JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JULIANE KOKOTT

30 päivänä maaliskuuta 2004 ( )

Asia C-417/02

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Helleenien tasavalta

Direktiivi 85/384/ETY – Sijoittautumisvapaus ja palvelujen tarjoamisen vapaus – Arkkitehdit





I Johdanto

1. Nyt esillä olevassa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa asiassa on kysymys tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta arkkitehtuurin alalla sekä toimenpiteistä sijoittautumisoikeuden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi 10 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/384/ETY( ) (jäljempänä arkkitehteja koskeva direktiivi) saattamisesta osaksi Kreikan lainsäädäntöä ja sen soveltamisesta Kreikassa.

2. Luovuttuaan vastauksessaan yhdestä kanneperusteesta komissio vaatii vielä, että yhteisöjen tuomioistuin

a) toteaa, ettei Helleenien tasavalta ole noudattanut tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta arkkitehtuurin alalla sekä toimenpiteistä sijoittautumisoikeuden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi 10 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/384/ETY mukaisia velvoitteitaan

– koska se on antanut ja pitänyt voimassa presidentin asetuksen 107/1993 3 §:n 1 momentin c kohdan

– koska se on sallinut sen, että Techniko Epimelitirio Elladas (tekninen kamari), johon rekisteröityminen on välttämätön edellytys arkkitehdin ammatin harjoittamiselle Kreikassa, kieltäytyy järjestelmällisesti rekisteröimästä yhteisön kansalaisia, joiden muualla kuin Kreikassa myönnetyt todistukset olisi tunnustettava direktiivin 85/384/ETY nojalla.

b) velvoittaa Helleenien tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

3. Helleenien tasavalta vaatii komission vastaukseen antamassaan vastineessa kanteen hylkäämistä.

II Ensimmäinen kanneperuste: presidentin asetuksen 107/1993 3 §:n 1 momentin c kohta

4. Ensimmäinen kanneperuste koskee Kreikan lainsäädäntöä, joissa säädetään siitä, täyttävätkö Kreikkaan sijoittautumista suunnittelevien arkkitehtien todistukset arkkitehteja koskevan direktiivin vaatimukset.

A Asiaa koskevat oikeussäännöt

5. Arkkitehteja koskevan direktiivin 2 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on tunnustettava muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat, jotka on annettu 3 artiklan vaatimukset täyttävän koulutuksen perusteella. Direktiivin 7 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle luettelo alueellaan annettavista muodollista kelpoisuutta osoittavista asiakirjoista, jotka täyttävät edellä mainitut vaatimukset. Komissio antaa ne 7 artiklan 2 kohdan mukaan tavallisesti tiedoksi yleisölle julkaisemalla ne Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Direktiivin 8 ja 9 artiklassa säädetään menettelystä, jonka mukaisesti selvitetään muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vaatimustenmukaisuutta koskevat erimielisyydet.

6. Kreikan presidentin asetuksen 107/1993 3 §:n 1 momentissa säädettiin 17.10.2002 asti, että arkkitehtien, jotka haluavat sijoittautua maahan ja jotka ovat saaneet todistuksen jostakin muusta jäsenvaltiosta, on esitettävä todistuksen myöntäneen jäsenvaltion vahvistus siitä, että kyseinen muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja täyttää arkkitehteja koskevan direktiivin vaatimukset.

7. Näitä säännöksiä muutettiin 17.10.2002 annetulla asetuksella 272/2002. Tuolloin Kreikan presidentin asetuksen 107/1993 13 §:n liitteisiin lisättiin luettelot niistä muissa jäsenvaltioissa myönnetyistä muodollista kelpoisuutta osoittavista asiakirjoista, jotka täyttävät arkkitehteja koskevan direktiivin vaatimukset. Jos Kreikkaan sijoittautumista suunnittelevilla arkkitehdeilla on jokin liitteessä mainittu muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja, heidän ei tarvitse esittää presidentin asetuksen 107/1993 3 §:n 1 momentin c kohdan mukaisen tunnustuksen saamiseksi muuta näyttöä siitä, että asiakirja täyttää arkkitehteja koskevan direktiivin vaatimukset. Ainoastaan silloin, kun arkkitehti vetoaa liitteeseen sisältymättömään muodollista pätevyyttä osoittavaan asiakirjaan, hänen on lisäksi esitettävä asiakirjan myöntäneen jäsenvaltion antama vahvistus siitä, että kyseinen muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja täyttää arkkitehteja koskevan direktiivin vaatimukset.

