Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) tuomio 6 päivänä maaliskuuta 2003. - Westdeutsche Landesbank Girozentrale ja Land Nordrhein-Westfalen vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Valtiontuki - Komission toimivallan puuttuminen - Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen - Olennaisten menettelymääräysten rikkominen - Tuen käsite - EY 87 ja EY 295 artiklan rikkominen - Markkinataloudessa toimiva sijoittaja - Kohtuullinen korvaus - Perusteluvelvollisuuden laiminlyönti. - Yhdistjayt asiat T-228/99 ja T-233/99.



Oikeustapauskokoelma 2003 sivu II-00435



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Komissio - Juoksevien asioiden hoito - Rajaaminen - Valtiontukialan valvontatehtävän hoitaminen - Kuuluminen juoksevien asioiden hoitoon

(EY 87 artiklan 1 kohta ja EY 211 artikla)

2. Valtiontuki - Hallinnollinen menettely - Komission velvollisuus antaa asianomaisille tilaisuus esittää huomautuksensa - Asianomaisten ei anneta käyttää puolustautumisoikeuksiaan

(EY 88 artiklan 2 kohta ja EY 253 artikla)

3. Kumoamiskanne - Kanneperusteet - Olennaisten menettelymääräysten rikkominen - Kanne komission päätöksestä todeta valtiontuki yhteismarkkinoille soveltumattomaksi - Tuensaajan ja sille tukea myöntäneen yksikön oikeus vedota siihen, että kyseessä olevan jäsenvaltion oikeutta tulla kuulluksi on loukattu

(EY 88 artiklan 2 kohta ja EY 230 artiklan 2 kohta)

4. Oikeudenkäyntimenettely - Väliintulo - Väliintulohakemus, jolla pyritään tukemaan toista asianosaista kanteesta poikkeavilla perusteilla - Tutkittavaksi ottaminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan 4 kohta)

5. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perustelut - Päätöksen muutoin riittävissä perusteluissa oleva tosiseikkoja koskeva virhe - Virheellä ei ole vaikutusta päätöksen lainmukaisuuteen

(EY 253 artikla)

6. Yhteisön oikeus - Yleiset oikeusperiaatteet - Hyvää hallintotapaa koskeva oikeus - Asioiden huolellinen ja puolueeton käsittely

7. Valtiontuki - Käsite - Valtion varoista myönnetty etu

(EY 87 artiklan 1 kohta)

8. Kilpailu - Kilpailusääntöjen soveltaminen - Julkisten yritysten ja yksityisten yritysten yhdenvertainen kohtelu - Sillä, että kyseessä on julkista omaisuutta koskeva järjestelmä, ei ole vaikutusta - Poikkeusluvan myöntämismahdollisuus yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottaville yrityksille tai fiskaalisille monopoleille

(EY 86 artiklan 1 ja 2 kohta, EY 87 artiklan 1 kohta ja EY 295 artikla)

9. Valtiontuki - Käsite - Yksityinen sijoittaja -arviointiperusteen mukainen arviointi - Kannattaville yrityksille myönnettäviin tukiin sovellettava arviointiperuste

(EY 87 artiklan 1 kohta)

10. Valtiontuki - Käsite - Viranomaisten yritykselle myöntämä rahoitustuki - Arviointiperuste - Yksityisen sijoittajan kiinnostuneisuus tehdä samankaltainen sijoitus samoin edellytyksin

(EY 87 artiklan 1 kohta)

11. Valtiontuki - Käsite - Yksityinen sijoittaja -arviointiperuste - Arviointi kyseisellä alalla sijoitetun pääoman keskimääräisen tuoton valossa - Hyväksyttävyys - Rajat

(EY 87 artiklan 1 kohta)

12. Valtiontuki - Käsite - Asiantunteva yksityinen sijoittaja -arviointiperusteen soveltaminen julkisen sektorin sijoittajiin - Yhdenvertaisuusperiaatetta ei ole loukattu

(EY 87 artiklan 1 kohta)

13. Valtiontuki - Käsite - Yksityinen sijoittaja -arviointiperusteen käyttäminen - Komission harkintavalta - Tuomioistuinvalvonnan rajat

(EY 87 artiklan 1 kohta)

14. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perustelut - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Valtiontukia koskeva komission päätös - Kilpailua rajoittavan vaikutuksen ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvan vaikutuksen luonnehdinta

(EY 87 artiklan 1 kohta ja EY 253 artikla)

15. Valtiontuki - Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Kilpailua rajoittava vaikutus - Arviointiperusteet

(EY 87 artiklan 1 kohta)

16. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perustelut - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Perustuoton arvon valinta yksityisen sijoittajan periaatetta sovellettaessa

(EY 253 artikla)

Tiivistelmä

1. Komission päätös, jossa lausutaan valtiontuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille soveltamalla markkinataloudessa toimivaa sijoittajaa koskevaa periaatetta, kuuluu komissiolle EY 211 artiklalla määrättyyn valvontatehtävään ja erityisesti sen velvollisuuteen valvoa EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamista siten, että taataan se, että jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki ei vääristä tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä. Tämän vuoksi, vaikka päätöksessä sovelletaan kyseistä periaatetta elinkelpoiseen yritykseen, se ei ole uusi poliittinen aloite, joka olisi muuta kuin juoksevien asioiden hoitamista.

( ks. 96, 98 ja 100 kohta )

2. Valtiontukia koskeva hallinnollinen menettely aloitetaan kuitenkin ainoastaan kyseistä jäsenvaltiota vastaan. Tuensaajana olevaa yritystä ja tukia myöntäviä alueellisia yksiköitä sekä tuensaajien kilpailijoita pidetään tässä menettelyssä ainoastaan henkilöinä, joita asia koskee.

Komission on EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisessa tutkimisvaiheessa varattava niille, joita asia koskee, tilaisuus esittää huomautuksensa.

Tältä osin ilmoituksen julkaiseminen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä on asianmukainen keino ilmoittaa menettelyn aloittamisesta kaikille niille, joita asia koskee. Tiedonannolla pyritään ainoastaan saamaan niiltä, joita asia koskee, kaikki sellaiset tiedot, jotka voivat auttaa komissiota sen tulevassa tehtävässä.

Niiden, joita asia koskee, tehtävänä on pääasiallisesti toimia komission tiedonlähteenä tällaisessa hallinnollisessa menettelyssä. Näin ollen niillä, joita asia koskee, on ainoastaan oikeus osallistua hallinnolliseen menettelyyn siinä määrin kuin yksittäistapaukseen liittyvissä olosuhteissa on tarkoituksenmukaista, eivätkä ne suinkaan voi vaatia sellaisia puolustautumisoikeuksia, jotka on myönnetty niille henkilöille, joita vastaan menettelyä käydään.

( ks. 122-125 kohta )

3. Valtiontukien tutkintaa koskeva hallinnollinen menettely aloitetaan ainoastaan kyseistä jäsenvaltiota vastaan. Komission tämän menettelyn päätteeksi tekemät päätökset osoitetaan ainoastaan kyseiselle jäsenvaltiolle. Lisäksi EY 88 artiklan 2 kohdan mukaan kyseinen jäsenvaltio vastaa sellaisen mahdollisen komission päätöksen täytäntöönpanosta, joka koskee kyseisen valtiontuen poistamista tai muuttamista.

Näin ollen ja kun otetaan huomioon kyseessä olevan jäsenvaltion keskeinen rooli tässä menettelyssä, tämän jäsenvaltion kuuleminen tässä menettelyssä on olennainen menettelymääräys, jonka noudattamatta jättäminen aiheuttaa sellaisen komission päätöksen pätemättömyyden, jossa määrätään tuen poistamisesta tai muuttamisesta.

Tämän vuoksi tuensaajana olevalla yrityksellä samoin kuin tuen myöntäneellä alueellisella yksiköllä on laillinen intressi vedota tällaiseen komission päätöstä rasittavaan virheeseen, koska jäsenvaltion kuulemisoikeuden mahdollisella loukkaamisella on voinut olla vaikutusta riidanalaisen päätöksen pätevyyteen.

( ks. 140-142 kohta )

4. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan neljännen kohdan vastaista ei ole se, että väliintulija esittää tukemansa asianosaisen väitteistä poikkeavia perusteluja, kunhan niillä pyritään tukemaan tämän asianosaisen vaatimuksia.

( ks. 145 kohta )

5. Vaikka riidanalaisen toimenpiteen jossakin perustelukappaleessa olisikin virheellinen tosiseikkaa koskeva maininta, tämä muotovirhe ei kuitenkaan voi johtaa kyseisen toimenpiteen kumoamiseen, mikäli muut perustelukappaleet sisältävät sinänsä riittävät perustelut.

( ks. 162 kohta )

6. Komissiolle on erityisesti EY 88 artiklan yhteydessä asetettu velvollisuus käsitellä asia huolellisesti ja puolueettomasti. Tämä velvollisuus perustuu hyvää hallintotapaa koskevaan oikeuteen, joka on osa jäsenvaltioiden perustuslaillisille perinteille yhteisiä oikeusvaltion yleisiä periaatteita.

( ks. 167 kohta )

7. Jotta etuja voidaan pitää EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, niiden on oltava suoraan tai välillisesti valtion varoista myönnettyjä etuja ja niiden on oltava seurausta valtion toiminnasta.

Tässä määräyksessä ei kuitenkaan tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan niiden vaikutusten perusteella. Tuen käsite on näin ollen objektiivinen, ja sen kannalta merkittävää on ainoastaan se, annetaanko valtion toimenpiteellä jokin etu yhdelle tai useammalle yritykselle.

Valtion varat eivät lakkaa olemasta valtion varoja pelkästään siksi, että niitä käytetään samalla tavalla kuin yksityinen sijoittaja käyttäisi niitä. Se, käyttäytyikö valtio kuin yrittäjä, liittyy valtiontuen olemassaolon määrittämiseen eikä kyseessä olevien varojen julkisen tai muun luonteen tutkimiseen.

( ks. 179-181 kohta )

8. Vaikka kukin jäsenvaltio määrittää edelleen omistusoikeusjärjestelmänsä EY 295 artiklan nojalla, kyseinen määräys ei merkitse sitä, että jäsenvaltioissa vallitsevia omistusoikeusjärjestelmiä eivät koskisi perustamissopimuksen perustavanlaatuiset säännöt. Näin ollen EY 86 artiklan 1 kohdan mukaan perustamissopimuksen kilpailusääntöjä, jotka ovat perustavanlaatuisia sääntöjä, sovelletaan erotuksetta julkisiin ja yksityisiin yrityksiin. Näin ollen ei ole katsottava, että EY 295 artiklalla rajoitetaan EY 87 artiklan 1 kohdan mukaisen valtiontuen käsitteen alaa.

Siitä, että kilpailusääntöjä sovelletaan yrityksiin riippumatta niihin sovellettavasta omistusoikeusjärjestelmästä, ei seuraa EY 295 artiklan suojan alan rajoittaminen tai se, ettei jäsenvaltiolla olisi käytännössä enää liikkumavaraa niiden hallinnoidessa julkisia yrityksiä, säilyttäessä omistusosuuksiaan näissä yrityksissä tai ottaessaan huomioon muita kuin puhtaasti tuotontavoittelua koskevia arviointiperusteita. Jos oletetaan, että tällaiset intressit voisivat estää kilpailusääntöjen soveltamisen, ne on otettu huomioon EY 86 artiklan 2 kohdassa, jossa määrätään, että yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin voidaan jättää soveltamatta kilpailusääntöjä, jos ne oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estävät yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä.

( ks. 192-196 kohta )

9. Markkinataloudessa toimiva yksityinen sijoittaja -arviointiperusteen käyttäminen sen arvioimiseksi, onko valtion toimenpide tukea, ei rajoitu ainoastaan kannattamattomiin tai uudelleenjärjesteltäviin yrityksiin; sitä voidaan käyttää myös kannattavien yritysten osalta.

( ks. 209 ja 210 kohta )

10. Sen arvioimiseksi, ovatko julkisviranomaisten muodossa tai toisessa tekemät sijoitukset yrityksiin valtiontukea, on arvioitava, olisiko normaaleissa markkinaolosuhteissa toimiva yksityinen sijoittaja, joka on kooltaan verrattavissa julkisen sektorin toimintaa ohjaaviin elimiin, samankaltaisissa olosuhteissa voinut tehdä tämänsuuruisen pääomansijoituksen. Erityisesti on pohdittava, olisiko yksityinen sijoittaja toteuttanut kyseisen järjestelyn samoin edellytyksin, ja jos vastaus on kieltävä, on tutkittava, millä edellytyksillä se olisi voinut sen toteuttaa. Julkisen sektorin sijoittajan ja yksityisen sijoittajan käyttäytymistä on vertailtava ottaen huomioon se tapa, jolla yksityinen sijoittaja olisi kyseessä olevan toimenpiteen toteuttamisajankohtana suhtautunut asiaan, kun otetaan huomioon tuolloin käytettävissä olleet tiedot ja ennakoitavissa olleet kehityssuuntaukset.

( ks. 244-246 kohta )

11. Käytettäessä yksityinen sijoittaja -arviointiperustetta kyseessä olevan alan sijoitetun pääoman keskimääräinen tuotto on yksi analyyttinen keino, mutta vain keino, muiden keinojen joukossa, joiden perusteella voidaan määrittää, saako valtion toimenpiteen edunsaajana oleva yritys taloudellista etua, jota se ei olisi saanut normaaleissa markkinaolosuhteissa.

Koska markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan käyttäytymistä ohjaavat tuottonäkymät, keskimääräisen tuoton käyttäminen vastaa ajatusta, jonka mukaan asiantunteva yksityinen sijoittaja eli sijoittaja, joka pyrkii maksimoimaan voittonsa ottamatta liikaa riskejä muihin markkinatoimijoihin nähden, edellyttäisi sijoitukselta odottamaansa korvausta koskevissa laskelmissaan periaatteessa vähimmäistuottoa, joka on kyseisen alan keskimääräisen tuoton suuruinen.

Lisäksi koska komission on edelleen tutkittava kaikki riidanalaisen toimenpiteen merkitykselliset piirteet ja sen asiayhteys, sen on otettava huomioon se, olisiko asiantunteva yksityinen sijoittaja rahoitusta sijoituksen muodossa antaneen julkisen sektorin sijoittajan asemassa hyväksynyt muilla kuin tuoton maksimointia koskevilla taloudellisilla perusteilla kohtuullisena korvauksena tuoton, joka on kyseisen alan keskimääräistä tuottoa pienempi.

