ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
62

Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohtaa, luettuna yhdessä sen 1 artiklan 3 kohdan sekä puitepäätöksen 2008/909 1 artiklan a alakohdan, 3 artiklan 3 ja 4 kohdan ja 25 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että kun täytäntöönpanojäsenvaltio asettaa sellaisen henkilön, joka on tämän valtion kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti ja josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys syytetoimenpiteitä varten, luovuttamisen edellytykseksi sen, että kyseinen henkilö palautetaan kuulemisen jälkeen täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide, kyseisen jäsenvaltion on palautettava asianomainen henkilö heti, kun rangaistuksesta annettu ratkaisu on tullut lainvoimaiseksi, elleivät konkreettiset syyt, jotka liittyvät asianomaisen henkilön puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseen tai hyvään lainkäyttöön, tee kyseisen henkilön läsnäoloa välttämättömäksi pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa siihen saakka, kunnes muut menettelyvaiheet, jotka liittyvät eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena olevaa rikosta koskevaan rikosoikeudelliseen menettelyyn, on saatettu lopullisesti päätökseen.
71

Lisäksi on niin, että jos tuomioistuin, jolta haetaan muutosta päätökseen, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on jätetty tutkimatta, katsoo, että hakijan kuuleminen on tarpeen, jotta se voi suorittaa sen tehtäviin kuuluvan ex nunc -tutkinnan kaikilta osin, kyseisen tuomioistuimen on järjestettävä tällainen kuuleminen, ja jotta hakija voi esittää lausumansa, hänellä on tällaisessa tapauksessa oikeus käyttää tuomioistuimen toimittamassa kuulemisessa tarvittaessa tulkkia (ks. vastaavasti tuomio 25.7.2018, Alheto, C‑585/16, EU:C:2018:584, 126 ja 128 kohta).
24

Selvitettäessä tämän edellytyksen täyttymistä, on otettava huomioon kaikki kyseessä olevaa liiketoimea kuvaavat tosiseikat, kuten se, millaisesta yrityksestä tai liikkeestä on kysymys, onko rakennusten ja irtaimiston kaltaista aineellista liikeomaisuutta luovutettu, minkä arvoinen aineeton omaisuus on luovutushetkellä ollut, onko pääosa henkilöstöstä otettu uuden työnantajan palvelukseen ja onko asiakaskunta siirtynyt liiketoiminnan mukana, sekä se, miten samankaltaista ennen luovutusta ja sen jälkeen harjoitettu liiketoiminta on ollut, ja vielä se, kuinka pitkän ajan tämä liiketoiminta mahdollisesti on ollut keskeytyneenä. Nämä seikat ovat kuitenkin ainoastaan osatekijöitä siinä kokonaisharkinnassa, joka asiassa on suoritettava, eikä niitä siksi saa arvioida erillisinä (tuomio 9.9.2015, Ferreira da Silva e Brito ym., C‑160/14, EU:C:2015:565, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
117

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan nojalla on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut, että valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska tämä on hävinnyt asian, valittaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut tässä oikeusasteessa.
Täytäntöönpanoasetuksen N:o 668/2014 10 artiklan, jonka otsikko on ”Tuote-eritelmän muutoksia koskevat menettelyvaatimukset”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

”1. Suojatun alkuperänimityksen tai suojatun maantieteellisen merkinnän tuote-eritelmän muun kuin vähäisen muutoksen hyväksymistä koskeva hakemus on laadittava liitteessä V olevan mallin mukaisesti. Kyseiset hakemukset on tehtävä asetuksen (EU) N:o 1151/2012 8 artiklassa säädettyjen vaatimusten mukaisesti. Muutettu yhtenäinen asiakirja on laadittava tämän asetuksen liitteessä I esitetyn mallin mukaisesti. Muutetussa yhtenäisessä asiakirjassa olevan tuote-eritelmän julkaisuviitteen on johdettava päivitettyyn tuote-eritelmään sellaisena kuin sitä on ehdotettu.

– –

2. Asetuksen (EU) N:o 1151/2012 53 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu vähäisen muutoksen hyväksymistä koskeva hakemus on laadittava tämän asetuksen liitteessä VII esitetyn mallin mukaisesti.

