Asia T-116/04

Wieland-Werke AG

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — Kuparisten teollisuusputkien markkinat — Päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan rikkominen — Hintojen vahvistaminen ja markkinoiden jakaminen — Sakot — Nulla poena sine lege -periaate — Asianomaisten markkinoiden koko — Ehkäisevä vaikutus — Rikkomisen kesto — Yhteistyö”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 6.5.2009 II ‐ 1093

Tuomion tiivistelmä

Kun on kyse yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella määrättyjen sakkojen lainmukaisuuden valvonnasta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, onko komissio käyttänyt harkintavaltaansa asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa esitettyä menetelmää käyttäen, ja niiltä osin kuin se toteaisi, että suuntaviivoista on poikettu, tarkistaa, onko kyseinen poikkeaminen oikeutettu ja oikeudellisesti tarkasteltuna riittävästi perusteltu. Se, että komissio on itse rajoittanut harkintavaltaansa antamalla kyseiset suuntaviivat, ei nimittäin ole yhteensopimatonta sen kanssa, että komissiolla säilyy huomattava liikkumavara harkintavallan suhteen. Suuntaviivoihin sisältyy useita joustavia osatekijöitä, joiden perusteella sillä on mahdollisuus käyttää omaa harkintavaltaansa asetuksen N:o 17 säännösten mukaisesti, sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin on kyseisiä säännöksiä tulkinnut. Lisäksi sellaisilla aloilla kuin sakon määrän määrittämisessä, jossa komissiolla on harkintavaltaa esimerkiksi siltä osin kuin on kyse ehkäisevän vaikutuksen aikaansaamiseksi sovellettavasta korotuksen määrästä, kyseisiä arviointeja koskeva laillisuusvalvonta rajoittuu sen tutkimiseen, ettei asiassa ole tehty ilmeistä arviointivirhettä. Komission harkintavalta ja ne rajat, jotka se on sen osalta asettanut, eivät sitä paitsi lähtökohtaisesti vaikuta siihen, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käyttää täyttä tuomiovaltaansa, jonka perusteella sillä on valta poistaa komission määräämä sakko tai alentaa tai korottaa tällaisen sakon määrää. (ks. 29–33 kohta)

Komissio voi arvioidessaan yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta sen määrittäessä yritykselle määrättävän sakon laskentapohjaa ottaa huomioon niiden markkinoiden koon, joihin rikkominen vaikuttaa, mutta se ei kuitenkaan ole tähän velvollinen. Komissio voi tässä tarkoituksessa ottaa huomioon asianomaisten markkinoiden liikevaihdon. Ei ole olemassa mitään pätevää syytä siihen, että liikevaihto laskettaisiin siten, että tietyt tuotantokustannukset jätetään ottamatta huomioon. Kaikilla teollisuuden aloilla on nimittäin sellaisia lopputuotteeseen erottamattomasti liittyviä kustannuksia, joihin valmistaja ei voi vaikuttaa mutta jotka kuitenkin merkitsevät olennaista valmistajan toimintaan vaikuttavaa tekijää ja joita ei näin ollen voida jättää ottamatta huomioon vahvistettaessa sakon laskentapohjaa. Se, että tietyn raaka-aineen hinta muodostaa huomattavan osan lopputuotteen loppuhinnasta tai että hinnanvaihteluihin liittyvä vaara on tietyn raaka-aineen kohdalla huomattavasti suurempi kuin muiden kohdalla, ei horjuta kyseistä päätelmää. (ks. 63, 66 ja 69 kohta)

Komission sellaisen päätöksen osalta, jolla määrätään sakko kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella, perusteluvelvollisuus täyttyy silloin, kun komissio ilmoittaa päätöksessään sellaiset arviointia koskevat tekijät, joiden perusteella se on voinut määritellä rikkomisen vakavuuden ja keston. EY 253 artiklaa ei voida tulkita siten, että siinä asetetaan komissiolle velvollisuus selittää päätöksissään niitä syitä, joiden perusteella se ei sakon määrän laskemisen osalta ole omaksunut ratkaisuja, jotka olisivat hypoteettisia siihen ratkaisuun nähden, johon sen lopullisessa päätöksessä on tosiasiallisesti päädytty. (ks. 78 ja 82 kohta)

Sillä, ettei asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa esitetty laskentamenetelmä perustu asianomaisten yritysten kokonaisliikevaihtoon ja että se mahdollistaa näin ollen sen, että yritysten välille voi syntyä eroja siltä osin kuin on kyse niiden liikevaihtojen ja niille määrättyjen sakkojen määrän välisestä suhteesta, ei ole merkitystä arvioitaessa sitä, onko komissio loukannut suhteellisuusperiaatetta ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sekä rangaistuksen yksilöllisen kohdentamisen periaatetta. Määrittäessään sakkojen määriä kyseessä olevan rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella komissio ei nimittäin ole velvollinen varmistamaan tapauksissa, joissa sakkoja määrätään useille yrityksille samasta rikkomisesta, että kunkin yrityksen osalta lasketut sakkojen lopulliset määrät heijastavat kaikkia yritysten välisiä eroavaisuuksia näiden kokonaisliikevaihdon taikka relevantin liikevaihdon osalta. Tästä seuraa, ettei komission voida katsoa missään suuntaviivojen soveltamisen vaiheessa olevan velvollinen varmistamaan sitä, että vahvistetut sakkojen välisummat heijastavat kaikkia niitä eroavaisuuksia, joita asianomaisten yritysten kokonaisliikevaihtojen välillä on. (ks. 86 ja 87 kohta)

Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneelle yritykselle määrätyn sakon laskentapohjan korottaminen pyrkimyksenä ottaa ehkäisevässä tarkoituksessa huomioon kyseisen yrityksen koko ja kokonaisresurssit ei merkitse sitä, että komission pitäisi alentaa sellaisen sakon laskentapohjaa, joka määrätään samaan rikkomiseen osallistuneelle toiselle yritykselle, jonka koko ja kokonaisresurssit ovat pienemmät. Komissio voi nimittäin käyttää harkintavaltaansa siten, että se mukauttaa sakkojen määrää kiinteämääräiseen lähtömäärään perustuvan menetelmän mukaisesti, kunhan sakoista ei tule kohtuuttomia käsiteltävän asian olosuhteisiin nähden. Kun komissio valitsee suuriin yrityksiin sovellettavaa korotuksen määrää, sen liikkumavaraa rajoittaa lisäksi se, ettei sakon laskentapohja voi missään tapauksessa ylittää sellaista määrää, joka on oikeasuhteinen rikkomisen vakavuuteen nähden. Näin ollen sellaisissakin tilanteissa, joissa suurimman yrityksen liikevaihto on selvästi suurempi kuin muiden asianomaisten yritysten liikevaihto, on mahdollista, että komissio voi kyseisen rikkomisen vakavuuden perusteella korottaa suurimmalle yritykselle määrätyn sakon laskentapohjaa ainoastaan marginaalisesti. (ks. 92, 93 ja 95 kohta)

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavista suuntaviivoista ilmenee, ettei komissio ole luonut minkäänlaista limittäisyyttä tai keskinäistä riippuvuutta rikkomisen vakavuutta koskevan arvioinnin ja rikkomisen kestoa koskevan arvioinnin välille. Komissio ei näin ollen ole velvollinen ottamaan huomioon rikkomisen vakavuutta silloin, kun se päättää rikkomisen keston perusteella sovellettavasta korotuksen määrästä. Se, että komissio on varannut itselleen mahdollisuuden korottaa sakon määrää kultakin sellaiselta vuodelta, jona rikkominen jatkui, ja määrällä, joka kestoltaan pitkien rikkomisten osalta voi olla 10 prosenttia siitä määrästä, johon on päädytty rikkomisen vakavuuden perusteella, ei millään tavalla merkitse sitä, että komissiolla olisi velvollisuus vahvistaa kyseinen korotuksen määrä kartelliin liittyvien toimintojen intensiivisyyden tai vaikutusten perusteella, saati rikkomisen vakavuuden perusteella. Komission asiana on nimittäin harkintavaltaansa käyttäen valita se korotuksen määrä, jota se aikoo soveltaa rikkomisen keston perusteella. Komissio voi lisäksi tukeutua samaan seikkaan, eli siihen, että kyseinen rikkominen kesti yli viisi vuotta, sekä perustellakseen korotuksen soveltamisen että vahvistaakseen kyseisen korotuksen enimmäistason mukaiseksi eli kymmeneen prosenttiin, koska se, että rikkomisen kesto johtaa paitsi perusmäärän korottamiseen sellaisenaan myös tarvittaessa korotuksen lopullisen määrän vahvistamiseen, ei ole lainvastaista. (ks. 107, 109 ja 110 kohta)

Kun kyse on sen arvioinnista, kuinka pitkälle menevää yhteistyötä yritykset ovat tehneet kielletyn kartellin takia aloitetun hallinnollisen menettelyn kuluessa, aikajärjestykseen liittyvää tekijää ei voida ottaa huomioon sellaisissa tilanteissa, joissa asianomaiset osapuolet ovat toimittaneet tietoja suhteellisen lyhyen ajan sisällä ja hallinnollisen menettelyn olennaisesti samanlaisessa vaiheessa. Näin ollen pelkästään se, että yksi yrityksistä on aloittanut yhteistyönsä komission kanssa ennen toista, ei sellaisenaan merkitse sitä, että komissio olisi ollut yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti velvollinen alentamaan kyseiselle yritykselle määrätyn sakon määrää enemmän tai ainakin yhtä paljon kuin toiselle yritykselle määrätyn sakon määrää. (ks. 124, 127 ja 128 kohta)

Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun vuoden 2002 tiedonannon analoginen soveltaminen on mahdollista ainoastaan säännöksessä olevan aukon paikkaamiseksi mutta ei tilanteessa, jossa kyseisten yritysten tekemää yhteistyötä säännellään sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetulla vuoden 1996 tiedonannolla.