JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JULIANE KOKOTT

23 päivänä toukokuuta 2019 ( 1 )

Asia C‑280/18

Alain Flausch ym.

vastaan

Ypourgos Perivallontos kai Energeias ym.

(Ennakkoratkaisupyyntö – Symvoulio tis Epikrateias (ylin hallintotuomioistuin, Kreikka))

Ennakkoratkaisupyyntö – Ympäristö – Direktiivi 2011/92/EU – Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi – Yleisön osallistuminen päätöksentekoon – Ilmoittaminen internetissä – Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus – Määräaikojen alkamisajankohta

I Johdanto

1. Kuinka yleisölle tiedotetaan siitä, että sen tulee osallistua hanketta koskeviin lupamenettelyihin ympäristövaikutusten arvioinnin puitteissa? Kuinka hanketta koskeva lupapäätös annetaan tämän jälkeen tiedoksi? Näitä kysymyksiä käsitellään tässä menettelyssä.

2. Vaikka kysymykset ensi näkemältä vaikuttavat lähinnä muodollisilta, ne ovat – kuten tiedoksianto siviilioikeudellisessa menettelyssä ( 2 ) – ratkaisevan tärkeitä yleisön tehokkaan osallistumisen ja oikeussuojakeinojen käyttämisen kannalta. Jos tietoja ei saada ajoissa, yleisö, jota asia koskee, ei voi osallistua lupamenettelyyn eikä käyttää oikeussuojakeinoja määräajassa. Koska jäsenvaltiot vahvistavat näitä kysymyksiä koskevat yksityiskohtaiset säännöt menettelyllisen autonomian periaatteen mukaisesti, vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet muodostavat unionin oikeuden kehyksen.

II Oikeudellinen kehys

A Århusin yleissopimus

3. Århusin yleissopimuksen 2 artiklan (”Määritelmät”) 4 ja 5 kappaleen mukaan ( 3 ) ”4. ’Yleisöllä’ tarkoitetaan yhtä tai useampaa luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä ja, kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti, näiden henkilöiden yhteenliittymiä, järjestöjä tai ryhmiä. 5. ’Yleisöllä, jota asia koskee’ tarkoitetaan yleisöä, johon ympäristöä koskeva päätöksenteko vaikuttaa tai todennäköisesti vaikuttaa, taikka yleisöä, jonka etua se koskee; ympäristönsuojelua edistäviä ja kansallisen lainsäädännön vaatimukset täyttäviä valtiosta riippumattomia järjestöjä pidetään tätä määritelmää sovellettaessa yleisönä, jonka etua asia koskee.”

4. Århusin yleissopimuksen 6 artiklassa on yleisön osallistumista koskevia määräyksiä: ”1. Kukin sopimuspuoli: a) soveltaa tämän artiklan määräyksiä I liitteessä luetelluille ehdotetuille toiminnoille myönnettäviä lupia koskeviin päätöksiin; b) soveltaa kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti tämän artiklan määräyksiä myös sellaisia toimintoja koskeviin päätöksiin, joita ei ole lueteltu I liitteessä ja joilla voi olla merkittäviä ympäristövaikutuksia. Tätä varten sopimuspuolet päättävät, kuuluuko ehdotettu toimi näiden määräysten soveltamisalaan; ja c) – – 2. Yleisölle, jota asia koskee, tiedotetaan ympäristöön liittyvän päätöksentekomenettelyn alkuvaiheessa joko julkisen ilmoituksen välityksellä tai tarvittaessa henkilökohtaisesti sekä riittävästi, hyvissä ajoin ja tehokkaasti muun muassa: a) päätöksen kohteena olevasta ehdotetusta toimesta ja sen tarkoituksesta; b) mahdollisten päätösten luonteesta tai päätösluonnoksesta; c) päätöksenteosta vastaavasta viranomaisesta; d) suunnitellusta menettelystä, mukaan lukien seuraavat tiedot, jos ne ovat saatavilla: i) menettelyn aloittamisajankohta, ii) yleisön osallistumismahdollisuudet, iii) mahdollisen julkisen kuulemisen ajankohta ja paikka, iv) maininta viranomaisesta, jolta asiaan liittyviä tietoja voidaan pyytää ja jonka haltuun nämä tiedot on annettu yleisön nähtäväksi, v) maininta toimivaltaisesta viranomaisesta tai muusta virallisesta elimestä, jolle huomautukset tai kysymykset voidaan esittää, sekä määräaika näiden huomautusten ja kysymysten esittämiselle, ja vi) maininta saatavilla olevasta ehdotettuun toimeen liittyvästä ympäristöä koskevasta tiedosta; sekä e) siitä, että toimeen sovelletaan kansallista tai valtiosta toiseen ulottuvia ympäristövaikutuksia koskevaa arviointimenettelyä. 3. Yleisön osallistumismenettelyn eri vaiheissa on oltava kohtuulliset määräajat, jotka antavat riittävästi aikaa 2 kappaleen mukaiseen yleisölle tiedottamiseen ja yleisölle mahdollisuuden valmistautua ja osallistua tehokkaasti ympäristöä koskevaan päätöksentekoon. 4. Kukin sopimuspuoli huolehtii siitä, että yleisö voi osallistua jo alkuvaiheessa, kun kaikki vaihtoehdot ovat avoimia ja kun yleisö voi osallistua menettelyyn tehokkaasti. – – 7. Yleisön osallistumista koskevat menettelyt antavat yleisölle mahdollisuuden esittää kirjallisesti tai tarvittaessa julkisessa kuulemistilaisuudessa tai vastauksena hakijalle toimitettuun pyyntöön kaikki huomautukset, tiedot, analyysit tai mielipiteet, joita yleisö pitää ehdotetun toimen kannalta oleellisina. 8. – – 9. Kukin sopimuspuoli varmistaa, että päätöksestä tiedotetaan yleisölle viipymättä soveltuvien menettelyjen mukaisesti sen jälkeen, kun viranomainen on tehnyt päätöksen. – –”

5. Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 2 kappaleessa määrätään yleisön osallistumiseen liittyvästä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeudesta: ”Kukin sopimuspuoli varmistaa kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti, että niillä, jotka kuuluvat yleisöön, jota asia koskee, ja a) joiden etua asia riittävästi koskee; tai vaihtoehtoisesti b) jotka väittävät oikeuksiensa heikentyvän, jos sopimuspuolen hallintolainkäyttöä koskevassa säännöstössä niin edellytetään, on mahdollisuus saattaa tuomioistuimessa ja/tai muussa laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa elimessä minkä tahansa 6 artiklan määräysten soveltamisalaan kuuluvan päätöksen, toimen tai laiminlyönnin asiasisällön tai niihin liittyvien menettelyjen laillisuus sekä vastaavasti muiden tämän yleissopimuksen asiaankuuluvien määräysten soveltamisalaan kuuluvan päätöksen, toimen tai laiminlyönnin asiasisällön tai niihin liittyvien menettelyjen laillisuus uudelleen tutkittavaksi kansallisen lainsäädännön määräysten mukaisesti ja rajoittamatta tämän artiklan 3 kappaleen soveltamista. Riittävä etu ja oikeuksien heikentyminen määritellään kansallisen lainsäädännön vaatimusten sekä sen tavoitteen mukaisesti, että yleisölle, jota asia koskee, annetaan laaja muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus tämän yleissopimuksen soveltamisalalla. – –”

B YVA-direktiivi

6. Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin (jäljempänä YVA-direktiivi) ( 4 ) seitsemännessä perustelukappaleessa selitetään ympäristövaikutusten arvioinnin ja yleisön osallistumisen välinen yhteys: ”Todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia aiheuttavia julkisia ja yksityisiä hankkeita varten olisi myönnettävä lupa ainoastaan hankkeiden merkittävien ympäristövaikutusten arvioinnin jälkeen. Tämä arviointi olisi suoritettava hankkeen toteuttajan toimittamien asianmukaisten tietojen perusteella, joita tarvittaessa viranomaiset ja myös yleisö, jota hanke saattaa koskea, voivat täydentää.”

7. Yleisön osallistumista täsmennetään YVA-direktiivin 16 perustelukappaleessa: ”Yleisön tehokas osallistuminen päätöksentekomenettelyyn mahdollistaa sen, että yleisö voi ilmaista ja päätöksentekijät voivat ottaa huomioon mielipiteet ja huolenaiheet, joilla voi olla merkitystä itse päätöksiin, mikä puolestaan lisää päätöksenteon vastuullisuutta ja avoimuutta sekä yleisön tietoisuutta ympäristökysymyksistä ja tukea tehdyille päätöksille.”

8. Yleisö ja yleisö, jota asia koskee, määritellään YVA-direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa seuraavasti: ”d) ’yleisöllä’ [tarkoitetaan] yhtä tai useampaa luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä taikka, kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti, näiden yhteenliittymiä, järjestöjä tai ryhmiä; e) ’yleisöllä, jota asia koskee’, [tarkoitetaan] yleisöä, johon 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut ympäristöä koskevat päätöksentekomenettelyt vaikuttavat tai todennäköisesti vaikuttavat, taikka yleisöä, jonka etua ne koskevat; tämän määritelmän mukaisesti katsotaan, että asia koskee ympäristönsuojelua edistävien ja kansallisen lainsäädännön mahdolliset vaatimukset täyttävien valtiosta riippumattomien järjestöjen etua”.

9. YVA-direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa säädetään sitä, mitkä päätöksentekomenettelyt kuuluvat direktiivin soveltamisalaan: ”Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen luvan myöntämistä hankkeet, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, alistetaan lupamenettelyyn ja että niiden vaikutukset arvioidaan. Nämä hankkeet määritellään 4 artiklassa.”

10. Ympäristövaikutusten arviointia kuvataan tarkemmin YVA-direktiivin 3 artiklassa: ”Ympäristövaikutusten arvioinnilla tunnistetaan, kuvataan ja arvioidaan tarkoituksenmukaisella tavalla, kussakin yksittäistapauksessa ja 4–12 artiklan mukaisesti hankkeen suorat ja välilliset vaikutukset seuraaviin tekijöihin: a) ihmisiin, eläimiin ja kasveihin; b) maaperään, veteen, ilmaan, ilmastoon ja maisemaan; c) kiinteään ja irtaimeen omaisuuteen ja kulttuuriperintöön; d) a, b ja c alakohdassa tarkoitettujen tekijöiden vuorovaikutukseen.”

