Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Oikeudenkäyntimenettely – Asian selvittämistoimet – Todistajien kuuleminen – Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintavalta – Oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin koskevan yhteisön oikeuden yleisen periaatteen merkitys

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 68 artiklan 1 kohta)

2. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset – Yhteenveto kanneperusteista – Oikeudelliset perusteet, joita ei ole esitetty kannekirjelmässä – Viittaaminen liitteessä esitettyihin seikkoihin ei ole mahdollista

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta)

3. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Yritys – Käsite

(EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla))

4. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Yrityksen toteuttama oikeussääntöjen rikkominen – Lukeminen toisen yrityksen syyksi näitä yrityksiä yhdistävien taloudellisten ja oikeudellisten suhteiden vuoksi – Edellytykset – Se, että sama taho omistaa yhtiöpääoman, ei riitä

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta))

5. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Yrityksen osallistuminen kilpailua rajoittavaan aloitteeseen – Kielletyn aloitteen hiljainen hyväksyminen ilman julkista irtisanoutumista siitä tai sen ilmoittamista toimivaltaisille viranomaisille on riittävää yrityksen vastuun syntymiseksi

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta))

6. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Vaikutus kilpailuun – Arviointiperusteet – Kilpailua rajoittavan tarkoituksen toteaminen riittää

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta))

7. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Perustetta, joka esitetään ensimmäistä kertaa muutoksenhaun yhteydessä, ei voida hyväksyä

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 51 artikla)

8. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Oikeussääntöjen rikkominen – Sakot – Määrittäminen – Arviointiperusteet – Sakkojen yleisen tason korottaminen – Hyväksyttävyys – Edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta); neuvoston asetus N:o 17)

9. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Luottamuksensuoja – Rajat – Seuraamusten määrääminen kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi – Sakkojen määrän määrittäminen – Sakkojen laskentatapa – Toimielinten harkintavalta – Yhteistyötiedonanto ei vaikuta toimielinten harkintavaltaan

(Komission tiedonanto 96/C 207/04)

10. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät olosuhteet – Komissiolla ei ole velvollisuutta pitäytyä aiemmassa päätöskäytännössään

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

11. Yhteisön oikeus – Yleiset oikeusperiaatteet – Kielto soveltaa rikoslainsäädäntöä taannehtivasti – Soveltamisala – Kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi määrättävät sakot kuuluvat tämän kiellon soveltamisalaan – Tämän kiellon mahdollinen rikkominen sen vuoksi, että sakkoja laskettaessa suuntaviivoja on sovellettu kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka on tapahtunut ennen niiden antamista – Suuntaviivoissa tehtyjen muutosten ennakoitavuus – Kieltoa ei ole rikottu

(Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonanto 98/C 9/03)

12. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi määrättävien sakkojen laskentaa koskevat suuntaviivat – Yleisesti sovellettava säädös – Oikeusvaikutukset

(Komission tiedonanto 98/C 9/03)

13. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet –Kyseessä olevan yrityksen kokonaisliikevaihto – Liikevaihto, joka tulee kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olevista tavaroista – Liikevaihdon huomioon ottamisen rajat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

14. Muutoksenhaku – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Yrityksille määrättyjen sakkojen määrää koskevan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioinnin valvonta kohtuullisuussyistä ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan – Valvonta rajoittuu sen tarkistamiseen, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ottanut huomioon tekijät, jotka ovat olennaisia arvioitaessa rikkomisen vakavuutta, ja kaikki sakkoa vastaan esitetyt väitteet

(EY:n perustamissopimuksen 85 artikla (josta on tullut EY 81 artikla); yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 51 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

15. Kilpailu – Sakkojen laskentaa koskevat suuntaviivat – Laskentatapa, jossa otetaan huomioon useita joustavia osatekijöitä aiemmin suositun yrityksen liikevaihdon sijasta – Yhteensopivuus asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan kanssa

