Väliaikainen versio

JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

NICHOLAS EMILIOU

7 päivänä heinäkuuta 2022 ( )

Asia C-88/21

Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmai

muu osapuoli:

Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

(Ennakkoratkaisupyyntö – Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (ylin hallintotuomioistuin, Liettua))

Ennakkoratkaisupyyntö – Toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmä (SIS II) – Päätös 2007/533/YOS – 38 ja 39 artikla – Kuulutukset esineistä takavarikointia tai rikosprosessin todisteena käyttämistä varten – Kuulutukseen perustuvan toimenpiteen toteuttaminen – Kansallinen säännös, jossa kielletään ajoneuvon, josta on tehty kuulutus SIS II:een, rekisteröinti – Kuulutusten poistaminen – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artikla – Omaisuudensuoja – Oikeasuhteisuus





I Johdanto

1. Muutamien jäsenvaltioiden valtion- ja hallituksenpäämiehet kokoontuivat 14.6.1985 pieneen Luxemburgin kuntaan allekirjoittamaan ensimmäistä sopimusta (Schengenin sopimus),( ) joka tasoitti tietä eurooppalaiselle alueelle ilman sisärajatarkastuksia: Schengen-alueelle.

2. Sitä seuranneiden vuosien aikana tämä yhteinen eurooppalainen alue on kehittynyt paitsi kooltaan (maantieteellisesti, kun sopimusvaltioiden määrä on kasvanut) myös – Schengenin säännöstönä( ) tunnetun – unionin oikeuden osalta, jolla taataan Schengen-alueen moitteeton toiminta ja varmistetaan jäsenvaltioiden välinen yhteistyö.

3. Samalla, kun eteneminen kohti sisärajatonta aluetta on mahdollistanut unionin kansalaisten vapaamman liikkumisen, tällaiseen kehitykseen on liittynyt myös vastuu varmistaa korkea turvallisuustaso ja ylläpitää sitä jäsenvaltioiden alueella toimenpiteillä, joilla yhtäältä ehkäistään ja torjutaan rikollisuutta ja toisaalta parannetaan poliisi- ja oikeusviranomaisten välistä koordinointia ja yhteistyötä. On itsestään selvää, että vapaa liikkuvuus saattaa myös väistämättä helpottaa rajat ylittävää rikollista toimintaa.

4. Käsiteltävä asia koskee yhtä keskeisistä välineistä, jotka luotiin tätä vastuuta silmällä pitäen, nimittäin toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmää (jäljempänä SIS II), jolla pyritään juuri takaamaan tällainen turvallisuus ja rajaturvallisuus Euroopassa. Tässä yhteydessä unionin tuomioistuinta pyydetään tulkitsemaan yhtä SIS II:ta koskevista tärkeimmistä välineistä, nimittäin toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmän (SIS II) perustamisesta, toiminnasta ja käytöstä tehtyä neuvoston päätöstä 2007/533/YOS( ) ja tarkemmin ottaen sen 39 artiklaa.

5. Käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuin saa tilaisuuden selventää jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille asetettuja velvoitteita ja niille annettua harkintavaltaa tilanteessa, jossa SIS II:een on tehty kuulutus esineestä takavarikointia tai rikosprosessin todisteena käyttämistä varten mutta jossa tätä kuulutusta ei enää pidetä merkityksellisenä.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Euroopan unionin oikeus

1. Päätös 2007/533

6. Päätöksen 2007/533 3 artiklan 1 kohdan mukaan päätöksessä

”a) ’kuulutuksella’ tarkoitetaan SIS II:een tallennettuja tietoja, joiden avulla toimivaltaiset viranomaiset voivat tunnistaa henkilön tai esineen tietyn toimenpiteen toteuttamiseksi;

b) ’lisätiedoilla’ tarkoitetaan tietoja, joita ei ole tallennettu SIS II:een mutta jotka liittyvät SIS II ‑kuulutuksiin ja joita vaihdetaan

– –”

7. Päätöksen 2007/533 8 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”lisätietoja vaihdetaan Sirene-käsikirjan säännösten mukaisesti ja viestintäinfrastruktuuria käyttäen – –”.

8. Päätöksen 2007/533 IX luku, jonka otsikko on ”Kuulutukset esineistä takavarikointia tai rikosprosessin todisteena käyttämistä varten”, koostuu 38 ja 39 artiklasta. Mainitussa 38 artiklassa, jonka otsikko on ”Kuulutuksen tekemisen tavoitteet ja edellytykset”, säädetään seuraavaa:

”1. Takavarikointia varten tai rikosprosessin todisteina etsittäviin esineisiin liittyvät tiedot tallennetaan SIS II ‑järjestelmään.

2. Seuraavat helposti tunnistettavat esineluokat ilmoitetaan:

a) moottoriajoneuvot, joiden sylinteritilavuus on yli 50 cm3, sekä veneet ja ilma-alukset;

– –”

9. Päätöksen 2007/533 39 artiklan, jonka otsikko on ”Kuulutukseen perustuvan toimenpiteen toteuttaminen”, sanamuoto on seuraava:

”1. Jos haku osoittaa, että löydetystä esineestä on tehty kuulutus, tämän todennut viranomainen ottaa yhteyttä kuulutuksen tehneeseen viranomaiseen sopiakseen tarvittavista toimenpiteistä. – –

2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on ilmoitettava lisätietojen vaihdon avulla.

3. Esineen löytäneen jäsenvaltion on toteutettava toimenpiteet kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.”

10. Päätöksen 2007/533 45 artiklassa, joka koskee esineitä koskevien kuulutusten säilyttämisaikaa, säädetään seuraavaa:

”1. SIS II:een tämän päätöksen mukaisesti tallennettuja esineitä koskevia kuulutuksia säilytetään ainoastaan sen ajan, joka on tarpeen niihin tarkoituksiin, joita varten ne on tallennettu.

– –

3. 38 artiklan mukaisesti tallennettuja esineitä koskevia tietoja säilytetään enintään kymmenen vuotta.

– –”

11. Päätöksen 2007/533 49 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Ainoastaan kuulutuksen tehneellä jäsenvaltiolla on lupa muuttaa, täydentää, oikaista, päivittää tai poistaa tallentamiaan tietoja.”

