ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 225/18

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 6.6.2013 (Court of Appealin (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Queen, MA:n, BT:n ja DA:n hakemuksesta v. Secretary of State for the Home Department

(Asia C-648/11) (1)

(Asetus (EY) N:o 343/2003 - Turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittäminen - Ilman huoltajaa tuleva alaikäinen - Peräkkäin kahdessa jäsenvaltiossa tehdyt turvapaikkahakemukset - Alaikäisellä ei ole perheenjäseniä minkään jäsenvaltion alueella - Asetuksen N:o 343/2003 6 artiklan toinen kohta - Alaikäisen siirto jäsenvaltioon, jossa hän on tehnyt ensimmäisen hakemuksensa - Yhteensopivuus - Lapsen etu - Perusoikeuskirjan 24 artiklan 2 kohta)

2013/C 225/29

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: The Queen, MA:n, BT:n ja DA:n hakemuksesta

Vastapuoli: Secretary of State for the Home Department

The AIRE Centren (Advice on Individual Rights in Europe) (UK) osallistuessa asian käsittelyyn

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, 18.2.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 (EUVL L 50, s. 1) 6 artiklan toisen kohdan tulkinta — Menettely sen jäsenvaltion määrittämiseksi, joka on vastuussa ilman huoltajaa tulevien alaikäisten, jotka ovat kolmansien maiden kansalaisia, jättämien turvapaikkahakemusten käsittelystä

Tuomiolauselma

Niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, 18.2.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 6 artiklan toista kohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa, joissa ilman huoltajaa tuleva alaikäinen, jolla ei ole laillisesti oleskelevia perheenjäseniä minkään jäsenvaltion alueella, on hakenut turvapaikkaa useammasta kuin yhdestä jäsenvaltiosta, mainitun säännöksen mukaan ”vastuussa olevana jäsenvaltiona” on jäsenvaltio, jossa alaikäinen oleskelee siellä turvapaikkahakemuksen tehtyään.

(1) EUVL C 65, 3.3.2012.
1)

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettua neuvoston direktiiviä 93/13/ETY on tulkittava siten, että kun kansallisella tuomioistuimella, joka käsittelee muutoksenhakutuomioistuimena oikeusriitaa, joka koskee elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä mainitun elinkeinonharjoittajan etukäteen laatiman lomakkeen perusteella tehdyssä sopimuksessa olevien ehtojen pätevyyttä, on toimivalta tutkia kansallisten menettelysääntöjen mukaan kaikki ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyistä seikoista selkeästi ilmenevät pätemättömyysperusteet ja tarvittaessa määrittää uudelleen todettujen tosiseikkojen perusteella oikeudellinen perusta, johon kyseisten ehtojen pätemättömyyden osoittamiseksi vedotaan, sen on viran puolesta tai määrittämällä uudelleen vaatimuksen oikeudellinen perusta arvioitava mainittujen ehtojen kohtuuttomuutta kyseisen direktiivin arviointiperusteiden nojalla.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 114/16

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 21.2.2013 — Seven for all mankind LLC v. Seven SpA — Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

(Asia C-655/11 P) (1)

(Muutoksenhaku - Yhteisön tavaramerkki - Väitemenettely - Aikaisempi sanamerkki - Ilmaisu ”SEVEN” - Merkkien samankaltaisuus - Sekaannusvaara - Suhteellinen hylkäysperuste)

2013/C 114/23

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Seven for all mankind LLC (edustajat: asianajaja A. Gautier-Sauvagnac ja asianajaja B. Guimberteau)

Valittajan vastapuolet: Seven SpA (edustaja: asianajaja L. Trevisan) ja sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (asiamies: J. Crespo Carrillo)

Oikeudenkäynnin kohde

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-176/10, SEVEN v. SMHV — SEVEN FOR ALL MANKIND (SEVEN FOR ALL MANKIND), 6.10.2011 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin on kumonnut sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) toisen valituslautakunnan 28.1.2010 tekemän päätöksen R 1514/2008-2, jolla on hylätty valitus päätöksestä, jolla kumottiin väiteosaston päätös sellaisen väitteen osittaisesta hylkäämisestä, jonka sanaosan ”Seven” sisältävien ja luokkiin 3, 9, 12, 14, 15, 16, 18, 20, 25 ja 28 kuuluvia tavaroita varten rekisteröityjen yhteisön kuviomerkkien ja kansainvälisen kuviomerkin haltija oli tehnyt luokkiin 14 ja 18 kuuluvia tavaroita varten tarkoitetun sanamerkin ”SEVEN FOR ALL MANKIND” rekisteröintiä vastaan — Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan tulkinta — Merkkien samankaltaisuuden arvioinnissa huomioon otettavat tekijät

Tuomiolauselma

1) Valitus hylätään.