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

16. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Enimmäismäärä – Laskenta – Sakon lopullisen määrän ja väliaikaisen määrän erottaminen toisistaan – Vaikutukset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

17. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kyseessä olevan yrityksen taloudellista tilannetta ei ole otettava huomioon

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

18. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakon määrän alentaminen vastineena epäillyn yrityksen yhteistyöstä – Edellytykset – Komission harkintavalta

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 96/C 207/04 D luvun 1 ja 2 kohta)

19. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö – Suunnitellun sakon laskentaperusteisiin liittyvät tiedot – Ennakkotiedot – Komissio ei ole velvollinen ilmoittamaan mahdollisesta politiikan muuttamisesta sakkojen tason osalta

(Neuvoston asetus N:o 17)

20. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Perustelujen puutteellisuus – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Yhteisöjen tuomioistuimen on otettava huomioon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamat tosiseikat

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla (josta on tullut EY 253 artikla))

21. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Päätökset – Perustelujen puuttumista ei voida korjata oikeudenkäyntimenettelyn aikana

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla (josta on tullut EY 253 artikla))

Tiivistelmä

1. Vaikka kannekirjelmässä tehdyssä pyynnössä todistajan kuulemiseksi on ilmoitettu täsmällisesti, mistä seikoista ja minkä vuoksi todistajaa tai todistajia on tarpeen kuulla, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana on arvioida, onko pyyntö hyväksyttävä, kun huomioon otetaan riidan kohde ja tarve kuulla nimettyjä todistajia.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintavaltaa tältä osin ei voida riitauttaa vetoamalla yhteisön oikeuden yleiseen periaatteeseen, joka on saanut vaikutteita Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohdasta, jonka mukaan jokaisella on oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, ja erityisesti tämän oikeuden erityisen osan muodostavaan periaatteeseen, joka ilmenee kyseisen artiklan 3 kohdan d alakohdasta, jonka mukaan jokaisella rikoksesta syytetyllä on muun muassa oikeus saada hänen puolestaan esiintyvät todistajat kutsutuiksi ja kuulustelluiksi samoissa olosuhteissa kuin häntä vastaan todistamaan kutsutut todistajat.

Viimeksi mainitulla säännöksellä rikoksesta syytetylle ei myönnetä absoluuttista oikeutta siihen, että todistajia kuullaan tuomioistuimessa, ja lähtökohtaisesti kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää todistajan nimeämisen tarpeellisuudesta tai asianmukaisuudesta.

Edellä mainitussa 6 artiklan 3 kohdassa ei näin ollen edellytetä kaikkien todistajien kutsumista, vaan sillä pyritään asianosaisten täysimääräiseen menettelylliseen yhdenvertaisuuteen, jolla taataan se, että riidanalaisessa menettelyssä kokonaisuutena tarkasteltuna syytetylle on annettu asianmukainen ja riittävä mahdollisuus kiistää sitä vastaan esitetyt epäilyt.

(ks. 68–71 kohta)

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdasta seuraa, että itse kannekirjelmässä on mainittava vähintään yhteenvedonomaisesti ne oikeudelliset seikat ja tosiseikat, joihin kanne perustuu, eikä näin ollen ole riittävää, että kannekirjelmässä viitataan sen liitteessä esiintyviin tällaisiin seikkoihin.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana ei ole myöskään etsiä ja tunnistaa liitteistä kanneperusteita, joihin kanteen voitaisiin katsoa perustuvan, koska liitteillä on puhtaasti todistuksellinen ja täydentävä tehtävä.

(ks. 94, 97 ja 100 kohta)

3. Kilpailuoikeudelliseen yrityksen käsitteeseen kuuluvat kaikki taloudellista toimintaa harjoittavat yksiköt riippumatta niiden oikeudellisesta muodosta tai rahoitustavasta. Yrityksen käsite ei edellytä sitä, että kyseinen taloudellinen yksikkö olisi oikeushenkilö.