( ks. 254, 255 ja 270 kohta )

12. Yhdenvertaisuusperiaatteen mukaan toisiinsa verrattavia tapauksia ei saa kohdella eri tavoilla siten, että siitä aiheutuu joillekin toimijoille haittaa muihin toimijoihin verrattuna, ellei tätä erilaista kohtelua voida perustella tiettyä merkitystä omaavien objektiivisten eroavuuksien olemassaololla. Julkisen sektorin sijoittaja ei ole kuitenkaan samassa tilanteessa kuin yksityinen sijoittaja. Viimeksi mainittu voi luottaa sijoitustensa rahoittamiseksi ainoastaan omiin varoihinsa ja vastaa näin ollen valintojensa seurauksista omalla omaisuudellaan, kun taas julkisen sektorin sijoittaja voi käyttää julkisen vallan käyttämisestä saamiaan varoja, erityisesti verovaroja. Koska näiden erityyppisten sijoittajien tilanteet eivät ole samanlaiset, asiantuntevan yksityisen sijoittajan käyttäytymisen huomioon ottaminen arvioitaessa julkisen sektorin sijoittajan käyttäytymistä, kun taas minkään yksityisen sijoittajan käyttäytymistä ei rajoiteta tällä tavoin, ei voi olla julkisen sektorin sijoittajaa syrjivää.

( ks. 271 ja 272 kohta )

13. Kun komissio arvioi sitä, onko sijoitus yksityisen sijoittajan toimintaan perustuvan arviointiperusteen mukainen, kyseessä on monitahoinen taloudellinen arviointi. Komissiolla on antaessaan toimea, joka sisältää näin monitahoista taloudellista arviointia, laaja harkintavalta, ja vaikka kyseisen toimen tuomioistuinvalvonta on lähtökohtaisesti kokonaisvaltaista sen osalta, kuuluuko tietty toimenpide EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, tämä valvonta kohdistuu ainoastaan siihen, että menettelyä ja perustelemista koskevia sääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olevat tosiseikat pitävät asiallisestikin paikkansa, että tällaisten seikkojen arvioinnissa ei ole tapahtunut ilmeistä arviointivirhettä ja että harkintavaltaa ei ole käytetty väärin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei missään tapauksessa ole korvata päätöksen tekijän taloudellista arviointia omalla arvioinnillaan.

( ks. 282 kohta )

14. Vaikka valtiontuen myöntämiseen liittyvistä seikoista ilmenisi, että tuki voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää tai uhata vääristää kilpailua, komission on joka tapauksessa mainittava nämä seikat päätöksensä perusteluissa.

Komission ei tarvinnut näyttää toteen todellisia vaikutuksia, joita laittomilla tuilla on kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tällaisen näytön esittämistä koskevan vaatimuksen asettaminen komissiolle johtaisi näet niiden jäsenvaltioiden suosimiseen, jotka maksavat tukia noudattamatta EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua ilmoitusvelvollisuutta, niiden kustannuksella, jotka ilmoittavat tuesta suunnitteluvaiheessa.

( ks. 292 ja 296 kohta )

15. Suhteellisen vähäinenkin valtiontuki voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, jos kilpailu sillä alalla, jolla tuensaajayritys toimii, on kovaa.

Kun valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty taloudellinen tuki vahvistaa yrityksen asemaa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

Tuet, joiden tarkoituksena on vapauttaa tuensaajana oleva yritys kokonaan tai osittain sellaisista menoista, joista se olisi normaalisti vastannut juoksevassa hallinnossaan tai tavanomaisessa toiminnassaan, vääristävät lähtökohtaisesti kilpailua.

( ks. 298-300 kohta )

16. Kun komissio käyttää yksityinen sijoittaja -arviointiperustetta arvioidessaan, onko yritykselle myönnetty tuki EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, tällaisen sijoittajan saaman perustuoton arvon määrittäminen on keskeinen tekijä laskettaessa riidanalaisesta toimenpiteestä maksettavaa kohtuullista korvausta. Tätä koskevalla perusteluvelvollisuudella on tämän vuoksi perustavanlaatuinen merkitys.

Tätä velvollisuutta ei noudateta, kun komissio ainoastaan luettelee valintansa perusteena olleet tietolähteet, muttei toista niiden sisältöä selvittäen niiden käyttöä. Sitä ei myöskään noudateta, kun komissio viittaa yleisesti ristiriitaisiin asiakirjoihin, joista asianomaisille ei ole annettu tiedoksi sitä, joka sisältää lopullista valintaa eniten koskevia seikkoja, eikä kun se viittaa alalta saamiinsa kokemuksiin ja tukiasioissa tehtyihin aiempiin päätöksiin, joista ainoan, johon päätöksessä viitataan nimenomaisesti, merkitystä ei ole selvitetty nimenomaisesti.

Tätä perustelujen puutteellisuutta eli sitä, ettei komissio ole esittänyt olennaisia seikkoja, joiden perusteella se valitsi tietyn normaalin tuoton arvon, ei poista se, että asianomaiset ovat osallistuneet päätöksen tekemistä edeltäneeseen hallinnolliseen menettelyyn tai että tuensaaja on kyseisen alan taloudellinen toimija.

Perustelujen on katsottava olevan puutteelliset myös sen komission määrittämän korotuksen arvon osalta, joka tehdään normaaliin tuoton arvoon vaikuttavien riskien vuoksi, koska päätöksen alaviitteissä viitataan ainoastaan komission tilaamaan asiantuntijalausuntoon ja sen käytäntöä koskevaan kirjeeseen, johon asianomaiset eivät ole voineet tutustua.

( ks. 395-405 ja 414-419 kohta )

Asianosaiset

Asioissa T-228/99 ja T-233/99,

Westdeutsche Landesbank Girozentrale, kotipaikka Düsseldorf (Saksa), edustajanaan asianajaja F. Montag, prosessiosoite Luxemburgissa,

Land Nordrhein-Westfalen, edustajanaan asianajaja M. Schütte, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajina,

joita tukee

Saksan liittotasavalta, asiamiehenään W.-D. Plessing, avustajanaan asianajaja H.-F. Wissel,

väliintulijana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään K.-D. Borchardt ja V. Kreuschitz, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

jota tukee

Bundesverband deutscher Banken eV, kotipaikka Berliini (Saksa), edustajanaan asianajaja H.-J. Niemeyer,

väliintulijana,

joissa kantajat vaativat yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan toimenpiteestä, jonka Saksan liittotasavalta on toteuttanut Westdeutsche Landesbank Girozentralen (WestLB) hyväksi, 8 päivänä heinäkuuta 1999 tehdyn komission päätöksen 2000/392/EY (EYVL 2000, L 150, s. 1),

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu toinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja R. M. Moura Ramos sekä tuomarit V. Tiili, J. Pirrung, P. Mengozzi ja A. W. H. Meij,

kirjaaja: hallintovirkamies D. Christensen,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä sekä 5.6. ja 6.6.2002 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Riita-asian tausta

I Riita-asian taustalla olevat tosiseikat

1 Käsiteltävänä olevat asiat koskevat Wohnungsbauförderungsanstalt des Landes Nordrhein-Westfalenin (jäljempänä WfA) yhdistämistä Westdeutsche Landesbank Girozentraleen (jäljempänä WestLB) (jäljempänä luovutus tai riidanalainen toimenpide).

A Omia varoja ja vakavaraisuutta koskevissa direktiiveissä asetetut omia varoja koskevat edellytykset

2 Luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta 18 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/647/ETY (EYVL L 386, s. 14) ja luottolaitosten omista varoista 17 päivänä huhtikuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/299/ETY (EYVL L 124, s. 16) mukaan pankeilla on oltava omia varoja vähintään 8 prosenttia taseensa riskipainotetusta vastaavasta ja taseen ulkopuolisista riskiliiketoimista. Näiden direktiivien perusteella Kreditwesengesetziin (Saksan luottolaitoksia koskeva laki) tehtiin muutoksia 1.1.1992 ja uudet vaatimukset tulivat voimaan 30.6.1993.

3 Kyseisissä direktiiveissä asetetusta uudesta 8 prosentin vähimmäisarvosta vähintään puolet on oltava "peruspääomaa", joka on luottolaitoksen käytössä välittömästi ja rajoituksetta mahdollisten tappioiden kattamiseksi. Peruspääomalla on pankin kokonaisvarannolle pankkivalvonnan kannalta ratkaiseva merkitys, koska "lisäpääomaa" eli toissijaisia omia varoja hyväksytään pankin riskiliiketoimien vakuudeksi ainoastaan käytettävissä olevan peruspääoman verran.

4 Pankin omien varojen määrä rajoittaa sen mahdollisuuksia myöntää suuria lainoja. WfA:n luovutuksen aikaan voimassa olleen Kreditwesengesetzin 13 §:n mukaan yksittäinen suuri luotto sai olla enintään 50 prosenttia luottolaitoksen omista varoista ja arvoltaan yli 15 prosenttia omista varoista olevien yksittäisten suurten luottojen yhteenlaskettu määrä sai olla enintään kahdeksan kertaa omien varojen suuruinen. Sen jälkeen kun Kreditwesengesetziä muutettiin vuonna 1994 sen mukauttamiseksi luottolaitosten suurten riskikeskittymien valvonnasta ja tarkastamisesta 21 päivänä joulukuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/121/ETY (EYVL 1993, L 29, s. 1) säännöksiä vastaavaksi, yksittäisen luoton suurin mahdollinen määrä oli 25 prosenttia pankin omista varoista ja arvoltaan yli 10 prosenttia pankin omista varoista olevien yksittäisten suurten luottojen yhteenlaskettu määrä sai olla enintään kahdeksan kertaa omien varojen suuruinen.

5 Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston toisen direktiivin 89/646/ETY (EYVL L 386, s. 1) 12 artiklassa rajoitetaan luottolaitosten osakeomistusten määrää muissa luotto- ja rahoituslaitoksissa. Kreditwesengesetzin 12 §:ssä, joka ei perustu yhteisön lainsäädäntöön mutta jollaisia on säädetty myös muissa jäsenvaltioissa, pitkäaikaisten sijoitusten kokonaismäärä - mukaan lukien osuudet rahoitusalan ulkopuolisissa yrityksissä - rajoitetaan enintään pankin omien varojen kokonaismäärän suuruiseksi. Saksan pankkien piti sopeutua omia varoja koskeviin uusiin vaatimuksiin 30.6.1993.

B WestLB

6 WestLB on Nordrhein-Westfalenin osavaltion (jäljempänä osavaltio) lain mukainen julkisoikeudellinen luottolaitos. WestLB:n tunnustetut omat varat olivat 31.12.1991 5,1 miljardia Saksan markkaa (DEM). Tämän osavaltion lainsäädännön mukaan WestLB:llä on kolme tehtävää. Se toimii osavaltion paikallisten säästökassojen keskuspankkina ja 17.7.1992 lähtien myös Brandenburgin osavaltion säästökassojen keskuspankkina. Se toteuttaa valtiollisen ja kunnallisen pankin tehtäviä ja erityisesti rahoitustoimenpiteitä osakkeenomistajiensa lukuun. Se suorittaa myös yleiseen pankkitoimintaan kuuluvia tehtäviä.

7 WestLB on sataprosenttisesti julkisen sektorin omistuksessa. Sen suurin osakkeenomistaja on Nordrhein-Westfalenin osavaltio (43,2 prosenttia osakkeista), ja muut omistajat ovat Landschaftsverband Rheinland ja Landschaftsverband Westfalen-Lippe (Reininmaan ja Westfalen-Lippen alueen kuntien yhteenliittymät), joilla kummallakin on 11,7 prosentin osuus osakkeista, sekä Rheinischer Sparkassen- und Giroverband ja Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband (Reininmaan ja Westfalen-Lippen alueen säästökassojen yhdistykset), joilla kummallakin on 16,7 prosentin osuus osakkeista. Nämä luovutuksen aikaan vallinneet omistussuhteet pysyivät ennallaan ainakin 8.7.1999 saakka.

8 WestLB-konserni on taseensa perusteella Deutsche Bank AG:n ja Dresdner Bank AG:n jälkeen Saksan kolmanneksi suurin luottolaitos. WestLB-konserni tarjoaa rahoituspalveluja yrityksille ja julkisille laitoksille, ja se toimii myös kansainvälisillä pääomamarkkinoilla, jossa se toimii sekä omaan lukuunsa että muiden velkainstrumentteja liikkeeseen laskevien laitosten lukuun. Monien muiden saksalaisten yleispankkien tapaan myös WestLB omistaa rahoituslaitosten ja yritysten osakkeita. Vuonna 1997 merkittävä osuus WestLB:n liiketoiminnasta toteutettiin Saksan ulkopuolella.

C WfA

9 WfA perustettiin vuonna 1957, ja se toimi 31.12.1991 saakka Saksassa julkisoikeudellisena laitoksena; tällöin se oli itsenäinen oikeushenkilö. Sen osakepääoma oli 100 miljoonaa DEM, ja osavaltio oli sen ainoa omistaja. Lainsäädännön mukaan WfA:n yksinomaisena tehtävänä oli edistää asuntojen rakentamista myöntämällä matalakorkoisia tai korottomia lainoja. Yleishyödyllisen toimintansa vuoksi laitos oli vapautettu yhteisöverosta, varallisuusverosta ja liikeomaisuusverosta.

10 Koska Wfa oli julkisoikeudellinen laitos, siihen sovellettiin sen kaikkien sitoumusten mahdollisten tappioiden osalta osavaltion takaajan vastuuta. Luovutuksen jälkeen nämä takaukset ovat säilyneet ennallaan.

D WfA:n yhdistäminen WestLB:hen

11 Wfa luovutettiin WestLB:lle 1.1.1992 osavaltion maapäivien 18.12.1991 antaman Gesetz zur Regelung der Wohnungsbauförderungin (laki asuntorakentamiselle maksettavan tuen sääntelystä) mukaisesti.

12 Lain perusteluissa luovutusta perustellaan lähinnä WestLB:n omien varojen kasvattamisella, jotta luottolaitos kykenisi noudattamaan 30.6.1993 voimaan tulleita omaa pääomaa koskevia ankarampia määräyksiä. Lisäksi WfA:n ja WestLB:n asuntorakentamista tukevien toimintojen yhdistämisen oli määrä parantaa niiden tehokkuutta.