11. YVA-direktiivin 6 artiklan 2–5 kohta sisältävät yleisön osallistumista koskevat olennaiset säännökset: ”2. Yleisölle on ilmoitettava joko julkisin ilmoituksin tai muin asianmukaisin tavoin, kuten sähköisin viestimin milloin mahdollista, seuraavat seikat 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen ympäristöä koskevien päätöksentekomenettelyjen varhaisessa vaiheessa ja viimeistään heti, kun tiedot voidaan kohtuudella antaa: a) lupahakemus; b) tieto siitä, että hankkeeseen sovelletaan ympäristövaikutusten arviointimenettelyä ja, tarvittaessa, että siihen sovelletaan 7 artiklaa; c) yksityiskohtaiset tiedot toimivaltaisista viranomaisista, jotka vastaavat päätöksenteosta, joilta voi saada asiaa koskevia tietoja ja joille huomautukset tai kysymykset voidaan esittää, sekä yksityiskohtaiset tiedot määräajoista huomautusten tai kysymysten esittämiselle; d) mahdollisten päätösten luonne tai päätösluonnos, jos sellainen on; e) ilmoitus 5 artiklan mukaisesti saadun tiedon saatavilla olosta; f) milloin, missä ja miten asiaa koskevat tiedot annetaan saataville; g) yksityiskohtaiset tiedot menettelyistä tämän artiklan 5 kohdan mukaista yleisön osallistumista varten. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleisön, jota asia koskee, saataville annetaan kohtuullisessa määräajassa: a) kaikki 5 artiklan mukaisesti saadut tiedot; b) kansallisen lainsäädännön mukaisesti tärkeimmät toimivaltaiselle viranomaiselle tai toimivaltaisille viranomaisille annetut selvitykset ja ohjeet, kun yleisölle, jota asia koskee, tiedotetaan asiasta tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti; c) [ympäristötietodirektiivin ( 5 )] säännösten mukaisesti muut kuin tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tiedot, jotka ovat merkityksellisiä päätöksen kannalta tämän direktiivin 8 artiklan mukaisesti ja jotka annetaan saataville vasta, kun yleisölle, jota asia koskee, on ilmoitettu tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti. 4. Yleisölle, jota asia koskee, on annettava ajoissa ja tehokkaalla tavalla mahdollisuus osallistua 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin ympäristöä koskeviin päätöksentekomenettelyihin ja sillä on tätä tarkoitusta varten oltava oikeus esittää toimivaltaiselle viranomaiselle tai toimivaltaisille viranomaisille huomautuksensa ja mielipiteensä, ennen kuin lupahakemuksesta päätetään, vaihtoehtojen ollessa vielä avoinna. 5. Jäsenvaltioiden on määritettävä yksityiskohtaiset järjestelyt, joita toteutetaan yleisölle tiedottamiseksi (esimerkiksi jakamalla ilmoituksia tietyllä alueella tai ilmoittamalla asiasta paikallisissa sanomalehdissä) sekä yleisön, jota asia koskee, kuulemiseksi (esimerkiksi kirjallisten lausuntojen tai julkisen kuulemisen avulla).”

12. YVA-direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetään hanketta koskevan päätöksen tiedottamisesta: ”Kun päätös luvan myöntämisestä tai epäämisestä on tehty, toimivaltaisen viranomaisen tai viranomaisten on tiedotettava asiasta yleisölle asianmukaisten menettelyjen mukaisesti – –”

13. YVA-direktiivin 11 artiklassa säädetään sellaisten päätösten riitauttamisesta, joihin sovelletaan yleisön osallistumismenettelyä YVA-direktiivin mukaan: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisen oikeusjärjestelmän mukaisesti siihen yleisöön kuuluville, jota asia koskee ja: a) joiden etua asia riittävästi koskee tai vaihtoehtoisesti; b) jotka väittävät oikeuksiensa heikentyvän, jos jäsenvaltion hallintolainkäyttöä koskevassa säännöstössä niin edellytetään, on mahdollisuus saattaa tuomioistuimessa tai muussa laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa elimessä tähän direktiiviin sisältyvien yleisön osallistumista koskevien säännösten soveltamisalaan kuuluvien päätösten, toimien tai laiminlyöntien asiasisällön taikka niihin liittyvien menettelyjen laillisuus uudelleen tutkittavaksi. 2. Jäsenvaltioiden on määritettävä, missä vaiheessa moite päätöksiä, toimia tai laiminlyöntejä vastaan voidaan esittää. 3. Jäsenvaltioiden on määritettävä, mikä muodostaa riittävän edun ja oikeuden heikentymisen, tavoitteenaan antaa yleisölle, jota asia koskee, laaja muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus. – –”

C Kreikan oikeus

14. Presidentin asetuksen 18/1989 (FEK Aʹ 8) 46 §:ssä säädetään kanteen nostamisen määräajasta: ”Kumoamiskanne on pantava vireille kuudenkymmenen (60) päivän määräajassa, joka alkaa kulua riidanalaisen oikeudellisen toimen tiedoksiantamista seuraavana päivänä tai, jos laki vaatii, sen julkaisemisesta taikka muussa tapauksessa siitä, kun kantaja sai täydelliset tiedot oikeudellisesta toimesta.”

15. Ennakkoratkaisupyynnön 8 kohdassa ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin analysoi lain 4014/2011, joka on otsikoitu ”Hankkeiden ja toimien ympäristölupamenettely, luvattomien rakennustöiden sääntely tasapainon saavuttamiseksi ympäristöasioissa ja muut ympäristö-, energia- ja ilmastonmuutosministeriölle kuuluvat säännökset” (FEK Αʹ 209), sovellettavia säännöksiä sekä erilaisia täytäntöönpanosäännöstöjä.

16. Lain 4014/2011 1 §:n 1 momentin mukaan julkisen ja yksityisen sektorin hankkeet jaetaan kahteen ryhmään (A ja B) niiden ympäristövaikutusten perusteella. Ensimmäinen ryhmä (A) kattaa hankkeet ja toimet, jotka todennäköisesti aiheuttavat merkittäviä ympäristövaikutuksia ja jotka edellyttävät ympäristövaikutusten arviointiselostuksen (jäljempänä YVA-selostus) laatimista, jotta ympäristön suojelemiseksi voidaan asettaa erityisiä ehtoja ja rajoituksia. Toiseen ryhmään (B) kuuluvat hankkeet, joilla on vähemmän ympäristövaikutuksia.

17. Lain 4014/2011 3, 4 ja 19 §:ssä säädetään yleisön osallistumisesta. Lain 4014/2011 12 §:n mukaan ympäristöehtojen hyväksymistä koskevaan päätökseen kootaan erilaisia lupia (jäljempänä ympäristölupa).

18. Lain 4014/2011 30 §:n 9 momentti sisältää siirtymäsäännöksen, jonka mukaan siihen asti, kun sähköinen ympäristörekisteri otetaan käyttöön, nykyiset säännökset, jotka koskevat ympäristölupien myöntämiseen liittyvää asianomaisten kuulemista ja yleisön osallistumismenettelyä, pysyvät voimassa. Näiden säännösten mukaan menettely aloitetaan laittamalla ilmoitus hankkeen tiedoista nähtäville kyseessä olevan alueen hallintoviranomaisen toimipaikkaan ja julkaisemalla se paikallisessa sanomalehdessä. Ilmoituksessa kehotetaan kaikkia, joita asia koskee, tutustumaan ilmoituksessa oleviin tietoihin ja esittämään näkemyksensä hankkeen YVA-selostuksesta.

19. Lain 4014/2011 19a §:n mukaan ympäristölupa on julkaistava internetissä kuukauden kuluessa. Jos tätä määräaikaa ei noudateta, lupa ei ole pätevä. Lain 19a §:n 1 momentin toisen virkkeen mukaan tällä erityisellä verkkosivustolla julkaiseminen vastaa lakisääteistä ilmoitusta ja johtaa olettamaan siitä, että kaikki asianomaiset ovat saaneet siitä tiedon niin, että he voivat nostaa kumoamiskanteen tai käyttää muita oikeussuojakeinoja. Tämän säännöksen täytäntöönpanosta säädetään hallinnonuudistuksesta ja sähköisestä hallinnosta vastaavan ministerin sekä ympäristö-, energia- ja ilmastonmuutosministerin päätöksellä 21938/2012, joka on otsikoitu ”Erityisen verkkosivuston perustaminen ja toiminta ympäristöehtojen hyväksymispäätösten (ympäristölupien) sekä niitä koskevien uudistamis- tai muuttamispäätösten julkistamista varten sovellettaessa lain 4014/2011 19a §:ää” (FEK Bʹ1470).

III Tosiseikat ja ennakkoratkaisupyyntö

20. Majoitusliikekokonaisuuden rakentaminen Iosin saarelle (Kreikka) ja kyseisen hankkeen ympäristöehdot hyväksyttiin ensimmäisellä, kansallisessa menettelyssä annetulla päätöksellä, joka on riitautettu. Siihen sisältyy 249 vuodepaikan hotelli, kalustettuja huoneistoja matkailijoita varten, kylpyläkeskus ja näihin liittyvät hankkeet, joilla tuetaan päähanketta. Kokonaishanke toteutetaan laajalla alueella, ja se johtaa julkisessa omistuksessa olevan rannikko-, ranta- ja merialueen käyttöön.

21. Syrosin saarella (Kreikka), joka sijaitsee 55 meripeninkulman päässä, ilmestyvässä paikallisessa sanomalehdessä julkaistiin 2.8.2013 ilmoitus, jossa kaikkia asianomaisia kehotettiin tutustumaan siinä oleviin tietoihin ja esittämään näkemyksensä hanketta koskevasta YVA-selostuksesta. Unionin tuomioistuimella ei ole tietoja siitä, millainen levikki kyseisellä sanomalehdellä on Iosin saarella. Ilmoitus laitettiin samanaikaisesti nähtäville aluehallintoviranomaisen toimipaikkaan, joka niin ikään on Syrosin saarella; siellä olivat YVA-selostuksen asiakirjat, ja siellä järjestettiin kuuleminen.

22. Pääasian kantajien antamien riidattomien tietojen mukaan Iosin saarelta Syrosin saarelle pääseminen edellyttää yleensä monen tunnin matkaa lautalla, joka ei ilmeisesti liikennöi päivittäin.

23. Riidanalainen päätös tehtiin 8.8.2014. Se julkaistiin 11.8.2014 verkkosivustolla Diavgeia (”avoimuus”) ja 8.9.2014 ympäristöministeriön verkkosivustolla.

24. Kumoamiskanne nostettiin 19.2.2016 eli yli vuoden ja kuuden kuukauden kuluttua riidanalaisen päätöksen tekemisestä.

25. Kantajat, kolme Iosin saarella sijaitsevan lomakiinteistön omistajaa ja kolme yhdistystä, väittävät, että he ovat saaneet tiedon riidanalaisesta päätöksestä vasta 22.12.2015 huomatessaan, että maanrakennustyöt olivat alkaneet alueella, jolle majoitusliike on tarkoitus rakentaa.

26. Luvat ja hyväksynnät saanut yritys 105 Anonymi Touristiki kai Techniki Etaireia Ekmetallefsis Akiniton (matkailualan ja teknisen alan kiinteistöjä hyödyntävä osakeyhtiö 105) on asiassa väliintulijana ja väittää, että kumoamiskanne, siltä osin kuin se koskee riidanalaista päätöstä, on nostettu myöhässä, koska se muun muassa pantiin vireille myöhemmin kuin 60 päivän kuluessa siitä, kun kyseinen päätös julkaistiin ympäristöministeriön verkkosivustolla.

