JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MACIEJ SZPUNAR

10 päivänä syyskuuta 2015 ( 1 )

Asia C‑315/14

Marchon Germany GmbH

vastaan

Yvonne Karaszkiewicz

(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof (Saksa))

”Direktiivi 86/653/ETY — 17 artikla — Itsenäiset kauppaedustajat — Sopimuksen lakkaaminen — Kauppaedustajan oikeus hyvitykseen — Uusien asiakkaiden käsite”

I Johdanto

1. Voitko samaan aikaan sekä syödä kakkua että säästää sitä? Tämä kysymys tulee mieleen käsiteltävässä asiassa, jossa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, voidaanko päämiehen aikaisempia asiakkaita tietyissä tapauksissa pitää unionin johdetun oikeuden säännöksessä tarkoitettuina uusina asiakkaina.

2. Jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18.12.1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY ( 2 ) 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaan kauppaedustajalla on oikeus hyvitykseen edustussopimuksen lakattua, jos ”hän on hankkinut päämiehelle uusia asiakkaita tai merkittävästi laajentanut liikesuhteita aikaisempien asiakkaiden kanssa”. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, voiko uusien asiakkaiden käsite tietyissä tilanteissa käsittää myös päämiehen aikaisemmat asiakkaat, toisin sanoen asiakkaat, joilla on aiemmin ollut liikesuhde päämiehen kanssa mutta jotka eivät ole aiemmin hankkineet tiettyjä merkkejä päämiehen koko tuotevalikoimasta.

3. Liittyykö uusien asiakkaiden käsite näin ollen lähinnä asiakkaiden henkilöllisyyteen vai heidän ostamiinsa tuotteisiin?

4. Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt menettelyssä, jossa kauppaedustajana toimiva Yvonne Karaszkiewicz nosti kanteen useiden silmälasinkehysmerkkien valmistusta ja tukkumyyntiä harjoittavaa Marchon Germany GmbH:ta vastaan ja jossa hän vaatii hyvityksen maksamista edustussopimuksen lakattua, antaa unionin tuomioistuimelle ensimmäisen kerran tilaisuuden tulkita direktiivin 17 artiklaan sisältyvää uusien asiakkaiden käsitettä.

5. Ehdotan, että unionin tuomioistuimen olisi vastattava ennakkoratkaisukysymykseen siten, ettei direktiivin 17 artiklan kanssa ole tietyissä tilanteissa ristiriidassa sellaisen kansallisen oikeussäännön soveltaminen, jonka mukaan uudet asiakkaat voivat olla myös sellaisia kauppaedustajan hankkimia asiakkaita, joilla on aiemmin ollut liikesuhde päämiehen kanssa.

6. Koska tällainen tulkinta johtaa siihen, että päämiehen on maksettava kauppaedustajalle hyvitys, direktiivin 17 artiklasta seuraa nähdäkseni, ettei päämies voi samaan aikaan sekä syödä kakkua että säästää sitä.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Euroopan unionin oikeus

7. Direktiivin johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”kaupallista edustusta koskevien kansallisten säännösten erot vaikuttavat oleellisesti kilpailun edellytyksiin ja kyseisen toiminnan harjoittamiseen yhteisössä ja ovat haitallisia sekä kauppaedustajan oikeussuojalle suhteessa tämän päämieheen että kaupallisten sopimusten varmuudelle; lisäksi nämä erot haittaavat oleellisesti edustussopimusten tekemistä ja toimintaa, jos päämies ja kauppaedustaja ovat eri jäsenvaltioista”.

8. Direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Tässä direktiivissä ’kauppaedustajalla’ tarkoitetaan itsenäistä välittäjää, jolla on pysyvä valtuutus neuvotella tavaroiden myynnistä ja ostosta toisen henkilön puolesta, jäljempänä ’päämies’, tai neuvotella ja tehdä sopimuksia tällaisista liiketoimista päämiehen nimissä ja lukuun.”

9. Direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Kauppaedustajan tulee erityisesti: a) pyrkiä sopivalla tavalla neuvottelemaan ja tarvittaessa päättää liiketoimista, jotka on annettu hänen tehtäväkseen; – –”