(ks. 112 ja 113 kohta)

4. Yrityksen voidaan katsoa olevan vastuussa toisen yrityksen kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä, jos tämä toinen yritys ei ole päättänyt markkinakäyttäytymisestään itsenäisesti vaan on pääasiallisesti noudattanut ensin mainitun yrityksen antamia ohjeita erityisesti näitä yrityksiä yhdistävien taloudellisten ja oikeudellisten suhteiden vuoksi.

Pelkästään se, että kahden eri liikeyhtiön yhtiöpääoman omistaa sama henkilö tai perhe, ei riitä osoittamaan näiden yhtiöiden olevan taloudellinen yksikkö, minkä seurauksena yhteisön kilpailuoikeuden mukaan on se, että yhden yhtiön voidaan katsoa olevan vastuussa toisen yhtiön toiminnasta ja että yksi yhtiö voidaan velvoittaa maksamaan toiselle määrätty sakko.

(ks. 117 ja 118 kohta)

5. On riittävää, että komissio osoittaa yrityksen osallistuneen kokouksiin, joiden aikana on tehty kilpailua rajoittavia sopimuksia, ilman että kyseinen yritys olisi selvästi vastustanut niitä, jotta komissio voi osoittaa riittävällä tavalla kyseisen yrityksen osallistuneen kartelliin. Jos osallistuminen tällaisiin kokouksiin on näytetty toteen, kyseisen yrityksen on esitettävä selvitystä siitä, että se ei osallistunut kyseisiin kokouksiin rajoittaakseen kilpailua, ja osoitettava ilmoittaneensa kilpailijoilleen, että se osallistui näihin kokouksiin eri tarkoituksessa kuin ne.

Tältä osin kielletyn aloitteen hiljainen hyväksyminen ilman julkista irtisanoutumista sen sisällöstä tai sen ilmoittamista hallintoviranomaisille rohkaisee muita jatkamaan kilpailusääntöjen rikkomista ja vaarantaa sen paljastumisen. Tämä kumppanuus merkitsee passiivista osallistumista kilpailusääntöjen rikkomiseen ja saattaa näin ollen johtaa siihen, että yritys joutuu vastuuseen, kun kyseessä on yksi ainoa sopimus.

Myöskään se, että yritys ei noudata kokouksessa, jonka tarkoitus oli kilpailun rajoittaminen, sovittua, ei poista sen vastuuta kartelliin osallistumisesta, ellei se ole julkisesti sanoutunut irti siitä, mitä kokouksessa on sovittu.

(ks. 142–144 kohta)

6. Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) soveltamiseksi riittää, että sopimuksen tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua, eikä sopimuksen konkreettisilla vaikutuksilla ole tällöin merkitystä. Niinpä silloin, kun keskenään kilpailevien yritysten kokouksissa tehdään sopimuksia, tätä määräystä rikotaan, kun näillä kokouksilla on tällainen tarkoitus ja kun niissä siten pyritään keinotekoisesti järjestämään markkinoiden toimintaa. Tällöin tietyn yrityksen voidaan pätevästi katsoa olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, kun kyseinen yritys on osallistunut näihin kokouksiin tietoisena niiden tarkoituksesta, vaikka yritys ei tämän jälkeen olisikaan toimeenpannut tiettyä näissä kokouksissa sovittua toimenpidettä.

Sillä seikalla, että yritykset osallistuvat määräävässä tai erityisen vahvassa asemassa olevien sellaisten yritysten kartelliin, jotka voivat toteuttaa vastatoimia muita, selvästi heikommassa asemassa olevia osapuolia kohtaan, jos viimeksi mainitut irtisanoutuvat julkisesti sellaisten kokousten sisällöstä, joiden tarkoituksena oli kilpailun rajoittaminen; sillä, kuinka säännöllisesti yritys on osallistunut kokouksiin, tai sillä, kuinka täysimääräisesti se on toimeenpannut sovitut toimenpiteet, ei ole vaikutusta sen vastuun syntymiseen vaan vastuun laajuuteen ja näin ollen seuraamusten tasoon.