27. Symvoulio tis Epikrateias (Kreikan ylin hallintotuomioistuin) on esittänyt tässä menettelyssä unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [YVA-direktiivin] 6 ja 11 artiklaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansallisen oikeuden säännöksille, sellaisina kuin ne on esitetty ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen 8, 9 ja 10 kohdassa [ks. tämän ratkaisuehdotuksen 14–19 kohta], joissa todetaan, että menettelyjä, jotka edeltävät hankkeiden ja toimien, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia, ympäristölupaa koskevan päätöksen tekemistä (ympäristövaikutusten arviointiselostusten julkistaminen, yleisölle tiedottaminen ja yleisön osallistuminen kuulemismenettelyyn), toteutetaan ja valvotaan pääasiassa laajemmassa hallinnollisessa yksikössä eli aluetasolla eikä asianomaisessa kunnassa? 2) Onko [YVA-direktiivin] 6 ja 11 artiklaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansallisen oikeuden säännöksille, sellaisina kuin ne on esitetty kyseisissä kohdissa, joissa todetaan, että hankkeita ja toimia, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia, koskevan ympäristöluvan julkaiseminen erityisellä verkkosivustolla antaa syyn olettaa, että kaikki asianomaiset ovat saaneet täydelliset tiedot niin, että he voivat käyttää sovellettavan lainsäädännön mukaisia oikeuskeinoja 60 päivän määräajassa, kun otetaan huomioon säännökset, jotka koskevat ympäristövaikutusten arviointiselostusten julkistamista, yleisölle tiedottamista ja yleisön osallistumista kyseisten hankkeiden ja toimien ympäristölupamenettelyyn ja joiden perusteella näiden menettelyjen keskiössä on laajempi hallinnollinen yksikkö eli alue eikä asianomainen kunta?

28. Alain Flausch, Andrea Bosco ja Estienne Roger Jean Pierre Albrespy sekä yhdistykset Syndesmos Iiton (Iosin saaren asukasyhdistys), Elliniko Diktyo – Filoi tis Fysis (yhdistys ”Kreikkalainen verkko – luonnonystävät”) ja Syllogos Prostasias kai Perithalpsis Agrias Zois – SPPAZ (”Luonnonvaraisen kasviston ja eläimistön suojelun ja säilyttämisen” yhdistys) pääasian kantajina, 105 Anonymi Touristiki kai Techniki Etaireia Ekmetallefsis Akiniton väliintulijana, Kreikan valtio ja Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia ja myös osallistuneet 27.3.2019 pidettyyn istuntoon.

IV Oikeudellinen arviointi

29. Symvoulio tis Epikrateias haluaa kysymyksillään tietää, onko riidanalaisen lupapäätöksen tekemiseen liittyvä yleisön osallistumismenettely yhteensopiva YVA-direktiivin vaatimusten kanssa ja alkoiko tästä lupapäätöksestä nostettavan kanteen määräaika kulua siitä, kun se julkaistiin internetin verkkosivustolla.

30. Asian ratkaisemisen kannalta merkityksellisiä ovat erityisesti YVA-direktiivin 6, 9 ja 11 artikla. Näitä säännöksiä on tulkittava Århusin yleissopimuksen, ( 6 ) jonka täytäntöönpanemiseksi ne on tarkoitettu, ( 7 ) mukaisesti. Näin ollen sopimuspuolten, mukaan lukien Euroopan unioni, hyväksymä Århusin yleissopimuksen valvontakomitean (Aarhus Convention Compliance Committee, jäljempänä valvontakomitea) ( 8 )vakiintunut käytäntö sekä sopimuspuolten toimeksiannosta toteutetut, niiden huomioon ottamat ( 9 ) ja hyväksymät ( 10 )”Maastricht Recommendations on Promoting Effective Public Participation in Decision-making in Environmental Matters” (Maastrichtin suositukset keinoista edistää yleisön tosiasiallista osallistumista ympäristöä koskevaan päätöksentekoon) ( 11 ) tarjoavat hyödyllisiä ohjeita käsiteltävänä olevien kysymysten arvioimiseksi.

A Yleisön osallistuminen

31. Ensimmäinen kysymys koskee periaatteessa Kreikan koko muutetun lainsäädännön, joka koskee yleisön osallistumista, eli YVA-selostusten julkaisemista sekä yleisölle tiedottamista ja yleisön kuulemista, yhteensopivuutta YVA-direktiivin 6 ja 11 artiklan kanssa ja perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa. Konkreettisesti kysymys on kuitenkin vain siitä, onko sallittua, että nämä menettelyvaiheet toteutetaan ja niitä valvotaan pääasiassa laajemmassa hallintoyksikössä eli aluetasolla eikä asianomaisessa kunnassa.

32. Unionin tuomioistuin voisi vastata tähän kysymykseen suhteellisen lyhyesti siten, että YVA-direktiivi ei sisällä säännöksiä siitä, mikä kansallisen hallinnon taso tai luokka vastaa ympäristövaikutusten arviointimenettelyistä.

33. Unionin tuomioistuin on tosin strategisen ympäristöarvioinnin yhteydessä asettanut tiettyjä riippumattomuusvaatimuksia viranomaisille, joita konsultoidaan strategisen ympäristöarvioinnin puitteissa, ( 12 ) mutta tästä ei ole kyse käsiteltävässä asiassa.

34. Konkreettisen kysymyksenasettelun taustalla on pikemminkin yleisön osallistumismenettelyn toteutuminen pääasiassa. Tunnusomaista tälle menettelylle on se, että sitä ei toteutettu Iosin saarella, jossa riidanalaista hanketta toteutetaan, vaan aluehallintoviranomaisen toimipaikassa Syrosin saarella, joka sijaitsee 55 meripeninkulman päässä ja jonne pääseminen vaatii usean tunnin matkan lautalla, joka ei liikennöi päivittäin. Yleisön osallistumismahdollisuuksia koskeva ilmoitus julkaistiin vuosi ennen riidanalaisen lupapäätöksen tekemistä Syrosin saarella ilmestyvässä sanomalehdessä ja laitettiin nähtäville aluehallintoviranomaisen toimipaikkaan, joka niin ikään on Syrosin saarella; siellä olivat YVA-selostuksen asiakirjat, ja siellä järjestettiin kuuleminen.

35. Kysymys koskee näin ollen mielestäni sitä, olivatko nämä yleisön osallistumiseen liittyvät järjestelyt YVA-direktiivin ja erityisesti sen 6 artiklan mukaisia. Erityisen mielenkiintoisilta vaikuttavat ennakkoratkaisupyynnön perusteella kolme seikkaa: ensinnäkin hankkeesta ja kuulemisesta tiedottaminen yleisölle, toiseksi paikka, jossa yleisö, jota asia koskee, voi tutustua hankkeen tietoihin, ja kolmanneksi kuulemistilaisuuden paikka.

1. Yleisölle tiedottaminen

36. YVA-direktiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaan yleisölle on ilmoitettava joko julkisin ilmoituksin tai muuten asianmukaisin tavoin, kuten sähköisin viestimin milloin mahdollista, ympäristöä koskevista päätöksentekomenettelyistä.

a) Tiedottamisen kohderyhmä

37. Pääasiaan sovellettavan YVA-direktiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaan – toisin kuin säännöksen nykyisin voimassa olevan version mukaan – tiedottamisen kohteena ei ole yleisö, jota asia koskee, vaan säännöksessä viitataan laajemmin koko yleisöön.

38. Säännöksen asiayhteyden ja tiedottamisen tavoitteen perusteella on kuitenkin olennaista, että tiedot annetaan yleisölle, jota asia koskee. Tähän ryhmään nimittäin sovelletaan YVA-direktiivin 6 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädettyjä osallistumisoikeuksia. Vastaavasti myös Århusin yleissopimuksen 6 artiklan 2 kappaleen mukaan tiedot on annettava vain yleisölle, jota asia koskee.

39. Tietojen antamisella yleisön, jota asia koskee, lisäksi muulle henkilöryhmälle eli koko yleisölle on sen sijaan vain täydentävä tehtävä.

40. Tiedottamisen tavoitteella on ratkaiseva merkitys. Vaikka yleisö, jota asia koskee, on pienempi henkilöryhmä kuin koko yleisö, tiedottamisen kohderyhmä korostuu juuri tämän tiukemman rajauksen perusteella. Jos tiedot annetaan koko yleisölle, on tuskin mahdollista määrittää kriteerejä sille, ovatko valitut keinot riittäviä, mutta se on huomattavasti helpompaa silloin, kun tiedot annetaan yleisölle, jota asia koskee.

41. YVA-direktiivin 1 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaan yleisöllä, jota asia koskee, tarkoitetaan yleisöä, johon ympäristöä koskevat päätöksentekomenettelyt vaikuttavat tai todennäköisesti vaikuttavat, taikka yleisöä, jonka etua ne koskevat, sekä ympäristönsuojelua edistäviä ja kansallisen lainsäädännön mahdolliset vaatimukset täyttäviä valtiosta riippumattomia järjestöjä. Yleisöllä tarkoitetaan d alakohdan mukaan yhtä tai useampaa luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä taikka, kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti, näiden yhteenliittymiä, järjestöjä tai ryhmiä.

42. Valtiosta riippumattomat järjestöt voitaneen yksilöidä suhteellisen helposti, sillä ne merkitään yleensä viranomaisen pitämään rekisteriin. Henkilöryhmä, johon menettely vaikuttaa tai jonka etua se koskee, riippuu sitä vastoin kyseisestä hankkeesta. ( 13 )

43. Pääasiassa erityisesti hankkeen lähipiirissä olevat, eli ainakin jotkin tai jopa kaikki Iosin saaren asukkaat, ovat niitä, joihin menettely vaikuttaa tai joiden etua se koskee. Lisäksi kysymykseen voisivat tulla myös henkilöt, joihin hankkeen matkailuliikenne vaikuttaa tai joille siitä aiheutuu muita vaikutuksia esimerkiksi jäte- ja vesihuollon kautta. YVA-selostus voi olla erittäin hyödyllinen näitä henkilöryhmiä yksilöitäessä.

b) Tiedotusmenettely

44. Kun yleisö, jota asia koskee, on yksilöity, on seuraavassa vaiheessa määritettävä tiedottamiseen sopivat keinot.

45. YVA-direktiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaan tiedot on annettava joko julkisin ilmoituksin tai muuten asianmukaisin tavoin, kuten sähköisin viestimin milloin mahdollista. Direktiivin 6 artiklan 5 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on määritettävä yksityiskohtaiset järjestelyt, joita toteutetaan yleisölle tiedottamiseksi (esimerkiksi jakamalla ilmoituksia tietyllä alueella tai ilmoittamalla asiasta paikallisissa sanomalehdissä). Näitä säännöksiä voidaan tulkita siten, että unionin lainsäätäjä pitää periaatteessa julkista ilmoitusta riittävänä.

