ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Kanteen nostamisen määräajat – Prekluusio – Anteeksi annettavan erehdyksen käsite

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 97 artiklan 4 kohta ja 100 artiklan 3 kohta; henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohta)

Kanteen nostamisen määräaikoja koskevien yhteisön säännösten yhteydessä anteeksiannettava erehdys, jonka nojalla näistä määräajoista voidaan poiketa, koskee ainoastaan poikkeuksellisia olosuhteita, joissa on etenkin kyse siitä, että asianomainen toimielin on menetellyt tavalla, joka on yksinään tai ratkaisevassa määrin omiaan aiheuttamaan ymmärrettävän sekaannuksen vilpittömässä mielessä olevalle yksityiselle oikeussubjektille, joka on noudattanut kaikkea sitä huolellisuutta, jota edellytetään tavanomaista harkitsevaisuutta noudattavalta henkilöltä.

(ks. 21 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C-195/91 P, Bayer v. komissio, 15.12.1994 (Kok., s. I-5619, 26 kohta) ja asia C-193/01 P, Pitsiorlas v. neuvosto ja EKP, 15.5.2003 (Kok., s. I-4837, 24 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

18 päivänä helmikuuta 2009

Asia F-42/08

Luigi Marcuccio

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Vahingonkorvauskanne – Vahingonkorvausvaatimuksen esittämistä koskevan kohtuullisen määräajan noudattamatta jättäminen – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, jossa Luigi Marcuccio vaatii virkamiestuomioistuinta lähinnä velvoittamaan komission korvaamaan hänelle vahingon, joka on aiheutunut siitä, että tämä lähetti hänelle muistion faksinumeroon, jota sen ei olisi pitänyt käyttää.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kanne – Määräajat – Toimielimelle osoitettu vahingonkorvausvaatimus – Kohtuullisen ajan noudattaminen

(Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artikla; henkilöstösääntöjen 90 artikla)

Virkamiesten tai toimihenkilöiden on esitettävä kohtuullisessa ajassa siitä, kun he saavat tiedon tilanteesta, josta he valittavat, toimielimelle vaatimus siitä, että yhteisö korvaa aiheuttamansa vahingon. Kuluneen ajan kohtuullisuutta on arvioitava kuhunkin asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella ja erityisesti sillä perusteella, mikä merkitys riidalla on asianomaiselle, sekä asian monitahoisuuden ja asianosaisten käytöksen perusteella.

Tässä yhteydessä on otettava huomioon vertailukohtana myös Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa tarkoitettu vahingonkorvauskanteen viiden vuoden vanhentumisaika. Viiden vuoden vanhentumisaika ei voi kuitenkaan olla jäykkä ja ehdoton raja, jonka alittuessa mikä tahansa vaatimus pitäisi tutkia riippumatta siitä, miten kauan kantajalta on kestänyt saattaa vaatimuksensa hallinnon käsiteltäväksi, ja siitä, mitkä ovat asiaan liittyvät olosuhteet.

(ks. 19–22 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑144/02, Eagle ym. v. komissio, 5.10.2004 (Kok., s. II‑3381, 65 ja 66 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑125/05, Tsarnavas v. komissio, 1.2.2007 (76 ja 77 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (ensimmäinen jaosto)

12 päivänä kesäkuuta 2009

Asia F-68/08

Rudolf Sluiter

vastaan

Euroopan poliisivirasto (Europol)

Henkilöstö – Europolin henkilöstö – Työsopimuksen uusimatta jättäminen – Toistaiseksi voimassa oleva työsopimus – Tutkittavaksi ottaminen – Oikeussuojaintressi – Kanne päätöksestä, jota ei ole enää olemassa kannetta nostettaessa – Edeltävän valituksen puuttuminen

Aihe: Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella Euroopan poliisiviraston perustamisesta tehdyn yleissopimuksen (Europol-yleissopimus) 40 artiklan 3 kohtaan ja Europolin henkilöstösääntöjen 93 artiklan 1 kohtaan perustuva kanne, jossa Rudolf Sluiter vaatii kumoamaan Europolin johtajan 4.10.2007 tekemän päätöksen, jolla kieltäydyttiin uudistamasta hänen sopimustaan ja tarjoamasta hänelle toistaiseksi voimassa olevaa sopimusta, sekä Europolin johtajan 29.4.2008 tekemän päätöksen, jolla hylättiin hänen edellä mainitusta 4.10.2007 tehdystä päätöksestä tekemänsä valitus, ja Europolin johtajan 12.6.2008 tekemän päätöksen, jolla kieltäydyttiin uudelleen uudistamasta hänen sopimustaan.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kanne – Oikeussuojaintressi – Arviointi kannetta nostettaessa – Riitautettua päätöstä ei ole enää olemassa





