Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Léger 9 päivänä heinäkuuta 1998. - Haydar Akman vastaan Oberkreisdirektor des Rheinisch-Bergischen-Kreises. - Ennakkoratkaisupyyntö: Verwaltungsgericht Köln - Saksa. - ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus - Työntekijöiden vapaa liikkuvuus - Assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toinen kohta - Turkkilaisen työntekijän lapsen oikeus vastaanottaa mikä tahansa työtarjous vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jossa hän on saanut ammattikoulutusta - Sellaisen lapsen asema, joka saattaa koulutuksensa päätökseen silloin kun hänen vastaanottavassa jäsenvaltiossa yli kolme vuotta säännönmukaisesti työskennellyt isänsä on palannut Turkkiin. - Asia C-210/97.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-07519



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Verwaltungsgericht Kölnin yhteisöjen tuomioistuimelle esittämän kysymyksen ydin on, onko ammattikoulutuksen jossakin jäsenvaltiossa saaneen turkkilaisen työntekijän lapsen ETY-Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80(1) (jäljempänä päätös N:o 1/80) 7 artiklan 2 kohdan nojalla saaman oleskeluluvan edellytyksenä lapsen vanhemman läsnäolo tai jopa työnteko siinä jäsenvaltiossa, jossa lapsi aikoo siirtyä työmarkkinoille.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

2 Päätös N:o 1/80 tehtiin Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisen lisäpöytäkirjan(2) 36 artiklan nojalla; pöytäkirja täydensi Euroopan talousyhteisön ja Turkin välistä assosiaatiosopimusta(3) (jäljempänä sopimus). Tämän määräyksen mukaan työntekijöiden vapaa liikkuvuus toteutetaan vaiheittain yhteisön jäsenvaltioiden ja Turkin välillä sopimuksen 12 artiklassa mainittujen periaatteiden mukaisesti. Viimeksi mainitun artiklan mukaan sopimuspuolet sitoutuvat pitämään lähtökohtina EY:n perustamissopimuksen 48, 49 ja 50 artiklaa.

3 Päätöksen N:o 1/80 II luvussa, jonka otsikkona on "Sosiaaliset määräykset", käsitellään sen 1 jaksossa työhön ja työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyviä kysymyksiä, näiden joukossa Turkin kansalaisten pääsyä tietyn jäsenvaltion työmarkkinoille. Tällaisen oikeuden voi saada erityisesti kahden määräyksen nojalla, joko työntekijän yleisille työmarkkinoille kuulumisen perusteella tai tällaisen turkkilaisen työntekijän perheenjäsenenä.

4 Näin päätöksen 6 artiklan 1 kohdassa otetaan aluksi huomioon Turkin kansalaisuuden omaavan työntekijän asema sen perusteella, kuinka kauan pysyvä työsuhde on kyseisessä jäsenvaltiossa jatkunut. Säännöksen sanamuoto on seuraava:

"1. Jollei hänen perheenjäsentensä vapaata oikeutta työskentelyyn koskevista 7 artiklan määräyksistä muuta johdu, turkkilaisella työntekijällä, joka kuuluu tietyn jäsenvaltion yleisiin työmarkkinoihin, on oikeus

- työskenneltyään säännönmukaisesti yhden vuoden saada työlupansa uudistetuksi samaa työnantajaa varten tässä jäsenvaltiossa, jos hänellä on työpaikka;

- työskenneltyään säännönmukaisesti kolme vuotta vastaanottaa tässä jäsenvaltiossa valitsemaltaan saman ammattialan työnantajalta työtarjous, joka on tehty tavanomaisin ehdoin ja jonka tämän valtion työvoimaviranomaiset ovat rekisteröineet, jollei yhteisön työntekijöille annettavasta etusijasta muuta johdu;

- työskenneltyään säännönmukaisesti neljä vuotta tehdä vapaasti tässä jäsenvaltiossa minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä."

5 Päätöksen 7 artiklan nojalla Turkin kansalainen voi olla oikeutettu hakemaan työtä turkkilaisen työntekijän perheenjäsenyyden perusteella joko siksi, että tälle on annettu lupa muuttaa vanhempansa luokse (1 kohta), tai siksi, että tämä on turkkilaisen työntekijän lapsi ja saanut ammatillisen koulutuksen vastaanottavassa jäsenvaltiossa (2 kohta).

"Tietyn jäsenvaltion yleisillä työmarkkinoilla työskentelevän turkkilaisen työntekijän perheenjäsenillä, joille on annettu lupa muuttaa työntekijän luokse, on oikeus

- asuttuaan tässä jäsenvaltiossa säännönmukaisesti vähintään kolme vuotta vastaanottaa mikä tahansa työtarjous, jollei yhteisön työntekijöille annettavasta etusijasta muuta johdu;

- asuttuaan tässä jäsenvaltiossa säännönmukaisesti vähintään viisi vuotta tehdä vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä.

Turkkilaisten työntekijöiden lapset, jotka ovat saaneet ammattikoulutusta vastaanottavassa valtiossa, voivat tässä jäsenvaltiossa asumisensa kestosta riippumatta vastaanottaa tässä jäsenvaltiossa minkä tahansa työtarjouksen edellyttäen kuitenkin, että toinen vanhemmista on työskennellyt säännönmukaisesti kyseisessä jäsenvaltiossa vähintään kolme vuotta."

6 Lopuksi päätöksen N:o 1/80 9 artiklassa myönnetään turkkilaisille lapsille työnhakumahdollisuuden lisäksi tietyin edellytyksin oikeus saada koulutusta vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Kyseisen artiklan sanamuoto on seuraava:

"Turkkilaiset lapset, jotka asuvat säännönmukaisesti jossakin yhteisön jäsenvaltiossa vanhempiensa kanssa, jotka työskentelevät tai ovat työskennelleet siellä säännönmukaisesti, otetaan tässä jäsenvaltiossa opetuksen, oppisopimuskoulutuksen ja ammattikoulutuksen kursseille yhtäläisin edeltävää koulutusta koskevin pääsyvaatimuksin kuin tämän jäsenvaltion kansalaisten lapset. He voivat saada kansallisessa lainsäädännössä tällä alalla säädetyt etuudet tässä jäsenvaltiossa".

Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet

7 Kansallinen tuomioistuin kääntyy yhteisöjen tuomioistuimen puoleen asiassa, jossa vastapuolina ovat Akman (tai jäljempänä pääasian kantaja), joka on vuonna 1960 syntynyt Turkin kansalainen, ja saksalainen oleskelulupa-asioissa toimivaltainen viranomainen (Oberkreisdirektor des Rheinisch-Bergischen-Kreises). Asia koskee kielteistä oleskelulupapäätöstä Saksassa.

8 Vähän lainmukaisen Saksan liittotasavallan alueelle saapumisensa jälkeen pääasian kantaja sai tammikuussa 1980 määräaikaisen oleskeluluvan ammatillisen koulutuksen suorittamista varten, jonka hän suoritti onnistuneesti loppuun huhtikuussa 1993. Saapuessaan hän asettui aluksi vuodesta 1971 työntekijänä Saksassa olleen isänsä luokse ja muutti sitten vuonna 1981 lähemmäksi opiskelupaikkakuntaansa. Hänen isänsä lähti Saksan liittotasavallasta vuonna 1986 palatakseen Turkkiin.

9 Akmanin oleskelulupaa jatkettiin aluksi vuoteen 1982 ja sen jälkeen säännöllisesti määräajoiksi, aina insinööriksi opiskelua varten ja lopuksi, vuodesta 1990 alkaen, muun kuin osa-aikaisen ja lomien aikana tapahtuvan työskentelyn kieltävällä lisäehdolla.

10 Akman sai 16.1.1991 ajallisesti rajoittamattoman työluvan, johon ei sisältynyt lisäehtoja. Näin Akman työskenteli osa-aikaisesti kahden eri työnantajan palveluksessa, ensin 1.5.1991-31.8.1993, sitten 5.4.1994 alkaen. Pääasian käsittelyhetkellä (8.11.1995) hän ei ollut ansiotyössä, mutta esitti saaneensa useampia työtarjouksia.(4)

11 Suoritettuaan tutkintonsa Akman anoi 24.6.1993 oleskelulupansa jatkamista. Ensisijaisesti hän anoi pysyvää oleskelulupaa ja toissijaisesti väliaikaista oleskelulupaa opintojensa täydentämistä varten.

12 Saksalainen toimivaltainen viranomainen hyväksyi toissijaisen anomuksen ja myönsi hänelle väliaikaisen oleskeluluvan 25.8.1994 asti, jotta Akman voisi suorittaa lisäopintoja Essenin yliopistossa.

13 Valitettuaan ensin turhaan tästä päätöksestä sen vuoksi, ettei ensisijaista anomusta ollut hyväksytty, Akman haki uudestaan oleskelulupansa jatkamista 19.8.1994. Vastaajana oleva viranomainen ei ole päättänyt asiasta tähän päivään mennessä.

14 Koska asia ei edennyt toimivaltaisessa viranomaisessa, Akman saattoi asian vireille Verwaltungsgericht Kölnissä. Vedoten päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 2 kohtaan hän esitti väitteen, jonka mukaan hänellä ammattikoulutuksen Saksassa saaneena turkkilaisen, vähintään kolme vuotta lainmukaisesti Saksassa työskennelleen työntekijän lapsena on oikeus vastaanottaa mikä tahansa työtarjous ja saada siihen liittyvä oleskelulupa asiassa Eroglu 5.10.1994 annetun tuomion mukaisesti.(5)

15 Vastaajana oleva viranomainen sitä vastoin katsoi, etteivät 7 artiklan 2 kohdan soveltamisedellytykset olleet käsillä siitä syystä, ettei pääasian kantajan isä oleskellut ja tehnyt työtä liittotasavallan alueella sillä hetkellä, kun kantaja tahtoi päästä työmarkkinoille.

16 Koska kansallinen tuomioistuin katsoi, ettei mainitun yhteisön säännöksen oikea tulkinta ollut selvä, se päätti esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan kysymyksen:

"Onko yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-355/93, Eroglu, 5.10.1994 antaman tuomion mukaan ETY-Turkki-assosiaationeuvoston assosiaation kehittämisestä tekemän päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 2 kohdassa turkkilaisen työntekijän lapselle myönnetyn oikeuden saada oleskelulupansa pidennetyksi edellytyksenä se, että hänen palkattua työtä tekevä vanhempansa oleskelee edelleen liittotasavallan alueella tai että hän jopa työskentelee työsopimuksensa mukaisesti silloin, kun lapsi on päättänyt ammattikoulutuksensa ja haluaa vastaanottaa työtarjouksen, vai riittääkö tämän määräyksen mukaisten edellytysten täyttämiseksi se, että turkkilainen vanhempi on aiemmin työskennellyt siellä säännönmukaisesti vähintään kolme vuotta?"

Kannanotto

17 Huomautettakoon aluksi, ettei tämän kysymyksen tutkittavaksi ottamisesta ole minkäänlaista epäselvyyttä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan assosiaationeuvoston päätökset, joilla toimeenpannaan sopimusmääräyksiä, kuuluvat samalla perusteella kuin sopimus itsekin yhteisön oikeusjärjestyksen piiriin ja voivat näin olla ennakkoratkaisumenettelyn kohteena yhteisöjen tuomioistuimessa EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla.(6)

18 Huomautan lisäksi, jotta tähän ei enää tarvitse palata, että tällä päätöksellä ja erityisesti sen 6 ja 7 artiklalla "ei rajoiteta jäsenvaltioiden toimivaltaa säätää Turkin kansalaisten oikeudesta saapua maahan ja heidän ensimmäisen työsuhteensa ehdoista, vaan siinä määrätään ainoastaan - - jäsenvaltioiden työmarkkinoille jo säännönmukaisesti sijoittautuneiden turkkilaisten työntekijöiden asemasta".(7) Sopimuspuolet eivät siis ole pyrkineet sääntelemään maahantuloa jäsenvaltioiden alueelle vaan toteuttamaan asteittain työntekijöiden vapaan liikkuvuuden sopimuspuolten välillä(8) ja varautumaan näin yhteisöön liittymiseen.(9)