Hakemukseen, joka koskee suojatun alkuperänimityksen tai suojatun maantieteellisen merkinnän vähäisen muutoksen hyväksymistä, on liitettävä mahdollisesti muutettu päivitetty yhtenäinen asiakirja, joka on laadittava liitteessä I olevan mallin mukaisesti. Muutetussa yhtenäisessä asiakirjassa olevan tuote-eritelmän julkaisuviitteen on johdettava päivitettyyn tuote-eritelmään sellaisena kuin sitä on ehdotettu.

Kun kyseessä on unionista peräisin oleva hakemus, jäsenvaltion on sisällytettävä siihen ilmoitus siitä, että se katsoo hakemuksen olevan asetuksen (EU) N:o 1151/2012 edellytysten ja sen nojalla annettujen säännösten mukainen, sekä päivitetyn tuote-eritelmän julkaisuviite. Kun kyseessä on kolmannesta maasta peräisin oleva hakemus, asianomaisen ryhmän tai kolmannen maan viranomaisten on sisällytettävä siihen päivitetty tuote-eritelmä. Kun kyseessä on vähäistä muutosta koskeva hakemus delegoidun asetuksen (EU) N:o 664/2014 6 artiklan 2 kohdan viidennessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, jäsenvaltiosta peräisin olevassa hakemuksessa on oltava päivitetyn tuote-eritelmän julkaisuviite ja kolmannesta maasta peräisin olevassa hakemuksessa on oltava päivitetty tuote-eritelmä.

– –”
15

Säännöstön liite VII, jonka otsikko on ”Eräitä henkilöryhmiä koskevat erityisjärjestelyt”, sisältää 3 kohdan, jonka otsikko puolestaan on ”Merimiehet” ja jossa todetaan seuraavaa: ”Poiketen siitä, mitä 5 ja 8 artiklassa säädetään, jäsenvaltiot voivat sallia merenkulkijoiden, joilla on henkilöllisyystodistusta koskevien Kansainvälisen työjärjestön (ILO) yleissopimuksen N:o 108 (1958) tai N:o 185 (2003), Kansainvälisen meriliikenteen helpottamista koskevaan yleissopimukseen (FAL-sopimus) ja asiaa koskevien kansallisten säännösten mukaisesti myönnetty merimieskirja tai merenkulkijain henkilöllisyystodistus, tulla jäsenvaltioiden alueelle käymällä maissa sen sataman sijaintipaikkakunnalla, jossa heidän aluksensa poikkeaa, tai lähipaikkakunnalla oleskelua varten tai poistua jäsenvaltion alueelta palatakseen alukselleen, ilmoittautumatta rajanylityspaikalla edellyttäen, että heidät on merkitty sen aluksen miehistöluetteloon, jolla he palvelevat, ja että luettelo on tätä ennen toimitettu toimivaltaisten viranomaisten tarkastettavaksi. – –”
2)

Asetuksen N:o 2100/94 13 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kasvilajikkeen hedelmiä, joita ei voida käyttää lisäysaineistona, ei voida katsoa saaduiksi kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tämän kasvilajikkeen lajikeosien luvattomalla käytöllä, kun taimitarha on monistanut ja myynyt nämä lajikeosat maataloustuottajalle yhteisön kasvinjalostajanoikeuksia koskevan hakemuksen julkaisemisen ja näiden oikeuksien myöntämisen välisenä ajanjaksona. Jos näiden oikeuksien myöntämisen jälkeen mainittuja lajikeosia on monistettu ja myyty ilman näiden oikeuksien omistajan suostumusta, viimeksi mainittu voi vedota kyseisen asetuksen 13 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 3 kohdassa hänelle annettuun oikeuteen mainittujen hedelmien osalta, jollei hän ole kohtuudella voinut käyttää näihin samoihin lajikeosiin liittyvää oikeuttaan.
18