(ks. 145 ja 150 kohta)

7. Jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta yhteisöjen tuomioistuimessa perusteita, joihin hän ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vedonnut, asianosaisella olisi oikeus saattaa yhteisöjen tuomioistuimen, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, käsiteltäväksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden laajempi asia. Yhteisöjen tuomioistuin on näin ollen valitusasioissa toimivaltainen tutkimaan ainoastaan arvioinnit, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista.

(ks. 165 kohta)

8. Se, että komissio on aikaisemmin soveltanut tietyntasoisia sakkoja tietynlaisiin rikkomuksiin, ei voi merkitä sitä, etteikö se voisi nostaa tätä sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 ilmoitetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi; yhteisön kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää päinvastoin sitä, että komissio voi mi lloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa tämän politiikan tarpeita vastaavaksi.

EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa ja 86 artiklassa (joista on tullut EY 81 artiklan 1 kohta ja EY 82 artikla) komissiolle myönnettyyn valvontatehtävään kuuluu yksittäisten kilpailusääntöjen rikkomisten tutkiminen ja seuraamusten määrääminen niistä, mutta siihen kuuluu myös velvollisuus harjoittaa sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden osalta noudattamaan perustamissopimuksessa vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten käyttäytymistä näiden periaatteiden mukaisesti.

(ks. 169, 170 ja 227 kohta)

9. Talouden toimijat eivät voi perustaa perusteltua luottamusta sellaiseen vallitsevaan tilanteeseen, jota komissio voi harkintavaltansa puitteissa muuttaa. Tätä periaatetta selvästikin sovelletaan kilpailupolitiikan alalla, jolle on ominaista komission laaja harkintavalta erityisesti sakkojen määrän määrittämisen osalta.

Sellaiseen hallinnolliseen menettelyyn osallistuvat yritykset, jonka päätteeksi voidaan määrätä sakkoja, eivät voi näin ollen saavuttaa perusteltua luottamusta siihen, ettei komissio ylitä aiemmin käytettyä sakkojen tasoa. Tästä seuraa, ettei myöskään sakkojen laskentatapaan voida perustellusti luottaa.

Lisäksi perusteltu luottamus, jonka toimijat voivat perustaa yhteistyötiedonantoon, rajoittuu tietoon siitä, että ne voivat hyötyä tietystä alennusprosentista, mutta ei ulotu sakkojen laskentatapaan eikä varsinkaan sakon tiettyyn tasoon, joka voitaisiin laskea silloin, kun toimija päättää konkretisoida aikomuksensa toimia yhteistyössä komission kanssa.

(ks. 171–173, 187, 188 ja 228 kohta)

10. Määritettäessä kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi määrättävän sakon määrää pelkästään se seikka, että komissio on aiemmassa päätöskäytännössään myöntänyt tietyn alennuksen tietynlaisen käyttäytymisen vuoksi, ei merkitse, että sillä olisi velvollisuus tehdä samanlainen suhteellinen alennus arvioidessaan vastaavanlaista käyttäytymistä jossain myöhemmässä hallinnollisessa menettelyssä.

(ks. 192 kohta)

11. Rikoslakien taannehtivuuskiellon periaate, jota on Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa pidetty perusoikeutena, muodostaa yhteisön oikeuden yleisen periaatteen, jota on kunnioitettava, kun kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätään sakkoja, ja tämä periaate edellyttää, että teosta määrätyt seuraamukset vastaavat rikkomisen tapahtumishetkellä lainsäädännössä säädettyjä seuraamuksia.