19 Jos sitä vastoin jäsenvaltio on hyväksynyt Turkin kansalaisten pääsyn alueelleen, he voivat tietyin edellytyksin saada oikeuden oleskeluun nyt päätöksen N:o 1/80 nojalla. Yhteisöjen tuomioistuin on johtanut työn vastaanotto-oikeutta(10) koskevien sopimusmääräysten välittömästä oikeusvaikutuksesta tätä oikeutta vastaavan oikeuden oleskeluun, sillä "nämä kaksi turkkilaisen työntekijän henkilökohtaisen tilanteen piirrettä liittyvät läheisesti toisiinsa".(11)

20 Oikeuden ottaa vastaan työtä ja oleskeluoikeuden välinen yhteys todettiin ensin 6 artiklan 1 kohdan kolmannen luetelmakohdan osalta seuraavasti: "se, että säännönmukaisen työnteon jatkuttua tietyssä jäsenvaltiossa määräajan turkkilaiselle työntekijälle myönnetään oikeus tehdä haluamaansa työtä - - edellyttää välttämättä, että asianosaisella on oikeus oleskeluun ainakin sillä hetkellä, koska muuten ensin mainittu, turkkilaiselle työntekijälle tunnustettu oikeus jätettäisiin vaille mitään vaikutusta".(12)

Samanlaista järkeilyä noudateltiin 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan säännösten osalta, "sillä ilman oleskeluoikeutta turkkilaisen työntekijän oikeus uusia työlupansa samaa työnantajaa varten yhden vuoden säännönmukaisen työskentelyn jälkeen jäisi yhtä lailla vaille mitään vaikutusta".(13)

Lopuksi yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Eroglu antamassaan tuomiossa, johon kansallinen tuomioistuin erityisesti viittaa, että "samoin on todettava, että oikeus ottaa vastaan mitä tahansa työtä, niin kuin se päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 2 kohdassa on tunnustettu, edellyttää välttämättä mainitun oikeuden haltijan oleskeluoikeuden tunnustamista".(14) Tästä seuraa, että "Turkin kansalainen, joka täyttää päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 2 kohdassa mainitut edellytykset ja joka voi näin ottaa vastaan mitä tahansa työtä kyseisessä jäsenvaltiossa, voi tästä syystä myös vedota tähän säännökseen saadakseen jatkettua oleskelulupaansa".(15)

21 Viitatessaan asiassa Eroglu annettuun tuomioon Verwaltungsgericht Köln pohtii siis aivan oikein kysymystä siitä, onko pääasian kantajalla oikeus päästä työmarkkinoille päätöksen N:o 1/80 nojalla, mistä voitaisiin johtaa vastaava oikeus oleskeluun.

22 Vaikka kansallinen tuomioistuin viittaakin erityisesti päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 2 kohtaan, se on tältä osin tutkinut ja torjunut sitten mahdollisuuden soveltaa kyseisen päätöksen muita määräyksiä pyrkiessään määrittämään hyvin laajalti, "voidaanko yhteisön oikeudesta johtaa oikeus saada oleskelulupa".(16)

23 Kuten Verwaltungsgericht Köln minäkin katson, että vain 7 artiklan 2 kohtaa voitaisiin soveltaa. Päätöksen 6 artiklan 1 kohta tai 7 artiklan 1 kohta eivät ole nyt käsillä olevassa tilanteessa merkityksellisiä.

24 Mitä tulee ensinnäkin 6 artiklan 1 kohtaan, vain vetoaminen sen kolmanteen luetelmakohtaan voisi herättää pääasian kantajassa kiinnostusta. Akman pyrkii nimittäin saamaan oikeuden ottaa vastaan mitä tahansa työtä eikä väitä millään tavoin, että työ saman työnantajan palveluksessa olisi jatkunut yli vuoden (tilanne, jota ensimmäinen luetelmakohta koskee) tai että työ samalla ammattialalla olisi jatkunut säännönmukaisesti vähintään kolme vuotta (6 artiklan 1 kohdan toinen luetelmakohta).(17)

Mutta 6 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa edellytetään kahden kumulatiivisen edellytyksen täyttymistä, jotta Turkin kansalaisella olisi oikeus tehdä vapaasti valitsemaansa palkattua työtä: tämän on yhtäältä oltava työssä jäsenvaltiossa säännönmukaisesti ja toisaalta vähintään neljä vuotta. On tarpeetonta pohtia, ovatko pääasian kantajan työsuhteet olleet luonteeltaan "säännönmukaisia";(18) vaan riittää, kun todetaan, ettei tämä ole työskennellyt Saksassa neljää vuotta.

25 Päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 1 kohta ei ole tässä tapauksessa sen merkityksellisempi.

26 Edellä mainitussa asiassa Kadiman annetun tuomion jälkeen on ollut selvää, että tällä säännöksellä, jonka tarkoituksena on "helpottaa tietyn jäsenvaltion yleisillä työmarkkinoilla työskentelevän turkkilaisen työntekijän työskentelyä ja oleskelua siten, että siinä taataan työntekijälle mahdollisuus perhesuhteiden ylläpitoon",(19) pyritään näin luomaan perheiden yhdistymiselle otolliset olosuhteet.(20)

Näin ollen siinä asianosaiselle annettujen oikeuksien tunnustaminen riippuu niistä edellytyksistä, joilla tälle on myönnetty lupa maahantuloon ja oleskeluun: "7 artiklan 1 kohdassa täsmennetään sitä vastoin nimenomaisesti, että kyseisen jäsenvaltion on pitänyt antaa perheenjäsenelle lupa muuttaa tämän valtion yleisillä työmarkkinoilla työskentelevän turkkilaisen työntekijän luokse".(21) Lisäksi, jotta tähän määräykseen voisi vedota, edellytetään, "että hän todella asuu yhdessä työntekijän kanssa samassa taloudessa"(22) määrätyn ajan, ellei sitä, etteivät "siirtotyöläinen ja hänen perheenjäsenensä - - asu saman katon alla vastaanottavassa jäsenvaltiossa" ole "mahdollista perustella objektiivisilla seikoilla".(23)