10. Direktiivin 17 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kauppaedustajalle suoritetaan edustussopimuksen lakattua 2 kohdassa tarkoitettu hyvitys tai 3 kohdassa tarkoitettu korvaus. a) Kauppaedustajalla on oikeus hyvitykseen, jos ja siinä laajuudessa kuin: — hän on hankkinut päämiehelle uusia asiakkaita tai merkittävästi laajentanut liikesuhteita aikaisempien asiakkaiden kanssa ja päämiehelle koituu jatkuvasti merkittävää etua liikesuhteista tällaisten asiakkaiden kanssa; ja — tämän hyvityksen maksaminen on kaikki asiaan vaikuttavat seikat ja erityisesti kauppaedustajan näiden asiakkaiden kanssa päätettävistä liiketoimista menettämät provisiot huomioon ottaen kohtuullista. Jäsenvaltiot voivat säätää, että tällaiseksi seikaksi katsotaan myös 20 artiklassa tarkoitetun kilpailunrajoitusehdon käyttäminen; b) Hyvityksenä suoritetaan korkeintaan määrä, joka vastaa kauppaedustajan yhden vuoden palkkioita viiden viimeksi kuluneen vuoden palkkioiden keskimäärän mukaan laskettuna tai, jos edustussopimus on ollut voimassa viittä vuotta lyhyemmän ajan, hyvitys lasketaan sopimuksen koko voimassaoloaikana maksettujen palkkioiden keskimäärän mukaan; c) Tällaisen hyvityksen saaminen ei vähennä kauppaedustajan oikeutta vaatia vahingonkorvausta. 3. Kauppaedustajalla on oikeus korvaukseen vahingosta, jonka hänen ja päämiehen välisen suhteen lakkaaminen hänelle aiheuttaa. Tällaista vahinkoa katsotaan syntyvän erityisesti, jos sopimus lakkaa olosuhteissa, joissa: — kauppaedustaja menettää provision, jonka hän olisi saanut, jos edustussopimus olisi täytetty asianmukaisesti, ja kun päämies saa merkittävää etua kauppaedustajan toiminnasta; tai — kauppaedustaja ei ole voinut kattaa kustannuksia ja menoja toimenpiteistä, joihin hän on ryhtynyt edustussopimuksen täyttämiseksi päämiehen neuvojen mukaisesti. 4. Oikeus 2 kohdassa tarkoitettuun hyvitykseen tai 3 kohdassa tarkoitettuun korvaukseen on olemassa myös silloin, kun edustussopimus lakkaa kauppaedustajan kuoleman johdosta. 5. Kauppaedustaja menettää oikeutensa hyvitykseen 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ja korvaukseen 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, jollei hän vuoden kuluessa edustussopimuksen lakkaamisesta ilmoita päämiehelle aikovansa vaatia sanotun oikeutensa täyttämistä. 6. Kahdeksan vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta komissio antaa neuvostolle kertomuksen tämän artiklan täytäntöönpanosta ja tekee tarvittaessa ehdotukset muutoksiksi.”

11. Direktiivin 18 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Edellä 17 artiklassa tarkoitettua hyvitystä tai korvausta ei tarvitse maksaa: a) jos päämies on sanonut irti edustussopimuksen sellaisen kauppaedustajan syyksi luettavan sopimusrikkomuksen perusteella, joka oikeuttaisi kansallisen lainsäädännön mukaan heti purkamaan sopimuksen; b) jos kauppaedustaja on sanonut irti sopimuksen, eikä tähän ole päämiehestä johtuvan seikan taikka kauppaedustajan iän, heikentyneen terveydentilan tai sairauden takia sellaista perustetta, ettei hänen kohtuudella voida edellyttää jatkavan toimintaansa; c) jos kauppaedustaja on siirtänyt päämiehen suostumuksella edustussopimuksesta johtuvat oikeutensa ja velvollisuutensa toiselle henkilölle.”

B Saksan oikeus

12. Kauppalain (Handelsgesetzbuch, jäljempänä HGB) 89b §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Kauppaedustaja voi vaatia päämieheltä sopimussuhteen päätyttyä asianmukaista hyvitystä, jos ja siinä määrin kuin 1. päämiehelle koituu liikesuhteista uusien, kauppaedustajan hankkimien asiakkaiden kanssa merkittävää etua sopimussuhteen päätyttyäkin ja 2. hyvityksen maksaminen on kaikki asiaan vaikuttavat seikat ja erityisesti kauppaedustajan liiketoimista näihin asiakkaisiin menettämät provisiot huomioon ottaen kohtuullista. Uuden asiakkaan hankkimista vastaa se, jos kauppaedustaja on laajentanut liikesuhteita jonkin aikaisemman asiakkaan kanssa niin merkittävästi, että se vastaa taloudellisesti uuden asiakkaan hankintaa.”

III Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset

13. Pääasiassa vastapuolena oleva Karaszkiewicz toimi syyskuusta 2008 kesäkuuhun 2009 valittajana olevan Marchon Germanyn, joka harjoittaa erimerkkisten silmälasinkehysten valmistusta ja tukkukauppaa, kauppaedustajana. Asianosaiset kiistelevät Karaszkiewczin vaatimuksesta hyvitykseen hänen edustussopimuksensa lakattua.

