Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarve

(EY 230 artiklan 4 kohta)

2. Kumoamiskanne – Asian käsittelyn lykkääminen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, kunnes yhteisöjen tuomioistuin on antanut tuomion asiassa, jossa on riitautettu saman säädöksen pätevyys

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan 3 kohta)

3. Valtiontuki – Käsite

(EY 87 artiklan 1 kohta)

4. Valtiontuki – Komission päätös, jolla tukijärjestelmä todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi

(EY 88 artiklan 2 kohta)

5. Valtiontuki – Komission päätös, jolla tukijärjestelmä todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi – Täytäntöönpanovaikeudet

6. Valtiontuki – Komission suorittama tutkinta – Hallinnollinen menettely – Komission velvollisuus vaatia niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa

(EY 88 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostama kumoamiskanne voidaan tutkia vain siltä osin kuin kantajalla on tarve saada riidanalainen toimi kumotuksi. Jotta kantaja voisi jatkaa sellaisen kanteen ajamista, jolla pyritään päätöksen kumoamiseen, hänellä täytyy säilyä henkilökohtainen intressi riidanalaisen päätöksen kumoamiseen.

Näin ei ole sellaisen yrityksen osalta, joka vaatii kumoamaan komission päätöksen, jolla todetaan kyseiselle yritykselle myönnetyn valtiontuen olevan yhteismarkkinoille soveltumaton ja määrätään suoritettujen summien takaisinperimisestä, koska ottaen huomioon komission ja kyseisen jäsenvaltion välinen sopimus niiden toimittua yhteistyössä tämän päätöksen täytäntöönpanoa koskevien vaikeuksien ratkaisemiseksi, kyseisellä yrityksellä ei ole enää velvollisuutta palauttaa tukia.

(ks. 33–35 kohta)

2. Kun yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltävänä on asioita, joissa asetetaan kyseenalaiseksi saman päätöksen pätevyys, ja kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut tarpeelliseksi lykätä asian käsittelyä kunnes yhteisöjen tuomioistuin on antanut asiassa tuomion, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi automaattisesti jättää tutkimatta yhteisöjen tuomioistuimen jo hylkäämiä kanneperusteita ja väitteitä, ja näin on kahdella perusteella. Ensinnäkin asian lykkääminen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan kolmannen kohdan perusteella kunnes yhteisöjen tuomioistuin on antanut tuomion sellaisessa asiassa, jossa on kyse saman säädöksen pätevyydestä, ei poista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta sen lykkäämää asiaa ja sillä säilyy täysi ja yksinomainen toimivalta jatkaa asian käsittelyä lykkäämisen päätyttyä. Toiseksi puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen estää sen, että jokin tuomioistuin voisi hylätä jossakin toisessa tuomioistuimessa pätevästi nostettuun kanteeseen sisältyvät kanneperusteet ja väitteet, kun kantaja ei ole voinut osallistua oikeudenkäyntiin eikä esittää huomautuksiaan tässä ensin mainitussa tuomioistuimessa.

Vaikka hyvän oikeudenkäytön periaate, jonka toteutumiseen osapuolet myötävaikuttavat toiminnallaan, saattaa johtaa siihen, että viimeksi mainitut rajoittavat kanteensa ja puolustuksensa niihin kysymyksiin, jotka todella poikkeavat yhteisöjen tuomioistuimen käsittelemistä kysymyksistä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei ole tehdä tällaisia rajoituksia osapuolten sijaan ja niiden puolesta toteamalla, että tietyt yhteisöjen tuomioistuimessa jo esitetyt kanneperusteet on jätettävä tutkimatta. Sitä vastoin jonkin osapuolen kaikkea muuta kuin rakentavasta suhtautumisesta saattaa aiheutua riidan ratkaisun kannalta tarpeettomia kuluja, mikä voidaan ottaa huomioon oikeudenkäyntikuluista päätettäessä.

Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että asian lykkääminen oli tarpeen, koska saman säädöksen pätevyys oli riitautettu sekä yhteisöjen tuomioistuimessa että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, ja vaikka on ilmeistä, että yhteisöjen tuomioistuimen tätä koskevaa ratkaisua on noudatettava, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen, joka ratkaisee sen käsiteltäväksi saatetun asian, tehtävänä on kuitenkin selvittää, voidaanko yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisua soveltaa esillä olevaan asiaan, kun otetaan huomioon tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat mahdolliset eroavuudet. Mikäli tällaisia eroavuuksia on, sen tehtävänä on ratkaista, johtavatko nämä eroavuudet yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisusta poikkeavaan lopputulokseen. Mikäli tällaisia eroavuuksia ei ole, ja jos jokin osapuoli haluaa siitä huolimatta perustaa vaatimuksensa yhteisöjen tuomioistuimen jo hylkäämiin kanneperusteisiin, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi päättää perustellulla määräyksellä, että nämä kanneperusteet on hylättävä, koska niiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi.