46. Århusin yleissopimuksen 6 artiklan 2 kappaleessa määrätään kuitenkin, että yleisölle, jota asia koskee, tiedotetaan joko julkisen ilmoituksen välityksellä tai tarvittaessa henkilökohtaisesti sekä riittävästi, hyvissä ajoin ja tehokkaasti. Tämän perusteella on pääteltävä, että YVA-direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin muihin asianmukaisiin tapoihin voivat kuulua myös henkilökohtaisesti annettavat tiedot. ( 14 )

47. Unionin lainsäädännössä tai Århusin yleissopimuksessa ei kuitenkaan ole tarkkoja sääntöjä siitä, missä muodossa tiedot on annettava. YVA-direktiivin 6 artiklan 5 kohdassa edellytetään pikemminkin, että jäsenvaltioiden on määritettävä yksityiskohtaiset järjestelyt, joita toteutetaan yleisölle tiedottamiseksi.

48. Kuten myös asianosaiset esittävät, tässä yhteydessä sovelletaan jäsenvaltioiden menettelyllistä autonomiaa. Näin ollen jäsenvaltioiden määrittämät järjestelyt eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia luonteeltaan jäsenvaltion sisäisiä tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate). ( 15 )

i) Vastaavuusperiaate

49. Vastaavuusperiaatteen osalta ennakkoratkaisupyyntö nostaa esiin erityisesti kysymyksen siitä, onko Kreikan lainsäädännön mukainen erottelu tiettyjen suurempien hankkeiden (A-ryhmä) ja muiden, yleensä pienempien, hankkeiden (B-ryhmä) välillä perusteltu.

50. Ennakkoratkaisupyynnön valossa vaikuttaa siltä, että yleisön osallistumismenettelyn toteuttavat alueellisten viranomaisten sijaan paikalliset viranomaiset silloin, kun kyseessä on B-ryhmään kuuluva hanke. Tällöin yleisölle tiedotettaisiin paikallisella ilmoituksella, joka olisi nähtävillä paikallisviranomaisen toimipaikassa eli Iosin saarella.

51. On kuitenkin ymmärrettävää, että vastuu suuremmista hankkeista, joiden ympäristövaikutukset eivät yleensä ole vain paikallisia, osoitetaan alueellisille viranomaisille. Tämän johdosta ei voida todeta, että vastaavuusperiaatetta olisi rikottu.

ii) Tehokkuusperiaate

52. Tehokkuusperiaate on merkityksellisempi. Yleisölle tiedottaminen nimittäin on ehdoton edellytys sille, että yleisö voi tehokkaasti käyttää osallistumisoikeuksiaan. Henkilöllä, jolle ei ole tiedotettu, ei ole mitään syytä hankkia lisätietoja hankkeesta, osallistua päätöksentekomenettelyyn tai käyttää oikeussuojakeinoja määräajassa. ( 16 )

53. Tämän vuoksi ei voida pitää riittävänä sitä, että käytetään mitä tahansa ilmoitusmuotoa, jos ei voida taata sitä, että se tosiasiassa tavoittaa yleisön, jota asia koskee. Tiedottamisen on pikemminkin annettava yleisölle, jota asia koskee, asianmukainen mahdollisuus saada tietoja suunniteltuja toimia koskevasta päätöksenteosta ja osallistumismahdollisuuksistaan. ( 17 ) Vain tällä tavoin voidaan toteuttaa YVA-direktiivin 6 artiklan 4 kohdan tavoite, joka on antaa yleisölle, jota asia koskee, tehokkaalla tavalla mahdollisuus osallistua päätöksentekomenettelyyn.

54. Jos käytössä on vakiintuneita tiedotuskanavia, joiden tehokkuus on varmistettu aiempien kokemusten perusteella, niitä olisi käytettävä. Jos tällaisia ei ole, on selvitettävä, mitä tiedotuskanavia käyttäen kyseiset henkilöt voidaan tavoittaa. Tarkasteltaviksi tulevat paikalliset ja myös useamman alueen sanomalehdet, radio ja televisio, ( 18 ) internet, julkisesti esille pannut ilmoitukset ( 19 ) ja jopa henkilökohtaiset tiedotteet. ( 20 )

55. Se, onko yleisölle tiedottaminen pääasiassa ollut näiden vaatimusten mukaista, on viime kädessä kansallisen tuomioistuimen tutkittava.

56. On kuitenkin huomattava, että Syrosin aluehallintoviranomaisen toimipaikassa esillä ollut ilmoitus saattoi vain hyvin rajoitetusti välittää tietoa yleisölle, jota asia koskee. Useimmat tähän yleisöön kuuluvat nimittäin olivat Iosin saarella, ja on syytä epäillä sitä, että heillä oli mahdollisuus saada ajoissa tieto tästä ilmoituksesta. Yksistään tällainen ilmoitus tekisi osallistumisoikeuksien käytöstä suhteettoman vaikeaa.

57. Sitä, voidaanko paikallisessa sanomalehdessä julkaistua ilmoitusta pitää riittävänä keinona yleisölle tiedottamiseksi, on arvioitava erityisesti sen perusteella, kuinka laaja levikki kyseisellä sanomalehdellä on Iosin saarella. Jos käy ilmi, että valittua sanomalehteä tai vaikka vain sen kyseistä numeroa ei luettu Iosin saarella tai sitä luettiin vain hyvin vähäisessä määrin, on kyseenalaista, onko yleisölle tiedottaminen toteutettu tehokkaalla tavalla.

58. Sen seikan arvioinnissa, täyttääkö tiedotuskeino tehokkuusperiaatteen vaatimukset eli ei rajoita suhteettomasti yleisön, jota asia koskee, osallistumisoikeuksien käyttöä, on kuitenkin huomioitava myös se, onko olemassa tehokkaampia tiedotuskeinoja, joita olisi voitu käyttää ilman suhteetonta vaivaa. Mikäli tällaisia tiedotuskeinoja ei ole tai ne eivät vaikuta tehokkailta, on kuitenkin hyväksyttävää valita keinoja, joiden tehokkuus on rajallinen, sillä YVA-direktiivi ja Århusin yleissopimus eivät sisällä mahdottomia vaatimuksia.

59. Näitä muita tiedotuskeinoja ei kuitenkaan voida prima facie sulkea pois pääasiassa: Iosin paikallinen yleisö olisi ollut verrattain helposti saavutettavissa Iosin paikallishallintoviranomaisen toimipaikkoihin, keskeisille paikoille (kuten satama tai torit) sekä hankkeen toteutuspaikalle jaettavilla ilmoituksilla.

60. Kreikan hallitus pitää jopa mahdollisena sitä, että tällaisia ylimääräisiä viestintäkanavia käytettiin. Näin ollen olisi tarvittaessa tutkittava, tiedotettiinko yleisölle, jota asia koskee, tosiasiasiassa riittävästi tällä tavalla.

61. Vakavia epäilyjä siitä, onko yleisölle, jota asia koskee, tiedotettu riittävästi, on kuitenkin esitettävä siksi, että tähän yleisöön kuuluvat eivät unionin tuomioistuimen saamien tietojen mukaan ole nähtävästi ilmaisseet kantaansa pääasiassa. ( 21 ) Kreikan hallitus ei myöskään ole unionin tuomioistuimen suullisessa käsittelyssä voinut vahvistaa sitä, onko yleisö, jota asia koskee, esittänyt huomautuksia lupamenettelyn aikana.

62. Johtopäätöksenä on todettava, että YVA-direktiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaan tiedottamisen on annettava yleisölle, johon kyseinen hanke vaikuttaa, asianmukainen mahdollisuus saada ajoissa ja etukäteen tiedot suunniteltuja toimia koskevasta päätöksenteosta ja sen osallistumismahdollisuuksista.

2. Tietojen antaminen

63. Ennakkoratkaisupyynnön perusteella muitakin ongelmia liittyy siihen, että hanketta koskevat tiedot eivät olleet saatavilla Iosin vaan ainoastaan Syrosin saarella.

64. YVA-direktiivin 6 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että hanketta koskevat tiedot annetaan yleisön, jota asia koskee, saataville kohtuullisessa määräajassa.

65. Koska tarkemmat säännöt puuttuvat, myös ehtoihin, joiden mukaan tiedot annetaan saataville, sovelletaan jäsenvaltioiden menettelyllistä autonomiaa, jota tehokkuus- ja vastaavuusperiaatteet rajoittavat.

66. Vastaavuusperiaatteen osalta on esitetty, että pienempiä B-ryhmän hankkeita koskevat tiedot ovat saatavilla paikan päällä, mutta suurempia A-ryhmän hankkeita, joiden ympäristövaikutukset ovat laajempia, koskevat tiedot ovat saatavilla vain aluehallintoviranomaisen toimipaikassa, joka sijaitsee kauempana. On myös ymmärrettävää, että alueellinen hallintoviranomainen vastaa suuremmista hankkeista.

67. Tietojen saatavuuteen liittyvissä vaikeuksissa on pikemminkin kyse tehokkuusperiaatteesta.

68. Selvää on, että hanketta koskevien tietojen saatavuus on erittäin tärkeää, jotta päätöksentekomenettelyyn voidaan osallistua tehokkaasti. Kun yleisölle, jota asia koskee, tiedotetaan riittävästi menettelystä, siltä voidaan myös edellyttää tiettyä vaivannäköä tietojen saamiseksi.

69. Toimivaltaisten elinten on kuitenkin hanketta koskevien tietojen saatavuuden ehtoja asettaessaan varmistettava, että yleisön edut ovat asianmukaisessa suhteessa siihen vaivaan, joka liittyy tietojen saataville antamiseen.

70. Se, olivatko pääasian hanketta koskevien tietojen saatavuutta koskevat ehdot tosiasiassa asianmukaisia, on puolestaan viime kädessä kansallisen tuomioistuimen tutkittava.

71. Kyse on yhtäältä hanketta koskevien tietojen saantiin liittyvästä vaivasta, joka aiheutui siihen yleisöön kuuluville, jota asia koskee, kuten erityisesti matka-aika ja matkakustannukset Iosin saarelta Syrosin saarelle ja takaisin, mikäli tiedot vastoin Kreikan hallituksen näkemystä eivät tosiasiassa olleet saatavilla Iosin saarella.

72. Toisaalta on huomioitava vaiva, joka olisi aiheutunut viranomaisille, jos ne olisivat antaneet hanketta koskevat tiedot saataville tavalla, josta olisi koitunut vähemmän vaivaa yleisölle, jota asia koskee. Kyseeseen voisi tulla esimerkiksi tietojen saataville antaminen Iosin saarella, jolla hanke toteutetaan ja jolla asuvat useimmat tai mahdollisesti jopa kaikki siihen yleisöön kuuluvat, jota asia koskee, tai tietojen antaminen sähköisin keinoin internetissä.

