Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Alber 5 päivänä maaliskuuta 1998. - H vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Muutoksenhaku - Henkilöstö - Työkyvyttömyyden toteamista koskeva menettely - Tosiseikkojen arviointi. - Asia C-291/97 P.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-03577



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

A Johdanto

1 Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on antanut 3.6.1997 tuomion(1) kanteesta, jonka komission entinen virkamies H on nostanut komissiota vastaan. H vaati 27.9.1994 tehdyn komission päätöksen (eläkkeelle siirtäminen viran puolesta) ja 27.6.1995 tehdyn komission päätöksen (tästä päätöksestä tehdyn valituksen hylkääminen) kumoamista sekä työkyvyttömyyslautakunnan lausunnon hylkäämistä; tässä lausunnossa todettiin 13.9.1994 valittajan kykenemättömyys työhön.

2 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti kanteen tutkimatta siltä osin kuin se koski työkyvyttömyyslautakunnan lausunnon ja 27.6.1995 tehdyn päätöksen kumoamista. Muilta osin kanne todettiin perusteettomaksi.

3 H haki muutosta tähän tuomioon 5.8.1997 tekemällään valituksella.

B Tosiseikat ja asianosaisten perustelut

4 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perustana ovat seuraavat tosiseikat. Tässä yhteydessä on huomattava, että ajoittain kyseessä on kaksi samanaikaista eri menettelyä (toisaalta eläkkeelle siirtäminen ja toisaalta lomalle siirtäminen terveydellisistä syistä).

5 Valittaja siirrettiin ensiksi 17.3.1993 lomalle viran puolesta terveydellisistä syistä Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 59 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

6 Valittaja teki tästä 3.6.1993 valituksen. Valittajan antamien tietojen mukaan tämä valituskirjelmä kuitenkin katosi komissiossa. Tämän jälkeen valittaja teki 13.6.1993 laatimallaan kirjeellä uudelleen valituksen komission päätöksestä.

7 Tällä välin H oli ylennetty 20.4.1993 tehdyllä päätöksellä palkkaluokkaan B 3.

8 Komissio ilmoitti valittajalle 17.6.1993 päivätyllä kirjeellä, joka lähetettiin tavallisena kirjeenä valittajan osoitteeseen Brysselissä, ottaen huomioon kadonneeksi väitetyn 3.6.1993 tehdyn valittajan vastauksen, että se aikoi saattaa asian työkyvyttömyyslautakunnan käsiteltäväksi henkilöstösääntöjen 59 artiklan 3 kohdan mukaisesti lausunnon antamista varten. H:ta pyydettiin tämän jälkeen nimeämään haluamansa lääkäri edustamaan itseään työkyvyttömyyslautakunnassa. Koska valittaja ei vastannut tähän, tämä kehotus toistettiin 15.7.1993 samoin tavallisena kirjeenä lähetetyssä kirjeessä. Tähän kehotukseen liittyi maininta siitä, että komissio pyytää yhteisöjen tuomioistuimen presidenttiä nimeämään tällaisen lääkärin, jos valittaja ei edelleenkään reagoi.

9 Komissio on valittajan mukaan ilmoittanut hänelle 3.12.1993 päivätyllä kirjeellä, jonka valittaja on saanut 18.1.1994, päätöksensä valittajan 13.6.1993 tekemästä valituksesta. Tässä yksityiskohtaisesti perustellussa päätöksessä ei kuitenkaan viitattu 17.6. ja 15.7.1993 päivättyihin kirjeisiin.

10 H nosti 14.1.1994 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen(2) komissiota vastaan vaatien sairauslomalle siirtämisestä viran puolesta 17.3.1993 tehdyn komission päätöksen kumoamista. Hän perui tämän kanteensa 18.4.1995.

11 Koska valittaja ei ollut nimennyt valitsemaansa lääkäriä, komissio pyysi 17.12.1993 päivätyllä kirjeellään yhteisöjen tuomioistuimen presidenttiä valitsemaan lääkärin henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 7 artiklan toisen kohdan mukaisesti.

12 Valittaja ilmoitti 18.4.1994 komissiolle vastauksena 3.12.1993 päivättyyn komission kirjeeseen aikomuksestaan matkustaa Italiaan etsiäkseen sieltä lääkärin, joka edustaisi häntä työkyvyttömyyslautakunnassa. Tähän hän ei kuitenkaan saanut komissiolta vastausta.

