ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Vastapuolen menettelyn vuoksi perusteltu kanteen peruuttaminen

(Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 89 artiklan 5 kohta)

2. Virkamiehet – Kanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Virkamiehelle vastaisen toimen käsite – Päätös, jossa virkamies todetaan työkykyiseksi ja määrätään palaaman työhönsä – Tutkittavaksi ottaminen

(Henkilöstösääntöjen 59 artiklan 4 kohta sekä 90 ja 91 artikla)

1. Kuten virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 89 artiklan 5 kohdassa määrätään, asianosainen, joka peruuttaa kanteensa, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli sitä vaatii peruuttamista koskevissa huomautuksissaan. Kanteensa peruuttavan pyynnöstä vastapuoli velvoitetaan kuitenkin korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos se vastapuolen menettelyn vuoksi katsotaan perustelluksi. Kun virkamies on nostanut kanteen päätöksestä, jossa häntä ei katsota työkyvyttömäksi, toimielimen, joka ei ole vastannut kannetta edeltävään valitukseen neljän kuukauden määräajassa, jonka päättyminen merkitsee implisiittistä hylkäyspäätöstä, ja joka on kanteen nostamisen jälkeen suhtautunut asianomaisen henkilön tilanteeseen epäselvästi, on katsottava käyttäytymisellään vaikuttaneen siihen, että asia on saatettu tuomioistuimen käsiteltäväksi, ja se voidaan velvoittaa korvaamaan osa kantajana olevan virkamiehen oikeudenkäyntikuluista.

(ks. 6–10 kohta)

2. Kun nimittävän viranomaisen päätös, joka seuraa työkyvyttömyyslautakunnan lausunnosta, sisältää paitsi virkamiehen työkykyä koskevan arvioinnin, joka ei sellaisenaan muuta asianomaisen henkilön aiempaa oikeusasemaa, myös määräyksen palata työhön, päätös on virkamiehelle vastainen toimi, jonka virkamies voi riitauttaa.

(ks. 14, 17 ja 19 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS

(ensimmäinen jaosto)

19 päivänä joulukuuta 2007

Asia F-20/07

Luigi Marcuccio

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Sosiaaliturva – Sairausvakuutus – Sairauskulujen vastattavaksi ottaminen – Vaatimuksen nimenomainen hylkääminen

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa komission entinen virkamies Luigi Marcuccio vaatii erityisesti, että se päätös on kumottava, jolla nimittävä viranomainen hylkäsi hänen 31.3.2006 päivätyn hakemuksensa, joka koski eri terveydenhoitokulujen korvaamista 100 prosentin suuruisena henkilöstösääntöjen 72 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Kantaja vaatii lisäksi, että komissio on velvoitettava maksamaan hänelle kyseessä olevien terveydenhoitokulujen kokonaissumman ja hänelle tältä osin jo korvatun summan erotusta vastaava summa, toisin sanoen 323,09 euroa. Lopuksi kantaja vaatii, että tähän summaan lisätään 10 prosentin viivästyskorot, jotka lisätään vuosittain pääomaan 8.4.2006.

Ratkaisu: Virkamiestuomioistuin toteaa, että se ei ole toimivaltainen ratkaisemaan asiaa F-20/07, Marcuccio vastaan komissio, jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista asian. Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Yhteisöjen eri lainkäyttöelinten välinen toimivallan jako

(Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen liitteessä I olevan 8 artiklan 3 kohta; Henkilöstösääntöjen 72 artikla)

Kun virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu kanne, joka koskee päätöstä, jolla kieltäydytään korvaamasta virkamiehen terveydenhoitokuluja 100 prosentin suuruisena, mihin asianomainen väittää olevansa oikeutettu mielisairauden vuoksi, josta hän väittää kärsivänsä, virkamiestuomioistuimen on yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 8 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti todettava, ettei sillä ole asiassa toimivaltaa, jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista asian, kun tässä viimeksi mainitussa tuomioistuimessa on vireillä muita kanteita, joissa on samat asianosaiset, jotka perustuvat samaan oikeudelliseen syyhyn ja jotka myös koskevat terveydenhoitokulujen korvaamista 100 prosentin suuruisina. Nämä eri kanteet vastaavat yhtä ja samaa riita-asiaa, ja on hyvän oikeudenhoidon mukaista, että yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 8 artiklan 3 kohdan määräyksillä pyritään takaamaan, että yksi tuomioistuin ratkaisee riita-asian kokonaisuudessaan.

