Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu viides jaosto) määräys 11 päivänä heinäkuuta 2002. - Hijos de Andrés Molina, SA (HAMSA) vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Valtiontuet - Kumoamiskanne - Komission hyväksymien yleisten tukiohjelmien perusteella myönnetyt tuet - Vaikeuksissa olevan yrityksen pelastamiseen ja rakenteen uudistamiseen tarkoitetut tuet - Yksityistä sijoittajaa koskeva arviointiperuste - Velkojen anteeksiantaminen - Ilmeinen arviointivirhe - Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. - Asia T-152/99.



Oikeustapauskokoelma 2002 sivu II-03049



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille - Komission harkintavalta - Tuomioistuinvalvonnan rajat

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 3 kohta))

2. Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille - Vaikeuksissa olevan yrityksen pelastamiseen tarkoitetut tuet - Edellytykset - Ainutkertainen toimi, jonka avulla toiminta jatkuu entisellään tietyn ajanjakson - Komissio ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 3 kohta))

3. Valtiontuki - Käsite - Toimenpidettä toteutettaessa vallinneen tilanteen ottaminen huomioon

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta))

4. Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille - Vaikeuksissa olevan yrityksen rakenneuudistukseen myönnettävät tuet - Edellytykset - Komission hyväksymän rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpano komission valvonnassa

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 3 kohta))

5. Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Aluetukikelpoisella alueella sijaitsevan vaikeuksissa olevan yrityksen rakenneuudistukseen myönnettävän tuen erityiset edellytykset - Arviointi

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohta (joista on muutettuna tullut EY 87 artiklan 3 kohdan a ja c alakohta))

6. Valtiontuki - Käsite - Osan yrityksellä julkiselle yksikölle olevista veloista muuttaminen pääomaksi - Arviointiperuste - Yksityinen sijoittaja -arviointiperuste - Komission harkintavalta - Tuomioistuinvalvonnan rajat

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta))

7. Valtiontuki - Käsite - Toimenpiteen valikoivuus - Julkisen elimen yritykselle harkinnanvaraisesti myöntämät taloudelliset edut kuuluvat käsitteen alaan

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta))

8. Valtiontuki - Käsite - Julkisten elinten vaikeuksissa olevalle yritykselle myöntämät velkojen anteeksiannot, jotka on toteutettu tuomioistuinmenettelyn yhteydessä ja sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, kuuluvat käsitteen alaan

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta))

9. Valtiontuki - Käsite - Oikeudellinen luonne - Objektiivisiin seikkoihin perustuva tulkinta - Tuomioistuinvalvonnan laajuus

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta))

10. Valtiontuki - Käsite - Julkisten elinten vaikeuksissa olevalle yritykselle myöntämät velkojen anteeksiannot - Myönnettyjen anteeksiantojen ja yrityksen velkojen kokonaismäärän välinen suhde ei ole asian kannalta merkityksellinen - Arviointiperuste - Yksityinen velkoja -arviointiperuste

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta))

11. Valtiontuki - Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Kilpailua rajoittava vaikutus - Arviointiperusteet

(EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta))

12. Valtiontuki - Ilmoittamatta jätetyn valtiontuen soveltumattomuutta yhteismarkkinoille koskeva komission päätös - Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY:n perustamissopimuksen 92 artikla (josta on muutettuna tullut EY 87 artikla) ja 93 artiklan 3 kohta ja 190 artikla (joista on muutettuna tullut EY 88 artiklan 3 kohta ja EY 253 artikla))

Tiivistelmä

1. Komissiolla on laaja harkintavalta perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 3 kohta) soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. Yhteisöjen tuomioistuinten valvonnan on näin ollen kohdistuttava ainoastaan siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin. Yhteisöjen tuomioistuinten asiana ei ole korvata komission taloudellista arviointia omalla arvioinnillaan.

( ks. 48 kohta )

2. Komissio ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä katsoessaan, että julkisen yksikön asianomaiselle yritykselle vuoden 1995 toukokuun ja joulukuun välisenä aikana myöntämiä lainoja ja takauksia ei voitu luonnehtia vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa tarkoitetuksi pelastustueksi, koska asiassa on näytetty toteen, että kyseinen julkinen yksikkö oli jo vuonna 1993 ja 1994 myöntänyt samalle yritykselle väitetyn pelastamistuen kaltaisia lainoja ja takauksia, ja että jo näillä toimenpiteillä oli pyritty siihen, että yritys voisi selvitä taloudellisista ja rahoituksellisista ongelmistaan sekä jatkaa toimintaansa. Komissio on voinut näin ollen katsoa, ettei esillä olevassa asiassa ollut täytetty vaatimusta, jonka mukaan pelastustuen on tavallisesti oltava ainutkertainen toimi, jonka avulla toiminta jatkuu entisellään tietyn ajanjakson.

( ks. 50 ja 51 kohta )

3. Kysymys siitä, onko toimenpidettä pidettävä perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta) tarkoitettuna tukena, on ratkaistava kyseisen toimenpiteen toteuttamishetkellä vallinnut tilanne huomioon ottaen. Jos komissio ottaisi huomioon myöhemmät seikat, se suosisi sellaisia jäsenvaltioita, jotka jättävät noudattamatta velvollisuuttaan ilmoittaa suunnitteluvaiheessa sellaisesta tuesta, joka niillä on tarkoitus myöntää. Näin ollen asian kannalta ei ole merkitystä sillä, että julkisen yksikön vaikeuksissa olevalle yritykselle myöntämiin lainoihin sovellettava korkokanta muutettiin myöhemmin markkinoilla voimassa olevan korkokannan mukaiseksi (riippumatta siitä, määritelläänkö kyseinen mukautus pelkäksi "laskennalliseksi tarkistukseksi" vai ei).

( ks. 53 kohta )

4. Vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen mukaan vaikeuksissa olevan yrityksen rakenneuudistukseen myönnettävän tuen on liityttävä suunnitelmaan, jonka komissio voi hyväksyä kolmen aineellisen edellytyksen täyttyessä: kyseisellä suunnitelmalla on kyettävä palauttamaan asianomaisen yrityksen pitkän aikavälin elinkelpoisuus, välttämään kilpailun perusteeton vääristyminen ja varmistamaan tuen oikeasuhteisuus rakenteen uudistamisen kustannuksiin ja siitä saatavaan hyötyyn nähden. Lisäksi yrityksen on pantava rakenneuudistussuunnitelma täytäntöön kokonaisuudessaan sellaisena kuin komissio on sen hyväksynyt siten, että komissio valvoo suunnitelman täytäntöönpanoa ja moitteetonta edistymistä, ja sille on esitettävä tältä osin yksityiskohtaiset vuosikertomukset.

( ks. 78 kohta )

5. Vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevista yhteisön suuntaviivoista ilmenee, että vaikeuksissa olevan yrityksen sijainti aluetukikelpoisella alueella ei oikeuta täysin sallivaa lähestymistapaa, ja suuntaviivoissa todetaan, että "kilpailun vääristymät on minimoitava myös myönnettäessä tukea aluetukikelpoisilla alueilla sijaitseville yrityksille". Poikkeuksellinen mahdollisuus joustaa sen vaatimuksen suhteen, joka koskee kapasiteetin vähentämistä silloin kun markkinoilla on rakenteellista ylikapasiteettia, ei aseteta kyseenalaiseksi ensimmäistä vaatimusta, jolla pyritään siihen, että rakenneuudistussuunnitelma on johdonmukainen ja realistinen siten, että sen avulla on mahdollista palauttaa yrityksen elinkelpoisuus. Komissiota ei voida näin ollen arvostella siitä, että se on kieltäytynyt soveltamasta tuensaajayritykseen poikkeusta alueellisten kehittämistarpeiden perusteella, koska kyseinen yritys - vaikka oletettaisiin, että se on vähentänyt kapasiteettia tavalla, jota voitaisiin joustavuuteen vedoten pitää riittävänä - ei täytä yhtä tai useampaa suuntaviivoissa asetetuista muista edellytyksistä.

( ks. 114 kohta )

6. Julkisen vallan osallistuminen yrityksen pääomarakenteeseen millä tavalla tahansa voi olla valtiontukea.

Määritettäessä, merkitseekö osan yrityksellä julkisille yksikölle olevista veloista pääomaksi muuttaminen valtiontukea, on asiaankuuluvaa soveltaa yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevaa arviointiperustetta. Näin ollen on arvioitava, olisiko yksityinen sijoittaja - joka voidaan kooltaan rinnastaa julkiseen sijoittajaan - samanlaisessa tilanteessa tehnyt yhtä merkittävän toimen. Vaikka tältä osin yksityisen sijoittajan käyttäytyminen, johon talouspoliittisiin tavoitteisiin pyrkivän julkisen sijoittajan toimenpiteitä on verrattava, ei välttämättä ole sellaisen tavanomaisen sijoittajan käyttäytymistä, joka sijoittaa pääomaa saadakseen sijoituksestaan voittoa jokseenkin lyhyellä aikavälillä, sen on kuitenkin oltava ainakin sellaisen yksityisen holdingyhtiön tai yksityisen konsernin käyttäytymistä, joka noudattaa kokonaisvaltaista tai alakohtaista rakennepolitiikkaa ja jota ohjaavat pidemmän aikavälin kannattavuusnäkymät.

Kun komissio arvioi sitä, onko sijoitus yksityisen sijoittajan toimintaan perustuvan arviointiperusteen mukainen, kyseessä on monitahoinen taloudellinen arviointi. Komissiolla on toteuttaessaan toimen, joka merkitsee näin monitahoista taloudellista arviointia, laaja harkintavalta, ja kyseisen toimen tuomioistuinvalvonta kohdistuu tältä osin ainoastaan siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olevat tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi omalla taloudellisella arvioinnillaan korvata komission arviointia.

( ks. 125-127 kohta )

7. Valtion toimenpiteen erityisyys eli sen valikoivuus on yksi perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta) tarkoitetun valtiontuen käsitteen tunnusomaisista piirteistä. Tältä osin on tutkittava, hyödyttääkö kyseessä oleva toimenpide ainoastaan tiettyjä yrityksiä tai tiettyjä toimialoja.

Tältä osin on todettava, että jos julkisella elimellä, joka myöntää taloudelliset edut, on harkintavaltaa määrittää toimenpiteen edunsaajat tai ehdot, toimenpidettä ei voida pitää yleisluonteisena. Näin on silloin kun velkojen anteeksiannot eivät välittömästi perustu maksujen suorittamisen lakkauttamista koskevaan kansalliseen lakiin, jolla otetaan käyttöön yleinen menettely, jota sovelletaan kaikkiin vaikeuksissa oleviin yrityksiin, vaan kyseisten julkisten elinten harkintavaltansa nojalla tekemään päätökseen.

( ks. 156 ja 157 kohta )

8. Perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta) ei tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan niiden vaikutusten perusteella. Näin ollen pelkästään sen perusteella, että julkisten elinten vaikeuksissa olevalle yritykselle myöntämät velan anteeksiannot on toteutettu tuomioistuinmenettelyn yhteydessä ja asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, ei voida katsoa, että ne muodostavat sellaisen yleisen toimenpiteen, johon ei sovelleta perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohtaa.

( ks. 158 kohta )

9. Perustamissopimuksessa määritelty valtiontuen käsite on oikeudellinen ja sitä on arvioitava objektiivisten seikkojen perusteella. Tämän takia yhteisöjen tuomioistuinten on lähtökohtaisesti valvottava kokonaisvaltaisesti sitä, kuuluuko jokin toimenpide perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta) soveltamisalaan, ottaen huomioon niiden käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvät konkreettiset seikat samoin kuin se, onko komission arvio tekninen tai monimutkainen.

( ks. 159 kohta )

10. Julkisten elinten saatavien osuus vaikeuksissa olevan yrityksen velkojen kokonaismäärästä ei voi sinällään muodostaa ratkaisevaa tekijää arvioitaessa sitä, liittyykö näiden elinten kyseisen yrityksen hyväksi toteuttamiin velkojen anteeksiantoihin valtiontukea. Jos kyseiselle tekijälle annettaisiin merkitystä, vaikeuksissa olevan yrityksen mahdollisuuksia järjestellä velkojaan rajoitettaisiin perusteettomasti silloin kun julkisten saatavien kokonaismäärä on suurempi kuin yksityisten saatavien kokonaismäärä. Päinvastoin siinä tapauksessa, jossa yksityisten saatavien kokonaismäärä on suurempi kuin julkisten saatavien kokonaismäärä, julkisen elimen toteuttamaa velan järjestelyyn liittyvää toimenpidettä olisi vaikea pitää valtiontukena.

Kyseessä olevien julkisten elinten ei tarvitse toteuttaessaan velkojen anteeksiannot toimia sellaisten julkisten sijoittajien tavoin, joiden toimintaa olisi verrattava sellaisen yksityisen sijoittajan toimintaan, joka harjoittaa kokonaisvaltaista tai alakohtaista rakennepolitiikkaa ja joka haluaa saada sijoitetuille pääomille tuottoa pitkällä aikavälillä. Kyseisiä elimiä on tosiasiassa verrattava sellaiseen yksityiseen velkojaan, joka pyrkii perimään takaisin saatavansa velalliselta, joka on taloudellisissa vaikeuksissa.

Komission on näin ollen ratkaistava kunkin asianomaisen julkisen elimen osalta, oliko kyseisen elimen toteuttama velan anteeksianto olennaisesti suurempi kuin sellaisen hypoteettisen yksityisen velkojan, jonka tilannetta yritykseen nähden voidaan verrata asianomaisen julkisen elimen tilanteeseen ja joka pyrkii perimään takaisin saataviaan velalliselta.

Vaikka tältä osin julkisten velkojien ja yksityisten velkojien toteuttamien velan anteeksiantojen välistä ilmeistä epäsuhdetta voidaan pitää osoituksena mahdollisesta valtiontuesta, tämä seikka ei kuitenkaan itsessään vapauta komissiota sen velvollisuudesta tutkia, olivatko esillä olevan asian olosuhteet huomioon ottaen julkisten velkojien toteuttamat velkojen anteeksiannot suurempia kuin mitä kaupalliset vaatimukset huomioon ottaen on hyväksyttävissä siten, että ne ovat perusteltavissa ainoastaan halulla myöntää kyseiselle yritykselle etuus.