Kyseisessä 7 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettu ”lainsäädännön ja oikeuden” käsite vastaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen muissa määräyksissä käytettyä käsitettä ”laki” ja sisältää sekä lainsäädännöstä että oikeuskäytännöstä johtuvan oikeuden. Vaikka tätä määräystä, jossa vahvistetaan erityisesti rikosten ja rangaistusten lainalaisuusperiaate (nullum crimen, nulla poena sine lege), ei voida tulkita siten, että siinä kiellettäisiin rikosoikeudellista vastuuta koskevien säännösten asteittainen selkeyttäminen, sen vastaista voi olla se, että sellaisen säännöksen, jossa teko säädetään rikokseksi, uutta tulkintaa sovelletaan taannehtivasti. Tämä pätee erityisesti, jos kyseessä on oikeuskäytännössä esitetty tulkinta, jonka tulos ei ollut kohtuullisesti ennakoitavissa kilpailusääntöjen rikkomishetkellä, kun otetaan huomioon erityisesti oikeuskäytännössä tuolloin vahvistettu kyseisen oikeussäännön tulkinta.

Tämän oikeuskäytännön kehitykseen liittyvän oikeuskäytännön tapaan seuraamuskäytännön, tässä tapauksessa komission sakkoja koskevan yleisen kilpailupolitiikan, muuttamisella voi olla seurauksia taannehtivuuskiellon periaatteen kannalta, varsinkin jos se toteutetaan antamalla asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskentaa koskevien komission suuntaviivojen kaltaisia käytännesääntöjä. Kun otetaan huomioon tällaisten käytännesääntöjen oikeusvaikutukset ja yleinen sisältö, ne kuuluvat lähtökohtaisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetun ”lainsäädännön ja oikeuden” käsitteen alaan.

Taannehtivuuskiellon periaatteen noudattamisen valvomiseksi on tutkittava, oliko kyseinen muutos kohtuullisesti ennakoitavissa silloin, kun kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset tapahtuivat. Ennakoitavuuden käsitteen sisältö riippuu suuresti kyseessä olevan tekstin sisällöstä, sen kattamasta alasta ja sen adressaattien lukumäärästä ja laadusta. Lain ennakoitavuuden vastaista ei ole se, että kyseessä olevan henkilön on käytettävä valistuneita neuvonantajia arvioidakseen asianmukaisesti tietyn teon mahdollisia seurauksia asian olosuhteissa. Tämä koskee erityisesti ammattilaisia, jotka ovat tottuneet harjoittamaan ammattiaan huolellisesti. Heidän voidaan lisäksi edellyttää arvioivan toiminnan riskejä huolellisesti.

Kun otetaan huomioon se, että yhteisön kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää sitä, että komissio voi milloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 ilmoitetuissa rajoissa yhteisön kilpailupolitiikan tarpeita vastaavaksi ja että se voi tämän vuoksi korottaa sakkojen tasoa aiemmin soveltamastaan tasosta, ei ainoastaan korottamalla sakkojen tasoa määrätessään sakkoja yksittäistapauksissa, vaan myös silloin, kun se toteuttaa tämän korotuksen soveltamalla yksittäistapauksiin suuntaviivojen kaltaisia yleisesti sovellettavia käytännesääntöjä, tästä seuraa, että suuntaviivat ja erityisesti niiden sisältämä sakkojen uusi laskentatapa, jos oletetaan, että niillä korotettiin määrättävien sakkojen tasoa, olivat kohtuullisesti yritysten ennakoitavissa rikkomisten toteuttamishetkellä ennen suuntaviivojen antamista.

(ks. 202, 216–219, 222–224 ja 227–231 kohta)

12. Kun komissio antaa käytännesääntöjä, joilla on tarkoitettu olevan vaikutuksia hallinnon ulkopuolella, mikä pätee taloudellisia toimijoita koskeviin suuntaviivoihin, ja ne julkaisemalla ilmoittaa, että niitä sovelletaan tuosta hetkestä lähtien niissä tarkoitettuihin tilanteisiin, se rajoittaa oman harkintavaltansa käyttämistä eikä voi poiketa näistä säännöistä sillä uhalla, että sen mahdollisesti katsottaisiin loukanneen yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta tai luottamuksensuojan periaatetta. Näin ollen ei voi olla poissuljettua, että tietyillä edellytyksillä ja niiden sisällön mukaisesti tällaisilla yleisesti sovellettavilla käytännesäännöillä voi olla oikeusvaikutuksia.