13 Luovutuksen yhteydessä osavaltio kumosi noin 7,4 miljardin DEM:n suuruisen takauksen, joka koski asuntorakentamisen tukemiseen tarkoitettuihin lainoihin liittyviä WfA:n sitoumuksia.

14 WestLB:stä tuli WfA:n yleisseuraaja (lukuun ottamatta ennen luovutusta kumottua asuntorakentamisen tukemiseen liittyvien osavaltion velkojen takausta). WfA:sta tuli WestLB:n sisällä taloudellisesti ja organisatorisesti riippumaton julkisoikeudellinen laitos, joka ei ollut itsenäinen oikeushenkilö. WfA:n oma pääoma ja vararahasto on näin ollen merkittävä WestLB:n taseessa erityisvararahastoiksi. Osavaltio vastaa takaajan vastuulla edelleen WfA:n sitoumusten mahdollisista tappioista.

15 WfA:n omaisuuden eli sen oman pääoman, vararahastojen, osavaltion asuntorakentamisrahaston ja muiden saatavien sekä rakennuslainojen takaisinmaksusta tulevaisuudessa saatavien tuottojen käyttötarkoituksena on WestLB:hen yhdistämisen jälkeenkin edellä 11 kohdassa mainitun lain 2 §:n 16 momentin toisen kohdan mukaisesti asuntorakentamisen tukeminen. Tässä laissa säädettiin kuitenkin, että luovutettu omaisuus oli tästä lähtien samalla Kreditwesengesetzissä ja näin ollen myös direktiivissä 89/299/ETY tarkoitettua omaa pääomaa, jonka perusteella pankin vakavaraisuussuhde lasketaan ja joka on myös WestLB:n kilpailuun perustuvan liiketoiminnan vakuutena.

16 WestLB:n osakkeenomistajat muuttivat luovutuksen vuoksi kokonaissopimusta ja sopivat, että asuntorakentamisen tukemiseen tarkoitetut varat on määrä säilyttää, vaikka WestLB kärsisi tappioita, joiden vuoksi se joutuisi kajoamaan osakepääomaansa. WfA:n pääomaa voidaan käyttää sisäisesti vakuutena vasta sen jälkeen, kun WestLB:n muita omia varoja on käytetty vakuutena. Kokonaissopimuksessa täsmennettiin, että WestLB:n osakkeenomistajien vastuu laitoksen mahdollisista tappioista kattaa myös WfA:n erityisvararahastot. Jos WestLB asetettaisiin konkurssiin, osavaltiolla olisi ensisijainen oikeus WfA:n pääomaan. Lisäksi todettiin, että WfA:n yhdistämisestä aiheutuva WestLB:n oman pääoman korottaminen merkitsi osavaltion rahallista suoritusta ja että osakkeenomistajien oli sovittava tästä suoritettavan vuotuisen korvauksen suuruudesta heti, kun vuoden 1992 jälkeisten tilivuosien ensimmäiset tulokset olivat käytettävissä. Myöhemmin kokonaissopimukseen tehtiin tältä osin 11.11.1993 päivätty pöytäkirjahuomautus. Siinä todettiin, että jos toiminta on voitollista, WestLB maksaisi osavaltiolle vuotuista korvausta, jonka suuruus on 0,6 prosenttia verojen jälkeen, WfA:n pääoman siitä osasta, jota voidaan käyttää WestLB:n toiminnan vakuutena.

17 Tästä WfA:n omaisuuden turvaamiseksi tehdystä sisäisestä sopimuksesta huolimatta WfA:n varojen käyttötarkoituksia eli niiden käyttämistä asuntorakentamisen tukemiseen tai WestLB:n vakuuspääomana sen ulkoisissa suhteissa rahoittajiinsa nähden ei ole asetettu ensisijaisuusjärjestykseen. Luovutetut omaisuuserät ovat suoraan ja rajoituksetta WestLB:n käytettävissä tappioiden kattamiseen tai, jos yhtiö asetetaan konkurssiin, velkojien saatavien kattamiseen.

18 Osavaltion ja WestLB:n välisessä asuntorakentamistukilakiin liittyvässä liiketoimintasopimuksessa määrätään, että WestLB voi käyttää erityisvararahastoja oman liiketoimintansa vakuutena ainoastaan, jos WfA:lle laissa säädetyt tehtävät täytetään.

19 WfA menetti oikeudellisesti itsenäisen asemansa muuttuessaan asuntorakentamisen tukemisesta vastaavaksi WestLB:n osastoksi. Sen liiketoimintaa ei ole kuitenkaan täysin yhdistetty WestLB:hen. WfA on WestLB:n sisällä edelleen erillinen yksikkö, jonka nimeksi on annettu Wohnungsbauförderungsanstalt Nordhein-Westfalen - Anstalt der Westdeutschen Landesbank Girozentrale (osavaltion asuntorakentamisen tukilaitos - WestLB:n laitos). WestLB:n uusi asuntorakentamisen tukiosasto otetaan kylläkin huomioon WestLB:n kirjanpidossa, mutta sillä on myös oma tase. WestLB:n aiempi asuntorakentamisen tukiosasto yhdistettiin WfA:han.

20 WfA:n osakepääomana, vararahastoina, muina omaisuuserinä ja tulevina voittoina luovutetun omaisuuden käyttötarkoituksena on edelleen asuntorakentamisen tukeminen, ja sitä on näin ollen myös hoidettava erillään WestLB:n muusta liiketoiminnasta. Tämä erillisyys on samalla edellytys sille, että asuntorakentamisen tukemiseen liittyvää toimintaa voidaan Saksan vero-oikeuden mukaan edelleen pitää yleishyödyllisenä toimintana. Näin ollen WfA:n nauttimia verovapautuksia ei poistettu.

II Hallinnollinen menettely

21 Bundesverband deutscher Banken eV (Saksan pankkiyhdistys; jäljempänä BdB), joka edustaa noin 300 yksityistä Saksassa toimivaa pankkia, pyysi 23.3.1993 päivätyllä kantelullaan komissiota aloittamaan EY 226 artiklan mukaisen menettelyn Saksan liittotasavaltaa vastaan. BdB:n mukaan Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen (liittovaltion luottotarkastusvirasto) on rikkonut neuvoston direktiivin 89/299/ETY 4 artikla 1 kohtaa, kun se on hyväksynyt sen, että WestLB:n kanssa fuusioituneen WfA:n omaisuutta pidetään WestLB:n omina varoina.

22 BdB ilmoitti 31.5.1994 päivätyllä kirjeellään komission kilpailupääosastolle omaisuuden luovuttamisesta ja väitti, että luovutus vääristää kilpailua WestLB:n eduksi. BdB teki 21.12.1994 varsinaisen kantelun, jossa se pyysi komissiota aloittamaan EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn Saksan liittotasavaltaa vastaan. Helmikuussa ja maaliskuussa 1995 sekä joulukuussa 1996 kymmenen yksittäistä BdB:n jäsenpankkia yhtyi BdB:n tekemään kanteluun.

23 Voidakseen arvioida, merkitsikö omaisuuden luovutus valtiontukea, komissio pyysi Saksan liittotasavallan viranomaisilta 12.1., 9.2., 10.11. ja 13.12.1993 sekä 16.1.1996 päivätyillä kirjeillään lisätietoja. Nämä lisätiedot toimitettiin sille 2.2. ja 16.3.1993, 8.3.1994, 12.4. ja 26.4.1996 sekä 14.1.1997 päivätyillä kirjeillä. Lisäksi eri osapuolet, joita asia koskee, lähettivät asiakirjoja ja kirjeitä. Komission edustajat tapasivat useaan otteeseen Saksan viranomaisten, WestLB:n ja muiden alueellisten pankkien sekä kantelijoiden edustajia.

24 Tämän tietojen vaihdon jälkeen komissio aloitti EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn 1.10.1997 tekemällään päätöksellä (jäljempänä menettelyn aloittamispäätös). Komissio katsoi päätöksessään, että riidanalainen toimenpide on todennäköisesti EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea ja että se tarvitsee lisätietoja voidakseen arvioida asiaa tarkemmin. Se tarvitsi ennen kaikkea tietoja toimenpiteistä, joilla osavaltio varmistaa, että se saa kohtuullisen osuuden lisävoitoista, jotka WestLB voi saada pääoman lisääntymisen johdosta. Lisäksi se tarvitsi tietoja sen vaikutuksista, ettei luovutettu pääoma ole luonteeltaan maksuvalmiutta parantavaa, ettei osavaltion vaikutusvalta WestLB:ssä ole kasvanut ja että kiinteä korvaus on etuoikeusasemassa, sekä kohtuullisen korvauksen määrittämiseen liittyvien muiden tekijöiden vaikutuksista. Se tarvitsi myös tietoja WestLB:n liiketoiminnan vakuutena olevan WfA:n pääoman määrästä, tämän määrän ylittävästä ja WestLB:n taseesta ilmenevästä määrästä, verovapautuksista, velkojen kumoamisesta, WestLB:n kannattavuudesta ja mahdollisista synergiaeduista.

25 Saksan hallitukselle on ilmoitettu 23.10.1997 päivätyllä kirjeellä päätöksestä aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely. Luottamuksellisten tietojen poistamisesta julkaisemista varten sovittiin 7.11. ja 25.11. sekä 2.12.1997 päivätyillä kirjeillä. Määräajan pidennyksen jälkeen, jota oli pyydetty 19.11.1997 päivätyllä kirjeellä ja joka oli myönnetty 1.12.1997 päivätyllä kirjeellä, Saksan hallitus esitti huomautuksensa 27.2.1998 päivätyllä kirjeellä.

26 Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 5.5.1998 (EYVL C 140, s. 9). Siinä komissio kehotti henkilöitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa kyseessä olevasta toimenpiteestä. Komissio vastaanotti huomautuksia WestLB:ltä (19.5.1998), Association française des banques -nimiseltä järjestöltä (26.5.1998), British Bankers' Association -nimiseltä järjestöltä (2.6.1998) ja BdB:ltä (4.6.1998). Nämä huomautukset toimitettiin Saksan hallitukselle 15.6.1998 päivätyllä kirjeellä lausuntoa varten, jonka komissio sai 11.8.1998 päivätyllä kirjeellä.

27 Tapaamiset järjestettiin BdB:n edustajien kanssa 15.1. ja 16.9.1998 sekä WestLB:n edustajien kanssa 9.9.1998. Komission virkamiehet kutsuivat 22.9.1998 päivätyllä kirjeellä Saksan viranomaiset, WestLB:n ja BdB:n yhteiseen kokoukseen käsittelemään kyseiseen asiaan liittyviä eri näkökohtia. BdB toimitti tietoja 30.10.1998 päivätyllä kirjeellä. Kokous näiden kolmen osapuolen kanssa pidettiin 10.11.1998.

28 Tämän jälkeen komission virkamiehet pyysivät Saksan viranomaisilta ja BdB:ltä lisätietoja ja asiakirjoja 16.11.1998 päivätyllä kirjeellä. Määräajan pidennyksen jälkeen BdB toimitti pyydetyt tiedot 14.1.1999 päivätyllä kirjeellä. Määräajan pidennyksen jälkeen Saksan viranomaiset toimittivat tietoja 15.1.1999 päivätyillä kahdella kirjeellä ja 7.4.1999 päivätyllä kirjeellä. Koska Saksan viranomaiset eivät luovuttaneet komissiolle tiettyjä tietoja, komissio antoi määräyksen kyseisten tietojen toimittamisesta 3.3.1999 tehdyllä päätöksellä, joka annettiin Saksan hallitukselle tiedoksi 24.3.1999 päivätyllä kirjeellä. Määräajan pidennyksen jälkeen Saksan hallitus noudatti määräystä 22.4.1999 päivätyllä kirjeellä.

29 Komissio teetti puolueettoman tutkimuksen kohtuullisesta korvauksesta, jota osavaltion olisi vaadittava WfA:n yhdistämisestä WestLB:hen. Tämän toimeksiannon saanut konsulttiyritys (First Consulting) osallistui myös kolmen osapuolen kesken 10.11.1998 pidettyyn kokoukseen.

III Riidanalainen päätös

30 Komissio teki 8.7.1999 päätöksen 2000/392/EY toimenpiteestä, jonka Saksan liittotasavalta on toteuttanut Westdeutsche Landesbank Girozentralen (WestLB) hyväksi (EYVL 2000, L 150, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös). Päätös annettiin 4.8.1999 tiedoksi Saksalle, joka tiedotti siitä osavaltiolle 6.8.1999 päivätyllä kirjeellä. Osavaltio ilmoitti asiasta WestLB:lle 9.8.1999 päivätyllä kirjeellä, jonka WestLB vastaanotti samana päivänä. Päätöksen päätösosa kuuluu seuraavasti:

"1 artikla

Valtiontuki, jonka Saksa on myöntänyt yritykselle Westdeutsche Landesbank Girozentrale ja jonka määrä on yhteensä 1 579 700 000 Saksan markkaa (807 700 000 euroa) vuosina 1992-1998, ei sovellu yhteismarkkinoille.

2 artikla

1. Saksan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa tarkoitetun ja tuensaajalle sääntöjenvastaisesti maksetun tuen kumoamiseksi ja sen perimiseksi takaisin.

2. Tuki on perittävä takaisin kansallisen lainsäädännön mukaisten menettelyjen mukaisesti. Takaisinperittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajan käyttöön, tuen todelliseen takaisinperintään asti. Korko perustuu aluetukien avustusekvivalenttien laskennassa käytettyyn viitekorkoon.

3 artikla

Saksan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.

- - "

A Yleisarvio

31 Riidanalaisen päätöksen perustelukappaleissa komissio arvioi kyseessä olevaa toimenpidettä. Tämä arviointi voidaan esittää pääosiltaan seuraavasti.

32 Aluksi kilpailun vääristymisen ja jäsenvaltioiden kauppaan kohdistuvien vaikutusten osalta komissio katsoo, että palvelujaan tarjotessaan WestLB kilpailee Euroopan muiden pankkien kanssa Saksan ulkopuolella ja myös Saksassa. Näin ollen WestLB:lle myönnettävät tuet vääristävät kilpailua ja vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Vastaaja katsoo, että koska pankki voi toimia ja laajentaa liiketoimintaansa vain, jos sillä on riittävä hyväksytty oma pääoma, WestLB:n vakavaraisuuden takaava valtion toimenpide vaikutti välittömästi WestLB:n liiketoimintamahdollisuuksiin.