On selvää, ettei Akman ole tällaisessa tilanteessa. Yhtäältä tälle ei ole annettu lupaa muuttaa isänsä luokse asiassa Kadiman annetun tuomion tarkoittamassa merkityksessä, sillä Akman saapui Saksaan sääntöjen mukaisesti harjoittaakseen siellä opintojaan ja sai oleskeluluvan "teknillisessä oppilaitoksessa käymistä varten".(24) Toisaalta epäilen, ettei se, että Akman muutti pois isänsä luota ja ryhtyi asumaan yksin vuoden kuluttua Saksaan saapumisestaan, perustu "objektiivisiin seikkoihin", joilla voitaisiin perustella se, etteivät he asu saman katon alla. Vaikka yhteisöjen tuomioistuin onkin katsonut asiassa Kadiman, että tällaisena objektiivisena seikkana voitiin pitää sitä, että perheenjäsenen oli asuttava eri asunnossa "työntekijän asunnon ja hänen perheenjäsenensä työpaikan tai sen ammatillisen oppilaitoksen, jossa perheenjäsen opiskelee, välisen välimatkan vuoksi",(25) tällaisilla yhteiselämän keskeytyksillä ei saa pyrkiä "lopettamaan yhteistä asumista vastaanottavassa jäsenvaltiossa".(26) Mutta kansallisen tuomioistuimen huomioista ilmenee, että Akman on selvästi muuttanut pois ilman aikomusta palata isänsä asuntoon joskus myöhemmin.

27 On siis tutkittava 7 artiklan 2 kohdan valossa, onko pääasian kantajalla oikeus oleskelulupaan, joka seuraisi oikeudesta työmarkkinoille pääsyyn.

28 Kuten Kreikan hallitus toteaa kirjelmässään,(27) vetoaminen tähän säännökseen edellyttää kolmen kumulatiivisen edellytyksen täyttämistä.

29 Asianosaisen on 1) oltava turkkilaisen työntekijän lapsi, 2) oltava suorittanut ammattikoulutuksen vastaanottavassa jäsenvaltiossa, 3) osoitettava, että toinen hänen vanhemmistaan on "työskennellyt säännönmukaisesti - - jäsenvaltiossa vähintään kolme vuotta".

30 Vaikka yhteisöjen tuomioistuimelle osoitettu kysymys koskeekin pääasiassa vain kolmatta edellytystä, on kuitenkin ensin varmistuttava siitä, että pääasian kantaja täyttää ensimmäisen edellytyksen, minkä Kreikan hallitus kiistää.(28) Toisesta edellytyksestä eivät osapuolet ole keskustelleet, enkä minäkään aio siihen puuttua.

31 Kysymys on siis siitä, voiko Akman vedota turkkilaisen työntekijän lapsena nauttimaansa asemaan, vaikka hänen isänsä on jättänyt lopullisesti vastaanottavan jäsenvaltion ja vieläpä tämän jäsenvaltion yleiset työmarkkinatkin silloin, kun Akman vetoaa tähän asemaansa.

32 Tältä osin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka koskee yhteisön työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, vaikuttaa minusta erityisen valaisevalta.

33 Yhteisöjen tuomioistuimen asetuksen N:o 1612/68(29) 12 artiklan tulkinnasta annetun tuomion Brown(30) mukaan koulutukseen pääsyyn vastaanottavassa jäsenvaltiossa on oikeutettu vain lapsi, joka on asunut yhdessä työntekijän aseman omaavien vanhempiensa tai tämän aseman omaavan toisen vanhemman kanssa kyseisessä jäsenvaltiossa, ei siis sellainen lapsi, joka on syntynyt sen jälkeen, kun vanhempi on lopettanut työskentelyn ja asumisen vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Tästä voitiin jo päätellä, ettei (yhteisön) työntekijän lapsen aseman edellytyksenä ollut vanhemman oleskelu vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

Asiassa Echternach ja Moritz(31) annetussa tuomiossa myönnettiin tällä kertaa selvästi ja ilman, että olisi ollut tarpeen turvautua a contrario -tulkintaan, että "jäsenvaltion työntekijän lapsi, joka on työskennellyt toisessa jäsenvaltiossa, säilyttää työntekijän perheenjäsenen aseman asetuksen N:o 1612/68 tarkoittamassa merkityksessä silloinkin, kun lapsen perhe palaa alkuperäiseen jäsenvaltioon ja lapsi itse asettuu vastaanottavaan maahan, vaikka tietyn keskeytyksen jälkeenkin, jatkaakseen opintojaan, joita hän ei alkuperäisessä jäsenvaltiossa voinut suorittaa".(32)

34 Koska Turkki ei ole yhteisön jäsen, ei yhteisön työntekijöiden ja heidän perheenjäsentensä vapaata liikkuvuutta koskevista säännöksistä koituvia etuja voida tunnustaa Turkin kansalaisiin soveltuviksi sellaisinaan. Jälkimmäisten aseman on kuitenkin yhteisön oikeudessa selvästi ajateltu lähentyvän yhteisön kansalaisten asemaa siinä määrin, kuin se on mahdollista.

35 On muistutettava, että assosiaationeuvoston tarkoituksena päätöksen N:o 1/80 sosiaalisten määräysten antamisen aikoihin oli saavuttaa uusi vaihe sopimuksen 12 artiklan mukaisesti työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamisessa pitäen lähtökohtana EY:n perustamissopimuksen 48, 49 ja 50 artiklaa, mikä oli sopusoinnussa sopimuksen jäsenyyttä valmistelevan luonteen kanssa. Tämän tarkoituksen noudattamisen varmistamiseksi yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että "vaikuttaa välttämättömältä saattaa näissä artikloissa hyväksytyt periaatteet koskemaan mahdollisuuksien mukaan turkkilaisia työntekijöitä, joilla on päätöksessä N:o 1/80 tunnustetut oikeudet".(33)

36 Näin ollen ehdotan, että "turkkilaisen työntekijän lapsen" käsite ymmärretään analogisesti suhteessa "työntekijän lapsen" käsitteeseen - siten kuin yhteisöjen tuomioistuin on jälkimmäistä käsitettä tulkinnut yhteisön työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevien säännösten puitteissa - ja erityisesti asioissa Brown sekä Echternach ja Moritz annettujen tuomioiden valossa.