( ks. 166, 167, 170 ja 171 kohta )

11. Silloin kun valtion myöntämä tuki vahvistaa yrityksen asemaa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Lisäksi tuki voi olla omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristämään kilpailua, vaikka muiden jäsenvaltioiden yritysten kanssa kilpaileva tuensaajayritys ei itse harjoittaisi rajanylittävää toimintaa. Kun jäsenvaltio myöntää tukea yritykselle, tarjonta tässä jäsenvaltiossa voi pysyä ennallaan tai kasvaa, minkä seurauksena muissa jäsenvaltioissa toimivien yritysten mahdollisuudet tarjota palvelujaan tämän jäsenvaltion markkinoille huononevat.

Myöskään tuensaajayrityksen suhteellisen pieni koko ei ensisijaisesti sulje pois sitä mahdollisuutta, että tuki vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

( ks. 220 ja 221 kohta )

12. Komissiolla ei valtiontukia koskevan päätöksen perusteluissa ole jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvaa vaikutusta koskevan edellytyksen osalta velvollisuutta tehdä taloudellista erittelyä asianomaisilla aloilla vallitsevasta todellisesta markkinatilanteesta, asianomaisen yrityksen markkinaosuudesta, kilpailijayritysten tilanteesta ja jäsenvaltioiden välisistä kyseisten tuotteiden ja palvelujen kauppavirroista, kun se on esittänyt, millä tavoin riidanalainen tuki vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

Lisäksi kun kyse on sääntöjenvastaisesti myönnetystä tuesta, komission ei tarvitse osoittaa tuen todellisia vaikutuksia kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tällainen velvollisuus johtaisi niiden jäsenvaltioiden suosimiseen, jotka maksavat tukia noudattamatta perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa (josta on tullut EY 88 artiklan 3 kohta) määrättyä ilmoitusvelvollisuutta, niiden kustannuksella, jotka ilmoittavat tuesta suunnitteluvaiheessa.

( ks. 223, 225 ja 226 kohta )

Asianosaiset

Asiassa T-152/99,

Hijos de Andrés Molina, SA (HAMSA), pakkoselvitystilassa, kotipaikka Sevilla (Espanja), edustajinaan asianajajat L. M. Olivencia Brugger ja J. L. Ballester García-Izquierdo, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajana,

jota tukee

Espanjan kuningaskunta, asiamiehenään D. S. Ortiz Vaamonde, prosessiosoite Luxemburgissa,

väliintulijana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään I. Martínez del Peral ja D. Triantafyllou, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan Espanjan hallituksen Hijos de Andrés Molina SA:lle (HAMSA) myöntämästä valtiontuesta 3 päivänä helmikuuta 1999 tehdyn komission päätöksen 1999/484/EY (EYVL L 193, s. 1),

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(laajennettu viides jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Lindh sekä tuomarit R. García-Valdecasas, J. D. Cooke, M. Vilaras ja N. J. Forwood,

kirjaaja: lakimiesavustaja O. Speltdoorn,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 3.5.2001 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Hijos de Andrés Molina SA:n (jäljempänä kantaja tai yritys) kotipaikka on Jaénin maakunta (Espanja) ja se valmistaa lihatuotteita, rehua ja juustoja sekä kasvattaa ja teurastaa sikoja. Alunperin sen osakepääoma oli Molinan perheen hallussa.

2 Jaénin Juzgado de Primera Instancia n_ 4 lakkautti 13.3.1995 kantajan, jolla oli ollut taloudellisia ja rahoituksellisia vaikeuksia jo muutaman vuoden ajan, maksujen suorittamisen.

3 Molinan perhe siirsi 5.5.1995 tehdyllä sopimuksella yhden Espanjan pesetan (ESP) maksua vastaan osakkeidensa pelkän omistuksen Instituto de Fomento de Andalucíalle (jäljempänä IFA), joka oli Andalusian itsehallintoalueen (Espanja) alainen julkinen yksikkö. Kyseisen sopimuksen mukaan Molinan perhe saisi automaattisesti edellä mainitut osakkeet jälleen täydellisesti omistukseensa 31.12.1997.

4 Kantaja laati joulukuussa 1995 rakenneuudistussuunnitelman, jonka avulla sen oli tarkoitus selvitä kohtaamistaan vaikeuksista (jäljempänä rakenneuudistussuunnitelma tai suunnitelma). Suunnitelmaa tarkistettiin ensimmäisen kerran huhtikuussa 1997 (jäljempänä vuoden 1997 huhtikuun täydennys) ja toisen kerran tammikuussa 1998.

5 Espanjan hallitus ilmoitti komissiolle 1.7.1996 päivätyllä kirjeellä EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan (josta on tullut EY 88 artiklan 3 kohta) mukaisesti, tosin myöhässä, joukon tukia, jotka IFA oli myöntänyt kantajalle, eli

- vuoden 1995 toukokuun ja joulukuun välisenä aikana myönnetyt "pelastamistuet" seuraavassa muodossa:

- kaksi takausta, jotka olivat suuruudeltaan 100 ja 50 miljoonaa ESP

- kolme lainaa, jotka olivat suuruudeltaan 350, 125 ja 25 miljoonaa ESP kuuden prosentin vuotuisella korolla, joka muutettiin 9.4.1996 Madridin pankkien välisillä markkinoilla noudatettavaa korkoa vastaavaksi koroksi (jäljempänä MIBOR-korko) + 0,5 prosenttia

- vuoden 1996 tammikuun ja kesäkuun välisenä aikana myönnetyt "rakenneuudistustuet" seuraavassa muodossa:

- kolme takausta, jotka olivat suuruudeltaan 100, 75 ja 25 miljoonaa ESP (viimeksi mainittu myönnettiin 21 748 150 ESP:n suuruiselle summalle)

- kaksi lainaa, jotka olivat suuruudeltaan 1,739 miljardia ESP (MIBOR-korolla + 0,5 prosenttia) ja 850 miljoonaa ESP (10,5 prosentin korolla).

6 Komissio tutki kyseisen ilmoituksen ja totesi, että kantajalle oli annettu ennen vuoden 1995 toukokuuta myös seuraavat tuet:

- 12.8.1993 myönnetty 375 miljoonan ESP:n suuruinen laina 10 prosentin korolla

- 18.6.1993 myönnetty 375 miljoonan ESP:n suuruinen takaus

- 28.6.1994 myönnetty 550 miljoonan ESP:n suuruinen laina 6 prosentin korolla

- 28.6.1994 myönnetty 200 miljoonan ESP:n suuruinen takaus.

7 Komissio totesi myös, että kantajalle oli annettu ilmoituksen tekemisen jälkeen seuraavat tuet:

- 5.11.1996 myönnetty 1,100 miljardin ESP:n suuruinen laina MIBOR-korolla + 0,5 prosenttia

- kahdessa erässä 2.6. ja 31.7.1997 myönnetty 700 miljoonan ESP:n suuruinen laina MIBOR-korolla + 0,5 prosenttia

- 6.2.1998 myönnetty 450 miljoonan ESP:n suuruinen takaus

- 2.5.1997 myönnetty 300 miljoonan ESP:n suuruinen takaus

- laina, joka oli suuruudeltaan 275 951 288 ESP ja joka perustui IFA:n Sociedad para la Promoción y Reconversión de Andalucía SA -nimisen julkisen yrityksen kautta 2.8.1996 hankkimaan 300 miljoonan ESP:n suuruiseen saatavaan, jonka Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona -niminen rahoituslaitos oli myöntänyt kantajalle.

8 Komissio ilmoitti 29.4.1997 päivätyllä kirjeellä Espanjan hallitukselle päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukainen menettely ja se kehotti tätä esittämään huomautuksensa. Muille jäsenvaltioille ja asianomaisille osapuolille ilmoitettiin kyseisen menettelyn aloittamisesta julkaisemalla edellä mainittu kirje Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 26.6.1997 (EYVL C 196, s. 10) ja niitä pyydettiin esittämään mahdolliset huomautuksensa. Saksan hallitus toimitti huomautuksensa 4., 11. ja 23.7. sekä 21.8.1997 päivätyillä kirjeillä. Kolmannet, joita asia koski, esittivät huomautuksensa 27.1., 6.2., 26.5., 28.5. ja 22.7.1997 päivätyillä kirjeillä. Espanjan hallitus esitti näkemyksensä viimeksi mainituista huomautuksista 16.3.1998 päivätyllä kirjeellä.

9 IFA muutti 29.4.1997 pääomaksi 4,680 miljardiin ESP:aan saakka osan kantajalta olevista saatavistaan. Kantajan osakepääoma alennettiin tämän jälkeen 500 miljoonaksi ESP:ksi. Näiden toimien jälkeen IFA:lla oli omistuksissaan 80,6 prosenttia kantajan osakkeista ja Molinan perheellä oli enää ainoastaan loput 19,4 prosenttia.

10 Kantajan velkojainkokouksessa hyväksyttiin 28.5.1997 sopimus, joka koski velkojen anteeksiantamista ja jonka Jaénin Juzgado de Primera Instancia n_ 4 vahvisti 3.11.1997 (jäljempänä sopimus velkojen anteeksiantamisesta). Espanjan veroviranomainen ja sosiaaliturvaviranomainen antoivat kantajan velkoja anteeksi yksittäisten sopimusten perusteella. Julkisten elinten osalta kantaja sai siten anteeksi seuraavat velat:

- IFA antoi anteeksi 2 192 754 000 ESP kaikkiaan 2 211 154 000 ESP:sta

- Junta de Andalucía antoi anteeksi 69 089 000 ESP kaikkiaan 87 489 000 ESP:sta

- Ayuntamiento de Jaén antoi anteeksi 158 800 000 ESP kaikkiaan 177 199 000 ESP:sta

- veroviranomainen antoi anteeksi 338 589 000 ESP kaikkiaan 927 876 000 ESP:sta

- sosiaaliturvaviranomainen antoi anteeksi 789 938 000 ESP kaikkiaan 1,479 miljardin ESP:n suuruisesta velasta, joka perustui maksamatta jääneisiin sosiaaliturvamaksuihin

- Confederación Hidrográfica del Guadalquivir antoi anteeksi 5 144 000 ESP kaikkiaan 11 221 000 ESP:sta.

11 Komissio ilmoitti 10.10.1997 päivätyllä kirjeellä Espanjan hallitukselle päätöksestään laajentaa menettely koskemaan myös pääomaksi muuttamista sekä edellä mainittujen julkisten elinten toteuttamaa velkojen anteeksiantoa, ja se kehotti tätä esittämään huomautuksensa. Muille jäsenvaltioille ja asianomaisille osapuolille ilmoitettiin menettelyn laajentamisesta julkaisemalla edellä mainittu kirje Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 27.11.1997 (EYVL C 361, s. 3), ja niitä pyydettiin esittämään mahdolliset huomautuksensa. Espanjan viranomaiset esittivät huomautuksensa 19.12.1997 päivätyllä kirjeellä ja kolmannet, joita asia koski, 15. ja 23.12.1997 päivätyillä kirjeillä. Espanjan viranomaiset toimittivat lisätietoja 2.3., 16.3., 16.7., 8.9. ja 21.10.1998 päivätyillä kirjeillä.

12 Komissio teki 3.2.1999 päätöksen 1999/484/EY Espanjan hallituksen kantajalle myöntämästä valtiontuesta (EYVL L 193, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös).

13 Riidanalaisen päätöksen päätösosassa todetaan seuraavaa:

"1 artikla

Jäljempänä luetellut tuet, jotka Espanja on myöntänyt [kantajalle], ovat lainvastaisia, koska ne on myönnetty ilman, että komissio olisi voinut ilmaista kantaansa kyseisiin tukiin niiden suunnitteluvaiheessa. Lisäksi tuet eivät perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan määräysten mukaan sovellu yhteismarkkinoille, eikä niihin voida soveltaa mainitun artiklan 2 ja 3 kohdassa määrättyjä poikkeuksia, minkä vuoksi tuet on poistettava.

1. Vekselitakauksena myönnetty valtiontuki:

a) 18 päivänä kesäkuuta 1993 myönnetty 375 miljoonan [ESP:n] vekselitakaus, joka pantiin täytäntöön 401 934 206 [ESP:n] osalta 29 päivänä syyskuuta 1996;

b) 28 päivänä kesäkuuta 1994 myönnetty 200 miljoonan [ESP:n] vekselitakaus, joka pantiin täytäntöön 207 578 082 [ESP:n] osalta 29 päivänä tammikuuta 1996;

c) 16 päivänä elokuuta 1995 myönnetty 100 miljoonan [ESP:n] vekselitakaus, joka korvattiin 19 päivänä elokuuta 1996 ja 11 päivänä marraskuuta 1997 samansuuruisena vekselitakauksena;

d) 14 päivänä syyskuuta 1995 myönnetty 50 miljoonan [ESP:n] vekselitakaus, joka korvattiin 19 päivänä elokuuta 1996 ja 11 päivänä marraskuuta 1997;

e) kolme seuraavan suuruista vekselitakausta: 100 miljoonaa [ESP], jotka myönnettiin 8 päivänä lokakuuta 1996; 75 miljoonaa [ESP], jotka myönnettiin 20 päivänä elokuuta 1996 ja 21 748 150 [ESP], jotka myönnettiin 11 päivänä marraskuuta 1997;

f) kaksi seuraavan suuruista vekselitakausta: 450 miljoonaa [ESP], jotka myönnettiin 6 päivänä helmikuuta 1998 ja 300 miljoonaa [ESP], jotka myönnettiin 2 päivänä toukokuuta 1997.

2. Lainan muodossa myönnetty valtion tuki:

a) 12 päivänä elokuuta 1993 myönnetty 375 miljoonan [ESP:n] laina;

b) 28 päivänä kesäkuuta 1994 myönnetty 550 miljoonan [ESP:n] laina;

c) kaksi 24 päivänä lokakuuta 1995 myönnettyä 350 miljoonan [ESP:n] ja 125 miljoonan [ESP:n] lainaa;

d) 17 päivänä lokakuuta 1996 myönnetty 25 miljoonan [ESP:n] laina;

e) 30 päivänä joulukuuta 1995 myönnetty 1 739 miljoonan [ESP:n] laina;

f) 11 päivänä heinäkuuta 1996 myönnetty 850 miljoonan [ESP:n] laina;

g) 5 päivänä marraskuuta 1996 myönnetty 1 100 miljoonan [ESP:n] laina;

h) kahdessa erässä myönnetty 700 miljoonan [ESP:n] laina: 400 miljoonaa [ESP] 2 päivänä kesäkuuta 1997 ja 300 miljoonaa [ESP] 31 päivänä heinäkuuta 1997;

i) 275 951 288 [ESP:n] laina, joka on peräisin Instituto de Fomento de Andalucían julkisen yrityksen Sociedad para la Promoción y Reconversión de Andalucía SA:n kautta ottamasta Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona -rahoituslaitoksen [kantajalle] myöntämästä 300 miljoonan [ESP:n] lainasta.

