ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Virkamiehet – Kanne – Määräajat – Toimielimelle osoitettu vahingonkorvausvaatimus – Kohtuullisen ajan noudattaminen

(Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artikla; henkilöstösääntöjen 90 artikla)

Virkamiesten tai toimihenkilöiden on esitettävä kohtuullisessa ajassa siitä, kun he saavat tiedon tilanteesta, josta he valittavat, toimielimelle vaatimus siitä, että yhteisö korvaa aiheuttamansa vahingon. Kuluneen ajan kohtuullisuutta on arvioitava kuhunkin asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella ja erityisesti sillä perusteella, mikä merkitys riidalla on asianomaiselle, sekä asian monitahoisuuden ja asianosaisten käytöksen perusteella.

Tässä yhteydessä on otettava huomioon vertailukohtana myös Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa tarkoitettu vahingonkorvauskanteen viiden vuoden vanhentumisaika. Viiden vuoden vanhentumisaika ei voi kuitenkaan olla jäykkä ja ehdoton raja, jonka alittuessa mikä tahansa vaatimus pitäisi tutkia riippumatta siitä, miten kauan kantajalta on kestänyt saattaa vaatimuksensa hallinnon käsiteltäväksi, ja siitä, mitkä ovat asiaan liittyvät olosuhteet.

(ks. 19–22 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑144/02, Eagle ym. v. komissio, 5.10.2004 (Kok., s. II‑3381, 65 ja 66 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑125/05, Tsarnavas v. komissio, 1.2.2007 (76 ja 77 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN PRESIDENTIN MÄÄRÄYS

27 päivänä maaliskuuta 2007

Asia F-11/07 AJ

António Henriques Montes Dória

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Maksuton oikeudenkäynti

Aihe: Hakemus, jolla António Henriques Montes Dória pyytää maksutonta oikeudenkäyntiä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan nojalla, jota sovelletaan soveltuvin osin virkamiestuomioistuimeen Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen perustamisesta 2.11.2004 tehdyn neuvoston päätöksen 2004/752/EY, Euratom (EUVL L 333, s. 7) 3 artiklan 4 kohdan nojalla siihen saakka, kunnes virkamiestuomioistuimen työjärjestys tulee voimaan

Ratkaisu: Maksutonta oikeudenkäyntiä koskeva pyyntö hylätään.

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Maksutonta oikeudenkäyntiä koskeva pyyntö – Myöntämisedellytykset

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan 3 kohta; henkilöstösääntöjen 48 artikla; neuvoston päätöksen 2004/752 3 artiklan 4 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan 3 kohdan nojalla maksuton oikeudenkäynti on evättävä, jos kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Tilanne on tällainen silloin, kun kyseessä on sellaisen virkamiehen kanne, jonka irtisanoutuminen on hyväksytty ja joka haluaa saada kumotuksi päätöksen, jolla on kieltäydytty hyväksymästä häntä takaisin palvelukseen, kun irtisanoutumista koskevasta ilmoituksesta ei ole aikaisemmin tehty vaatimusta, joka koskisi sen toteamista mitättömäksi henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaisessa menettelyssä. Tällaista uutta palvelukseen ottamista koskevaa hakemusta voidaan näet pitää joko hänen irtisanoutumisilmoituksensa peruuttamisena, jolla ei voida luoda mitään oikeudellista vaikutusta lopulliseen irtisanoutumiseen nähden, tai spontaanina hakemuksena toimeen, ja koska kyseessä on hakemus, joka on välttämättä epämuodollinen, sen hylkääminen ei ole asianomaiselle vastainen toimi.

(ks. 3–10 ja 12 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑7/98, T‑208/98 ja T‑109/99, De Nicola v. EIP, 23.2.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑49 ja II‑185, 119 sekä 287–307 kohta) ja asia T‑406/04, Bonnet v. yhteisöjen tuomioistuin, 17.10.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑2‑213 ja II‑A‑2‑1097, 33 kohta).
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(toinen jaosto)

2 päivänä heinäkuuta 2007

Asia F-117/05

Carlos Sanchez Ferriz

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Ylennys – Merkitsemättä jättäminen ylennettyjen virkamiesten luetteloon – Vuoden 2004 ylennyskierros – Etusijapisteet – Ansiot – Virkaikä – Tutkittavaksi ottaminen