37 Tästä päättelen, että Turkin kansalainen, joka on tullut säännönmukaisesti jäsenvaltion alueelle saadakseen ammattikoulutusta, ei menetä "turkkilaisen työntekijän lapsen" asemaansa päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 2 kohdan tarkoittamassa merkityksessä pelkästään siitä syystä, ettei hänen vanhempansa oleskele eikä työskentele enää tämän jäsenvaltion alueella silloin, kun hän vetoaa tähän asemaansa.

38 Tässä asiassa ei ole kiistetty sitä, että Akmanin kuuden ensimmäisen Saksassa oleskelemansa vuoden aikana hänen isänsä oli turkkilainen työntekijä, joka työskenteli tässä valtiossa säännönmukaisesti. Ei voida siis perustellusti väittää, että Akman olisi menettänyt turkkilaisen työntekijän lapsen asemansa vain siitä syystä, että hänen isänsä ei asu enää Saksassa.

39 Kun on todettu, että pääasian kantaja voi vedota edelleen siihen, että hän on turkkilaisen työntekijän lapsi, on vielä varmistuttava, että hän täyttää myös sen edellytyksen, että "toinen vanhemmista on työskennellyt säännönmukaisesti kyseisessä jäsenvaltiossa vähintään kolme vuotta", jotta tälle voitaisiin myöntää oleskelulupa, joka juontuu päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 2 kohdassa tunnustetusta oikeudesta ottaa vastaan työtä.

40 Tämän edellytyksen osalta yhteisöjen tuomioistuimelle tarjotut kaksi tulkintaa johtavat täysin erilaisiin lopputuloksiin.

41 Saksan, Kreikan ja Itävallan hallitusten mukaan turkkilaisen työntekijän lapsen oikeus saada oleskelulupansa pidennettyä päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 2 kohdan perusteella edellyttää ei vain sitä, että toinen vanhemmista on työskennellyt säännönmukaisesti vastaanottavassa jäsenvaltiossa vähintään kolme vuotta, vaan myös sitä, että kyseinen vanhempi on edelleen tässä työssä sillä hetkellä, kun lapsi vetoaa oleskeluoikeuteensa.

42 Komissio ja pääasian kantaja taas esittävät, että 7 artiklan 2 kohdassa edellytetään vain, että asianomainen on suorittanut ammattikoulutuksen vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja että toinen hänen vanhemmistaan on työskennellyt siellä säännönmukaisesti vähintään kolmen vuoden ajan. Sitä vastoin ei edellytettäisi, että kyseisen vierastyöläisen oleskelu ja/tai työsuhde jatkuu sillä hetkellä, kun hänen lapsensa haluaa ottaa vastaan tarjottua työtä.

43 Olen vakuuttunut jälkimmäisen lähestymistavan oikeellisuudesta.

44 Ensinnäkin säännöksen kirjaimellinen tulkinta näyttää minusta tukevan tätä väitettä.

45 Ranskankielisessä versiossa käytetään mennyttä aikamuotoa - tarkemmin sanoen subjunktiivin perfektiä - ("à condition qu'un des parents ait legalement exercé") ja, samassa virkkeessä, "hetkeä, jolloin joko jokin puhuttaessa tai mielessä edelleen meneillään oleva toiminta (tai asiantila) alkoi"(34) osoittavaa prepositiota ("depuis"). Minusta tässä versiossa ei varmastikaan viitata tilanteeseen, joka olisi välttämättä käsillä tällä hetkellä. Mielestäni tällä sanamuodolla pyritään kattamaan kaksi tilannetyyppiä: ne tilanteet, jotka ovat jo päättyneet, ja ne, jotka ovat alkaneet menneisyydessä ja jotka jatkuvat tällä hetkellä.

Jos lainsäätäjä olisi halunnut viitata vain tämänhetkiseen tilanteeseen, niin kuin prosessissa väliintulijoina olevat hallitukset väittävät, lienee selvää, että preesensin (tai subjunktiivin preesensin) käyttö olisi sopinut paremmin: näin olisi viitattu edellytykseen, jonka mukaan toinen vanhemmista "exerce (tai exerçat) - - un emploi - - depuis trois ans au moins". Päätöksen 7 artiklan 1 kohta, jossa viitataan välttämättä tämänhetkiseen tilanteeseen, on muuten kirjoitettu preesensiin, mikä poissulkee kaikki päättyneet tilanteet ("lorsqu'ils y résident depuis trois ans (ou cinq ans) au moins"). Se, että 7 artiklan 2 kohdassa on valittu käytettäväksi mennyttä aikamuotoa, vaikuttaa minusta näin hyvin merkitykselliseltä.

46 Saksan hallitus, samoin kuin komissiokin, huomauttaa kuitenkin, että eri kieliversioissa käytetyt prepositiot (esimerkiksi ranskan-, englannin-, saksan- ja hollanninkielisissä versioissa viitataan ilmaisuihin "depuis", "for", "seit" ja "gedurende") voivat aiheuttaa sekaannusta ja muuttaa merkityssisältöä riippuen kielestä, jolla kyseinen säännös luetaan.

47 Vaikka onkin hallitusten lailla myönnettävä, ettei kirjaimellinen tulkinta saa minua vakuuttuneeksi, 7 artiklan 2 kohdan ratio estää antamasta sille merkitystä, jota Saksan, Kreikan ja Itävallan hallitukset ovat ehdottaneet.

48 Kuten totesin jo, koko 7 artiklan ykseys perustuu henkilöryhmään, jolle se takaa oikeuksia, siis turkkilaisen työntekijän perheenjäsenille. Lukemalla tämän säännöksen kaksi kohtaa selviää kuitenkin, että sopimuspuolet ovat halunneet antaa erityiskohtelun tämän henkilöryhmän sisällä juuri kyseisten työntekijöiden lapsille.

49 Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Kadiman, 7 artiklan 1 kohdan tarkoitus on perheen yhdistäminen, mistä seuraa perheenjäsenelle velvollisuus asua yhdessä vanhemman kanssa. Tämän velvollisuuden yhteisöjen tuomioistuin johti erityisesti ilmaisusta "joille on annettu lupa muuttaa työntekijän luokse".(35)

50 Sitä vastoin 7 artiklan 2 kohdassa ei pyritä erityisesti luomaan perheen yhdistymiselle otollisia olosuhteita. Tämä selviää mielestäni sekä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä että säännöksen tehokkaasta vaikutuksesta.