3. Valtion elinten toteuttaman velkojen anteeksiannon muodossa myönnetty valtiontuki:

Kyse on valtion elinten 28 päivänä toukokuuta 1997 [velkojain kokouksen] yhteydessä toteuttamasta [kantajan] velkojen anteeksiannosta, joka koskee seuraavia määriä:

- Ayuntamiento de Jaén: 158 800 000 [ESP]

- Verohallitus: 338 589 000 [ESP]

- Junta de Andalucía: 69 089 000 [ESP]

- Sosiaaliturvakassa: 789 938 000 [ESP]

- Confederación Hidrográfica del Guadalquivir: 5 144 000 [ESP]

2 artikla

Espanjan on mahdollisimman nopeasti irtisanottava velkasopimukset ja peruttava 1 artiklassa mainitut edelleen voimassa olevat takaukset.

3 artikla

1. Espanjan on toteutettava tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa mainitun tuen takaisinperimiseksi seuraavasti:

- takausten osalta on perittävä takaisin määrä, joka vastaa velan yhteydessä sovitun koron ja vapailla lainamarkkinoilla maksettavan koron välistä eroa,

- lainojen osalta on perittävä takaisin täytäntöönpannut takaukset ja velkojen anteeksiannettu määrä täysimääräisesti.

2. Takaisinperiminen on suoritettava kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen menettelyjen mukaisesti. Takaisin perittäviltä määriltä peritään korkoa kyseisen tuen myöntämisajankohdasta alkaen. Korko lasketaan kaupallisen korkokannan perusteella käyttäen viitekorkona aluetukien avustusekvivalenttien laskennassa käytettyä viitekorkoa.

- - ."

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset

14 Kantaja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen, joka saapui ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 24.6.1999 ja jossa se vaatii riidanalaisen päätöksen kumoamista.

15 Espanjan kuningaskunta toimitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 23.9.1999 väliintulohakemuksen, jossa se pyysi saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen kantajan vaatimuksia. Laajennetun viidennen jaoston puheenjohtaja hyväksyi väliintulohakemuksen 25.1.2000 antamallaan määräyksellä.

16 Espanjan kuningaskunta jätti 3.3.2000 väliintulokirjelmänsä, josta asianosaiset esittivät huomautuksensa.

17 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu viides jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja ryhtyä prosessinjohtotoimenpiteisiin pyytämällä asianosaisia vastaamaan kirjallisiin kysymyksiin ja esittämään tiettyjä asiakirjoja. Kantajaa ja Espanjan kuningaskuntaa pyydettiin myös antamaan tiettyjä suullisia selityksiä suullisessa käsittelyssä.

18 Asianosaisten lausumat sekä vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 3.5.2001 pidetyssä julkisessa istunnossa.

19 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- ensisijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen kokonaisuudessaan

- toissijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen osittain

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

20 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen perusteettomana,

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

21 Espanjan kuningaskunta tukee kantajan vaatimuksia.

Oikeudellinen arviointi

22 Kanteensa tueksi kantaja vetoaa ensinnäkin viiteen kanneperusteeseen, joilla pyritään riidanalaisen päätöksen osittaiseen kumoamiseen ja jotka koskevat

- EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 87 artikla) ja perustamissopimuksen 93 artiklan rikkomista sekä ilmeistä tosiseikkoja koskevaa arviointivirhettä IFA:n vuonna 1993 ja 1994 myöntämien lainojen ja takausten osalta

- perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen (EYVL 1994, C 368, s. 12; jäljempänä suuntaviivat) rikkomista sekä ilmeistä tosiseikkoja koskevaa arviointivirhettä toukokuun ja joulukuun 1995 välisenä aikana myönnettyjen pelastustukien osalta

- perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja suuntaviivojen rikkomista sekä ilmeistä tosiseikkoja koskevaa arviointivirhettä joulukuun 1995 jälkeen myönnettyjen rakenneuudistustukien osalta

- perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan rikkomista sekä ilmeistä tosiseikkoja koskevaa arviointivirhettä IFA:n toteuttaman kantajan velkojen pääomaksi muuttamisen osalta

- perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan rikkomista ja ilmeistä tosiseikkoja koskevaa arviointivirhettä kantajan julkisten velkojien toteuttamien velkojen anteeksiantojen osalta.

23 Kantaja vetoaa myös kolmeen kanneperusteeseen, joilla pyritään päätöksen kumoamiseen kokonaisuudessaan ja jotka koskevat

- ilmeistä tosiseikkoja koskevaa arviointivirhettä kantajan hyväksi toteutettuja toimenpiteitä koskevan yleisen tarkastelun osalta

- perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan rikkomista

- sitä, ettei riidanalaisilla toimenpiteillä ollut vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä tältä osin.

1. Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee vuonna 1993 ja 1994 myönnettyä tukea

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

24 Kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät, että IFA:n vuonna 1993 ja 1994 myöntämät lainat ja takaukset (ks. edellä 6 kohta) kuuluvat komission 16.12.1992 tekemällä päätöksellä hyväksymän yleisen tukiohjelman N 624/92 ja komission 24.9.1993 tekemällä päätöksellä hyväksymän yleisen tukiohjelman N 428/93 soveltamisalan piiriin. Ne toteavat, että koska niillä komission päätöksillä, joilla kyseiset tukiohjelmat hyväksyttiin, ei voi olla taannehtivia vaikutuksia, ne koskevat välttämättä sellaisten vastaisuudessa myönnettävien toimenpiteiden hyväksymistä, jotka kuuluvat näiden tukiohjelmien piiriin.

25 Ne eivät kiistä komission väitettä, jonka mukaan näitä kahta tukiohjelmaa on pidettävä tukiohjelman NN 71/88 muutoksena. Ne ovat kuitenkin eri mieltä niistä seurauksista, joita tästä komission mukaan aiheutuu. Kantaja väittää varsinkin, ettei komissio voi vedota Espanjan viranomaisten 12.9.1989 päivättyyn kirjeeseen, joka koski tukiohjelmaa NN 71/88, koska kyseinen kirje koskee todellisuudessa Huelvan alueella (Espanja) louhintatoimintaan myönnettyä tukea. Lisäksi kantaja väittää, että komission asettama ehto, jonka mukaan maatalousyrityksille myönnettävä tuki piti ilmoittaa etukäteen, ei sovellu esillä olevaan asiaan.

26 Kantaja ja Espanjan kuningaskunta katsovat IFA:n vuonna 1993 myöntämän lainan ja takauksen osalta, että tukiohjelman NN 71/88 mahdolliset tuensaajat olivat yleensä Andalusiaan sijoittautuneita yrityksiä, ja että tämä koski myös tukiohjelmaa N 624/92. Ne väittävät, että osuuskunnan, työosakeyhtiön tai itsenäisen ammatinharjoittajan asemaan liittyvät rajoitukset - ominaisuudet, jotka on mainittu tukiohjelmassa NN 71/88 - eivät koske kantajaa. Kantaja toteaa vielä, että tukiohjelman N 624/92 mukaisia lainoja ei ollut tarkoitettu pelkästään käyttöomaisuuden sekä vaihto- ja rahoitusomaisuuden rahoittamiseen vaan myös velkojen uudelleenrahoittamiseen.

27 IFA:n vuonna 1994 myöntämän lainan ja takauksen osalta kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät, että tukiohjelman N 428/93 tuensaajia saattoivat olla muutkin kuin pienet ja keskisuuret yritykset.

28 Komissio väittää, että tukiohjelmat N 624/92 ja N 428/93 koskivat vuonna 1992 ja 1993 myönnettyjen tukien hyväksymistä. Se kiistää sen, että vuonna 1993 ja 1994 myönnetyt tuet täyttäisivät tukiohjelmassa NN 71/88 sekä tähän perustuvissa tukiohjelmissa N 624/92 ja N 428/93 asetetut myöntämisedellytykset.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

29 Aluksi on kiinnitettävä huomiota tukiohjelmien N 624/92 ja N 428/93 asiayhteyteen.

30 Kyseiset tukiohjelmat perustuvat toiseen niistä kahdesta yleisestä tukiohjelmasta, jotka komissio on rekisteröinyt asianumerolla NN 71/88, eli tukiohjelmaan, jossa on kyse IFA:n myöntämästä tuesta Andalusiaan sijoittautuneille yrityksille (jäljempänä IFA:n tukiohjelma NN 71/88). Toinen tämän asianumeron omaava tukiohjelma koski Huelvan maakunnan kaivosalueelle myönnettäviä investointitukia.

31 IFA:n tukiohjelmassa NN 71/88 tarkoitetut toimenpiteet muodostuivat avustuksista, korkotuista, takauksista, lainoista ja osakkuuksista. Kutakin toimenpideryhmää varten oli laadittu erityinen talousarvio.

32 Komissio hyväksyi tukiohjelman NN 71/88 26.10.1989 tekemällään päätöksellä. Se ilmoitti Espanjan viranomaisille, että jos tiettyjen näissä tukiohjelmissa tarkoitettujen toimenpiteiden voimassaoloa jatkettaisiin, Espanjan viranomaisten olisi ilmoitettava komissiolle perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti "niitä vastaavat talousarvioesitykset". Se huomautti Espanjan viranomaisille myös, että näiden tehtävänä oli ilmoittaa sille "kyseisen artiklan nojalla suunnitelmavaiheessa kaikista, jopa vähäisistäkin, muutoksista Andalusian tukijärjestelmään". Se kehotti Espanjan viranomaisia "toimittamaan sille ennen kunkin vuoden ensimmäisen vuosipuoliskon loppua kertomuksen, jossa ilmoitetaan kunkin tukityypin osalta edellisen vuoden kuluessa myönnettyjen tukien määrä, tuettujen investointien määrä ja se, kuinka monesta tapauksesta on ollut kyse, ja kyseiset tiedot on eriteltävä sekä alueellisesti eri maakuntien mukaan että alakohtaisesti". IFA:n korkotukien ja lainojen osalta komissio totesi, että edellä mainittu kertomus oli laadittava "kunkin neljän korkotukimuodon ja kummankin lainamuodon osalta".

33 Oikeudenkäyntiasiakirjoista ilmenee, että IFA:n tukiohjelman NN 71/88 voimassaoloa jatkettiin peräkkäisinä vuosina ja samalla muutettiin eri toimenpideryhmille vahvistettuja talousarvioita ja jopa kyseisen tukiohjelman tiettyjä ominaispiirteitä. Espanjan viranomaiset jättivät useaan otteeseen ilmoittamatta kyseisistä voimassaolon jatkamisista ja muutoksista suunnitteluvaiheessa, kuten komissio oli edellyttänyt 26.10.1989 tekemässään päätöksessä ja myöhemmissä hyväksymistä koskevissa päätöksissään, ja ne ilmoitettiin vasta sen jälkeen kun kyseiset viranomaiset olivat jo aloittaneet asianomaisten tukien myöntämisen. Vuoden 1992 tukiohjelmaa (rekisteröity asianumerolla N 624/92) koskevat tiedot toimitettiin komissiolle vasta 18.10.1992 ja vuoden 1993 tukiohjelmaa (joka rekisteröitiin asianumerolla N 428/93) koskevat tiedot vasta 1.7.1993. Komissiolla ei näytä kuitenkaan olleen mitään huomauttamista tällaisesta menettelytavasta, ja sen peräkkäiset hyväksymistä koskevat päätökset ovat tosiasiassa tulleet soveltamisalaltaan taannehtiviksi. Tukiohjelmaa N 624/92 koskeva päätös on näet voitu tehdä vasta 16.12.1992 ja tukiohjelmaa N 428/93 koskeva päätös vasta 24.9.1993.

34 Edellä esitetystä seuraa, että kantajan ja Espanjan kuningaskunnan väite, jonka mukaan IFA:n vuonna 1993 myöntämä 375 miljoonan ESP:n suuruinen laina ja saman suuruinen takaus kuuluvat tukiohjelmaan N 624/92, on hylättävä. Kyseisen tukiohjelman soveltamisalaan voivat kuulua ainoastaan vuoden 1992 kuluessa myönnetyt IFA:n tuet.

35 Myöskään kantajalle vuonna 1994 myönnetty 550 miljoonan ESP:n suuruinen laina ja 200 miljoonan ESP:n suuruinen takaus eivät voi kuulua tukiohjelman N 428/93 piiriin, koska kyseisen tukiohjelman soveltamisalaan voivat kuulua ainoastaan vuonna 1993 myönnetyt tuet. Viimeksi mainitun järjestelmän edellytykset eivät missään tapauksessa täyttyneet esillä olevassa asiassa. Espanjan viranomaisten 1.7.1993 lähettämässä kirjeessä, jolla kyseinen ohjelma ilmoitettiin, Espanjan viranomaiset olivat nimenomaisesti määritelleet tukiohjelman edunsaajiksi pienet ja keskisuuret yritykset eli pääasiassa yritykset, joiden palveluksessa on vähemmän kuin 250 työntekijää ja joiden vuosiliikevaihto on enintään 20 miljoonaa ecua tai joiden taseen loppusumma on enintään 10 miljoonaa ecua. Asianosaiset ovat kuitenkin yhtä mieltä siitä, että kantaja ylittää nämä kriteerit.

36 Lisäksi on korostettava, että IFA:n vuonna 1993 myöntämä laina ja takaus eivät voi kuulua tukiohjelman N 428/93 soveltamisalaan, koska kantaja ei ollut pieni tai keskisuuri yritys, kuten edellä olevassa kohdassa on todettu. Yksikään asianosaisista ei kuitenkaan väitä, että kyseinen laina ja takaus liittyisivät edellä mainittuun ohjelmaan.

37 Yksikään asianosaisista ei väitä myöskään IFA:n vuonna 1994 myöntämän lainan ja takauksen osalta, että kyseiset toimenpiteet kuuluisivat tukiohjelman N 462/94 piiriin, jolla jatkettiin IFA:n tukiohjelman voimassaoloa vuosiksi 1994-1999. Hallinnollisessa menettelyssä Espanjan kuningaskunta on vedonnut tukiohjelmaan N 462/94 ainoastaan pyrkiäkseen perustelemaan kantajalle vuonna 1995 ja 1996 myönnetyn väitetyn pelastamistuen ja rakenneuudistustuen (riidanalaisen päätöksen 11 perustelukappale).

