ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 3.2.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Landgericht Stuttgart– Saksa) – Fussl Modestraße Mayr GmbH v. SevenOne Media GmbH, ProSiebenSat.1 TV Deutschland GmbH ja ProSiebenSat.1 Media SE

(Asia C-555/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 2010/13/EU - Audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoaminen - 4 artiklan 1 kohta - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Yhdenvertainen kohtelu - SEUT 56 artikla - Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 ja 20 artikla - Audiovisuaalinen kaupallinen viestintä - Kansallinen säännöstö, jossa kielletään televisiolähetystoiminnan harjoittajia sijoittamasta koko maan laajuisesti lähettämiinsä ohjelmiin ainoastaan alueellisesti lähetettäviä televisiomainoksia)

(2021/C 110/07)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Stuttgart

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Fussl Modestraße Mayr GmbH

Vastaaja: SevenOne Media GmbH, ProSiebenSat.1 TV Deutschland GmbH ja ProSiebenSat.1 Media SE

Tuomiolauselma

Audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoamista koskevien jäsenvaltioiden tiettyjen lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 10.3.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/13/EU (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi) 4 artiklan 1 kohtaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa kielletään televisiolähetystoiminnan harjoittajia sijoittamasta koko maan laajuisesti lähettämiinsä ohjelmiin ainoastaan alueellisesti lähetettäviä televisiomainoksia.

SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä tällaiselle kansalliselle säännöstölle, mikäli se on omiaan takaamaan sillä tavoiteltavan sen tavoitteen toteutumisen, joka koskee tiedotusvälineiden moniarvoisuuden suojelemista alueellisella ja paikallisella tasolla, eikä se mene pidemmälle kuin on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarkistettava.

Perusoikeuskirjan 20 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä tällaiselle kansalliselle säännöstölle, mikäli se ei johda valtakunnallisten televisiolähetystoiminnan harjoittajien ja verkkomainontapalvelujen tarjoajien erilaiseen kohteluun alueellisesti lähetettävän mainonnan osalta, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarkistettava.

(1) EUVL C 357, 21.10.2019.
C 138/4

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 25.2.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Conseil d’État – Ranska) – Société Générale SA v. Ministre de l’Action et des Comptes publics

(Asia C-403/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - SEUT 63 artikla - Pääomien vapaa liikkuvuus - Yhteisöverot - Kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyt kahdenväliset sopimukset - Ulkomailla asuvan yhtiön jakamien sellaisten osinkojen verottaminen, joista on jo kannettu vero toisessa jäsenvaltiossa - Veronhyvityksen enimmäismäärä - Oikeudellinen kaksinkertainen verotus)

(2021/C 138/04)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Société Générale SA

Vastaaja: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Tuomiolauselma

SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan tässä jäsenvaltiossa asuvalle yhteisöverovelvolliselle yhtiölle, jonka saamista osingoista toinen jäsenvaltio on kantanut veroa, myönnetään sellaisen järjestelmän yhteydessä, jonka on tarkoitus kompensoida osinkojen kaksinkertainen verotus, veronhyvitys enintään sen rahamäärän suuruisena, jonka ensimmäinen jäsenvaltio saisi silloin, jos ainoastaan näistä osingoista kannettaisiin yhteisöveroa, eikä toisessa jäsenvaltiossa maksettua veroa näin hyvitetä täysimääräisesti.

(1) EUVL C 270, 12.8.2019.
2)

Puitepäätöksen 2005/212 4 artiklaa, luettuna perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle sääntelylle, jonka mukaan muulle henkilölle kuin rikoksen tehneelle henkilölle kuuluva omaisuus voidaan tuomita rikosoikeudenkäynnin yhteydessä menetetyksi ilman, että ensiksi mainitulla henkilöllä on käytettävissään tehokas oikeussuojakeino.
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 14.1.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt korkein hallinto-oikeus – Suomi) – Asia, jonka on pannut vireille Kilpailu- ja kuluttajavirasto

(Asia C-450/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Kilpailu - SEUT 101 artikla - Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt - Tarjouskeinottelu - Rikkomisajanjakson keston määrittäminen - Sen ajanjakson laskeminen mukaan, jonka aikana kartelliin osallistujat sovelsivat kilpailunvastaista sopimusta - Kilpailunvastaisen menettelyn taloudelliset vaikutukset - Rikkomisen päättyminen sinä ajankohtana, kun hankintasopimuksen sopimuspuoli valitaan lopullisesti)

(2021/C 79/12)

Oikeudenkäyntikieli: suomi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Korkein hallinto-oikeus

