Asia T-343/06

Shell Petroleum NV ym.

vastaan

Euroopan komissio

”Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — Tienpäällystebitumin Alankomaiden markkinat — Päätös, jossa todetaan EY 81 artiklan rikkominen — Kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta vastuuseen joutuminen — Yhteinen määräysvalta — Sakot — Raskauttavat olosuhteet — Yllyttäjän ja johtajan rooli — Uusiminen — Rikkomisen kesto — Puolustautumisoikeudet — Täysi harkintavalta — Yrityksen käyttäytyminen hallinnollisen menettelyn aikana”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 27.9.2012

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohdan 3 alakohta)

(EY 81 ja EY 82 artikla; SEUT 261 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 17 artikla ja neuvoston asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 2 ja 3 kohta ja 23 artiklan 1 kohta ja 31 artikla)

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 2 kohta; komission asetus N:o 773/2004; komission tiedonannon 2005/C 325/07 8 ja 27 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 36–41 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 42, 54 ja 60 kohta)

Kun kilpailuasiassa kaksi emoyhtiötä yhdessä omistavat tytäryhtiönsä kokonaan, pelkästään se, että toinen näistä emoyhtiöistä on lakannut olemasta, ei vaikuta sen olettaman, että emoyhtiö vaikuttaa ratkaisevasti tytäryhtiönsä käyttäytymiseen, soveltamiseen, koska yritykset eivät voi välttää seuraamuksia pelkästään muuttamalla identiteettiään uudelleenjärjestelyillä, luovutuksilla tai muilla oikeudellisilla tai organisatorisilla muutoksilla, jotta tavoite, joka koskee kilpailusääntöjen vastaisesta käyttäytymisestä rankaisemista sekä tällaisen käyttäytymisen toistumisen ehkäisemistä, ei vaarantuisi. Lisäksi komissio saattoi olettaa, että emoyhtiö todella vaikutti ratkaisevasti tytäryhtiönsä käyttäytymiseen, kun kahden yhtiön tilanne on vastaava kuin se, jossa yksi ainoa yhtiö omistaa tytäryhtiönsä koko osakepääoman. (ks. 44 ja 45 kohta)

Kilpailuasiassa tytäryhtiön ja emoyhtiön välillä olevien yhtiöiden olemassaolo ei vaikuta mahdollisuuteen soveltaa olettamaa, jonka mukaan emoyhtiö todella vaikuttaa ratkaisevasti kokonaan omistamansa tytäryhtiön toimintaan. Emoyhtiön voidaan lisäksi katsoa olevan vastuussa tytäryhtiön toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, vaikka konsernissa on olemassa suuri joukko operatiivisia yhtiöitä. (ks. 52 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 61 kohta)

Kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa menettelyssä asianomaiselle yritykselle ilmoitetaan ainoastaan hallinnollisen kontradiktorisen menettelyn alussa väitetiedoksiannolla kaikista niistä olennaisista seikoista, joihin komissio nojautuu tässä menettelyn vaiheessa. Muiden osapuolten väitetiedoksiantoon antamat vastaukset eivät näin ollen lähtökohtaisesti kuulu niihin tutkinta-aineiston asiakirjoihin, joihin osapuolet voivat tutustua. Jos komissio aikoo perustaa kantansa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen otteeseen tai tällaiseen vastaukseen liitettyyn asiakirjaan näyttääkseen EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamismenettelyssä toteen, että kilpailusääntöjä on rikottu, muille tässä menettelyssä mukana oleville asianosaisille on kuitenkin annettava mahdollisuus ottaa kantaa tällaiseen todisteeseen. Näin on myös silloin, kun komissio tukeutuu tällaiseen asiakirjaan näyttääkseen toteen sen, että yksi asianomaisista yrityksistä on ollut yllyttäjän tai johtajan roolissa. Oikeutta tutustua komission asiakirja-aineistoon koskevista säännöistä EY 81 ja EY 82 artiklan, ETA-sopimuksen 53, 54 ja 57 artiklan ja neuvoston asetuksen N:o 139/2004 soveltamistapauksissa annetun komission tiedonannon 27 kohta on sen oikeuskäytännön mukainen, jonka mukaan asianosaisille ei yleensä myönnetä oikeutta tutustua muiden asianosaisten väitetiedoksiantoon esittämiin vastauksiin, mutta asianosainen voi kuitenkin tutustua niihin, jos nämä asiakirjat voivat olla komission väitetiedoksiannossaan kyseistä asianosaista vastaan esittämiin väitteisiin liittyviä uusia todisteita, riippumatta siitä, puhuvatko todisteet asianosaista vastaan vai sen puolesta. (ks. 84 ja 85 kohta)