38 Tästä seuraa, että asiassa ei ole näytetty toteen, että IFA:n kantajalle vuonna 1993 ja 1994 myöntämät lainat ja takaukset kuuluisivat komission hyväksymien tukiohjelmien soveltamisalaan. Näin ollen komissio saattoi perustellusti katsoa, että kyseiset lainat ja takaukset olivat tapauskohtaista tukea, jonka tarkoituksena oli mahdollistaa yrityksen toiminnan jatkuminen. Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana, eikä muita asianosaisten esittämiä väitteitä ole tarpeen tutkia.

2. Toinen kanneperuste, joka koskee pelastamistukea

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

39 Kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät, että IFA:n vuoden 1995 toukokuun ja joulukuun välisenä aikana myöntämät takaukset ja lainat (ks. edellä 5 kohta) ovat suuntaviivoissa tarkoitettua pelastamistukea ja että komission olisi pitänyt näin ollen hyväksyä ne perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla.

40 Ne korostavat aluksi, että kuusi kuukautta edellä mainittujen tukien myöntämisen jälkeen Espanjan viranomaiset ovat taannehtivasti muuttaneet alunperin sovittua korkokantaa siten, että se vastasi markkinakorkoa eli MIBOR-korkoa + 0,5 prosenttia. Ne riitauttavat arvioinnin, jonka mukaan kyseinen mukautus merkitsi ainoastaan "laskennallista tarkistusta", ja korostavat, että mukautus perustui todelliseen oikeudelliseen sopimukseen ja että erääntyneet korot on sen jälkeen, kun ne oli ensin laskettu markkinakoron mukaisesti, otettu huomioon 29.4.1997 toteutetun pääomaksi muuttamisen yhteydessä (katso edellä 9 kohta). Sillä, ettei kyseisiä lainoja ole maksettu takaisin eikä niille kertyneitä korkoja ole suoritettu, ei ole asian kannalta merkitystä, koska suuntaviivoissa ei ole todettu mitään tältä osin.

41 Kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät myös, että kyseiset takaukset ja lainat liittyivät läheisesti rakenneuudistussuunnitelman laatimiseen, että niiden ainoana tarkoituksena oli säilyttää yritys toiminnassa, että ne voitiin perustella akuuttien yhteiskunnallisten ongelmien olemassaololla ja että niillä ei ollut mitään kielteistä vaikutusta muiden jäsenvaltioiden relevantteihin markkinoihin. Kyseiset tuet erosivat näin ollen perustavanlaatuisesti kantajalle vuosina 1993 ja 1994 myönnetyistä tuista. Espanjan kuningaskunta toteaa vielä, ettei komissio voi missään tapauksessa nojautua vuosina 1993 ja 1994 myönnetyn tuen sääntöjenvastaisuuteen katsoakseen, ettei vuoden 1995 toukokuun ja joulukuun välisenä aikana myönnettyjä takauksia ja lainoja voida pitää pelastamistukena.

42 Kantaja väittää lopuksi komission poikkeavan omasta päätöskäytännöstään. Se lainaa erityisesti Italian valtion Enichem Agricoltura SpA. -nimiselle yhtiölle myöntämästä tuesta 21 päivänä kesäkuuta 1995 tehtyä komission päätöstä (EYVL 1996, L 28, s. 18; jäljempänä Enichem-päätös) ja muistuttaa siitä näkemyksestä, jonka komissio omaksui asiassa T-149/95, Ducros vastaan komissio, tuomio 5.11.1997 (Kok. 1997, s. II-2031). Espanjan kuningaskunta toteaa vielä, että viimeksi mainitussa asiassa annetussa tuomiossa on vahvistettu, ettei tukea ole välttämätöntä maksaa yhdellä kertaa.

43 Komissio riitauttaa näkemyksen, jonka mukaan vuoden 1995 toukokuun ja joulukuun välisenä aikana myönnetyt takaukset ja lainat olisivat pelastamistukea. Kyseiset toimenpiteet eivät sen mukaan täytä suuntaviivojen 3.1 kohdassa asetettuja edellytyksiä.

44 Se väittää ensinnäkin, että kyseessä oleviin lainoihin sovellettu korkokanta oli pienempi kuin markkinoilla voimassa ollut korkokanta ja että Espanjan viranomaisten suorittama kyseisen korkokannan taannehtiva muuttaminen oli ainoastaan laskennallinen tarkistus, koska kyseisen lainan pääomaa ei ole maksettu takaisin eikä korkoja ole milloinkaan suoritettu. Asiaan ei vaikuta se, että erääntyneet korot otettiin huomioon muutettaessa lainaa pääomaksi 29.4.1997, koska kyseessä olevaa toimenpidettä on sellaisenaan pidettävä valtiontukena.

45 Komissio korostaa toiseksi, että pelastamistuen tarkoituksena on vaikeuksissa olevan yrityksen toiminnan säilyttäminen rajoitetun ajan, yleensä enintään kuuden kuukauden ajan, mikä mahdollistaa realististen tervehdyttämistoimenpiteiden laatimisen. Kantajalle oli kuitenkin jo myönnetty vuonna 1993 ja 1994 tukea, jolla oli sama tarkoitus kuin kyseessä olevilla takauksilla ja lainoilla. Lisäksi vaikka onkin totta, ettei pelastamistukea tarvitse välttämättä maksaa yhdellä kertaa, sitä ei kuitenkaan voida myöntää toistuvasti pitkän ajanjakson kuluessa.

46 Lopuksi komissio toteaa, että viittaukset Enichem-päätökseen ja edellä mainittuun asiassa Ducros vastaan komissio annettuun tuomioon eivät ole asian kannalta merkityksellisiä.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

47 On todettava, että perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää "tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla".

48 On myös korostettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissiolla on laaja harkintavalta perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvissa asioissa (asia C-142/87, Belgia v. komissio, tuomio 21.3.1990, Kok. 1990, s. I-959, Kok. Ep. X, s. 387, 56 kohta ja asia C-39/94, SFEI ym., tuomio 11.7.1996, Kok. 1996, s. I-3547, 36 kohta). Yhteisöjen tuomioistuinten valvonnan on näin ollen kohdistuttava ainoastaan siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (asia T-266/94, Skibsvaerftsforeningen ym. v. komissio, tuomio 22.10.1996, Kok. 1996, s. II-1399, 170 kohta). Yhteisöjen tuomioistuinten asiana ei ole korvata komission taloudellista arviointia omalla arvioinnillaan (asia T-380/94, AIUFFASS ja AKT v. komissio, tuomio 12.12.1996, Kok. 1996, s. II-2169, 56 kohta).

49 Suuntaviivojen 3.1 kohdassa todetaan seuraavaa:

" - - Pelastustuen on täytettävä seuraavat edellytykset - - :

- tuen on oltava luottotakuu tai markkinakorkoisina luottoina annettava rahoitukseen liittyvä tuki

- tuen on rajoituttava määrältään sellaiseksi, että yritys voi toimia (esimerkiksi kattaa palkkakustannukset ja rutiinihankinnat)

- tukea on maksettava ainoastaan tarvittavan ja toteuttamiskelpoisen tervehdyttämissuunnitelman laatimiseksi tarvittavan ajan (yleensä enintään kuusi kuukautta)

- tuen on oltava perusteltua vakavien yhteiskunnallisten vaikeuksien vuoksi eikä se saa muuttaa teollisuuden tilannetta muissa jäsenvaltioissa.

Lisäedellytyksenä on, että periaatteessa yrityksen pelastamistuen olisi oltava ainutkertainen toimi. Toistuvia pelastustoimia, joilla tosiasiallisesti vain säilytetään olemassa oleva tilanne entisellään, viivästytetään väistämätöntä kehitystä ja siirretään teolliset ja yhteiskunnalliset ongelmat toisille, tehokkaimmille tuottajille tai muille jäsenvaltioille, ei voida hyväksyä. Pelastustuen olisikin tavallisesti oltava ainutkertainen toimi, jonka avulla toiminta jatkuu entisellään tietyn ajanjakson, jonka aikana yrityksen tulevaisuutta voidaan arvioida.

- - ."

50 Riidanalaisessa päätöksessä komissio katsoi, että IFA:n kantajalle vuoden 1995 toukokuun ja joulukuun välisenä aikana myöntämiä lainoja ja takauksia ei voitu luonnehtia suuntaviivoissa tarkoitetuksi pelastustueksi, koska kantajalle oli jo myönnetty edellisten vuosien kuluessa "muuta samankaltaista valtiontukea samaan tarkoitukseen" (107 perustelukappale). Se totesi myös, ettei esillä olevassa asiassa ollut täytetty vaatimusta, jonka mukaan pelastustuen on tavallisesti oltava ainutkertainen toimi, jonka avulla toiminta jatkuu entisellään tietyn ajanjakson. On huomattava, että toisin kuin Espanjan kuningaskunta väittää, komission johtopäätökset eivät näin ollen perustu aikaisemman pelastustukena myönnetyksi väitetyn tuen sääntöjenvastaisuuteen sinänsä.

51 Ei voida väittää, että kyseiset johtopäätökset perustuvat ilmeiseen arviointivirheeseen. Kuten oikeudenkäyntiasiakirjojen ja ensimmäisen kanneperusteen tutkinnan perusteella ilmenee, asiassa on näytetty toteen, että IFA oli jo vuonna 1993 ja 1994 myöntänyt kantajalle väitetyn pelastamistuen kaltaisia lainoja ja takauksia, ja että jo näillä toimenpiteillä oli pyritty siihen, että yritys voisi selvitä taloudellisista ja rahoituksellisista ongelmistaan sekä jatkaa toimintaansa.

52 Kantajan ja Espanjan kuningaskunnan Enichem-päätökseen ja edellä mainitussa asiassa Ducros vastaan komissio annettuun tuomioon tekemien viittausten osalta on todettava, ettei niillä ole asian kannalta merkitystä. Niissä kyseenalaistetaan nimittäin rakenneuudistustuki eikä pelastustuki.

53 Erityisesti tässä kanneperusteessa kyseessä olevien lainojen osalta on lisäksi korostettava, että kantaja ja Espanjan kuningaskunta eivät kiistä sitä, etteikö alunperin sovittu korkokanta olisi ollut pienempi kuin markkinoilla voimassa oleva korkokanta. Kysymys siitä, onko toimenpidettä pidettävä perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tukena, on kuitenkin ratkaistava kyseisen toimenpiteen toteuttamishetkellä vallinnut tilanne huomioon ottaen. Jos komissio ottaisi huomioon myöhemmät seikat, se suosisi sellaisia jäsenvaltioita, jotka, kuten esillä olevassa asiassa Espanjan kuningaskunta, jättävät noudattamatta velvollisuuttaan ilmoittaa suunnitteluvaiheessa sellaisesta tuesta, joka niillä on tarkoitus myöntää. Näin ollen asian kannalta ei ole merkitystä sillä, että näihin lainoihin sovellettava korkokanta muutettiin myöhemmin markkinoilla voimassa olevan korkokannan mukaiseksi, riippumatta siitä, määritelläänkö kyseinen mukautus pelkäksi "laskennalliseksi tarkistukseksi" vai ei.

54 Tästä seuraa, että toinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

3. Kolmas kanneperuste, joka koskee rakenneuudistustukea

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

55 Ensinnäkin kantaja väittää, että komissio on tulkinnut ilmeisen virheellisesti rakenneuudistussuunnitelmaa.

56 Se toteaa aluksi, että kyseisen suunnitelman mukaan sen tuotantokapasiteettia oli tarkoitus vähentää.

57 Kantaja väittää Espanjan kuningaskunnan tukemana, että riidanalaisen päätöksen 27 perustelukappaleessa olevan taulukon luvut, jotka koskevat vuoden 1995 tuotantoa, eivät ole edustavia, koska kuten rakenneuudistussuunnitelmassa todetaan, kantaja oli silloin syvässä kriisissä. Kantaja korostaa myös ryhtyneensä tuotantokapasiteettinsa alentamiseksi konkreettisiin toimenpiteisiin, joihin kuului teurastamon lakkauttaminen, lihanleikkuusalin sulkeminen, maksapasteijan tuotantolinjan lakkauttaminen ja yhden rehuntuotantoyrityksen myyminen pakkohuutokaupalla. Espanjan kuningaskunta kiistää komission väitteen, jonka mukaan nämä kapasiteetin vähentämistoimenpiteet eivät vastanneet yrityksen reaalikapasiteettia. Kantaja toteaa vielä, että vuoden 1997 huhtikuun täydennyksessä yksinkertaisesti esitetään "saatu kokemus huomioon ottaen" alun perin suunniteltuja kapasiteettien vähennyksiä merkittävimpiä vähennyksiä. Toteutettujen investointien osalta kantaja toteaa, että niillä on ainoastaan pyritty välttämään se, että tietyt varat menettäisivät arvoaan tai vanhenisivat.

58 Kantaja väittää myös, ettei komissio voinut katsoa rakenneuudistussuunnitelmaa epätarkoituksenmukaiseksi sen perusteella, että kyseinen suunnitelma oli laadittu riittämättömien ja epäluotettavien tietojen perusteella. Se toteaa, kuten myös tuomioistuimen määräämät valvojat ovat korostaneet kertomuksessaan, joka koski yrityksen tilannetta maksujen suorittamisen lakkauttamista koskevan hakemuksen jättämishetkellä, että sen kirjanpitoon liittyi lukuisia lainvastaisuuksia. Se mainitsee erityisesti "tilinpäätöksen laatimiseen" soveltuvien tilikirjojen puuttumisen, "suunnittelun" laiminlyömisen sekä sen kirjanpitoaineiston arkistoinnin puutteellisuuden. Kantajan entistä tilintarkastajaa on lisäksi jo rangaistu näiden lainvastaisuuksien vuoksi. Kantaja toteaa vielä, että sen vuotta 1994 koskevat tilit, sellaisena kuin Molinan perhe oli ne laatinut, olivat puutteelliset eikä niitä ollut vielä hyväksytty yhtiökokouksessa, kun suunnitelma laadittiin. Se huomauttaa lisäksi, ettei myöskään 7.5.1995 suoritettu rajoitettu erityistilintarkastus, joka oli annettu tilintarkastusyhtiön tehtäväksi, ollut vielä ollut käytettävissä kyseisellä hetkellä. Kantajan ja Espanjan kuningaskunnan mukaan näistä ongelmista huolimatta IFA oli onnistunut laatimaan realistisen ja riittävän rakenneuudistussuunnitelman.