8. Juuri ennen 4.3.2004 pidettyä suullista käsittelyä Kreikan hallitus ilmoitti kyseiseen asetukseen tehdystä uudesta muutoksesta. Muutetun asetuksen mukaan hakija voi vastaisuudessa viitata myös suoraan komission luetteloon direktiivin vaatimukset täyttävistä todistuksista eikä hänen tarvitse näissä tapauksissa esittää jäsenvaltion antamaa vahvistusta.

B Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely sekä asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

9. Komissio on todennut oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä, että olisi kohtuutonta vaatia aina vahvistus sellaisten muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vaatimustenmukaisuudesta, joita ei voida tunnustaa saavutettujen oikeuksien nojalla (komissio viittaa tässä oletettavasti arkkitehteja koskevan direktiivin 11 artiklaan, jossa säädetään saavutetuista oikeuksista). Komissio korostaa kannekirjelmässään, ettei Kreikan luetteloon sisälly kaikkia niitä muodollista kelpoisuutta osoittavia asiakirjoja, jotka mainitaan luettelossa, jonka komissio on julkaissut arkkitehteja koskevan direktiivin 6–9 artiklan mukaisesti. Komissio väittää vastauksessaan, ettei Kreikan luettelossa ole vielä otettu huomioon kumpaakaan komission luettelon ajantasaistamista, jotka on tehty presidentin asetuksen 272/2002 antamisen jälkeen. Komissio katsoo, että on vastoin arkkitehteja koskevaa direktiiviä vaatia vahvistus muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen yhteensoveltuvuudesta direktiivin kanssa aina, kun hakijan esittämä asiakirja ei sisälly Kreikan luetteloon. Epäiltäessä muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen yhteensoveltuvuutta direktiivin kanssa komission mukaan on sovellettava arkkitehteja koskevan direktiivin 8 ja 9 artiklassa tarkoitettua menettelyä. Komissio toteaa, että arkkitehteja koskevan direktiivin 27 artiklassa säädetään, että ainoastaan jos on perusteltua aihetta epäilykseen, vastaanottava valtio voi vaatia asiakirjojen oikeaksi todistamista.

10. Komissio ilmoitti suullisessa käsittelyssä, ettei sillä ole enää muita vaatimuksia nyt esillä olevan kanneperusteen osalta Kreikan lainsäädäntöön viimeksi tehtyjen muutosten vuoksi. Komission mukaan päätöstä kanteen peruuttamisesta ei kuitenkaan voitu vielä tehdä.

11. Kreikan hallituksen mukaan todistuksen myöntäneen valtion antama vahvistus vaaditaan, jotta voidaan helpottaa toimivaltaisten viranomaisten tekemiä tutkimuksia, joissa selvitetään, onko muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja arkkitehteja koskevan direktiivin mukainen. Tämä on Kreikan hallituksen mukaan tarpeen niin kauan kuin kyseinen muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja ei sisälly Kreikan luetteloon tunnustettavista muodollista kelpoisuutta osoittavista asiakirjoista. Kreikan hallitus vetoaa arkkitehteja koskevan direktiivin johdanto‑osan 15. perustelukappaleeseen, jossa todetaan, että helpottaakseen kansallisten viranomaisten tehtävää tämän direktiivin soveltamisessa jäsenvaltiot voivat määrätä, että tämän direktiivin koulutusvaatimukset täyttävän henkilön on muodollisten pätevyystodistusten lisäksi esitettävä sen maan toimivaltaisen viranomaisen, josta hän on peräisin tai josta hän tulee, antama todistus siitä, että kyseiset pätevyystodistukset ovat sellaisia, joita tässä direktiivissä tarkoitetaan.