Airbnb Ireland UC on Irlannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, jonka kotipaikka on Dublin (Irlanti), ja se kuuluu Airbnb-konserniin, joka kuuluu useita yhtiöitä, jotka ovat suoraan tai välillisesti Yhdysvaltoihin sijoittautuneen Airbnb Inc:n omistuksessa. Airbnb Ireland tarjoaa sähköistä alustaa, jonka tarkoituksena on saattaa maksua vastaan yhteen erityisesti Ranskassa yhtäältä ammattimaisia ja satunnaisia majoittajia, jotka voivat tarjota vuokralle majoituspaikkoja, ja toisaalta henkilöitä, jotka etsivät tällaista majoitusta. Airbnb Payments UK Ltd, joka on Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, jonka kotipaikka on Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta), puolestaan tarjoaa maksupalveluja verkossa tämän yhteyden luomisen yhteydessä ja hallinnoi konsernin maksutoimintaa Euroopan unionissa. Lisäksi Airbnb France SARL ‑yhtiö, joka on Ranskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, on saanut Airbnb Irelandilta toimeksiannon markkinoida tätä alustaa käyttäjille Ranskan markkinoilla järjestämällä muun muassa mainoskampanjoita kohdeyleisölle.
40

LGSS:n 60 §:n 1 momentin mukaan on niin, että kun otetaan huomioon naisten sosiaaliturvaa edistävä panos väestönkasvuun, kyseinen eläkkeen lisä myönnetään naisille, jos he ovat saaneet vähintään kaksi biologista tai adoptoitua lasta ja jos he saavat esimerkiksi maksuperusteista, pysyvän työkyvyttömyyden perusteella maksettavaa eläkettä sosiaaliturvajärjestelmästä. Sitä vastoin miehillä, silloin kun he ovat samassa tilanteessa, ei ole oikeutta tähän eläkkeen lisään.
14

Vuosien 2008–2012 toimintasuunnitelman, joka on hyväksytty 8.7.2005 tehdyllä ministerineuvoston päätöksellä, yhteenvedossa todetaan seuraavaa: ”Energiansäästö- ja energiatehokkuuspolitiikka on yhteiskunnan edistyksen väline, sillä näillä politiikoilla edistetään yhteiskunnallista hyvinvointia, ne ovat yhteiskuntavastuun osatekijä, niillä suunnataan ihmisten toimintoja kestävän kehityksen suuntaan, niillä luodaan uusi kehys yritysten kilpailukyvyn kehittämiselle ja yhteenvetona niillä toteutetaan kansalaisten ja kansojen keskinäisen yhteisvastuun periaatetta. Näitä pääperiaatteita on noudatettava tässä asiakirjassa esitetyn kaltaisissa suunnitelmissa, joiden suuntaviivoilla on pyrittävä saavuttamaan seuraavat strategiset tavoitteet: 1. Energiansäästöä ja energiatehokkuutta on pidettävä taloudellisen kasvun ja yhteiskunnallisen hyvinvoinnin välineenä. 2. On otettava käyttöön asianmukaiset edellytykset sille, että energiansäästöä ja energiatehokkuutta koskeva tietämys kasvaa ja kehittyy yhteiskunnassa. 3. Energiansäästö ja energiatehokkuus on saatava osaksi kaikkia kansallisia strategioita ja erityisesti osaksi Espanjan ilmastonmuutosstrategiaa. 4. Kilpailua markkinoilla on edistettävä energiansäästöä ja energiatehokkuutta koskevan pääperiaatteen mukaisesti. 5. Espanjan asema energiansäästön ja energiatehokkuuden edelläkävijänä on vakiinnutettava.”
1)

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohtaa, 67 artiklaa ja 71 artiklan 1 kohtaa ja eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn yleissopimuksen, joka on hyväksytty Euroopan yhteisön puolesta 5.4.2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/539/EY, 33 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu kanne, jossa vaaditaan sekä matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 mukaisten kiinteämääräisten ja yhdenmukaistettujen oikeuksien kunnioittamista että tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvan lisävahingon korvaamista, on arvioitava toimivaltansa vaatimusten ensimmäisen osan osalta asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohdan perusteella ja toisen osan osalta mainitun yleissopimuksen 33 artiklan perusteella.
46

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/29 2 artiklan b alakohtaa ja 3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan audiovisuaalisen arkiston hyödyntämistä varten nimetyn laitoksen toteuttaman hyödyntämisen osalta on olemassa kumottavissa oleva olettama siitä, että esittäjä antaa luvan esityksensä tallentamiseen ja hyödyntämiseen, kun kyseinen esittäjä osallistuu audiovisuaalisen teoksen tallentamiseen yleisradiotoimintaa varten.
56