2. Asetus (EY) No 1986/2006

12. Ajoneuvojen rekisteröintitodistusten myöntämisestä vastaavien jäsenvaltioiden yksiköiden pääsyn sallimisesta toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmään (SIS II) 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1986/2006( ) 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

”1. Sen estämättä, mitä säädetään [päätöksen 2007/533] 38 ja 40 artiklassa sekä 46 artiklan 1 kohdassa, on jäsenvaltioiden niillä yksiköillä, jotka vastaavat [ajoneuvojen rekisteröintiasiakirjoista 29.4.1999 annetussa neuvoston] direktiivissä 1999/37/EY [(EYVL 1999, L 138, s. 57)] tarkoitettujen ajoneuvojen rekisteröintitodistusten myöntämisestä, oikeus päästä seuraaviin SIS II:een tallennettuihin tietoihin [päätöksen 2007/533] 38 artiklan 2 kohdan a, b ja f alakohdan mukaisesti yksinomaan sen tarkistamiseksi, ovatko rekisteröitäväksi esitetyt ajoneuvot varastettuja, kavallettuja tai muutoin kadonneita tai etsitäänkö niitä käytettäväksi todisteena rikosasiassa:

a) tiedot moottoriajoneuvoista, joiden sylinteritilavuus on yli 50 cm3,

– –

2. Edellä 1 kohdassa mainituilla yksiköillä, jotka ovat osa jäsenvaltion keskushallintoa, on oikeus päästä suoraan SIS II:een tallennettuihin tietoihin.”

3. Sirene-käsikirja

13. SIS II ‑kehyksessä ja Sirene-käsikirjasta ja muista toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmän (SIS II) täytäntöönpanotoimenpiteistä annetun täytäntöönpanopäätöksen 2013/115/EU liitteen korvaamisesta 29.1.2015 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2015/219( )ja sen liitteen (jäljempänä Sirene-käsikirja) säännösten mukaisesti jäsenvaltiot vaihtavat SIS II:een tehtyihin kuulutuksiin liittyviä lisätietoja. Jotta SIS II voisi toimia tehokkaasti, tämän lisätietojen vaihdon toteuttavat Sirene-toimistot.

14. Sirene-toimistojen työn helpottamiseksi hyväksyttiin Sirene-käsikirja, jotta voidaan vastata paremmin Sirene-toimiin osallistuvien SIS II ‑käyttäjien operatiivisiin tarpeisiin ja yhdenmukaistaa työmenetelmiä.

15. Sirene-käsikirjan johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan muun muassa, että ”SIS II:een tallennettuja kuulutuksia säilytetään ainoastaan sen ajan, joka on tarpeen niihin tarkoituksiin, joita varten ne on tallennettu”.

16. Sirene-käsikirjan 8 kohta käsittää erityisesti ”kuulutukset esineistä takavarikointia tai todisteena käyttämistä varten (–[päätöksen 2007/533] 38 artikla)”. Sen 8.4 kohdassa, jonka otsikko on ”Esineistä takavarikointia tai rikosprosessin todisteena käyttämistä varten tehtyjen kuulutusten poistaminen”, säädetään, että kuulutus on poistettava, kun

”a) esine on takavarikoitu tai on toteutettu vastaava toimenpide sen jälkeen, kun tarvittava lisätietojen jatkovaihto on toteutettu Sirene-toimistojen välillä tai esineestä tulee toisen oikeudellisen tai hallinnollisen menettelyn kohde (esim. hyvässä uskossa tehtyä hankintaa koskeva oikeudellinen menettely, kiistanalainen omistusoikeus tai todisteita koskeva oikeudellinen yhteistyö);

b) kuulutuksen voimassaolo on päättynyt; tai

c) kuulutuksen tehneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on päättänyt poistaa sen”.

17. Sirene-käsikirjan liitteessä 2 olevan 2.2.2 kohdan mukaan esineen paikallistaneen jäsenvaltion viranomaisten on kansallisen lainsäädännön mukaisesti i) takavarikoitava esine tai toteutettava tarvittavat turvaamistoimenpiteet, ii) tunnistettava esineen hallussaan pitävä henkilö ja iii) otettava yhteyttä kuulutuksen tehneen jäsenvaltion Sirene-toimistoon.

B Kansallinen oikeus

18. Liettuan kansallista toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmää koskevien säännösten hyväksymisestä 17.9.2007 annetun Liettuan tasavallan sisäministerin määräyksen nro 1V-324 (Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministro įsakymas Nr. 1V-324 dėl Lietuvos nacionalinės antrosios kartos Šengeno informacinės sistemos nuostatų patvirtinimo, jäljempänä kansalliset SIS II ‑säännökset) 3 kohdassa säädetään, että Liettuan kansallinen SIS II (jäljempänä N.SIS II) perustetaan ja se toimii unionin oikeuden perusteella.

19. Kansallisten SIS II ‑säännösten 25 kohdan mukaisesti julkisella yrityksellä Regitralla on pääsy N.SIS II ‑tietoihin etsittävistä moottoriajoneuvoista ja niiden perävaunuista, kansalliseen ajoneuvorekisteriin ja etsittävien moottoriajoneuvojen rekisteröintiasiakirjoihin.

20. Moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen rekisteröintiä koskevien sääntöjen, jotka on hyväksytty 25.5.2001 annetulla Liettuan tasavallan sisäministerin määräyksellä nro 260 (jäljempänä rekisteröintisäännöt), 13–13.3 kohdan mukaan julkinen yritys Regitra ilmoittaa poliisille muun muassa, kun hakija haluaa rekisteröidä ajoneuvon, jonka moottori tai rekisterikilpi tai ajoneuvo itse on merkitty etsittävien ajoneuvojen rekisteriin Liettuan N.SIS II:ssa.

21. Rekisteröintisääntöjen 14 kohdassa todetaan, että kun poliisille on ilmoitettu rekisteröintisääntöjen 13.1–13.3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, näiden sääntöjen 13.1.1 kohdassa mainitut ajoneuvot voidaan rekisteröidä vasta, kun ne on poistettu etsittävien ajoneuvojen rekisteristä eli N.SIS II:sta.

III Tosiseikat, kansallinen menettely ja ennakkoratkaisukysymykset

22. D.R. osti Saksassa 13.11.2015 A.M. Transports ‑yhtiön kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti moottoriajoneuvon. Kyseinen ajoneuvo poistettiin viikkoa myöhemmin rekisteristä Saksassa, tuotiin Liettuaan ja myytiin siellä toiselle henkilölle.

23. Uusi omistaja yritti rekisteröidä ajoneuvon Liettuassa 22.2.2016, muttei voinut tehdä näin, koska ajoneuvosta oli tehty kuulutus SIS II:een Bulgariassa 23.12.2015, koska se oli väitetysti varastettu.