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Carlos Sanchez Ferriz vaatii ensisijaisesti sen 30.11.2004 tehdyn komission päätöksen kumoamista, jossa on vahvistettu vuoden 2004 ylennyskierroksella ylennettyjen virkamiesten luettelo, siltä osin kuin hänen nimeään ei ole tässä luettelossa, ja toissijaisesti etusijapisteiden myöntämisestä kyseisellä ylennyskierroksella tehdyn päätöksen kumoamista

Ratkaisu: Kanne jätetään tutkimatta siltä osin kuin sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat ja hylätään muilta osin selvästi perusteettomana. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Kanne – Oikeussuojan tarve

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

Virkamies ei voi nostaa kannetta yleisen edun tai toimielinten edun nimissä, ja hän voi vedota kumoamiskanteen tueksi vain häneen itseensä liittyviin kanneperusteisiin. Tästä syystä virkamiehen nostaman kanteen, jossa vaaditaan kumoamaan ylennyskierroksella ylempään palkkaluokkaan ylennettyjen virkamiesten luettelo siltä osin kuin kantajan nimeä ei ole luettelossa, tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi, jos virkamies ei ole selostanut, millä perusteella hänellä on henkilökohtainen intressi nostaa kanne, ja jos hän on vain vedonnut ylennyspisteiden tiettyjen ryhmien sääntöjenvastaisuuteen esittämättä kuitenkaan kirjelmissään kyseisen ylennyskierroksen osalta mitään henkilökohtaiseen tilanteeseensa liittyvää konkreettista seikkaa, erityisesti saamiensa kyseisiin ryhmiin kuuluvien ylennyspisteiden määrää. Tätä toteamusta ei kyseenalaisteta, vaikka näiden ylennyspisteiden määrä kävisi ilmi vastineeseen liitetystä asiakirjasta, koska on kantajan asiana näyttää toteen kirjelmissään oikeussuojan tarve ja tarvittaessa viitata liitteessä esitettyihin tätä koskeviin seikkoihin.

(ks. 31 ja 32 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 85/82, Schloh v. neuvosto, 30.6.1983 (Kok. 1983, s. 2105, 14 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑436/04, Sanchez Ferriz v. komissio, 22.11.2006 (Kok. H. 2006, s. I-A-2-277 ja II-A-2-1439, 35 kohta) ja asia T‑422/04, Lavagnoli v. komissio, 23.11.2006 (31 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Vaikka nimittävän viranomaisen ei tarvitse perustella ylennyspäätöksiään ylentämättä jääneille virkamiehille, sen on sitä vastoin perusteltava päätös, jolla se hylkää ylentämättä jääneen virkamiehen tekemän valituksen. Tämän hylkäämispäätöksen perustelujen on vastattava sen päätöksen perusteluja, josta valitus tehtiin.

Nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailua varten, ja unionin tuomioistuinten valvonnan on rajoituttava koskemaan sitä, onko hallintoviranomainen pitäytynyt sallituissa rajoissa kun otetaan huomioon ne keinot ja perusteet, joihin se on voinut perustaa arvionsa ja sitä, ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen väärin. Unionin tuomioistuimet eivät siis voi korvata omalla arviollaan arviota, jonka nimittävä viranomainen on tehnyt kyseisten virkamiesten pätevyydestä ja ansioista.

Tältä osin sen harkintavallan tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi, jonka lainsäätäjä on halunnut myöntää nimittävälle viranomaiselle ylennyksiä koskevissa asioissa, unionin tuomioistuimet voivat kumota tämän viimeksi mainitun tekemän päätöksen vain sillä perusteella, että ne katsovat, että kyseessä olevat tosiseikat herättävät uskottavia epäilyjä nimittävän viranomaisen arvioinnista tai jopa että nämä tosiseikat osoittavat, että asiassa on tehty arviointivirhe. Ylennystä koskevassa asiassa tehty päätös voidaan nimittäin kumota vain ilmeisen virheen toteamisen vuoksi, ja tältä osin näytön, joka kantajan on esitettävä, on oltava riittävä viemään uskottavuuden asianomaisen virkamiehen ylentämättä jättämistä koskevassa päätöksessä tehdyltä tosiseikkojen arvioinnilta. Toisin sanoen ilmeistä arviointivirhettä koskeva väite on hylättävä, jos riitautettu arviointi vaikuttaa kantajan esittämistä seikoista huolimatta joka tapauksessa uskottavalta.