13 Komissiolle ilmoitettiin 20.6.1994 päivätyllä kirjeellä yhteisöjen tuomioistuimen presidentin päätöksestä, joka koski valittajaa edustavan lääkärin valintaa. Komission nimeämä lääkäri ilmoitti komission mukaan H:lle samana päivänä päivätyllä kirjeellä työkyvyttömyyslautakunnan muodostamisesta ja kokoonpanosta. Valittaja kiistää kuitenkin saaneensa tämän kirjeen.

14 Koska valittaja oli kieltäytynyt tapaamisista, työkyvyttömyyslautakunta teki häntä kuulematta 13.9.1994 päätöksen siitä, että hänen osaltaan kyseessä on pysyvä, täydelliseksi katsottava työkyvyttömyys, joka estää häntä hoitamasta mihinkään hänen palkkaryhmänsä toimeen kuuluvia tehtäviä, ja että hänen tämän vuoksi olisi jätettävä työnsä komissiossa.

15 Valittaja on väittänyt sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa että muutoksenhaussaan, että terveydellisillä syillä perustellun lomalle siirtämisen ja työkyvyttömyyden toteamisen perustana olevat lääketieteelliset johtopäätökset on tehty tutkimatta häntä ja ottamatta huomioon hänen hallussaan olevia muita lääkärinlausuntoja. Hän olisi voinut vedota hänelle edullisiin muiden lääkärien antamiin lausuntoihin, jos hänelle olisi tästä ilmoitettu.

16 Nimittävä viranomainen ilmoitti valittajalle 27.9.1994 päivätyllä kirjeellä päätöksestään siirtää valittaja eläkkeelle 1.10.1994 lähtien henkilöstösääntöjen 53 artiklan mukaisesti työkyvyttömyyslautakunnan lausunnon huomioon ottaen. Komissio lisäsi tähän, että turvallisuusyksikön virkamiehet toimittivat samana päivänä valittajan kotiosoitteeseen tämän kirjeen, jonka liitteenä oli riidanalainen päätös ja jossa oli hallinnon vastaanottotodistus. Koska valittaja ei kuitenkaan ollut kotona, hän ei voinut allekirjoittaa vastaanottotodistusta.

17 Valittaja teki 10.1.1995 ilmoituksen nimittävän viranomaisen päätöksen saapumisesta ja väitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa saaneensa kirjeen vasta kyseisenä päivänä.

18 Hän teki 6.4.1995 valituksen 27.9.1994 tehdystä päätöksestä.

19 Komissio hylkäsi valittajan valituksen 27.6.1995 tekemällään päätöksellä, jonka valittaja väittää saaneensa vasta 18.7.1995.

20 Valittaja vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan 27.9.1994 tehdyn komission päätöksen siirtää valittaja eläkkeelle viran puolesta, 27.6.1995 tehdyn komission päätöksen hylätä valittajan tästä päätöksestä tekemän valituksen ja 13.9.1994 annetun työkyvyttömyyslautakunnan lausunnon.

21 Kanne hylättiin perusteilla, jotka esitetään yhteenvedonomaisesti jäljempänä valittajan esittämien valitusperusteiden tarkastelun yhteydessä.

22 H vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

1) tutkii valituksen ja toteaa sen perustelluksi, 2) kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion ja 3) tutkii alkuperäisen kanteen ja toteaa sen perustelluksi.

C Kannanotto

1. Valituksen tutkittavaksi ottaminen

23 Koska ainoastaan komissio tarkastelee valituksen tutkittavaksi ottamista koskevaa kysymystä, tutkin ensinnä sen väitteitä.

24 Komissio väittää pääasiallisesti, että H:n valituksessa väitetään ainoastaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut tosiseikkoja virheellisesti. Valitus voidaan kuitenkin tutkia vain, jos se perustuu lain rikkomista koskeviin kanneperusteisiin eikä tosiseikkojen arviointiin. Koska valittaja kuitenkin väittää vain, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut virheellisesti asianosaisten esittämiä tosiseikkoja ja niiden todistusvoimaa, yhteisöjen tuomioistuimen olisi jätettävä valitus tutkimatta.