24. Liettuan viranomaiset ilmoittivat Bulgarian viranomaisille, että ajoneuvo oli löydetty ja että siitä oli aloitettu rikostutkinta. Marijampolėn syyttäjäviranomaisen 21.9.2016 tekemällä päätöksellä rikostutkinta kuitenkin lopetettiin, ja päätöksessä katsottiin, ettei rikosta ollut tapahtunut Liettuassa. Samalla päätöksellä kyseinen ajoneuvo palautettiin D.R:lle, ja ajoneuvon väitettynä varkausajankohtana omistaneelle NABKO HOLDING GRUP:lle (Bulgaria) ilmoitettiin asiasta ja toimitettiin D.R:n yhteystiedot.

25. Bulgarian toimivaltaiset viranomaiset eivät kuitenkaan ryhtyneet yli kolmeen vuoteen toimiin poistaakseen ajoneuvon kuulutuksen SIS II:sta.

26. D.R. pyysi 20.2.2019 VĮ Regitran alueellista yksikköä (jäljempänä Regitra) rekisteröimään ajoneuvon Liettuassa. Kyseinen julkinen yritys kuitenkin hylkäsi hakemuksen. Vaikka hakija teki kyseisestä päätöksestä oikaisuvaatimuksen, Regitra pysytti päätöksen rekisteröintisääntöjen 14 kohdan perusteella, koska ajoneuvon etsintää Bulgariassa koskevat tiedot oli merkitty SIS II:een ja näkyivät edelleen järjestelmässä.

27. Tämän jälkeen valittaja valitti Regitran päätöksestä Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmaihin (alueellinen hallintotuomioistuin, Kaunasin istuntopaikka, Liettua). Kyseisen tuomioistuimen näkemyksen mukaan kansallisella säännöksellä, johon Regitra vetosi pysyttäessään alkuperäisen päätöksensä, rajoitetaan suhteettomasti ajoneuvon omistajan omaisuudensuojaa ja oikeutta luovuttaa omaisuuttaan. Ajoneuvon rekisteröintikielto on nimittäin voimassa määräämättömän ajan, eikä sitä voida mukauttaa kunkin tapauksen erityisolosuhteisiin.

28. Tätä taustaa vasten kyseinen kansallinen tuomioistuin päätti siirtää asian Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasille (ylin hallintotuomioistuin, Liettua), jotta se tutkisi näitä kysymyksiä. Kyseinen tuomioistuin yhtyy Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmain esittämiin epäilyihin. Etenkin koska rekisteröintisääntöjen tietyt säännökset otettiin käyttöön Schengenin säännöstön tavoitteiden takaamiseksi ja ne vaikuttavat koko SIS II:n toimintaan, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, ovatko nämä säännöt yhteensopivia unionin oikeuden kanssa.

29. Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas päätti näin ollen lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”1) Onko [päätöksen 2007/533] 39 artiklaa ja etenkin sen 3 kohtaa tulkittava siten, että siinä asetetaan velvollisuus kieltää sellaisten esineiden rekisteröinti, joista on tehty kuulutus Schengenin tietojärjestelmässä, huolimatta siitä, ettei kuulutus ole enää merkityksellinen (ajoneuvo on löydetty; rikosoikeudellinen menettely jäsenvaltiossa, josta ajoneuvo löydettiin, on päätetty, koska kyseisessä jäsenvaltiossa ei ole tapahtunut rikosta; asiasta on ilmoitettu kuulutuksen tehneelle jäsenvaltiolle, mutta se ei ole ryhtynyt toimenpiteisiin kuulutuksen poistamiseksi järjestelmästä)?

2) Onko [päätöksen 2007/533] 39 artiklaa ja etenkin sen 3 kohtaa tulkittava siten, että siinä velvoitetaan jäsenvaltio, joka on löytänyt esineen, josta on tehty kuulutus saman päätöksen 38 artiklan 1 kohdan mukaisesti, antamaan kansallisia säännöksiä, joissa kielletään kaikki muut löydettyä esinettä koskevat toimenpiteet kuin ne, joilla saavutettaisiin 38 artiklassa tarkoitettu tavoite (takavarikointi tai käyttäminen rikosprosessin todisteena)?

3) Onko [päätöksen 2007/533] 39 artiklaa ja etenkin sen 3 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat sen nojalla antaa säännöksiä, joissa säädetään poikkeuksista kieltoon rekisteröidä ajoneuvoja, joista on tehty kuulutus Schengenin tietojärjestelmässä saman päätöksen 38 artiklan mukaisesti, sen jälkeen, kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat toteuttaneet toimenpiteitä ilmoittaakseen löydetystä esineestä kuulutuksen tehneelle jäsenvaltiolle?”

30. Kirjallisia huomautuksia esittivät Latvian, Liettuan, Alankomaiden ja Portugalin hallitukset sekä Euroopan komissio.

IV Asian tarkastelu

31. Kolmella kysymyksellään, joita on tarkoituksenmukaista tutkia yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä yhtäältä, edellytetäänkö päätöksen 2007/533 39 artiklassa jäsenvaltioiden kieltävän sellaisen ajoneuvon rekisteröinnin, josta on tehty kuulutus SIS II:een, ja toisaalta, onko kyseinen säännös esteenä tällaisesta kiellosta poikkeamiselle tilanteessa, jossa kuulutusta ei enää pidetä merkityksellisenä.

32. Aluksi palautan hyvin lyhyesti mieleen päätöksen 2007/533 39 artiklan sanamuodon ja tehtävän (A), minkä jälkeen tarkastelen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäistä kysymystä eli sitä, edellytetäänkö kyseisessä säännöksessä jäsenvaltioiden kieltävän sellaisen ajoneuvon rekisteröinnin, josta on tehty kuulutus SIS II:een (B). Seuraavaksi selvennän, milloin tällainen kuulutus olisi poistettava, ennen kuin käsittelen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toista kysymystä eli sitä, onko unionin oikeus esteenä ajoneuvon rekisteröinnin kieltävälle kansalliselle säännökselle, jos kuulutus ei ole enää merkityksellinen tai ajantasainen (C).

A Lyhyt johdanto päätöksen 2007/533 39 artiklaan

33. SIS II, joka aloitti toimintansa 9.4.2013, on olennainen väline korkean turvallisuustason varmistamisessa Euroopan unionin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella ja Schengenin säännöstön säännösten soveltamisen takaamisessa. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi järjestelmä suunniteltiin mahdollistamaan se, että jäsenvaltioiden turvallisuusviranomaiset voivat ladata tiettyjä tietoja SIS II:een ja vaihtaa lisätietoja, jotta voidaan toteuttaa erityistoimia. Tältä osin SIS II sisältää etenkin kuulutuksia tietyistä esineistä, kuten seteleistä, ampuma-aseista ja ajoneuvoista, jotka on varastettu tai kavallettu tai jotka ovat kadonneet.