33 Tämän jälkeen komissio katsoo, että kyseessä oleva toimenpide on julkisten pääomien luovutusta yritykselle. Koska näillä pääomilla on kaupallista arvoa ja niistä ei makseta riittävää korvausta, ne ovat EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtion varoja.

34 Tutkiessaan sitä, suosiiko valtion varojen luovuttaminen julkiselle yritykselle kyseistä yritystä ja voiko se näin ollen olla EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, komissio soveltaa "markkinataloudessa toimivaa sijoittajaa" koskevaa periaatetta.

35 Komissio esittää tämän jälkeen yksityiskohtaisesti toimenpidettä koskevan arviointinsa, joka on tehty markkinataloudessa toimivaa sijoittajaa koskevan periaatteen valossa.

36 Komissio toteaa ensiksi, että huolimatta siitä, että EY 295 artiklan mukaan EY:n perustamissopimus ei korvaa eri jäsenvaltioiden omistusoikeusjärjestelmiä, tämä ei kuitenkaan oikeuta rikkomaan yhteisön kilpailusääntöjä. Komissio katsoo tämän vuoksi, ettei se kyseenalaista jäsenvaltioiden oikeutta perustaa erityisrahastoja yleisen taloudellisen edun mukaisten tehtävien täyttämiseksi. Jos julkisia varoja ja muita varoja käytetään liiketoimintaan, on kuitenkin sovellettava markkinasääntöjä. Tämän vuoksi valtion on päättäessään käyttää julkisiin tarkoituksiin varattua pääomaa myös kaupallisiin tarkoituksiin komission mukaan vaadittava tästä markkinaehtojen mukainen korvaus.

37 Toiseksi toimenpiteen erityisluonteen osalta vastaaja väittää, että jos jäsenvaltio päätyy nyt kyseessä olevan kaltaiseen toimenpiteeseen, on tutkittava tarkoin, missä määrin yrityksen kilpailuperiaatteella toimiva osa hyötyy siitä taloudellisesti.

38 Kolmanneksi komissio korostaa, että yksi tapa saada käytettäväksi annetusta pääomasta kohtuullinen tuotto olisi voinut olla osavaltion omistusosuuden kasvattaminen WestLB:ssä. Koska tätä ei ollut tehty, riidanalaisen päätöksen mukaan osavaltion olisi markkinataloudessa toimivan sijoittajan periaatteen mukaan pitänyt vaatia, että käyttöön annetusta pääomasta maksetaan kohtuullinen korvaus muulla tavoin. Muussa tapauksessa osavaltio myöntäisi komission mukaan WestLB:lle edun, joka olisi valtiontukea.

39 Neljänneksi vastaaja selvittää, kuinka se on määrittänyt pääoman, jonka perusteella korvaus lasketaan. Kohtuullisen korvauksen vahvistamiseksi oli erotettava toisistaan WfA:n erityisvararahaston eri osat sen perusteella, mitä hyötyä niistä oli WestLB:lle.

40 Komissio huomauttaa, että WestLB:n taseeseen omaksi pääomaksi merkittiin 5,9 miljardia DEM. Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen (liittovaltion luottotarkastusvirasto) hyväksyi peruspääomaksi ainoastaan 4 miljardia DEM. Viimeksi mainitusta määrästä WestLB voi käyttää kilpailun alaisen toimintansa laajentamiseen ainoastaan 2,5 miljardia DEM omana pääomana ja vakavaraisuutta koskevien säännösten mukaisesti, ja tätä osuutta olisi käytettävä osavaltiolle maksettavan korvauksen ensisijaisena perustana. Jäljelle jäävää 1,5 miljardia DEM käytetään WfA:n asuntorakentamisen tukitoiminnan vakuutena. Taseessa näkyy yhä 1,9 miljardia DEM, mutta tämän määrän ei katsota vastaavan vakavaraisuuden vaatimusten täyttämiseksi tarvittavia omia varoja. Näin ollen WestLB:n taseessa näkyvä määrä, jota ei kuitenkaan voida käyttää pankin kilpailun alaisen toimintansa laajentamiseen, on 3,4 miljardia DEM. Kuitenkin koska tämä määrä antaa pankin rahoittajille kuvan sen vakaudesta, sitä voidaan ainakin taloudellisesti verrata vakuuteen - vaikka se näkyykin pankin taseessa omana pääomana. Koska tästä määrästä on näin ollen WestLB:lle myös taloudellista hyötyä, markkinataloudessa toimiva sijoittaja olisi vaatinut siitä korvauksen. Tämä korvaus on kuitenkin pienempi kuin korvaus 2,5 miljardin DEM:n määrästä, jota voidaan käyttää WestLB:n kilpailun alaisen toiminnan laajentamiseen.

41 Viidenneksi komissio selvittää yksityiskohtaisesti, kuinka se on määrittänyt pääomasta maksettavan kohtuullisen korvauksen.

B Pääomasta maksettavan kohtuullisen korvauksen arviointi

42 Aluksi komissio katsoo, että EY:n perustamissopimuksen valtiontukia koskevien määräysten valossa toimenpidettä on pidettävä pääoman korottamisena eikä vakuutena ja että on arvioitava tästä maksettavaa korvausta. Komissio voi kuitenkin kohtuullisen korvauksen laskemiseksi rinnastaa osan tästä pääomasta vakuuteen, koska WestLB ei voi käyttää sitä tavanomaisen oman pääoman tavoin sen erityisluonteen vuoksi.

43 Komissio korostaa, että WfA:n yhdistämistä WestLB:hen on sen erityisluonteen vuoksi vaikea verrata markkinoilla esiintyvään rahoitusinstrumenttiin, ja selvittää ensiksi ne syyt, joiden perusteella se katsoo, että Saksan hallituksen tekemä vertailu sekamuotoisiin oman pääoman instrumentteihin ei WfA:n pääoman erityispiirteiden vuoksi sovellu käytettäväksi kyseisestä pääomasta maksettavan kohtuullisen korvauksen määrittämisperusteena.

44 Toiseksi komissio viittaa siihen, miten maksuvalmiuden puuttuminen vaikuttaa pääomasta maksettavan korvauksen laskemiseen. WfA:n pääoman luovuttaminen ei parantanut WestLB:n maksuvalmiutta, koska luovutettua pääomaa ja WfA:n kaikkia tuloja on lain mukaan käytettävä edelleen asuntorakentamisen tukemiseen. WestLB vastaa näin ollen koko pääoman ylimääräisistä rahoituskustannuksista, kun se hankkii rahoitusmarkkinoilta varat, jotka se tarvitsee laajentaakseen oman pääoman korotuksen tarjoamia toimintamahdollisuuksia. Näiden ylimääräisten rahoituskustannusten osalta, joita tavanomaisesta omasta pääomasta ei aiheudu, on kohtuullista korvausta laskettaessa tehtävä niitä vastaava alennus.

45 WestLB:n ja Saksan hallituksen kannasta poiketen komissio katsoo kuitenkin, ettei jälleenrahoituskorkoa voida ottaa huomioon kokonaisuudessaan. WestLB:lle luovutetun pääoman erityisluonteesta aiheutuvina ylimääräisinä kustannuksina on otettava huomioon ainoastaan nettokustannukset. Komissio myöntää kuitenkin yleisesti, että WestLB:lle aiheutuu ylimääräisiä "maksuvalmiuskustannuksia", joiden suuruus vastaa "verotuksen jälkeisiä jälleenrahoituskustannuksia". Komissio hyväksyy Saksan hallituksen esittämän korvauksen suuruutta koskevan lausunnon, jossa kohtuullisena pitkän aikavälin jälleenrahoituskorkona pidetään 8,26 prosentin korkoa. Saksan veroastetta soveltaen nettorahoituskustannuksiksi saadaan 4,2 prosenttia.

46 Kolmanneksi komissio selvittää, kuinka se on laskenut kohtuulliseksi korvaukseksi 2,5 miljardia DEM, joka vastaa WestLB:n käytettävissä olevan oman pääoman korotusta.

47 Komissio huomauttaa, että komission palkkaamat ulkopuoliset asiantuntijat katsovat, että lähtökohtana olisi käytettävä pankkialan tavanomaista sijoitustuottoa, jota olisi mukautettava toimenpiteen erityispiirteiden mukaisesti. Lisäksi komissio on tutkimuksessaan ottanut huomioon useita investointipankkien ja konsulttiyritysten lausuntoja ja tutkimuksia oman pääoman ja investointien tosiasiallisista ja odotettavissa olevista tuotoista sekä eri osapuolten toimittamat huomautukset.

48 Komissio toteaa, että näiden tietojen, asiaa koskevien kokemustensa, markkinatilastojen ja aikaisempien valtiontukia koskevien päätöstensä perusteella komissio käyttää arviointinsa lähtökohtana tälle pääoman korotukselle luovutuksen tapahtuma-aikana odotettua verojen jälkeistä 12 prosentin vähimmäistuottoa.

49 Komissio otti kohtuullista korvausta laskiessaan huomioon myös sen, että markkinataloudessa toimiva sijoittaja olisi vaatinut sijoitetusta pääomasta maksettavan korvauksen korottamista markkinaehtojen mukaan toimenpiteen erityispiirteiden vuoksi.

50 Tätä korotusta voidaan perustella kolmella tekijällä. Ensinnäkin luovutettu omaisuus oli määrältään suuri, sen merkitys oli WestLB:lle vakavaraisuusmääräysten kannalta ratkaiseva, ja WestLB:n tuotto oli muiden pankkien keskimääräistä tuottoa alhaisempi. Tämän lisäksi WfA:n yhdistäminen WestLB:hen lisäsi osavaltiolle WestLB:n maksukyvyttömyystilanteessa aiheutuvaa riskiä. Osavaltio ei saanut yhdistämisen ansiosta lainkaan äänivaltaa WestLB:ssä. Voidakseen ottaa tällaisen riskin ilman, että se saisi suuremman vaikutusvallan yrityksessä, markkinataloudessa toimiva sijoittaja vaatisi vastapainoksi sijoituksestaan suuremman korvauksen. Lopuksi osavaltion sijoitusta voidaan verrata pysyvään äänioikeudettomiin osakkeisiin tehtävään sijoitukseen. WfA:n luovutukseen liittyvien erityisolosuhteiden vuoksi osavaltiolla ei ole mahdollisuutta ottaa takaisin pääomaansa ja päättää näin ollen sijoitustaan. Tämän vuoksi komissio katsoo, että kohtuulliseksi katsottava vähimmäiskorotus on toimenpiteen erityispiirteiden vuoksi 1,5 prosenttia.

51 Komissio katsoo, että kohtuullinen korvaus kyseisestä pääomasta olisi 9,3 prosenttia, eli 12 prosentin tavanomainen sijoituksen tuotto korotettuna 1,5 prosentilla toimenpiteen erityispiirteiden vuoksi ja alennettuna 4,2 prosentilla niiden jälleenrahoituskustannusten vuoksi, jotka WestLB:lle aiheutuvat siitä, ettei luovutettua omaisuutta voida käyttää maksuvalmiuden parantamiseen.

52 Neljänneksi komissio selvittää, kuinka se laski kohtuulliseksi korvaukseksi 3,4 miljardia DEM, joka sisältyy WestLB:n taseeseen mutta jota se ei voi käyttää kilpailunalaisen toimintansa laajentamiseen. Komissio huomauttaa, että se mainitsi EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään 0,3 prosentin koron, jonka Saksan hallitus oli ilmoittanut WestLB:n kaltaiselta pankilta perittäväksi kohtuulliseksi takauspalkkioksi. Se katsoo, että kyseinen määrä on suurempi kuin vastaavilla pankkitakauksilla tavallisesti katettava määrä ja että vaikka pankkitakaukset liittyvät yleensä tiettyihin liiketoimiin ja ovat määräaikaisia, WfA:n erityisvararahasto on sen sijaan WestLB:n käytettävissä rajoittamattoman ajan. Komission mukaan nämä tekijät edellyttävät korvauksen korottamista noin 0,5-0,6 prosentilla. Koska takauspalkkiot luetaan tavallisesti liiketoiminnan kuluiksi, ja ne siten vähentävät verotettavaa tuottoa, ja koska osavaltiolle WfA:n pääomasta maksettava korvaus maksetaan voitosta verojen jälkeen, korkoa on mukautettava. Komission mukaan 0,3 prosentin korvaus verojen jälkeen on näin ollen kohtuullinen korvaus tällaisesta pääomasta.

53 Viidenneksi komissio katsoo, että osavaltiolle ja WfA:lle viimeksi mainitun yhdistämisestä WestLB:hen mahdollisesti aiheutuvia synergiaetuja ja säästöjä ei voida pitää vastikkeena peruspääoman luovutuksesta WestLB:lle. Koska nämä synergiaedut eivät vähennä luovutetun pääoman käyttömahdollisuuksia eivätkä lisää luovutuksesta WestLB:lle aiheutuvia kustannuksia, niiden ei pitäisi myöskään vaikuttaa sen korvauksen suuruuteen, jonka markkinataloudessa toimiva sijoittaja voi vaatia pankilta tämän käytettäväksi myönnetystä omasta pääomasta. Sen sijaan komissio myöntää, että WestLB:n vuonna 1992 WfA:n eläkekuluja varten maksama 33 miljoonan DEM:n määrä on osa WestLB:n luovutuksesta maksamaa korvausta.

54 Lopuksi komissio määrittää kyseessä olevaan toimenpiteeseen sisältyvän valtiontuen osuuden edellä esitettyjen pääomaa ja siitä maksettavaa korvausta koskevien laskelmien perusteella. Komissio katsoo, että markkinoilla tavanomaisen käytännön mukaisia ovat verojen jälkeen laskettu 9,3 prosentin korvaus siitä pääoman osasta, jota WestLB voi käyttää liiketoimintansa vakuutena, eli vuoden 1993 lopussa 2,5 miljardista DEM:sta, ja verojen jälkeen laskettu 0,3 prosentin korvaus WestLB:n taseeseen omana pääomana kirjatun 5,9 miljardin DEM:n ja edellä mainitun määrän erotuksesta eli vuoden 1993 lopussa 3,4 miljardista DEM:sta. Komission mukaan huomioon on otettava myös 0,6 prosentin korvaus, jonka WestLB on vuodesta 1993 lähtien maksanut siitä määrästä, jota se voi käyttää liiketoimintansa vakuutena. Komissio katsoo lisäksi sen, että WestLB otti vastattavakseen WfA:n eläkemaksut vuonna 1992, olevan osavaltiolle maksettua lisäkorvausta. Tukiosuudeksi lasketaan todellisten maksujen ja niiden maksujen erotus, jotka vastaavat markkinaolosuhteita. Komission mukaan vuosina 1992-1998 näin lasketun tuen kokonaismäärä on 1 579 700 000 DEM.