73. Sen, että erityisesti tietojen paikallisesta saataville antamisesta aiheutuva vaiva ei olisi suhteeton, osoittaa jo se, että Kreikan hallituksen antamien tietojen mukaan yleisö voi tutustua hanketta koskeviin tietoihin myös siinä kunnassa, jossa hanke on määrä toteuttaa, ( 22 ) mikä on myös Maastrichtin suositusten mukaista. ( 23 )

74. Yhteenvetona on näin ollen todettava, että YVA-direktiivin 6 artiklan 3 kohdan mukaisten tietojen saataville antamista koskevat järjestelyt on määritettävä siten, että vaiva, joka tiedonsaantioikeuden käyttämisestä aiheutuu siihen yleisöön kuuluville, jota asia koskee, on asianmukaisessa suhteessa viranomaisille koituvaan vaivaan.

3. Paikka, jossa kuuleminen järjestetään

75. Lopuksi ennakkoratkaisupyyntö herättää kysymyksiä, jotka liittyvät Syrosin saarella järjestettyyn kuulemiseen.

76. Arvioinnin lähtökohtana on YVA-direktiivin 6 artiklan 4 kohta. Säännöksen mukaan yleisölle, jota asia koskee, on annettava ajoissa ja tehokkaalla tavalla mahdollisuus osallistua ympäristöä koskeviin päätöksentekomenettelyihin. Jäsenvaltioiden on YVA-direktiivin 6 artiklan 5 kohdan mukaan myös määritettävä yksityiskohtaiset järjestelyt, joita toteutetaan yleisön kuulemiseksi (esim. kirjallisten lausuntojen tai julkisen kuulemisen avulla).

77. Sen määrittäminen, ovatko sovellettavat järjestelyt yleisön osallistumista koskevien YVA-direktiivin säännösten mukaisia, edellyttää samanlaista arviointia kuin tietojen saataville antamiseen liittyvissä järjestelyissä.

78. Tiettyjä suuntaviivoja antaa unionin tuomioistuimen tuomio, jonka mukaan hallinnollisen maksun kantaminen yleisön osallistumisesta tiettyjen ympäristövaikutusten arviointiin ei itsessään ole ristiriidassa YVA-direktiivin tarkoituksen kanssa. Unionin tuomioistuin on kuitenkin myös korostanut sitä, että maksuja ei saada vahvistaa sellaiselle tasolle, että ne voisivat estää mainitun direktiivin tavoitteiden mukaiset täydet vaikutukset. ( 24 )

79. Näin ollen on erityisen tärkeää arvioida, vaikuttavatko yleisön osallistumista koskevat järjestelyt YVA-direktiivin tehokkaan vaikutuksen toteutumiseen rajoittavasti.

80. Tällainen rajoittava vaikutus olisi todennäköinen, mikäli siihen yleisöön kuuluvien, jota asia koskee, olisi tosiasiassa pitänyt matkustaa tiettynä päivänä Syrosin saarelle, jotta he olisivat voineet osallistua menettelyyn. Kirjallinen tai sähköinen osallistuminen, joka Kreikan hallituksen antamien tietojen mukaan oli tosiasiassa mahdollista ( 25 ) ja joka YVA-direktiivin 6 artiklan 4 kohdassa nimenomaisesti mainitaan mahdollisena osallistumismuotona, ( 26 ) olisi nimittäin aiheuttanut huomattavasti vähemmän vaivaa kaikille asianomaisille.

81. Näin ollen järjestelyt yleisön, jota asia koskee, kuulemiseksi YVA-direktiivin 6 artiklan 4 kohdan mukaan on toteutettava siten, että menettelyyn osallistumisesta tähän yleisöön kuuluville aiheutuva vaiva on asianmukaisessa suhteessa viranomaisille aiheutuvaan vaivaan.

B Kanteen nostamisen määräajan alkaminen

82. Symvoulio tis Epikrateiasin toinen kysymys koskee sitä, ovatko, ensimmäiseen kysymykseen annettava vastaus huomioon ottaen, säännökset, joiden mukaan 60 päivän määräaika kanteen nostamiselle alkaa kulua siitä, kun hanketta koskeva lupapäätös on julkaistu erityisellä verkkosivustolla, yhteensopivia YVA-direktiivin 6 ja 11 artiklan sekä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa.

1. Toisen kysymyksen tutkittavaksi ottaminen

83. Aluksi on tarkasteltava sitä, onko tällä kysymyksellä ylipäänsä merkitystä asian ratkaisemisen kannalta eli voidaanko se ottaa tutkittavaksi. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan nimittäin kanteissa, kuten pääasian kanne, jotka on nostettu ennen 12.4.2017, voidaan lakisääteisen määräajan päättymisestä huolimatta todeta, että kantaja on saanut vasta myöhemmin tiedon riidanalaisesta toimesta. Ymmärrän tämän siten, että kanteen nostamisen määräaika alkaa näissä tapauksissa kulua vasta tosiasiallisesta tiedonsaannista.

84. Koska pääasian kantajat väittävät uskottavasti saaneensa tiedon lupapäätöksestä vasta rakennustöiden alettua ja myös ensimmäiseen kysymykseen vastaamiseksi esitetyt päätelmät tukevat tätä väitettä, voitaisiin olettaa, että toiseen kysymykseen vastaamisella ei ole merkitystä kansallisessa menettelyssä.

85. Symvoulio tis Epikrateias toteaa kuitenkin myös, että tosiasiallinen tiedonsaantihetki ei saa olla liian kaukana lakisääteisestä ajankohdasta eli internetissä julkaistusta ilmoituksesta. Tämän vuoksi ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että Symvoulio tis Epikrateias pitää lakisääteisen määräajan ylittymistä puolellatoista vuodella liiallisena.

86. Koska epäselvässä tapauksessa on oletettava, että ennakkoratkaisupyynnöllä on merkitystä asian ratkaisemisen kannalta, ( 27 ) tämä kysymys on otettava tutkittavaksi.

2. Vastaus toiseen kysymykseen

87. YVA-direktiivi ei sisällä säännöksiä siitä, voiko määräaika kanteen nostamiseksi hanketta koskevasta lupapäätöksestä alkaa kulua siitä, kun sanottu lupapäätös on julkaistu internetissä.

88. YVA-direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan toimivaltaisen viranomaisen tai toimivaltaisten viranomaisten on, kun päätös luvan myöntämisestä tai epäämisestä on tehty, tiedotettava asiasta yleisölle asianmukaisten menettelyjen mukaisesti. Direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetään myös muista ilmoituksen sisältöä koskevista vaatimuksista mutta ei konkreettisista menettelysäännöksistä.

89. Myöskään mahdollisista perusteista, joiden nojalla kanne hanketta koskevasta lupapäätöksestä voidaan nostaa, kuten YVA-direktiivin 11 artikla, direktiivin säännösten välitön oikeusvaikutus ( 28 ) tai Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 kappale luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, ( 29 ) ei käy ilmi sitä, voiko kanteen nostamisen määräaika alkaa kulua siitä, kun lupapäätös on julkaistu internetissä.

90. Näin ollen molempiin seikkoihin – kanteen nostamisen määräaikaan ja ilmoitusmenettelyyn – sovelletaan jäsenvaltioiden menettelyllistä autonomiaa vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteiden rajoissa.

a) Vastaavuusperiaate

91. Myös tässä on kyse suurempien ja pienempien hankkeiden erottelusta. Vain A-ryhmän hankkeiden osalta on säädetty, että kanteen nostamisen määräaika alkaa kulua internetissä julkaistusta ilmoituksesta. Sitä vastoin B-ryhmän hankkeiden osalta kanteen nostamisen määräaika alkaa kulua siitä, kun lupapäätöksestä on tosiasiallisesti saatu tieto.

92. Hankkeen kokoa ja merkitystä käytetään perusteena sekä tämän erottelun puolesta että sitä vastaan. Kyseenalaiseksi asetetaan yhtäältä se, että muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus on rajoitetumpi hankkeissa, joiden ympäristövaikutukset ovat suurempia. Toisaalta korostetaan suurempien hankkeiden erityistä merkitystä ja vähäistä määrää, joiden vuoksi niiden erilainen kohtelu on perusteltu.

93. Uuden ilmoitusmenetelmän ja – samalla – määräajan kulkua koskevien uusien sääntöjen käyttöön ottamista voidaan periaatteessa pitää perusteltuna vain suurempien hankkeiden osalta. Ensinnäkin tällaisten hankkeiden vähäinen määrä helpottaa näiden menetelmien testaamista. ( 30 ) Toiseksi tällaisissa hankkeissa on jo investointimäärien vuoksi suurempi oikeusvarmuuden tarve. Kolmanneksi yleisöön, jota asia koskee, sisältyy suuremmissa hankkeissa luonnollisesti suurempi määrä henkilöitä. Jos kanteen nostamisen määräaika ei alkaisi kulua ilmoituksesta vaan vasta siitä, kun asiasta on tosiasiallisesti saatu tieto, olisi vaikea ennakoida sitä, milloin kanteita ei enää voitaisi nostaa.

94. Tämän johdosta ei ole ilmeistä, että vastaavuusperiaatetta olisi loukattu.

b) Tehokkuusperiaate

95. Tehokkuusperiaatteen mukaan unionin oikeusjärjestyksestä johtuvien oikeuksien käyttämistä ei saa tehdä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.

96. Tältä osin on ensin tarkasteltava internetissä julkaisemista ja sen jälkeen kanteen nostamiselle asetettujen määräaikojen kulkua.

i) Julkaiseminen internetissä

97. Lupapäätöksen julkaisemista internetissä voidaan itsessään pitää tehokkuusperiaatteen mukaisena.

98. Pääasian kantajat tosin väittävät perustellusti, että unionin tuomioistuin on noin kymmenen vuotta sitten kuluttajansuojan alalla ilmaissut epäilyksensä siitä, voidaanko internetin yksinomaista käyttöä pitää yhdenmukaisena tehokkuusperiaatteen kanssa. ( 31 ) Nykyäänkin saattaa olla alueita, joilla internet ei ole vielä niin riittävästi saatavilla, että pelkästään siihen voitaisiin turvautua. ( 32 )

99. Ainakaan pääasiassa ei kuitenkaan ole viitteitä siitä, että internetissä julkaiseminen vaikeuttaisi oikeuksien käyttämistä suhteettomasti muihin ilmoitusmuotoihin verrattuna. Asia on pikemminkin päinvastoin: myös Euroopan unionin virallinen lehti julkaistaan sähköisessä muodossa internetissä, ja nykyisin yleensä vain tämä versio on todistusvoimainen ja vain sillä on oikeusvaikutuksia. ( 33 ) Lisäksi YVA-direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa säädetään siitä, että yleisölle tiedottamisen keinona voidaan käyttää sähköisiä viestimiä. Jo tästäkin syystä tämän menetelmän on oltava myös jäsenvaltioiden käytettävissä.

ii) Kanteen nostamisen määräaika

100. Oikeusvarmuuden vuoksi tietty määräaika voidaan periaatteessa asettaa toimenpiteestä nostettavan kanteen edellytykseksi. ( 34 )

101. Unionin tuomioistuin ei erityisesti ole pitänyt suhteettomana vaikeuttamisena sitä, että kanteen nostamisen määräaika alkaa kulua tiedoksiannosta, josta asianomainen sai tiedon tai sen ainakin olisi pitänyt saada tieto asiasta. ( 35 ) Tehokkuusperiaatteen vastaista olisi sitä vastoin se, että määräajan umpeutumiseen vedotaan silloin, kun kansallisen viranomaisen toiminta yhdessä määräajan kulumisen kanssa johtaa siihen, että henkilöltä evätään täysin mahdollisuus vedota oikeuksiinsa kansallisissa tuomioistuimissa, ( 36 ) eli kanne on nostettu myöhässä viranomaisen toiminnan vuoksi. ( 37 )

102. Näin ollen Symvoulio tis Epikrateiasin tehtävänä on tutkia, onko Kreikan viranomaisten toiminta poistanut kantajilta täysin mahdollisuuden käyttää oikeuksiaan ja onko erityisesti kanteen myöhästyminen johtunut viranomaisten toiminnasta.