Vaikka asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskentaa koskevat komission suuntaviivat eivät muodosta päätöksen, jolla talouden toimijalle määrätään sakkoa, oikeudellista perustaa, sillä riidanalainen päätös perustuu asetuksen N:o 17 3 artiklaan ja 15 artiklan 2 kohtaan, niissä määritetään yleisesti ja abstraktisti menettelysäännöt, jotka komissio on asettanut itselleen tässä päätöksessä määrättyjen sakkojen määrän vahvistamiseksi, ja taataan näin ollen yritysten oikeusvarmuus.

(ks. 210–213 kohta)

13. Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus on määritettävä erittäin monien seikkojen, kuten erityisesti asian ominaispiirteiden, asiayhteyden ja sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen perusteella, vaikka huomioon otettavista arviointiperusteista ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Tekijöitä, jotka voivat vaikuttaa kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuuden arviointiin, ovat kunkin yrityksen käyttäytyminen, kunkin yrityksen osuus yhdenmukaistettujen menettelytapojen luomisessa, se hyöty, jonka ne ovat saaneet näistä menettelytavoista, yritysten koko, kyseisten tavaroiden arvo sekä se vaara, joka tällaisista kilpailusääntöjen rikkomisista aiheutuu yhteisön tavoitteiden toteuttamiselle

Tästä seuraa, että yhtäältä on sakon määrän määräämiseksi sallittua ottaa huomioon yhtä hyvin yrityksen kokonaisliikevaihto, joka kertoo – vaikkakin vain likimääräisesti ja epätäydellisesti – jotain yrityksen koosta ja sen taloudellisesta vallasta, sekä se osa liikevaihdosta, joka tulee kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olevista tavaroista ja joka näin ollen on omiaan osoittamaan rikkomisen laajuutta. Tästä seuraa toisaalta, ettei kummallekaan näistä luvuista pidä antaa sellaista merkitystä, joka olisi suhteeton muihin arviointiperusteisiin nähden, ja että sopivan sakon määrääminen ei näin ollen voi olla pelkän kokonaisliikevaihtoon perustuvan laskelman tulos. Näin on erityisesti silloin, kun kyseiset tavarat muodostavat ainoastaan vähäisen osan kokonaisliikevaihdosta.

(ks. 241–243, 257, 292 ja 312 kohta)

14. Muutoksenhaun yhteydessä yhteisöjen tuomioistuin valvoo ensinnäkin sitä, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ottanut oikeudellisesti asianmukaisella tavalla huomioon kaikki ne tekijät, jotka ovat olennaisia arvioitaessa sitä, miten vakavana tiettyä menettelytapaa on pidettävä perustamissopimuksen 85 artiklan (josta on tullut EY 81 artikla) ja asetuksen N:o 17 15 artiklan valossa, ja toiseksi yhteisöjen tuomioistuin tutkii, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käsitellyt oikeudellisesti riittävällä tavalla kaikkia kantajan esittämiä väitteitä, joilla pyritään sakon poistamiseen tai alentamiseen.

Sen sijaan silloin kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut täyden tuomiovaltansa nojalla yhteisön oikeuden rikkomisesta yrityksille määrättyjen sakkojen suuruuden, yhteisöjen tuomioistuimen asiana ei ole korvata kohtuullisuussyistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintaa omallaan, kun se käsittelee oikeuskysymyksiä valituksen yhteydessä.

(ks. 244, 245 ja 303 kohta)

15. Kun komissio on suuntaviivoissa ilmoittanut, millä tavalla se aikoo laskea asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti määrättävät sakot, se on toiminut tämän säännöksen oikeudellisissa puitteissa eikä ole millään lailla ylittänyt lainsäätäjän sille myöntämää harkintavaltaa.