Katsomalla edellä mainitussa asiassa Eroglu, että se, ettei maahantulo- tai oleskelulupaa alun perin myönnetty turkkilaisen työntekijän lapselle "perheen yhdistämistä vaan esimerkiksi opintojen suorittamista varten, - - ei estä 7 artiklan 2 kohdan edellytykset täyttävää turkkilaisen työntekijän lasta hyötymästä oikeuksista, jotka tässä säännöksessä hänelle tunnustetaan",(36) yhteisöjen tuomioistuin erotti välttämättä toisistaan tilanteet, joista säädetään 7 artiklan 2 kohdassa, tilanteista, joita käsiteltiin edellä mainitussa asiassa Kadiman ja joihin 7 artiklan 1 kohta soveltuu.

Lisäksi turkkilaisten työntekijöiden lapsia erityisesti koskevan 7 artiklan 2 kohdan tulkitseminen säännökseksi, jolla pyrittäisiin luomaan perheen yhdistymiselle otolliset olosuhteet, poistaisi täysin sen tehokkaan vaikutuksen. Näin ymmärrettynä tämä säännös ei toisi mitään uutta verrattuna 1 kohtaan, joka koskee laajemmin perheenjäsenten yhdistämistä - tähän joukkoonhan lapset ilmiselvästi kuuluvat.

Lopuksi, jos 7 artiklan 2 kohdan tarkoituksena olisi myöskin perheen yhdistäminen, vanhemman kolmen vuoden työskentelyä koskevaa edellytystä ei minusta pitäisi olla päätöksessä N:o 1/80. Vertailu 7 artiklan 1 kohdan kanssa valaisee tätä seikkaa. Koska tämä säännös koskee erityisesti perheen yhdistämistä, se sisältää vain vanhemman säännönmukaista työskentelyä koskevia edellytyksiä, ei sen sijaan sellaisia edellytyksiä, jotka koskisivat työskentelyn kestoa, joka on säännöksen tarkoituksen kannalta yhdentekevä.

51 Koska 7 artiklan 2 kohdan tarkoituksena ei ole erityisesti perheen yhdistäminen, voidaan jo todeta, ettei tämän säännöksen voida katsoa sisältävän vaatimusta, jonka mukaan lapsen ja vanhemman olisi asuttava yhdessä sillä hetkellä, kun lapsi haluaa ryhtyä työskentelemään ammattikoulutuksensa suoritettuaan.

52 Riidanalaisen säännöksen olemassaolon syy on aivan toinen kuin perheen yhdistäminen. Kuten komissio huomauttaa, siinä tarkastellaan lasta itsenäisenä yksilönä, joka on saattanut koulutuksensa loppuun jossakin jäsenvaltiossa juuri parantaakseen mahdollisuuksiaan löytää itse työtä ja voidakseen näin tyydyttää tarpeensa vanhemmistaan riippumatta. Sillä pyritään edistämään turkkilaisten työntekijöiden ammattikoulutuksen saaneiden lasten työmarkkinoille pääsyä ja suosimaan näitä verrattuna niihin lapsiin, jotka eivät ammattikoulutusta ole suorittaneet.

Tämä tulkinta vastaa yhteisöjen tuomioistuimen ammattikoulutuksen käsitteelle yhteisön kansalaisten osalta asiassa Gravier(37) antamaa merkitystä: "ammattikoulutukseen pääsy on omiaan edistämään henkilöiden vapaata liikkuvuutta koko yhteisön alueella antamalla henkilöille mahdollisuuden saada ammatillinen pätevyys siinä jäsenvaltiossa, jossa he aikovat ammattiaan harjoittaa".

53 Ammattikoulutuksen suorittaminen johtaa näin siihen, että turkkilaisen työntekijän lapsi voi saada työskentelyoikeuden riippumattomalla tavalla edellyttäen, että hänen vanhempansa on kuulunut tai kuuluu jäsenvaltion työmarkkinoille.

54 Tämän 7 artiklan 2 kohdan ration ohella, joka on siis autonominen suhteessa 1 kohtaan, on minusta ehdottomasti otettava huomioon tämän säännöksen asiayhteys.

55 Päätöksellä N:o 1/80 perustetun järjestelmän johdonmukaisuus, jolle yhteisöjen tuomioistuin antaa suurta painoa,(38) vaarantuisi, jos katsottaisiin, että 7 artiklan 2 kohdan soveltamisen katsottaisiin edellyttävän, että koulutustaan jatkaneen lapsen turkkilainen vanhempi työskentelee edelleen sillä hetkellä, kun lapsi haluaa päästä työmarkkinoille.

56 Tältä osin on syytä pitää mielessä päätöksen N:o 1/80 turkkilaisten lasten ammattikoulutukseen pääsyä koskevan 9 artiklan sanamuoto. Tähän säännökseen vedotaan välttämättä ennen työnhakuun ryhtymistä, toisin kuin 7 artiklan 2 kohtaan, jossa säädetään turkkilaisten vanhempien ammattikoulutuksen suorittaneiden lasten asemasta.

Mutta 9 artiklassa turkkilaisten lasten "opetuksen, oppisopimuskoulutuksen ja ammattikoulutuksen kursseille" pääsylle asetettujen edellytysten joukossa, säännönmukaisen vastaanottavassa jäsenvaltiossa asumisen yhdessä vanhempien kanssa lisäksi, on vaatimus, jonka mukaan vanhemmat "työskentelevät tai ovat työskennelleet siellä säännönmukaisesti".

Näin ei siis millään muotoa vaadita, että vanhemman, jonka lapsi haluaa saada koulutusta, pitäisi työskennellä säännönmukaisesti sillä hetkellä, kun lapsi vetoaa 9 artiklaan. Minusta tuntuisikin hieman epäjohdonmukaiselta, etten sanoisi absurdilta, asettaa tällainen vaatimus ammattikoulutuksen päätyttyä. Jos siis turkkilainen vanhempi ei enää työskentele siinä vaiheessa, kun hänen lapsensa pääsee ammattikoulutukseen, niin kuin 9 artiklan mukaan on mahdollista, kuinka voitaisiin perustellusti olettaa tai vaatia, että vanhempi on työssä joitakin vuosia tämän jälkeen, hänen lapsensa ammattikoulutuksen päättyessä?