Viimeksi mainittu yhtiö ei myöskään näytä olevan epäedullisemmassa asemassa edellä kuvatussa kolmannessa tilanteessa, jossa kiinteän toimipaikan positiivinen tulos on suurempi kuin tähän toimipaikkaan liittyvän riskipääomavähennyksen määrä. Kun kyse on Belgiassa asuvasta yhtiöstä, jolla on kiinteä toimipaikka Belgiassa, tämän vähennyksen vaikutukset näyttävät rajoittuvan sen veron perusteen siihen osaan, joka liittyy kyseisen kiinteän toimipaikan positiiviseen tulokseen, mutta se ei kuitenkaan alenna viimeksi mainitun yhtiön veron perustetta, joka perustuu tämän yhtiön hankkimiin tuloihin. Näin ollen viimeksi mainitussa tilanteessa siitä, että kyseinen yhtiö voi tehdä toimipaikkaansa liittyvän riskipääomavähennyksen, kun taas Belgiassa asuva yhtiö, jolla on toisessa jäsenvaltiossa kiinteä toimipaikka, jonka tulot on vapautettu verosta Belgiassa kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen nojalla, ei voi sitä tehdä, ei vaikuta seuraavan, että viimeksi mainitun yhtiön veron peruste olisi suurempi kuin ensin mainitun yhtiön veron peruste.
123

Tämän jälkeen on muistutettava, että yleisistä tuomioistuimista annetun lain 69 §:n 1 momentin mukaan asianomaisten tuomareiden on esitettävä tuomiovallan käyttöön liittyvien tehtävien hoitamisen jatkamista koskeva pyyntö aikaisintaan 12 kuukautta ja viimeistään kuusi kuukautta ennen tavanomaisen eläkeiän saavuttamista. Kuten komissio on kirjelmissään ja istunnossa väittänyt, eikä Puolan tasavalta ole tätä kiistänyt, mainitussa säännöksessä ei myöskään aseteta oikeusministerille määräaikaa, jonka kuluessa hänen on tehtävä päätöksensä tältä osin. Kyseinen säännös, yhdistettynä tuon saman lain 69 §:n 1b momenttiin, jossa säädetään, että jos tuomari saavuttaa tavanomaisen eläkeiän ennen kuin hänen tehtäviensä hoitamisen jatkamista koskeva menettely päättyy, asianomainen henkilö jatkaa tehtävissään, kunnes mainittu menettely on saatettu päätökseen, on omiaan jatkamaan sen epävarmuuden ajanjaksoa, jota asianomainen tuomari tuntee. Edellä esitetystä seuraa, että myös sen ajanjakson pituus, jonka ajan tuomarit voivat siten joutua odottamaan oikeusministerin päätöstä sen jälkeen, kun he ovat pyytäneet saada jatkaa tehtäviensä hoitamista, kuuluu viime kädessä oikeusministerin harkintavaltaan.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat BGL BNP Paribas SA (jäljempänä BNP), joka on pankki, jonka kotipaikka on Luxemburgissa, ja TeamBank AG Nürnberg (jäljempänä TeamBank), joka on pankki, jonka kotipaikka on Saksassa, ja joka koskee sellaisen rahamäärän vapauttamista, jonka molempien pankkien velallisen selvitysmies on tallettanut saksalaisen tuomioistuimen haltuun.
36

Unionin tuomioistuin on täsmentänyt sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), 73 artiklasta, joka on korvattu asetuksen N:o 883/2004 67 artiklalla ja jonka sisältö on pääosin sama kuin viimeksi mainitun, että tämän artiklan tarkoituksena on helpottaa siirtotyöläisiä saamaan perhe-etuuksia työskentelyvaltiossa, kun heidän perheensä ei siirry heidän mukanaan, ja erityisesti estää se, että jäsenvaltio voisi tehdä perhe-etuuksien myöntämisen tai määrän riippuvaiseksi siitä, että työntekijän perheenjäsenet asuvat etuudet maksavassa jäsenvaltiossa (tuomio 14.10.2010, Schwemmer, C-16/09, EU:C:2010:605, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59