103. Kreikka ja 105 Anonymi Touristiki kai Techniki Etaireia Ekmetallefsis Akinitonin esittävät kantansa tueksi myös sen, että kaikkien piti olla tietoisia siitä, että lupapäätökset julkaistaan internetissä, ja että näin ollen myös pääasian kantajien oli pitänyt saada tieto riidanalaisesta lupapäätöksestä.

104. Tässä näkemyksessä ei kuitenkaan huomioida riittävästi sitä, että kanteen kohteena on sellainen hanketta koskeva lupapäätös, joka on edellyttänyt ympäristövaikutusten arviointia. Tällaisen lupapäätöksen edellytyksenä nimittäin on ensinnäkin, kuten YVA-direktiivin 6 artiklassa on säädetty yleisön osallistumisesta, muidenkin hanketta koskevien tietojen antaminen. Toiseksi YVA-direktiivin 11 artiklan tavoitteena on antaa laaja muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus.

Yleisön osallistuminen

105. Yleisön osallistumisella on merkitystä erityisesti sen vuoksi, että yleisö, jota asia koskee, voi luottaa siihen, että hankkeelle, joka edellyttää ympäristövaikutusten arviointia, myönnetään lupa ainoastaan YVA-direktiivin 6 artiklassa säädetyn yleisön osallistumismenettelyn perusteella. Tähän kuuluu erityisesti lupamenettelystä tiedottaminen siten, että yleisölle, johon kyseinen hanke vaikuttaa, annetaan kohtuullinen mahdollisuus tutustua ajoissa ja etukäteen suunniteltuja toimia koskevaan päätöksentekoon ja osallistumismahdollisuuksiinsa. ( 38 ) Jos siihen yleisöön kuuluville, jota asia koskee, ei ole tiedotettu menettelystä, heillä ei ole syytä olettaa, että he saavat tiedon hanketta koskevasta lupapäätöksestä, joka vaikuttaa heihin.

106. Tässä tapauksessa on kyseenalaista, riittääkö päätöksen julkaiseminen jälkikäteen erityisellä verkkosivustolla täyttämään YVA-direktiivin 9 artiklassa säädetyt tiedotusvelvollisuudet. ( 39 ) Kuten pääasian kantajat vakuuttavasti esittävät, verkkosivusto olisi tarpeen tutkia sen selvittämiseksi, onko sivustolla julkaistu päätös, joka voisi vaikuttaa omaan tilanteeseen.

107. Näin ollen YVA-direktiivin 9 ja 11 artiklan kanssa on ristiriidassa se, että kanteen nostamisen määräajan, joka on alkanut kulua hanketta koskevan lupapäätöksen julkaisemisesta internetissä, umpeutumiseen vedotaan siihen yleisöön, jota asia koskee, kuuluvia sellaisia henkilöitä vastaan, jotka eivät ole tosiasiassa saaneet tietoa hanketta koskevasta lupapäätöksestä, mikäli heille ei ole annettu asianmukaista mahdollisuutta saada etukäteen lupamenettelyä koskevia tietoja YVA-direktiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

Laaja muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus

108. Tämä päätelmä vastaa laajan muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden tavoitetta.

109. YVA-direktiivin 11 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä sekä Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 2 kappaleessa on vahvistettu tavoite antaa yleisölle, jota asia koskee, laaja muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus. Tämä virke koskee jäsenvaltioiden määrittämää riittävää etua ja oikeuden loukkausta, joiden perusteella kanne voidaan nostaa YVA-direktiivin 11 artiklan mukaan.

110. Unionin tuomioistuin on kuitenkin perustellusti huomioinut tämän tavoitteen paitsi riittävää etua tai oikeuden loukkausta koskevassa kysymyksessä, ( 40 ) myös arvioidessaan, millä perusteilla ympäristöjärjestöt on huomioitava, ( 41 ) ovatko oikeudenkäynnin kustannukset liialliset ( 42 ) ja missä määrin ympäristövaikutusten arvioinnissa tapahtuneisiin menettelyvirheisiin voidaan vedota, ( 43 ) ja erityisesti oikeuksien tehokkaan suojan kannalta. ( 44 )

111. Laajan muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden tavoitteen vuoksi on tutkittava, vaikeuttaako kanteen nostamisen määräaika, joka alkaa kulua siitä, kun hanketta koskeva lupapäätös on julkaistu internetissä, suhteettomasti YVA-direktiivin 11 artiklan mukaisten oikeuksien käyttämistä. Tämän tavoitteen kanssa olisi ristiriidassa se, että kanteen nostamisen määräaika alkaisi kulua ilmoituksesta, jota yleisö, jota asia koskee, ei ole voinut odottaa siksi, että lupamenettelystä on tiedotettu riittämättömästi.

YVA-direktiivin 11 artiklan sovellettavuus

112. Tätä päätelmää ei voi horjuttaa myöskään asiassa North East Pylon Pressure Campaign ja Sheehy annettu tuomio. ( 45 ) On totta, että unionin tuomioistuin on siinä todennut, että YVA-direktiivin 11 artiklan 1 kohdan soveltamisala rajoittuu niihin oikeusriidan seikkoihin, jotka koskevat yleisön osallistumista päätöksentekomenettelyyn sanotun direktiivin konkreettisten säännösten mukaan. ( 46 ) Oikeussuojakeinot, jotka perustuvat tämän direktiivin muihin säännöksiin tai jopa muihin säädöksiin, riippumatta siitä, onko kyseessä unionin vai jäsenvaltioiden lainsäädäntö, on sen sijaan suljettu pois. ( 47 )

113. Tätä päätelmää voitaisiin tulkita siten, että YVA-direktiivin 11 artiklan 1 kohdan mukaisen kanteen kohteena voivat olla vain yleisön osallistumista koskeviin järjestelyihin välittömästi liittyvät päätökset mutta ei itse hanketta koskeva lupapäätös. Kanne hanketta koskevasta lupapäätöksestä voisi näin ollen perustua vain YVA-direktiivin säännösten välittömään oikeusvaikutukseen ( 48 ) tai Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 kappaleeseen, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan ( 49 ) 47 artiklan kanssa.

114. Tällainen oikeuskäytännön tulkinta ei kuitenkaan vakuuta.

115. YVA-direktiivin 11 artiklassa tarkoitetun kanteen rajoittaminen yleisön osallistumista koskeviin kysymyksiin ilman, että lupapäätöksen laillisuuteen puututtaisiin, riistäisi säännöksen merkityksen ja tehokkaan vaikutuksen. Yleisön osallistuminen ei ole itsetarkoitus, ja sama koskee myös muutoksenhakua. Yleisöä, jota asia koskee, osallistuminen kiinnostaa pikemminkin siksi, että se voi vaikuttaa hanketta koskevaan lupapäätökseen ja sen vaikutuksiin.

116. Näin ollen asiaa koskevissa säännöksissä myös vahvistetaan erottamaton yhteys YVA-direktiivin 11 artiklan mukaan nostettavan kanteen ja hanketta koskevan lupapäätöksen välillä.

117. Direktiivin 11 artiklan 1 kohdan mukaan tietyillä siihen yleisöön kuuluvilla, jota asia koskee, on oltava mahdollisuus saattaa tuomioistuimessa tai muussa laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa elimessä tähän direktiiviin sisältyvien yleisön osallistumista koskevien säännösten soveltamisalaan kuuluvien päätösten asiasisällön tai niihin liittyvien menettelyjen laillisuus uudelleen tutkittavaksi.

118. Hankkeelle, joka on edellyttänyt ympäristövaikutusten arviointia, myönnetty lupa on sellainen päätös, johon sovelletaan yleisön osallistumista koskevia säännöksiä.

119. Jäsenvaltioiden on nimittäin YVA-direktiivin 2 artiklan 1 kohdan mukaan toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 4 artiklassa määritellyt hankkeet, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, alistetaan lupamenettelylle ja että niiden vaikutukset arvioidaan.

120. YVA-direktiivin 3 artiklan mukaan ympäristövaikutusten arvioinnilla tunnistetaan, kuvataan ja arvioidaan tarkoituksenmukaisella tavalla, kussakin yksittäistapauksessa ja 4–12 artiklan mukaisesti hankkeen suorat ja välilliset vaikutukset tiettyihin ympäristötekijöihin. Direktiivin 6 artiklassa säädetty yleisön osallistuminen on osa tätä tunnistamis-, kuvaus- ja arviointimenettelyä, ja se on 8 artiklan mukaan otettava huomioon lupamenettelyssä.

121. Tämä kanteen ja lupapäätöksen välinen yhteys käy vielä selvemmin ilmi Århusin yleissopimuksen 6 artiklasta ja 9 artiklan 2 kappaleesta. Yleissopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen a ja b kohdan mukaan yleisön osallistumista koskevaa menettelyä sovelletaan liitteessä I luetelluille toiminnoille myönnettäviä lupia koskeviin päätöksiin sekä muita toimintoja koskeviin päätöksiin, joilla voi olla merkittäviä ympäristövaikutuksia. Yleissopimuksen 9 artiklan 2 kappaleessa puolestaan säädetään mahdollisuudesta saattaa 6 artiklan soveltamisalaan kuuluvien päätösten, toimien tai laiminlyöntien asiasisällön tai niihin liittyvien menettelyjen laillisuus uudelleen tutkittavaksi. ( 50 )

122. Unionin tuomioistuin on vastaavasti todennut, että YVA-direktiivin 11 artiklan mukaista muutoksenhakuoikeutta on, sen ensimmäisestä käyttöön ottamisesta lähtien, sovellettava myös ennen säännöksen täytäntöönpanolle asetetun määräajan umpeutumista aloitettuihin hallinnollisiin lupamenettelyihin silloin, kun ne ovat johtaneet luvan myöntämiseen vasta kyseisen määräajan jälkeen. ( 51 ) Yleisön osallistumisen ajankohdalla ei ollut tässä suhteessa merkitystä.