C Kanneperusteen tutkittavaksi ottaminen

12. Kannekirjelmän ja komission vastauksen perusteella kanneperuste koskee Kreikan presidentin asetuksen 107/1993 3 §:n 1 momentin c kohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna presidentin asetuksella 272/2002. Koska komissio ei luopunut tästä kanneperusteesta suullisessa käsittelyssä, on merkityksetöntä, että se myönsi, ettei sillä ole lisävaatimuksia viimeksi tähän säädökseen tehtyjen muutosten vuoksi.

13. Kanneperuste voitaisiin kuitenkin jättää tutkimatta, koska presidentin asetuksen 107/1993 3 §:n 1 momentin c kohta, sellaisena kuin se on muutettuna presidentin asetuksella 272/2002, ei ollut virallisen huomautuksen ja perustellun lausunnon kohteena.

14. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn tarkoituksena on antaa asianomaiselle jäsenvaltiolle yhtäältä tilaisuus täyttää yhteisön oikeuden mukaiset velvoitteensa ja toisaalta tilaisuus puolustautua asianmukaisesti komission esittämiä väitteitä vastaan. Tästä seuraa, että EY 226 artiklaan perustuvan kanteen kohdetta rajoitetaan tässä säännöksessä säädetyllä oikeudenkäyntiä edeltävällä menettelyllä. Kanteen on näin ollen perustuttava samoihin syihin ja perusteisiin kuin perusteltu lausuntokin. Siltä osin kuin väitettä ei ole esitetty perustellussa lausunnossa, ei sitä voida ottaa tutkittavaksi yhteisöjen tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäynnissä.( )

15. Ensimmäistä kanneperustetta ei esitetty perustellussa lausunnossa tässä muodossa, koska presidentin asetuksen 107/1993 3 §:n 1 momentin c kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna presidentin asetuksella 272/2002, ei enää vaadita jäsenvaltion antamaa vahvistusta kaikissa tapauksissa vaan ainoastaan silloin, kun muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja ei sisälly Kreikan luetteloon tunnustettavista todistuksista. Väitetty yhteisön oikeuden rikkominen ei näin ollen selkeästi ole enää niin laajaa kuin se vielä perustellun lausunnon antamisen aikana oli.

16. Tästä ei kuitenkaan seuraa, että kanneperuste olisi jätettävä tutkimatta. Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin kohtuullistanut vaatimuksia, joita sovelletaan riita-asian kohteen määrittämiseen oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, siten, ettei perustellussa lausunnossa ja kanteessa mainittujen kansallisten säännösten tarvitse vastata toisiaan täydellisesti. Jos lainsäädäntöä on muutettu näiden kahden oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyvaiheen välillä, riittää, että oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä riitautetulla lainsäädännöllä käyttöön otettu järjestelmä on kokonaisuudessaan pysytetty niillä uusilla toimenpiteillä, joita jäsenvaltio on toteuttanut perustellun lausunnon antamisen jälkeen ja jotka riitautetaan kanteessa.( )

17. Komission kanteen kohde sisältyi jo perusteltuun lausuntoon ainakin siltä osin kuin presidentin asetuksen 107/1993 3 §:n 1 momentin c kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna presidentin asetuksella 272/2002, hakijaa vaaditaan edelleen esittämään todistuksen myöntäneen jäsenvaltion antama vahvistus siitä, että muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja täyttää arkkitehteja koskevan direktiivin vaatimukset. Tämä kanneperuste on näin ollen otettava tutkittavaksi.

D Ensimmäisen kanneperusteen hyväksyttävyys

18. Komission kanneperustetta olisi tulkittava siten, että muodollista pätevyyttä osoittavan asiakirjan ja direktiivin yhteensoveltuvuuden vahvistaminen on tarpeetonta ja siten suhteellisuusperiaatteen vastaista ainakin silloin, kun kyseinen asiakirja mainitaan komission ilmoituksessa, joka koskee vastavuoroisesti tunnustettavia todistuksia.

