittava siten, että jos kaikki osakepääoman osakkeet on alaskirjattu rahalaitoksen kriisinratkaisumenettelyssä, nämä säännökset ovat esteenä sille, että henkilöt, jotka ovat ostaneet osakkeita muutamia kuukausia ennen kriisinratkaisumenettelyn aloittamista tilanteessa, jossa pääomaa korotettaessa on tehty yleisölle merkintätarjous, voisivat kriisinratkaisupäätöksen jälkeen nostaa liikkeeseenlaskijana ollutta laitosta tai myöhemmän absorptiolla tapahtuneessa sulautumisessa syntynyttä laitosta vastaan korvauskanteita tai vaikutuksiltaan vastaavia kanteita, jotka perustuisivat merkintäesitteessä annettujen tietojen virheellisyyteen, ja toisaalta sille, että osakkeiden liikkeeseenlaskija tai sen sijaan yleisseuraannon perusteella tullut yhtiö velvoitettaisiin tuomioistuimen tuomiolla palauttamaan merkityistä osakkeista maksettu määrä korkoineen sillä perusteella, että osakkeiden merkintäsopimus on todettu pätemättömäksi taannehtivin vaikutuksin laitoksen kriisinratkaisun jälkeen esitettyjen vaateiden perusteella.
95.

Suhteellisuusperiaatteen mukaisuutta tutkittaessa on selvitettävä ensinnäkin, pystytäänkö toimenpiteellä saavuttamaan tuotantokapasiteetin kehittämistä koskeva tavoite. Olen tässä yhteydessä pohtinut, mistä syystä sekä päätöksessä nro 138/2013 että ennakkoratkaisupyynnössä todetaan, että Romanian oikeudessa säädetyn kaltainen taattu verkkoon pääsy on turvannut sen piiriin kuuluneiden sähköntuotantolaitosten ”jatkuvan toiminnan”. Käsitykseni mukaan taattu verkkoon pääsy ei nimittäin pysty yksinään turvaamaan tuotantolaitoksen jatkuvaa toimintaa, sillä se on vain takuu verkkoon pääsystä. Mielestäni on edellä esitetyistä syistä oikeampaa katsoa, että SC Complexul Energetic Hunedoaran ja SC Complexul Energetic Oltenian sähköntuotantolaitosten jatkuva toiminta on perustunut ajojärjestyksen etusijan ja taatun verkkoon pääsyn yhdistelmään, sellaisina kuin niistä on säädetty Romanian oikeudessa. ( 49 )
143.

Ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawien esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Kysymys 1 asiassa C-143/20 ja kysymys 1 asiassa C-213/20: Henkivakuutuksesta 5.11.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/83/EY 36 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siihen sisältyvä velvoite ilmoittaa tietoja ennen sopimuksen tekemistä edellyttää, että kuluttajan kanssa tehtävän sopimuksen vastapuoli ilmoittaa kuluttajalle, kun tämä liittyy ryhmähenkivakuutussopimukseen, jolloin kuluttajasta ei tule vakuutuksenottajaa perustana olevassa, alkuperäisessä vakuutussopimuksessa, ainakin kyseisen direktiivin liitteessä III olevassa A kohdassa olevat tiedot. Kysymys 2 asiassa C-143/20 ja kysymykset 2 ja 3 asiassa C-213/20: Direktiivin 2002/83 36 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä edellytetään vakuutuksen perustana olevan tuotteen todellisen luonteen ja siihen liittyvien rakenteellisten riskien ilmoittamista. Näihin tietoihin sisältyvät niiden osuuksien määrittely, joihin edut on sidottu, sellaisten sopimusten osalta, joiden pääoma on vaihtuva, ja sijoitussidonnaisten vakuutusten perustana olevien varojen luonne, joihin kuuluvat ainakin näiden osuuksien ja perustana olevien varojen keskeiset taloudelliset ja/tai oikeudelliset ominaispiirteet. Kansallisen tuomioistuimen asia on määrittää, täyttävätkö kuluttajalle ilmoitetut tiedot asian olosuhteet huomioon ottaen nämä vaatimukset. Kysymys 4 asiassa C-213/20: Direktiivin 2002/83 36 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa ei taata, että kuluttaja saa vähintään kyseisen direktiivin liitteessä III olevassa A kohdassa säädetyt tiedot jossain vaiheessa ennen sopimuksen tekemistä selkeästi ja täsmällisesti kirjallisina siten, että kuluttajan on mahdollista harkinta-ajan jälkeen tehdä tietoon perustuva päätös. Kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava, ovatko nämä edellytykset täyttyneet pääasioissa. Kysymys 4 asiassa C-143/20: Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY 7 artiklan 1 ja 5 kohtaa on tulkittava siten, että vähintään direktiivin 2002/83 36 artiklan 1 kohdassa vaadittujen tietojen mainitsematta jättäminen muodostaa harhaanjohtavan kaupallisen menettelyn, jos tosiasiallisessa asiayhteydessä, kun otetaan huomioon kaikki asian ominaispiirteet ja olosuhteet sekä viestintävälineeseen liittyvät rajoitukset, keskivertokuluttajalle ei ilmoitettu tietoja, joita hän tapauksen mukaan tarvitsee tehdäkseen tietoon perustuvan kaupallisen ratkaisun, ja siten se saa tai todennäköisesti saa keskivertokuluttajan tekemään kaupallisen ratkaisun, jota hän ei muuten olisi tehnyt. Kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava, ovatko nämä edellytykset täyttyneet pääasioissa.
58.