Vaikka tämä laskentatapa poikkeaa komission aiemmasta käytännöstä, jossa suurempi painoarvo annettiin sakotettujen yritysten liikevaihdolle, se ei ole millään lailla kyseisen artiklan säännösten vastainen, sellaisena kuin niitä on tulkittu oikeuskäytännössä, sillä niissä ei edellytetä sakkojen laskemista kyseessä olevien yritysten liikevaihtoon perustuvien määrien perusteella. Koska suuntaviivoissa esitetyn laskentatavan mukaan rikkomisen vakavuutta arvioitaessa sakkojen määrän vahvistamiseksi huomioon otetaan useita seikkoja, joita ovat erityisesti kilpailusääntöjen rikkomisella saavutettu hyöty tai sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen takaaminen, eikä liikevaihdon huomioon ottamista suljeta millään tavalla pois, ja koska siihen näin ollen sisältyy joustavia osatekijöitä, tämän laskentatavan perusteella komissiolla on päinvastoin mahdollisuus käyttää harkintavaltaansa täysin kyseisten säännösten mukaisesti.

(ks. 252, 254, 258, 260, 261 ja 267 kohta)

16. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sakon enimmäismäärä on ymmärrettävä siten, että yritykselle lopulta määrätyn sakon määrä ei voi ylittää tätä enimmäismäärää. Tässä säännöksessä ei näin ollen kielletä komissiota viittaamasta sakon laskemista varten väliaikaiseen määrään, joka ylittää tämän enimmäismäärän. Siinä ei myöskään kielletä sitä, että väliaikaiset laskutoimitukset, joissa otetaan huomioon rikkomisen vakavuus ja kesto, toteutetaan kyseistä enimmäismäärää suuremman määrän osalta. Jos laskemisen jälkeen ilmenee, että sakon lopullista määrää on alennettava kyseisen enimmäismäärän ylittävän määrän osalta, se, että tietyt tämän ylimenevän määrän osatekijät kuten rikkomisen vakavuus ja kesto eivät vaikuta tosiasiallisesti sakon määrään, on pelkästään seuraus siitä, että tätä enimmäismäärää sovelletaan kyseiseen lopulliseen määrään.

Kyseisen enimmäismäärän tarkoituksena on estää se, että yrityksille määrättäisiin sakkoja, joiden osalta on ennakoitavissa, etteivät yritykset pysty niitä maksamaan, kun otetaan huomioon niiden koko, josta kertoo – vaikkakin vain likimääräisesti ja epätäydellisesti – niiden kokonaisliikevaihto. Kyseessä on näin ollen kaikkiin yrityksiin yhdenmukaisesti sovellettava ja niiden koon perusteella määräytyvä enimmäismäärä, jonka tarkoituksena on estää se, että sakot olisivat kohtuuttoman suuria ja suhteettomia. Tällä enimmäismäärällä on siis rikkomuksen vakavuuteen ja kestoon liittyvien arviointiperusteiden tavoitteeseen nähden erillinen ja itsenäinen tavoite. Tämän enimmäismäärän ainoana mahdollisena seurauksena on se, että näiden arviointiperusteiden perusteella laskettua sakon määrää alennetaan korkeimmalle sallitulle tasolle. Sen soveltaminen merkitsee sitä, että kyseessä oleva yritys ei maksa sakkoa, joka näiden arviointiperusteiden perusteella toteutetusta arvioinnista lähtökohtaisesti seuraisi.

(ks. 277–283 ja 323 kohta)

17. Komissio ei ole velvollinen ottamaan sakon suuruutta määrittäessään huomioon kyseessä olevan yrityksen rahoitusvajetta, sillä se merkitsisi perusteettoman kilpailuedun antamista niille yrityksille, jotka ovat vähiten sopeutuneita markkinatilanteeseen.

