YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu neljäs jaosto)

30 päivänä tammikuuta 2003

Asia T-307/00

C

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Lapseneläke — Henkilöstösääntöjen 80 artiklan neljäs kohta — Vanhempien siviilisääty — Yhdenvertainen kohtelu”

Täyedllinen teksti ranskankielellä II-221

Aihe:

Kanne, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan komission 25.11.1999 tekemä päätös, jolla kantajan tyttärelle ei myönnetty lapseneläkettä.

Ratkaisu:

Komission 25.11.1999 tekemä päätös, jolla kantajan tyttärelle ei myönnetty lapseneläkettä, kumotaan. Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan muut kuin Euroopan unionin neuvostolle ja kantajalle Euroopan unionin neuvoston väliintulosta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut. Neuvosto vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Eläkkeet – Perhe-eläke – Lapseneläke, joka myönnetään virkamiehen lapselle sellaisen puolison kuollessa, joka ei ollut yhteisöjen palveluksessa – Eläkkeen myöntämisestä kieltäytyminen sillä perusteella, että edesmenneellä vanhemmalla ei ollut puolison asemaa siitä huolimatta, että sukulaisuussuhde oli osoitettuja että tämä osallistui lapsesta aiheutuviin kustannuksiin – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen – Lainvastaisuus

(Henkilöstösääntöjen 80 artiklan neljäs kohta)

Yhdenvertaisen kohtelun periaate kuuluu yhteisön oikeuden perustavanlaatuisiin periaatteisiin ja sitä on loukattu silloin, kun kahta sellaisten henkilöiden luokkaa, joiden tosiasialliset ja oikeudelliset tilanteet eivät ole oleellisesti erilaiset, kohdellaan eri tavoin. Näin ollen tässä periaatteessa edellytetään, että keskenään verrattavissa olevia tilanteita ei kohdella eri tavoin, ellei tätä eroa ole objektiivisesti perusteltu. Jotta erilainen kohtelu voidaan hyväksyä, sitä on perusteltava objektiivisella ja kohtuullisella perusteella ja sen on oltava suhteutettu tavoitteeseen.

Kun lapseneläkkeen myöntämistä koskevassa henkilöstösääntöjen 80 artiklan neljännessä kohdassa pyritään hyvittämään virkamiehelle huollettavana olevasta lapsesta aiheutuvia kustannuksia, jotka johtuvat sellaisen henkilön kuolemasta, joka eläessään olisi osallistunut näihin kustannuksiin, sellaisen naimattoman virkamiehen tilanne, jonka lapsi on menettänyt toisen vanhemmistaan, joka ei ollut virkamies eikä väliaikainen toimihenkilö ja joka osallistui tosiasiallisesti lapsesta aiheutuviin kustannuksiin sukulaisuussuhteen toteamisesta johtuvan laillisen velvoitteen perusteella, on verrattavissa niihin tilanteisiin, jotka kuuluvat kyseisen artiklan soveltamisalaan.

Siltä osin kuin on kyse mahdollisesta perustelusta sille, että naimattomia virkamiehiä koskevat tapaukset suljetaan pois henkilöstösääntöjen 80 artiklan neljännen kohdan soveltamisalasta, on huomautettava, että koska tässä artiklassa säädetään edellytyksestä, jonka mukaan vainajan oli kuolinhetkellään oltava virkamiehen ”puoliso”, sen tavoite on täysin perusteltu siltä osin kuin siinä säädetään siinä tarkoitetun edun soveltamista tilanteisiin, jotka yleensä vastaavat sitä, että virkamies ja hänen lapsensa menettävät aineellisen tuen lapsesta aiheutuviin kustannuksiin. Siltä osin kuin tästä edellytyksestä kuitenkin aiheutuu, että edun myöntäminen on poissuljettu tilanteessa, jossa edesmennyt henkilö tosiasiallisesti osallistui aineellisesti naimattoman virkamiehen lapsesta aiheutuviin kustannuksiin sukulaisuussuhteen toteamisesta johtuvan laillisen velvoitteen perusteella, se ei ole kohtuullinen. Yhteiskunnan kehityksen nykyisessä tilassa se ei ole asianmukainen sen tunnistamista varten, aiheutuuko virkamiehelle hänen lapsensa huoltamisesta todellisia lisäkustannuksia. Jos henkilöstösääntöjen 80 artiklan neljännessä kohdassa oletetaan, että virkamiehelle aiheutuu lisäkustannuksia, jos hänen puolisonsa kuolee, siinä olisi oletettava, että tällaisia lisäkustannuksia aiheutuu myös silloin, kun lapsen toinen vanhempi, joka ei ole virkamiehen puoliso, joka on tunnustanut lapsen ja jolla tämän vuoksi on velvollisuus huolehtia lapsesta aiheutuvista kustannuksista, kuolee. Siltä osin kuin henkilöstösääntöjen 80 artiklan neljännessä kohdassa ei tarkoiteta tällaista tilannetta, siinä valittu arviointiperuste ei ole suhteutettu sen tavoitteeseen, joka on edun myöntämisen rajoittaminen tilanteisiin, jotka yleisesti ottaen koskevat sitä, että virkamies on menettänyt lapsestaan aiheutuviin kustannuksiin osallistumisen.

Koska henkilöstösääntöjen 80 artiklan neljännessä kohdassa tehdään erottelu, jota ei voida perustella ja jolla loukataan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, se ei voi olla perustana sille, että virkamiehen lapselta evätään lapseneläke siinä tapauksessa, kun toinen vanhempi, joka ei ollut virkamiehen puoliso, mutta joka osallistui lapsesta aiheutuviin kustannuksiin sukulaisuussuhteen tunnustamisesta johtuvan laillisen velvoitteen perusteella, kuolee.

(ks. 48, 49 ja 53 — 56 kohta)

Viittaukset: yhdistetyt asiat 117/76 ja 16/77. Ruckdeschel ym., 19.10.1977 (Kok. 1977. s. 1753. Kok. Ep. III, s. 449, 7 kohta); asia C-479/93, Francovich. 9.11.1995 (Kok. 1995, s. I-3843, 23 kohta): asia T-8/93, Huet v. tilintarkastustuomioistuin. 23.3.1994 (Kok. 1994, s. II-103. 45 kohta) ja asia T-146/96, De Abreu v. yhteisöjen tuomioistuin, 4.3.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-109 ja II-281, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).