14. Marchon Germany tekee yhteistyötä useiden kauppaedustajien kanssa, joista kullekin se antaa tehtäväksi ainoastaan tietynmerkkisten silmälasimallistojen eikä koko tuotevalikoimansa myynnin. Karaszkiewiczin tehtäväksi uskottiin silmälasimallistojen C. K. ja F. myynti. Hänen kilpailijoitaan olivat näin ollen Marchon Germanyn muut alueelliset edustajat, joiden tehtäväksi oli annettu muiden silmälasimallistojen myynti.

15. Marchon Germany antoi Karaszkiewiczin käyttöön luettelon optikkoasiakkaistaan, jotka olivat jo hankkineet Marchon Germanyn myymien muiden merkkien silmälasimallistoja.

16. Edustussopimuksen lakattua Karaszkiewicz vaati HGB:n 89b §:n 1 momentin nojalla kauppaedustajalle suoritettavaa hyvitystä, jota Marchon Germany kieltäytyi maksamasta. Karaszkiewicz perusteli vaatimustaan muun muassa sillä, että optikkoja, jotka hänen toimintansa ansiosta olivat ostaneet ensimmäisen kerran mallistojen C. K. tai F silmälaseja, olisi pidettävä uusina asiakkaina, vaikka he olivat aiemmin olleet Marchon Germanyn asiakkaita mutta ostaneet ainoastaan muiden merkkien silmälasinkehyksiä.

17. Landgericht München I (osavaltion tuomioistuin) katsoi, että uusina asiakkaina oli pidettävä sellaisia Karaszkiewiczin hankkimia asiakkaita, jotka olivat aikaisemmin hankkineet Marchon Germanyltä muita mallistoja. Se teki kuitenkin 50 prosentin suuruisen kohtuullistamiseen perustuvan vähennyksen Karaszkiewiczin Marchon Germanyltä saaman asiakasluettelon vuoksi, sillä silmälasien myynti on kauppaedustajalle helpompaa, jos asiakas jo tuntee sopimuskumppaninsa.

18. Marchon Germany valitti tuomiosta Oberlandesgericht Müncheniin (osavaltion ylemmän oikeusasteen tuomioistuin). Muutoksenhakutuomioistuin hylkäsi valituksen.

19. Marchon Germany teki tämän jälkeen Bundesgerichtshofiin Revision-valituksen, jossa se vaatii edelleen kauppaedustajalle suoritettavaa hyvitystä koskevan vaatimuksen hylkäämistä.

20. Bundesgerichtshof katsoi, että hyvitystä koskevan kansallisen oikeudenkäynnin tulos määräytyy direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan ja etenkin uusien asiakkaiden käsitteen tulkinnan perusteella, joten se päätti lykätä asian käsittelyä ja esitti unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan nojalla seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäistä luetelmakohtaa tulkittava siten, että sen kanssa ristiriidassa on sellaisen kansallisen oikeussäännön soveltaminen, jonka mukaan ’uudet asiakkaat’ voivat olla myös sellaisia kauppaedustajan hankkimia asiakkaita, joilla on jo liikesuhteita päämiehen kanssa tämän tietystä tuotevalikoimasta myymien tuotteiden perusteella muttei sellaisten tuotteiden perusteella, joiden välittämisen yksinoikeudella päämies on antanut kauppaedustajan tehtäväksi?”

21. Marchon Germany, Saksan ja Tšekin hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia. Suullinen käsittely järjestettiin 4.6.2015.

IV Asian tarkastelu

22. Pääasian asianosaiset kiistelevät siitä, onko kaupallisella edustajalla edustussopimuksen lakattua oikeus saada päämieheltä hyvitys HGB:n 89b §:n 1 momentin nojalla, jolla pannaan täytäntöön direktiivin 17 artiklan 2 kohta.

A Ennakkoratkaisukysymyksen taustaa

1. Direktiivin tavoitteet

23. Direktiivin 17 artiklaa on tulkittava direktiivissä asetettuun tavoitteeseen ja siinä säädettyyn järjestelmään nähden. ( 3 )

24. On selvää, että direktiivin tavoitteena on yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä, joka koskee kauppaedustussopimuksen osapuolten välisiä oikeussuhteita ( 4 ) – rajatylittävistä tekijöistä riippumatta. ( 5 ) Direktiivin johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta käy ilmi, että direktiivin tarkoituksena on muun muassa yhdenmukaistaa kilpailun edellytykset unionissa, poistaa kauppaedustajan toiminnan harjoittamista koskevat rajoitukset ja lisätä kaupallisten toimien varmuutta. ( 6 ) Unionin tuomioistuin on lisäksi toistuvasti selventänyt, että direktiivin tarkoituksena on erityisesti suojella kauppaedustajan etua suhteessa tämän päämieheen ja että siinä säädetään näiden päämäärien saavuttamiseksi muun muassa edustussopimuksen tekemisestä ja lakkaamisesta (direktiivin 13–20 artikla). ( 7 ) Direktiivissä vahvistetaan pakottavat ( 8 ) säännöt, joilla annetaan kauppaedustajille vähimmäissuoja. ( 9 )