57 Katsonkin, että 7 artiklan 2 kohdassa säädetty vastaanottavan jäsenvaltion alueella tapahtuvan työskentelyn vähintään kolmen vuoden kestoa koskeva edellytys tarkoittaa sekä tämänhetkistä että jo mennyttä työskentelyä.

58 Vakaumustani ei horjuta lainkaan Saksan hallituksen esittämä huomio, jonka mukaan sen esittämästä poikkeava tulkinta asettaisi turkkilaisten työntekijöiden lapset parempaan asemaan kuin yhteisön kansalaisten lapset, sillä jälkimmäisillä on asetuksen N:o 1251/70(39) 5 artiklan nojalla oikeus jäädä vastaanottavaan jäsenvaltioon vain sillä edellytyksellä, että he tekevät näin kahden vuoden sisällä vapaaseen liikkuvuuteen oikeutetun työntekijän työskentelyn loppumisesta.

Kyseisen asetuksen 5 artiklan aineellinen ja henkilöllinen soveltamisala ei itse asiassa ole sama kuin päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 2 kohdalla: yhtäältä asetus N:o 1251/70 koskee perheenjäsenten oikeutta jäädä jäsenvaltioon eikä suinkaan oikeutta vastata mihin tahansa työtarjoukseen; ja toisaalta asetus soveltuu vain alle 21-vuotiaisiin, alaikäisiin jälkeläisiin tai heihin rinnastettaviin henkilöihin.(40)

59 Minusta on sen sijaan tärkeää sovellettaessa 7 artiklan 2 kohtaa varmistaa sen yhteensopivuus 6 artiklan säännösten soveltamisen kanssa. On kyse siitä, että turkkilaisten työntekijöiden lapsia, jotka ovat suorittaneet ammattikoulutuksensa, joskus varsin lyhyenkin, ei pidä oleskeluoikeuden kannalta kohdella suosiollisemmin kuin heidän vanhempiaan, jotka ovat mahdollisesti työskennelleet vastaanottavassa maassa kymmeniä vuosia.

60 Edellä mainitussa asiassa Bozkurt annetun tuomion perusteella tiedetään, että turkkilainen työntekijä, joka on jättänyt lopullisesti tietyn jäsenvaltion työmarkkinat esimerkiksi siitä syystä, että hän on saavuttanut eläkeiän tai tullut pysyvästi ja täydellisesti työkyvyttömäksi, ei saa päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 2 kohdan nojalla oikeutta jäädä tämän valtion alueelle. Sitä vastoin yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Tetik antamasta tuomiosta johtuu, ettei lopullisesti tietyn jäsenvaltion työmarkkinat jättäneeksi voida katsoa sellaista Turkin kansalaista, "joka hakee tosiasiallisesti uutta palkattua työtä ja joka täyttää tarvittaessa vastaanottavassa jäsenvaltiossa voimassa olevassa lainsäädännössä asetetut edellytykset". Tällaisen henkilön, kuten samassa tilanteessa olevien yhteisön kansalaistenkin,(41) on katsottava kuuluvan edelleen jäsenvaltion yleisiin työmarkkinoihin "sen määräajan, joka on kohtuudella tarpeen uuden työpaikan hakemista varten".(42)

61 Järjestelmän johdonmukaisuuteen liittyvien näkökohtien vuoksi katson näin ollen, että vaikka 7 artiklan 2 kohdan nojalla turkkilaisen työntekijän lapsella onkin oikeus ottaa vastaan mikä tahansa työtarjous suoritettuaan ammattikoulutuksensa ja sitä vastaava oleskeluoikeus, tätä oikeutta on käytettävä "kohtuullisessa ajassa", mikä on ymmärrettävä määräajaksi, "jonka aikana hän voi tutustua sen jäsenvaltion alueella, johon hän on saapunut, ammattitaitojaan vastaaviin työtarjouksiin ja ryhtyä mahdollisesti tarpeellisiin toimenpiteisiin työn saamiseksi", kuten edellä mainitussa asiassa Tetik annetussa tuomiossa(43) on todettu Turkin kansalaisten osalta niin ikään jo mainittua tuomiota Antonissen(44) mukaillen. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa tätä vaatimusta näytetään noudatetun, sillä pääasian kantaja esitti kansallisessa tuomioistuimessa saaneensa useampia työtarjouksia.

Ratkaisuehdotus

62 Näistä syistä ehdotan, että Verwaltungsgericht Kölnille annetaan seuraavanlainen vastaus:

Turkkilaisen työntekijän lapsi voi vedota oleskeluoikeuteensa, joka seuraa Turkin ja Euroopan talousyhteisön solmimalla assosiaatiosopimuksella perustetun assosiaationeuvoston assosiaation kehittämisestä 19 päivänä syyskuuta 1980 tekemän päätöksen N:o 1/80 7 artiklan 2 kohdassa tunnustetusta oikeudesta ottaa vastaan työtä, kohtuullisessa ajassa saatuaan ammattikoulutuksen vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jos toinen vanhemmista on tai on ollut säännönmukaisesti työssä tämän jäsenvaltion alueella vähintään kolmen vuoden ajan ilman, että olisi tarpeen, että tämä vanhempi työskentelee tai oleskelee edelleen tässä jäsenvaltiossa sillä hetkellä, kun hänen lapsensa haluaa päästä työmarkkinoille.

(1) - Assosiaation kehittämisestä 19 päivänä syyskuuta 1980 tehty päätös tuli voimaan 1.7.1980. Sitä ei ole julkaistu Euroopan yhteisön virallisessa lehdessä, mutta se on löydettävissä Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimiston julkaisusta Accord d'association et protocoles CEE-Turquie et autres textes de base, Bryssel, 1992.

(2) - Allekirjoitettu 23.11.1970 Brysselissä välivaiheen toteuttamisen edellytysten, yksityiskohtaisten sääntöjen ja aikataulun määräämiseksi, ja tehty, hyväksytty ja vahvistettu yhteisön puolesta 19.12.1972 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2760/72 (EYVL L 293, s. 1).