Pääasian asianosaiset

Kilpailu- ja kuluttajavirasto,

Eltel Group Oy:n ja Eltel Networks Oy:n osallistuessa asian käsittelyyn

Tuomiolauselma

SEUT 101 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun yritys, jonka oletetaan osallistuneen tämän määräyksen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen, jonka viimeinen osatekijä muodostui yrityksen kilpailijoidensa kanssa yhdenmukaistamasta tarjousten jättämisestä tarjouskilpailussa julkista rakennusurakkaa koskevan sopimuksen tekemiseksi, on voittanut tarjouskilpailun ja tehnyt hankintaviranomaisen kanssa rakennusurakkasopimuksen, jossa määritettiin tämän rakennusurakan, jonka toteuttaminen ja hinnan maksaminen on porrastettu ajallisesti, olennaiset piirteet ja erityisesti siitä maksettava kokonaishinta, rikkomisajanjakso on kestänyt siihen päivään asti, jona kyseinen yritys ja hankintaviranomainen allekirjoittivat sopimuksen tämän yrityksen tekemän yhdenmukaistetun tarjouksen perusteella. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, minä päivänä kyseisen sopimuksen olennaiset piirteet ja erityisesti rakennusurakasta maksettava kokonaishinta on määritetty lopullisesti.

(1) EUVL C 280, 19.8.2019.
C 62/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 17.12.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesgerichtshof – Saksa) – Husqvarna AB v. Lidl Digital International GmbH & Co. KG, aiemmin Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG

(Asia C-607/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - EU-tavaramerkit - Asetus (EY) N:o 207/2009 - 51 artiklan 1 kohdan a alakohta - 55 artiklan 1 kohta - EU-tavaramerkkiin liittyvien oikeuksien menettäminen - EU-tavaramerkkiä ei ole otettu tosiasialliseen käyttöön viiden vuoden yhtäjaksoisen jakson aikana - Viiden vuoden jakson päättyminen - Arvioinnin ajankohta)

(2021/C 62/04)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Husqvarna AB

Vastaaja: Lidl Digital International GmbH & Co. KG, aiemmin Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG

Tuomiolauselma

[Euroopan unionin tavaramerkistä] 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 51 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että EU-tavaramerkkiin liittyvien oikeuksien menettämistä koskevan vastakanteen osalta ajankohta, joka otetaan huomioon määritettäessä, onko kyseisessä säännöksessä säädetty viiden vuoden yhtäjaksoinen jakso päättynyt, on kyseisen kanteen nostamisajankohta.

(1) EUVL C 27, 27.1.2020.
2)

SEUT 108 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kansallisilla tuomioistuimilla on velvollisuus määrätä tämän määräyksen vastaisesti toteutetun valtiontuen saaja maksamaan korkoa tuen sääntöjenvastaisuuden ajalta myös sellaisten tukien osalta, jotka tuensaaja on siirtänyt sidosyrityksilleen ja jotka valtion määräysvallassa oleva yritys on maksanut sille.
C 44/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 9.12.2020 – Valittajana Groupe Canal + sekä muina osapuolina Euroopan komissio, Ranskan tasavalta, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC)

(Asia C-132/19 P) (1)

(Muutoksenhaku - Kilpailu - Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt - Televisiolähetystoiminta - Asetus (EY) N:o 1/2003 - 9 artikla ja 16 artiklan 1 kohta - Päätös, jolla sitoumusten noudattaminen määrätään velvoittavaksi - Ehdoton alueellinen suoja - Harkintavallan väärinkäyttö - Ennakkoarviointi - Euroopan komissio ei ole velvollinen ottamaan huomioon SEUT 101 artiklan 3 kohdan soveltamiseen liittyviä seikkoja - Sopimukset, jolla pyritään eristämään kansalliset markkinat - Komissio ei ole velvollinen analysoimaan kyseessä olevia kansallisia markkinoita yksitellen - Oikeasuhteisuus - Kolmansien osapuolten sopimukseen perustuvien oikeuksien vaarantuminen)

(2021/C 44/05)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Groupe Canal + (edustajat: asianajajat P. Wilhelm, P. Gassenbach ja O. de Juvigny)

Muut osapuolet: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Dawes, C. Urraca Caviedes ja L. Wildpanner), Ranskan tasavalta (asiamiehet: E. de Moustier ja M. P. Dodeller), Union des producteurs de cinéma (UPC) (edustaja: asianajaja E. Lauvaux), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFADs (edustaja: asianajaja O. Sasserath), Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) (edustaja: asianajaja A. Fratini)

Tuomiolauselma

1) Unionin yleisen tuomioistuimen 12.12.2018 antama tuomio Groupe Canal + vastaan komissio (T-873/16, EU:T:2018:904) kumotaan.

2) SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 26.7.2016 annettu Euroopan komission päätös (asia AT.40023 – Maksutelevisiosisällön rajat ylittävä saatavuus) kumotaan.

3) Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Groupe Canal + SA:lle, European Film Agency Directors – EFADsille ja Union des producteurs de cinéma (UPC):lle tästä valituksesta ja ensimmäisessä oikeusasteessa käydystä oikeudenkäynnistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut sekä C More Entertainment AB:lle ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

4) Ranskan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

5) Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 131, 8.4.2019.
2)

Direktiivin 1999/62, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/38, 7 artiklan 9 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että painotetut keskimääräiset tietullit ylittävät kyseisen infrastruktuuriverkon infrastruktuurikulut 3,8 prosenttia tai 6 prosenttia merkittävien laskuvirheiden tai sellaisten kustannusten huomioon ottamisen vuoksi, jotka eivät kuulu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun infrastruktuurikulujen käsitteen soveltamisalaan.
C 414/8

Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 6.10.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal Superior de Justicia del País Vasco – Espanja) – Vodafone España SAU v. Diputación Foral de Gipuzkoa

(Asia C-443/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Sähköiset viestintäverkot ja -palvelut - Direktiivi 2002/20/EY - 13 artikla - Maksu radiotaajuuksien käyttöoikeuksista - Kansallinen alakohtainen säännöstö, jossa yleisen radiotaajuusalueen varaamisesta peritään maksu - Kansallinen säännöstö, jonka mukaan julkiseen omaisuuteen kohdistuvan hallinnollisen konsession myöntämisestä kannetaan varainsiirtovero)

(2020/C 414/09)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Vodafone España SAU

Vastaaja: Diputación Foral de Gipuzkoa

Tuomiolauselma

Sähköisiä viestintäverkkoja ja palveluja koskevista valtuutuksista 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/140/EY, 13 artiklaa on tulkittava niin, ettei se ole esteenä sille, että jäsenvaltio, jonka säännöstössä säädetään, että radiotaajuuksien käyttöoikeudesta peritään maksu yleisen radiotaajuusalueen varaamisesta, perii lisäksi kyseisen omaisuuden osalta hallinnollisen konsession myöntämisestä varainsiirtoveron, joka kohdistuu yleisesti julkisen omaisuuden hallinnollisten konsessioiden myöntämiseen sellaisen säännöstön perusteella, jota ei sovelleta erityisesti sähköisen viestinnän alaan, silloin kun kyseisen veron verotettava tapahtuma liittyy radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämiseen, kunhan kyseinen maksu ja kyseinen vero kokonaisuutena täyttävät mainitussa artiklassa asetetut edellytykset, muun muassa edellytyksen, joka liittyy radiotaajuuksien käyttöoikeuden vastikkeena perityn määrän oikeasuhteisuuteen, minkä tarkastaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.

(1) EUVL C 328, 30.9.2019.
2)

Sitoumuslaskua, joka sisältää kaikki täytäntöönpanoasetuksen 2015/82 liitteessä luetellut tiedot, ei voida esittää tämän täytäntöönpanoasetuksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetyn vapautuksen saamiseksi yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 9.10.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 952/2013, 236 artiklassa säädetyssä menettelyssä, joka on aloitettu polkumyyntitullien palauttamiseksi.
C 414/7

Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 8.10.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Hoge Raad der Nederlanden – Alankomaat) – Staatssecretaris van Financiën v. Exter BV

(Asia C-330/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Tulliliitto - Asetus (ETY) N:o 2913/92 - Unionin tullikoodeksi - 121 artiklan 1 kohta - Sisäinen jalostusmenettely - Vapaaseen liikkeeseen luovuttaminen - Tullivelan syntyminen - Tullivelan määrittäminen - Käsite ”tullin määräytymisperusteet” - Tullietuustoimenpiteen huomioon ottaminen)

(2020/C 414/07)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Staatssecretaris van Financiën

Vastapuoli: Exter BV

Tuomiolauselma

Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 121 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaisen alennettuun tullikantaan johtavan tullietuustoimenpiteen soveltamiselle, joka oli voimassa ajankohtana, jolloin ilmoitus näiden tavaroiden asettamisesta sisäiseen jalostusmenettelyyn vastaanotettiin, mutta joka oli keskeytetty tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen vastaanottopäivänä.