Oikeussuojan tarpeen, joka on kanteen tutkittavaksi ottamisen ehdoton edellytys, on oltava olemassa kannetta nostettaessa. Näin ollen kumoamiskannetta, joka on nostettu sellaisesta päätöksestä, joka on kadonnut oikeudellisesta järjestelmästä ennen kannekirjelmän kirjaamispäivää sen vuoksi, että uudelleentarkastelun jälkeen on tehty uusi päätös muista syistä ja muiden seikkojen perusteella kuin ne, joihin hallinto on nojautunut tehdessään ensimmäisen päätöksen, ei voida ottaa tutkittavaksi. Uusi päätös ei ole vahvistava päätös vaan päinvastoin itsenäinen päätös, joka korvaa aikaisemman päätöksen.

(ks. 33, 34, 36 ja 37 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑362/05 P, Wunenburger v. komissio, 7.6.2007 (Kok., s. I‑4333, 42 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑49/91, Turner v. komissio, 18.6.1992 (Kok., s. II‑1855, 24–26 kohta); asia T‑128/96, Lebedef v. komissio, 13.12.1996 (Kok. H., s. I‑A‑629 ja II‑1679, 19 ja 21 kohta); asia T‑68/97, Neumann ja Neumann-Schölles v. komissio, 29.9.1999 (Kok. H., s. I‑A‑193 ja II‑1005, 58 kohta); asia T‑49/97, TAT European Airlines v. komissio, 27.1.2000 (Kok., s. II‑51, 30–36 kohta); asia T‑159/98, Torre ym. v. komissio, 24.4.2001 (Kok. H., s. I‑A‑83 ja II‑395, 28 kohta); asia T‑281/03, Liakoura v. neuvosto, 5.3.2004 (Kok. H., s. I‑A‑61 ja II‑249, 36–38 kohta) ja asia T‑272/03, Fernández-Gómez v. komissio, 13.9.2005 (Kok. H., s. I‑A‑229 ja II‑1049, 36 ja 42–44 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑28/08, Pouzol v. tilintarkastustuomioistuin, 15.7.2008 (Kok. H., s. I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, 45–50 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(ensimmäinen jaosto)

14 päivänä joulukuuta 2007

Asia F-21/07

Luigi Marcuccio

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Vahingonkorvauskanne – Potilastietojen väitetty lainvastainen käsittely – Tutkimatta jättäminen – Vahingonkorvausvaatimuksen esittämistä koskeva kohtuullinen määräaika on ylitetty

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Luigi Marcuccio vaatii ensisijaisesti sen vahingon korvaamista, jonka hän väittää aiheutuneen tiettyjen komission virkamiesten lainvastaisten menettelyjen johdosta, jotka liittyvät erityisesti hänen potilastietojensa käsittelyyn.

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

1. Oikeudenkäyntimenettely – Kanteiden tutkittavaksi ottaminen – Arviointi suhteessa kanteen nostamisajankohtana voimassa olleisiin sääntöihin

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 76 artikla)

2. Henkilöstö – Kanne – Määräajat – Toimielimelle esitetty vahingonkorvausvaatimus – Kohtuullisen ajan noudattaminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 46 artikla; henkilöstösääntöjen 90 artikla)

1. Vaikka virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan sääntöä, jonka mukaan virkamiestuomioistuin voi määrätä sellaisen kanteen hylkäämisestä, joka on selvästi jätettävä tutkimatta tai hylättävä, on pidettävä menettelysääntönä, jota voidaan soveltaa voimaantulostaan lähtien sellaisenaan kaikkiin virkamiestuomioistuimessa vireillä oleviin asioihin, tämä ei koske sääntöjä, joiden nojalla virkamiestuomioistuin voi tämän artiklan mukaisesti katsoa, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja joiden osalta voidaan soveltaa ainoastaan niitä sääntöjä, jotka olivat voimassa silloin, kun kanne nostettiin.