Hallintoviranomaiselle täten tunnustettua laajaa harkintavaltaa rajoittaa kuitenkin se, että aineistoja on verrattava huolellisesti ja puolueettomasti yksikön edun ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti. Käytännössä tämä vertailu on suoritettava yhdenvertaisin perustein, ja siinä on käytettävä toisiinsa verrattavissa olevia tietolähteitä ja tietoja.

(ks. 44–46 kohta)

Viittaukset:

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 15.1.2014, Stols v. neuvosto (T-95/12 P, EU:T:2014:3, 29 ja 32 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 15.12.2015, Bonazzi v. komissio (F-88/15, EU:F:2015:150, 48 kohta) ja tuomio 2.3.2016, Loescher v. neuvosto (F-84/15, EU:F:2016:29, 56, 57 ja 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Kun tehdään päätös, jolla kieltäydytään jatkamasta palkatonta vapaata yhdellä ylimääräisellä vuodella, Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 52 artiklan neljännessä alakohdassa otetaan käyttöön mekanismi, jolla pyritään suojaamaan sekä työntekijän oikeutta palata tehtäviinsä virastossa, jonka kanssa hänellä on toistaiseksi voimassa oleva työsopimus että viraston intressiä hyötyä sen työntekijän palveluista, jolle se on tällaista työsopimusta tarjonnut tai, jos työntekijä kieltäytyy palaamasta viraston palvelukseen, ottaa hänen tilalleen toinen henkilö. Virastolle kuuluva velvollisuus tarjota asianomaiselle työntekijälle kohtuullisessa ajassa virkaa, joka vastaa hänen palkkaluokkaansa ja tehtäviään, merkitsee työntekijän samanaikaista velvollisuutta joko palata viraston palvelukseen vastaanottamalla tämän viran tai hyväksyä mahdollisen kieltäytymisen seuraukset.

Tästä seuraa, että vaikka työntekijä kykenisi osoittamaan sellaisten pakottavien henkilökohtaisten syiden olemassaolon, joilla voidaan perustella palkattoman vapaan jatkamista samalla tavoin kuin palkattoman vapaan myöntämistä ensimmäisen kerran, voidaan tällainen jatko hyväksyä vain jos haettu vapaa on yhteensopiva yksikön edun kanssa. Jos asian laita ei ole näin, viraston on hylättävä palkatonta vapaata koskeva hakemus tai tällaisen vapaan jatkamista koskeva hakemus, koska palkaton vapaa voidaan edellä mainitun palvelussuhteen ehtojen 17 artiklan ensimmäisen alakohdan mukaisesti myöntää vain poikkeuksellisesti ja, toisin kuin on säädetty virkamiehelle henkilökohtaisista syistä myönnettävän virkavapauden myöntämisestä ja jatkamisesta, pakottavista henkilökohtaisista syistä. Jotta jatkaminen voidaan evätä, viraston tehtävänä ei näin ollen ole osoittaa kiireellistä tarvetta, joka ilmenee siitä, että avointa tehtävää ei voida täyttää muuten kuin palauttamalla vapaalla oleva työntekijä tehtäviinsä.

Samalla tavoin kaikkien palkattomien vapaiden keston rajoittaminen yhteen vuoteen osoittaa, että viraston tehtävänä on arvioida yksikön etua sinä ajankohtana, kun jokainen jatkamista koskeva hakemus käsiteltiin ja että, vaikka syyt, joiden vuoksi ensimmäinen palkaton vapaa myönnettiin, ovat pysyneet täysin samoina, saattaa yksikön etu olla tällä välin muuttunut suuntaan, joka joko puoltaa asianomaisen työntekijän palkattoman vapaan jatkamista tai on sitä vastaan.

Lopuksi palkatonta vapaata koskeviin hakemuksiin on sovellettava oikeuskäytäntöä, jonka mukaan kun toimielimille esitetään palkatonta vapaata koskeva hakemus, niillä on laajin mahdollinen harkintavalta sekä siltä osin, ovatko tällaista vapaata hakeneen virkamiehen esittämät syyt perusteltuja että siltä osin, soveltuuko vapaan myöntäminen yhteen yksikön edun kanssa.

Tästä seuraa, että virasto voi halutessaan olla jatkamatta palkatonta vapaata ja perustella tätä päätöstä sisäisen organisoinnin vaatimuksilla ilman, että sillä on velvollisuutta esittää näyttöä tosiasiallisesta ja kiireellisestä tarpeesta.