(1) EUVL C 238, 15.7.2019.
1)

Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006, sellaisena kuin se on muutettuna 15.1.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 107/2008, 5 artiklan 1 kohtaa, 6 artiklan 1 ja 2 kohtaa, 10 artiklan 1 kohtaa ja 28 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että viimeksi mainitun säännöksen mukaisten siirtymäsäännösten soveltamisen yhteydessä kyseisen asetuksen 13 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja terveysväitteitä koskevasta todistustaakasta ja näyttövaatimuksista säädetään mainitulla asetuksella, jossa edellytetään, että kyseessä oleva elintarvikealan toimija kykenee perustelemaan käyttämänsä terveysväitteet yleisesti hyväksytyllä tieteellisellä näytöllä. Väitteiden on perustuttava objektiivisiin seikkoihin, joista on riittävä tieteellinen yhteisymmärrys.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 3.9.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Landgericht München I – Saksa) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV v. Telefónica Germany GmbH & Co. OHG

(Asia C-539/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Verkkovierailut yleisissä matkaviestinverkoissa Euroopan unionin alueella - Asetus (EU) N:o 531/2012 - 6 a artikla - 6 e artiklan 3 kohta - Verkkovierailuoperaattorin velvollisuus soveltaa säänneltyä verkkovierailuhintaa automaattisesti - Soveltaminen asiakkaisiin, jotka ovat valinneet erityisen verkkovierailuhinnan ennen asetuksen (EU) N:o 531/2012 voimaantuloa)

(2020/C 378/17)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht München I

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV

Vastaaja: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG

Tuomiolauselma

Verkkovierailuista yleisissä matkaviestinverkoissa unionin alueella 13.6.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 531/2012, sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2015/2120, 6 a artiklaa ja 6 e artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että verkkovierailuoperaattoreilla on 15.6.2017 alkaen ollut velvollisuus soveltaa automaattisesti kaikkiin asiakkaisiinsa erityisesti tämän asetuksen 6 a artiklassa tarkoitettua säänneltyä verkkovierailuhintaa riippumatta siitä, ovatko nämä asiakkaat aikaisemmin valinneet säännellyn verkkovierailuhinnan vai muun hinnan, elleivät he ennen määräpäivää eli ennen 15.6.2017 ole nimenomaisesti ilmaisseet haluavansa hyötyä tällaisesta muusta hinnasta mainitun asetuksen 6 e artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn tätä koskevan menettelyn mukaisesti.

(1) EUVL C 328, 30.9.2019.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 16.7.2020 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Commissione tributaria regionale della Campania – Italia) Antonio Capaldo SpA v. Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

(Asia C-496/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Tulliliitto - Yhteisön tullikoodeksi - Asetus (ETY) N:o 2913/92 - Tavaroiden tarkastus - Tulli-ilmoitusta koskeva oikaisupyyntö - Jälkitarkastus)

(2020/C 297/24)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Commissione tributaria regionale della Campania

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Antonio Capaldo SpA

Vastaaja: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

Tuomiolauselma

Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 78 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä siinä säädetyn tulli-ilmoituksen oikaisumenettelyn aloittamiselle silloinkaan, kun asianomainen tavara on aikaisemman maahantuonnin yhteydessä ollut ilman riitautusta sellaisen fyysisen tarkastuksen kohteena, jossa sen tariffiin luokittelu on vahvistettu.

(1) EUVL C 257, 21.10.2019.
2)

Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2008/8, 47 artiklaa, ja direktiivin 2006/112 täytäntöönpanotoimenpiteistä 15.3.2011 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 282/2011, sellaisena kuin se on muutettuna 7.10.2013 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 1042/2013, 31 a artiklaa on tulkittava siten, että konesalipalvelu, jonka osana tämän palvelun tarjoaja saattaa asiakkaidensa käyttöön laitekaappeja asiakkaiden servereiden sijoittamiseen ja toimittaa heille oheistavaroita ja -palveluita, kuten sähköä ja erinäisiä palveluja, joilla on tarkoitus varmistaa servereiden käyttäminen optimaalisissa olosuhteissa, ei ole näissä säännöksissä tarkoitettu kiinteään omaisuuteen liittyvä palvelu, kun asiakkailla ei ole yksinoikeutta käyttää sitä kiinteistön osaa, johon laitekaapit on asennettu, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
1)