59 Tämän jälkeen kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät, ettei komissio ole asianmukaisesti ottanut huomioon sitä tulosta, johon yritys oli päässyt rakennussuunnitelman täytäntöönpanojakson kuluessa. Ne väittävät, että kantaja oli tehnyt vuonna 1997 voittoa 808 miljoonaa ESP ja vuoden 1998 ensimmäisen vuosipuoliskon aikana 244 miljoonaa ESP, että sen myyntikate oli huomattavasti parantunut, että sen kulut olivat merkittävästi pienentyneet ja että sen rahoitustulos oli muodostunut positiiviseksi. Se, että kolmannet ulkopuoliset yritykset olivat olleet kiinnostuneita sen ostamisesta, on myös osoitus siitä, että rakenneuudistussuunnitelma oli toimiva. Kantaja ja Espanjan kuningaskunta toteavat tältä osin, että yrityksen myyntiä koskeva menettely oli sujunut julkisuutta ja kilpailua koskevia sääntöjä noudattaen mitä tiukimmin, ja että mahdollisten ostajien löytäminen ja niiden tekemien tarjousten arvioiminen oli annettu erikoiskonsultin tehtäväksi. Espanjan kuningaskunta katsoo, että komissio vääristää tosiseikkoja todetessaan riidanalaisen päätöksen 117 perustelukappaleessa, että Espanjan viranomaiset olisivat 8.9.1993 päivätyssä kirjeessään todenneet, että kantajan toiminta oli tullut jälleen kannattavaksi, mutta myöntäneet kuitenkin, että yritys aiottiin saattaa selvitystilaan. Espanjan viranomaiset ovat nimittäin viitanneet yrityksen selvitystilaan ainoastaan sitä tilannetta silmällä pitäen, että komissio tekisi kielteisen päätöksen.

60 Toiseksi kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät, että IFA:n joulukuun 1995 jälkeen myöntämät tuet olivat suuntaviivoissa tarkoitettua rakenneuudistustukea.

61 Ne toteavat aluksi jälleen kerran, että rakenneuudistussuunnitelman avulla yrityksen elinkelpoisuus oli voitu palauttaa kohtuullisessa ajassa ja että sen perusteella oli etenkin voitu vähentää sen tuotantokapasiteettia ja henkilökuntaa. Kantaja viittaa uudestaan siihen hankalaan tilanteeseen, jossa suunnitelma jouduttiin laatimaan (ks. edellä 58 kohta), ja huomauttaa, että komissio on päätöskäytännössään useaan otteeseen hyväksynyt rakenneuudistustuen siitä huolimatta, että rakenneuudistussuunnitelma on laadittu vasta useita vuosi tuen myöntämisen jälkeen. Se huomauttaa myös, että Enichem-päätöksessä komissio tyytyi vain "toivomaan", että asianomaisesta yrityksestä voisi pitkällä aikavälillä tulla jälleen elinkelpoinen. Esillä olevassa asiassa kantajan kannattavuus on kuitenkin palautunut alle kolmessa vuodessa sen jälkeen kun rakenneuudistussuunnitelmaa oli alettu soveltamaan. Kantaja toteaa vielä, että komissio on katsonut useissa päätöksissä, että yksityistämismenettely on osoitus kyseessä olevan yrityksen elinkelpoisuuden palautumisesta ja että Enichem-päätöksessään komissiolle riitti se, että Italian viranomaiset vain sitoutuivat yksityistämään asianomaisen yrityksen rakenteiltaan uusitun toiminta-alan. Lisäksi kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät jälleen, että vuonna 1993 ja 1994 myönnetyt tuet kuuluvat komission hyväksymien tukiohjelmien soveltamisalaan ja eroavat näin ollen niistä tuista, jotka yritys oli saanut vuoden 1995 joulukuun jälkeen. Komission väitettä, jonka mukaan tukea ei ole maksettu yhdellä kertaa, ei voida näin ollen hyväksyä. Kantaja vetoaa vielä uudestaan komission edellä mainitussa asiassa Ducros vastaan komissio omaksumaan näkemykseen.

62 Kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät tämän jälkeen, että asiassa oli ryhdytty toimenpiteisiin suuntaviivojen 3.2.2 kohdan b alakohdan mukaisesti siten, että kilpailijoihin kohdistuvia haitallisia vaikutuksia lievennettäisiin mahdollisimman paljon. Ne toteavat yhtäältä, että lihatuotteiden alalla ei ole rakenteellista ylikapasiteettia ja että lihan jalostus ei kuulu maa- ja metsätaloustuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen edellytysten parantamista koskevien investointien valintaperusteista sekä päätöksen 90/342/ETY kumoamisesta 22 päivänä maaliskuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/173/EY (EYVL L 79, s. 29) liitteessä tarkoitettuihin poissuljettuihin aloihin. Ne huomauttavat myös, että päätöksen 94/173/EY mukaan rehualalla tehtäville investoinneille voidaan myöntää yhteisön rahoitusta, jos vuosituotanto on alle 20 000 tonnia, mistä kantajan tapauksessa oli kyse. Ne väittävät toisaalta jälleen kerran, että rakenneuudistussuunnitelman mukaan tuotantokapasiteettia oli tarkoitus vähentää (tai ainakin suunnata uudelleen) ja, kuten riidanalaisessa päätöksessä on myönnetty, että tuotantokapasiteettia oli todellakin vähennetty kantajan kaikissa yksiköissä. Espanjan kuningaskunta ei ymmärrä sitä miksi komissio toteaa vastineessaan, että "[sen] päätelmä, jonka mukaan [kantajalle] myönnetty tuki ei täytä suuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä, ei perustu siihen, ettei kapasiteettia ole vähennetty". Riidanalaisessa päätöksessä komissio näet vetoaa useasti siihen, että rakenneuudistussuunnitelman mukaan tuotantokapasiteettia oli tarkoitus lisätä, todetakseen, että kyseinen tuki oli yhteismarkkinoille yhteensoveltumaton.

63 Kolmanneksi kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät, että kyseinen tuki oli oikeassa suhteessa rakenneuudistuksen kustannuksiin ja siitä saataviin etuihin nähden.

64 Kantaja katsoo tältä osin, ettei komissio voi vedota siihen, että ainoastaan jäsenvaltio oli osallistunut rakenneuudistussuunnitelman rahoitukseen uusilla varoilla. Se korostaa, että edellä mainitussa asiassa Ducros vastaan komissio antamassaan tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin piti tältä osin ratkaisevana tekijänä yhtäältä sitä, että kapasiteettia oli vähennetty ja toisaalta sitä, että jäsenvaltio oli sitoutunut yksityistämään asianomaisen yrityksen. Enichem-päätöksessään komissio on kantajan mukaan omaksunut saman kannan. Kantaja huomauttaa lisäksi, että sen työntekijät ja yksityiset velkojat olivat suostuneet tekemään uhrauksia sen elinkelpoisuuden turvaamiseksi. Yksityisten velkojien osalta kantaja toteaa erityisesti, että nämä antoivat prosentuaalisesti keskimäärin enemmän velkoja anteeksi kuin julkiset velkojat. Se väittää, että sen velkaantuneisuus yksityiseen sektoriin nähden oli huomattavasti enemmän kuin 4 prosenttia sen kokonaisvelkaantumisen asteesta, ja se korostaa, että Grupo de Empresas Álvarezille (GEA) myönnetystä valtiontuesta 15 päivänä heinäkuuta 1997 tekemässään päätöksessä 98/364/EY (EYVL 1998, L 164, s. 30; jäljempänä GEA-päätös) komissio on arvioinut, että tukien oikeasuhteisuutta koskeva edellytys oli täyttynyt, kun otettiin huomioon "luottojen anteeksiantamismenettely, jolla yrityksen velkaa vähennetään merkittävästi". Kantaja toteaa lopuksi, että komissio on Santana Motor SA:lle myönnetystä tuesta 30 päivänä heinäkuuta 1996 tekemässään päätöksessä 97/17/EY (EYVL 1997, L 6, s. 34; jäljempänä Santana Motor -päätös) tyytynyt ottamaan huomioon asianomaisella alueella vallinneen vaikean yhteiskunnallis-taloudellisen tilanteen, joka on tarkalleen ottaen sama, johon kantaja on joutunut.

65 Neljänneksi kantaja ja Espanjan kuningaskunta kiistävät riidanalaisen päätöksen 132 perustelukappaleeseen sisältyvän väitteen, jonka mukaan on katsottava, että vuoden 1997 kesäkuuhun saakka kyseessä oli konkreettisen tuen myöntäminen yritykselle sen toiminnan säilyttämiseksi, koska rakenneuudistussuunnitelma oli ilmoitettu komissiolle vasta myöhemmin ja koska komissio ei ollut voinut esittää kantaansa tähän suunnitelmaan hyvissä ajoin eikä asettaa tarvittaessa edellytyksiä sen täytäntöönpanolle. Kantaja toteaa, että komissiolla oli todellisuudessa kyseinen suunnitelma käytettävinään 18 kuukautta ennen kuin se teki riidanalaisen päätöksen. Espanjan kuningaskunta väittää omalta osaltaan, että kyseinen suunnitelma toteutettiin oikeaan aikaan eli yrityksen vaikeudet aiheuttaneiden olosuhteiden määrittämiselle ja yrityksen elinkelpoisuuden turvaamiseksi aiheellisten toimenpiteiden ehdottamiselle tarvittavan kuuden kuukauden ajanjakson jälkeen. Kantaja ja Espanjan kuningaskunta toteavat vielä, ettei komissio ollut milloinkaan kiinnostunut rakenneuudistussuunnitelmasta, ehdottanut mitään toimenpiteitä tai edellytyksiä, eikä järjestänyt tapaamisia Espanjan viranomaisten kanssa tästä suunnitelmasta keskustellakseen tai pyytänyt asiaa koskevia lisäselvennyksiä. Kantaja muistuttaa vielä kerran, että Enichem-päätöksessään komissio totesi yhteismarkkinoille soveltuvaksi sellaisen pelastustuen ja rakenneuudistustuen, joka oli myönnetty kolme vuotta ennen kuin rakenneuudistussuunnitelma laadittiin.

66 Viidenneksi kantaja korostaa, että suuntaviivojen mukaan komission on otettava alueelliset kehittämistarpeet huomioon arvioidessaan rakenteen uudistamiseksi tarkoitettua aluetukea. Esillä olevassa asiassa komissio ei ole kuitenkaan ottanut millään tavalla huomioon Jaénin maakunnassa vallitsevaa erityistä yhteiskunnallis-taloudellista tilannetta.

67 Ensinnäkin komissio kiistää arvioineensa rakenneuudistussuunnitelmaa virheellisesti.

68 Se väittää aluksi, että suunnitelmassa todettiin selkeästi, että kantajan kaikkien yksiköiden tuotantokapasiteettia lisättäisiin, ja siinä ehdotettiin sellaisia investointeja, jotka merkitsivät huomattavia sijoituksia. Se katsoo, että kantajan ja Espanjan kuningaskunnan riidanalaisen päätöksen 27 perustelukappaleessa olevaa taulukkoa koskeva arvostelu ei ole perusteltua, koska yrityksen tuotanto oli kääntynyt laskuun jo vuodesta 1992 lukien. Komissio katsoo, että vaikka on totta, että tuotantokapasiteettia vähennettiin myöhemmin tietyissä kantajan yksiköissä, vähennykset eivät kuitenkaan vastanneet yrityksen reaalikapasiteettia. Lisäksi ne ovat komission mukaan perustuneet olosuhteista riippuen tehtyihin nimenomaisiin päätöksiin ja ottaen etenkin huomioon sen, että vuoden 1996, 1997 ja 1998 myynnin volyymi oli jäänyt pienemmäksi kuin mitä rakenneuudistussuunnitelmassa oli ennustettu.

69 Komissio väittää myös, kuten Espanjan viranomaiset ovat itse todenneet, että rakenneuudistussuunnitelma oli epätäydellinen, ja se perustui puutteellisiin ja melko epäluotettaviin tietoihin. Se kiistää sen, että asian kannalta olisi merkitystä kantajan ja Espanjan kuningaskunnan tekemällä viittauksella niihin olosuhteisiin, joiden vallitessa kyseinen suunnitelma laadittiin, ja korostaa, että tarvittaviin mukautuksiin ryhdyttiin vasta vuoden 1997 huhtikuussa.

70 Komissio katsoo lopuksi, etteivät kantajan ja Espanjan kuningaskunnan esittämät väitteet, jotka koskevat sitä, miten se on arvioinut yrityksen saavuttamia tuloksia rakenneuudistussuunnitelmaa sovellettaessa, ole perusteltuja.

71 Toiseksi komissio kiistää arvioinnin, jonka mukaan kyseiset tuet täyttävät suuntaviivoissa asetetut edellytykset.

72 Se toteaa aluksi jälleen kerran, että rakennusuudistussuunnitelma laadittiin vasta kaksi ja puoli vuotta sen jälkeen, kuin ensimmäiset tuet oli myönnetty kantajalle, että rakennussuunnitelma ei ollut luotettava eikä täydellinen, että siinä ei mainittu mitään tuotantokapasiteetin vähentämisestä ja ettei sen avulla ollut voitu palauttaa yrityksen elinkelpoisuutta. Se katsoo tämän lisäksi, ettei kantaja voi ottaa Enichem-päätöstä vertailukohdaksi.

73 Komissio väittää myös, ettei asiassa ollut ryhdytty toimenpiteisiin, joiden johdosta kilpailijoille aiheutuvat haitalliset vaikutukset jäisivät mahdollisimman vähäisiksi. Se toteaa jälleen, että rakenneuudistussuunnitelman mukaan tuotantokapasiteettia ei ollut tarkoitus vähentää. Se huomauttaa, ettei se ole vedonnut riidanalaisessa päätöksessä lihan jalostuksen alalla olevaan rakenteelliseen ylikapasiteettiin. Se on korostanut tällaista ylikapasiteettia olevan ainoastaan rehualalla sekä sikojen kasvatuksen ja teurastuksen alalla. Se toteaa vielä, että päätöksen 94/173/EY liitteessä olevan 2.1 kohdan kolmannen luetelmakohdan mukaan yhteisön taloudellista tukea voidaan myöntää rehua koskeville investoinneille ainoastaan sellaisissa yksiköissä, jotka tuottavat vähemmän kuin 20 000 tonnia vuodessa 1 tavoitteessa tarkoitetuilla alueilla, ja joiden osalta on osoitettu, että tuotantokapasiteetti on riittämätön. Komissio väittää, että koska kantaja oli sijoittautunut epäsuotuisalle alueelle, se oli harkinnut mahdollisuutta arvioida asiaa joustavammin tuotantokapasiteetin vähentämistä koskevan vaatimuksen osalta.