(ks. 51–55 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 16.12.1976, Mascetti v. komissio (2/76, EU:C:1976:187, 5 kohta)
8

ETSK:n yleisten täytäntöönpanosäännösten 6 kohdan englanninkielisen version sanamuoto on seuraava: ”In order to identify which applications best serve the interests of the service and to ensure complete transparency in the drawing-up of the list of officials who can benefit from the facility, a following points system shall be established based on the following criteria: – – b) Length of employement – – – –”
37

Virhettä voidaan pitää ilmeisenä ainoastaan, jos se voidaan helposti havaita niiden kriteerien perusteella, jotka lainsäätäjä on asettanut hallinnon laajan harkintavallan käytölle. Näin ollen osoittaakseen, että tosiseikkojen arvioinnissa on tehty ilmeinen virhe, jonka vuoksi päätöksen kumoaminen on perusteltua, kantajan on esitettävä riittävät todisteet, jotta hallinnon päätöksessään esittämä tosiseikkojen arviointi menettää uskottavuutensa. Toisin sanoen ilmeistä virhettä koskeva kanneperuste on hylättävä, jos kantajan esittämistä todisteista huolimatta kyseenalaistettua arviointia voidaan edelleen pitää totena tai pätevänä (tuomio BB v. komissio, F‑17/11, EU:F:2013:14, 60 kohta ja tuomio DG v. ENISA, F‑109/13, EU:F:2014:259, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Euroopan keskuspankin työntekijän kanteesta, johon sisältyy vaatimuksia, jotka kohdistuvat hänen erityisen valituksensa hylkäämispäätökseen, on todettava, että tällaisia vaatimuksia ei ole aiheellista tarkastella itsenäisesti, koska niiden ainoana vaikutuksena on se, että tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetaan asianomaisille vastaiset toimet, joista oikeudenkäyntiä edeltävässä tutkintapyynnössä on kyse.

Ylimääräisistä palkankorotuksista, jotka on myönnetty Euroopan keskuspankin työntekijöille, joiden työsuoritus on katsottu erinomaiseksi kahtena kolmesta tällaisen palkankorotuksen myöntämistä koskevaa päätöstä edeltävästä vuodesta, on todettava, että koska henkilöstön edustajaa syrjitään mainittuja palkankorotuksia koskevassa hallinnollisen yleisohjeen nro 1/2011 2 artiklan 3 kohdassa sen takia, että hänen on täysin mahdotonta osoittaa, että toisen vuoden työsuoritus on erinomainen, koska hän on työskennellyt täysipäiväisesti henkilöstön edustajana kyseisten kolmen vuoden ajan, kyseinen säännös on lainvastainen. Tässä yhteydessä ei voida pätevästi väittää, että se, että asianomainen henkilö käyttää oikeuttaan saada vapautus työajasta hoitaakseen tehtäviään henkilöstökomiteassa, on seurausta henkilökohtaisesta valinnasta. Tämä mahdollisuus vaatia vapautusta työajasta henkilöstön edustajan tehtävän hoitamiseksi on nimittäin perusoikeus, kuten Euroopan unionin perusoikeuskirjan 27 ja 28 artiklasta ilmenee.

Lisäksi yhdenvertaista kohtelua koskevan perusoikeuden, joka on vahvistettu perusoikeuskirjan 20 ja 21 artiklassa, käyttöä ei voida rajoittaa lainsäädännöllä, jossa henkilöstön edustajat asetetaan epäedullisempaan ja syrjivään asemaan muihin työntekijöihin nähden, kun nämä rajoitukset eivät ole välttämättömiä eivätkä ne vastaa yleisen edun mukaista tavoitetta tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.

Koska henkilöstön edustajan tilanne ja työntekijän tilanne ovat tosiasiallisesti erilaisia, niitä ei voida kuitenkaan kohdella samalla tavalla ja niihin voidaan siis soveltaa ainoastaan sellaisia ylimääräisen palkankorotuksen saamista koskevia edellytyksiä, joissa otetaan huomioon työntekijöiden ja henkilöstön edustajien asemien väliset erot siten, että henkilöstön edustajille annetaan muiden työntekijöiden tavoin mahdollisuus osoittaa, että toisen vuoden työsuoritus on erinomainen kolmen vuoden pituisella ajanjaksolla, vaikka he ovat päättäneet hoitaa täysipäiväisesti ja yli yhden vuoden ajan tehtäviä henkilöstökomiteassa.