34. Tällaisten esineiden osalta SIS II:een voidaan tehdä kuulutus muun muassa takavarikointia tai rikosprosessin todisteena käyttämistä varten päätöksen 2007/533 38 artiklan mukaisesti. Tässä yhteydessä kyseisen päätöksen 39 artikla – joka on keskeinen käsiteltävän asian kannalta – koskee toimia, joita esineen, josta toisen jäsenvaltion viranomaiset (jäljempänä kuulutuksen tehnyt jäsenvaltio) ovat tehneet kuulutuksen SIS II:een, löytäneen jäsenvaltion (jäljempänä täytäntöönpaneva jäsenvaltio) viranomaisten on toteutettava.

35. Päätöksen 2007/533 39 artiklan 1 kohdan mukaan täytäntöönpanevan jäsenvaltion viranomaisten on otettava yhteyttä kuulutuksen tehneeseen jäsenvaltioon ”sopiakseen tarvittavista toimenpiteistä”. Kyseisen artiklan 3 kohdassa puolestaan edellytetään, että täytäntöönpanevan jäsenvaltion ”on toteutettava toimenpiteet kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti”.

36. Kuten julkisasiamies Pikamäe äskettäin korosti, mainitun säännöksen sanamuoto ei ole mikään malliesimerkki täsmällisyydestä. Sirene-käsikirjan – jonka tarkoituksena on selventää toimia, jotka täytäntöönpanevan jäsenvaltion on toteutettava – liitteessä 2 olevassa 2.2.2 kohdassa selitetään kuitenkin, että tällainen toiminta perustuu seuraaviin kolmeen vaiheeseen: ensinnäkin esineen takavarikointiin tai tarvittavien turvaamistoimenpiteiden toteuttamiseen, toiseksi esineen hallussaan pitävän henkilön tunnistamiseen ja kolmanneksi yhteydenottoon kuulutuksen tehneen jäsenvaltion Sirene-toimistoon tarvittavista toimenpiteistä sopimista varten.( )

37. Tarkastelen seuraavaksi ensimmäistä ennakkoratkaisukysymyksissä esille tulevaa kysymystä eli sitä, edellytetäänkö päätöksen 2007/533 39 artiklassa jäsenvaltioiden kieltävän sellaisen ajoneuvon rekisteröinti, josta on tehty kuulutus SIS II:een.

B Edellytetäänkö päätöksen 2007/533 39 artiklassa jäsenvaltioiden kieltävän ajoneuvon rekisteröinnin?

38. Tästä kysymyksestä on aluksi huomautettava, että osapuolten tässä menettelyssä esittämät huomautukset sisältävät eriäviä näkemyksiä siitä, miten tämä kysymys olisi ratkaistava. Latvian ja Liettuan hallitukset katsovat, että päätöksen 2007/533 39 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön tällaisen säännön, kun taas Alankomaiden ja Portugalin hallitusten käsitys asiasta on päinvastainen. Komission kanta puolestaan sijoittuu johonkin näiden kahden puoliväliin: Päätöksen 2007/533 39 artikla on, ainakin aluksi, esteenä ajoneuvon rekisteröinnille. Jäsenvaltio ei kuitenkaan ole – komission näkemyksen mukaan – enää velvollinen kieltämään ajoneuvon rekisteröintiä, kun tavoite, jonka vuoksi kuulutus tehtiin SIS II:een, on saavutettu.

39. Lyhyesti sanottuna: vaikka Latvian ja Liettuan hallitusten sekä komission esittämien seikkojen yhteydessä tulee esille olennaisia näkökohtia, yhdyn pääosin Alankomaiden ja Portugalin hallitusten näkemykseen.

40. Ensinnäkin on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on.( )

41. Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että päätöksen 2007/533 39 artikla on muotoiltu laajasti ja yleisesti. Sama pätee myös itse asiassa Sirene-käsikirjan liitteessä 2 olevaan 2.2.2 kohtaan, jossa – kuten edellä 36 kohdassa todettiin – selvennetään, mitä toimia täytäntöönpanevan jäsenvaltion viranomaisten on toteutettava ennen yhteyden ottamista kuulutuksen tehneen jäsenvaltion viranomaisiin.

42. Kummassakaan näistä kahdesta säännöksestä ei viitata nimenomaisesti jäsenvaltioiden velvoitteeseen kieltää sellaisen ajoneuvon rekisteröinti, josta on tehty kuulutus SIS II:een. Tällaisen velvoitteen ei mielestäni voida myöskään tulkita sisältyvän näihin säännöksiin implisiittisesti.

43. Sirene-käsikirjan liitteessä 2 olevassa 2.2.2 kohdassa viitataan ”tarvittaviin turvaamistoimenpiteisiin” vaihtoehtona löydetyn esineen takavarikoimiselle, kun taas päätöksen 2007/533 39 artiklan 1 kohdassa viitataan pelkästään ”tarvittaviin toimenpiteisiin”, joista on sovittava kuulutuksen tehneen jäsenvaltion kanssa. Näin ollen turvaamistoimet, jotka täytäntöönpanevan jäsenvaltion on toteutettava yksipuolisesti, ainoastaan korvaavat kyseisen esineen (eittämättä tehokkaamman) takavarikoinnin, kun taas toimet, joita toteutetaan täytäntöönpanevan ja kuulutuksen tehneen jäsenvaltion viranomaisten välisen tietojenvaihdon jälkeen, ovat niitä, joista asianomaisten viranomaisten on sovittava.

44. Sitä, että täytäntöönpanevalla jäsenvaltiolla on tässä yhteydessä merkittävästi liikkumavaraa, tukee lisäksi päätöksen 2007/533 39 artiklan 3 kohta, jonka mukaan jäsenvaltion on toteutettava toimenpiteet ”kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti”.

45. En näe päätöksen 2007/533 39 artiklan sanamuodossa mitään, mikä viittaisi siihen, että täytäntöönpanevalla jäsenvaltiolla on nimenomaisesti tai implisiittisesti velvollisuus toteuttaa tiettyjä erityisiä toimenpiteitä, joissa mennään esineen mahdollista takavarikointia (tai vastaavia toimenpiteitä) ja esineen hallussaan pitävän henkilön tunnistamista pitemmälle. Mikään ei etenkään viittaa siihen, että jäsenvaltioilla olisi velvollisuus kieltää sellaisten ajoneuvojen rekisteröinti, joista on tehty kuulutus SIS II:een.( )

46. Tätä päätelmää vaikuttaisi tukevan asiaa koskevien ja asiaan liittyvien unionin oikeussääntöjen systemaattinen tulkinta.