25. Direktiivin 17 artiklassa vahvistetut säännöt, jotka koskevat hyvityksen suorittamista kaupallisille edustajille heidän ja päämiehen välisen sopimussuhteen lakattua, on ymmärrettävä siten, että niillä pyritään suojaamaan kaupallisia edustajia. ( 10 )

2. Direktiivin 17 artiklassa säädetty hyvitys- tai korvausjärjestelmä

26. Direktiivin 17 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus toteuttaa kauppaedustajille sopimuksen lakkaamisen jälkeen maksettavaa hyvitystä tai korvausta koskeva järjestelmä. Jäsenvaltiot voivat valita kahdesta vaihtoehdosta: direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa säädettyjen edellytysten mukainen hyvitys tai 17 artiklan 3 kohdan mukainen vahingonkorvaus. ( 11 ) Saksa on valinnut direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa säädetyn hyvitysjärjestelmän. ( 12 )

27. Tällainen hyvitys vastaa kauppaedustajan toiminnasta päämiehelle koituvaa jatkuvaa etua. ( 13 ) Yhteisön lainsäätäjä piti hyvitysjärjestelmää tarpeellisena, koska kauppaedustaja on saanut sopimuksen voimassaoloaikana ainoastaan provision, joka ei tavallisesti vastaa päämiehelle koituvaa goodwill-arvoa. ( 14 )

28. Kauppaedustajalle on näin ollen suoritettava sitä goodwill-arvoa vastaava hyvitys, joka päämiehelle koituu liikesuhteista asiakkaiden kanssa. Hyvitystä ei siten tarvitse suorittaa, jos goodwillia ei ole koitunut tai jos kyseessä on asiakasryhmä, josta päämies ei voi hyötyä. ( 15 ) Direktiivin 17 artiklan 2 kohdan mukaan kauppaedustajalla on oikeus hyvitykseen, jos ja siinä laajuudessa kuin useat sen alakohdissa säädetyt edellytykset täyttyvät. Direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan siten sekä edellytykset, joiden täyttyessä hyvitys on myönnettävä, että menetelmä, jota on käytettävä tällaista hyvitystä laskettaessa. ( 16 )

29. Direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa säädetään tälle hyvitysjärjestelmälle viisi edellytystä.

30. Ensinnäkin 17 artiklan soveltamisalaan kuuluminen edellyttää, että kauppaedustajan ja päämiehen välinen edustussopimus on lakannut.

31. Toisena edellytyksenä on, että kauppaedustaja on hankkinut päämiehelle ”uusia asiakkaita” tai ”merkittävästi laajentanut liikesuhteita aikaisempien asiakkaiden kanssa” (17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäinen luetelmakohta).

32. Kolmanneksi edellytetään, että päämiehelle koituu jatkuvasti merkittävää etua liikesuhteista tällaisten asiakkaiden kanssa (17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäinen luetelmakohta).

33. Neljänneksi edellä mainittujen edellytysten mukaisesti määritettävän hyvityksen on kaikki asiaan vaikuttavat seikat ja erityisesti kauppaedustajan näiden asiakkaiden kanssa päätettävistä liiketoimista menettämät provisiot huomioon ottaen oltava kohtuullinen (direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan toinen luetelmakohta).

34. Viidenneksi hyvitykselle on säädetty enimmäismäärä, joka vastaa kauppaedustajan yhden vuoden palkkioita (enintään viiden) viimeksi kuluneen vuoden palkkioiden keskimäärän mukaan laskettuna (17 artiklan 2 kohdan b alakohta). ( 17 )

35. Lisäksi hyvitystä ei tarvitse maksaa edustussopimuksen lakattua, jos kyseessä on jokin direktiivin 18 artiklassa säädetyistä tilanteista (päämies on sanonut irti edustussopimuksen kauppaedustajan syyksi luettavan sopimusrikkomuksen perusteella, kauppaedustaja on sanonut irti sopimuksen eikä siihen ole samassa artiklassa säädettyä perustetta, tai kauppaedustaja on siirtänyt päämiehen suostumuksella edustussopimuksesta johtuvat oikeutensa ja velvollisuutensa toiselle henkilölle), mutta koska direktiivin 18 artikla on poikkeus hyvitysoikeuteen, sitä on tulkittava suppeasti. ( 18 )

36. Käsiteltävä asia koskee yksinomaan edellä kuvattua toista edellytystä ja tarkemmin sanoen uusien asiakkaiden käsitettä. Se ei liity direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan toiseen vaihtoehtoon (”merkittävästi laajentanut liikesuhteita aikaisempien asiakkaiden kanssa”) tai hyvityksen laskentamenetelmiin.