(ks. 36–39 kohta)

3. Komissio voi päätellä, että myöntämällä huoltamojen jälleenmyyjille tukea, jonka tarkoituksena on korvata niille kevyistä öljyistä perittävän valmisteveron korotuksesta aiheutuvat tulonmenetykset, kyseinen jäsenvaltio ottaa tosiasiallisesti vastattavakseen kokonaan tai osittain ne velvoitteet, joista kyseisille huoltamoille öljyä toimittava yhtiö vastaa hintoja ohjailevaa järjestelmää koskevan lausekkeen nojalla, jossa öljy-yhtiö velvoitetaan vastaamaan taloudellisesti osasta jälleenmyyjän polttoaineen ohjehinnasta antamasta alennuksesta, mikäli tällaisten alennusten tilapäinen tai pysyvä mukauttaminen on toivottavaa tai välttämätöntä kotimaan- ja/tai kansainvälisten markkinoiden markkinaolosuhteiden perusteella. Näin ollen jos tuki on yhteismarkkinoille soveltumaton, se on perittävä takaisin tältä öljy-yhtiöltä.

Tuen takaisin periminen öljy-yhtiöltä on perusteltua, vaikka lauseke hintoja ohjailevasta järjestelmästä ei olekaan pakottava ja/tai automaattisesti sovellettava sillä perusteella, että kyseinen yhtiö on varannut oikeuden olla käyttämättä tätä lauseketta, koska tätä lauseketta on tarkoitus soveltaa ja koska yhtiö on todella soveltanut sitä komission selostamissa olosuhteissa.

(ks. 53–55 ja 60–62 kohta)

4. Kun komissio tutkii tukijärjestelmää, se ei yleensä voi eikä sillä ole velvollisuutta yksilöidä täsmällisesti kunkin yksittäisen tuensaajan saamaa määrää.

(ks. 67 kohta)

5. Kun jäsenvaltio on vedonnut valtiontukea koskevan komission päätöksen täytäntöönpanoa koskeviin vaikeuksiin ja on ratkaissut nämä vaikeudet lojaalissa yhteistyössä komission kanssa, tämän jäsenvaltion lopulta toteuttamat täytäntöönpanotoimet kuuluvat kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan. Näin on myös silloin, kun komissio on hyväksynyt kyseisen jäsenvaltion ehdottaman täytäntöönpanotavan. Tällaisella hyväksynnällä komissio ainoastaan ilmaisee näkemyksensä täytäntöönpanon hyväksyttävyydestä yhteisön oikeuden kannalta, ottaen huomioon kyseisen jäsenvaltion täytäntöönpanossa kohtaamat vaikeudet, mutta se ei vaikuta mitenkään kyseisen jäsenvaltion vastuuseen yksilöidä ja ratkaista nämä vaikeudet. Jos tämän hyväksynnän jälkeen syntyy riitaa tuen takaisinperimisestä, erityisesti kanteen kohteena olevaan päätökseen sisältyvien toteamusten tai takaisinperittävän etuuden täsmällisen määrittämisen osalta, on kansallisen tuomioistuimen tehtävänä ratkaista nämä täytäntöönpanoa koskevat vaikeudet kansallisen lainsäädännön avulla kanteen kohteena olevan päätöksen osalta ja tarvittaessa, mikäli näitä vaikeuksia on yhä, ottaen huomioon komission hyväksynnän. Epäselvissä tapauksissa kansallisella tuomioistuimella on lojaalin yhteistyön periaatteen nojalla aina mahdollisuus pyytää komission arviointia tai esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymys.

(ks. 67 ja 69 kohta)

6. Valtiontukia koskeva hallinnollinen menettely aloitetaan ainoastaan kyseistä jäsenvaltiota vastaan. Tuensaajana olevia yrityksiä pidetään tässä menettelyssä ainoastaan henkilöinä, joita asia koskee. Näin ollen tukea saavilla yrityksillä on oikeus ainoastaan osallistua hallinnolliseen menettelyyn siinä määrin kuin yksittäistapaukseen liittyvissä olosuhteissa on tarkoituksenmukaista, eivätkä ne suinkaan voi vaatia sellaisia puolustautumisoikeuksia, jotka on myönnetty niille henkilöille, joita vastaan menettelyä käydään.

EY 88 artiklan 2 kohdan nojalla komission on vaadittava niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa muodollisessa tutkintamenettelyssä. Tämän velvollisuuden osalta ilmoituksen julkaiseminen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä on asianmukainen keino ilmoittaa menettelyn aloittamisesta kaikille niille, joita asia koskee, ja tällä tiedonannolla pyritään ainoastaan saamaan niiltä, joita asia koskee, kaikki sellaiset tiedot, jotka voivat auttaa komissiota sen tulevassa tehtävässä. Näin ollen tukea saava yritys ei voi vedota hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen sillä perusteella, että komissio ei ole kehottanut sitä henkilökohtaisesti esittämään huomautuksiaan tukea koskevasta tutkintamenettelystä. Sitä vastoin komissiolla on velvollisuus taata hyödyllisellä tavalla se, että ne, joita asia koskee, voivat esittää huomautuksensa valtiontukea koskevassa muodollisessa tutkintamenettelyssä. Vaikka tämä velvollisuus ei edellytä komissiota, jolla on vain vakavia epäilyjä kyseisen rahoitustoimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, esittämään täydellistä arviota kyseisestä tuesta tämän menettelyn aloittamista koskevassa tiedonannossaan, on sitä vastoin välttämätöntä, että komissio määrittää riittävästi tutkintansa puitteet, jotta niiden, joita asia koskee, oikeutta esittää huomautuksiaan ei tehtäisi tyhjäksi.

(ks. 80–83 ja 85 kohta)