55 Markkinataloudessa toimivan sijoittajan periaatteen soveltamista käsiteltävänä olevaan toimenpiteeseen koskevien huomautusten jälkeen komissio esitti arvionsa tämän toimenpiteen muista näkökohdista ja loppupäätelmänsä.

56 Komissio toteaa, että WestLB:n "WfA-osaston" asuntorakentamisen tukemistoiminnan vapauttaminen verosta kasvattaa WfA:n voittoja (tai vähentää sen tappioita) ja että näin ollen WfA:n netto-omaisuus voi kasvaa. Siten WestLB:llä voi olla käytössään enemmän omaisuutta kilpailun alaisen liiketoimintansa vakuudeksi. Tämän osan kasvaessa kasvaa kuitenkin myös osavaltiolle maksettavan korvauksen perustana oleva määrä. Komissio katsoo tältä osin, että jos korvaus vahvistetaan kohtuullisen suuruiseksi, asuntorakentamisen tukemisen vapauttaminen verosta ei johda kilpailun vääristymiseen WestLB:n hyväksi. Komissio huomauttaa, että edellä 51 ja 52 kohdassa esitettyjen laskelmien mukaan kohtuullinen korvaus on 9,3 prosenttia WestLB:n käytettävissä olevan oman pääoman korottamisen osalta ja 0,3 prosenttia sen määrän osalta, joka sisältyy WestLB:n taseeseen mutta jota se ei voi käyttää kilpailun alaisen toimintansa laajentamiseen.

57 Komissio katsoo, että takausvelvoitteen poistaminen on nostanut WfA:n arvoa. Koska WestLB:n maksettavaksi tuleva korvaus laskettiin arvioimalla WfA:ta kyseisen vapauttamisen jälkeen eli kyseisen arvonnousun huomioon ottamisen jälkeen, takauksen kumoamista ei voida pitää WestLB:lle koituvana hyötynä, kunhan korvaus on markkinaehtoinen.

58 Komissio toteaa edellä esitetyn arvioinnin perusteella, että kaikki EY 87 artiklan 1 kohdassa mainitut edellytykset täyttyvät ja että tuen ei voida katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille, koska käsiteltävänä olevaan asiaan ei voida soveltaa EY 86 artiklan 2 kohdan tai EY 87 artiklan 2 ja 3 kohdan poikkeusmääräyksiä.

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset

59 Kantajat ovat nostaneet käsiteltävänä olevat kanteet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 12.10.1999 saapuneilla kannekirjelmillä.

60 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun neljännen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 22.8.2000 antamallaan määräyksellä Saksan liittotasavallan väliintulijaksi tukemaan kantajien vaatimuksia ja BdB:n väliintulijaksi tukemaan vastaajan vaatimuksia.

61 Kyseisessä määräyksessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki kantajien vaatimuksen luottamuksellisesta käsittelystä ja myönsi tällaisen käsittelyn tiettyjen asiakirjoihin sisältyvien tietojen osalta. Tätä määräystä oikaistiin 23.10.2000 annetulla määräyksellä.

62 Kuultuaan asian osapuolia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun neljännen jaoston puheenjohtaja yhdisti 11.7.2001 antamallaan määräyksellä asiat suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti.

63 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanon 20.9.2001 voimaantulleen muutoksen vuoksi esittelevä tuomari nimettiin laajennettuun toiseen jaostoon, ja tämän vuoksi käsiteltävänä olevat asiat siirrettiin tähän jaostoon.

64 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu toinen jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn. Kantajat, vastaaja ja Saksan liittotasavalta vastasivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kirjallisiin kysymyksiin ja vastaaja toimitti asiakirjat, jotka oli pyydetty prosessinjohtotoimenpiteenä.

65 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun toisen jaoston puheenjohtaja myönsi 29.5.2002 antamallaan määräyksellä väliaikaisesti kantajien vaatiman luottamuksellisen käsittelyn yhteen edeltävässä kohdassa mainituista asiakirjoista sisältyvien tiettyjen tietojen osalta.

66 Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 5.6. ja 6.6.2002 pidetyssä istunnossa.

67 Tässä istunnossa väliintulijat eivät, vaikka niiltä oli sitä nimenomaisesti pyydetty, esittäneet huomautuksia kantajien vaatimuksesta, joka koski niiden tiettyjen tietojen luottamuksellista käsittelyä, jotka sisältyivät yhteen komission ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen pyynnöstä toimittamista asiakirjoista. Näin ollen on vahvistettava määräys, jossa väliaikaisesti myönnettiin näiden tietojen luottamuksellinen käsittely.

68 WestLB vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen ja

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

69 Osavaltio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja

- toteaa, että BdB vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

70 Väliintulija Saksan liittotasavalta vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa riidanalaisen päätöksen ja

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

71 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteet perusteettomina ja

- velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

72 Väliintulija BdB vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteet perusteettomina ja

- velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien sille aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Aineellinen kysymys

73 Kanteensa tueksi WestLB esittää viisi kanneperustetta, jotka koskevat sitä, ettei komissiolla enää eroamisensa jälkeen ollut toimivaltaa tehdä riidanalaista päätöstä, että komission kokoonpano on ollut säännöstenvastainen, että puolustautumisoikeuksia on loukattu, että perusteluvelvollisuutta on laiminlyöty ja että EY 87 artiklan 1 kohtaa on rikottu. Osavaltio esittää neljä kanneperustetta, jotka koskevat komission toimivallan puuttumista ja sen kokoonpanon säännöstenvastaisuutta, puolustautumisoikeuksien loukkaamista, olennaisten muotomääräysten rikkomista sekä EY 87 artiklan 1 kohdan ja EY 295 artiklan rikkomista.

74 Kantajat ilmoittivat istunnossa vastauksenaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, että ne luopuvat kanneperusteesta, joka koskee sitä, että komission kokoonpano oli riidanalaista päätöstä tehtäessä säännöstenvastainen.

75 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkastelee ensiksi kanneperustetta, joka koskee komission toimivallan puuttumista, toiseksi kanneperustetta, joka koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista, kolmanneksi kanneperustetta, joka koskee olennaisten muotomääräysten rikkomista siltä osin kuin kyse on siitä, että Saksan liittotasavallan oikeutta tulla kuulluksi on väitteen mukaan rikottu, että tosiseikat on väitteen mukaan todettu virheellisesti ja että neutraalisuusperiaatetta on väitteen mukaan loukattu.

76 Neljänneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii kanneperustetta, joka koskee EY 87 artiklan 1 kohdan ja EY 295 artiklan rikkomista siltä osin kuin kyse on komission riidanalaisessa päätöksessä esittämästä valtiontuen käsitteen tulkinnasta. Viimeiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkastelee kanneperustetta, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyömistä, yhdessä sen toissijaisen kanneperusteen kanssa, joka koskee kahden edellä mainitun määräyksen rikkomista siltä osin kuin kyse on siitä, että komissio soveltaa markkinataloudessa toimivan sijoittajan periaatetta (jäljempänä myös yksityissijoittajan periaate).

I Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee sitä, ettei komissiolla ollut toimivaltaa tehdä riidanalaista päätöstä

A Asianosaisten lausumat

77 Kantajat katsovat, että komission 16.3.1999 tapahtuneen eroamisen vuoksi sen toimivalta ulottui riidanalaisen päätöksen tekohetkellä ainoastaan juoksevien ja kiireellisten asioiden hoitamiseen. Koska päätös ei kuulu tähän luokkaan, se olisi kumottava.

78 Kantajat väittävät ensiksi, että koska kaikkien komission jäsenten kollegion vapaaehtoisen eroamisen oikeudellisia vaikutuksia ei ole nimenomaisesti määritetty EY:n perustamissopimuksessa, on sovellettava analogisesti EY 201 artiklan toisen kohdan toista virkettä, koska se on ainoa perustamissopimuksen määräys, joka koskee kaikkien komission jäsenten eroamista yhdessä. Tämän vuoksi komission toimivalta ulottui kantajien mukaan ainoastaan juoksevien asioiden hoitamiseen.

79 Käsiteltävänä olevassa asiassa ei voida soveltaa EY 215 artiklaa. Kantajien mukaan komission eroaminen ei ollut vapaaehtoinen, sillä sen tarkoituksena oli yksinomaan ennakoida varmasti odotettavissa ollutta Euroopan parlamentin epäluottamuslauseen antamista. Osavaltio lisää, että vaikka perustamissopimuksessa komission toimivalta rajoitetaan epäluottamuslauseen hyväksymistapauksessa juoksevien asioiden hoitamiseen, on varmasti EY 201 artiklan tehokkaan vaikutuksen vastaista sallia se, että komissio kiertää tämän rajoituksen ennakoivan vapaaehtoisen eroamisen avulla. Lisäksi osavaltio katsoo, että EY 201 artiklan kiertämisen välttämiseksi kaikkien komission jäsenten erotessa on sovellettava samaa rajoitusta kuin mitä sovelletaan silloin, kun on annettu epäluottamuslause.

80 Lisäksi eroavan komission toimivallan rajoittaminen juokseviin asioihin johtuu myös jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmistä johdettavasta yhteisön oikeuden yleisestä periaatteesta. Tältä osin osavaltio viittaa komission oikeudellisen yksikön 9.1.1995 antamaan lausuntoon.

81 Kantajat katsovat vielä, että kaikkien komission jäsenten eroamista ei voida pitää sarjana yksittäisiä eroamisia. EY 215 artikla koskee ainoastaan yhden tai useamman komission jäsenen eroamista, ja siinä oletetaan näin ollen, että yhä on olemassa toimiva komissio, jota voidaan täydentää. Kantajat katsovat, että kaikkien komission jäsenten eroamisen pitäminen yksittäisten eroamisten summana laajentaisi lainvastaisesti EY 215 artiklan soveltamisalaa ja rajoittaisi parlamentin oikeuksia uuden komission nimittämismenettelyssä. Kantajat kiistävät sen, että parlamentti voisi antaa komissiolle epäluottamuslauseen jopa kaikkien komission jäsenten eroamisen jälkeen, ja huomauttavat, että parlamentin presidentti on jättänyt käsittelemättä tällaista epäluottamuslausetta koskevan aloitteen.

82 Toissijaiseksi kantajat väittävät, että vastaajan toimivalta rajoittui juoksevien ja kiireellisten asioiden hoitamiseen myös sen vuoksi, että komissiota sitoi sen 17.3.1999 tekemä julistus sekä 23.3.1999 antamat suuntaviivat, jotka koskivat toimintaa, johon se aikoi rajoittua eronsa vuoksi. Tältä osin WestLB huomauttaa, että yhteisöjen tuomioistuin on usein todennut, että komission yleiset julistukset sitovat tätä, vaikkei niitä ole tehty EY 249 artiklassa tarkoitetun oikeustoimen muodossa (asia C-313/90, CIRFS ym. v. komissio, tuomio 24.3.1993, Kok. 1993, s. I-1125, Kok. Ep XIV, s. I-95, 34-36 kohta; asia T-380/94, AIUFFASS ja AKT v. komissio, tuomio 12.12.1996, Kok. 1996, s. II-2169, 57 kohta ja asia T-149/95, Ducro v. komissio, tuomio 5.11.1997, Kok. 1997, s. II-2031, 61 kohta).

83 Toiseksi kantajat väittävät, että riidanalainen päätös on valtiontukioikeuden malli- ja ennakkotapaus eikä näin ollen juokseva tai kiireellinen asia.

84 Kantajat katsovat, että riidanalainen päätös on selvästi tärkeämpi kuin juoksevien asioiden hoitotoimet. WfA:n yhdistäminen WestLB:hen eroaa kaikista muista valtiontuiksi katsottavista toimista erityisen rakenteensa vuoksi. Lisäksi komissio sovelsi kantajien mukaan markkinataloudessa toimivan sijoittajan periaatetta ensimmäistä kertaa terveeseen yritykseen vaatimalla siltä sitä, että julkisen sektorin sijoittajan sijoittamalle pääomalle maksetaan kyseisen alan keskimääräistä tuottoa (jäljempänä keskimääräinen tuotto). Kyseessä on menettely, jonka lopputulos vaikuttaa ratkaisevasti muihin samankaltaisiin asioihin.

85 Kantajat lisäävät, ettei sillä, onko kyseinen menettely aloitettu ennen eroamista, ole minkäänlaista merkitystä, sillä muuten komissio voisi työskennellä samalla tavoin kuin ennen eroamistaan. Vastaajan väitteestä, jonka mukaan varsinaisen tutkintamenettelyn aikana ei ollut tarpeen arvioida uusia tosiseikkoja tai olosuhteita, osavaltio puolestaan toteaa, että tutkimuksen todellinen merkitys päinvastoin kävi ilmi tämän menettelyn aikana ja että ainoastaan menettelyn lopettamispäätös on ratkaiseva. Kun otetaan huomioon käsiteltävänä olevan asian erityispiirteet ja ensisijainen merkitys, menettelyn lopettamista koskevaa riidanalaista päätöstä ei voida pitää päätöksenä, joka kuuluisi komission juoksevien asioiden hoitoon.

86 Kantajien mukaan päätös ei koske myöskään kiireellistä asiaa. Komission ei tarvinnut toimia välttääkseen yhteisölle tai asianosaisille aiheutuvia lisävahinkoja. Valtiontukimenettelylle ei ollut asetettu määräaikaa. Lisäksi menettely oli aloitettu jo vuonna 1994.