47. Ensinnäkään mihinkään päätöksen 2007/533 säännökseen tai johdanto-osan perustelukappaleeseen ei sisälly tarkempia yksityiskohtia siitä, miten jäsenvaltioiden on tarkoitus (tai ne voivat) noudattaa velvollisuuttaan ”[toteuttaa] toimenpiteet kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti” kyseisen päätöksen 39 artiklan nojalla. Kuten olen jo todennut, Sirene-käsikirjaan ei myöskään sisälly mitään vastaavaa sääntelyä sen lisäksi, mitä sen 2.2.2 kohdassa todetaan.( )

48. Toiseksi, kuten Alankomaiden hallitus esitti, on hyödyllistä tarkastella asetusta N:o 1986/2006, koska kyseisessä asetuksessa säädetään ajoneuvojen rekisteröintitodistusten myöntämisestä vastaavien jäsenvaltioiden yksiköiden pääsystä SIS II:een tallennettuihin tietoihin. Kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä sen johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen kanssa, selitetään, että jäsenvaltioiden toimivaltaisille yksilöille myönnetään oikeus päästä näihin tietoihin hallinnollisiin tarkoituksiin ”sen tarkistamiseksi, ovatko rekisteröitäväksi esitetyt ajoneuvot varastettuja, kavallettuja tai muutoin kadonneita tai etsitäänkö niitä käytettäväksi todisteena rikosasiassa”. Jos unionin lainsäätäjä olisi halunnut estää näitä viranomaisia rekisteröimästä ajoneuvoa, jonka osalta ne havaitsevat kuulutuksen SIS II:ssa, se olisi näin ollen todennäköisesti sisällyttänyt kyseiseen asetukseen nimenomaisesti vastaavan säännöksen.

49. Vaikuttaa siten siltä, että unionin lainsäätäjä päätti tietoisesti olla säätämättä niiden täsmällisten toimenpiteiden yksityiskohdista, joita jäsenvaltioiden on toteutettava SIS II:een päätöksen 2007/533 38 artiklan nojalla tehdyn kuulutuksen täytäntöönpanemiseksi. Lainsäätäjän tarkoituksena oli jättää jäsenvaltioille tältä osin laaja harkintavalta.

50. Tämä huomioon ottaen, ja tällaisen harkintavallan mukaisesti, huomautan, että useat jäsenvaltiot itse asiassa sallivat ajoneuvojen rekisteröinnin – tai eivät ainakaan nimenomaisesti estä sitä –, vaikka ajoneuvosta on tehty kuulutus SIS II:een. Rekisteröintihän on pelkästään muodollinen prosessi, jossa määritetään ajoneuvon omistaja tai haltija lähinnä verotustarkoituksiin tai lainsäädännön rikkomisen havaitsemiseksi.

51. Latvian ja Liettuan hallitukset kuitenkin väittävät, että päätöksen 2007/533 38 artiklan tiukempi tulkinta vastaisi paremmin kyseisellä päätöksellä tavoiteltuja yleisiä päämääriä ja että tässä ratkaisuehdotuksessa ehdotettava tulkinta tekisi päätöksen 2007/533 39 artiklan osittain tehottomaksi.

52. Tältä osin on myönnettävä, että kansallinen toimenpide, joka estää sellaisten ajoneuvojen rekisteröinnin, joista on tehty kuulutus, voi ilmeisestikin auttaa osaltaan varmistamaan ”jäsenvaltioiden alueella korkean turvallisuustason Euroopan unionin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella”, mikä on SIS II:n yleinen tavoite.( ) Tällainen toimenpide vaikuttaa myös soveltuvan parantamaan SIS II:een päätöksen 2007/533 38 artiklan mukaisesti tehtyjen kuulutusten tehokkuutta.

53. Vaikka kansallinen sääntö, jossa kielletään ehdottomasti sellaisen ajoneuvon rekisteröinti, josta on tehty kuulutus SIS II:een, ei ole toimenpide, jonka tarkoituksena on suoraan kyseisen ajoneuvon takavarikoiminen tai käyttäminen rikosprosessin todisteena, tällainen toimenpide voi siitä huolimatta auttaa estämään kyseisen ajoneuvon käytön tai myymisen ja siten minimoida riskin siitä, että ajoneuvo välttyy takavarikoinnilta tai että sitä ei voida käyttää rikosprosessin todisteena. Tästä syystä pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltainen kansallinen sääntö voi itse asiassa auttaa toimivaltaisia viranomaisia toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet kuulutuksen täytäntöönpanemiseksi ja saavuttamaan päätöksen 2007/533 38 artiklassa säädetyt tavoitteet.

54. Olipa asia miten tahansa, näistä väitteistä ei välttämättä voida päätellä, että jäsenvaltioiden on itse asiassa pakollista ottaa kansallisessa lainsäädännössään käyttöön nyt kyseessä olevan kaltainen sääntö.

55. Edellä mainittujen sanamuotoon liittyvien seikkojen lisäksi ei pidä unohtaa, mikä SIS II pohjimmiltaan on ja miten sen on tarkoitus toimia. SIS II on – kuten sen nimestäkin käy yksiselitteisesti ilmi – tietojärjestelmä.( ) Päätöksen 2007/533 tavoitteena on sellaisen yhteisen tietojärjestelmän perustaminen ja sääntely,( ) jonka välittömänä tarkoituksena on ”[tukea] poliisiviranomaisten ja oikeusviranomaisten operatiivista yhteistyötä rikosasioissa”.( )

56. Päätös 2007/533 onkin pohjimmiltaan väline, jonka tarkoituksena on perustaa tietojärjestelmä ja vahvistaa säännöt, joita kyseisen järjestelmän toimiminen edellyttää: kuka järjestelmää hallinnoi, mitä tietoja siihen olisi sisällyttävä ja miten sekä milloin tiedot olisi lisättävä ja poistettava jne. SIS II:n perustana oleva filosofia on yksinkertainen: kansallisten viranomaisten olisi vaihdettava tietoja ja tehtävä yhteistyötä.