19. Tällaista jäsenvaltioille lankeavaa velvollisuutta ei voida suoraan johtaa arkkitehteja koskevasta direktiivistä. Direktiivin 11 ja 27 artiklasta, joissa säädetään saavutettujen oikeuksien oikeaksi todistamisesta ja todistuksen aitouden vahvistamisesta tapauksissa, joissa on perusteltua aihetta epäilykseen, voitaisiin vastakohtaispäätelmänä päätellä, ettei muuta näyttöä voida vaatia. Direktiivin johdanto-osan 15. perustelukappale puhuu kuitenkin tätä näkemystä vastaan, sillä sen mukaan jäsenvaltiot voivat vaatia todistuksia, joissa vahvistetaan, että muodollista kelpoisuutta osoittavat todistukset tosiasiassa täyttävät direktiivin vaatimukset. Arkkitehteja koskevan direktiivin sanamuoto on näin ollen tältä osin tulkinnanvarainen.

20. Kaikilla vaatimuksilla, joilla vaikeutetaan muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen tunnustamista, rajoitetaan kuitenkin sijoittautumisvapautta EY 43 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Tämä perusoikeus on otettava huomioon arkkitehteja koskevan direktiivin tarkastelussa. Sen rajoitukset on voitava perustella yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä.( )

21. Lisävaatimuksella, jonka mukaan hakijan on pyydettävä todistuksen myöntäneeltä valtiolta vahvistus todistuksen aitoudesta, vaikeutetaan muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen tunnustamista. Lähtökohtaisesti vaatimuksella suojellaan vastaanottavan valtion etuja, sillä sen ansiosta vastaanottava jäsenvaltio pystyy toteamaan, täyttääkö muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja arkkitehteja koskevan direktiivin vaatimukset. Siitä ei kuitenkaan ole tarpeen esittää erillistä vahvistusta todistuksen myöntäneeltä valtiolta, jos muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja sisältyy komission luetteloon vastavuoroisesti tunnustettavista todistuksista. Koska ainoastaan yksi viranomainen – tekninen kamari – käsittelee Kreikassa arkkitehtien muodollista kelpoisuutta osoittavia asiakirjoja, voidaan vaatia, että se panee merkille Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistun komission luettelon ja soveltaa sitä muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen tunnustamisessa. Kreikan luettelon käyttäminen viitekohtana on joka tapauksessa riittämätöntä, koska Kreikan luetteloa ei edes teoriassa voida milloinkaan ajantasaistaa samanaikaisesti komission luettelon kanssa ja koska sitä ei käytännössä ajantasaisteta edes heti sen jälkeen, kuten komissio perustellusti korostaa.

22. Edellä esitetyn perusteella presidentin asetuksen 107/1993 3 §:n 1 momentin c alakohta, sellaisena kuin se on muutettuna presidentin asetuksella 272/2002, ei ollut yhteensoveltuva arkkitehteja koskevan direktiivin eikä EY 43 artiklan kanssa siltä osin kuin siinä vaadittiin, että hakijoiden on esitettävä sellaisten muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen ohella, jotka sisältyvät komission luetteloon vastavuoroisesti tunnustettavista todistuksista, todistuksen myöntäneen jäsenvaltion antama vahvistus siitä, että kyseinen muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja täyttää arkkitehteja koskevan direktiivin vaatimukset. Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hyväksyttävä.

III Toinen kanneperuste: Kreikan teknisen kamarin käytäntö

A Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely sekä asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

23. Komissio esitti toisen kanneperusteen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä 9.7.1999 antamassaan täydentävässä virallisessa huomautuksessa. Komissio väittää, että Kreikan tekninen kamari( ) kieltäytyy järjestelmällisesti rekisteröimästä henkilöitä, joiden muodollista kelpoisuutta osoittavia asiakirjoja ei ole myönnetty Kreikassa, vaikka nämä asiakirjat olisi tunnustettava arkkitehteja koskevan direktiivin nojalla. Komissio viittasi tässä yhteydessä erityisesti kolmeen tapaukseen, joissa hakijat olivat vuoden ajan yrittäneet saada asiakirjansa tunnustetuiksi. Komissio esitti tämän väitteen uudelleen 24.2.2000 päivätyssä perustellussa lausunnossaan.