2) Seven for all mankind LLC vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Seven SpA:n oikeudenkäyntikulut.

3) Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 65, 3.3.2012.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 156/10

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 11.4.2013 (Landgericht München I:n (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Karl Berger v. Freistaat Bayern

(Asia C-636/11) (1)

(Asetus (EY) N:o 178/2002 - Kuluttajansuoja - Elintarviketurvallisuus - Yleisölle tiedottaminen - Ihmisravinnoksi soveltumattoman mutta terveydelle vaarattoman elintarvikkeen markkinoille saattaminen)

2013/C 156/15

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht München I

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Karl Berger

Vastaaja: Freistaat Bayern

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Landgericht München I — Elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28.1.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (EYVL L 31, s. 1) 10 artiklan tulkinta — Ajallinen soveltamisala — Kansallinen lainsäädäntö, jossa sallitaan yleisölle tiedottaminen silloin, kun markkinoille on saatettu elintarvike, joka on ihmisravinnoksi soveltumaton ja vastenmielisyyttä herättävä mutta josta ei ole konkreettista vaaraa terveydelle

Tuomiolauselma

Elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28.1.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 10 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan yleisölle tiedottaminen ilmoittamalla elintarvikkeen nimi sekä yritys, jonka nimellä tai toiminimellä elintarviketta valmistettiin, käsiteltiin tai saatettiin markkinoille, kun tällainen elintarvike on ihmisravinnoksi soveltumaton mutta ei kuitenkaan terveydelle haitallinen. Kyseisen asetuksen 17 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että kansalliset viranomaiset voivat sen nojalla pääasian kaltaisessa tilanteessa tiedottaa asiasta yleisölle rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 7 artiklan vaatimuksia noudattaen.

(1) EUVL C 98, 31.3.2012.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 141/7

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 14.3.2013 (Augstākās tiesas Senātsin (Latvia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Valsts ieņēmumu dienests v. Ablessio SIA

(Asia C-527/11) (1)

(Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - 213, 214 ja 273 artikla - Arvonlisäverovelvollisten rekisteröinti - Kieltäytyminen arvonlisäverotunnisteen antamisesta sillä perusteella, ettei verovelvollisella ole aineellisia, teknisiä eikä taloudellisia resursseja ilmoitetun liiketoiminnan harjoittamiseen - Laillisuus - Veropetosten estäminen - Suhteellisuusperiaate)

2013/C 141/10

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Augstākās tiesas Senāts

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Valsts ieņēmumu dienests

Vastaaja: Ablessio SIA

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Augstākās tiesas Senāts — Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1) 214 artiklan, luettuna yhdessä saman direktiivin 273 artiklan kanssa, tulkinta — Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään mahdollisuudesta kieltäytyä kirjaamasta verovelvollista arvonlisäverovelvollisten rekisteriin, jos verovelvollinen ei toimita tietoja sen aineellisista, teknisistä ja taloudellisista voimavaroista harjoittaa ilmoitettua toimintaa tai jos sen toimittamat tiedot ovat virheellisiä — Kieltäytyminen merkitsemästä yhtiötä arvonlisäverovelvollisten rekisteriin sillä perusteella, ettei se pysty harjoittamaan ilmoitettua taloudellista toimintaa

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 213, 214 ja 273 artiklaa on tulkittava niin, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltion verohallinto kieltäytyy antamasta arvonlisäverotunnistetta yhtiölle vain sen vuoksi, ettei kyseisellä yhtiöllä verohallinnon mukaan ole aineellisia, teknisiä ja taloudellisia resursseja ilmoitetun liiketoiminnan harjoittamiseen ja että kyseisen yhtiön yhtiöosuuksien omistaja on jo useita kertoja saanut arvonlisäverotunnisteen yhtiöille, jotka eivät ole koskaan todellisuudessa harjoittaneet liiketoimintaa ja joiden yhtiöosuudet omistaja on pian kyseisen tunnisteen antamisen jälkeen luovuttanut, jos verohallinto ei ole objektiivisten seikkojen avulla osoittanut, että on painavia syitä epäillä, että annettua arvonlisäverotunnistetta käytettäisiin petollisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, onko verohallinto esittänyt painavia syitä, jotka viittaavat siihen, että pääasiassa petosriski on olemassa.