57. Käänteisesti päätöksen 2007/533 tarkoituksena ei ole vahvistaa aineellisia sääntöjä siitä, mitä kansallisten viranomaisten on tehtävä niiden toimenpiteiden lisäksi, joista säädetään nimenomaisesti Sirene-käsikirjan liitteessä 2, nimittäin i) esineen takavarikointi (tai vastaavien turvaamistoimenpiteiden toteuttaminen) ja esinettä hallussaan pitävän henkilön tunnustaminen ja ii) yhteistyön tekeminen viranomaisten kanssa asianmukaisella tasolla.

58. Tällaisia sääntöjä ei ole yhdenmukaistettu unionin oikeudessa, vaan niistä säädetään yksinomaan kansallisessa oikeudessa.( ) Näin on, vaikka tällaisilla säännöillä voidaan i) myötävaikuttaa tavoitteeseen varmistaa korkea turvallisuustaso vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella ja/tai ii) lisätä SIS II:een tehtyjen kuulutusten tehokkuutta.

59. Jälkimmäisen näkökohdan osalta haluaisin vain lisätä, että unionin järjestelmässä tehokkuusperiaate tarkoittaa ennen kaikkea sitä, että unionin sääntöjen tulkinnan olisi varmistettava vähimmäistehokkuus, jotta vältetään niiden olemassaolon supistuminen pelkäksi muodollisuudeksi ja suljetaan pois sellaiset tulkinnat, jotka johtavat absurdeihin tai epäasianmukaisiin tuloksiin. Tehokkuusperiaatetta ei pitäisi ymmärtää keinona maksimoida unionin sääntöjen vaikuttavuus ja tehokkuus, etenkin kun näin tekemällä ylitettäisiin unionin lainsäätäjän ilmaisemat selkeät aikomukset.( )

60. Katson näin ollen, ettei päätöksen 2007/533 39 artikla edellytä jäsenvaltioiden kieltävän sellaisen ajoneuvon rekisteröintiä, josta on tehty kuulutus SIS II:een.

61. On nähdäkseni kuitenkin yhtä selvää, ettei päätöksessä 2007/533 ole mitään sellaista, mikä ainakaan lähtökohtaisesti estää jäsenvaltioita ottamasta käyttöön tällaista sääntöä. Kuten edellä 52 ja 53 kohdassa todettiin, tällaisella toimenpiteellä voidaan nimittäin varmistaa, että kuulutuksessa ilmoitetut esineet voidaan niiden löytämisen jälkeen takavarikoida tai niitä voidaan käyttää rikosprosessin todisteena, mikä edistää SIS II:n perustamisella tavoiteltujen yleisten tavoitteiden saavuttamista.

62. Kuten minkä tahansa muun sellaisen kansallisen säännön tai toimenpiteen tapauksessa, joka on annettu tai toteutettu unionin lainsäädännön täytäntöönpanemiseksi kansallisella tasolla, tällaisen säännön on oltava yhteensopiva muiden unionin oikeudesta laajemmin, Euroopan unionin perusoikeuskirja (jäljempänä perusoikeuskirja) mukaan luettuna, johtuvien sääntöjen ja periaatteiden kanssa.

63. Viimeksi mainitusta seikasta pääsenkin tarkastelemaan siitä, päteekö edellä esitetty vastaus tilanteissa, joissa SIS II:een tallennettua kuulutusta ei enää pidetä merkityksellisenä siltä osin kuin tarkoitus, jota varten kuulutus tehtiin, on saavutettu.

C Estääkö 39 artikla jäsenvaltioita kieltämästä ajoneuvon rekisteröintiä, kun SIS II:een tehtyä kuulutusta ei enää pidetä merkityksellisenä?

64. On palautettava mieleen, että on yksin kansallisen tuomioistuimen asia todeta käsiteltävän asian tosiseikat ja arvioida niitä. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen näkemyksen mukaan kyseisestä ajoneuvosta SIS II:een tehty kuulutus ei ole enää merkityksellinen.

65. Jos tällainen lähtökohta on oikea, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että kansallinen sääntö, jossa kielletään ehdottomasti sellaisen ajoneuvon rekisteröinti, josta on tehty kuulutus SIS II:een, ja jota ei voida mukauttaa tapauskohtaisiin olosuhteisiin, esimerkiksi jos kyseinen kuulutus ei ole enää merkityksellinen tai ajantasainen, herättää kysymyksiä kyseisen kansallisen säännön yhteensopivuudesta unionin oikeuden ja etenkin omaisuudensuojan ja suhteellisuusperiaatteen kanssa.

66. Mahdollisimman hyödyllisen vastauksen antamiseksi kansalliselle tuomioistuimelle tarkastelen ensin sitä, milloin kuulutus olisi poistettava (1), ja seuraavaksi sitä, ovatko nämä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen huomautukset perusteltuja (2).

1. Kuulutuksen poistaminen

67. Päätöksen 2007/533 45 artiklassa määritetään esineitä koskevien kuulutusten säilyttämisaika. Kyseisestä säännöksestä, luettuna saman päätöksen johdanto-osan 13 perustelukappaleen valossa, ilmenee, että kuulutuksia säilytetään ainoastaan sen ajan, joka on tarpeen niihin tarkoituksiin, joita varten ne on tallennettu. Kun kuulutuksen säilyttämisen edellytykset eivät enää täyty, kuulutuksen tehneen jäsenvaltion on poistettava se viipymättä.( ) Sirene-käsikirjassa selitetään, milloin esinettä koskevan kuulutuksen katsotaan saavuttaneen tarkoituksensa ja se olisi poistettava.( )

68. Päätöksen 2007/533 39 artiklasta ja Sirene-käsikirjasta yleisemmin kuitenkin ilmenee, että viestintään perustuva yhteistyö – jossa etenkin i) otetaan alun perin yhteyttä tarvittavista toimenpiteistä sopimiseksi ja ii) viestintä jatkuu tämän jälkeen lisätietojen vaihdon muodossa – on ehdottoman välttämätöntä kuulutukseen perustuvan toimenpiteen toteuttamiselle ja tarpeen sen tarkoituksen saavuttamiseksi, jonka vuoksi kuulutus SIS II:een tehtiin.

69. On tuskin tarpeen huomauttaa, ettei esineen sijainnin ilmoittaminen kuulutuksen tehneelle jäsenvaltiolle vastaa tarvittavista toimenpiteistä sopimista. Tällaisen tiedon välittäminen on pelkästään yksi (ensimmäinen) askel koko prosessissa. Tältä osin täytäntöönpanevan jäsenvaltion viranomaiset voivat oikeutetusti odottaa, että yhteydenoton jälkeen kuulutuksen tehneen jäsenvaltion viranomaiset vastaavat, jotta voidaan toteuttaa lisätoimia sen tarkoituksen saavuttamiseksi, jonka vuoksi kuulutus SIS II:n on alun perinkin tehty.