B Uusien asiakkaiden käsite

1. Osapuolten lausumat

37. Marchon Germany korostaa, että kauppaedustajan ja päämiehen etujen oikeudenmukaista tasapainoa horjutettaisiin, jos direktiivissä edellytettäisiin päämiehen maksavan hyvitys, vaikka kauppaedustajan toiminta johti pelkästään sen tuotevalikoiman laajenemiseen. Se väittää lisäksi, että käsiteltävässä asiassa on kyse samankaltaisista tuotteista, joita pelkästään myydään eri merkillä. Marchon Germany katsoo siten, että tavanomaisen provision ( 19 ) maksaminen kauppaedustajalle oli riittävä, koska tuotemyynnin kasvusta huolimatta sille ei koitunut jatkuvaa etua.

38. Karaszkiewiczin mukaan Marchon Germany tulkitsee uusien asiakkaiden käsitettä liian suppeasti. Hän väittää, että aikaisempia asiakkaita voidaan pitää uusina asiakkaina, jos ne on hankittu ”uusien tuotteiden” osalta ja tämän seurauksena päämiehen ja asiakkaan väliset liikesuhteet ovat laajentuneet laadullisesti.

39. Samaan tapaan Saksan hallitus tukee uusien asiakkaiden käsitteen laajaa tulkintaa ja katsoo, että ratkaisevia ovat liiketoimet, jotka on annettu kauppaedustajan tehtäväksi. Tilanteessa, jossa päämies antaa kauppaedustajilleen yksinoikeuden ainoastaan osaan koko tuotevalikoimastaan, kauppaedustaja voi myös hankkia uusia asiakkaita myymällä uusia tuotteita päämiehen aikaisemmille asiakkaille, koska näin päämiehelle syntyy uusia liikesuhteita.

40. Tšekin tasavalta sitä vastoin katsoo, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen asian kannalta merkityksellisempi olisi direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan toinen vaihtoehto, koska tämä vaihtoehto käsittää sekä määrälliset että laadulliset näkökohdat. Se viittaa saksankieliseen ( 20 ) ja ranskankieliseen versioon, ( 21 ) jotka ovat sen näkemyksen mukaan ulottuvuudeltaan laajempia kuin englanninkielinen versio. ( 22 )

41. Komissio väittää, että tässä yhteydessä on otettava huomioon päämiehen itsensä valitsema myyntirakenne: uusien asiakkaiden käsite voi pitää sisällään nekin kauppaedustajan hankkimat asiakkaat, joilla oli aikaisemmin ollut liikesuhde päämiehen kanssa mutta jotka ostavat nyt ensimmäistä kertaa kauppaedustajan yksinoikeudella edustamia tuotteita.

2. Ennakkoratkaisukysymykseen ehdotettu vastaus

42. Käsiteltävässä asiassa on selvää, ettei Karaszkiewicz ole hankkinut uusia asiakkaita direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, jos tämän käsitteen ymmärretään tarkoittavan ainoastaan asiakkaita, jotka eivät aikaisemmin olleet missään tekemisissä päämiehen kanssa vaan suorittivat liiketoimen päämiehen kanssa ensimmäistä kertaa kauppaedustajan toimiessa välittäjänä.

43. Direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohtaan sisältyvää uusien asiakkaiden käsitettä ei kuitenkaan pitäisi mielestäni tulkita näin suppeasti.

44. Kun tarkastellaan aluksi direktiivin 17 artiklan sanamuotoa, on todettava, että vaikka mainitussa säännöksessä erotetaan uudet asiakkaat ja aikaisemmat asiakkaat, siinä ei missään kohdassa määritellä tarkemmin uusien asiakkaiden käsitettä. ( 23 )

45. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ( 24 ) unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen edellyttää, että siltä osin kuin unionin oikeuden säännöksissä ei nimenomaisesti viitata jäsenvaltioiden oikeuteen käsitteen sisällön ja ulottuvuuden määrittämiseksi, kyseistä käsitettä on tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti, ja tulkinnassa on otettava huomioon kyseisen säännöksen sanamuoto ja asiayhteys sekä kyseisellä lainsäädännöllä tavoiteltu päämäärä. ( 25 )

46. Unionin tuomioistuin on katsonut, että ”direktiivin 17 artiklan – – tulkinta voidaan hyväksyä vain, jos on varmaa, ettei tällainen tulkinta koidu kauppaedustajan vahingoksi”, ( 26 ) joten kyseisen säännöksen sanamuotoa ei pitäisi tulkita liian suppeasti.