74 Komissio huomauttaa seuraavaksi, että kyseinen tuki ei ollut oikeassa suhteessa rakenneuudistuksen kustannuksiin ja siitä saataviin etuihin nähden. Se väittää, ettei Molinan perhe ollut sijoittanut yhtään uusia varoja, koska pääoman korottamiseen oli osallistunut ainoastaan IFA, eikä sille ollut aiheutunut tappioita siitä, että sen osuutta kantajan pääomassa pienennettiin. Se väittää, että siitä, että yksityiset velkojat luopuivat tiettyjen saataviensa takaisinmaksamisesta maksujen suorittamisen lakkauttamista koskevan menettelyn yhteydessä, ei voida pitää yrityksen panoksena omaan rakenneuudistukseensa. Se huomauttaa, että yksityisten velkojien toteuttamat velkojen anteeksiannot olivat joka tapauksessa vähämerkityksisiä. Komissio kiistää lisäksi sen, että kantajan GEA-, Santana Motor- ja Enichem-päätökseen sekä edellä mainitussa asiassa Ducros vastaan komissio annettuun tuomioon tekemillä viittauksilla olisi asian kannalta merkitystä.

75 Komissio toteaa lisäksi, että se sai rakenneuudistussuunnitelman vasta 23.7.1997 ja että se ei näin ollen ole voinut ottaa hyvissä ajoin kantaa sen sisältöön tai asettaa edellytyksiä sen täytäntöönpanolle. Se kiistää lisäksi sen, ettei sen yksiköiden ja Espanjan viranomaisten välillä ole järjestetty tapaamisia, ja väittää antaneensa Espanjan viranomaisille jatkuvasti tietoa niistä epäilyksistä, joita sillä oli tukien sääntöjenmukaisuuden osalta ja sen osalta, voitiinko suunnitelmalla palauttaa yrityksen elinkelpoisuus.

76 Komissio väittää lopuksi, että arvioitaessa tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille, alueella vallitsevalle yhteiskunnallis-taloudelliselle tilanteelle annettava merkitys riippuu siitä, onko kyse aluetuesta (perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a alakohta) vai alakohtaisesta tuesta (perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohta). Ensiksi mainitun tarkoituksena on kehittää vähemmän suotuisia alueita tukemalla investointeja ja uusien työpaikkojen luomista kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti, ja se voidaan todeta yhteismarkkinoille soveltuvaksi ainoastaan, jos tasapaino tuen myöntämisestä aiheutuvien kilpailun vääristymien ja tuesta vaikeuksissa olevan alueen kehittämiselle aiheutuvien etujen välillä voidaan varmistaa. Viimeksi mainitun tekijän katsotaan yleensä puuttuvan yksittäisten tukien tapauksissa, paitsi jos kyse on monialaisista ja kaikille asianomaisten eri alojen yrityksille avoinna olevista tukiohjelmista, joita sovelletaan kyseisellä epäsuotuisalla alueella. Se toteaa päätelleensä kyseiset arviointiperusteet huomioon ottaen riidanalaisessa päätöksessä, että kantajalle myönnettyä tukea ei ollut suunniteltu aluetueksi uusien investointien toteuttamiseen tai työpaikkojen luomiseen taikka tueksi, jonka tarkoituksena on voittaa horisontaalisesti infrastruktuuriin liittyvät haitat kaikkien alueen yritysten osalta, vaan se oli suunniteltu tueksi, joka oli tarkoitettu nimenomaisen yrityksen pelastamiseen ja sen rakenteen uudistamiseen. Suuntaviivojen 2.4 kohdan mukaan ainoa tällaisia tukia koskeva poikkeus sisältyy perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohtaan. Komissio vetoaa vastakohtaispäätelmänä asiassa C-169/95, Espanja vastaan komissio,14.1.1997 annettuun tuomioon (Kok. 1999, s. I-135) ja myöntää kuitenkin, että myös alueelliset näkökohdat on otettava huomioon "alakohtaisen tutkinnan yhteydessä". Se korostaa lisäksi tutkineensa riidanalaisessa päätöksessä huolellisesti kyseisiä tukia suuntaviivojen 3.2.3 kohtaan nähden, jossa säädetään rakenneuudistustukea koskevista erityisedellytyksistä aluetukikelpoisilla alueilla. Se tarkentaa tältä osin, että se voi edellyttää asianomaiselta yritykseltä tavallista pienempää kapasiteetin vähennystä silloin kun tämä on perustelua alueelliset kehittämistarpeet huomioon ottaen. Komissio toteaa vielä kerran ottaneensa Santana Motor -päätöksessä yhteiskunnallis-taloudellisen tilanteen huomioon yhdessä muiden sellaisten seikkojen kanssa, joista tässä tapauksessa ei kuitenkaan ole kyse.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

77 Suuntaviivojen 3.2.1 kohdassa todetaan seuraavaa:

"Rakenteen uudistamiseksi tarkoitettu tuki aiheuttaa kilpailun kannalta erityisiä ongelmia, sillä se voi siirtää epäoikeudenmukaisen osan rakennemuutoksen taakasta ja siihen liittyvistä yhteiskunnallisista ja teollisista ongelmista muille tuottajille, jotka eivät saa tukea, sekä muille jäsenvaltioille. Yleisperiaatteena olisikin oltava rakenteenuudistamistuen salliminen ainoastaan silloin, kun tuen myöntämisen voidaan osoittaa olevan yhteisön edun mukaista. Tämä on mahdollista ainoastaan silloin, kun tiukat perusteet täyttyvät ja tuen mahdolliset vääristävät vaikutukset otetaan kokonaan huomioon."

78 Suuntaviivojen mukaan rakenneuudistustuen on liityttävä suunnitelmaan. Suuntaviivojen 3.2.2 kohdassa todetaan, että kyseisen suunnitelman on täytettävä kolme aineellista edellytystä: sillä on kyettävä palauttamaan asianomaisen yrityksen pitkän aikavälin elinkelpoisuus, välttämään kilpailun perusteeton vääristyminen ja varmistamaan tuen oikeasuhteisuus rakenteen uudistamisen kustannuksiin ja siitä saatavaan hyötyyn nähden. Lisäksi yrityksen on pantava rakenneuudistussuunnitelma täytäntöön kokonaisuudessaan sellaisena kuin komissio on sen hyväksynyt (3.2.2 kohdan d alakohta) siten, että komissio valvoo suunnitelman täytäntöönpanoa ja moitteetonta edistymistä, ja sille on esitettävä tältä osin yksityiskohtaiset vuosikertomukset (3.2.2 kohdan e alakohta).

79 On tutkittava, onko komissio tehnyt ilmeisen arviointivirheen katsoessaan, etteivät kyseiset edellytykset olleet täyttyneet esillä olevassa asiassa. Jotta komissio voi hyväksyä rakenneuudistustuen, kaikkien näiden edellytysten on täytyttävä, jollei erityisesti tukea saavia alueita koskevista erityismääräyksistä tai -säännöksistä (ks. jäljempänä 109 kohta) muuta johdu (suuntaviivojen 3.2.2 kohta).

Elinkelpoisuuden palauttaminen

80 Suuntaviivojen 3.2.2 kohdan a alakohdan ensimmäisessä alakohdassa todetaan seuraavaa:

"Kaikkien rakenteen uudistamista koskevien suunnitelmien ehdoton edellytys on se, että niiden on palautettava yrityksen pitkän aikavälin elinkelpoisuus ja kuntoisuus kohtuullisessa ajassa ja sen tuleviin toiminnan edellytyksiin liittyvien realististen oletusten perusteella. Näin ollen rakenteen uudistamiseksi tarkoitettu tuki on kytkettävä asianmukaiseen yksityiskohtaiseen rakenteen uudistamista tai pelastamista koskevaan suunnitelmaan, joka on esitettävä komissiolle. Suunnitelman avulla yrityksen kilpailukyvyn on palauduttava kohtuullisessa ajassa. - - [Y]rityksen on voitava [kyseisen suunnitelman] avulla kattaa kaikki kustannuksensa, mukaan lukien poistokustannukset ja rahoituskulut, sekä saada pääomasta vähimmäistuotto siten, että rakenteen uudistamisen jälkeen yritys ei tarvitse enää valtion tukea ja voi kilpailla markkinoilla omin voimin. Kuten pelastamistukea, myös rakenteen uudistamiseksi tarkoitettua tukea pitäisi olla tarpeen myöntää ainoastaan kerran."

81 On todettava, että komissio on ottanut riidanalaisessa päätöksessä huomioon useita seikkoja, jotka osoittavat riittävästi, ettei rakennusuudistussuunnitelma ole edellä mainittujen vaatimusten mukainen.

82 Ensinnäkin se on korostanut, että kyseinen suunnitelma perustui "puutteellisiin ja epäluotettaviin tietoihin" (111 perustelukappale), että siinä viitattiin ainoastaan jo "toukokuun ja joulukuun välisenä aikana vuonna 1995 myönnettyyn tukeen sekä vuonna 1996 myönnettyyn 1 739 miljoonan [ESP] lainaan" ja että siinä "ennakoitiin yrityksen muuta rahoitustarvetta, joka täytettäisiin markkinoilla, ja mahdollisia muita tukia määriä kuitenkaan tarkentamatta" (112 perustelukappale).

83 Kyseisen suunnitelman tutkinnan perusteella ilmenee, että nämä toteamukset perustuvat tosiseikkoihin. Huhtikuun 1997 täydennyksen johdanto-osassa Espanjan viranomaiset ovat sitä paitsi nimenomaisesti huomauttaneet, että rakenneuudistussuunnitelma perustuu puutteellisiin ja virheellisiin tietoihin. Kirjelmissään kantaja ja Espanjan kuningaskunta tyytyvät vetoamaan tiettyihin rakenneuudistussuunnitelman laatimiseen liittyneisiin vaikeuksiin, mikä ei kuitenkaan muuta sitä, että suunnitelma oli puutteellinen.

84 Toiseksi komissio on katsonut, että rakenneuudistussuunnitelman mukaisilla toimenpiteillä ei voitu palauttaa yrityksen elinkelpoisuutta.

85 Aluksi on todettava, että viitaten riidanalaisen päätöksen 26 ja 27 perustelukappaleeseen, jossa rakenneuudistustoimenpiteet sekä tuotantosuunnitelmat on kuvattu, komissio on korostanut, että "[kyseisessä] suunnitelmassa ennakoitiin yrityksen kannattavuuden saavuttamiseksi [tuotannon] merkittävää kasvua kaikissa tuotantoyksiköissä" ja katsonut, ettei "elinkelpoisuuden palauttamisen perustaminen yrityksen tuotannon kasvuun ollut realistista - - sillä kyseessä on ala, jolla on rakenteellista ylikapasiteettia" (113 perustelukappale).

86 Kantaja ja Espanjan kuningaskunta toteavat vastauksena näihin väitteisiin, että rakenneuudistussuunnitelman mukaan kantajan tuotantokapasiteettia oli tarkoitus vähentää, ja ne kiistävät sen, että kyseisillä aloilla olisi ollut rakenteellista ylikapasiteettia.

87 Rakenneuudistussuunnitelman tutkinnan perusteella ensimmäisen seikan osalta ilmenee, että rakenneuudistussuunnitelman mukaan kantajan tuotantokapasiteettia ei ollut tarkoitus vähentää. Siinä viitataan sitä vastoin todella tuotantokapasiteetin kasvattamiseen kantajan useimpien tuotantoyksiköiden osalta sekä merkittävien investointien toteuttamiseen. Tämän lisäksi on todettava, että kantaja, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on prosessinjohtotoimenpiteenä (ks. edellä 17 kohta) nimenomaisesti pyytänyt nimeämään ne rakenneuudistussuunnitelman tarkat kohdat, joissa todetaan, että sen tuotantokapasiteettia vähennettäisiin, on tyytynyt mainitsemaan vain eräät sen henkilökunnan supistamista koskevat toimenpiteet.

88 Asianosaiset ovat tosin yhtä mieltä siitä, että kantaja on ollut vakavassa kriisissä vuonna 1995 ja että sen kyseistä vuotta koskevat tuotantoluvut, sellaisina kuin ne on esitetty riidanalaisen päätöksen 27 perustelukappaleessa olevassa taulukossa, olivat tästä syystä erityisen alhaiset. Kun samaan taulukkoon sisältyviä yrityksen tuotantosuunnitelmia luetaan yhdessä näiden lukujen kanssa, niiden perusteella voidaan näin ollen saada jonkin verran harhaanjohtava kuva rakenneuudistussuunnitelman mukaisten tuotantokapasiteettia koskevien toimenpiteiden merkityksestä. Kantajan vastauksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen (ks. edellä 17 kohta) toimittamista tiedoista ilmenee kuitenkin, että sen kokonaisliikevaihto ja sen kunkin yksikön tuotantoluvut olivat jo alkaneet huomattavasti laskea vuodesta 1993 lukien. Vaikka vertailuvuodeksi otettaisiin vuoden 1995 sijasta vuosi 1994, on todettava, että suunnitelmaan sisältyvät ennusteet merkitsivät kantajan yksiköiden tuotannon säilyttämistä ennallaan tai tietyissä tilanteissa jopa sen kasvattamista. Näihin komission riidanalaisessa päätöksessä käyttämiin lukuihin kohdistettu arvostelu on näin ollen hylättävä.

89 Komissio on tosin myös ottanut riidanalaisessa päätöksessä huomioon kantajan myöhemmin toteuttamat tuotantokapasiteetin vähennykset (ks. riidanalaisen päätöksen 46, 124 ja 141 perustelukappale). On kuitenkin huomattava, että kuten komissio perustellusti korostaa riidanalaisen päätöksen 125 perustelukappaleessa, kyseiset vähennykset ovat ainoastaan näennäisiä, koska ne liittyivät tuotantokapasiteettiin, joka ei ollut enää käytössä. Vuoden 1997 huhtikuun täydennyksessä todetaan kapasiteetiltaan 240 sikaa tunnissa suuruisen teurastamon sulkemisen osalta nimenomaan, että kyseinen teurastamo ei ollut "enää toiminnassa kolmeen vuoteen" (sivu 104). Täydennyksestä ilmenee myös, ettei suljettua lihanleikkaamoa ollut myöskään enää käytetty (sivu 104) ja että kaksi karjarehutehdasta olivat "käytännössä jääneet toimintakyvyttömiksi" (sivu 34).