70. Jos tällaista yhteistyötä on, kyseinen esine todennäköisesti luovutetaan kuulutuksen tehneen jäsenvaltion viranomaisille sen takavarikoimisen jälkeen. Tässä yhteydessä kuulutuksen tarkoituksen katsotaan täyttyneen, ja kuulutus olisi poistettava.

71. On kuitenkin väistämättä tilanteita, joissa täytäntöönpanevan jäsenvaltion viranomaiset aloittavat yhteistyön – usein takavarikoituaan kyseisen esineen – ottamalla yhteyttä kuulutuksen tehneen jäsenvaltion viranomaisiin, mutta viimeksi mainitut eivät vastaa tai ryhdy mihinkään toimenpiteisiin.

72. Itse asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamien tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä oleva tapaus saattaa tosiasiassa olla esimerkki tästä.( ) Paikallistettuaan kyseisen ajoneuvon Liettuan viranomaiset nimittäin ottivat yhteyttä Bulgarian viranomaisiin tarvittavista toimenpiteistä sopimiseksi. Ymmärtääkseni Bulgarian viranomaiset eivät kuitenkaan ole toistaiseksi reagoineet siihen, vaikka yhteydenotosta on kulunut aikaa jo huomattavan paljon.

73. Tässä tilanteessa kansallinen tuomioistuin voi mielestäni aivan hyvin katsoa, että SIS II:een tehdyn kuulutuksen tarkoitus on saavutettu ainakin osittain. Täytäntöönpanevan jäsenvaltion viranomaiset nimittäin reagoivat kuulutukseen ja ottivat yhteyttä kollegoihinsa kuulutuksen tehneessä jäsenvaltiossa. Asianomaisten kansallisten hallintojen välinen yhteistyö on siten tehty mahdolliseksi.

74. SIS II:n ytimen muodostava kuulutusjärjestelmä perustuu keskinäisen luottamuksen periaatteeseen, joka on vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen kulmakivi.( ) Tämä keskinäinen luottamus merkitsee sitä, että kuulutuksen tehneen jäsenvaltion viranomaiset ovat lähtökohtaisesti toimivaltaisia päättämään, onko SIS II:een tehty kuulutus merkityksellinen ja ajantasainen. Täytäntöönpanevan jäsenvaltion viranomaisten on pääsääntöisesti luotettava siihen, että asia on näin, eivätkä ne voi lähtökohtaisesti kyseenalaistaa tätä jättämällä kuulutuksen huomiotta.

75. Keskinäisestä luottamuksesta ei kuitenkaan voi tulla eräänlaista sokeaa luottamusta.( ) Kun täytäntöönpanevan jäsenvaltion viranomaiset ottavat yhteyttä kollegoihinsa ja täyttävät näin vilpittömän yhteistyön velvoitteensa, mutta kuulutuksen tehneen jäsenvaltion viranomaiset eivät reagoi siihen kohtuullisessa ajassa – tässä kolmen vuoden kuluessa –, täytäntöönpanevan jäsenvaltion viranomaisten olisi siis voitava katsoa, ettei kyseinen kuulutus ole enää merkityksellinen ja että ne voivat sivuuttaa sen.( )

76. Asia on kuitenkin niin, että päätöksen 2007/533 49 artiklan 2 kohdan mukaan ainoastaan kuulutuksen tehneellä jäsenvaltiolla on lupa poistaa tallentamiaan tietoja. Täytäntöönpanevan jäsenvaltion viranomaiset eivät siten voi tehdä sitä itse, ja niin kauan kuin kuulutus on edelleen järjestelmässä, niiden on toteutettava asiaa koskevassa unionin lainsäädännössä säädetyt toimenpiteet.

77. Mikään ei kuitenkaan estä täytäntöönpanevan jäsenvaltion viranomaisia muuttamasta ja/tai mukauttamasta tapauksen olosuhteiden mukaan kuulutuksen täytäntöönpanemiseksi toteutettuja toimenpiteitä, joita unionin oikeudessa ei edellytetä. Kuten edellä selitettiin, näin on kyseessä olevan kaltaisen kansallisen säännön tapauksessa. Näin ollen näiden viranomaisten olisi täysin mahdollista sen jälkeen, kun ne ovat ottaneet yhteyttä kyseessä olevan kuulutuksen tehneisiin viranomaisiin ja kun nämä viranomaiset eivät ole vastanneet kohtuullisessa ajassa, päättää, että ajoneuvon, josta on tehty kuulutus SIS II:een, rekisteröintiä koskevaa kieltoa ei pitäisi enää soveltaa, jos ne tulevat siihen tulokseen, ettei kuulutus ole enää merkityksellinen, vaikka se onkin edelleen järjestelmässä.( )

78. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii joka tapauksessa lähinnä, edellytetäänkö jäsenvaltion poistavan sellaisen ajoneuvon rekisteröintiä koskevan kiellon, josta on tehty kuulutus SIS II:een, kun se tulee siihen tulokseen, ettei kuulutus ole enää merkityksellinen, vaikka se onkin edelleen järjestelmässä. Toisin sanoen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko unionin oikeus esteenä kansalliselle säännölle, jossa kielletään sellaisen ajoneuvon kaltaisen esineen rekisteröinti, josta on tehty kuulutus SIS II:een, jos kuulutusta ei pidetä enää merkityksellisenä.

79. Olen tältä osin samaa mieltä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kanssa siitä, että tällainen kansallinen sääntö voi todellakin herättää useita huolenaiheita, kun kyse on perusoikeuskirjan 17 artiklaan, jonka mukaan jokaisella on oikeus nauttia laillisesti hankkimastaan omaisuudesta sekä käyttää, luovuttaa ja testamentata sitä, kirjatusta omaisuudensuojasta. Tarkastelen seuraavaksi tätä kysymystä.

2. Omaisuudensuoja ja oikeasuhteisuus

80. Ensinnäkin on muistutettava, että jäsenvaltioiden on noudatettava perusoikeuskirjassa taattuja perusoikeuksia silloin, kun ne toimivat unionin oikeuden soveltamisalalla.( ) Kyseessä oleva kansallinen sääntö, jossa ajoneuvon rekisteröinti sidotaan SIS II:een päätöksen 2007/533 erityissäännösten ja Sirene-käsikirjan sääntöjen mukaisesti tehtyyn kuulutukseen, kuuluu luonnollisesti unionin oikeuden soveltamisalaan. Kyseisen säännön on siten oltava perusoikeuskirjassa vahvistettujen perusoikeuksien mukainen.