Unionin tuomioistuin on lisäksi todennut, että koska vähennysoikeuden epääminen on poikkeus sen perusperiaatteen soveltamisesta, jonka tämä oikeus muodostaa, toimivaltaisten veroviranomaisten on kyettävä esittämään oikeudellisesti riittävä näyttö petoksen tai väärinkäytöksen osoittavien objektiivisten seikkojen täyttymisestä. Kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on sitten tutkia, ovatko asianomaiset veroviranomaiset osoittaneet tällaisten objektiivisten seikkojen olemassaolon. ( 66 ) Tällaista näyttöä ei ilmene asiakirja-aineistosta.
54.

Syy-yhteyttä koskeva kysymys, nimittäin se, voidaanko katsoa, että hiilidioksidipäästöt johtuvat tämän raaka-aineen käytöstä, ei kuitenkaan ole yhtä selvä. Tässä yhteydessä sanamuodon mukainen tulkinta viittaa pikemminkin siihen, että tämä ei vastaa päätöksen 2011/278 3 artiklan h alakohdan v alakohdan sanamuotoa. Cambridgen sanakirjassa ( 36 ) esitetty määritelmä, joka kuvaa parhaiten sanaa nyt käsiteltävässä asiassa, on ”jonkin käyttö tai ajanjakso, jona jotain käytetään” [”the act of using something, or a period of time when something is being used”], ja verbillä ”käyttää” tarkoitetaan ”jonkin, kuten välineen, taidon tai rakennuksen, hyödyntämistä tiettyyn tarkoitukseen” [”to put something such as a tool, skill, or building to a particular purpose”]. ( 37 ) Hyödyntäminen tiettyyn tarkoitukseen merkitsee mielestäni sitä, että jotain tehdään kyseisen raaka-aineen tällä osalla – nimittäin aineeseen sisältyvällä hiilellä, johon nimenomaisesti viitataan.
3)

Asetuksen (EY) N:o 593/2008 3 ja 8 artiklaa on tulkittava siten, että molempien sopimuksen osapuolten on voitava valita vapaasti työsopimukseen sovellettava laki joko nimenomaisesti tai implisiittisesti eikä näin ole siinä tapauksessa, että kansallisen lainsäädännön säännöksessä velvoitetaan sisällyttämään lainvalintalauseke kyseiseen sopimukseen. Mainitut artiklat eivät kuitenkaan estä sitä, että sopimukseen on sisällytetty työnantajan päätöksellä ennalta tällainen lauseke, jolle työntekijä antaa hyväksyntänsä.
165.

Baijerin osavaltio ja Interessengemeinschaft esittävät, että neljäs valitusperuste on jätettävä tutkimatta. Ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin päätteli ensimmäisen valituksenalaisen tuomion 72 ja 75 kohdassa, että asianomaisten osapuolten huomautusten esittämistä koskevan oikeuden loukkaus vaikutti menettelyn tulokseen, sellaisen toteamuksen perusteella, joka koski puhtaasti tosiseikkoja. Interessengemeinschaft väittää, että tämä peruste on jätettävä tutkimatta, koska se koskee unionin yleisen tuomioistuimen suorittamaa tosiseikkojen arviointia ja siinä toistetaan perusteita ja perusteluja, jotka on jo esitetty unionin yleisessä tuomioistuimessa.
99.

Unionin tuomioistuin on jo todennut, että säännöstö, joka on omiaan rajoittamaan perusvapauksia, voidaan oikeuttaa tarpeella varmistaa verojärjestelmän johdonmukaisuus. ( 53 ) Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on kuitenkin katsottu, että jotta tähän tarpeeseen tukeutuva perustelu voitaisiin hyväksyä, on selvitettävä, että kyseinen verotuksellinen etu on suorassa yhteydessä siihen, että tämä etu kompensoidaan kantamalla tietty vero, ja tämän yhteyden välittömyyttä on arvioitava kyseessä olevan säännöstön päämäärään nähden. ( 54 )
13.

Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 [(jäljempänä unionin tullikoodeksi)] 211 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan ainoastaan sellaisiin hakemuksiin, joiden perusteella myönnetty lupa olisi taannehtivasti voimassa 1.5.2016 lähtien? 2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko [unionin tullikoodeksin] 211 artiklaa sellaisten taannehtivaa lupaa koskevien hakemusten osalta, joiden perusteella myönnetty lupa on ollut voimassa ennen 1.5.2016, sovellettava vain silloin, kun taannehtivaa lupaa on haettu ennen uuden sääntelyn voimaantuloa, mutta tulliviranomaiset ovat hylänneet tällaiset hakemukset ensimmäisen kerran 1.5.2016 jälkeen? 3) Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko [unionin tullikoodeksin] 211 artiklaa sellaisten taannehtivaa lupaa koskevien hakemusten osalta, joiden perusteella myönnetty lupa on ollut voimassa ennen 1.5.2016, sovellettava myös silloin, kun tulliviranomaiset ovat hylänneet tällaiset hakemukset jo ennen 1.5.2016 ja myös sen jälkeen (toisella perusteella)? 4) Jos ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja kolmanteen kysymykseen kieltävästi: Onko tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 294 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että a) lupa on voitu myöntää taannehtivasti alkuperäisen luvan voimassaolon päättymispäivästä lähtien siten, että sen taannehtivaa vaikutusta on pidennetty enintään yhdeksi vuodeksi ennen hakemuksen jättöpäivää, kuten kyseisen artiklan 3 kohdassa on säädetty, ja b) onko taloudellisen tarpeen oltava todistettavissa ja petosyrityksen tai ilmeisen huolimattomuuden pois suljettavissa, kuten kyseisen artiklan 3 kohdassa säädetään, myös silloin, kun on kyse 2 kohdassa tarkoitetusta jatkoluvasta?”
82.

Sen lisäksi, että unionin tuomioistuin on määrittänyt ajankohdan, jona syytettä koskevat yksityiskohtaiset tiedot viimeistään on annettava tiedoksi, se on todennut, että juuri tällä samalla tiedoksiannolla syytetty tai hänen avustajansa saa tiedon teoista, joihin syytetyn väitetään syyllistyneen, ja niiden oikeudellisesta luokittelusta. Mahdollisuus saada nämä tiedot ja todisteet tietoon viimeistään kontradiktorisen käsittelyn alkaessa on olennainen, jotta kyseinen henkilö tai hänen avustajansa voi asianmukaisesti osallistua käsittelyyn kontradiktorisen periaatteen ja menettelyllisen yhdenvertaisuuden periaatteen mukaisesti siten, että hän voi esittää näkemyksensä tehokkaasti. ( 44 ) Unionin tuomioistuin on lisäksi todennut, että joka tapauksessa riippumatta siitä, minä ajankohtana syytettä koskevat yksityiskohtaiset tiedot on toimitettu, syytetylle ja hänen avustajalleen on kontradiktorista periaatetta ja menettelyllisen yhdenvertaisuuden periaatetta kunnioittaen annettava riittävä aika tutustua näihin tietoihin sekä tilaisuus valmistella puolustus tehokkaasti, esittää mahdolliset huomautuksensa ja tarvittaessa esittää vaatimukset – erityisesti tutkintaa koskevat –, jotka heillä on kansallisen lainsäädännön nojalla oikeus esittää. Tämä merkitsee, että asian käsittely on tarvittaessa keskeytettävä ja sitä on lykättävä myöhempään ajankohtaan. ( 45 )
67.

Toiseksi on epäselvää, miten tätä päätelmää muuttaisi se, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on viitannut kysymyksessään direktiivin 2009/103 3 artiklan viimeiseen kohtaan. Kyseisen säännöksen sanamuoto on seuraava: ”Ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun liikennevakuutuksen on aina katettava sekä omaisuusvahingot että henkilövahingot.” Komission tapaan en ymmärrä (eikä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selitä), miten kumpikaan kyseessä olevien kansallisten säännösten mahdollinen tulkinta voisi mitenkään vaarantaa tai rajoittaa omaisuusvahinkoja koskevaa vakuutusturvaa. Nyt käsiteltävän kaltaisissa tapauksissa on ymmärtääkseni olemassa selkeä mahdollisuus saada korvausta omaisuusvahingoista. Direktiivin 2009/103 3 artiklan mukaista velvollisuutta ottaa vastuuvakuutus on ilmeisestikin noudatettu. Nyt käsiteltävässä asiassa ei myöskään ole esitetty, että kyseinen vakuutusturva ei yleisesti ottaen olisi muiden direktiivin 2009/103 säännösten mukainen. Kyse on pikemminkin siitä, kuka viime kädessä on velvollinen maksamaan tämän laskun, vetoajoneuvon vakuutuksenantaja vai puoliperävaunun vakuutuksenantaja.