87 Osavaltio huomauttaa myös, että komission aiempi käytäntö siirtymäkaudella tukee sen kantaa, jonka mukaan komissiolla ei ollut enää toimivaltaa tehdä riidanalaista päätöstä, koska kyse ei ollut viranomaisen juoksevien asioiden hoitoon kuuluvasta tavallisesta asiasta eikä myöskään kiireellisestä asiasta. Ainoa komissio, jonka toimikausi oli päättynyt ja joka jatkoi tehtäviensä hoitamista uuden komission nimittämiseen asti, oli J. Delorsin johtama komissio, joka siirtymäkaudella noudatti tiukasti periaatetta olla tekemättä muita kuin juoksevia asioita tai todella kiireellisiä asioita koskevia päätöksiä. Kyseisellä siirtymäkaudella ei tehty yhtään päätöstä valtiontukien varsinaisen tutkintamenettelyn lopettamisesta.

88 Komissio, jota BdB tukee, kiistää sen, että J. Santerin johtaman komission eroaminen vuoden 1999 maaliskuussa olisi rajoittanut oikeudellisesti sen toimivaltaa hoitaa juoksevia asioita, ja toissijaisesti väittää, että riidanalainen päätös on tehty tällaisessa yhteydessä.

89 Vastaaja katsoo, ettei osavaltion toimittamaa, edellä 80 kohdassa mainittua komission oikeudellisen yksikön lausuntoa voida hyväksyä, koska se on sisäinen asiakirja ja saatu haltuun laittomasti. Vastaaja vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta poistamaan tämän asiakirjan asian T-233/99 asiakirjoista työjärjestyksen 64 artiklan 4 kohdan mukaisesti.

B Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

90 Aluksi on arvioitava työjärjestyksen 49 artiklan ja 64 artiklan 4 kohdan mukaisesti komission vaatimusta, jonka mukaan komission oikeudellisen yksikön lausunto komission toimivallan laajuudesta sen jäsenten toimikauden päättymisen jälkeen olisi poistettava asian T-233/99 asiakirjoista.

91 Koska kyseessä oleva asiakirja on komission sisäinen asiakirja ja koska osavaltio ei ole kyennyt osoittamaan sitä, että se on saanut sen haltuunsa sääntöjenmukaisesti, vastaajan vaatimus on hyväksyttävä (ks. vastaavasti asia 31/86, LAISA v. neuvosto, määräys 15.10.1986, 5 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia T-610/97 R, Carlsen ym. v. neuvosto, presidentin määräys 3.3.1998, Kok. 1998, s. II-485, 36-41 ja 45-49 kohta).

92 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo myös, ettei tämä lausunto sisällä yhteisöjen tuomioistuinten harjoittaman laillisuusvalvonnan kannalta mitään ratkaisevaa seikkaa (ks. vastaavasti asia 212/86, ICI v. komissio, määräys 11.12.1986, 5-8 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa; asia C-308/90, Advanced Nuclear Fuels v. komissio, määräys 20.3.1991, 12 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia T-9/89, Hüls v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-499, 85 ja 86 kohta).

93 Tällä kanneperusteella kantajat vetoavat riidanalaisen päätöksen lainvastaisuuteen sillä perusteella, että komission toimivalta rajoittui juoksevien ja kiireellisten asioiden hoitamiseen ja että päätös ei koskenut tällaista asiaa.

94 On tutkittava, voidaanko riidanalaisen päätöksen katsoa koskevan juoksevaa asiaa riippumatta siitä, oliko komission toimivalta tätä päätöstä tehtäessä rajoitettu.

95 Kantajat väittävät, että päätös koski toimenpidettä, joka erottui muista komission käsittelemistä toimenpiteistä erityisen rakenteensa perusteella, ja että komissio sovelsi markkinataloudessa toimivan sijoittajan periaatetta ensimmäistä kertaa terveeseen yritykseen vaatimalla siltä keskimääräistä tuottoa. Lisäksi riidanalainen päätös on muihin samankaltaisiin asioihin nähden ennakkotapaus.

96 Aluksi on todettava, että riidanalainen päätös ei ollut uusi poliittinen aloite, joka ylittäisi juoksevien asioiden hoitamiseen rajoitetun komission toimivallan.

97 On todettava, että vaikka käsiteltävänä oleva asia on joiltain osin erilainen kuin vastaajan aiemmin käsittelemät valtiontukiasiat, komissio sovelsi riidanalaisessa päätöksessä joka tapauksessa ainoastaan pitkän ajan kuluessa vakiintuneiden sääntöjen ja periaatteiden muodostamaa oikeudellista järjestelmää.

98 Tämä kuuluu komissiolle EY 211 artiklalla määrättyyn valvontatehtävään ja erityisesti sen velvollisuuteen valvoa EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamista siten, että taataan se, että jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki ei vääristä tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä.

99 Tällaisella velvollisuudella toteutetaan yhtä yhteisön keskeisistä tehtävistä eli EY 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti sen takaamista, ettei kilpailu sisämarkkinoilla vääristy.

100 Tämän vuoksi on katsottava, että riidanalainen päätös koskee asiaa, joka kuuluu juoksevien asioiden hoitoon.

101 Kantajat eivät myöskään voi katsoa, että komission tapa soveltaa yhteisön oikeutta käsiteltävänä olevassa asiassa poistaisi asialta tällaisen luonteen.

102 Sen osalta, että markkinataloudessa toimivan sijoittajan periaatetta sovelletaan terveisiin yrityksiin, on todettava, että komissio on jo aiemmin tutkinut sitä, ovatko tietyt toimenpiteet tämän periaatteen mukaisia, huolimatta siitä, että tästä toimenpiteestä hyötyvä yritys tuotti voittoa (Ranskan SFMI-Chronopostille myöntämäksi väitetystä tuesta 1 päivänä lokakuuta 1997 tehty komission päätös 98/365/EY, EYVL L 164, s. 37, I.B ja II kohta), ja että komissio ilmoitti tällaisesta lähestymistavasta jo vuonna 1993 jäsenvaltioille [EY 87 ja 88] artiklan ja julkisista yrityksistä annetun komission direktiivin 80/723/ETY 5 artiklan soveltamisesta antamansa tiedonannon (EYVL C 307, s. 3; jäljempänä vuoden 1993 komission tiedonanto, ks. jäljempänä 211 kohta) 22 ja 23 kohdassa.

103 Keskimääräistä tuottoa koskevan vaatimuksen osalta on katsottava, että keskimääräinen tuotto on ainoastaan markkinataloudessa toimivan sijoittajan periaatteen soveltamisen analyyttinen keino (ks. jäljempänä 243-277 kohta).

104 Näin ollen se, että riidanalainen päätös saattoi olla muihin samankaltaisiin asioihin nähden ennakkotapaus, ei sulje pois myöskään toteamusta, jonka mukaan käsiteltävänä olevan asian on katsottava kuuluvan juoksevien asioiden hoitoon.

105 Käsiteltävänä oleva kanneperuste on näin ollen hylättävä ilman, että on tarpeen lausua sen väitteen pätevyydestä, joka koskee komission toimivallan väitettyä rajoittumista sen eroamisen vuoksi.

II Toinen kanneperuste, joka koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista

A Asianosaisten lausumat

106 Kantajat väittävät Saksan liittotasavallan tukemina, että komissio loukkasi kantajien sekä Saksan liittotasavallan oikeutta tulla kuulluksi, kun se ei antanut niiden tutustua First Consultingin asiantuntijalausuntoon ja kahteen BdB:n kirjeeseen, jotka oli päivätty 30.10.1998 ja 14.1.1999 (jäljempänä BdB:n kirjeet), eikä näin ollen antanut niille mahdollisuutta esittää näkemyksiään näistä asiakirjoista, mukaan lukien viimeksi mainittuun kirjeeseen liitetty professori Schulte-Mattlerin lausunto. Osavaltio huomauttaa lisäksi, että komissio käytti päätöksessään verojen jälkeen laskettua kohtuullisen tuoton määrää, joka oli näin ollen selvästi suurempi kuin määrä, joka oli odotettavissa menettelyn taustalla olevan BdB:n kantelun ja varsinaisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätösluonnoksen mukaan, joissa mainittiin ennen veroja laskettu määrä. Koska Saksan liittotasavalta ja osavaltio eivät voineet esittää tältä osin huomautuksiaan, puolustautumisoikeuksia on loukattu.

107 Kantajat ja Saksan liittotasavalta korostavat, että First Consultingin kertomus on riidanalaisen päätöksen perustelujen olennainen osa.

108 Ensiksi kantajat väittävät, että valtiontukimenettelyssä tehdyn päätöksen kohteena olevan jäsenvaltion lisäksi tuensaajaksi oletetulla yrityksellä on oikeus tulla kuulluksi (yhdistetyt asiat C-48/90 ja C-66/90, Alankomaat v. komissio, tuomio 12.2.1992, Kok. 1992, s. I-565, Kok. Ep. XII, s. I-13, 50 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Vaikka tämä oikeus on tunnustettu EY 86 artiklan soveltamisen yhteydessä, sen pitäisi sitä suuremmalla syyllä olla tunnustettu EY 87 artiklaan perustuvassa tukimenettelyssä. Kantajat kiistävät komission väitteen, joka koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-371/94 ja T-394/94, British Airways ym. ja British Midland Airways vastaan komissio, 25.6.1998 antamaa tuomiota (Kok. 1998, s. II-2405, 57-64 kohta) siltä osin kuin siinä viittaus niihin, joita asia koskee, merkitsi yksinomaan kilpailijoita eikä tuensaajia.

109 Joka tapauksessa WestLB katsoo Saksan liittotasavallan tukemana, ettei se voinut osallistua hallinnolliseen menettelyyn asianmukaisessa määrin, kun otetaan huomioon asian olosuhteet (em. yhdistetyt asiat British Airways ym. ja British Midland Airways v. komissio, tuomion 60 kohta ja asia T-158/96, Acciaierie di Bolzano v. komissio, tuomio 16.12.1999, Kok. 1999, s. II-3927, 45 kohta). WestLB väittää myös, että yrityskeskittymien valvonnan yhteydessä sovellettavia kolmansien kuulemisoikeutta koskevia komission hallinnollisen käytännön periaatteita voidaan soveltaa analogisesti valtiontukien yhteydessä. Ainoastaan tällä tavoin voidaan täyttää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa British Airways ym. ja British Midland Airways vastaan komissio antamassaan tuomiossa esittämä vaatimus.

110 Lisäksi kantajat väittävät, ettei ole komission asiana päättää, sisältävätkö tietyt asiakirjat yrityksille, joita asia koskee, hyödyllisiä tietoja vai eivät, vaan sen on annettava kyseisten yritysten saataville kaikki niille epäsuotuisat ja suotuisat asiakirjat, jotka komissio on hankkinut suorittamiensa tutkimusten aikana, lukuun ottamatta liikesalaisuuksia sisältäviä asiakirjoja (asia T-7/89, Hercules Chemicals v. komissio, tuomio 17.12.1991, Kok. 1991, s. II-1711, 54 kohta; asia T-30/91, Solvay v. komissio, tuomio 29.6.1995, Kok. 1995, s. II-1775, 101 kohta ja asia T-36/91, ICI v. komissio, tuomio 29.6.1995, Kok. 1995, s. II-1847, 111 kohta).

111 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen [88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1) 20 artiklassa säädetyn oikeuden esittää huomautuksia osalta WestLB katsoo sen, että tätä artiklaa sovelletaan ilman, että sen soveltamisalaa voitaisiin rajoittaa valtiontukioikeudessa, olevan ainoastaan yleisen, oikeutta tulla kuulluksi koskevan periaatteen ilmentymä.

112 Osavaltio katsoo voivansa vedota omien puolustautumisoikeuksiensa loukkaamiseen, sillä käsiteltävänä olevan menettelyn ainoana kohteena on sen tekemä toimi ja näin ollen, koska se on ainoa tuenantaja, sen asema menettelyssä eroaa toisen menettelyn osapuolen asemasta.

113 Toiseksi kuulemisoikeuden laajuuden osalta kantajat vetoavat yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön riitauttaakseen näkemyksen, jonka mukaan oikeutta tulla kuulluksi voidaan käyttää tehokkaasti, jos se koskee ainoastaan tosiseikkoja mutta ei komission niiden perusteella tekemää arviointia (asia 234/84, Belgia v. komissio, tuomio 10.7.1986, Kok. 1986 s. 2263, Kok. Ep. VIII, s. 717, 27 kohta ja asia 40/85, Belgia v. komissio, tuomio 10.7.1986, Kok. 1986, s. 2321, 28 kohta).

114 Kantajat kiistävät väitteen, jonka mukaan First Consultingin kertomusta ei pitäisi antaa tiedoksi, koska se on sisäinen asiakirja, ja katsovat, ettei tätä kertomusta pitäisi luokitella näin. WestLB vetoaa näkemyksensä tueksi sisäisistä menettelysäännöistä käsiteltäessä vaatimuksia saada tutustua asiakirjoihin [EY 81] ja [EY 82] artiklan, EHTY:n perustamissopimuksen 65 ja 66 artiklan ja neuvoston asetuksen N:o 4064/89 soveltamistapauksissa annettuun komission tiedonantoon (EYVL C 23, s. 3), joka koskee yritysten yhteenliittymiä ja yrityskeskittymien valvontaa koskevaa oikeutta.

115 Lisäksi WestLB ja Saksan liittotasavalta huomauttavat, että 10.11.1998 pidetyn kokouksen aikana pääosaston IV johtaja Martin Power lupasi antaa oikeuden tutustua First Consultingin kertomukseen ennen hallinnollisen menettelyn lopettamista, ja vaativat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kuulemaan suullisessa käsittelyssä kyseiseen kokoukseen osallistuneita Peter Fleischeria ja Gerhard Knokea todistajina tämän kysymyksen osalta.

116 Kantajat ja Saksan liittotasavalta korostavat päätöksen 9 ja 10 perustelukappaleessa mainittujen BdB:n kirjeiden merkitystä riidanalaisen päätöksen tekemisessä ja paheksuvat sitä, ettei komissio antanut näitä kirjeitä niille tiedoksi.

117 Osavaltio väittää, että pelkkä mahdollinen kielteinen vaikutus menettelyyn riittää siihen, että puolustautumisoikeuksien loukkaaminen johtaa päätöksen kumoamiseen (asia C-301/87, Ranska v. komissio, tuomio 14.2.1990, Kok. 1990, s. I-307, Kok. Ep. X, s. 319, 31 kohta, ns. Boussac-tapaus ja julkisasiamies Jacobsin asiassa antaman ratkaisuehdotuksen 24 kohta). Osavaltio katsoo, että ainoastaan tämä tulkinta on puolustautumisoikeuksien periaatteen perustavanlaatuisen merkityksen mukainen, sillä jokaista osapuolta, jota menettely koskee, on kuultava kaikista pääasiallisista kysymyksistä, ja heidän on voitava esittää puolustuksensa parhaissa mahdollisissa olosuhteissa.