Kilpailuasiassa puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen vastaista ole se, ettei muiden yritysten väitetiedoksiantoon antamia vastauksia anneta tiedoksi systemaattisesti. Tämä periaate edellyttää, että komission on hallinnollisen menettelyn kuluessa annettava asianomaisille yrityksille tiedoksi kaikki tosiseikat, olosuhteet tai asiakirjat, joihin se tukeutuu, jotta ne voivat asianmukaisella tavalla ilmaista näkemyksensä väitettyjen tosiseikkojen ja olosuhteiden olemassaolosta ja merkityksestä ja asiakirjoista, joihin komissio on tukeutunut perustellakseen väitteitään. Komission kieltäytyminen toimittamasta väitetiedoksiannon jälkeen kerättyjä asiakirjoja, joita jokin yhtiö on pyytänyt, on lainvastaista asianosaisen puolesta puhuvan asiakirjan tapauksessa ainoastaan, jos kyseinen yhtiö on osoittanut, että asiakirjan tiedoksi antamatta jättäminen on saattanut vaikuttaa sen vahingoksi menettelyn kulkuun ja päätöksen sisältöön. (ks. 86 ja 88 kohta)

Kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa menettelyssä väitetiedoksiannon jälkeen kerättyä asiakirjaa, jota komissio käyttää todisteena päätöksessään, ei ole välttämättä toimitettava asianomaisille yrityksille kokonaisuudessaan. Antaakseen asianomaiselle yritykselle mahdollisuuden ottaa asianmukaisesti kantaa komission päätöksessään käyttämään todisteeseen, komissiolla on velvollisuus antaa sille tiedoksi ainoastaan kyseisen asiakirjan merkityksellinen kohta asiayhteydessään, jos tämä on tarpeen kohdan ymmärtämiseksi. (ks. 87 kohta)

Kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa menettelyssä periaate, jonka mukaan asianomaisen yrityksen puolustuksen kannalta hyödyllisten asiakirjojen määrittäminen ei voi olla yksinomaan komission, joka antaa väitteet tiedoksi ja tekee päätöksen seuraamuksesta, asiana, liittyy komission asiakirja-aineistoon sisältyviin asiakirjoihin. Näin ollen tätä periaatetta ei voida soveltaa vastauksiin, jotka muut asianosaiset ovat antaneet komission tiedoksi antamiin väitteisiin. (ks. 89 kohta)

Kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa menettelyssä komission aiempi päätöskäytäntö, joka koskee kaikkien väitetiedoksiantoon annettujen vastausten tiedoksi antamista, ei sido komissiota, koska sen päätösten laillisuutta arvioidaan yksinomaan sitä koskevien normien, muun muassa asetuksen N:o 1/2003, EY 81 ja EY 82 artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 ja oikeutta tutustua komission asiakirja-aineistoon koskevista säännöistä EY 81 ja EY 82 artiklan, ETA-sopimuksen 53, 54 ja 57 artiklan ja neuvoston asetuksen N:o 139/2004 soveltamistapauksissa annetun komission tiedonannon perusteella, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on niitä tulkinnut. (ks. 90 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 104 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 108–113, 258 ja 259 kohta)