123. Lisäksi ainakaan tunnustettujen ympäristöjärjestöjen muutoksenhakuoikeus ei rajoitu yleisön osallistumista koskevien sääntöjen rikkomiseen. Ne voivat päinvastoin vedota sellaisiin kansallisen oikeuden sääntöihin, joilla pannaan täytäntöön unionin ympäristölainsäädäntöä, ja unionin ympäristöoikeuden sääntöihin, joilla on välitön oikeusvaikutus. ( 52 )

Menettelyvirheisiin liittyvien erillisten muutoksenhakumenettelyjen mahdollisuus

124. Myöskään se, että YVA-direktiivin 11 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on määritettävä, missä vaiheessa päätökset, toimet tai laiminlyönnit voidaan 11 artiklan 1 kohdan nojalla riitauttaa, ei estä ottamasta 6 artiklan 2 kohdan mukaisen tiedottamisen puutteita huomioon kanteen nostamisen määräajan kulumisessa.

125. On totta, että määrättyjä ympäristövaikutusten arvioinnissa tapahtuneita menettelyvirheitä ei eräissä jäsenvaltioissa voida riitauttaa hanketta koskevasta lupapäätöksestä nostettavan kanteen yhteydessä vaan ne on riitautettava erillisessä tuomioistuinmenettelyssä. ( 53 )

126. Ei kuitenkaan vaikuta siltä, että Kreikassa olisi tällaisia erillisiä menettelyjä.

127. Tällainen erillinen kanne voisi kuitenkin taata menettelyllisten oikeuksien tehokkaan suojan vain, jos se estäisi hankkeen lopullisen ja lainvoimaisen hyväksymisen menettelyn aikana. ( 54 ) Menettelyllisten oikeuksien rikkomista koskeva väite ei nimittäin ole itsetarkoitus, vaan sillä on pyrittävä tuottamaan todellista etua kantajalle. Muussa tapauksessa oikeussuojan tarve puuttuisi. ( 55 ) Ympäristövaikutusten arvioinnin yhteydessä tällaisen edun edellytyksenä on se, että kanne voi vaikuttaa hankkeesta tehtävään päätökseen.

128. Tästä syystä toimivaltaisten kansallisten viranomaisten (ja tuomioistuinten ( 56 )) on toimivaltansa rajoissa ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin ympäristövaikutusten arvioinnin tekemättä jättämisen korjaamiseksi, kuten esimerkiksi peruuttamalla jo myönnetty lupa tai lykkäämällä sitä niin, että ympäristövaikutusten arviointi voidaan suorittaa. ( 57 ) Riitauttaa voidaan paitsi päätös olla tekemättä ympäristövaikutusten arviointia, tarvittaessa myös suoritettu ympäristövaikutusten arviointi, joka on virheellinen. ( 58 )

129. Näin ollen YVA-direktiivin 11 artiklan 2 kohdassa jäsenvaltioille tunnustettu oikeus määrittää, missä vaiheessa tietyt päätökset voidaan riitauttaa, ei voi johtaa siihen, että vakavaa menettelyvirhettä YVA-direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa säädetyn yleisölle tiedottamisen yhteydessä ei otettaisi huomioon arvioitaessa sen määräajan kulumista, jonka aikana lupapäätöksestä on nostettava kanne.

Hankkeen toteuttajan edut

130. Hankkeen toteuttajan perusteltu etu, joka koskee oikeusvarmuutta, ei myöskään estä tiedottamisessa tapahtuneiden virheiden huomioon ottamista määräajan kulumisen osalta. Hankkeen toteuttajan ei nimittäin tarvitse tyytyä siihen, että viranomaiset tiedottavat puutteellisesti yleisölle, jota asia koskee. Jos hankkeen toteuttaja epäilee viranomaisten antamien ilmoitusten riittävyyttä, hän voi ryhtyä täydentäviin toimenpiteisiin, kuten jakaa ilmoituksia hankkeen toteutuspaikalla ja muilla sopivilla paikoilla tai julkaista niitä paikallisissa sanomalehdissä. Tällaisten toimenpiteiden avulla yleisö, jota asia koskee, voi tosiasiallisesti saada tiedon hanketta koskevasta luvasta ja saada asianmukaisen mahdollisuuden saada tietoja lupamenettelystä.

c) Välipäätelmä

131. Näin ollen on todettava, että YVA-direktiivin 9 ja 11 artiklan kanssa on ristiriidassa se, että kanteen nostamisen määräajan, joka on alkanut kulua hanketta koskevan lupapäätöksen julkaisemisesta internetissä, umpeutumiseen vedotaan siihen yleisöön, jota asia koskee, kuuluvia sellaisia henkilöitä vastaan, jotka eivät ole tosiasiassa saaneet tietoa hanketta koskevasta lupapäätöksestä, mikäli heille ei ole etukäteen annettu asianmukaista mahdollisuutta saada lupamenettelyä koskevia tietoja YVA-direktiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaan.

V Ratkaisuehdotus

132. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti: 1) Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/92/EU 6 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että tiedottaminen antaa yleisölle, johon kyseinen hanke vaikuttaa, asianmukaisen mahdollisuuden saada ajoissa ja etukäteen tietoja suunniteltuja toimia koskevasta päätöksenteosta ja sen osallistumismahdollisuuksista. 2) Yksityiskohtaiset järjestelyt, joita toteutetaan direktiivin 2011/92 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen tietojen saataville antamiseksi, on määritettävä niin, että tiedonsaantioikeuden käyttämisestä aiheutuva vaiva siihen yleisöön kuuluville, jota asia koskee, on asianmukaisessa suhteessa viranomaisille aiheutuvaan vaivaan. 3) Yksityiskohtaiset järjestelyt, joita toteutetaan yleisön, jota asia koskee, kuulemiseksi direktiivin 2011/92 6 artiklan 4 kohdan mukaan, on määritettävä niin, että menettelyyn osallistumisesta aiheutuva vaiva siihen yleisöön kuuluville, jota asia koskee, on asianmukaisessa suhteessa viranomaisille aiheutuvaan vaivaan. 4) Direktiivin 2011/92 9 ja 11 artiklan kanssa on ristiriidassa se, että kanteen nostamisen määräajan, joka on alkanut kulua hanketta koskevan lupapäätöksen julkaisemisesta internetissä, umpeutumiseen vedotaan siihen yleisöön, jota asia koskee, kuuluvia sellaisia henkilöitä vastaan, jotka eivät ole tosiasiassa saaneet tietoa hanketta koskevasta lupapäätöksestä, mikäli heille ei ole etukäteen annettu asianmukaista mahdollisuutta saada lupamenettelyä koskevia tietoja direktiivin 2011/92 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: saksa.

( 2 ) Ks. viimeksi tuomio 16.9.2015, Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603); tuomio 2.3.2017, Henderson (C‑354/15, EU:C:2017:157) ja tuomio 6.9.2018, Catlin Europe (C‑21/17, EU:C:2018:675).

( 3 ) Yleissopimus tiedon saatavuudesta, yleisön osallistumisesta päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuudesta ympäristöasioissa, 1998 (EUVL 2005, L 124, s. 4), hyväksytty 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY (EUVL 2005, L 124, s. 1).

( 4 ) Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 13.12.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/92/EU (EUVL 2012, L 26, s. 1).

( 5 ) Ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta 28.1.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/4/EY (EUVL 2003, L 41, s. 26).

( 6 ) Tuomio 8.3.2011, Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2011:125, 42 kohta); tuomio 12.5.2011, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, Landesverband Nordrhein-Westfalen (C‑115/09, EU:C:2011:289, 41 kohta) ja tuomio 15.3.2018, North East Pylon Pressure Campaign ja Sheehy (C‑470/16, EU:C:2018:185, 50 kohta).

( 7 ) YVA-direktiivin 18–21 perustelukappale ja yleisön osallistumisesta tiettyjen ympäristöä koskevien suunnitelmien ja ohjelmien laatimiseen sekä neuvoston direktiivien 85/337/ETY ja 96/61/EY muuttamisesta yleisön osallistumisen sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden osalta 26.5.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/35/EY (EUVL 2003, L 156, s. 17).

( 8 ) Ks. tästä komiteasta ratkaisuehdotukseni asiassa Edwards (C‑260/11, EU:C:2012:645, 8 kohta). Ks. myös julkisasiamies Cruz Villalónin ratkaisuehdotus Gemeinde Altrip ym. (C‑72/12, EU:C:2013:422, 101 kohta); julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotus neuvosto v. Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht (C‑401/12 P–C‑403/12 P, EU:C:2014:310, 114 kohta ja alaviite 117) sekä ratkaisuehdotus neuvosto ja komissio v. Stichting Natuur en Milieu ja Pesticide Action Network Europe (C‑404/12 P ja C‑405/12 P, EU:C:2014:309, 23 kohta ja alaviite 23) ja julkisasiamies Bobekin ratkaisuehdotus Folk (C‑529/15, EU:C:2017:1, 86 kohta).

( 9 ) Fifth Meeting of the Parties to the Convention on Access to Information, Public Participation in Decision-making and Access to Justice in Environmental Matters, Maastricht, Netherlands, 30.6.–2.7.2014, Decision V/2 on public participation in decision-making, Nr. 2, ECE/MP.PP/2014/2/Add.1.

( 10 ) Sixth Meeting of the Parties to the Convention on Access to Information, Public Participation in Decision-making and Access to Justice in Environmental Matters, Budva, Montenegro, 11.–13.9.2017, Decision VI/2 – Promoting effective public participation in decision-making, Nr. 2, ECE/MP.PP/2017/2/Add.1

( 11 ) UNECE, ECE/MP.PP/2014/2/Add.2. (Geneve, 2015).

( 12 ) Tuomio 20.10.2011, Seaport (NI) ym. (C‑474/10, EU:C:2011:681, 39 ja 42 kohta). Ks. myös YVA-direktiivin 9a artikla, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2014/52/EU, sekä hankkeen toteuttajan asemaa koskevat valvontakomitean toteamukset ja suositukset 24.9.2010, Valko-Venäjä (ACCC/C/2009/37; ECE/MP.PP/2011/11/Add.2, 80 kohta).

( 13 ) Ks. valvontakomitean toteamukset ja suositukset 7.3.2008, Liettua (ACCC/C/2006/16, ECE/MP.PP/C.1/2008/5/Add.6, 67 kohta) ja 24.9.2013, Euroopan unioni ja Yhdistynyt kuningaskunta (ACCC/C/2012/68, ECE/MP.PP/C.1/2014/5, 97 kohta), sekä Maastrichtin suositukset (mainittu alaviitteessä 11, 59 kohta).

( 14 ) Kantajien Flausch ym. esittämän, Yhdistyneen kuningaskunnan Town and Country Planning (Environmental Impact Assessment) Regulations 2017 ‑asetuksen (kaupunkisuunnittelusta ja kaavoituksesta (ympäristövaikutusten arviointi) annettu laki) mukaan määrätyille henkilöille, joiden etua menettely koskee ja joita ei voida tavoittaa julkisella ilmoituksella, tiedot on annettava henkilökohtaisesti; ks. asetuksen 20 §:n 3 momentti ja 11 §:n 2 momentti sekä 12 §:n 5 momentti, 13 §:n 5 momentti tai 14 §:n 6 momentti.