118 Komissio kiistää BdB:n tukemana kantajien väitteet ja väittää ensiksi, ettei niillä ole oikeutta tulla kuulluiksi valtiontukiasiassa käytävässä menettelyssä, toiseksi, että käsiteltävänä olevassa asiassa ne ovat osallistuneet menettelyyn asianmukaisesti, ja kolmanneksi, että kantajien tai Saksan liittotasavallan First Consultingin kertomusta ja BdB:n kirjeitä koskevien mahdollisten huomautusten kuuleminen ei olisi saanut sitä tekemään riidanalaisesta päätöksestä poikkeavaa päätöstä.

B Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

119 Työjärjestyksen 49 ja 65 artiklan mukaisesti on aluksi arvioitava vaatimusta kuulla 10.11.1998 pidettyyn kokoukseen osallistuneita Peter Fleischeria ja Gerhard Knokea todistajina sen kysymyksen osalta, lupasiko pääosaston IV johtaja Martin Power tässä kokouksessa kantajille ja Saksan liittotasavallalle oikeuden tutustua First Consultingin kertomukseen ennen hallinnollisen menettelyn lopettamista.

120 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että näiden todistajien kuuleminen ei vaikuttaisi millään tavalla ratkaisevasti yhteisöjen tuomioistuinten harjoittamaan laillisuusvalvontaan, koska sen ratkaisemisen kannalta merkittävä kysymys, onko kantajien ja Saksan liittotasavallan oikeuksia mahdollisesti loukattu, ei ole se, lupasiko Martin Power antaa niille oikeuden tutustua kyseiseen asiakirjaan, vaan se, oliko komissiolla velvollisuus myöntää niille tämä oikeus (ks. analogisesti edellä 92 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö).

121 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen missä tahansa menettelyssä, jota käydään tiettyä henkilöä vastaan ja joka saattaa päättyä tälle vastaiseen päätökseen, on yhteisön oikeuden perustavanlaatuinen periaate, jota on noudatettava nimenomaisten säännösten tai määräysten puuttumisesta huolimatta. Tämä periaate edellyttää, että yritykselle, jota asia koskee, on annettava jo hallinnollisen menettelyn aikana mahdollisuus esittää näkemyksensä komission esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksestä (asia T-65/96, Kish Glass v. komissio, tuomio 30.3.2000, Kok. 2000, s. II-1885, 32 kohta).

122 Valtiontukia koskeva hallinnollinen menettely aloitetaan kuitenkin ainoastaan kyseistä jäsenvaltiota vastaan. Tuensaajana olevaa yritystä ja tukia myöntäviä alueellisia yksiköitä, kuten kantajia, sekä tuensaajien kilpailijoita pidetään tässä menettelyssä ainoastaan henkilöinä, joita asia koskee (ks. vastaavasti em. asia Acciaierie di Bolzano v. komissio, tuomion 42 kohta).

123 Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komission on EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisessa tutkimisvaiheessa varattava niille, joita asia koskee, tilaisuus esittää huomautuksensa (asia C-198/91, Cook v. komissio, tuomio 19.5.1993, Kok. 1993, s. I-2487, Kok. Ep. XIV, s. I-211, 22 kohta; asia C-225/91, Matra v. komissio, tuomio 15.6.1993, Kok. 1993, s. I-3203, Kok. Ep. XIV, s. I-233, 16 kohta ja asia C-367/95 P, komissio v. Sytraval ja Brink's France, tuomio 2.4.1998, Kok. 1998, s. I-1719, 59 kohta).

124 Tämän velvollisuuden osalta yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että ilmoituksen julkaiseminen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä on asianmukainen keino ilmoittaa menettelyn aloittamisesta kaikille niille, joita asia koskee (asia 323/82, Intermills v. komissio, tuomio 14.11.1984, Kok. 1984, s. 3809, 17 kohta); yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt, että tiedonannolla "pyritään ainoastaan saamaan niiltä, joita asia koskee, kaikki sellaiset tiedot, jotka voivat auttaa komissiota sen tulevassa tehtävässä" (asia 70/72, komissio v. Saksa, tuomio 12.7.1973, Kok. 1973, s. 813, Kok. Ep. II, s. 117, 19 kohta ja asia T-266/94, Skibsværftsforeningen ym. v. komissio, tuomio 22.10.1996, Kok. 1996, s. II-1399, 256 kohta).

125 Tämän oikeuskäytännön mukaan niiden, joita asia koskee, tehtävänä on pääasiallisesti toimia komission tiedonlähteenä EY 88 artiklan 2 kohdan nojalla aloitetussa hallinnollisessa menettelyssä. Näin ollen niillä, joita asia koskee, on ainoastaan oikeus osallistua hallinnolliseen menettelyyn siinä määrin kuin yksittäistapaukseen liittyvissä olosuhteissa on tarkoituksenmukaista, eivätkä ne suinkaan voi vaatia sellaisia puolustautumisoikeuksia, jotka on myönnetty niille henkilöille, joita vastaan menettelyä käydään (em. yhdistetyt asiat British Airways ym. ja British Midland Airways v. komissio, tuomion 59 ja 60 kohta).

126 Käsiteltävänä olevassa asiassa kantajat väittävät, että komissio loukkasi niiden ja Saksan liittotasavallan oikeutta tulla kuulluksi toisaalta, kun se ei myöntänyt niille oikeutta tutustua First Consultingin kertomukseen, BdB:n kirjeisiin ja toiseen näistä kirjeistä liitettyyn professori Schulte-Mattlerin asiantuntijalausuntoon, ja toisaalta sen perusteella, että se käytti päätöksessään verojen jälkeen laskettua korvauksen määrää ilman, että se olisi maininnut sitä aiemmin.

127 Kantajien osalta on todettava, että vaikka niillä on ollut ainoastaan rajoitettu oikeus osallistua menettelyyn ja saada edellä mainittuja tietoja, ne ovat kuitenkin voineet tehokkaasti esittää näkemyksensä komission riidanalaisen toimenpiteen osalta esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksestä.

128 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen hallussa olevista seikoista, jotka koskevat kantajien välitöntä ja välillistä osallistumista hallinnolliseen menettelyyn, ilmenee selvästi, että niillä on ollut mahdollisuus esittää näkemyksensä komission riidanalaisessa päätöksessä esittämistä tosiseikoista ja väitteistä.

129 Tältä osin on todettava erityisesti, että kantajilla on ollut mahdollisuus keskustella asian eri näkökohdista useissa tapaamisissa komission edustajien kanssa ja esittää vastaajalle asiakirjoja kantojensa tueksi. Esimerkiksi riidanalaisen toimenpiteen kohtuullisen korvauksen osalta WestLB toimitti komissiolle erään sellaisen investointipankin lausunnon, jonka se oli palkannut arvioimaan tämän korvauksen. Tässä yhteydessä kantajat eivät sitä suuremmalla syyllä voi perustellusti väittää, että se, ettei niiden annettu tutustua kyseessä oleviin asiakirjoihin, tai päätöksessä käytetty tuoton määrä olisivat estäneet niiden osallistumisen hallinnolliseen menettelyyn käsiteltävänä olevan asian olosuhteisiin nähden asianmukaisella tavalla.

130 Tätä toteamusta tukee se, että riidanalaisessa päätöksessä arvioidaan useaan otteeseen kantajien väitteitä ja viitataan niihin. Tätä tukee myös se, että Saksan liittotasavallan oikeutta tulla kuulluksi ei ole käsiteltävänä olevassa asiassa loukattu, kuten jäljempänä arvioidaan.

131 Tämän vuoksi käsiteltävänä oleva kanneperuste on hylättävä sen väitteen osalta, jonka mukaan kantajien oikeutta tulla kuulluksi on loukattu.

132 On kuitenkin todettava, että se, että niillä, joita asia koskee, on rajoitetut oikeudet, ei vaikuta komission velvollisuuteen perustella riittävästi lopullinen päätöksensä EY 253 artiklan mukaisesti (em. yhdistetyt asiat British Airways ym. ja British Midland Airways v. komissio, tuomion 64 ja 94 kohta).

133 Saksan liittotasavallan kuulemisoikeuden loukkaamista koskeva väite tutkitaan jäljempänä arvioitaessa sitä, noudattiko komissio olennaisia menettelysääntöjä.

III Kolmas kanneperuste, joka koskee olennaisten menettelymääräysten rikkomista

134 Kantajat väittävät, että riidanalaista päätöstä rasittaa EY 230 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu olennaisten menettelymääräysten rikkominen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii tätä kanneperustetta kolmessa osassa. Ensimmäinen osa koskee Saksan liittotasavallan oikeutta tulla kuulluksi, toinen mahdollista tosiseikkojen virheellistä toteamista ja kolmas neutraalisuusperiaatteen mahdollista loukkaamista.

A Ensimmäinen osa: Saksan liittotasavallan oikeus tulla kuulluksi

1. Asianosaisten lausumat

135 Kantajat ja Saksan liittotasavalta väittävät, että viimeksi mainitun oikeutta tulla kuulluksi on loukattu, kun sen ei annettu tutustua First Consultingin kertomukseen ja BdB:n kirjeisiin. Tältä osin nämä asianosaiset vetoavat edellä 106, 107, 110, 113, 114, 116 ja 117 kohdassa esitettyihin perusteluihin. WestLB väittää sen, ettei sen annettu tutustua First Consultingin kertomukseen, olevan sen asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 2 kohdan vastaista, jossa säädetään, että niiden henkilöiden, joita asia koskee, huomautukset, jotka komissio vastaanottaa menettelyn aloittamispäätöksen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä tapahtuvan julkaisemisen jälkeen, on ilmoitettava jäsenvaltiolle, jota asia koskee. Tätä säännöstä on tulkittava siten, että jäsenvaltion on voitava ilmaista näkemyksensä kaikista lopullisen päätöksen tekemisen kannalta merkittävistä tiedoista. WestLB katsoo, että tuensaajana sillä on oikeus siihen, että komissio noudattaa asetuksessa N:o 659/1999 säädettyä menettelyä, sillä tukia koskevaan oikeuteen liittyvän menettelyn säännöstenmukainen kulku on myös kyseessä olevan yrityksen edun mukaista. Ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että komissio olisi Saksan liittotasavallan hallituksen huomautusten perusteella tunnustanut virheensä ja tehnyt lopulta tehdystä päätöksestä poikkeavan päätöksen.

136 Saksan liittotasavalta väittää, että sen oikeutta tulla kuulluksi on tutkittava tässä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa, ja vetoaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-376/99, Saksa vastaan komissio, 8.2.2000 antamaan määräykseen (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa), jolla EY:n tuomioistuimen perussäännön 47 artiklan kolmannen kohdan nojalla lykättiin sen kanteen käsittelyä, jonka se nosti riidanalaisesta päätöksestä yhteisöjen tuomioistuimessa. Se katsoo, että ainoastaan tällä edellytyksellä käsiteltävänä olevassa asiassa on kyse tässä määräyksessä tarkoitetuista samoista tulkintakysymyksistä kuin yhteisöjen tuomioistuimen käsittelemässä asiassa.

137 Komissio väittää BdB:n tukemana, että kantajat voivat vedota ainoastaan omien menettelyoikeuksiensa loukkaamiseen ja että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-260/94, Air Inter vastaan komissio, 19.6.1997 antamassaan tuomiossa (Kok. 1997, s. II-997) mainitsemaa sitovien muotomääräysten rikkomista koskevaa poikkeusta ei voida soveltaa käsiteltävänä olevassa asiassa, sillä tällaista rikkomista ei ole osoitettu.

138 Lisäksi komissio kiistää sen, että Saksan liittotasavalta voisi käsiteltävänä olevassa asiassa vedota oikeuteensa tulla kuulluksi, ja tukeutuu tältä osin EY:n tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan neljänteen kohtaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 3 kohtaan, yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-245/92 P, Chemie Linz vastaan komissio, 8.7.1999 antamaan tuomioon (Kok. 1999, s. I-4643) ja yhteisöjen tuomioistuimen presidentin asiassa C-329/99 P (R), Pfizer Animal Health vastaan neuvosto, 18.11.1999 antamaan määräykseen (Kok. 1999, s. I-8343).

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

139 Aluksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkastelee sitä, onko kantajilla ja Saksan liittotasavallalla oikeus vedota tässä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa tämän jäsenvaltion oikeuteen tulla kuulluksi.

140 Sen osalta, onko kantajilla oikeutta vedota Saksan liittotasavallan oikeuteen tulla kuulluksi, on huomautettava, että valtiontuen tutkintaa koskeva hallinnollinen menettely aloitetaan ainoastaan kyseistä jäsenvaltiota vastaan ja että komission tämän menettelyn päätteeksi tekemät päätökset osoitetaan kyseisille jäsenvaltioille (em. asia komissio v. Sytraval ja Brink's France, tuomion 45 kohta). Lisäksi EY 88 artiklan 2 kohdan mukaan kyseinen jäsenvaltio vastaa sellaisen mahdollisen komission päätöksen täytäntöönpanosta, joka koskee kyseisen valtiontuen poistamista tai muuttamista.

141 Näin ollen ja kun otetaan huomioon kyseessä olevan jäsenvaltion keskeinen rooli tässä menettelyssä, on katsottava, että tämän jäsenvaltion kuuleminen tässä menettelyssä on olennainen menettelymääräys, jonka noudattamatta jättäminen aiheuttaa sellaisen komission päätöksen pätemättömyyden, jossa määrätään tuen poistamisesta tai muuttamisesta (ks. analogisesti asia C-291/89, Interhotel v. komissio, tuomio 7.5.1991, Kok. 1991, s. I-2257, 17 kohta ja asia C-304/89, Oliveira v. komissio, tuomio 7.5.1991, Kok. 1991, s. I-2283, 21 kohta ja em. asia Air Inter v. komissio, tuomion 80 kohta).