(ks. 59–62 ja 68 kohta)

Unionin tuomioistuin: tuomio 14.9.2010, Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals v. komissio (C-550/07 P, EU:C:2010:512, 54 ja 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 2.12.2014, Migliore v. komissio (F‑110/13, EU:F:2014:257, 40 kohta)
Asioissa, jotka koskevat Euroopan unionin toimielinten henkilöstön palvelukseen ottamista avoimen kilpailun avulla, kilpailujen valintalautakunnille kuuluvien tehtävien hoitamiseen sovellettavan riippumattomuuden periaatteen takia nimittävällä viranomaisella ei ole toimivaltaa kumota tai muuttaa päätöstä, jonka valintalautakunta on tehnyt toimivaltansa puitteissa sellaisena kuin siitä säädetään muun muassa henkilöstösääntöjen 30 artiklassa ja sen liitteessä III olevassa 5 artiklassa.

Koska nimittävän viranomaisen on tehtävä päätöksiä, joissa ei ole lainvastaisuuksia, sitä ei voi sitoa sellainen valintalautakunnan päätös, jonka lainvastaisuudesta voi olla seurauksena, että sen omat hallinnolliset päätökset ovat lainvastaisia. Tästä syystä nimittävän viranomaisen on ennen virkamiehen nimittämistä tarkistettava palvelukseen ottamista koskevan päätöksen pätemättömyyden uhalla, täyttääkö asianomainen hakija henkilöstösäännöissä asetetut edellytykset, jotta hänet voidaan sääntöjenmukaisesti ottaa unionin palvelukseen.

Esimerkiksi silloin kun on ilmeistä, että valintalautakunnan päätös hyväksyä hakija osallistumaan kilpailun kokeisiin on lainvastainen sitä rasittavan ilmeisen arviointivirheen vuoksi, on nimittävän viranomaisen, jolle valintalautakunta on toimittanut varallaololuettelon, jossa mainitaan kokeet tällä välin läpäisseen kyseisen hakijan nimi, tällöin kieltäydyttävä nimittämästä kyseistä kilpailun läpäissyttä hakijaa.

(ks. 39 ja 40 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 23.10.1986, Schwiering v. tilintarkastustuomioistuin (142/85, EU:C:1986:405, 19 ja 20 kohta) ja tuomio 20.2.1992, parlamentti v. Hanning (C‑345/90 P, EU:C:1992:79, 22 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 23.10.2012, Eklund v. komissio (F‑57/11, EU:F:2012:145, 49 kohta) ja määräys 01.7.2014, Mészáros v. komissio (F‑22/13, EU:F:2014:189, 48 kohta)
Vaikka nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta päättää menettelystä tai menetelmästä, jota se pitää asianmukaisimpana ansioiden vertailun suorittamista varten, hallinnolle täten myönnettyä toimivaltaa kuitenkin rajoittaa tarve suorittaa ansioiden vertailu huolellisesti ja puolueettomasti, yksikön edun mukaisesti ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudattaen. Mainittu vertailu on siis suoritettava keskenään verrattavissa olevien tietolähteiden perusteella. Tässä tarkoituksessa, jotta ylennysjärjestelmästä saataisiin mahdollisimman oikeudenmukainen, on nimittävän viranomaisen huolehdittava henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukaisesti siitä, että ansioiden vertailu tapahtuu objektiivisesti yhtäältä takaamalla, että kaikkien virkamiesten arvioinnit ovat vertailtavissa keskenään siten, että se laatii yhteisen luokitteluasteikon ja toisaalta yhdenmukaistamalla arvioijille tarkoitetut arviointiperusteet.

(ks. 39 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Buendía Sierra v. komissio (T‑311/04, EU:T:2006:329, 172 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio Stols v. neuvosto (T‑95/12 P, EU:T:2014:3, 32 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Nieminen v. neuvosto (F‑81/12, EU:F:2014:50, 58 ja 91 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), josta on vireillä valitus unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T‑464/14 P
Palkkaluokan ja toimen vastaavuutta koskeva sääntö edellyttää sitä, että verrataan keskenään virkamiehen tai toimihenkilön hoitamia tehtäviä ja hänen taulukon mukaista palkkaluokkaansa, kun otetaan huomioon tehtävien luonne, tärkeys ja laajuus.

Tässä yhteydessä se, että virkamies tai toimihenkilö on otettu toimeen, jota on hoitanut aiemmin ylemmän palkkaluokan virkamies, ei vaikuta sellaisen palkkaluokan määrittämisestä tehtävän päätöksen laillisuuteen, jolla hänen palkkaluokakseen on määritetty tehtäväryhmän AD peruspalkkaluokka sen avointa toimea koskevan ilmoituksen mukaisesti, jonka perusteella hän jätti hakemuksensa.