90 Samasta syystä kantaja ei voi vedota Enichem-päätökseen. Tämän päätöksen taustalla olevassa asiassa asianomainen yritys oli vähentänyt huomattavasti henkilökuntaansa, mutta tämän lisäksi myös tuotantokapasiteettiaan, ja kyseiset vähennykset koskivat sen kaikkia tuoteryhmiä.

91 Sen komission väitteen osalta, jonka mukaan eläinten ruokintaa sekä sikojen teurastusta ja kasvatusta koskevilla yhteisön markkinoilla on rakenteellista ylikapasiteettia (riidanalaisen päätöksen 123 perustelukappale), on todettava, että kantaja ja Espanjan kuningaskunta eivät ole esittäneet sen kumoamiseksi yhtään vakuuttavaa seikkaa.

92 Komissio on lopuksi korostanut riidanalaisessa päätöksessä, että "sisäiset rakenteen uudistamista koskevat toimenpiteet olivat myös epärealistisia, sillä ne perustuivat puutteellisiin ja epäluotettaviin tietoihin" (113 perustelukappale). Tämän väitteen perusteltavuutta ei voida kiistää edellä 82 ja 83 kohdassa esitetyistä syistä.

93 Kolmanneksi komissio on muistuttanut, että "valtiontukea on tarkasteltava sen myöntämishetken eikä myöhempien tapahtumien perusteella" (115 perustelukappale), ja tutkinut niitä tuloksia, jotka kantaja on saavuttanut rakenneuudistussuunnitelmaa soveltaessaan, ja se on päätellyt, että kyseiset tulokset osoittavat, että rakenneuudistussuunnitelman avulla ei todellisuudessa voitu palauttaa kantajan elinkelpoisuutta.

94 Komissio on lähinnä myöntänyt kantajan tulosten parantuneen viimeisten vuosien kuluessa, mutta katsonut kuitenkin, että tietyt tekijät synkensivät huomattavasti tätä myönteistä tulevaisuuden näkymää.

95 Se on aluksi korostanut, että siitä huolimatta, että kantaja oli saanut jatkuvaa tukea vuodesta 1993, "[se] voidaan pelastaa vararikolta, joka on uhannut sitä jo ainakin vuodesta 1994 alkaen, ainoastaan muuttamalla yrityksen velat pääomaksi" (114 perustelukappale). Tämä huomautus, jonka merkityksellisyyttä ei voida kiistää, nojautuu tosiasiallisesti täysin paikkansapitäviin toteamuksiin. Näin ollen yhtäältä on selvästi osoitettu, että kantajalle on myönnetty 1993-1997 keskeytymättä huomattavaa tukea. Toisaalta vuoden 1997 huhtikuun täydennyksessä todetaan nimenomaisesti, että jollei kantajan velkoja IFA:lle olisi muutettu pääomaksi 4,680 miljardin ESP:n määrästä, se olisi pitänyt asettaa selvitystilaan.

96 Komissio on tämän jälkeen katsonut, että yrityksen elinkelpoisuuden palauttamiseksi yrityksessä oli tehtävä saneerauksia, joten "yrityksen rasitteena olevia rahoituskuluja ei [voitu] jättää huomioonottamatta, sillä ne ovat kuluttaneet yrityksen aktiivaa, ja tyytyä tarkastelemaan yrityksen viimeaikaista mahdollista positiivista [kassavirtaa], kun yrityksellä on ollut jatkuvia tappioita" (115 perustelukappale). Sen lisäksi, ettei kyseisten huomautusten merkityksellisyyttä voida kyseenalaistaa, ne saavat jälleen tukea oikeudenkäyntiasiakirjoista. On näytetty toteen, että vuonna 1992 kantaja oli tehnyt tappiota 1,231 miljardia ESP, vuonna 1993 2,616 miljardia ESP, vuonna 1994 2,123 miljardia ESP, vuonna 1995 3,229 miljardia ESP, vuonna 1996 2,690 miljardia ESP ja vuonna 1997 1,503 miljardia ESP ja että vuoden 1998 ensimmäisen vuosipuoliskon aikana tappiota oli vielä 126 miljoonaa ESP. Kantajan ja Espanjan kuningaskunnan esittämää voittoa on syntynyt ainoastaan, jos huomioon otetaan myös yrityksen poikkeukselliset menot ja tulot. Espanjan viranomaisten 21.10.1998 tekemiin huomautuksiin liitetyssä asiakirjassa Espanjan viranomaiset korostavat kuitenkin itse, että esillä olevassa asiassa on otettava huomioon nettoliikevoitto "jotta vältettäisiin se, ettei yrityksen kehitystä tulkita vääristyneellä tavalla". Espanjan kuningaskunta on todennut myös väliintulokirjelmässään, että "syy, jonka vuoksi poikkeuksellisia tuloksia ei otettu huomioon yrityksen kehitystä tarkistettaessa, on se, että tällaisia tuloksia - - ei saavuteta yrityksessä jatkuvasti, joten vaikka niiden avulla voidaankin palauttaa yhtiön kannattavuus lyhyellä aikavälillä, ei voida kuitenkaan väittää, että ne johtaisivat kannattavuuden palautumiseen myös pitkällä tähtäimellä". Lisäksi kantajan velkaantuneisuuden määrä oli vuodesta 1992 vuoteen 1998 ollut 6,208 miljardia ESP, 6,966 miljardia ESP, 7,969 miljardia ESP, 9,194 miljardia ESP, 14,005 miljardia ESP, 6,159 miljardia ESP ja 6,834 miljardia ESP kulloinkin kyseessä olleen vuoden mukaan. Toisin kuin kantaja on väittänyt, sen menot eivät olleet kuitenkaan huomattavasti alentuneet, vaan ne olivat pysyneet suhteellisen vakaina vuosien 1995 ja 1998 välisenä aikana.

97 Komissio ei myöskään ole pitänyt ratkaisevana sitä seikkaa, että ulkopuolinen yritys oli ilmoittanut olevansa kiinnostunut ostamaan kantajana olevan yrityksen. Komission tältä osin esittämiä perusteluita ei voida pitää ilmeisen virheellisinä. Yhtäältä oikeudenkäyntiasiakirjoista ilmenee, että ostotarjous ei koskenut yritystä elinkelpoisena taloudellisena yksikkönä vaan ainoastaan sen tiettyä varallisuutta eli lihatuotealaan perustuvaa varallisuutta, ja että yritys oli tämän jälkeen tarkoitus asettaa selvitystilaan. Lisäksi ostajaehdokkaan tarjouksessa oli merkittäviä rajoituksia niiden vastattavien ja muiden rasitteiden osalta, jotka se oli valmis ottamaan vastuulleen (riidanalaisen päätöksen 50 perustelukappaleen c kohta ja 119 perustelukappale). Toisaalta ei ole riittävästi osoitettu, ettei suunniteltuun yritysostoon olisi sinänsä liittynyt mitään valtiontukea. Sitä ei nimittäin tehty julkiseen, avoimeen ja varauksettomaan tarjouskilpailun perustuen, vaan mahdolliset ostajat vain nimettiin ja niiden tekemiä mahdollisia tarjouksia arvioi asiaan erikoistunut konsultti.

98 On vielä todettava, ettei kantaja voi vedota Enichem-päätökseen, jonka perusteena olevat tosiseikat eroavat olennaisesti nyt esillä olevan asian perustana olevista tosiseikoista. Enichem-päätöksen taustalla olevassa asiassa yritykselle oli laadittu rakenneuudistussuunnitelma, jonka mukaan kapasiteettia oli tarkoitus vähentää huomattavasti (katso edellä 90 kohta), mutta tämän lisäksi kyseisen yrityksen uudelleen järjestellyistä toiminnoista oli saavutettu myönteisiä tuloksia jo suunnitelman ensimmäisestä soveltamisvuodesta lukien ja taloudellisten ennusteiden mukaan oli ilmeistä päästä "kannattavuustaso[on], joka on yksityisellekin sijoittajalle hyväksyttävä" toisesta vuodesta lukien. Kyseisen tuen hyväksynnän edellytykseksi oli myös asetettu joukko tiukkoja ehtoja, joilla oli tarkoitus varmistaa se, että ehdotetuilla toimenpiteillä päästäisiin haluttuun tulokseen. Yksityistämisen katsottiin tekevän "elinkelpoisuuden - - varmemmaksi saavuttaa" siltä osin kuin tuensaajayrityksen tytäryhtiöiden ja omaisuuden myynnistä saatavat tulot "on käytettävä kokonaan hyväksytyn tuen avulla katettavien velkojen vähentämiseen".

99 Edellä esitetystä seuraa, että komissio ei ole tehnyt ilmeistä virhettä katsoessaan, ettei ensimmäinen suuntaviivoissa asetettu aineellinen edellytys ollut täyttynyt.

Kilpailun perusteettoman vääristymisen välttäminen

100 Suuntaviivojen mukaan kilpailun perusteettoman vääristymisen välttämiseksi on toteutettava toimenpiteitä, jotta tuet vaikuttaisivat "mahdollisimman vähän - - haitallisesti kilpailijoihin". Suuntaviivojen 3.2.2 kohdan b alakohdan toisessa kappaleessa täsmennetään erityisesti seuraavaa:

"Jos objektiivinen arviointi kysynnän ja tarjonnan tilanteesta osoittaa, että Euroopan yhteisön relevanteilla markkinoilla, joilla tuensaaja toimii, on rakenteellista ylituotantoa, rakenteen uudistamista koskevalla suunnitelmalla on suhteessa saadun tuen määrään osallistuttava Euroopan yhteisön relevanttien markkinoiden rakenteen uudistamiseen supistamalla tuotantokapasiteettia tai lakkauttamalla se lopullisesti. Tuotantokapasiteetin supistaminen tai lakkauttaminen on peruuttamatonta silloin kun kyseiset varat hylätään, taataan, ettei niitä enää tuoteta entisellä tasolla, tai pysyvästi muunnetaan toiseen käyttöön. - -

"101 Komissio on riidanalaisessa päätöksessä katsonut, ettei kyseinen edellytys ollut täyttynyt, koska se oli todennut, että osa kantajan toiminnasta "toteutet[tiin] aloilla, joita koskevilla yhteisön markkinoilla on - - ylikapasiteettia" (123 perustelukappale), että rakenneuudistussuunnitelmaan ei kuulunut tuotantokapasiteetin supistamistoimenpiteitä (125 perustelukappale) ja että myöhemmät supistamistoimenpiteet "eivät - - tun[tuneet] vastaavan yrityksen reaalikapasiteettia" (125 perustelukappale).

102 Edellä olevasta 85-91 kohdasta ilmenee, että kantaja ja Espanjan kuningaskunta eivät ole osoittaneet, että kyseiset toteamukset olisivat ilmeisen virheellisiä. Näin ollen on todettava, että komissiolla oli perusteita katsoa, ettei suuntaviivoissa asetettu toinen aineellinen edellytys ollut täyttynyt.

Tuen oikeasuhteisuus rakenneuudistuksen kustannuksiin ja siitä saatavaan hyötyyn nähden

103 Suuntaviivojen 3.2.2 kohdan c alakohdan ensimmäisessä alakohdassa todetaan tuen suhteuttamisesta rakenteen uudistamisen kustannuksiin ja siitä saatavaan hyötyyn seuraavaa:

"Toteutettavan rakenteen uudistamisen mahdollistamiseksi tarvittavan tuen määrä ja osuus rahoituksesta on rajoitettava mahdollisimman vähäiseksi ja niiden on oltava suhteessa yhteisön odottamaan hyötyyn. Näin ollen tuensaajien on tavallisesti osallistuttava merkittävällä tavalla rakenteen uudistamista koskevan suunnitelman rahoitukseen omilla varoillaan tai ulkopuolisella markkinaehtoisella rahoituksella. - - Rahoitusrakenteen uudistamiseksi tarkoitetulla tuella ei saa tarpeettomasti vähentää yrityksen rahoituskuluja. - -

"104 Riidanalaisessa päätöksessä komissio on katsonut, ettei kolmas edellytys ollut täyttynyt varsinkaan sillä perusteella, että "ainoastaan valtio on osallistunut rakenteen uudistamista koskevan suunnitelman rahoitukseen uusilla varoilla" (127 perustelukappale).

105 Kantajan ja Espanjan kuningaskunnan esittämät väitteet eivät osoita, että tämä käsitys olisi ilmeisen virheellinen.

106 Ensinnäkin sitä, että kantajan yksityiset velkojat Molinan perhe mukaan lukien olivat myöntäneet sen velkoja anteeksi ja että sen työntekijät olivat suostuneet tekemään uhrauksia, ei voida pitää suuntaviivojen 3.2.2 kohdan c alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuna tuensaajayrityksen osallistumisena suunnitelman rahoitukseen omilla varoillaan eikä ulkopuolisena markkinaehtoisena rahoituksena. Tämä koskee myös Molinan perheen osuuden vähentämistä kantajan pääomasta.

107 Toiseksi nyt käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvät olosuhteet eroavat olennaisesti niistä olosuhteista, jotka liittyivät GEA-, Santana Motor- ja Enichem-päätökseen sekä edellä mainittuun asiassa Ducros vastaan komissio annettuun tuomioon, joihin kantaja on vedonnut. GEA-päätöksen taustalla olevassa asiassa oli selkeästi sovittu siitä, että tuensaajayritys vastaisi merkittävästä osasta rakenneuudistuksen kustannuksista omilla varoillaan. Santana Motor -päätöksessä komissio otti huomioon etenkin sen, että tuki-intensiteetti oli ainoastaan 36,3 prosenttia rakenneuudistuksen kokonaiskustannuksista ja se oli suunnilleen saman suuruinen kuin yrityksen toteuttama kapasiteetin vähennys (30 prosenttia). Enichem-päätöksessä komissio korosti muiden edellä 98 kohdassa mainittujen erikoispiirteiden lisäksi, että "tuensaaja osallistuu merkittävällä tavalla rakenneuudistus- ja selvitystilasuunnitelman rahoittamiseen uudelleeninvestoimalla siihen omaisuuden ja tytäryhtiöiden myynnistä sekä Enichem Agricolturan rakenneuudistetun liiketoiminta-alueen lopullisesta yksityistämisestä saatavat tulot". Lopuksi on todettava, että vaikka on totta, että komissio on edellä mainitussa asiassa Ducros vastaan komissio annetun tuomion kohteena olevassa päätöksessä ottanut huomioon varsinkin sen, että kahden tuensaajayrityksen kapasiteettia vähennettäisiin ja että Italian valtio sitoutuisi yksityistämään toisen näistä yrityksistä, on kuitenkin korostettava, että kapasiteettia oli tarkoitus vähentää 50 prosenttia ja että Italian valtio oli sitoutunut yksityistämiseen "varauksettomalla tarjousmenettelyllä, minkä vuoksi markkinat voivat määrätä [yrityksestä] maksettavan hinnan, ja että näin ollen myönnettyjen tukien mahdolliset liialliset ainekset poistuvat" (tuomion 68 kohta).