(1) EUVL C 6, 7.1.2012.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 86/3

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 31.1.2013 (High Court of Irelandin (Irlanti) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — H.I.D. ja B.A. v. Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Irlanti ja Attorney General

(Asia C-175/11) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä - Kolmannen maan kansalaisen hakemus pakolaisaseman saamiseksi - Direktiivi 2005/85/EY - 23 artikla - Mahdollisuus käsitellä turvapaikkahakemukset etusijamenettelyssä - Kansallinen menettely, jossa tiettyyn kansalaisuutta tai alkuperämaata koskevan kriteerin perusteella määriteltyyn luokkaan kuuluvien henkilöiden hakemukset tutkitaan etusijamenettelyssä - Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan tuomioistuimessa - Kyseisen direktiivin 39 artikla - Tässä artiklassa tarkoitettu tuomioistuimen käsite)

2013/C 86/04

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Ireland

Pääasian asianosaiset

Kantajat: H.I.D. ja B.A.

Vastaajat: Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Irlanti ja Attorney General

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — High Court of Ireland — Pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista 1.12.2005 annetun neuvoston direktiivin 2005/85/EY (EUVL L 326, s. 13) 23 ja 39 artiklan tulkinta — Kolmannen maan kansalaisen hakemus pakolaisaseman saamiseksi — Kansallisen menettelyn, jossa tiettyyn kansalaisuuden tai alkuperämaan perusteella määriteltyyn luokkaan kuuluvien henkilöiden turvapaikkahakemukset tutkitaan nopeutetussa menettelyssä tai etusijamenettelyssä, yhteensopivuus unionin oikeuden kanssa — Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan — SEUT 267 artiklassa tarkoitettu tuomioistuimen käsite

Tuomiolauselma

1) Pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista 1.12.2005 annetun neuvoston direktiivin 2005/85/EY 23 artiklan 3 ja 4 kohtaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että jäsenvaltio käsittelee saman direktiivin II luvussa tarkoitettuja perusperiaatteita ja takeita noudattaen tietyt hakijan kansalaisuutta tai alkuperämaata koskevan kriteerin perusteella määritellyt turvapaikkahakemusluokat etusijamenettelyssä tai nopeutetussa menettelyssä.

2) Direktiivin 2005/85 39 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä pääasioissa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla turvapaikanhakija voi joko hakea muutosta määrittävän viranomaisen päätökseen Refugee Appeals Tribunalin (Irlanti) kaltaiselta tuomioistuimelta ja hakea tämän tuomioistuimen päätökseen muutosta High Courtin (Irlanti) kaltaiselta ylemmältä tuomioistuimelta tai riitauttaa määrittävän viranomaisen päätöksen pätevyyden High Courtissa, jonka ratkaisuihin voidaan hakea muutosta Supreme Courtilta (Irlanti).

(1) EUVL C 204, 9.7.2011.
1)

Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston 26.2.2009 tekemällä puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 4 a artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se estää täytäntöönpanosta vastaavaa oikeusviranomaista tässä säännöksessä täsmennetyissä tapauksissa asettamasta rangaistuksen täytäntöön panemiseksi annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle ehtoa, jonka mukaan vastaajan poissa ollessa annetulla tuomiolla ratkaistua asiaa on voitava tarkastella uudelleen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 9/18

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 15.11.2012 — Valittajana Euroopan unionin neuvosto sekä muina osapuolina Nadiany Bamba ja Euroopan komissio

(Asia C-417/11 P) (1)

(Muutoksenhaku - Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka - Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat rajoittavat erityistoimenpiteet Norsunluurannikon tilanteen vuoksi - Varojen jäädyttäminen - SEUT 296 artikla - Perusteluvelvollisuus - Puolustautumisoikeudet - Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan tuomioistuimissa - Omaisuudensuojan kunnioittaminen)