25 Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valituksissa on EY:n perustamissopimuksen 168 a artiklan mukaiset tutkittavaksi ottamisen ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan sekä yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisten edellytysten täyttämiseksi mainittava tarkasti ne kumottavaksi vaadittuun tuomioon sisältyvät seikat, jotka katsotaan virheellisiksi, ja ne oikeudelliset perustelut, joihin tämä vaatimus erityisesti perustuu, eikä valituksessa saada ainoastaan toistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjä kanneperusteita ja väitteitä mukaan lukien ne perusteet ja väitteet, jotka perustuivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen nimenomaisesti hylkäämään tosiasiakuvaukseen.(3) Tällainen valitus olisi nimittäin tosiasiassa vain vaatimus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetun kanteen tutkimisesta uudelleen, mikä ei ole EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 ja 51 artiklan nojalla mahdollista.(4)

26 Ensimmäisellä valitusperustellaan H väittää, että hänen henkilöstösääntöjen 26 artiklan toisen ja kolmannen kohdan sekä liitteessä II olevan 7 artiklan mukaisia oikeuksiaan on loukattu.

27 Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisessa kohdassa säädetään seuraavaa:

"Näiden henkilöstösääntöjen mukaisesti tehty tiettyä virkamiestä koskeva päätös on annettava viipymättä kirjallisesti tiedoksi asianomaiselle henkilölle. Virkamiehelle vastaiset päätökset on perusteltava."

28 Henkilöstösääntöjen 26 artikla koskee henkilökansion sisältöä. Ensimmäisen kohdan a alakohdassa säädetään, että henkilöstökansio sisältää virkamiehen hallinnollista asemaa koskevat asiakirjat sekä hänen pätevyyttään, tehokkuuttaan ja käytöstään koskevat arvioinnit.

29 Toinen ja kolmas kohta kuuluvat seuraavasti:

"Asiakirjat on merkittävä luetteloon, numeroitava juoksevasti ja luokiteltava aukottomasti; toimielin ei voi esittää perusteeksi edellä a alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja eikä vedota niihin virkamiestä vastaan, jos niitä ei ole annettu hänelle tiedoksi ennen niiden sisällyttämistä henkilökansioon.

Asiakirjan tiedoksiantaminen varmistetaan virkamiehen allekirjoituksella tai, jos tämä ei ole mahdollista, asiakirja annetaan tiedoksi kirjatulla kirjeellä."

30 Työkyvyttömyyslautakunnasta säädetään henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 7 artiklan toisessa kohdassa seuraavasti:

"Jos asianomainen ei itse nimeä lääkäriä, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen presidentti valitsee lääkärin viran puolesta".

31 H vetoaa työkyvyttömyyslautakunnan muodostamisen ja kokoonpanoon liittyviin muoto- ja menettelyvirheisiin. Henkilöstösääntöjen mukaan työkyvyttömyyslautakunnan pitäisi menetellä kontradiktorista periaatetta noudattaen. Vaikka yhteisöjen tuomioistuimen presidentin päätös nimetä lääkäri, joka edustaa valittajaa työkyvyttömyyslautakunnassa, onkin pelkkä hallintotoimi, tätä päätöstä edeltäneiden ja seuraavien menettelyjen on oltava kontradiktorisia. Tämän vuoksi komissiolla olisi ollut velvollisuus ilmoittaa valittajalle sekä presidentille tehdystä hakemuksesta että tämän päätöksestä henkilöstösääntöjen 26 artiklan kolmannessa kohdassa säädetyssä muodossa. Samoin sen 20.6.1994 päivätyn kirjeen tiedoksiantaminen, jolla valittajalle ilmoitettiin työkyvyttömyyslautakunnan muodostamisesta ja kokoonpanosta, olisi pitänyt vahvistaa valittajan allekirjoituksella taikka kirje olisi pitänyt lähettää kirjattuna kirjeenä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti jättänyt ottamatta huomioon sen, että komissio on rikkonut valittajan mukaan asiaan liittyviä menettelysääntöjä.

32 Toisella valitusperustellaan H väittää, että hänen henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 9 artiklan mukaisia oikeuksiaan on loukattu. Tämän säännöksen toisessa kohdassa säädetään, että lautakunnan päätelmät toimitetaan nimittävälle viranomaiselle ja asianomaiselle.

33 Valittaja kiistää sen, että työkyvyttömyyslautakunnan päätelmät olisi annettu hänelle tiedoksi voimassa olevien säännösten mukaisella tavalla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valittajan mukaan tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on antanut komission esittämille tosiseikoille todistusarvon tutkimatta vaadittavia tiedoksiantoa koskevia edellytyksiä.

