Lisäksi niillä seikoilla, että yhtäältä päätöksen rikosoikeudellisen menettelyn päättämisestä teki virallinen syyttäjä ja että toisaalta mitään seuraamusta ei pantu täytäntöön, ei ole ratkaisevaa merkitystä arvioitaessa, menetetäänkö syyteoikeus lopullisesti tällä päätöksellä. Yhtäältä Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa sovelletaan myös virallisen syyttäjän kaltaisen viranomaisen, joka osallistuu rikosoikeuden alan oikeudenhoitoon kyseisessä kansallisessa oikeusjärjestyksessä, tekemiin päätöksiin, joilla syytemenettely päätetään lainvoimaisesti yhdessä jäsenvaltiossa, vaikka tällainen päätös tehdäänkin ilman tuomioistuimen osallistumista ja vaikka se ei olekaan muodoltaan tuomioistuinratkaisu. Toisaalta siltä osin kuin kyse on seuraamuksen puuttumisesta on todettava, että Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan mukainen edellytys siitä, että henkilö on suorittanut rangaistuksensa tai parhaillaan suorittaa sitä taikka että sitä ei voida tuomion antaneen sopimuspuolen lain mukaan enää suorittaa, koskee vain sitä tilannetta, että henkilö on saanut tuomion. Rangaistusta koskevaa mainintaa ei näin ollen voida tulkita siten, että Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan sovellettavuudelle asetettaisiin jokin lisäedellytys sen ohella, että on annettu tuomio.

Jotta henkilöä koskevassa asiassa voitaisiin katsoa annetun Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa tarkoitettu lainvoimainen tuomio niiden tekojen osalta, joihin hänen väitetään syyllistyneen, syyteoikeuden on ensiksikin täytynyt raueta lainvoimaisesti. Tätä edellytystä on arvioitava sen sopimusvaltion lainsäädännön perusteella, jossa kyseessä oleva päätös rikosoikeudellisessa menettelyssä on tehty. Sellaista ratkaisua nimittäin, joka ei esitutkinta- ja syytemenettelyn henkilöä vastaan aloittaneen sopimusvaltion oikeuden mukaan johda kansallisesti syyteoikeuden lainvoimaiseen raukeamiseen, ei lähtökohtaisesti voida pitää menettelyllisenä esteenä sille, että toisessa sopimusvaltiossa mahdollisesti aloitetaan kyseistä henkilöä vastaan samasta teosta esitutkinta- ja syytemenettely tai jatketaan tällaista menettelyä.

Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa ilmaistua ne bis in idem -periaatetta, kun se luetaan yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 50 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että virallisen syyttäjän päätöstä, jolla päätetään syytemenettely ja keskeytetään henkilöä koskeva esitutkinta lainvoimaisesti sillä varauksella, että se voidaan aloittaa uudelleen tai päätös voidaan peruuttaa, ilman, että olisi määrätty seuraamuksia, ei voida pitää näissä artikloissa tarkoitettuna lainvoimaisena ratkaisuna, kun päätöksen perusteluista käy ilmi, että kyseinen menettely on keskeytetty ilman perusteellisen esitutkinnan suorittamista, ja se, että asianomistajaa ja mahdollista todistajaa ei ole kuultu, on osoitus siitä, että tällaista tutkintaa ei ole suoritettu. Tilanne on tällainen, kun päätös on tehty pelkästään siitä syystä, että syytetty oli kieltäytynyt lausumasta asiassa ja että asianomistaja ja eräs kuulopuheiden perusteella mahdollinen todistaja asuivat toisessa jäsenvaltiossa, joten heitä ei ollut voitu kuulla esitutkinnassa ja asianomistajan kertomuksen todenperäisyyttä ei siis ollut voitu tarkistaa, eikä mitään perusteellisempaa tutkintaa ollut suoritettu todisteiden hankkimiseksi ja tutkimiseksi.

Tältä osin on erityisesti todettava, että vaikka Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan tavoitteena onkin taata henkilölle, joka on sopimusvaltiossa saanut tuomion ja suorittanut rangaistuksensa tai mahdollisesti saanut syytteestä vapauttavan lainvoimaisen tuomion, että hän voi liikkua Schengen-alueella joutumatta pelkäämään sitä, että hänet asetetaan syytteeseen samasta teosta toisessa sopimusvaltiossa, sen tavoitteena ei kuitenkaan ole suojata rikoksesta epäiltyä mahdollisuudelta joutua samasta teosta tutkinnan kohteeksi peräkkäin useassa sopimusvaltiossa. Sitä, onko jäsenvaltion rikosoikeudellisessa menettelyssä tehty ratkaisu lainvoimainen, on näin ollen arvioitava paitsi sitä silmällä pitäen, että taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus, myös sitä silmällä pitäen, että edistetään rikollisuuden ehkäisyä ja torjuntaa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella.

Jos Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa sovellettaisiin tällaiseen päätökseen, mahdollisuus määrätä käytännössä syytetylle rangaistus lainvastaisesta teosta kyseisissä jäsenvaltioissa vaikeutuisi tai jopa kokonaan estyisi.

Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan soveltaminen tällaiseen päätökseen voisi vaarantaa jäsenvaltioiden vastavuoroisen luottamuksen. Tällainen luottamus voi näet vallita vain, jos toinen sopimusvaltio voi ensimmäisen sopimusvaltion toimittamien asiakirjojen perusteella varmistua siitä, että ensimmäisen valtion toimivaltaisten viranomaisten tekemä päätös on lainvoimainen päätös, joka perustuu asian aineelliseen arviointiin.

(ks. 45, 47–49 ja 52–54 kohta sekä tuomiolauselma)