47. Yleisesti ottaen direktiivin lähestymistapa on liiketoimi- eikä henkilölähtöinen. Siten direktiivin 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan ”kauppaedustajan tulee pyrkiä sopivalla tavalla neuvottelemaan ja – – päättää liiketoimista, ( 27 ) jotka on annettu hänen tehtäväkseen”.

48. Uusien asiakkaiden käsitettä olisi tarkasteltava tässä valossa, eikä sen pitäisi rajoittua mahdollisesti asiakkaana olevaan luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön. Kyseinen käsite olisi sen sijaan ymmärrettävä siten, että siihen sisältyy asiakkaan ja päämiehen välisen liiketoimen (Geschäftsabschluss) tiettyjä näkökohtia. ( 28 )

49. Kuten Saksan hallitus on tähdentänyt kirjallisissa huomautuksissaan, tulkittava käsite koostuu kahdesta osasta, nimittäin ”uusia” ja ”asiakkaita”. Asiakkaan käsitettä olisi tarkasteltava tietyn liikesuhteen (Geschäftsbeziehung) yhteydessä, joten ostaessaan tietyn tuotteen ostajasta ei välttämättä tule päämiehen asiakasta yleisesti.

50. Kauppaedustajan toiminnan laajuuden määrittää kauppaedustajan ja päämiehen välinen sopimus. Tämä laajuus olisi otettava huomioon ratkaistaessa, onko asiakkaita pidettävä uusina asiakkaina. Edustussopimus ja siten kauppaedustajan toiminnan laajuus määräytyvät päämiehen tietoisesti valitseman myyntirakenteen perusteella, joka on näin ollen otettava myös huomioon.

51. Marchon Germany teki tietoisen päätöksen antaa Karaszkiewiczille yksinoikeuden myydä ainoastaan kahta mallistoa koko tuotevalikoimastaan, nimittäin merkkien C. K. ja F. silmälasinkehyksiä. Se näin ollen rajoitti Karaszkiewiczin myyntimahdollisuuksia itse luomiensa tuoteryhmien perusteella. Karaszkiewiczille ei tietoisesti annettu mahdollisuutta myydä muita kilpailevia tuotteita.

52. Jos päämies siten erottelee tuotevalikoimaansa merkin ominaispiirteiden perusteella, se viestii kauppaedustajilleen, että kauppaa on käytävä erikseen kunkin merkin osalta. Tällaisella menettelyllä päämies myös ilmaisee, että kauppaedustajan on pyrittävä suostuttelemaan asiakas ostamaan juuri sitä merkkiä, jota hän edustaa. Päämies käyttää kauppaedustajan palveluja hyötyäkseen hänen strategiastaan, lähestymistavastaan ja taidoistaan saada asiakkaat hankkimaan päämiehen tuotteita. Jos päämies on päättänyt erottaa liiketoimintakanavat, näitä liiketoimintakanavia on tarkasteltava erikseen.

53. Toisin sanoen: Marchon Germanyn myyntistrategiasta seuraa, että uusi asiakas on jokainen tiettyä merkkiä Marchon Germanyltä ostava asiakas, joka ei ollut aikaisemmin ostanut kyseistä merkkiä. ( 29 )

54. Kannatan näin ollen toiminnallista lähestymistapaa uuden asiakkaan määrittämiseen: ratkaisevaa on se, onko kauppaedustaja myynyt ensimmäistä kertaa tietyn tuoteryhmän tuotteita. Ilmaisu ”uusia asiakkaita” on siten ymmärrettävä ”uuden tuoteryhmän” yhteydessä – asiakas on uusi, jos hän ostaa ensimmäistä kertaa uuden tuoteryhmän tuotteita.

55. Huomautan lopuksi seuraavaa: vaikeudet käsiteltävässä asiassa johtuvat nähdäkseni siitä, että Marchon Germanyn valmistamat ja myymät tuotteet – silmälasinkehykset – ovat rinnastettavissa. Merkin A silmälasinkehykset voidaan rinnastaa merkin B silmälasinkehyksiin. Jos yritys myy vaikkapa autoja ja kenkiä, kukaan ei uskoakseni epäröisi pitää uutena asiakkaana sellaista, joka oli aiemmin ostanut ainoastaan autoja mutta ostaakin nyt kenkiä. Tällaisessa tilanteessa asiakkaasta tulee uusi sen objektiivisen tekijän vuoksi, etteivät kyseiset tuotteet ole rinnastettavissa toisiinsa. Se mitä palkitaan, on kuitenkin kauppaedustajan strategia, lähestymistapa ja taidot, joilla on luotu päämiehelle goodwill-arvoa uuden tuoteryhmän osalta.