81. On kuitenkin helppo tulla siihen tulokseen, että kyseessä olevan kaltaisella kansallisella säännöllä rajoitetaan omaisuudensuojaa. Tällaisen säännön vuoksi henkilö, jonka hallussa on ajoneuvo, josta on tehty kuulutus SIS II:een, ei nimittäin välttämättä voi käyttää ja luovuttaa sitä haluamallaan tavalla.( )

82. Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan kuitenkin rajoittaa mutta ainoastaan lailla sekä kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä kunnioittaen. Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti rajoituksia voidaan säätää ainoastaan, jos ne ovat välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.

83. Kuten olen edellä jo todennut, tällainen kansallinen sääntö voi helpottaa kuulutuksen täytäntöönpanoa siltä osin kuin siinä asetettu kielto auttaa minimoimaan riskin siitä, että kyseinen ajoneuvo välttyy takavarikoinnilta tai että sitä ei voida käyttää rikosprosessin todisteena.

84. On aiheellista muistuttaa, että SIS II:een päätöksen 2007/533 38 artiklan mukaisesti tehdyt kuulutukset koskevat esineitä, jotka on hyvin usein varastettu tai kavallettu tai jotka ovat muuten kadonneet tai jotka voivat jopa olla uhka yhteiskunnalle laajemminkin, esimerkiksi ampuma-aseiden tapauksessa. Tällaisten kuulutusten täytäntöönpano tehdään näin ollen, jotta tietty esine voidaan takavarikoida tai sitä voidaan käyttää rikosprosessin todisteena yleisen edun nimissä. Vaarallisten esineiden takavarikointi nimittäin vähentää niiden esiintymistä Euroopan kaduilla, samalla kun varastettujen tai kavallettujen esineiden takavarikointi ja käyttö rikosprosessin todisteena auttaa rikosten uhreja saamaan oikeutta.

85. Ei siten ole juurikaan epäilystä siitä, että kansallinen sääntö, joka estää ajoneuvon rekisteröinnin, kunnes kyseisestä esineestä ei ole enää kuulutusta SIS II:ssa, on annettu yleisen edun nimissä ja että sillä pyritään myötävaikuttamaan yleisen edun mukaisiin yleisiin tavoitteisiin, joihin Euroopan unioni pyrkii etenkin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella.

86. Olipa asia miten tahansa, katson, että – tiettyjen erityispiirteiden vuoksi – kyseessä olevalla säännöllä voidaan puuttua tarpeettomasti ja suhteettomasti tiettyjen yksityisten omaisuudensuojaan.

87. Kyseessä olevaa kansallista sääntöä sovelletaan nimittäin ad infinitum. Toisin sanoen siinä säädetty rajoitus, joka koskee sitä, milloin ajoneuvo voidaan rekisteröidä, voidaan nimittäin asettaa määräämättömäksi ajaksi, koska niin kauan kuin tietystä ajoneuvosta SIS II:een tehty kuulutus on järjestelmässä, kyseistä ajoneuvoa ei yksinkertaisesti voida rekisteröidä Liettuassa.

88. Kyseistä kansallista sääntöä ei myöskään voida mukauttaa tapauskohtaisiin olosuhteisiin, esimerkiksi siihen, ettei kuulutus ole enää merkityksellinen. Se ei siten anna ajoneuvon rekisteröinnistä päättäville viranomaisille mahdollisuutta päättää kyseisen rajoituksen sovellettavuudesta.

89. Kyseessä olevan kaltaisella kansallisella säännöllä ylitetään nähdäkseni se, mikä on tarpeen yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, ja se vaikuttaa suhteettomalla tavalla sellaisten yksityisten omaisuudensuojaan, jotka ovat kyseessä olevan asian kaltaisessa tilanteessa, jossa tarkoitus, jonka vuoksi ajoneuvoa koskeva kuulutus on tehty SIS II:een, on saavutettu ja jossa kuulutuksen tehneen jäsenvaltion olisi näin ollen pitänyt poistaa kuulutus, mutta näin ei ole vielä tapahtunut.

90. Jos kyse on tällaisesta tilanteesta, on vaikea hyväksyä ajatusta siitä, että tällainen omaisuudensuojaan kohdistuva rajoitus – kyseessä olevan kansallisen säännön nykyisessä muodossa – olisi edelleen tarpeen kyseisen kuulutuksen täytäntöönpanemiseksi tai laajemmin SIS II:n tavoitteiden ja asianmukaisen toiminnan kannalta.

91. Se, ettei yksityinen voi käyttää tai luovuttaa ajoneuvoa haluamallaan tavalla, koska kyseisestä esineestä on edelleen olemassa kuulutus SIS II:ssa, rajoittaa mielestäni suhteettomasti kyseisen yksityisen omaisuudensuojaa, kun syynä siihen, että kuulutus on edelleen järjestelmässä, on se, etteivät kuulutuksen tehneen jäsenvaltion viranomaiset ole vastanneet kyseisen esineen paikallistaneen jäsenvaltion viranomaisille eivätkä ole tehneet yhteistyötä niiden kanssa.

92. Katson näin ollen, että kansallisella säännöllä, jossa kielletään ehdottomasti ja määräämättömäksi ajaksi ajoneuvon rekisteröinti, ylitetään se, mikä on tarpeen, ja puututaan suhteettomasti perusoikeuskirjan 17 artiklassa taattuun omaisuudensuojaan tilanteessa, jossa SIS II:een tehty kuulutus ei ole objektiivisesti tarkasteltuna enää merkityksellinen, vaikka kuulutus on edelleen järjestelmässä.

V Ratkaisuehdotus

93. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

– Toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmän (SIS II) perustamisesta, toiminnasta ja käytöstä 12.6.2007 tehdyn neuvoston päätöksen 2007/533/YOS 39 artiklassa ei edellytetä jäsenvaltioiden kieltävän sellaisen esineen, kuten ajoneuvon, rekisteröintiä, josta on tehty kuulutus SIS II:een, eikä siinä estetä niitä kieltämästä sitä.

– Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artikla on esteenä kansalliselle säännölle, jossa ajoneuvon rekisteröinti kielletään ehdottomasti ja määräämättömäksi ajaksi myös tilanteessa, jossa SIS II:een tehty kuulutus on edelleen järjestelmässä, vaikka sitä ei pidetä enää merkityksellisenä.