(ks. 8–16 kohta)
Henkilöstösääntöjen 24 artiklassa säädetyn avustamisvelvollisuuden perusteella hallinnon on yksikön järjestyksen ja työrauhan vaarantuessa puututtava riittävän voimakkaasti asioiden kulkuun sekä toimittava olosuhteiden edellyttämällä nopeudella ja huolellisuudella tosiseikkojen toteamiseksi ja asianmukaisten johtopäätösten tekemiseksi niiden perusteella tietoisena kaikesta asiaan liittyvästä. Tätä varten riittää, että toimielimeltään suojaa vaativa virkamies esittää edes vähäistä näyttöä siitä, että hyökkäykset, joiden kohteeksi hän väittää joutuneensa, ovat todellisia. Kyseisen toimielimen on toteutettava tällaisten seikkojen perusteella asianmukaiset toimenpiteet ja erityisesti tehtävä hallinnollinen tutkimus todetakseen kantelun taustalla olevat tosiseikat yhteistyössä kantelun esittäjän kanssa.

On kuitenkin todettava yhtäältä, että kun työntekijä esittää avustamispyynnön, hänen on esitettävä edes vähäistä näyttöä siitä, että hyökkäykset, joiden kohteeksi hän väittää joutuneensa, ovat todellisia, sillä avustamispyynnön on oltava mahdollisimman täsmällinen ja täydellinen, koska hallinnon on tutkittava sille avustamispyynnössä esitetyt seikat päättäessään menettelyn jatkosta. Toisaalta avustamispyynnön johdosta kyseiselle toimielimelle syntyy velvollisuus toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet erityisesti siten, että se tutkii yhteistyössä kantelijan kanssa, onko hallinnollisen tutkimuksen tekeminen tarkoituksenmukaista.

(ks. 41 ja 48 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 16.5.2012, AF v. komissio (F‑61/10, EU:F:2012:65, 71 kohta) ja tuomio 11.7.2013, Tzirani v. komissio (F‑46/11, EU:F:2013:115, 108 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Toimihenkilöä, jolla on epävarma työsopimus, jossa on irtisanomislauseke, jossa edellytetään työsuhteen jatkumiselta, että työntekijän nimi merkitään avoimen kilpailun varallaololuetteloon, ei voida velvoittaa riitauttamaan tällaista lauseketta jo työsopimusta allekirjoitettaessa. Koska tällaisen lausekkeen merkitseminen työsopimukseen on monitahoinen toimenpide, toimihenkilön on voitava vapaasti riitauttaa liitännäisenä väitteenä kyseisen lausekkeen lainmukaisuus – vaikka sen soveltamisala onkin henkilökohtainen – siinä yhteydessä, kun hallinto tekee täytäntöönpanoa koskevan päätöksen.

(ks. 38 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 15.9.2011, Bennett ym. v. SMHV (F‑102/09, EU:F:2011:138, 65 ja 80 kohta)
65

Tässä yhteydessä on todettava, että tämän asian olosuhteissa kantajan yksityiseltä työnantajalta saamaa lomarahaa ei ole pidettävä korvauksena, joka on tarkoitus saada sellaisen palkan sijasta, jonka kantaja olisi kaksinkertaisen tulon ajanjaksona tosiasiallisesti saanut sen palkan sijasta, jota hänen olisi pitänyt saada parlamentilta valtuutettuna avustajana tekemästään työstä. Lomarahan on nimittäin tarkoitus kattaa vuosilomapäivät, jotka kantajan on myöhemmin pidettävä Belgian lainsäädännön alaisuuteen kuuluvan uuden työsopimuksen yhteydessä mutta joilta uusi yksityinen työnantaja ei maksa palkkaa, silloin kun ne pidetään. Belgialaisen vakuutuslaitoksen Partenan antamasta todistuksena päinvastoin ilmenee, että kun lomapäivät, jotka tämä lomaraha kattaa, on pakko käyttää, lomarahan määrä on vähennettävä uuden työnantajan maksamasta palkasta. Se, että lomaraha otettaisiin huomioon kaksinkertaisen tulon ajanjaksolta saatuna palkkana tai palkan sijasta saatuna korvauksena, merkitsisi, että huomioon otetaan tulo, joka tosin on jo maksettu ennalta mutta joka todellisuudessa on myöhemmin lähtökohtaisesti vähennettävä saatavasta palkasta ja joka siten on palkkaa lomapäiviltä, jotka pidetään muulloin kuin kaksinkertaisen tulon ajanjaksona ja joilta maksettavaksi palkaksi lomakorvaus on tarkoitettu.
Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yleisten täytäntöönpanosäännösten yhteydessä, sellaisina kuin Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK) on vahvistanut ne ilman eläkeoikeuksien vähentämistä maksettavan varhaiseläkkeen myöntämistä hakevan virkamiehen työssäoloajan pituuden laskemiseksi, ETSK voi ottaa huomioon hakijoiden kaiken työkokemuksen, sekä unionin toimielimissä että niiden ulkopuolella. Ensinnäkin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 9 artiklan 2 kohdan tarkoituksena on helpottaa unionin toimielinten henkilöstön hallinnointia myöntämällä ilman eläkeoikeuksien vähentämistä maksettava varhaiseläke. Tällä säännöksellä ei siten pyritä suosimaan virkamiehiä tai toimihenkilöitä, joilla on työuransa lopussa enemmän palvelusvuosia unionin toimielinten palveluksessa verrattuna henkilöihin, joilla on vähemmän palvelusvuosia unionin toimielinten palveluksessa sen vuoksi, että he ovat työuransa aikana työskennelleet ensin mainittuja henkilöitä pidempään näiden toimielinten ulkopuolella.

Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 9 artiklan 2 kohdan mukainen ilman eläkeoikeuksien vähentämistä maksettava varhaiseläke voidaan myöntää, jos se on yksikön edun mukaista, ja jokainen unionin toimielin määrittelee vapaasti tämän edun kyseisen säännöksen yleisissä täytäntöönpanosäännöksissään. Hakijoiden valitsemiseksi nimittävän viranomaisen on vahvistettava objektiiviset kriteerit ja avoimet menettelyt ja sovellettava niitä, ja ne on niin ikään vahvistettava yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä.

Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua yksikön etua, jonka perusteella Euroopan talous- ja sosiaalikomitean (ETSK) on tutkittava ilman eläkeoikeuksien vähentämistä maksettavaa varhaiseläkettä koskevat hakemukset, ei voida arvioida yksin tai yhdessä niiden muiden ikää ja ansioita koskevien kriteerien kanssa, jotka sisältyvät ETSK:n antamiin yleisiin täytäntöönpanosäännöksiin, asianomaisten työssäoloajan pituutta koskevan kriteerin perusteella.

Ikään, työkokemuksen pituuteen ja ansioihin liittyvillä kriteereillä, joilla on tarkoitus pelkästään valita hakijat, voidaan yksilöidä iäkkäimmät virkamiehet, joilla on työuransa aikana eniten palvelusvuosia ja joilla on korkein pistemäärä viimeisimmissä arvioinneissaan, mutta ne eivät yksinään vastaa henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 9 artiklan 2 kohdan tarkoitusta, jona on helpottaa toimielinten henkilöstön hallinnointia.

(ks. 67, 71, 72, 75, 76 ja 78 kohta)
Sekä kannetta edeltävän hallinnollisen valituksen että kanteen on henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti kohdistuttava asianomaiselle vastaiseen toimeen, jolla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa suoraan ja välittömästi kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi.

Näin ollen päätös panna väliaikaisen toimihenkilön työsopimukseen sisältyvä irtisanomislauseke täytäntöön kilpailuilmoituksen julkaisemisen vuoksi on asianomaiselle vastainen päätös, koska tällaisen lausekkeen mukaan työsuhteen jatkuminen riippuu siitä, onko hänen nimensä merkitty kyseisessä ilmoituksessa tarkoitetun kilpailun varallaololuetteloon. Näin on erityisesti sen vuoksi, että on epävarmaa, merkitäänkö asianomainen henkilö tämän Euroopan henkilöstövalintatoimiston järjestämän avoimen kilpailun perusteella laadittavaan varallaololuetteloon.

(ks. 44 ja 45 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 13.7.2000, Hendrickx v. Cedefop (T-87/99, EU:T:2000:191, 37 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 20.5.2010, komissio v. Violetti ym. (T-261/09 P, EU:T:2010:215, 46 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 14.4.2011, Clarke ym. v. SMHV (F-82/08, EU:F:2011:45, 54, 74, 76 ja 81 kohta)
Kilpailuja koskevissa asioissa, kun otetaan huomioon valintalautakunnan työskentelyyn sovellettava salaisuus, eri kokeista saatujen arvosanojen ilmoittaminen on lähtökohtaisesti riittävä perustelu valintalautakunnan päätöksille. Näitä periaatteita sovelletaan analogisesti väliaikaisen toimihenkilön toimea varten järjestettävään valintamenettelyyn.