34 On tosin yksinomaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asia arvioida sille esitettyjen todisteiden painoarvoa.(5) Valitus on kuitenkin otettava tutkittavaksi siltä osin kuin väitetään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut asian rikkoen säännöksiä, joiden noudattaminen sen on varmistettava.(6) Samoin valituksessa voidaan vedota valitusperusteisiin, jotka koskevat tosiasioiden arviointia ja joiden tarkoituksena on osoittaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen.(7)

35 Henkilöstösääntöjen 26 artiklan mukaan virkamiehen palvelussuhdetta koskevan asiakirjan tiedoksiantaminen varmistetaan virkamiehen allekirjoituksella tai se annetaan tiedoksi kirjatulla kirjeellä. Koska valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon tätä säännöstä ja että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on poiminut komission tosiasiakuvauksesta seikkoja, joita siinä ei ole, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen väitetään ensinnäkin tehneen päätöksensä rikkoen säännöksiä, joiden noudattaminen se oli varmistettava, ja toiseksi arvioineen todisteita virheellisesti. Näin ollen molemmat valitusperusteet on valittajan mukaan otettava tutkittaviksi.

36 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut perustellusti tuomion 39 ja 40 kohdassa, että kanne oli jätettävä tutkimatta sitä osin kuin se koski 27.6.1995 tehtyä komission päätöstä. Kaikilla sekä implisiittisillä että nimenomaisilla päätöksillä, joilla valitus hylätään, vain vahvistetaan se toimi tai tekemättä jättäminen, josta valittaja valittaa, eivätkä ne ole sellaisinaan kannekelpoisia toimia. Ainoastaan, jos tällaisella päätöksellä kokonaan taikka osittain hyväksytään asianomaisen henkilön valitus, se voi olla itsessään toimi, josta voidaan nostaa kanne.(8) Kannetta, joka on nostettu pelkästään hylkäämisestä, on näin ollen pidettävä kantajalle vastaisesta toimenpiteestä, eli nyt käsiteltävänä olevassa asiassa nimittävän viranomaisen päätöksestä nostettuna kanteena.

37 Työkyvyttömyyslautakunnan lausuntokin on ainoastaan valmisteleva toimenpide henkilöstösääntöjen 53 artiklan mukaisessa viran puolesta tapahtuvassa eläkkeelle siirtämisessä, eikä siitä voida nostaa kannetta. Kanne voidaan nostaa vain tämän menettelyn päätteeksi tehtävästä päätöksestä, ja samalla kanteessa voidaan vedota päätökseen läheisesti liittyvien aikaisempien toimenpiteiden virheellisyyteen.(9)

2. Aineellinen kysymys a) Ensimmäinen valitusperuste

38 H vetoaa ensimmäisellä valitusperusteellaan työkyvyttömyyslautakunnan muodostamiseen ja kokoonpanoon liittyvien kirjeiden tiedoksiantoa koskevaan muotovirheeseen. Hän väittää, että seuraavia päätöksiä ei ole annettu hänelle sääntöjenmukaisesti tiedoksi: komission päätöstä pyytää yhteisöjen tuomioistuimen presidenttiä nimeämään valittajaa edustava lääkäri ja presidentin lopullista päätöstä lääkärin nimeämisestä ei olisi saanut lähettää valittajalle tavallisena kirjeenä. Hänelle ei myöskään ole ilmoitettu sääntöjenmukaisesti työkyvyttömyyslautakunnan lopullisesta kokoonpanosta ja kokoontumisesta. Työkyvyttömyyslautakunnassa noudatettavan kontradiktorisen menettelyn periaatteen ja tämän lautakunnan päätelmien merkityksen vuoksi kyseisten asiakirjojen tiedoksiantaminen olisi pitänyt vahvistaa valittajan allekirjoituksella taikka ne olisi pitänyt lähettää kirjattuina kirjeinä.

39 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tuomionsa 77 kohdassa asiakirja-aineistosta ilmenevän epäilyksettä, että valittaja tiesi työkyvyttömyyslautakunnan kokoontumisesta ja sen kokoonpanosta. Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nojautuu kuitenkin enimmäkseen komission antamiin tietoihin. Tuomion 81 kohdassa todetaan, että valittajalle oli ilmoitettu muun muassa komission nimeämän lääkärin 20.6.1994 lähettämällä kirjeellä työkyvyttömyyslautakunnan lopullisesta kokoonpanosta; H kuitenkin kiistää saaneensa tämän kirjeen.