(ks. 14 kohta)

2. Virkamiesten tai toimihenkilöiden on esitettävä kohtuullisessa ajassa siitä hetkestä, jona he ovat saaneet tiedon tilanteesta, josta he valittavat, yhteisölle korvausvaatimus vahingosta, jonka se on aiheuttanut. Kuluneen ajan kohtuullisuutta on arvioitava kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvien seikkojen mukaan, ja on otettava erityisesti huomioon riidan merkitys asianomaiselle, asian monitahoisuus ja asianomaisten osapuolien käyttäytyminen.

Tässä yhteydessä on otettava huomioon vertailukohtana myös viiden vuoden vanhentumisaika, josta määrätään sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun osalta yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa. Tätä viiden vuoden määräaikaa ei voida kuitenkaan pitää jäykkänä ja ehdottomana rajana, jonka kuluessa kaikki esitetyt vaatimukset olisi tutkittava riippumatta ajasta, jonka kantaja on käyttänyt vaatimuksensa esittämiseen hallinnolle, ja tapauksen olosuhteista.

(ks. 19–22 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑144/02, Eagle ym. v. komissio, 5.10.2004 (Kok. 2004, s. II‑3381, 65 ja 66 kohta).

Virkamiestuomioistuin: asia F‑125/05, Tsarnavas v. komissio, 1.2.2007 (Kok. H. 2007, s. I-A-1-0000 ja II-A-2-0000, 76 ja 77 kohta).
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(toinen jaosto)

15 päivänä helmikuuta 2007

Asiat F-142/06 ja F-142/06 AJ

Francesco Bligny

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Avoin kilpailu – Osallistumisedellytykset – Kirjallisen kokeen korjaamisen epääminen – Epätäydellinen hakemusasiakirja – Todistus kansalaisuudesta – Maksuton oikeudenkäynti

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Francesco Bligny vaatii muun muassa 23.11. ja 7.12.2006 tehtyjen kilpailun EPSO/AD/26/05 valintalautakunnan päätösten kumoamista siltä osin kuin niissä on kieltäydytty korjaamasta hänen kirjallista koettaan sillä perusteella, että hän ei ollut liittänyt hakemusasiakirjaansa mitään todistetta kansalaisuudestaan. Lisäksi Bligny on esittänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen, jota sovelletaan soveltuvin osin Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen perustamisesta 2.11.2004 tehdyn neuvoston päätöksen 2004/752/EY, Euratom (EUVL L 333, s. 7) 3 artiklan 4 kohdan nojalla virkamiestuomioistuimeen siihen saakka, kunnes sen työjärjestys tulee voimaan, 94 artiklan nojalla maksutonta oikeudenkäyntiä koskevan vaatimuksen asioiden F‑142/06 ja F‑142/06 R osalta

Ratkaisu: Kanne hylätään selvästi perusteettomana. Maksutonta oikeudenkäyntiä koskeva vaatimus hylätään. Jokainen asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Kilpailu – Osallistumisedellytykset – Edellytysten vahvistaminen kilpailua koskevassa ilmoituksessa

(Henkilöstösääntöjen liitteessä III olevat 2 ja 5 artikla)

Kilpailuilmoituksen teksti sitoo kilpailun valintalautakuntaa. Näin ollen sen päätöstä, jolla hakija on hylätty, koska hän ei ole toimittanut määräajassa todistusta kansalaisuudestaan, vaikka kilpailuilmoituksessa on esitetty selvin sanamuodoin, että sen liittäminen hakemusasiakirjaan oli välttämätöntä mitättömäksi toteamisen uhalla, koskeva kumoamisvaatimus on selvästi perusteeton. Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa mihinkään säädökseen perustumattomalla väitteellä, jonka mukaan hallinnon olisi pitänyt toimittaa hakijoille kaikki tarvittavat tiedot heidän sähköisessä hakemusasiakirjavihkossaan, jolloin heidän ei olisi tarvinnut tutustua kilpailuilmoitukseen, sillä kyseinen kilpailuilmoitus sitoo hakijoita samalla tavoin kuin valintalautakuntaa.

(ks. 26–31 ja 33 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T-95/00 ja T-96/00, Zaur-Gora ja Dubigh v. komissio, 3.4.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑79 ja II‑379, 47 kohta); asia T-139/00, Bal v. komissio, 13.3.2002 (Kok. H. 2002, s. I‑A‑33 ja II‑139, 35 kohta).