24. Kanteessaan komissio esitti edellä mainitun väitteensä tueksi lisäksi erityisesti 16.7.2001 päivätyn Kreikan ympäristöstä ja aluesuunnittelusta vastaavan ministerin kirjeen, jossa tämä vaati teknistä kamaria nopeuttamaan tunnustettavien arkkitehtien rekisteröintimenettelyä.

25. Kreikan hallitus vastasi komission väitteeseen ensimmäisen kerran perusteltuun lausuntoon antamassaan vastauksessa, joka on päivätty 8.5.2000. Kreikan hallitus nimesi neljä henkilöä, jotka tekninen kamari oli jo rekisteröinyt. Se ei kommentoinut komission nimenomaisesti mainitsemia tapauksia.

26. Kreikan hallitus väittää 23.1.2003 päivätyssä vastineessaan, että siihen mennessä oli jätetty 37 rekisteröintihakemusta ja että tekninen kamari oli jo rekisteröinyt yhdeksän arkkitehtia. Seitsemää muuta arkkitehtia oli vaadittu rekisteröitymään, mutta kaksi heistä ei enää pitänyt rekisteröintiä tarpeellisena. Kreikan hallitus toteaa 19.5.2003 päivätyssä vastineessaan komission vastaukseen, että viiden muun arkkitehdin rekisteröintiä ollaan saattamassa päätökseen.

27. Kreikan hallitus väittää, että 21:stä jäljellä olleesta hakijasta neljä ei ollut toimittanut mitään asiakirjoja ja 17 oli jättänyt puutteellisen hakemuksen. Kreikan hallituksen mukaan heitä kaikkia oli pyydetty täydentämään hakemustaan. Vastineen laatimisajankohtaan mennessä vain kymmenen näistä hakijoista oli täydentänyt hakemustaan.

28. Asian tosiseikkojen selventämiseksi yhteisöjen tuomioistuin pyysi Kreikan hallitusta ilmoittamaan kaikkien hakijoiden osalta

– milloin he ovat hakeneet rekisteröintiä

– milloin tekninen kamari on rekisteröinyt heidät, ja tarvittaessa

– milloin tekninen kamari on pyytänyt hakijaa täydentämään hakemustaan.

29. Kreikan hallitus vastasi tähän 21.1.2004, että siihen mennessä tekninen kamari oli vastaanottanut 41 hakemusta ja rekisteröinyt yhdeksän arkkitehtia. Kreikan hallitus ei ilmoittanut, milloin nämä yhdeksän arkkitehtia olivat hakeneet rekisteröintiä.

30. Kaksi hakijaa oli Kreikan hallituksen mukaan luopunut aikomuksestaan hakea rekisteröintiä. Myöskään heidän osaltaan ei ilmoitettu mitään päivämääriä.

31. Kreikan hallitus totesi, että 14 hakijaa oli täydentänyt hakemustaan ja heidät oli rekisteröity 8.1.2004 tehdyllä päätöksellä. He olivat jättäneet hakemuksensa vuosina 1988–2002( ). Kreikan hallitus ei kertonut, oliko näitä hakijoita pyydetty täydentämään hakemustaan ja jos oli, milloin.

32. Kreikan hallituksen mukaan 30.12.2002 pyydettiin 12:ta muuta hakijaa täydentämään hakemuksiaan, mitä he eivät kuitenkaan ole vielä tehneet. Kyse oli vuosina 1992–2002 jätetyistä hakemuksista.( )

33. Lisäksi Kreikan hallituksen mukaan yksi hakija jätti 22.5.2003 ja kolme muuta hakijaa 7.10.2003 hakemuksen, jossa ei ollut asiakirjaliitteitä.