40 Työkyvyttömyyslautakunnan perustamisen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että se, että yhteisöjen tuomioistuimen presidentti nimeää työkyvyttömyyslautakuntaan virkamiestä edustavan lääkärin henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti kyseessä olevan virkamiehen toimimattomuuden vuoksi, ei ole lainkäyttötoimi vaan hallintomenettelyä. Tämän vuoksi menettelyn ei tarvitse olla kontradiktorista.(10)

41 Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan työkyvyttömyyslautakuntaa koskevien säännösten tavoitteena on antaa lääketieteen asiantuntijoiden tehtäväksi arvioida lopullisesti kaikki asiaan liittyvät lääketieteelliset seikat. Tästä voidaan päätellä, että tuomioistuimen suorittama valvonta ei voi ulottua varsinaisiin lääketieteellisiin arviointeihin, joita on pidettävä lopullisina, jos ne tehdään säädettyjen edellytysten mukaisesti. Sitä vastoin tuomioistuin voi valvoa tämän lautakunnan muodostamisen ja toiminnan lainmukaisuutta sekä sen lausuntojen lainmukaisuutta.(11) Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tarkistaa sen lausunnon. Vastaavien (muotoa ja tiedoksiantoa koskevien) puutteiden esiintyessä lausunto voidaan katsoa kokonaisuudessaan virheelliseksi ja siten käyttökelvottomaksi, vaikka lääketieteellinen osuus olisikin virheetön.

42 Työkyvyttömyyslautakunnan sääntöjenmukaisen muodostamisen edellytyksenä on myös, että vaadittavia muoto- ja menettelysäännöksiä noudatetaan. Ottaen huomioon ne (epäedulliset) seuraukset, joita työkyvyttömyyslautakunnan päätelmistä voi olla kyseessä olevalle virkamiehelle, ja koska nimittävällä viranomaisella ei ole toimivaltaa muuttaa näitä päätelmiä oman käsityksensä mukaisiksi tai korvata niitä omilla käsityksillään, sekä työkyvyttömyyslautakunnan muodostaminen että sen kokoonpano olisi ollut annettava valittajalle tiedoksi henkilöstösääntöjen 26 artiklan kolmannessa kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska näillä toimenpiteillä voi olla virkamiehelle epäedullisia seurauksia.

43 Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan ja 26 artiklan kolmannen kohdan edellä mainituista säännöksistä ei tosin voida tarkasti päätellä, mitkä asiakirjat edellyttävät erityistä tiedoksiantamista. Päätös työkyvyttömyyslautakunnan koollekutsumisesta, sen lausunto ja lopulta nimittävän viranomaisen päätös siirtää virkamies eläkkeelle viran puolesta ovat vaikutukseltaan niin merkittäviä, että näyttäisi välttämättömältä soveltaa tiukempia muoto- ja menettelysäännöksiä, myös työnantajan huolenpitovelvollisuus huomioon ottaen. Henkilöstösääntöjen 25 ja 26 artiklan sanamuodosta ei ilmene yksiselitteisesti, millaisiin päätöksiin tai asiakirjoihin 26 artiklan kolmannen kohdan tiedoksiantamisvaatimusta sovelletaan. Erityisesti 26 artiklan ensimmäisestä kohdasta ei voida päätellä, mitkä asiakirjat liitetään henkilökansioon. Olisi toivottavaa, että henkilöstösäännöt sisältäisivät tältä osin täsmällisemmät säännökset, jotta voitaisiin taata sääntöjenmukainen menettely. Vaikka nimittävän viranomaisen päätökset ovat muodollisesti vain yksi hallintotoimi, niihin mahdollisesti liittyviä haitallisia seuraamuksia ei saada jättää ottamatta huomioon. Päätökset, jotka johtavat eläkkeelle siirtämiseen viran puolesta, koskevat virkamiehen palvelusuhdetta, ja ne on yksistään jo niiden merkittävien seurausten vuoksi annettava tiedoksi henkilöstösääntöjen 26 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa tämä pätee sitäkin suuremmalla syyllä, koska valittajan ja komission välillä on ollut vireillä kaksi erillistä rinnakkaista menettelyä. Ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että valittaja on voinut sisällyttää työkyvyttömyyslautakunnan muodostamista ja kokoonpanoa koskevan menettelyn yhteydessä lähetettyjä kirjeitä terveydellisistä syistä lomalle siirtämistä koskevaan menettelyyn. Tämä olisi voitu välttää henkilöstösääntöjen 26 artiklan kolmannen kohdan mukaisella tiedoksiantamisella toisessa menettelyssä.