Virkamiestuomioistuin: asia F-12/05, Tas v. komissio, 11.7.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑1‑79 ja II‑A‑1‑285, 43 kohta).
Siltä osin kuin on kyse sen valvonnan ulottuvuudesta, joka Euroopan investointipankin perustaman valituskomitean on suoritettava henkilöstön arviointia koskevissa asioissa, kyseinen komitea voi todeta arviointilomakkeessa esitetyt toteamukset pätemättömiksi ja/tai muuttaa ansioiden lopullista arviointia. Valituskomitea on siis toimivaltainen arvioimaan uudelleen jokaisen tällaisen toteamuksen osalta sitä, ovatko ne perusteltuja ja kumoamaan ne tarvittaessa. Tämä toimivalta on siten laajempi kuin pelkkää laillisuusvalvontaa ja toimen päätösosan kumoamista koskeva toimivalta, koska se sisältää mahdollisuuden kumota myös toimen päätösosan perustelut riippumatta näiden merkityksestä kyseisen toimen perustelujen systematiikassa.

Euroopan investointipankin perustaman valituskomitean henkilöstön arviointia koskevassa asiassa tekemästä päätöksestä nostetun kanteen yhteydessä unionin tuomioistuinten on tarkistettava, onko kyseinen komitea noudattanut täyttä valvontaa koskevan velvollisuutensa sovellettavien sääntöjen mukaisesti ja jos, niin missä määrin, ja niiden on muistutettava, että laillisuusvalvonta, jonka unionin tuomioistuimet kohdistavat pankin työntekijän vuosittaiseen arviointikertomukseen sisältyviin arvioihin, on rajallinen ja koskee ainoastaan mahdollisia muotovirheitä, näihin arviointeihin sisältyviä tosiseikkoja koskevia ilmeisiä virheitä ja mahdollista harkintavallan väärinkäyttöä.

Virhettä voidaan tässä yhteydessä pitää ilmeisenä ainoastaan, kun se on helposti havaittavissa ja voidaan todeta selvästi niiden kriteerien valossa, joita lainsäätäjä on halunnut asettaa hallinnolle sen käyttäessä harkintavaltaansa. Sen osoittaminen, että hallinto on tosiasioita arvioidessaan tehnyt ilmeisen virheen, joka on omiaan oikeuttamaan tämän arvioinnin perusteella tehdyn päätöksen kumoamisen, edellyttää näin ollen, että todisteet, jotka kantajan on esitettävä, riittävät viemään uskottavuuden hallinnon esittämiltä arvioinneilta. Toisin sanoen ilmeistä virhettä koskeva peruste on hylättävä, jos kyseenalaistettua arviointia voidaan kantajan esittämistä seikoista huolimatta pitää totena tai pätevänä. Asian laita on täten sellaisen perusteen osalta, joka koskee hallinnon valintaa vuotuisen arvioinnin yhteydessä vahvistettujen tavoitteiden osalta, kun kantaja on vain esittänyt väitteitä, joiden tueksi ei ole esitetty lainkaan näyttöä.

(ks. 47, 48, 68 ja 73 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 22.10.2002, Pflugradt v. EKP (T-178/00 ja T-341/00, EU:T:2002:253, 69 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 27.4.2012, De Nicola v. EIP (T-37/10 P, EU:T:2012:205, 52 ja 54 kohta) ja tuomio 16.9.2013, Nicola v. EIP (T-618/11 P, EU:T:2013:479, 61 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 8.10.2015, FT v. AEMF (F-39/14, EU:F:2015:117, 74 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jokainen näissä henkilöstösäännöissä tarkoitettu henkilö voi tehdä nimittävälle viranomaiselle hakemuksen, että tämä tekisi häneen liittyvän päätöksen ja että hakemuksen tekemisestä alkaen neljän kuukauden määräajan päättyessä nimittävän viranomaisen vastauksen puuttuminen vastaa implisiittistä hylkäämispäätöstä. Tällaisesta säännöksestä seuraa, että lähtökohtaisesti päätös, jolla implisiittisesti evätään virkamieheltä jokin oikeus, voidaan tehdä vain sillä edellytyksellä, että virkamies on ennalta esittänyt hallinnolle hakemuksen tämän oikeuden myöntämiseksi hänelle.