56. En näe mitään syytä arvioida nyt käsiteltävän kaltaista asiaa toisin. Juuri kauppaedustaja, jolle päämies on päättänyt antaa tehtäväksi ainoastaan kahden merkin myynnin, on strategiansa, lähestymistapansa ja taitojensa ansiosta onnistunut myymään tuotteita asiakkaalle, joka ei ole aikaisemmin ostanut kyseisiä tuotteita.

57. Jos kauppaedustaja myy ensimmäistä kertaa tähän nimenomaiseen ryhmään, jonka päämies on luonut markkinoiden jakamiseksi (tässä tapauksessa merkit), kuuluvia tuotteita, kauppaedustaja hankkii päämiehelle uusia asiakkaita direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla – siitä riippumatta, oliko päämiehellä ollut aikaisemmin liikesuhde tällaisten tuotteiden ostajan kanssa.

V Ratkaisuehdotus

58. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Bundesgerichtshofin (Saksa) esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vastataan seuraavasti: Jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18.12.1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäistä luetelmakohtaa on tulkittava siten, ettei sen kanssa ole ristiriidassa sellaisen kansallisen oikeussäännön soveltaminen, jonka mukaan ”uudet asiakkaat” voivat olla myös sellaisia kauppaedustajan hankkimia asiakkaita, joilla on jo liikesuhteita päämiehen kanssa tämän tietystä tuotevalikoimasta myymien tuotteiden perusteella muttei sellaisten tuotteiden perusteella, joiden välittämisen yksinoikeudella päämies on antanut kauppaedustajan tehtäväksi.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: englanti.

( 2 ) EYVL L 382, s. 17, jäljempänä direktiivi.

( 3 ) Ks. tuomio Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, 17 kohta) ja tuomio Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, 13 kohta). Ks. myös Thume, K.-H., ”Grenzüberschreitende Vertriebsverträge”, Internationales Handelsrecht, 2009, s. 141–153, s. 142.

( 4 ) Ks. tuomio Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, 10 kohta); tuomio Centrosteel (C‑456/98, EU:C:2000:402, 13 kohta); tuomio Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, 18 kohta); tuomio Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, 14 kohta) ja tuomio Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, 36 kohta). Ks. myös esim. Fock, T., Die europäische Handelsvertreter-Richtlinie, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2001, s. 25.

( 5 ) Ks. tuomio Centrosteel (C‑456/98, EU:C:2000:402, 13 kohta). Lisätietoa valikoitujen jäsenvaltioiden erilaisesta oikeudellisesta taustasta ennen direktiivin voimaantuloa ks. esim. historiallinen katsaus teoksessa Fock, T., Die europäische Handelsvertreter-Richtlinie, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2001, s. 43–.

( 6 ) Ks. tuomio Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, 17 kohta); tuomio Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, 23 kohta); tuomio Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, 19 kohta) ja tuomio Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, 37 kohta).

( 7 ) Ks. tuomio Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, 13 kohta); tuomio Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, 20 ja 21 kohta); tuomio Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, 19 ja 22 kohta); tuomio Chevassus-Marche (C‑19/07, EU:C:2008:23, 22 kohta) ja tuomio Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, 14 kohta). Ks. myös Macgregor, L., ”Case Comment Compensation for commercial agents: an end to plucking figures from the air?”, Edinburgh Law Review, 2008, s. 86–93, s. 87.

( 8 ) Ks. tuomio Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, 21 ja 22 kohta); tuomio Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, 22 ja 34 kohta) ja tuomio Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, 40 kohta).

( 9 ) Ks. tuomio Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, 52 kohta). Ks. myös Rott-Pietrzyk, E., Agent Handlowy – Regulacje Polskie i Europejskie, C. H. Beck, Varsova, 2006, s. 68.

( 10 ) Ks. tuomio Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, 24 kohta).

( 11 ) Näiden kahden vaihtoehdon selityksestä ks. esim. Rott-Pietrzyk, E., ”Komentarz do Dyrektywy Rady nr 86/653 z 18 grudnia 1986 roku w sprawie harmonizacju praw państw członkowskich dotyczących niezależnych agentów handlowych” teoksessa Pazdan, M. (toim.), Problemy Prawne Handlu Zagranicznego, Tom 19/20, Katowice, 2000, s. 235–294, s. 275; McGee, A., ”Termination of a commercial agency – the agent’s rights”, Journal of Business Law, 2011, s. 782–799, s. 786; Carr, B., ”Legislative Comment – The UK Commercial Agents Regulation 1993 (Council Directive 86/653/EC)”, International Business Law Journal, 1995, s. 51–62, s. 59 ja Gardiner, C., ”The EC (Commercial Agents) Directive: twenty years after its introduction, divergent approaches still emerge from Irish and UK courts”, Journal of Business Law, 2007, s. 412–441, s. 426.

( 12 ) Ks. tuomio Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, 16 kohta). Ks. myös Stellhorst, U., ”Der Ausschluß des Ausgleichs gemäß §89b Abs 3 HGB” teoksessa Saenger, I. ja Schulze, R. (toim.), Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2000, s. 17.