On nimittäin niin, että mikäli asetuksen N:o 207/2009 97 artiklan 5 kohdassa olevaa tuomioistuinten toimivaltaa koskevaa sääntöä olisi tulkittava siten, että tässä säännöksessä ei sallita – toisin kuin asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohdassa – sitä, että EU-tavaramerkin haltijat nostavat loukkauskanteen sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jonka alueella tapahtuneen loukkaustoimen ne haluavat vahvistetuksi, näiden EU-tavaramerkin haltijoiden olisi nostettava EU-tavaramerkin loukkausta ja rinnakkaisten kansallisten tavaramerkkien loukkausta koskeva kanne eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa. Asetuksen N:o 207/2009 109 artiklassa säädetty järjestely vireilläolovaikutuksen ratkaisemiseksi saatettaisiin tällaisen asetuksen N:o 207/2009 97 artiklan 5 kohdan (josta on tullut asetuksen 2017/1001 125 artiklan 5 kohta) ja asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohdan (josta on tullut asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohta) toisistaan poikkeavan tulkintatavan vuoksi joutua toteuttamaan usein, mikä merkitsisi sitä, ettei huomioitaisi näiden asetusten tavoitetta vähentää vireilläolovaikutustilanteita.
2)

Asetuksen N:o 3950/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1256/1999, 2 artiklan 4 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 3950/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9.7.2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1392/2001 9 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että liikaa peritty lisämaksu on palautettava ensisijaisesti niille tuottajille, jotka ovat asetuksen N:o 3950/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1256/1999, 2 artiklan 2 kohdan kanssa ristiriitaisen kansallisen oikeuden säännöksen mukaisesti täyttäneet kuukausittaista maksamista koskevan velvollisuutensa.
5

Mainitun direktiivin 3 artiklan otsikko on ”Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käyttöä koskevat pakolliset kansalliset kokonaistavoitteet ja toimenpiteet”, ja siinä säädetään seuraavaa: ”1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että 5–11 artiklan mukaisesti laskettu uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus energian kokonaisloppukulutuksesta on vuonna 2020 vähintään yhtä suuri kuin liitteessä I olevassa A osassa olevan taulukon kolmannessa sarakkeessa asetettu kansallinen kokonaistavoite uusiutuvista lähteistä peräisin olevalle energialle kyseisenä vuonna. Tällaiset pakolliset kansalliset kokonaistavoitteet ovat yhdenmukaisia sen tavoitteen kanssa, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuuden on oltava vähintään 20 prosenttia energian kokonaisloppukulutuksesta [unionissa] vuonna 2020. Jotta tässä artiklassa säädetyt tavoitteet voidaan saavuttaa helpommin, kukin jäsenvaltio edistää energiatehokkuutta ja energiansäästöä sekä kannustaa niihin. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tehokkaasti suunnitellut toimenpiteet sen varmistamiseksi, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus on sama tai suurempi kuin liitteessä I olevassa B osassa kuvatussa ohjeellisessa kehityspolussa esitetty osuus. 3. Tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi jäsenvaltiot voivat soveltaa muun muassa seuraavia toimenpiteitä: a) tukijärjestelmät; – –”
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että kun on kyse vahingon, joka on aiheutunut sellaisesta SEUT 101 artiklan rikkomisesta, joka koostuu muun muassa kuorma-autojen hinnoittelusta ja bruttohintojen korotuksista salaisilla yhteistoimintajärjestelyillä, korvaamista koskevasta kanteesta, ”paikkakunta, missä vahinko sattui” tarkoittaa pääasian kaltaisessa tilanteessa markkinapaikkaa, johon rikkominen vaikuttaa, eli paikkaa, jossa markkinahintoja on vääristetty ja jossa vahingonkärsijä väittää kärsineensä tämän vahingon, vaikka kanne kohdistuu sellaiseen kyseisen kartellin osallistujaan, jonka kanssa vahingonkärsijä ei ollut sopimussuhteessa.
62

On nimittäin niin, että jos pakkotäytäntöönpanohakemusta käsittelevä tuomioistuin ei voi keskeyttää täytäntöönpanoa sillä perusteella, että kiinnitysluottosopimuksessa on kohtuuton ehto, on todennäköistä, että kiinnitetyn kiinteistön ulosmittaus saatetaan loppuun ennen kuin asiakysymystä käsittelevä tuomioistuin antaa ratkaisunsa, jossa se mahdollisesti toteaa tämän ehdon olevan kohtuuton ja näin ollen pätemätön pakkotäytäntöönpanomenettelyn tavoin. Näissä olosuhteissa on niin, että vaikka annettaisiin tällainen ratkaisu, joka on asiakysymyksen osalta kyseessä olevalle kuluttajalle myönteinen, kuluttaja saa tämän vuoksi vain jälkikäteistä suojaa taloudellisen korvauksen muodossa, niin että tällainen suoja on epätäydellinen ja riittämätön etenkin, jos kiinteistön ulosmittauksen kohteena on ollut kuluttajan ja hänen perheensä asunto, joka olisi tällöin lopullisesti menetetty. Tällainen jälkikäteinen suoja ei siten ole riittävä eikä tehokas keino kohtuuttoman ehdon käytön lopettamiseksi, ja se on direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohdan vastainen (ks. vastaavasti määräys 14.11.2013, Banco Popular Español et Banco de Valencia, C‑537/12 et C‑116/13, EU:C:2013:759, 56 ja 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
”18