2013/C 9/28

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: M. Bishop, B. Driessen ja E. Dumitriu-Segnana)

Muut osapuolet: Nadiany Bamba (edustajat: aluksi avocat P. Haïk, sitten avocat P. Maisonneuve) ja Euroopan komissio (asiamiehet: E. Cujo ja M. Konstantinidis)

Väliintulija, joka tukee valittajan vaatimuksia: Ranskan tasavalta (asiamiehet: G. de Bergues ja E. Ranaivoson)

Oikeudenkäynnin kohde

Muutoksenhaku unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-86/11, Bamba v. neuvosto, 8.6.2011 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin on kumonnut Norsunluurannikkoon kohdistuvien rajoittavien toimenpiteiden jatkamisesta annetun neuvoston päätöksen 2010/656/YUTP muuttamisesta 14.1.2011 tehdyn neuvoston päätöksen 2011/18/YUTP ja tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvien rajoittavien erityistoimenpiteiden toteuttamisesta Norsunluurannikon tilanteen vuoksi annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 560/2005 muuttamisesta 14.1.2011 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 25/2011 (EUVL L 11, s. 1) siltä osin kuin nämä toimenpiteet koskevat Nadiany Bambaa — Varojen jäädyttäminen — Perusteluvelvollisuus — Oikeudellinen virhe

Tuomiolauselma

1) Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-86/11, Bamba vastaan neuvosto, 8.6.2011 antama tuomio kumotaan.

2) Nadiany Bamban kanne hylätään.

3) Bamba velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut tässä muutoksenhaussa ja ensimmäisessä oikeusasteessa.

4) Ranskan tasavalta ja Euroopan komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 311, 22.10.2011.
1)

Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000, sellaisena kuin se on muutettuna 24.7.2008 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 788/2008, 4 artiklan 2 kohdan j alakohtaa on tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jossa maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, kansallisessa oikeudessa on määritettävä, mikä on menettelyn päättämishetki.
1)

Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa unionin oikeutta on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että Euroopan komissio edustaa Euroopan unionia kansallisessa tuomioistuimessa, jonka käsiteltäväksi on saatettu siviilioikeudellinen kanne, jolla vaaditaan korvaamaan vahinko, joka on aiheutunut unionille EY 81 ja SEUT 101 artiklassa kielletystä yhteistoimintajärjestelystä tai menettelytavasta, jolla on voinut olla vaikutusta tiettyihin unionin eri toimielinten ja elinten tekemiin julkisiin hankintasopimuksiin, eikä ole tarpeen, että komissiolla on jälkimmäisten tässä tarkoituksessa antama valtuutus.
1)

Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY 44 artiklan 2 kohtaa ja 47 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että hankintaviranomainen saa vaatia, että taloudellisten ja rahoitusta koskevien voimavarojen vähimmäisehtojen täyttyminen selvitetään tietyllä yhdellä tai useammalla yksittäisellä tase-erällä, kunhan ne ovat objektiivisesti omiaan antamaan tietoja taloudellisen toimijan kyseisistä voimavaroista ja kunhan tämä ehto sopeutetaan kyseisen hankintasopimuksen arvoon siten, että se on objektiivisesti positiivinen viite riittävästä taloudellisesta ja rahoituksellisesta perustasta sille, että kyseisen hankintasopimuksen täytäntöönpano voidaan saattaa asianmukaisesti päätökseen, menemättä kuitenkaan pidemmälle kuin tässä suhteessa kohtuullisesti on tarpeen. Taloudellisten ja rahoitusta koskevien voimavarojen vähimmäisehtoa koskevaa vaatimusta ei lähtökohtaisesti saada sivuuttaa vain siitä syystä, että kyseinen ehto koskee tase-erää, joka voi olla erilainen eri jäsenvaltioiden lainsäädännöissä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 366/11

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 27.9.2012 (Cour du travail de Bruxellesin (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Partena ASBL v. Les Tartes de Chaumont-Gistoux SA

(Asia C-137/11) (1)

(Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Asetus (ETY) N:o 1408/71 - 13 ja 14 c artikla - Sovellettava lainsäädäntö - Itsenäiset ammatinharjoittajat - Sosiaaliturvajärjestelmään kuuluminen - Henkilö, joka on palkkatyössä tai ei harjoita mitään toimintaa jäsenvaltiossa - Itsenäinen ammatinharjoittaminen toisessa jäsenvaltiossa - Yhtiön edustaja - Asuinpaikka muussa kuin yhtiön kotipaikan jäsenvaltiossa - Yhtiön hallinnointi asuinvaltiosta - Kansallinen sääntö, jossa säädetään kumoamattomasta olettamasta, jonka mukaan ammattitoimintaa katsotaan harjoitettavan itsenäisenä ammatinharjoittajana yhtiön kotipaikan jäsenvaltiossa - Pakollinen kuuluminen itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliturvajärjestelmään tässä valtiossa)

2012/C 366/18

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour du travail de Bruxelles

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Partena ASBL

Vastaaja: Les Tartes de Chaumont-Gistoux SA

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Cour du travail — SEUT 21 artiklan ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 149, s. 2) 13 ja 14 c artiklan tulkinta — Työntekijä, joka on samanaikaisesti palkkatyössä jossain jäsenvaltiossa ja toimii itsenäisenä ammatinharjoittaja toisessa jäsenvaltiossa — Kysymys siitä, kuuluuko jäsenvaltion itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliturvajärjestelmään toisessa jäsenvaltiossa asuva henkilö, joka hallinnoi ulkomailta ensin mainitun valtion verolainsäädännön soveltamisalaan kuuluvaa yhtiötä — Syrjintäkielto ja unionin kansalaisuus

Tuomiolauselma

Unionin oikeus ja erityisesti sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98, 13 artiklan 2 kohdan b alakohta ja 14 c artiklan b alakohta sekä asetuksen liite VII ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa sallitaan se, että jäsenvaltio soveltaa kumoamatonta olettamaa, jonka mukaan siellä verovelvollisen yhtiön hallinnointi toisesta jäsenvaltiosta käsin tapahtuu ensin mainitun jäsenvaltion alueella.

(1) EUVL C 179, 18.6.2011.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 295/16

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 19.7.2012 (Augstākās tiesas Senātsin (Latvia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — SIA Garkalns v. Rīgas Dome

(Asia C-470/11) (1)

(EY 49 artikla - Palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitukset - Yhdenvertainen kohtelu - Avoimuusvelvoite - Onnenpelit - Pelikasinot, pelisalit ja bingohallit - Velvollisuus ennakollisen luvan hankkimiseen sijoituspaikan kunnalliselta viranomaiselta - Harkintavalta - Olennainen haitta valtion ja kyseisen hallinnollisen alueen asukkaiden eduille - Oikeutusperusteet - Oikeasuhteisuus)

2012/C 295/27

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Augstākās tiesas Senāts

Pääasian asianosaiset

Kantaja: SIA Garkalns

Vastaaja: Rīgas Dome

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Augstākās tiesas Senāts — SEUT 56 artiklan (EY 49 artikla) tulkinta — Kansallinen lainsäädäntö, jolla onnenpelien rajoittamiseksi säädetään pelikasinon, pelisalin tai bingohallin avaamista koskevasta lupajärjestelmästä — Pelisalin avaamista koskevan luvan epääminen sillä perusteella, että onnenpelien järjestämisellä kyseisellä alueella aiheutettaisiin huomattavaa haittaa kaupungin asukkaille

Tuomiolauselma

EY 49 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa myönnetään paikallisviranomaisille laaja harkintavalta sallimalla niiden evätä pelikasinon, pelisalin tai bingohallin avaamista koskeva lupa ”valtion ja kyseisen hallinnollisen alueen asukkaiden eduille aiheutuvan olennaisen haitan” johdosta, kunhan säännöstön tarkoituksena todella on rajoittaa pelitilaisuuksia ja tämän alan toimintaa johdonmukaisella ja järjestelmällisellä tavalla tai taata yleinen järjestys ja kunhan toimivaltaisilla viranomaisilla olevaa harkintavaltaa käytetään sillä tavoin avoimesti, että lupamenettelyjen puolueettomuutta voidaan valvoa, mistä varmistuminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävänä.

(1) EUVL C 331, 12.11.2011.