( 13 ) Ks. esim. Guski, R., ”Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters und seine Verwirkung: zur prinzipienorientierten Teleologie des Gemeinschaftsprivatrechts”, Zeitschrift für Gemeinschaftsprivatrecht, 2009, s. 286–296, s. 288. Ks. Ball, W., ”Rechtsnatur und Funktion des Ausgleichsanspruchs nach §89b HGB unter besonderer Berücksichtigung der Rechtsprechung des Bundesgerichtshofs” teoksessa Saenger, I. ja Schulze, R. (toim.), Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2000, s. 17.

( 14 ) Ks. Euroopan komissio, Kertomus jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta annetun neuvoston direktiivin (86/653/ETY) 17 artiklan soveltamisesta, Bryssel, 23.7.1996, KOM(96) 364 lopullinen, s. 1.

( 15 ) Ibid.

( 16 ) Ks. tuomio Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, 33–35 kohta) ja tuomio Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, 18 kohta).

( 17 ) Edellä esitetyssä, direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädettyä järjestelmää koskevassa analyysissä lisätään kaksi uutta vaihetta tuomiossa Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, 19 kohta) jo esitettyyn analyysiin, koska siinä viitattiin ainoastaan etuihin, kohtuullisuuteen ja enimmäismäärään, jotka vastaavat oman analyysini vaiheita 3, 4 ja 5.

( 18 ) Ks. tuomio Volvo Car Germany (C‑203/09, EU:C:2010:647, 42 kohta).

( 19 ) Ks. direktiivin 7 artikla.

( 20 ) ”oder die Geschäftsverbindung mit vorhandenen Kunden wesentlich erweitert hat”.

( 21 ) ”ou développé sensiblement les opérations avec les clients existants”.

( 22 ) ”significantly increased the volume of business with existing customers”.

( 23 ) Kuten ei myöskään edellä mainitussa komission kertomuksessa.

( 24 ) Tuomio A (C‑184/14, EU:C:2015:479, 31 ja 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 25 ) Olen tietoinen siitä, että direktiivin hyvitysjärjestelmä muodostettiin alun perin HGB:n säännösten pohjalta (vaikka HGB:n 89b §:ää muutettiinkin myöhemmin yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisun seurauksena, ks. tuomio Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195)). Ks. esim. Genzow, C., ”§89 HGB: Die Falschberechnung des Ausgleichsanspruchs”, Internationales Handelsrecht, 2014, s. 133–136; Balke, M. ja Groot, S., ”Der Handelsvertreterausgleich nach §89b HGB im Umbruch”, Neue Juristische Online-Zeitschrift, 2010, s. 1551–1556; Christoph, M., ”Muss der Handelsvertreterausgleich neu berechnet werden?”, Neue Juristische Wochenschrift, 2010, s. 647–651; Steinhauer, M., ”Auswirkungen der Neufassung des §89bI HGB”, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, 2009, s. 887–889 ja Emde, R., ”Das Handelsvertreterausgleichsrecht muss neu geschrieben werden – Folgen des EuGH-Urteils vom 26.3.2009, C‑348/07, DStR 2009, 759”, Deutsches Steuerrecht, 2009, s. 1478–1486. On selvää, että kun direktiiviä sovelletaan, kansallista tuomioistuinta sitoo asiaa koskeva unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö eikä toisinpäin.

( 26 ) Ks. tuomio Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, 21 kohta).

( 27 ) Kursivointi tässä.

( 28 ) Monet oikeustieteilijät tukevat tällaista lähestymistapaa. Ks. esim. Busche, J. teoksessa Oetker, H. (toim.), Handelsgesetzbuch, C. H. Beck, 4th edition, München, 2015, §89b HGB, 12 kohta; Roth, W.-H. teoksessa Koller, I., Kindler, P., Roth, W.-H. ja Morck, W. (toim.), HGB, C. H. Beck, 8, painos, München, 2015, §89b HGB, 5a kohta; Löwisch, G. teoksessa Ebenroth, C., Boujong, K., Joost, D. ja Strohn, L. (toim.), Handelsgesetzbuch, C.H. Beck, 3. painos, München, 2014, §89b HGB, 82 kohta ja Hoyningen-Huene, G. teoksessa Schmidt, K. (toim.), Münchener Kommentar zum HGB, C.H. Beck, 3. painos, München, 2010, §89b HGB, 59 kohta.

( 29 ) Samankaltaisesta lähestymistavasta ks. esim. Hopt, K. teoksessa Baumbach, A. ja Hopt, K. (toim.), Handelsgesetzbuch, C. H. Beck, 36. painos, München, 2014, §89b HGB, 12 kohta.