Entisten puolisoiden välisen avioeron jälkeisen sopimusperusteisen elatusvelvollisuuden käsite kuuluu asiaan sovellettavan siviilioikeuden säännösten nojalla annetusta avioerotuomiosta aiheutuviin varallisuusoikeudellisiin seuraamuksiin. Näin ollen, jotta voidaan määritellä, onko virkamiehen tai entisen virkamiehen eronneella puolisolla oikeus saada omissa nimissään entisen puolisonsa kuoleman yhteydessä kyseiseltä entiseltä puolisolta elatusapua, joka vahvistetaan entisten puolisoiden välisessä sopimuksessa, on viitattava lakiin, jota avioeron vaikutuksiin sovelletaan. Tältä osin kun kansallisessa oikeudessa muutoksenhausta vastaava tuomioistuin kumoaa elatusavun peruuttamisesta ensimmäisessä oikeusasteessa tehdyn päätöksen ja kun tästä seuraa, että tämä päätös poistuu taannehtivasti, jolloin kuolleen virkamiehen entiselle puolisolle muodostuu jälleen oikeus elatusapuun, on väistämättä katsottava, että kuolleen virkamiehen entisellä puolisolla on muutoksenhakutuomioistuimen päätöksestä lähtien katsottava olevan oikeus saada omissa nimissään virkamieheltä elatusapua.

Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 27 artiklan tavoite on mahdollistaa, että virkamiehen tai entisen virkamiehen eronnut puoliso, joka sai virkamiehen tai entisen virkamiehen kuollessa tältä elatusapua, saa kuoleman jälkeen tuloja, jotka takaavat hänelle toimeentulon. Ei nimittäin ole perusteltua, että virkamiehen tai entisen virkamiehen eronneelta puolisolta evätään perhe-eläke ja siis toimeentulo vain siitä, hänen tahdostaan riippumattomasta syystä, että elatusapu, jota hän sai kansallisen oikeuden perusteella, peruutettiin ennen virkamiehen tai entisen virkamiehen kuolemaa ja tämän jälkeen palautettiin taannehtivasti virkamiehen tai entisen virkamiehen kuoleman jälkeen.

(ks. 58–61 ja 67 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio M v. yhteisöjen tuomioistuin (T‑172/01, EU:T:2004:108, 72 kohta)
Erityisesti henkilöstökomiteoita koskevissa vaaleihin liittyvissä riita-asioissa unionin tuomioistuimilla on toimivalta antaa ratkaisu SEUT 270 artiklan nojalla vahvistettujen, virkamiesten kanteita koskevien henkilöstösääntöjen yleisten sääntöjen perusteella. Tätä tuomioistuinvalvontaa harjoitetaan sellaisten kanteiden yhteydessä, jotka on nostettu asianomaista toimielintä vastaan ja joiden kohteena ovat nimittävän viranomaisen toimet tai laiminlyönnit, joihin sen näissä asioissa harjoittaman hallinnollisen valvonnan käyttäminen on johtanut.

Unionin tuomioistuimet ovat kuitenkin toimivaltaisia ainoastaan sellaisten asianomaiselle vastaisten toimien osalta, jotka ovat peräisin kyseiseltä viranomaiselta. Erityisesti vaaleja kokevissa riita-asioissa, jotka koskevat henkilöstökomiteoiden nimittämistä, toimet, joita on toteuttanut henkilöstösääntöjen mukainen tai jokin muu elin, jolle nimittävä viranomainen ei ole siirtänyt valtuuksiaan, kuten henkilöstökomitea, vaalitoimisto tai vaalilautakunta, eivät lähtökohtaisesti ole toimia, jotka olisivat varsinaisesti peräisin tältä viranomaiselta ja voisivat tällä perusteella olla erillisen kanteen kohteena unionin tuomioistuimissa.

Unionin tuomioistuimet voivat näet tutkia ainoastaan siinä yhteydessä kuin ne harjoittavat nimittävän viranomaisen toimien tai laiminlyöntien laillisuusvalvontaa siltä osin kuin kyseessä on niiden velvollisuus varmistaa vaalien sääntöjenmukaisuus, ovatko vaalilautakunnan toimet, jotka liittyvät läheisesti kyseisen viranomaisen tekemään riidanalaiseen päätökseen, mahdollisesti lainvastaisia, kun otetaan huomioon vaalitoimet muodostavien peräkkäisten toimien johdonmukaisuus ja monitahoinen menettely, jossa ne toteutetaan. Tällainen laillisuusvalvonta edellyttää kuitenkin, että tämä viranomainen on tehnyt päätöksen.