Tällainen perusteluvelvollisuus on kuitenkin avoimen viran täyttämistä koskevan palvelukseenottomenettelyn yhteydessä sovitettava yhteen valintalautakunnan työskentelyyn sovellettavan salaisuuden kanssa, joka on esteenä sekä valintalautakuntien jäsenten henkilökohtaisten kannanottojen että hakijoiden luonteeltaan henkilökohtaiseen tai vertailevaan arviointiin liittyvien seikkojen paljastamiselle.

Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisessa alakohdassa säädetyn perusteluvelvollisuuden tarkoituksena on yhtäältä antaa asianomaiselle riittävästi tietoa, jotta hän voi arvioida sitä, onko hänelle vastainen päätös perusteltu, ja sitä, onko aiheellista nostaa virkamiestuomioistuimessa kanne, ja toisaalta mahdollistaa se, että virkamiestuomioistuin voi tutkia toimen laillisuuden. Lisäksi Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohdassa vahvistetaan, että hyvää hallintoa koskevaan perusoikeuteen sisältyy muun muassa ”hallinnon velvollisuus perustella päätöksensä”.

Koska oikeudenkäyntiä edeltävä menettely on luonteeltaan epävirallinen ja koska asianomaiset toimivat yleensä tässä vaiheessa ilman asianajajan avustusta, hallinnon ei pidä tulkita valituksia suppeasti, vaan sen on päinvastoin tarkasteltava niitä avoimin mielin. Lisäksi henkilöstösääntöjen 91 artiklalla ei ole tarkoitus rajata mahdollista oikeudenkäyntimenettelyä ehdottomalla ja lopullisella tavalla, kunhan kanteessa ei muuteta valituksen perustetta eikä kohdetta. Jotta henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdassa säädetyllä oikeudenkäyntiä edeltävällä menettelyllä voidaan kuitenkin saavuttaa sille asetettu tavoite, nimittävällä viranomaisella on oltava mahdollisimman tarkkaa tietoa siitä, miltä osin asianosaiset riidanalaista päätöstä arvostelevat.

Tältä osin riidanalaisen päätöksen mahdollisten lainvastaisuuden syiden mainitseminen ei millään tavoin mahdollista hallinnolle, vaikka se tulkitsee valitusta avoimin mielin, sen ymmärtämistä, miltä osin kantaja kyseistä päätöstä arvostelee. Valituksen tulkitseminen avoimin mielin ei nimittäin merkitse, että hallinnon olisi käytettävä mielikuvitusta tai muodostettava spekulaatioita siltä osin, mihin valittaja on halunnut viitata ilman muita täsmennyksiä. Tästä seuraa, ettei kantaja voi vedota pelkkään viittaukseen riidanalaisen päätöksen mahdollisiin lainvastaisuuden syihin perustellakseen kanneperusteen tutkittavaksi ottamista vastaavuuden säännön valossa.

(ks. 69 ja 72 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio komissio v. Moschonaki (EU:T:2013:557, 76 kohta ja 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Toimielimen päätös, jolla hylätään vahingonkorvausvaatimus, on osa hallinnollista menettelyä, joka edeltää virkamiestuomioistuimessa nostettavaa vahingonkorvauskannetta, ja näin ollen tästä päätöksestä esitettyjä kumoamisvaatimuksia ei voida arvioida vahingonkorvausvaatimuksista riippumattomalla tavalla. Toimen, jolla toimielin ilmaisee kantansa oikeudenkäyntimenettelyä edeltävässä vaiheessa, ainoa vaikutus nimittäin on, että asianosainen, joka väittää kärsineensä vahinkoa, voi esittää vahingonkorvausvaatimuksen virkamiestuomioistuimessa.

Unionin tuomioistuimet eivät voi virkamiehen nostaman kumoamiskanteen yhteydessä ottaa huomioon ratkaisun tekemistä varten asiakirjaa, joka on annettu menettelyssä, joka ei ollut kontradiktorinen, kuten kantajan tilaamaa asiantuntijalausuntoa, joka on laadittu vain virkamiehen pyynnöstä.