Kun on määritettävä jäsenvaltion ulkoasiainhallinnon lähettämän työntekijän palkkaluokka siinä yhteydessä, kun hänet nimitetään unionin elimen väliaikaiseksi toimihenkilöksi, tehtäviä, joita asianomainen on hoitanut aikaisemmin samassa elimessä kansallisena asiantuntijana, ei voida ottaa huomioon siten, että niitä verrattaisiin sen toimen tehtäviin, joita hän hoitaa väliaikaisena toimihenkilönä, sillä asianomainen ei voinut kansallisena asiantuntijana vedota siihen, että hänen palkkaluokkansa pitäisi määrittää henkilöstösääntöjen mukaisesti.

(ks. 54, 57 ja 58 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Michail v. komissio (F‑100/09, EU:F:2011:132, 65 kohta) ja tuomio BV v. komissio (F‑133/11, EU:F:2013:199, 64–67 kohta)
207

Arvioidessaan kurinpitoseuraamuksen oikeasuhteisuutta todettujen tosiseikkojen vakavuuteen nähden virkamiestuomioistuimen on otettava huomioon, että seuraamuksen määrittelemisen on perustuttava kokonaisarviointiin, joka pankin on suoritettava kaikista kunkin yksittäistapauksen konkreettisista tosiseikoista ja olosuhteista, minkä osalta on korostettava, että virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen tavoin EKP:n työntekijöihin sovellettavissa säännöissä ja muun muassa palvelussuhteen ehtojen 45 artiklassa ei säädetä kiinteästä yhteydestä siinä mainittujen seuraamusten ja ammatillisten velvollisuuksien mahdollisten eri laiminlyöntien välillä eikä siinä täsmennetä, missä määrin raskauttavat tai lieventävät seikat on otettava huomioon seuraamuksen valinnassa. Ensimmäisenä oikeusasteena asiaa tarkastelevan tuomioistuimen on siis rajoitettava tarkastelunsa koskemaan kysymystä siitä, painottiko pankki raskauttavia ja lieventäviä seikkoja oikeassa suhteessa, eikä tuomioistuin voi tämän tarkastelun yhteydessä korvata omalla arvioinnillaan pankin tältä osin tekemiä arvoarvostelmia (ks. tuomio X v. EKP, EU:T:2001:251, 221 kohta; tuomio Afari v. EKP, EU:T:2004:77, 203 kohta ja tuomio BG v. oikeusasiamies, T‑406/12 P, EU:T:2014:273, 64 kohta), sillä kurinpitoseuraamuksen valinta kuuluu pankille (tuomio Nijs v. tilintarkastustuomioistuin, F‑77/09, EU:F:2011:2, 132 kohta).
90

Komission toimenpiteiden väitettyä myöhästymistä ei kuitenkaan ole arvioitava pelkästään sen ajan perusteella, joka on kulunut riidanalaisten tosiseikkojen tapahtumisen ja toimenpiteisiin ryhtymisen välillä. On päinvastoin niin, ettei komission voida katsoa toimineen kohtuuttoman myöhään, jos viivettä tai muuta toimielimen syyksi luettavaa laiminlyöntiä ei ole, ja tässä yhteydessä huomioon on otettava etenkin ajankohta, jolloin toimielin sai tietoonsa rikkomisena pidettävät tosiseikat, ja hallinnollisen menettelyn keston kohtuullisuus (tuomio Ronsse v. komissio, EU:T:2002:269, 53 kohta; tuomio Sumitomo Chemical ja Sumika Fine Chemicals v. komissio, EU:T:2005:349, 89 kohta sekä vastaavasti tuomio Nencini v. parlamentti, T‑431/10 ja T‑560/10, EU:T:2013:290, 48—50 kohta, tätä tuomiota koskeva valitus on vireillä unionin tuomioistuimessa, asia C‑447/13 P). Kun on kysymys erityisesti tutkimusmenettelyn aloittamisesta, sitä, onko toimittu kohtuullisessa ajassa, on arvioitava tapauskohtaisesti ja siitä ajankohdasta lähtien, kun hallinto on saanut tietoonsa tosiseikat ja toimet, jotka voivat olla virkamiehen henkilöstösääntöjen mukaisten velvollisuuksien rikkomisia (ks. tuomio François v. komissio, EU:T:2004:180, 48 kohta).