34. Kreikan hallitus myönsi suullisessa käsittelyssä, että epätäydellisen hakemuksen jättäneitä hakijoita vaadittiin ensimmäisen kerran 30.12.2002 esittämään presidentin asetuksessa 107/1993, sellaisena kuin se on muutettuna presidentin asetuksella 272/2002, vaaditut asiakirjat. Näille hakijoille lähetettiin Kreikan hallituksen mukaan vakiomuotoiset kirjeet, jotka olivat asiaa koskevien säännösten liitteenä. Kirjeissä ei kuitenkaan täsmennetty, mitkä asiakirjat kussakin tapauksessa vielä puuttuivat. Kreikan hallitus totesi, että ennen 30.12.2002 oli oltu ainoastaan puhelinyhteydessä niihin hakijoihin, jotka eivät olleet toimittaneet liiteasiakirjoja.

35. Kreikan hallitus katsoo lisäksi, että lupahakemukset on tutkittava erityisen huolellisesti Kreikan maanjäristysriskien vuoksi.

B Asian arviointi

36. Ensinnäkin on muistutettava, että komission nostamaa kannetta on arvioitava sen tilanteen perusteella, joka vallitsi komission perustellussa lausunnossaan asettaman määräajan päättyessä eli 24.4.2000.( )

37. Komissio väittää, että Kreikan tekninen kamari kieltäytyy järjestelmällisesti rekisteröimästä tunnustettavia arkkitehteja. Komissio ei tarkoita tällä sitä, että tunnustamisesta kieltäydytään lähtökohtaisesti aina, vaan, kuten kannekirjelmästä käy ilmi, sitä, että useimmissa tapauksissa tekninen kamari hylkää perusteettomasti tunnustamista koskevan hakemuksen tai ei toimita hakijalle minkäänlaista vastausta. Tämä täsmennys ei sisälly nimenomaisesti täydentävään viralliseen huomautukseen eikä perusteltuun lausuntoon, mutta asian lähempi tarkastelu osoittaa, että komission kanne voidaan ymmärtää myös tällä tavoin.

38. Tämän väitteen paikkansapitävyyttä on arvioitava arkkitehteja koskevan direktiivin 20 artiklan 1 kohdan perusteella. Sen mukaan menettely, jossa käsitellään asianomaisen oikeutta ryhtyä harjoittamaan arkkitehdin ammattitoimintaa, on saatava päätökseen mahdollisimman nopeasti ja viimeistään kolmen kuukauden kuluessa kaikkien asianomaista koskevien asiakirjojen esittämisestä.

39. Kreikan hallituksen vastauksesta yhteisöjen tuomioistuimen tiedusteluun voidaan olettaa, että 24.4.2000 ainakin 16 hakemusta – eli vähintään 80 kaikista vastaanotetuista hakemuksista – oli ollut käsiteltävinä yli kolme kuukautta.

40. Kreikan hallituksen antaman vastauksen perusteella ei kuitenkaan voida sulkea pois, että nämä hakemukset olisivat olleet alun perin puutteellisia. Tältä osin on myönnettävä, että asiakirjojen tunnustamista koskeva kolmen kuukauden määräaika alkaa vasta silloin, kun täydellinen hakemus on jätetty. Koska ei tiedetä, olivatko nämä hakemukset täydellisiä ja milloin niitä mahdollisesti täydennettiin, ei voida todeta, että kolmen kuukauden määräaikaa rikottiin.

41. Toimivaltaisilla viranomaisilla on kuitenkin jo ennen puutteellisen hakemuksen täydentämistä velvollisuus saattaa tunnustamista koskeva menettely viivytyksettä päätökseen. Tämä käy ilmi arkkitehteja koskevan direktiivin 20 artiklan 1 kohdan sanamuodosta, joka on tältä osin hyvän hallintotavan mukainen.( ) Tästä on pääteltävä, että hakemuksen puutteellisuus on todettava välittömästi ja siitä on ilmoitettava välittömästi hakijalle. Tämä menettelyn vaihe ei saa missään tapauksessa kestää kauemmin kuin täydellisen hakemuksen tutkiminen. Teknisen kamarin on näin ollen viimeistään kolmen kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta rekisteröitävä hakija tai ilmoitettava hänelle, mitkä hakemusasiakirjat puuttuvat vielä.( )