Komission päätöksen, jolla määrätään sakko unionin kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, laillisuusvalvontaa täydentää täysi harkintavalta, joka on annettu unionin tuomioistuimille asetuksen N:o 17 17 artiklalla ja nyttemmin asetuksen N:o 1/2003 31 artiklalla SEUT 261 artiklan mukaisesti. Tämän harkintavallan nojalla unionin yleinen tuomioistuin voi paitsi pelkästään tutkia seuraamuksen laillisuuden, myös korvata komission arvioinnin omallaan ja tämän seurauksena poistaa määrätyn sakon taikka uhkasakon tai alentaa tai korottaa sen määrää. Perussopimuksissa määrätty valvonta merkitsee siis Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun tehokkaan oikeussuojan periaatteen vaatimusten mukaisesti sitä, että unionin yleinen tuomioistuin harjoittaa sekä oikeudellisiin seikkoihin että tosiseikkoihin kohdistuvaa valvontaa ja että sillä on toimivalta arvioida todisteita, kumota riidanalainen päätös tai muuttaa sakkojen määrää. Lisäksi on huomautettava, että EY 81 artiklaa sovellettaessa missään unionin oikeuden määräyksessä tai säännöksessä ei aseteta väitetiedoksiannon adressaatille velvollisuutta riitauttaa siinä mainittuja tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja hallinnollisen menettelyn kuluessa sillä uhalla, ettei se voisi enää tehdä näin myöhemmin asian tuomioistuinkäsittelyssä. Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen on täyttä harkintavaltaa käyttäen arvioitava ratkaisunsa antamishetkellä, vastaako kantajille määrätyn sakon määrä oikeasuhteisesti kyseessä olevan rikkomisen vakavuutta. Komissiolla on kuitenkin oikeus asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 2 ja 3 kohdan tehokkaan vaikutuksen turvaamiseksi velvoittaa yritys toimittamaan kaikki tarvittavat tiedot yrityksen tiedossa mahdollisesti olevista seikoista ja tarvittaessa yrityksen hallussa olevat kyseisiä asioita koskevat asiakirjat sillä edellytyksellä, ettei komissio vaadi yritystä antamaan sellaisia vastauksia, joiden seurauksena sen olisi myönnettävä sellainen kilpailusääntöjen rikkominen, josta komission on hankittava selvitys. Yrityksellä, jolle komissio lähettää tietojensaantipyynnön asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan mukaisesti, on näin ollen velvollisuus myötävaikuttaa aktiivisesti tutkimuksen suorittamiseen, ja sille voidaan määrätä tämän asetuksen 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityinen sakko, joka voi olla jopa yksi prosentti sen kokonaisliikevaihdosta, jos se antaa tahallisesti tai tuottamuksellisesti virheellisiä tai harhaanjohtavia tietoja. Tästä seuraa, että täyttä harkintavaltaa käyttäessään unionin yleinen tuomioistuin voi ottaa huomioon yrityksen mahdollisen myötävaikuttamisen puuttumisen ja korottaa vastaavasti sille EY 81 tai EY 82 artiklan rikkomisen vuoksi määrättyä sakkoa sillä edellytyksellä, ettei tälle yritykselle ole määrätty samasta toiminnasta asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 1 kohtaan perustuvaa erityistä sakkoa. Näin voi olla esimerkiksi tilanteessa, jossa vastauksessaan komission tietojensaantipyyntöön yritys on hallinnollisen menettelyn aikana tahallisesti tai tuottamuksellisesti jättänyt ilmoittamatta tietoja, jotka ovat ratkaisevia sakon määrän määrittämiseksi ja jotka olivat tai olisivat saattaneet olla sen hallussa riidanalaisen päätöksen tekohetkellä. Jos täyttä harkintavaltaansa käyttäessään unionin yleinen tuomioistuin katsoo, ettei sillä ole estettä ottaa huomioon tällaisia tietoja, sellaisen yrityksen tapauksessa, joka ilmoittaa nämä tiedot vasta oikeudenkäynnin aikana ja vaarantaa siten hallinnollisen menettelyn tarkoituksen ja asianmukaisen kulun, unionin yleinen tuomioistuin voi ottaa tämän huomioon määrittäessään sakon asianmukaista määrää. (ks. 116–119 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 140 kohta)

Jotta yritys voitaisiin luokitella kartellin yllyttäjäksi, sen on tullut painostaa tai kannustaa muita yrityksiä kartellin perustamiseen tai siihen liittymiseen. Sitä vastoin ainoastaan kartellin perustajajäseniin kuuluminen ei ole riittävää. Tämä luokittelu on varattava sille yritykselle, joka on mahdollisesti toiminut aloitteentekijänä esimerkiksi ehdottamalla toiselle yritykselle mahdollisuutta yhteisjärjestelyyn tai pyrkimällä houkuttelemaan sen suostumaan siihen. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan edellytä, että komissiolla pitäisi olla hallussaan todisteita kartellin yksityiskohtien laatimisesta tai luonnostelemisesta. Yllyttäjän rooli liittyy kartellin luomis- tai laajenemishetkeen, minkä vuoksi on mahdollista, että useat yritykset voivat olla samanaikaisesti yllyttäjän roolissa samassa kartellissa. Lisäksi mikään ei periaatteessa estä sitä, että komissio voi tukeutua yhteen ainoaan tapahtumaan osoittaakseen, että yritys on toiminut yllyttäjänä kartellissa, sillä edellytyksellä, että tämän yhden ainoan seikan perusteella on mahdollista vahvistaa varmasti, että tämä yritys painosti tai kannusti muita yrityksiä kartellin perustamiseen tai siihen liittymiseen. (ks. 155 ja 156 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 160 ja 161 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 170 ja 171 kohta)