Huolenpitovelvollisuus sekä hyvän hallinnon periaate merkitsevät muun muassa sitä, että kun toimivaltainen viranomainen päättää virkamiehen tai toimihenkilön asemasta, se ottaa huomioon, vaikka sille kuuluu asiassa laaja harkintavalta, kaikki tekijät, jotka voivat olla ratkaisevia päätöksen sisällön kannalta; sen on näin tehdessään otettava huomioon paitsi yksikön etu myös asianomaisen virkamiehen tai toimihenkilön etu.

Tämän viimeksi mainitun henkilökohtaisen edun huomioon ottaminen ei kuitenkaan voi johtaa siihen, että hallinto velvoitetaan jättämään huomiotta omat sisäiset sääntönsä.

Näin ollen koska oikeudesta kalustukseen silloin, kun toimielin antaa kolmanteen maahan nimitetyn virkamiehen käyttöön asunnon, säädetään henkilöstösääntöjen liitteessä X olevan 5 artiklan 2 kohdassa eikä kyseisen liitteen 23 artiklassa, kun virkamiehellä on lupa vuokrata asunto, hallinto ei ole laiminlyönyt huolenpitovelvollisuuttaan eikä loukannut hyvän hallinnon periaatetta, kun se kieltää virkamiestä käyttämästä asunnossa, joka hänellä on lupa vuokrata, kalusteita, jotka on ostettu kalustusta koskevan oikeuden yhteydessä asuntoon, joka virkamiesten käyttöön on asetettu.

(ks. 97 ja 110–112 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Verheyden v. komissio (F‑54/10, EU:F:2011:8, 36 ja 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
80

On joka tapauksessa todettava, että vaikka jotkut hakijat ovat voineet virheellisesti vastata kysymyksiin myöntävästi, vaikka he eivät tosiasiassa täyttäneet asetettuja edellytyksiä, tämä seikka ei ole voinut vaikuttaa Crucerun onnistumismahdollisuuksiin, koska valintalautakunta on toisessa vaiheessa varmistanut hakijoiden vastausten asianmukaisuuden ja on siten pystynyt poistamaan hakijoiden tätä koskevien mahdollisten virheiden vaikutuksen. Kääntäen on todettava, että jos jotkut hakijat ovat väitetyn epäselvyyden vuoksi vastanneet joihinkin kysymyksiin kieltävästi, vaikka he täyttivät asetetut edellytykset, tämä on pelkästään pienentänyt muiden hakijoiden pistemääriä ja siten alentanut pisterajaa, joka oli ylitettävä arviointiin pääsemiseksi. Koska Cruceru ei kanteessaan eikä myöskään valituksessaan mitenkään väitä, että epäselvyys olisi vaikuttanut hänen omiin vastauksiinsa, on todettava, ettei epäselvyydestä ole voinut aiheutua haittaa hänelle.
Virkamiestuomioistuin on toimivaltainen valvomaan Euroopan henkilöstövalintatoimiston kilpailuilmoituksen perusteella toteuttamia toimia, mutta sen toimivaltaan ei kuulu lausua kanteesta, jossa vaaditaan toimielimen asetuksen N:o 1049/2001 perusteella antamasta päätöksestä.

Virkamiestuomioistuimelle ja Euroopan unionin yleiselle tuomioistuimelle muun muassa asiakirjajulkisuutta koskevissa asioissa kuuluvien toimivaltuuksien on perustuttava objektiivisille perusteille eivätkä ne voi olla riippuvaisia asianosaisten suorittamista asiakirjojen luokittelusta ja erityisesti kantajan tahdosta aloittaa jokin oikeudenkäyntiä edeltävä hallinnollinen menettely tai toimielimen tahdosta käsitellä asiakirjaan tutustumista koskeva pyyntö asetuksen N:o 1049/2001 perusteella pikemminkin kuin henkilöstösääntöjen perusteella.

Toimivaltainen tuomioistuin määritellään täten sen perusteella, minkä oikeudellisen perustan avulla kantaja vaatii oikeutta saada tutustua asiakirjoihin.

Kantajan vaatimus saada tutustua valintakokeidensa kysymyksiin liittyy henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 6 artiklan ja avoimiin kilpailuihin sovellettavan oppaan 6.2 kohdan soveltamiseen, ja on ilmeistä, että se liittyy asiaan, jolla pyritään riitauttamaan kantajan hylkääminen kilpailusta. Koska kanteessa on kyse toimielimen päätöksestä, jolla kantajalta evättiin oikeus saada tutustua riidanalaisiin kysymyksiin, tästä seuraa, että kantaja on vaatinut henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan ja 91 artiklan mukaisen hänelle vastaisen toimen kumoamista eikä asetuksessa N:o 1049/2001 tarkoitetun päätöksen kumoamista.