42. Kuten Kreikan hallitus on suullisessa käsittelyssä myöntänyt, tekninen kamari ei vaatinut ainakaan kirjallisesti hakemusten täydentämistä ennen 30.12.2002. Tämä käytäntö oli näin ollen voimassa myös tämän asian kannalta merkityksellisenä ajankohtana, toisin sanoen komission perustellussa lausunnossaan asettaman määräajan päättyessä 24.4.2000. Kreikan hallitus ei voi kumota tätä väitettä vetoamalla puhelinkeskusteluihin, koska se ei ole kuvaillut näitä keskusteluja ja niiden sisältöä yksityiskohtaisesti eikä esittänyt niistä näyttöä.

43. Kreikan hallitus vetoaa Kreikan erityisiin maanjäristysriskeihin, joilla ei kuitenkaan voida perustella poikkeamista arkkitehteja koskevan direktiivin nimenomaisista säännöksistä. Mikäli Kreikassa on erityisongelmia, joita ei ole otettu riittävän hyvin huomioon arkkitehteja koskevassa direktiivissä, Kreikan hallituksen on pyrittävä muuttamaan direktiiviä. Kreikan hallitus ei sitä paitsi ole tuonut nyt olevassa oikeudenkäynnissä esiin mitään tällaisia ongelmia.

44. Edellä esitetyn perusteella on todettava, että Kreikka on toiminut arkkitehteja koskevan direktiivin 20 artiklan 1 kohdan vastaisesti, koska tekninen kamari ei ole saattanut arkkitehtien tunnustamista koskevaa menettelyä suurimmassa osassa tapauksista viivytyksettä päätökseen.

IV Oikeudenkäyntikulut

45. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Asianosainen, joka peruuttaa kanteensa, velvoitetaan työjärjestyksen 69 artiklan 5 kohdan nojalla korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli sitä vaatii peruuttamista koskevissa huomautuksissaan. Kanteensa peruuttavan pyynnöstä vastapuoli kuitenkin velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos se vastapuolen menettelyn vuoksi katsotaan kohtuulliseksi.

46. Komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista, ja asia on ratkaistu kokonaisuudessaan komission hyväksi. Komissio on kuitenkin vastauksessaan peruuttanut kolmannen kanneperusteensa, eikä Kreikka ollut ryhtynyt sitä ennen toimenpiteisiin mainitun laiminlyönnin korjaamiseksi. Kreikan osalta ei näin ollen ole havaittavissa mitään sellaisia perusteita tämän kanneperusteen esittämiselle ja sen peruuttamiselle, joiden perusteella Kreikka voitaisiin määrätä korvaamaan niistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut. Tämän vuoksi komissiolle on korvattava ainoastaan kaksi kolmasosaa kuluista, jotka syntyivät ennen komission laatimaa vastausta, ja kaikki sen jälkeen syntyneet kulut.

47. Vastineessaan Kreikan hallitus on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista, mutta vastineessaan komission vastaukseen se ei kuitenkaan enää esittänyt kyseistä vaatimusta nimenomaisesti eikä viittaamalla aikaisempiin vaatimuksiinsa. Tämän vuoksi Kreikan hallitus vastaa täysimääräisesti omista kuluistaan.

V Ratkaisuehdotus

48. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:

1) Helleenien tasavalta ei ole noudattanut tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta arkkitehtuurin alalla sekä toimenpiteistä sijoittautumisoikeuden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi 10 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/384/ETY ja EY 43 artiklan mukaisia velvoitteitaan

– koska se on antanut ja pitänyt voimassa presidentin asetuksen 107/1993 3 §:n 1 momentin c kohdan, sellaisena kuin se on muutettuna presidentin asetuksella 272/2002, ja

– koska Techniko Epimelitirio Elladas ei ole saattanut arkkitehtien tunnustamista koskevaa menettelyä suurimmassa osassa tapauksista viivytyksettä päätökseen.

2) Helleenien tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka ovat syntyneet komission antaman vastauksen jälkeen, sekä kahdesta kolmasosasta komission kuluista, jotka ovat syntyneet ennen tämän laatimaa vastausta. Muilta osin komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.