(ks. 327 kohta)

18. Komissiolla on valta katsoa, että yrityksen toimittamien tietojen perusteella, joista voi lähtökohtaisesti ilmetä seikkoja, joiden vuoksi sakon määrää voidaan alentaa yhteistyötiedonannon D kohdan 2 kohdan nojalla, ei välttämättä tarvitse myöntää tälle yritykselle alennusta tämän tiedonannon nojalla.

Lisäksi alennus yhteistyötiedonannon nojalla on perusteltu ainoastaan, kun toimitettujen tietojen ja kyseessä olevan yrityksen käyttäytymisen yleisemminkin voidaan katsoa osoittavan, että yritys on harjoittanut todellista yhteistyötä. Kuten yhteistyön käsitteestä, sellaisena kuin sitä on selitetty yhteistyötiedonannossa ja erityisesti tämän tiedonannon johdannossa ja D kohdan 1 kohdassa, seuraa, alennus voidaan myöntää kyseisen tiedonannon perusteella yksinomaan, jos kyseessä olevan yrityksen käyttäytyminen ilmentää tällaista yhteistyöhenkeä.

Näin ollen yritys, joka on toimittanut puutteellisia ja osittain virheellisiä tietoja, ei voi vedota tällaiseen käyttäytymiseen.

(ks. 393–397 kohta)

19. Silloin, kun komissio väitetiedoksiannossaan nimenomaisesti ilmoittaa aikovansa tutkia, onko yrityksille määrättävä sakkoja, ja kun se myös ilmoittaa ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun rikkomuksen vakavuuden ja keston sekä sen, että rikkomukseen on syyllistytty ”tahallaan tai tuottamuksesta”, se täyttää velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta tulla kuulluiksi. Tällöin se antaa yrityksille tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat puolustautua paitsi sitä vastaan, että niiden vahvistetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, myös sakkojen määräämistä vastaan.

Kuitenkin se, että määrättäväksi aiottujen sakkojen suuruudesta ilmoitettaisiin ennen kuin yritykset ovat voineet esittää huomautuksensa niitä vastaan esitettyjen väitteiden johdosta, merkitsisi sitä, että komission päätöstä ennakoitaisiin epäasianmukaisella tavalla.

Komissio ei myöskään ole väitetiedoksiannossa velvollinen ilmoittamaan siitä, että se mahdollisesti muuttaa politiikkaansa sakkojen tason osalta, koska tällainen mahdollisuus on sidoksissa kilpailupolitiikan yleisiin näkökohtiin, joilla ei ole suoraa yhteyttä kysymyksessä olevien asioiden erityisolosuhteisiin.

(ks. 428, 434 ja 435 kohta)

20. Perusteluvelvollisuuden laajuutta koskeva kysymys on oikeudellinen kysymys, joka muutoksenhaun yhteydessä kuuluu yhteisöjen tuomioistuimen valvontavallan alaisuuteen, koska päätöksen laillisuusvalvonnassa, jota yhteisöjen tuomioistuin tässä yhteydessä harjoittaa, on välttämättä otettava huomioon ne tosiseikat, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustanut johtopäätöksensä siitä, ovatko perustelut riittävät vai puutteelliset.

(ks. 453 kohta)

21. Velvollisuudella perustella yksittäistapausta koskeva päätös on tarkoitus antaa yhteisöjen tuomioistuimelle mahdollisuus tutkia päätöksen laillisuus sekä antaa asianosaiselle riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko se mahdollisesti virheellinen, jolloin sen pätevyys voidaan riitauttaa.

Perustelut on näin ollen ilmoitettava asianosaiselle samaan aikaan kuin sille vastainen päätös. Perustelujen puuttumista ei voida korjata sillä, että asianosainen saa päätöksen perustelut tietoonsa yhteisöjen tuomioistuimessa käytävän oikeudenkäyntimenettelyn aikana.

(ks. 462 ja 463 kohta)