Jotta yritystä voidaan pitää kartellin johtajana, sen on pitänyt toimia huomattavana alulle panevana voimana kartellissa tai sen on ollut kannettava erityistä ja konkreettista vastuuta sen toiminnasta. Tätä olosuhdetta on arvioitava kokonaisvaltaisesti tapauksen asiayhteyteen nähden. Tämä voidaan päätellä muun muassa siitä, että yritys spontaaneilla aloitteilla antaa alkusysäyksen kartellille. Se voidaan myöskin päätellä kaikista niistä seikoista, jotka paljastavat sen, että yritys on omistautunut kartellin vakauden ja onnistumisen varmistamiseen. Näin on silloin, kun yritys on osallistunut kartellin kokouksiin toisen yrityksen, joka ei osallistunut niihin, nimissä ja ilmoittanut näiden kokousten tuloksista tälle. Samoin on silloin, kun on osoittautunut, että kyseisellä yrityksellä on ollut keskeinen rooli kartellin käytännön toiminnassa siten, että se on esimerkiksi järjestänyt useita kokouksia, keräännyt ja jakanut tietoja kartellin sisällä ja useimmiten esittänyt kartellin toimintaan liittyviä ehdotuksia. Lisäksi se, että yritys valvoo aktiivisesti kartellissa tehtyjen sopimusten noudattamista, on ratkaiseva indisio sen roolista kartellin johtajana. Se seikka, että jokin yritys painostaa kartellin muiden jäsenten käyttäytymistä tai jopa sanelee sen, ei sitä vastoin ole välttämätön edellytys sille, että tätä yritystä voitaisiin pitää kartellin johtajana. Yrityksen asema markkinoilla tai sen voimavarat eivät nekään voi olla indisioita sen toiminnasta rikkomisen johtajana, vaikka ne liittyisivätkin siihen yhteyteen, jossa näitä indisioita on arvioitava. Komissio voi katsoa usean yrityksen olleen kartellin johtajan roolissa. (ks. 198–202 kohta)

Unionin yleisellä tuomioistuimella on toimivalta SEUT 261 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 31 artiklassa sille annetun täyden harkintavallan nojalla arvioida, onko unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättyjen sakkojen määrä asianmukainen, ja se voi tukeutua muun muassa sellaisiin lisätietoihin, joita ei mainita väitetiedoksiannossa tai komission päätöksessä. (ks. 220 kohta)

Koska unionin kilpailuoikeudessa tunnustetaan se, että samaan konserniin kuuluvat eri yhtiöt muodostavat yhden taloudellisen yksikön eli EY 81 ja EY 82 artiklassa tarkoitetun yrityksen, jos kyseiset yhtiöt eivät määritä itsenäisesti toimintaansa markkinoilla, minkä seurauksena komissio voi määrätä sakon emoyhtiölle konserniyhtiöiden menettelytapojen vuoksi, komissio voi perustellusti katsoa, että rikkominen on uusittu, kun yksi emoyhtiön tytäryhtiöistä syyllistyi samankaltaiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen kuin siihen, jonka vuoksi toiselle tytäryhtiölle oli aiemmin määrätty sakkoa. Koska komissiolla on mahdollisuus muttei velvollisuutta katsoa emoyhtiön olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, pelkästään se, ettei se katsonut emoyhtiön olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta aiemmassa päätöksessä, ei merkitse sitä, että sillä olisi velvollisuus tehdä sama arvio myöhemmässä päätöksessä. Tämän seurauksena tilanteessa, jossa samat emoyhtiöt omistavat välillisesti kokonaan aiemmassa päätöksessä tarkoitetun tytäryhtiön ja komission uudessa päätöksessä tarkoitetun tytäryhtiön, se, että aiemmassa päätöksessä komissio luki rikkomisen ensimmäisen tytäryhtiön eikä emoyhtiöiden syyksi, ei vaikuta mahdollisuuteen soveltaa uusimista koskevaa oikeuskäytäntöä uudessa päätöksessä. Lisäksi yhden emoyhtiön poistumisella ei voi olla vaikutuksia mahdollisuuteen soveltaa uusimista yritykseen, joka on jatkanut olemassaoloaan. Komissiolla ei ole velvollisuutta ilmoittaa todisteita, joiden perusteella voitaisiin osoittaa, että tämä emoyhtiö oli tosiasiallisesti vaikuttanut ratkaisevasti tytäryhtiönsä, joka oli aiemman päätöksen kohteena, kilpailua rajoittavaan käyttäytymiseen, koska tämä tytäryhtiö oli rikkomisajankohtana kokonaan edellä mainittujen emoyhtiöiden yhteisessä omistuksessa. (ks. 248, 250, 252, 253, 255 ja 263 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 267 ja 268 kohta)