108 Kaikesta edellä olevasta seuraa - ja tarvitsematta tutkia suuntaviivojen 3.2.2 kohdassa asetettuja kahta jälkimmäistä edellytystä (edellä 78 ja 79 kohta) -, että komissio ei ole tehnyt ilmeistä virhettä katsoessaan, että kyseinen tuki ei ollut rakenneuudistustukea vaan kyseessä oli "konkreettisen tuen myöntäminen yritykselle sen säilyttämiseksi markkinoilla" (riidanalaisen päätöksen 132 perustelukappale).

Rakenneuudistustukea koskevat edellytykset aluetukikelpoisilla alueilla

109 Suuntaviivojen 3.2.3 kohdassa todetaan, että komission on otettava huomioon alueelliset kehitystarpeet arvioidessaan rakenneuudistustukea aluetukikelpoisilla alueilla ja siinä korostetaan, että 3.2.2 kohdassa esitettyjä arviointiperusteita (katso edellä 78 kohta) sovelletaan myös aluetukikelpoisilla alueilla. Suuntaviivojen 3.2.3 kohdassa todetaan etenkin seuraavaa:

"Rakenneuudistamistoiminnan tuloksena on oltava taloudellisesti elinkelpoinen yritys, joka osaltaan auttaa alueen todellista kehittämistä siten, että jatkuvaa tukea ei tarvita. Toistuvaan tuen myöntämiseen aluetukikelpoisilla alueilla ei siis voida suhtautua sallivammin kuin muilla alueilla. Samoin rakenteen uudistamista koskevat suunnitelmat on pantava kokonaisuudessaan täytäntöön ja niitä on valvottava. Kilpailun tarpeettomien vääristymien välttämiseksi tuen on myös oltava suhteutettu rakenteen uudistamisen kustannuksiin ja hyötyyn. Aluetukikelpoisilla alueilla voidaan kuitenkin suhtautua joustavammin velvoitteeseen supistaa kapasiteettia silloin kun markkinoilla on rakenteellista ylituotantoa. Komissio voi tästä syystä vaatia alueellisten kehittämistarpeiden perusteella kapasiteetin vähäisempää supistamista aluetukikelpoisilla alueilla kuin muilla alueilla ja tehdä eron perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisten ja 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisten aluetukikelpoisten alueiden välillä ottaakseen huomioon ensin mainituilla alueilla esiintyvät suuremmat alueelliset ongelmat."

110 Riidanalaisessa päätöksessä komissio on soveltanut näitä periaatteita asianmukaisesti, toisin kuin kantaja väittää.

111 Ensinnäkin komissio on todennut, että kantaja on saanut toistuvaa tukea viiden vuoden ajan ilman, että kyseisellä tuella olisi voitu taata yrityksen elinkelpoisuuden palauttamista, että rakenneuudistussuunnitelmaa ei ollut pantu täytäntöön asianmukaisesti eikä sitä ole voitu asianmukaisesti valvoa ja että tuki ei ollut oikeasuhteinen rakenneuudistuksen kustannuksiin ja siitä saatavaan hyötyyn nähden (136 ja 137 perustelukappale). Edellä 80-99 ja 103-108 kohdassa esitetyistä seikoista ilmenee, että ainakaan elinkelpoisuuden palauttamista ja tuen oikeasuhteisuutta koskevien arviointiperusteiden osalta näihin toteamuksiin ei liity mitään ilmeistä arviointivirhettä.

112 Toiseksi komissio on tutkinut Espanjan viranomaisten esittämät väitteet, jotka koskevat sitä tuotantokapasiteetin vähentämistä, jonka kantajan oli väitetty toteuttaneen, ja todennut tämän jälkeen jälleen, että rakenneuudistussuunnitelman mukaan tällaisia vähennyksiä ei ollut tarkoitus tehdä ja että myöhemmin rekisteröity tuotantokapasiteetin vähentäminen oli toteutettu "säännönmukaisesti mutta ei rakenteiden uudistamista koskevan suunnitelman perusteella" (139 ja 140 perustelukappale).

113 Tässä yhteydessä komissio on ottanut täysin huomioon sen, että kantaja sijaitsi epäsuotuisalla alueella. Riidanalaisen päätöksen 141 perustelukappaleesta ilmenee, että tämän seikka huomioon ottaen komissio on nimenomaisesti katsonut voivansa olla vähemmän vaativa vaadittavan tuotantokapasiteetin vähennyksen osalta. Se on joutunut kuitenkin päättelemään, että vaikka se osoittaisikin joustavuutta, kyseiseen tukeen ei voida soveltaa poikkeusta, koska se ei täytä suuntaviivoissa asetettuja muita edellytyksiä.

114 On katsottava, ettei viimeksi mainittu päätelmä ole ilmeisen virheellinen. Kuten suuntaviivojen 3.2.3 kohdassa korostetaan, vaikeuksissa olevan yrityksen sijainti aluetukikelpoisella alueella ei oikeuta sallivampaa lähestymistapaa rakenneuudistustukeen nähden, ja suuntaviivoissa todetaan, että "kilpailun vääristymät on minimoitava myös myönnettäessä tukea aluetukikelpoisilla alueilla sijaitseville yrityksille". Myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korostanut asiassa T-73/98, Prayon-Rupel vastaan komissio, 15.3.2001 antamassaan tuomiossa (Kok. 2001, s. II-867, 71 kohta), että poikkeuksellinen mahdollisuus joustaa sen vaatimuksen suhteen, joka koskee kapasiteetin vähentämistä silloin kun markkinoilla on rakenteellista ylikapasiteettia, ei aseteta kyseenalaiseksi "ensimmäistä vaatimusta, jolla pyritään siihen, että rakenneuudistussuunnitelma on johdonmukainen ja realistinen siten, että sen avulla on mahdollista palauttaa yrityksen elinkelpoisuus". Komissiota ei voida näin ollen arvostella siitä, että se on kieltäytynyt soveltamasta tuensaajayritykseen poikkeusta alueellisten kehittämistarpeiden perusteella, koska kyseinen yritys - vaikka oletettaisiin, että se on vähentänyt kapasiteettia tavalla, jota voitaisiin joustavuuteen vedoten pitää riittävänä - ei täytä yhtä tai useampaa suuntaviivoissa asetetuista muista edellytyksistä.

115 Näin ollen kolmas kanneperuste on hylättävä perusteettomana, eikä kantajan ja Espanjan kuningaskunnan muita tässä yhteydessä esittämiä väitteitä ole tarpeen tutkia.

4. Neljäs kanneperuste, joka koskee tiettyjen kantajan velkojen muuttamista pääomaksi

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

116 Kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät, että tiettyjen yrityksellä IFA:lle olevien velkojen muuttaminen pääomaksi 4,680 miljardin ESP:n määrästä ei ole perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Tähän toimeen ryhtyessään kyseinen julkinen elin on nimittäin toiminut yksityisen sijoittajan tavoin.

117 Ne väittävät tältä osin, että kyseinen toimi sisältyi rakenneuudistussuunnitelmaan ja että se oli edellytys yrityksen elinkelpoisuuden palauttamiselle.

118 Ne toteavat, että pääomaksi muuttamisen päätavoitteena oli antaa IFA:lle mahdollisuus valvoa kantajaa. Päinvastaisessa tapauksessa Molinan perhe olisi nimittäin automaattisesti saanut määräysvallan 31.12.1997 saneeratusta yrityksestä valvontaansa ja IFA:sta olisi tullut "tavallinen velkoja", jolla ei olisi ollut mahdollisuutta vaikuttaa rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpanoon, velkojen perimiseen ja yrityksen tulevaisuuteen.

119 Kantaja ja Espanjan kuningaskunta väittävät myös, että jos IFA ei olisi muuttanut velkaa pääomaksi, yritys olisi Ley de Sociedades Anónimasin (osakeyhtiölaki) 260 §:n perusteella pitänyt asettaa selvitystilaan ja todeta sen olevan konkurssissa, mikä ei olisi ollut taloudellisesti katsoen parhain vaihtoehto. Viimeksi mainittu menettely olisi sen lisäksi, että Molinan perhe olisi johtanut sitä suoraan, kuluttanut loppuun yrityksen omaisuuden ja estänyt näin ollen enemmistöä velkojista IFA mukaan lukien saamasta takaisin niiden saatavina olevia summia. Kantaja väittää lisäksi, että pääomittaminen oli edullisempaa kuin selvitystilaan asettaminen. Se on huomauttanut tältä osin suullisessa käsittelyssä, että Espanjan viranomaisten 21.10.1998 päivätyssä kirjeessä mainittu luku 3,7 miljardia ESP koskee ainoastaan sen varallisuutta lihatuotteiden alalla. Tässä samassa kirjeessä todetaan todellisuudessa, että sen varallisuuden kokonaisarvo oli 6,125 miljardia ESP eli enemmän kuin mistä pääomittamisessa oli kyse.

120 Espanjan kuningaskunta väittää lopuksi, että kantajan velkojen pääomaksi muuttaminen ei merkinnyt uusien varojen sijoittamista kantajana olevaan yritykseen.

121 Komissio katsoo, että riidanalainen velkojen muuttaminen pääomaksi on valtiontukea, koska olosuhteet huomioon ottaen yksikään yksityinen sijoittaja ei olisi ryhtynyt siihen.

122 Se toteaa lisäksi, että oikeuskäytännön mukaan kyse on valtiontuesta, jos viranomaisten toteuttaman pääomaksi muuttamisen arvo on suurempi kuin kyseisen yrityksen varallisuuden realisointiarvo. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen (katso edellä 17 kohta) antamassaan vastauksessa komissio on todennut tältä osin Espanjan viranomaisten 21.10.1998 päivättyyn kirjeeseen viitaten, että kantajana olevan yrityksen ostamista koskevassa sitovimmassa tarjouksessa kantajan varallisuuden arvoksi arvioitiin 3,7 miljardia ESP, joka on paljon vähemmän kuin mistä pääomaksi muuttamisessa oli kyse.

123 Lisäksi komissio toteaa, että Espanjan osakeyhtiölaissa asetettua velvollisuutta palauttaa sellaisen yrityksen talouden tasapaino, jonka omaisuuden arvo on vähentynyt huomattavasti tappioiden johdosta, sovelletaan ainoastaan tilanteessa, jossa yritys on tarkoitus pitää edelleen toiminnassa, ja mahdollisuus asettaa yritys selvitystilaan on vielä olemassa ja se voi olla taloudellisesti edullisempaa kuin mittava pääomittaminen. Se muistuttaa, että kantajan päävelkojat olivat julkisia elimiä, ja niillä oli tähän perustuen etuoikeuksia ja jopa kiinnityksiä.

124 Sen Espanjan kuningaskunnan esittämän väitteen osalta, jonka mukaan pääomaksi muuttaminen ei merkinnyt uutta pääomasijoitusta, komissio huomauttaa, että kuten riidanalaisen päätöksen 88 perustelukappaleessa on todettu, pääomaksi muuttamista ei ole otettu huomioon laskettaessa kantajalle myönnetyn valtiontuen kokonaismäärää kaksinkertaisen laskennan välttämiseksi.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

125 On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan julkisen vallan osallistuminen yrityksen pääomarakenteeseen millä tavalla tahansa voi olla valtiontukea (asia C-305/89, Italia v. komissio, tuomio 21.3.1991, Kok. 1991, s. I-1603, 18 kohta).

126 Määritettäessä, merkitseekö osan kantajalla IFA:lle olevista veloista pääomaksi muuttaminen valtiontukea, on asiaankuuluvaa soveltaa riidanalaisessa päätöksessä mainittua yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevaa arviointiperustetta, jota muuten kantaja ja Espanjan kuningaskunta eivät ole riitauttaneet. Näin ollen on arvioitava, olisiko yksityinen sijoittaja - joka voidaan kooltaan rinnastaa julkiseen sijoittajaan - samanlaisessa tilanteessa tehnyt yhtä merkittävän toimen. Tältä osin on täsmennetty, että vaikka yksityisen sijoittajan käyttäytyminen, johon talouspoliittisiin tavoitteisiin pyrkivän julkisen sijoittajan toimenpiteitä on verrattava, ei välttämättä ole sellaisen tavanomaisen sijoittajan käyttäytymistä, joka sijoittaa pääomaa saadakseen sijoituksestaan voittoa jokseenkin lyhyellä aikavälillä, sen on kuitenkin oltava ainakin sellaisen yksityisen holdingyhtiön tai yksityisen konsernin käyttäytymistä, joka noudattaa kokonaisvaltaista tai alakohtaista rakennepolitiikkaa ja jota ohjaavat pidemmän aikavälin kannattavuusnäkymät (em. asia Italia v. komissio, tuomion 20 kohta; yhdistetyt asiat C-278/92, C-279/92 ja C-280/92, Espanja v. komissio, tuomio 14.9.1994, Kok. 1994, s. I-4103, 20-22 kohta; yhdistetyt asiat T-126/96 ja T-127/96, BFM ja EFIM v. komissio, tuomio 15.9.1998, Kok. 1998, II-3437, 79 kohta ja asia T-296/97, Alitalia v. komissio, tuomio 12.12.2000, Kok. 2000, s. II-3871, 96 kohta).

127 On myös muistutettava, että kun komissio arvioi sitä, onko sijoitus yksityisen sijoittajan toimintaan perustuvan arviointiperusteen mukainen, kyseessä on monitahoinen taloudellinen arviointi (asia C-56/93, Belgia v. komissio, tuomio 29.2.1996, Kok. 1996, s. I-723, 10 ja 11 kohta ja edellä mainittu asia Alitalia v. komissio, tuomion 105 kohta). Komissiolla on toteuttaessaan toimen, joka merkitsee näin monitahoista taloudellista arviointia, laaja harkintavalta, ja kyseisen toimen tuomioistuinvalvonta kohdistuu tältä osin ainoastaan siihen, että m