(3) - Allekirjoitettu 12.9.1963 Ankarassa Turkin tasavallan sekä ETY:n jäsenvaltioiden ja yhteisön toimesta ja tehty, hyväksytty ja vahvistettu yhteisön puolesta 23.12.1963 tehdyllä neuvoston päätöksellä 64/732/ETY (EYVL 1964, 217, s. 3685).

(4) - Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenevien tietojen mukaan.

(5) - Asia C-355/93, Eroglu, tuomio 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-5113).

(6) - Asia 30/88, Kreikka v. komissio, tuomio 14.11.1989 (Kok. 1989, s. 3711, 13 kohta) ja asia C-192/89, Sevince, tuomio 20.9.1990 (Kok. 1990, s. I-3461, 9 ja 12 kohta).

(7) - Asia C-237/91, Kus, tuomio 16.12.1992 (Kok. 1992, s. I-6781, 25 kohta). Ks. myös edellä mainittu asia Eroglu, tuomion 10 kohta ja asia C-171/95, Tetik, tuomio 23.1.1997 (Kok. 1997, s. I-329, 21 kohta).

(8) - Asia C-434/93, Bozkurt, tuomio 6.6.1995 (Kok. 1995, s. I-1475, 14 ja 19 kohta) ja edellä mainittu asia Tetik, tuomion 20 kohta.

(9) - Sopimuksen 28 artiklassa määrätään: "Kun sopimuksen toiminta on mahdollistanut sen, että Turkki voi hyväksyä kokonaisuudessaan yhteisön perustamissopimuksesta seuraavat velvoitteet, sopimuspuolet tutkivat Turkin mahdollisuutta liittyä yhteisöön".

(10) - Ks. 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 2 kohdan osalta esim. em. asia Eroglu, tuomion 17 kohta; 7 artiklan 1 kohtaa koskien voidaan viitata asiaan C-351/95, Kadiman, tuomio 17.4.1997 (Kok. 1997, s. I-2133, 28 kohta).

(11) - Erityisesti em. asia Eroglu, tuomion 18 kohta.

(12) - Em. asia Sevince, tuomion 29 kohta.

(13) - Em. asia Kus, tuomion 30 kohta.

(14) - Em. asia Eroglu, tuomion 20 kohta.

(15) - Em. asia Eroglu, tuomion 23 kohta.

(16) - Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen sanamuodon mukaan.

(17) - Ks. em. asia Tetik, tuomion 26 kohta.

(18) - Työskentelyn säännönmukaisuuden osalta 6 artiklan 1 kohdan tarkoittamassa merkityksessä ks. edellä mainittu asia Sevince, tuomion 30 kohta: "Työskentelyn säännönmukaisuus [6 artiklan 1 kohdan] tarkoittamassa merkityksessä edellyttää vakiintunutta ja varmaa asemaa [jäsenvaltion] työmarkkinoilla"; vahvistettu edellä mainituissa asioissa Kus, tuomion 14 kohta, ja Bozkurt, tuomion 26 kohta, jonka 27 kohdassa vielä täsmennetään, että työskentelyn säännönmukaisuutta "on arvioitava vastaanottajavaltion - - lainsäädännön mukaisesti".

(19) - Em. asia Kadiman, tuomion 34 kohta.

(20) - Em. asia Kadiman, erityisesti 35, 36 ja 38 kohta.

(21) - Em. asia Kadiman, tuomion 39 kohta.

(22) - Em. asia Kadiman, tuomion 40 kohta.

(23) - Em. asia Kadiman, tuomion 42 kohta.

(24) - Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen mukaan.

(25) - Em. asia Kadiman, tuomion 42 kohta.

(26) - Em. asia Kadiman, tuomion 48 kohta.

(27) - Kreikan hallituksen esittämien huomautusten ranskankielisen käännöksen s. 8.

(28) - Kreikan hallituksen esittämien huomautusten ranskankielisen käännöksen s. 8.

(29) - Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2).

(30) - Asia 197/86, Brown, tuomio 21.6.1988 (Kok. 1988, s. 3205, 30 kohta).

(31) - Yhdistetyt asiat 389/87 ja 390/87, Echternach ja Moritz, tuomio 15.3.1989 (Kok. 1989, s. 723).

(32) - Em. yhdistetyt asiat Echternach ja Moritz, tuomion 23 kohta, kursivointi tässä.

(33) - Em. asia Bozkurt, tuomion 20 kohta. Ks. äskettäin em. asia Tetik, tuomion 20 ja 28 kohta.

(34) - Girodet, J.: "Dictionnaire Bordas des pièges et difficultés de la langue francaise", Les référents Bordas.

(35) - Tuomion 29 kohta, kursivointi tässä.

(36) - Em. asia Eroglu, tuomion 22 kohta.

(37) - Asia 293/83, Gravier, tuomio 13.2.1985 (Kok. 1985, s. 593, 24 kohta).

(38) - Asia C-386/95, Eker, tuomio 29.5.1997 (Kok. 1997, s. I-2697, 23 kohta).

(39) - Työntekijöiden oikeudesta jäädä jäsenvaltion alueelle työskenneltyään siinä valtiossa 29 päivänä kesäkuuta 1970 annettu komission asetus (ETY) N:o 1251/70 (EYVL L 142, s. 24).

(40) - Perheenjäsenet, joihin asetusta sovelletaan, ovat sen ensimmäisen artiklan nojalla ne, joita tarkoitetaan edellä mainitun asetuksen N:o 1612/68 10 artiklassa, eli jälkeläisten osalta tämän artiklan 1 kohdan a) alakohdan mukaan "heidän jälkeläisensä, jotka ovat alle 21-vuotiaita tai huollettavia".

(41) - Asia C-292/89, Antonissen, tuomio 26.2.1991 (Kok. 1991, s. I-745, 13, 15 ja 16 kohta), johon viitataan edellä mainitussa asiassa Tetik annetun tuomion 27 kohdassa.

(42) - Em. asia Tetik, tuomion 46 kohta.

(43) - Tuomion 27-30 kohta.

(44) - Tuomion 13, 15 ja 16 kohta.