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY 3 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohtaa on tulkittava siten, että sen määrittämiseksi, muodostuuko merkki yksinomaan tavaran sellaisesta muodosta, joka on välttämätön teknisen tuloksen saavuttamiseksi, ei ole rajoituttava tämän merkin graafiseen esitykseen. Kyseisen merkin olennaisten piirteiden määrittämiseksi voidaan pelkän graafisen esityksen lisäksi käyttää muita tietoja, kuten sitä, miten kohdeyleisö mieltää merkin. Sen sijaan on niin, että vaikka sellaisia tietoja, jotka eivät ilmene merkin graafisesta esityksestä, voidaan ottaa huomioon määritettäessä, johtuvatko nämä piirteet kyseisen tavaran teknisestä tehtävästä, näiden tietojen on oltava peräisin objektiivisista ja luotettavista lähteistä eikä kohdeyleisöllä merkistä oleva mielikuva voi sisältyä niihin.
C 19/2

Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 11.11.2020 – Valittajana Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) sekä muina osapuolina John Mills Ltd ja Jerome Alexander Consulting Corp.

(Asia C-809/18 P) (1)

(Muutoksenhaku - EU-tavaramerkki - Asetus (EY) N:o 207/2009 - Väitemenettely - Suhteellinen hylkäysperuste - 8 artiklan 3 kohta - Soveltamisala - Hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin samanlaisuus tai samankaltaisuus - EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki MINERAL MAGIC - Rekisteröintihakemus, jonka on tehnyt aikaisemman tavaramerkin haltijan asiamies tai edustaja - Aikaisempi kansallinen sanamerkki MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER)

(2021/C 19/02)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) (asiamies: A. Lukošiūtė)

Muut osapuolet: John Mills Ltd (edustaja: S. Malynicz, QC) ja Jerome Alexander Consulting Corp.

Tuomiolauselma

1) Unionin yleisen tuomioistuimen 15.10.2018 antama tuomio John Mills vastaan EUIPO – Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (T-7/17, EU:T:2018:679) kumotaan.

2) John Mills Ltd:n asiassa T-7/17 nostama kanne Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) ensimmäisen valituslautakunnan 5.10.2016 tekemästä päätöksestä (asia R 2087/2015-1) hylätään.

3) John Mills Ltd vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) oikeudenkäyntikulut, jotka liittyvät käsiteltävään valitukseen ja oikeudenkäyntiin unionin yleisessä tuomioistuimessa, sekä Jerome Alexander Consulting Corp:n oikeudenkäyntikulut unionin yleisessä tuomioistuimessa.

(1) EUVL C 148, 29.4.2019.
1)

Unkari on jättänyt noudattamatta jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY 5 artiklan, 6 artiklan 1 kohdan, 12 artiklan 1 kohdan ja 13 artiklan 1 kohdan, kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 6 artiklan, 24 artiklan 3 kohdan, 43 artiklan ja 46 artiklan 5 kohdan sekä kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/33/EU 8, 9 ja 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, — koska se on säätänyt, että sellaisilta kolmansien maiden kansalaisilta tai kansalaisuudettomilta henkilöiltä, jotka Serbiasta saapuessaan haluavat päästä Unkarin alueella kansainvälistä suojelua koskevaan menettelyyn, peräisin olevat hakemukset kansainvälisestä suojelusta voidaan tehdä vain Röszken (Unkari) ja Tompan (Unkari) kauttakulkualueilla, mutta samalla omaksunut vakiintuneen ja yleisen hallintokäytännön, jossa rajoitetaan jyrkästi niiden hakijoiden määrää, joiden sallitaan tulla päivittäin näille kauttakulkualueille — koska se on ottanut Röszken ja Tompan kauttakulkualueilla käyttöön kansainvälisen suojelun hakijoiden yleistä säilöönottoa koskevan järjestelmän noudattamatta direktiivin 2013/32 24 artiklan 3 kohdassa ja 43 artiklassa sekä direktiivin 2013/33 8, 9 ja 11 artiklassa säädettyjä takeita — koska se on sallinut kaikkien alueellaan laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten – paitsi heistä niiden, joiden epäillään syyllistyneen rikokseen – poistamisen maasta noudattamatta direktiivin 2008/115 5 artiklassa, 6 artiklan 1 kohdassa, 12 artiklan 1 kohdassa ja 13 artiklan 1 kohdassa säädettyjä menettelyjä ja takeita ja — koska se on asettanut unionin oikeuden vastaisia edellytyksiä sille, miten direktiivin 2013/32 46 artiklan 5 kohdan soveltamisalaan kuuluvat kansainvälisen suojelun hakijat voivat käyttää oikeuttaan jäädä sen alueelle.