( 15 ) Ks. vastaavasti tuomio 16.12.1976, Rewe-Zentralfinanz ja Rewe-Zentral (33/76, EU:C:1976:188, 5 kohta); tuomio 27.6.2013, Agrokonsulting (C‑93/12, EU:C:2013:432, 35 ja 36 kohta) ja tuomio 22.2.2018, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, 42 kohta).

( 16 ) Ks. valvontakomitean toteamukset ja suositukset 18.2.2005, Kazakstan (ACCC/C/2004/2, ECE/MP.PP/C.1/2005/2/Add.2, 24 kohta).

( 17 ) Ks. valvontakomitean toteamukset ja suositukset 7.3.2008, Liettua (ACCC/C/2006/16, ECE/MP.PP/C.1/2008/5/Add.6, 67 kohta) ja 3.7.2009, Ranska (ACCC/C/2007/22, ECE/MP.PP/C.1/2009/4/Add.1, 41 kohta), sekä Maastrichtin suositukset (mainittu alaviitteessä 11, 59 kohta).

( 18 ) Ks. valvontakomitean toteamukset ja suositukset 31.3.2006, Armenia (ACCC/C/2004/8, ECE/MP.PP/C.1/2006/2/Add.1, 70 kohta).

( 19 ) Ks. valvontakomitean toteamukset ja suositukset 7.3.2008, Liettua (ACCC/C/2006/16, ECE/MP.PP/C.1/2008/5/Add.6, 67 kohta).

( 20 ) Flausch ym:iden kantajien esittämän, Yhdistyneen kuningaskunnan Town and Country Planning (Environmental Impact Assessment) Regulations 2017 ‑asetuksen mukaan määrätyille henkilöille, joiden etua menettely koskee ja joita ei voida tavoittaa julkisella ilmoituksella, tiedot on annettava henkilökohtaisesti; ks. asetuksen 20 §:n 3 momentti ja 11 §:n 2 momentti, 12 §:n 5 momentti, 13 §:n 5 momentti tai 14 §:n 6 momentti. Valvontakomitean toteamusten ja suositusten 19.6.2017, Espanja (ACCC/C/2014/99, ECE/MP.PP/C.1/2017/17, 58 kohta), mukaan vaikuttaa siltä, että samaa sovelletaan myös Espanjan Katalonian alueella tietyissä tapauksissa.

( 21 ) Ks. valvontakomitean toteamukset ja suositukset 28.6.2013, Yhdistynyt kuningaskunta (ACCC/C/2011/61; ECE/MP.PP/C.1/2013/13, 23, 59 kohta).

( 22 ) Kannanoton 51 kohta.

( 23 ) Mainittu alaviitteessä 11, 92 kohdan a alakohta.

( 24 ) Ks. tuomio 9.11.2006, komissio v. Irlanti (C‑216/05, EU:C:2006:706, 42 ja 43 kohta).

( 25 ) Kannanoton 51 kohta.

( 26 ) Ks. myös Århusin yleissopimuksen 6 artiklan 7 kappale.

( 27 ) Tuomio 31.5.2018, Zheng (C‑190/17, EU:C:2018:357, 21 kohta) ja tuomio 4.10.2018, Link Logistik N&N (C‑384/17, EU:C:2018:810, 35 kohta).

( 28 ) Tuomio 7.9.2004, Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 66 kohta); tuomio 25.7.2008, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 37 kohta); tuomio 8.11.2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, 44 kohta) ja tuomio 20.12.2017, Protect Natur-, Arten- und Landschaftsschutz Umweltorganisation (C‑664/15, EU:C:2017:987, 34 kohta).

( 29 ) Tuomio 20.12.2017, Protect Natur-, Arten- und Landschaftsschutz Umweltorganisation (C‑664/15, EU:C:2017:987, 46 kohta).

( 30 ) Ks. tuomio 16.12.2008, Arcelor Atlantique et Lorraine ym. (C‑127/07, EU:C:2008:728, 60 ja 61 kohta).

( 31 ) Tuomio 18.3.2010, Alassini ym. (C‑317/08–C‑320/08, EU:C:2010:146, 58 kohta). Ks. myös ratkaisuehdotukseni tässä asiassa (EU:C:2019:720, 52 kohta) sekä valvontakomitean toteamukset ja suositukset 31.3.2006, Armenia (ACCC/C/2004/8, ECE/MP.PP/C.1/2006/2/Add.1, 31 kohta) ja 19.6.2017, Espanja (ACCC/C/2014/99, ECE/MP.PP/C.1/2017/17, 58 kohta) sekä Maastrichtin suositukset (mainittu alaviitteessä 11, 141 kohta).

( 32 ) Ks. valvontakomitean toteamukset ja suositukset 31.3.2006, Armenia (ACCC/C/2004/8, ECE/MP.PP/C.1/2006/2/Add.1, 31 kohta).

( 33 ) Euroopan unionin virallisen lehden sähköisestä julkaisemisesta 7.3.2013 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 216/2013 (EUVL 2013, L 69, s. 1) 1 artikla.

( 34 ) Tuomio 16.12.1976, Rewe-Zentralfinanz ja Rewe-Zentral (33/76, EU:C:1976:188, 5 kohta); tuomio 17.11.1998, Aprile (C‑228/96, EU:C:1998:544, 19 kohta); tuomio 30.6.2011, Meilicke ym. (C‑262/09, EU:C:2011:438, 56 kohta) ja tuomio 17.11.2016, Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, 41 kohta). Ks. myös valvontakomitean toteamukset ja suositukset 24.9.2010, Yhdistynyt kuningaskunta (ACCC/C/2008/33, ECE/MP.PP/C.1/2010/6/Add.3, 138 kohta).

( 35 ) Ks. tuomio 28.1.2010, Uniplex (UK) (C‑406/08, EU:C:2010:45, 32 kohta), ks. myös valvontakomitean toteamukset ja suositukset 24.9.2010, Yhdistynyt kuningaskunta (ACCC/C/2008/33, ECE/MP.PP/C.1/2010/6/Add.3, 138 kohta).

( 36 ) Tuomio 15.9.1998, Edis (C‑231/96, EU:C:1998:401, 48 kohta); tuomio 17.11.1998, Aprile (C‑228/96, EU:C:1998:544, 43 kohta); tuomio 15.4.2010, Barth (C‑542/08, EU:C:2010:193, 33 kohta); tuomio 8.9.2011, Q-Beef ja Bosschaert (C‑89/10 ja C‑96/10, EU:C:2011:555, 51 kohta) ja tuomio 21.12.2016, TDC(C‑327/15, EU:C:2016:974, 104 kohta).

( 37 ) Tuomio 19.5.2011, Iaia ym. (C‑452/09, EU:C:2011:323, 21 kohta).

( 38 ) Ks. edellä 62 kohta.

( 39 ) Valvontakomitean toteamukset ja suositukset 31.3.2006, Armenia (ACCC/C/2004/8, ECE/MP.PP/C.1/2006/2/Add.1, 31 kohta) ja 19.6.2017, Espanja (ACCC/C/2014/99, ECE/MP.PP/C.1/2017/17, 58 kohta), sekä Maastrichtin suositukset (mainittu alaviitteessä 11, 141 kohta).

( 40 ) Tuomio 12.5.2011, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, Landesverband Nordrhein-Westfalen (C‑115/09, EU:C:2011:289, 46 kohta) ja tuomio 16.4.2015, Gruber (C‑570/13, EU:C:2015:231, 36 ja 39 kohta).

( 41 ) Tuomio 15.10.2009, Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening (C‑263/08, EU:C:2009:631, 45 kohta).

( 42 ) Tuomio 11.4.2013, Edwards ja Pallikaropoulos (C‑260/11, EU:C:2013:221, 31 ja 44 kohta) ja tuomio 17.10.2018, Klohn (C‑167/17, EU:C:2018:833, 35 kohta).

( 43 ) Tuomio 7.11.2013, Gemeinde Altrip ym. (C‑72/12, EU:C:2013:712, 37, 43, 46, 48 ja 49 kohta) ja tuomio 15.10.2015, komissio v. Saksa (C‑137/14, EU:C:2015:683, 48 ja 55 kohta).

( 44 ) Tuomio 8.11.2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, 58 ja 72 kohta).

( 45 ) Tuomio 15.3.2018, North East Pylon Pressure Campaign ja Sheehy (C‑470/16, EU:C:2018:185).

( 46 ) Tuomio 15.3.2018, North East Pylon Pressure Campaign ja Sheehy (C‑470/16, EU:C:2018:185, 36 kohta).

( 47 ) Tuomio 15.3.2018, North East Pylon Pressure Campaign ja Sheehy (C‑470/16, EU:C:2018:185, 39 kohta).

( 48 ) Tuomio 7.9.2004, Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 66 kohta); tuomio 25.7.2008, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 37 kohta); tuomio 8.11.2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, 44 kohta) ja tuomio 20.12.2017, Protect Natur-, Arten- und Landschaftsschutz Umweltorganisation (C‑664/15, EU:C:2017:987, 34 kohta).

( 49 ) Tuomio 20.12.2017, Protect Natur‑, Arten- und Landschaftsschutz Umweltorganisation (C‑664/15, EU:C:2017:987, 46 kohta).

( 50 ) Tuomio 8.11.2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, 56 ja 57 kohta).

( 51 ) Tuomio 7.11.2013, Gemeinde Altrip ym. (C‑72/12, EU:C:2013:712, 31 kohta).

( 52 ) Tuomio 12.5.2011, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, Landesverband Nordrhein-Westfalen (C‑115/09, EU:C:2011:289, 48 kohta); tuomio 15.10.2015, komissio v. Saksa, (C‑137/14, EU:C:2015:683, 92 kohta) ja tuomio 8.11.2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, 59 kohta).

( 53 ) Ks. ratkaisuehdotukseni asiassa Križan ym. (C‑416/10, EU:C:2012:218, 138 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 54 ) Tuomio 8.11.2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, 72 kohta) ja ratkaisuehdotukseni asiassa Križan ym. (C‑416/10, EU:C:2012:218, 146 kohta).

( 55 ) Ks. tuomio 14.9.2010, Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals v. komissio (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, 23 kohta); tuomio 22.6.2016, DK Recycling und Roheisen v. komissio (C‑540/14 P, EU:C:2016:469, 42 kohta) ja tuomio 9.11.2017, HX v. neuvosto (C‑423/16 P, EU:C:2017:848, 30 kohta).

( 56 ) Tuomio 28.2.2012, Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, 45 kohta).

( 57 ) Tuomio 7.1.2004, Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, 64 ja 65 kohta); tuomio 3.7.2008, komissio v. Irlanti (C‑215/06, EU:C:2008:380, 59 kohta); tuomio 28.2.2012, Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, 42, 43 ja 46 kohta) ja tuomio 26.7.2017, Comune di Corridonia ym. (C‑196/16 ja C 197/16, EU:C:2017:589, 35 kohta).

( 58 ) Tuomio 7.11.2013, Gemeinde Altrip ym. (C‑72/12, EU:C:2013:712, 37 kohta) ja tuomio 8.11.2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, 61 kohta).