44 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tiedoksiantamisen muodosta riippumatta katsonut, että valittajalla on ollut käytettävissään kaikki tarpeelliset tiedot ja että hän on näin voinut osallistua kyseiseen menettelyyn. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kuitenkaan ole tarkastellut kysymystä siitä, onko tarpeelliset tiedoksiantamiset suoritettu niihin sovellettavien muotosäännösten mukaisesti. Yksistään siitä tosiseikasta, että komissio on lähettänyt kirjeet tavallisina kirjeinä taikka toimituttanut ne turvallisuuspalvelun virkamiehen välityksellä valittajan kotiosoitteeseen, ei voida päätellä, että tiedoksiantaminen on tapahtunut yleisesti ottaen sääntöjenmukaisesti.

45 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut tältä osin riittävästi huomioon valittajan 26 artiklan kolmannen kohdan mukaisia oikeuksia, ja se on tehnyt väärät johtopäätökset hänen käytettävissään olevista tiedoista taikka antanut niille todistusvoiman, joka ei vastaa henkilöstösääntöjen 26 artiklan kolmannen

kohdan säännöksiä.

46 Tältä osin valitus on perusteltu.

b) Toinen valitusperuste

47 Toisella valitusperusteellaan valittaja väittää, että hänen henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 9 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisia oikeuksiaan on loukattu.

48 Olennaisilta osiltaan tämä valitusperuste sisältää samanlaiset perustelut kuin ensimmäinen valitusperuste. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on lähtenyt siitä, että komissio on antanut valittajalle sääntöjenmukaisesti tiedoksi työkyvyttömyyslautakunnan muodostamista ja kokoonpanoa koskevan päätöksen.

49 Kantaja vetoaa henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 9 artiklan ensimmäiseen kohtaan, jonka mukaan virkamies voi toimittaa työkyvyttömyyslautakunnalle kaikki henkilökohtaisen lääkärinsä taikka muiden häntä hoitaneiden lääkärien antamat lausunnot ja lääkärintodistukset. Sen varmistamiseksi, että asianomainen virkamies voi myös käyttää tätä oikeuttaan, ja koska työkyvyttömyyslautakunnan lausunnosta voi olla vakavia seurauksia virkamiehelle, olisi myös tältä osin vaadittava, että eri asiakirjat annetaan tiedoksi joko kirjatuilla kirjeillä tai tiedoksiantaminen varmistetaan virkamiehen allekirjoituksella.

50 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo tämän ongelman osalta, että valittaja oli saanut riittävästi tietoa työkyvyttömyyslautakunnan muodostamisesta ja kokoonpanosta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan tämä ilmenee lautakuntaan nimettyjen lääkärien kannanotoista ja 20.6.1994 päivätystä kirjeestä, jolla komission nimeämä lääkäri ilmoitti valittajalle työkyvyttömyyslautakunnan muodostamisesta ja kokoonpanosta, minkä valittaja kuitenkin kiistää.

51 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kuitenkaan tältäkään osin tutki, oliko komission menettely sääntöjenmukaista. Erityisesti se jättää esittämättä kysymyksen siitä, olisiko tiedoksiantaminen pitänyt suorittaa muulla tavoin kuin tavallisella kirjeellä.

52 Kun henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 9 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan virkamies voi toimittaa työkyvyttömyyslautakunnalle henkilökohtaisen lääkärinsä antamat lausunnot ja lääkärintodistukset, tämä tarkoittaa sitä, että kyseessä olevan virkamiehen on myös kyettävä käyttämään oikeuksiaan. Tämä pätee sitäkin suuremmalla syyllä, koska työkyvyttömyyslautakunnan lausunnon lääketieteellinen sisältö sitoo nimittävää viranomaista, joka puolestaan tekee päätöksensä tämän lausunnon perusteella. Tässä on myös huomattava, kuten 43 kohdassa on todettu, että kaksi menettelyä on ollut vireillä rinnakkain. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt myös tässä tutkia, oliko tiedoksiantamisessa noudatettu voimassa olevia muoto- ja menettelymääräyksiä. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kuitenkaan ole tätä nyt käsiteltävänä olevassa asiassa tutkinut, se on antanut komission väitteelle todistusvoiman. Vaikka käytännössä moni seikka puhuukin sen komission käsityksen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinnan puolesta, jonka mukaan valittaja oli tietoinen kirjeistä, tiedoksiantamiseen liittyvillä muotovirheillä loukataan kuitenkin valittajan oikeuksia.