(ks. 17 ja 19–27 kohta)

Viittaukset:

Unionin yleinen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑197/11 P ja T‑198/11 P, komissio v. Strack, 13.12.2012, 54 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑96/09, Cuallado Martorell v. komissio, 18.9.2012, 60 kohta ja asia F‑49/12, Pachtitis v. komissio, 2.12.2013, 22 kohta
Niiden ylennyspisteiden määrän alentaminen, joita eri arviointi- ja arvostelukierroksilla on myönnetty virkamiehelle, josta on tehty palkkaluokan alentamista koskeva päätös, on tällaisen päätöksen seuraus, ei lisäseuraamus. Ylennyspisteiden säilyttäminen palkkaluokan alentamista edeltävällä tasolla vaikuttaisi nimittäin siten, että virkamiehellä olisi työtovereitaan korkeammat mahdollisuudet tulla nopeasti ylennetyksi seuraavaan palkkaluokkaan, mikä olisi ristiriidassa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa, joka edellyttää, että kaikilla samaan palkkaluokkaan ylennetyillä virkamiehillä, jotka ovat yhtä ansioituneita, on oltava samat mahdollisuudet ylennykseen. Samoista syistä virkamies ei voi vaatia mahdollisuutta säilyttää virkaikäänsä palkkaluokassa. Päinvastainen toteamus johtaisi siihen, että palkkaluokan alentamisen seuraamus tehtäisiin ainakin osittain tyhjäksi.

(ks. 63 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Virkamiehet – Sopimussuhteiset toimihenkilöt – Palvelukseen ottaminen – Palkkaluokan määrittäminen – Työkokemuksen huomioon ottaminen – Työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen harkintavalta – Unionin säädösten tulkinta – Rajat

(Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 2 kohdan b alakohta)

Vaikka hallinnolla on laaja harkintavalta sen arvioimisessa, voidaanko hakijan aikaisempi työkokemus ottaa huomioon jonkin tehtäväryhmän sopimussuhteiseksi toimihenkilöksi palvelukseen ottamista varten, tätä laajaa harkintavaltaa on käytettävä kaikkia sovellettavia säännöksiä noudattaen.

Unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto ja asiayhteys myös sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on. Silloin kun lainsäätäjä ja hallintoviranomainen käyttävät samassa yleisesti sovellettavassa tekstissä kahta eri käsitettä, niitä ei voida johdonmukaisuuteen ja oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä pitää samansisältöisinä. Tämä pätee vielä suuremmalla syyllä tilanteeseen, jossa näillä käsitteillä on yleiskielessä eri merkitys. Näin on juuri adjektiivien ”soveltuva” ja ”vastaava” tapauksessa. Yleisessä merkityksessä adjektiivi ”soveltuva” tarkoittaa ”tiettyyn tarkoitukseen sopivaa”. Sitä vastoin adjektiivi ”vastaava” merkitsee ”samanarvoista”, ja sillä on siten suppeampi merkitys.

Tältä osin on huomattava, että jos henkilöllä ei ole keskiasteen jälkeisen koulutuksen suorittamisesta annettua tutkintotodistusta, muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 2 kohdan b alakohdassa edellytetään joko soveltuvaa työkokemusta, kun henkilöllä on ylemmän perusasteen ja keskiasteen koulutuksen suorittamisesta annettu tutkintotodistus, joka antaa oikeuden keskiasteen jälkeiseen koulutukseen, tai muussa tapauksessa vastaavan tasoista ammatillista koulutusta tai työkokemusta.

Tätä säännöstä on näin ollen tulkittava siten, että sopimussuhteiseksi toimihenkilöksi tehtäväryhmän II tai III tehtäviin hakevalla on oltava kolmen vuoden pituinen työkokemus, joka soveltuu avoimiin toimiin, vaikka tämä työkokemus ei vastaisi kyseisiä toimia.

(ks. 19, 25, 27, 28 ja 32 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 292/82, Merck, 17.11.1983, 12 kohta

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T‑160/08 P, komissio v. Putterie-De-Beukelaer, 8.7.2010, 70 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑6/09, Fares v. komissio, 28.10.2010, 38 ja 39 kohta ja asia F‑27/10, Begue ym. v. komissio, 10.3.2011, 40 kohta