Komissio muistutti aluksi, että asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (EUVL 2006, C 210, s. 2; jäljempänä vuoden 2006 suuntaviivat) sakon perusmäärä on määritettävä rikkomisen asiayhteyden sekä erityisesti rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella ja että kunkin osapuolen roolia on arvioitava yksilöllisesti ottaen huomioon [mahdolliset] raskauttavat tai lieventävät tekijät (riidanalaisen päätöksen 284 perustelukappale).
43

Tämän osalta on muistettava, että asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa oleva rajaus on poikkeus, jota on sellaisena tulkittava suppeasti. Unionin tuomioistuin on näet tukeutumalla asetuksen N:o 44/2001 tavoitteeseen pitää yllä ja kehittää vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta edistämällä ratkaisujen vapaata liikkuvuutta jo todennut, että tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle rajaamista on pidettävä poikkeuksena, jota on kaikkien poikkeusten tavoin tulkittava suppeasti (ks. vastaavasti tuomio 23.10.2014, flyLAL-Lithuanian Airlines, C-302/13, EU:C:2014:2319, 27 kohta).
38

Yhteisöjen tuomioistuin on näin todennut, että henkilöiden vapaata liikkuvuutta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien esteiden poistaminen, joka on olennainen tavoite Euroopan yhteisössä ja joka vahvistetaan ETY:n perustamissopimuksen 3 artiklan c alakohdassa (joka on kumottu Lissabonin sopimuksella), joka on korvattu pääasiassa SEUT 3–6 artiklalla, jäsenvaltioiden välillä vaarannettaisiin, jos viranomaisperäisten esteiden poistamisen vaikutus tehtäisiin tyhjäksi esteillä, jotka perustuvat muiden kuin julkisoikeudellisten yhdistysten tai yhteenliittymien oikeudellisen itsemääräämisvallan käyttöön (ks. vastaavasti tuomio 12.12.1974, Walrave ja Koch, 36/74, EU:C:1974:140, 18 kohta).
10

Työlain (code du travail) L. 1233-71 §:ssä, sellaisena kuin se oli voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikana, säädettiin seuraavaa: ”Yrityksissä tai toimipaikoissa, joissa on vähintään tuhat työntekijää, sekä L. 2331-1 ja L. 2341-4 §:ssä mainituissa yrityksissä, mikäli niissä on yhteensä vähintään tuhat työntekijää, työnantajan on ehdotettava kaikille työntekijöille, joita se aikoo irtisanoa taloudellisista syistä, uudelleentyöllistymisvapaata, jonka tarkoituksena on mahdollistaa se, että työntekijä voi osallistua koulutuksiin ja saa työnhaun edistämisyksikön palveluita. Uudelleentyöllistymisvapaan pituus ei voi ylittää yhdeksää kuukautta. Kyseinen vapaa alkaa tarvittaessa taitojen arvioinnilla, jonka tarkoituksena on mahdollistaa se, että työntekijä voi luoda ammatillisen suunnitelman ja tarvittaessa määrittää uudelleen työllistymiseen tarvittavat koulutukset. Koulutukset toteutetaan 1 momentissa säädetyn ajanjakson aikana. Työnantaja vastaa kaikkien näiden toimien kustannuksista.”
3)

Asetuksen N:o 2658/87 liitteenä I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1031/2008, olevan yhdistetyn nimikkeistön XVI jakson 1 huomautuksen m alakohtaa on tulkittava niin, että jos tavara kuuluu yhdistetyn nimikkeistön 90 ryhmään, se ei voi kuulua myös yhdistetyn nimikkeistön 84 ja 85 ryhmään.