(ks. 41, 46 ja 47 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomiot Dapper ym. v. parlamentti (54/75, EU:C:1976:127, 8 ja 24 kohta); Venus ja Obert v. komissio ja neuvosto (783/79 ja 786/79, EU:C:1981:245, 22 kohta) ja Diezler ym. v. TSK (146/85 ja 431/85, EU:C:1987:457, 5 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomiot Grynberg ja Hall v. komissio (T‑534/93, EU:T:1994:86, 20 kohta); Marx Esser ja del Amo Martinez v. parlamentti (T‑182/94, EU:T:1996:130, 37 kohta) ja Chew v. komissio (T‑28/96, EU:T:1997:97, 20 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Milella ja Campanella v. komissio (F‑71/05, EU:F:2007:184, 42 ja 43 kohta)
78

Virhettä voidaan tässä yhteydessä pitää ilmeisenä ainoastaan, kun se on helposti havaittavissa ja voidaan todeta selvästi niiden arviointiperusteiden valossa, joita lainsäätäjä on tarkoittanut käytettäväksi hallinnon käyttäessä harkintavaltaansa. Sen osoittaminen, että hallinto on tosiasioita arvioidessaan tehnyt ilmeisen virheen, joka on omiaan oikeuttamaan tämän arvioinnin perusteella tehdyn päätöksen kumoamisen, edellyttää näin ollen, että todisteet, joiden esittäminen kuuluu kantajalle, riittävät viemään uskottavuuden hallinnon esittämiltä arvioinneilta. Toisin sanoen kanneperuste, jonka mukaan on tehty ilmeinen virhe, on hylättävä, jos riitautettua arviointia voidaan kantajan esittämistä seikoista huolimatta pitää edelleen perusteltuna ja johdonmukaisena (ks. tuomio AI v. unionin tuomioistuin, EU:F:2012:97, 153 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Vaikka muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 80 artiklan 2 kohdassa ei selitetä, mikä ero on hallinnollisilla avustavilla tehtävillä, jotka vastaavat tehtäväryhmää I ja hallinnollisilla tehtävillä, jotka vastaavat tehtäväryhmää IV, on asia käsitettävä niin, että kun otetaan huomioon vaatimukset, jotka asianomaisen on täytettävä tehtäväryhmään IV luokittelemista varten ja korkeat palkkaluokat, joihin tähän tehtäväryhmään luokitellut sopimussuhteiset toimihenkilöt määritellään, ovat näille viimeksi mainituille uskotut hallinnolliset tehtävät huomattavasti merkityksellisempiä, monimutkaisia ja vastuullisia kuin tehtäväryhmään I luokitelluille sopimussuhteisille toimihenkilöille kuuluvat hallinnolliset avustavat tehtävät. Lisäksi unionin toimielimillä, elimillä ja virastoilla on laaja harkintavalta niiden arvioidessa tehtäviä, jotka voivat kuulua eri tehtäväryhmille, kuten muun muassa palvelussuhteen ehtojen 80 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuille tehtäväryhmille I ja IV.

(ks. 61 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 19.9.2013, Gheysens v. neuvosto (F-83/08, EU:F:2013:133, 33 kohta)
Perusteettoman edun palautuksen osalta henkilöstösääntöjen 85 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun suorituksen aiheettomuuteen liitetty ilmaisu ”niin ilmeinen” ei merkitse sitä, että perusteettomien maksujen saaja olisi vapautettu kaikesta harkinnasta tai valvonnasta, vaan sitä, että nämä maksut on palautettava, kun kysymyksessä on virhe, joka ei voi jäädä huomaamatta tavanomaista huolellisuutta noudattavalta virkamieheltä, jonka oletetaan tuntevan palkkaustaan koskevat säännöt. Kussakin tapauksessa on lisäksi otettava huomioon asianomaisen virkamiehen kyky varmistaa asia tarvittavalla tavalla. Tältä osin unionin tuomioistuinten huomioon ottamat seikat koskevat muun muassa virkamiehelle kuuluvien tehtävien vastuullisuutta, hänen palkkaluokkaansa sekä virkaikäänsä.

Ei myöskään ole tarpeellista, että asianomaisella virkamiehellä tai väliaikaisella toimihenkilöllä on hänelle kuuluvaa huolellisuusvelvollisuutta noudattaessaan mahdollisuus määritellä täsmällisesti hallinnon tekemän virheen laajuus. Tältä osin on riittävää, että hänellä on epäilyjä siitä, ovatko kyseiset maksut perusteltuja, minkä vuoksi hänellä olisi velvollisuus ilmoittaa asiasta hallinnolle tarvittavien tarkastuksien tekemiseksi.

(ks. 48–50 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑205/01, Ronsse v. komissio, 5.11.2002, 46 ja 47 kohta; asia T‑195/03, Thommes v. komissio, 29.9.2005, 124 kohta