53 Valitus on myös tältä osin perusteltu.

54 Koska valitus on perusteltu, valituksenalainen tuomio ja 27.9.1994 tehty komission päätös (eläkkeelle siirtämisestä viran puolesta) on kumottava.

Oikeudenkäyntikulut

55 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan mukaan yhteisöjen tuomioistuin päättää oikeudenkäyntikuluista, jos valitus on perusteltu ja se ratkaisee itse riidan lopullisesti. Työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota 118 artiklan nojalla sovelletaan muutoksenhakumenettelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan sen omien oikeudenkäyntikulujen lisäksi valittajan oikeudenkäyntikulut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja yhteisöjen tuomioistuimessa.

D Ratkaisuehdotus

56 Edellä esitetyistä syistä ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin päättää seuraavaa:

1) Asiassa T-196/95 3.6.1997 annettu tuomio kumotaan.

2) 27.9.1994 tehty komission päätös siirtää valittaja eläkkeelle viran puolesta kumotaan.

3) Komissio velvoitetaan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut kummassakin tuomioistuimessa.

(1) - Asia T-196/95, H v. komissio, tuomio 3.6.1997 (Kok. H 1997, s. II-403).

(2) - Asia T-8/94, H v. komissio, poistettu rekisteristä 10.5.1995 annetulla määräyksellä (EYVL C 159, s. 29).

(3) - Asia C-153/96 P, De Rijk v. komissio, tuomio 29.5.1997 (Kok. 1997, s. I-2901); asia C-18/91 P, V v. parlamentti, tuomio 19.6.1992 (Kok. 1992, s. I-3997); asia C-338/93 P, De Hoe v. komissio, määräys 7.3.1994 (Kok. 1994, s. I-819) ja asia C-26/94 P, X v. komissio, määräys 26.9.1994 (Kok. 1994, s. I-4379).

(4) - Asia C-244/92 P, Kupka-Floridi v. talous- ja sosiaalikomitea, määräys 26.4.1993 (Kok. 1993, s. I-2041).

(5) - Asia C-362/95 P, Blackspur DIY ym. v. neuvosto ja komissio, tuomio 16.9.1997 (Kok. 1997, s. I-4775) ja asia C-136/92 P, komissio v. Brazzelli Lualdi ym., tuomio 1.6.1994 (Kok. 1994, s. I-1981).

(6) - Asia C-293/95 P, Odigitria v. neuvosto ja komissio, määräys 28.11.1996 (Kok. 1996, s. I-6129) ja asia C-325/94 P, An Taisce ja WWF UK v. komissio, määräys 11.7.1996 (Kok. 1996, s. I-3727).

(7) - Asia C-89/97 P(R), Moccia Irme v. komissio, määräys 30.4.1997 (Kok. 1997, s. I-2327) ja asia C-143/95 P, komissio v. Socurte ym., tuomio 9.1.1997 (Kok. 1997, s. I-1.)

(8) - Yhdistetyt asiat 33/79 ja 75/79, Kuhner v. komissio, tuomio 28.5.1980 (Kok. 1980, s. 1677) ja asia 371/87, Progoulis v. komissio, määräys 16.6.1988 (Kok. 1988, s. 3081).

(9) - Yhdistetyt asiat 78/87 ja 220/87, Santarelli v. komissio, määräys 24.5.1988 (Kok. 1988, s. 2699) ja asia T-586/93, Kotzonis v. talous- ja sosiaalikomitea, tuomio 22.3.1995 (Kok. 1995, s. II-665).

(10) - Edellä alaviitteessä 1 mainittu asia T-196/95, H v. komissio, tuomion 80 kohta.

(11) - Asia C-185/90 P, komissio v. Gill, tuomio 4.10.1991 (Kok. 1991, s. I-4779); asia 2/87, Biedermann v. tilintarkastustuomioistuin, tuomio 19.1.1988 (Kok. 1988, s. 143) ja asia T-165/89, Plug v. komissio, tuomio 27.2.1992 (Kok. 1992, s. II-367, 75 kohta).