142 Tämän vuoksi tuensaajana olevalla yrityksellä samoin kuin tuen myöntäneellä alueellisella yksiköllä on laillinen intressi vedota tällaiseen komission päätöstä rasittavaan virheeseen, koska jäsenvaltion kuulemisoikeuden mahdollisella loukkaamisella on voinut olla vaikutusta riidanalaisen päätöksen pätevyyteen (ks. analogisesti em. asia Oliveira v. komissio, tuomion 17 kohta).

143 Joka tapauksessa on huomautettava, että oikeuskäytännöstä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat tutkia olennaisten menettelymääräysten rikkomisen omasta aloitteestaan (asia 1/54, Ranska v. Korkea viranomainen, tuomio 21.12.1954, Kok. 1954, s. 7; asia 2/54, Italia v. Korkea viranomainen, tuomio 21.12.1954, Kok. 1954, s. 73; asia 18/57, Nold v. Korkea viranomainen, tuomio 20.3.1959, Kok. 1959, s. 89; em. asia Interhotel v. komissio, tuomion 14 kohta ja em. asia Oliveira v. komissio, tuomion 18 kohta).

144 Toisaalta sen osalta, voiko Saksan liittotasavalta vedota käsiteltävänä olevassa asiassa oikeuteensa tulla kuulluksi, on todettava, ettei ole olemassa yhteisön oikeussääntöjä tai oikeuskäytäntöä, jotka olisivat tätä mahdollisuutta vastaan.

145 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan neljännen kohdan vastaista ei ole se, että väliintulija esittää tukemansa asianosaisen väitteistä poikkeavia perusteluja, kunhan niillä pyritään tukemaan tämän asianosaisen vaatimuksia (asia 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. Korkea viranomainen, tuomio 23.2.1961, Kok. 1961, s. 1, Kok. Ep. I, s. 69; asia C-150/94, Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto, tuomio 19.11.1998, Kok. 1998, s. I-7235, 36 kohta ja asia C-200/92 P, ICI v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I-4399, 31-33, 37 ja 38 kohta). Käsiteltävänä olevassa asiassa on kuitenkin selvää, ettei Saksan liittotasavalta esitä vastaajien vaatimuksista poikkeavia vaatimuksia. Tämän kysymyksen osalta kantajat ja Saksan liittotasavalta esittävät täysin saman väitteen eli sen, että viimeksi mainitun oikeutta tulla kuulluksi on loukattu.

146 Vastaajan tältä osin esittämillä väitteillä ei ole merkitystä. Jo mainitun yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan neljännen kohdan lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 3 kohdassa määrätään ainoastaan, että "väliintulijan on hyväksyttävä asia sellaisena kuin se on väliintulohetkellä". Lisäksi em. asiassa Chemie Linz vastaan komissio sovelletaan vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jonka mukaan väliintulija voi tukea kantajan vaatimuksia jopa eri perustein kuin mitä kantaja on esittänyt, muttei voi esittää vaatimuksia, jotka eivät vastaa kantajan vaatimuksia (ks. myös em. asia ICI v. komissio, tuomion 22-33 kohta). Edellä mainitussa asiassa Pfizer Animal Health vastaan neuvosto annetun määräyksen 92-97 kohdassa ainoastaan todetaan, että vaikka väliintulija voi toimen täytäntöönpanon lykkäämistä koskevaa hakemusta käsiteltäessä vedota intresseihinsä, hän ei voi laajentaa oikeudenkäynnin kohdetta vetoamalla oikeuteen, jonka osalta hän voi saada väliaikaista oikeussuojaa.

147 Näin ollen kantajille ja Saksan liittotasavallalle on myönnettävä oikeus vedota käsiteltävänä olevassa asiassa riidanalaisen hallinnollisen menettelyn olennaisen menettelymääräyksen loukkauksena siihen, että tämän jäsenvaltion oikeutta tulla kuulluksi on loukattu.

148 Käsiteltävänä olevan kanneperusteen merkityksen osalta on huomautettava, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen, sellaisena kuin se on mainittu edellä 121 kohdassa, tiettyä henkilöä vastaan aloitetussa menettelyssä, joka voi johtaa tälle henkilölle vastaisen päätöksen tekemiseen, on yhteisön oikeuden perusperiaate, joka on turvattava jopa nimenomaisen säännöksen puuttuessa. Tämä periaate edellyttää, että henkilölle, jota vastaan komissio on aloittanut hallinnollisen menettelyn, annetaan tämän menettelyn aikana mahdollisuus tehokkaasti esittää näkemyksensä komission esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksestä.

149 Käsiteltävänä olevassa asiassa kantajat ja Saksan liittotasavalta väittävät, että komissio on loukannut tämän jäsenvaltion oikeutta tulla kuulluksi toisaalta, kun se ei myöntänyt tälle oikeutta tutustua First Consultingin kertomukseen, BdB:n kirjeisiin ja toiseen näistä kirjeistä liitettyyn professori Schulte-Mattlerin asiantuntijalausuntoon, ja toisaalta sen perusteella, että se käytti päätöksessään verojen jälkeen laskettua tuoton määrää, joka oli näin ollen selvästi suurempi kuin määrä, joka oli odotettavissa menettelyn taustalla olevan BdB:n kantelun ja varsinaisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätösluonnoksen mukaan, joissa mainittiin ennen veroja laskettu määrä.

150 Näin ollen on tutkittava, estikö se, että Saksan liittotasavallalle ei annettu mahdollisuutta tutustua näihin asiakirjoihin ja että komissio käytti verojen jälkeen laskettua tuoton määrää, Saksan liittotasavaltaa tehokkaasti esittämästä näkemystään komission riidanalaisessa päätöksessä esittämän yhteisön oikeuden rikkomista koskevan toteamuksen tueksi esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksestä.

151 Edellä mainittujen asiakirjojen osalta on todettava, että First Consultingin kertomus on laadittu lähes hallinnollisen menettelyn lopussa. Siinä kootaan yhteen tämän menettelyn eri osapuolten näkemykset ja kommentoidaan niitä, ja komissio on useiden olennaisten seikkojen osalta ollut kertomuksessa esitetyn kanssa eri mieltä. BdB:n 30.10.1998 päivätyssä kirjeessä vastataan komission BdB:n kanssa 16.9.1998 pitämässä kahdenvälisessä kokouksessa esittämiin kysymyksiin ja otetaan kantaa tiettyihin WestLB:n toimittaman asiantuntijalausunnon yksityiskohtiin.

152 BdB:n 14.1.1999 päivätyssä kirjeessä tuodaan esiin 10.11.1998 pidetyssä asiantuntijakokouksessa käsitelty kysymys ja mainitaan tältä osin professori Schulte-Mattlerin lausunto, joka on tämän kirjeen liitteenä. Tässä kirjeessä painotetaan hyvin lyhyesti riidanalaisen toimenpiteen arvioinnin tiettyjä yksityiskohtia ja toistetaan vaatimus siitä, että menettelyn lopuksi annetaan päätös. Professori Schulte-Mattlerin lausunnossa tutkitaan oman pääoman tuottoa riidanalaisen toimenpiteen arvioinnin yhteydessä.

153 Näitä asiakirjoja koskevan tutustumisoikeuden merkitystä on tutkittava koko hallinnollisen menettelyn kannalta (ks. tämän menettelyn kuvaus edellä 23 ja 25-28 kohdassa). Vastaaja pyysi kuitenkin jo ennen EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamista tietoja Saksan viranomaisilta, ja sen edustajat ovat tavanneet Saksan viranomaisten edustajia useaan otteeseen. Lisäksi menettelyn aloittamispäätöksessä esitettiin yksityiskohtaisesti riidanalaista toimenpidettä koskeva komission alustava arviointi erityisesti WfA:lta peräisin olevan pääoman kohtuullisen korvauksen osalta ja todettiin alustavasti, että toimenpide sisältää "todennäköisesti [EY 87] artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea" (menettelyn aloittamispäätöksen 11 kohta). Tämän menettelyn aloittamisen jälkeen komissio toimitti Saksan hallitukselle niiden henkilöiden, joita asia koskee, sille esittämät huomautukset, joita Saksan hallitus on kommentoinut. Saksan viranomaiset on myös kutsuttu 10.11.1998 pidettyyn kokoukseen, ja ne olivat siellä läsnä keskustelemassa riidanalaisen toimenpiteen eri yksityiskohdista. Tämän jälkeen komissio vielä pyysi ja sai Saksan hallitukselta lisätietoja.

154 Tämä Saksan viranomaisten ja komission välinen yhteydenpito koski useita riidanalaisen toimenpiteen yksityiskohtia, mukaan lukien kysymykset, joita edellä 151 ja 152 kohdassa mainitut asiakirjat pääasiassa koskevat. Tätä toteamusta tukee se, että riidanalaisessa päätöksessä Saksan hallituksen kantoja arvioidaan yksityiskohtaisesti myös näiden kysymysten osalta.

155 Sen osalta, että riidanalaisessa päätöksessä käytettiin verojen jälkeen laskettua tuoton määrää, on korostettava aluksi, että menettelyn aloittamispäätöksessä mainitaan verojen jälkeen laskettu tuotto ja todetaan tällaisen tuoton osalta, että "on erittäin kyseenalaista, että markkinataloudessa toimiva sijoittaja olisi, kun otetaan huomioon hänen sijoitukselta normaalisti odottama tuotto, hyväksynyt 0,6 prosentin kiinteän korvauksen WestLB:hen sijoitetusta pääomasta", ja että "jopa vahvistamatta tässä vaiheessa lopullista vertailukriteeriä voidaan katsoa, että tämä määrä on selvästi pienempi kuin mitä markkinataloudessa toimiva sijoittaja edellyttäisi vastaavalta sijoitukselta" (7 kohdan 2 alakohta).

156 Kuten komissio perustellusti huomauttaa, BdB:n kantelu tai varsinaisen tutkintamenettelyn aloittamista koskeva päätösluonnos eivät kumpikaan ole asiakirjoja, jotka voisivat saada aikaan oikeudellisesti merkittäviä odotuksia ja jotka komission olisi otettava huomioon lopullista päätöstä laatiessaan. Saksan liittotasavalta on voinut tehokkaasti esittää huomautuksensa riidanalaisen toimenpiteen kohtuullisesta tuotosta eikä se voi vedota kuulemisoikeutensa rikkomiseen pelkästään sillä perusteella, ettei se ole ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä tiennyt tässä päätöksessä käytettyä tuoton määrän laskentatapaa.

157 Asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 2 kohtaa ei myöskään voida katsoa rikotun, koska komissio on antanut Saksan hallitukselle tiedoksi niiden osapuolten, joita asia koskee, huomautukset, jotka vastaaja on vastaanottanut käsiteltävänä olevassa asiassa menettelyn aloittamispäätöksen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä tapahtuneen julkaisemisen jälkeen, ja koska kantajien väitteensä tueksi mainitsemat asiakirjat on esitetty komissiolle hallinnollisen menettelyn jälkeen. Näissä asiakirjoissa lähinnä ainoastaan täsmennetään hallinnollisen menettelyn osapuolten jo ilmaisemia kantoja, kuten edellä 151 ja 152 kohdassa todetaan.

158 Edellä esitetyn perusteella Saksan liittotasavallalla on ollut mahdollisuus tehokkaasti esittää näkemyksensä komission riidanalaisessa päätöksessä esittämän yhteisön oikeuden rikkomista koskevan toteamuksen tueksi esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksestä.

159 Tästä seuraa, ettei riidanalainen päätös ole lainvastainen sellaisen olennaisen muotomääräyksen rikkomisen vuoksi, joka johtuisi siitä, että Saksan liittotasavallan oikeutta tulla kuulluksi on loukattu. Kantajien ja Saksan liittotasavallan väite on näin ollen hylättävä.

B Toinen osa: tosiseikkojen virheellinen toteaminen

1. Asianosaisten lausumat

160 Osavaltio väittää, että komission riidanalaisessa päätöksessä esittämä tosiseikkojen kuvaus on tietyiltä osin puutteellinen tai virheellinen. Ensinnäkin se katsoo, että komission riidanalaisen päätöksen 13 perustelukappaleessa ja sitä seuraavissa perustelukappaleissa esittämät toteamukset ovat puutteellisia Saksan pankkijärjestelmän rakenteen, WestLB:n tehtävien ja toiminnan sekä tämän toteuttamien julkisoikeudellisten tehtävien osalta. Toiseksi osavaltio katsoo, että riidanalaisessa päätöksessä tosiseikkoja on kuvattu virheellisesti, millä on käsiteltävänä olevassa asiassa tehdyn arviointivirheen kannalta ratkaiseva merkitys. Osavaltio kiistää sen, että WestLB olisi tervehdyttämistoimenpiteitä vaativa yritys, ettei WfA:n yhdistämistä WestLB:hen voitaisi peruuttaa ja että WfA:n omaisuuden luovutus olisi ollut WestLB:n ainoa keino täyttää uudet vakavaraisuusvaatimukset vähentämättä taseensa riskipainotettua vastaavaa.

161 Komissio riitauttaa väitteen, jonka mukaan se, että osavaltion mainitsemat seikat on otettu huomioon riidanalaisessa päätöksessä, olisi johtanut muuhun kuin tässä päätöksessä esitettyyn oikeudelliseen arviointiin. Väitetyn tosiseikkojen virheellisen toteamisen osalta vastaaja kiistää todenneensa riidanalaisessa päätöksessä, että WestLB:n tapauksessa olisi kyse tervehdyttämisestä. Se selittää, miksi on perusteltua todeta, että osavaltio menettää ainakin osittain oikeutensa omistaa WfA:n osakkeita ja toteaa, että WestLB:llä ei ollut muita vaihtoehtoja kuin yhdistää WfA:n varat täyttääkseen uudet vakavaraisuusvaatimukset vähentämättä taseensa riskipainotettua vastaavaa.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

162 Siltä osin kuin väitteessä katsotaan perustelujen olevan virheellisiä tosiseikkojen osalta, on huomautettava, että oikeuskäytännöstä ilmenee, että vaikka riidanalaisen toimenpiteen jossakin perustelukappaleessa olisikin virheellinen tosiseikkaa koskeva maininta, tämä muotovirhe ei kuitenkaan voi johtaa kyseisen toimenpiteen kumoamiseen, mikäli muut perustelukappaleet sisältävät sinänsä riittävät perustelut (asia 119/86, Espanja v. neuvosto ja komissio, tuomio 20.10.1987, Kok. 1987, s. 4121, 51 kohta ja yhdistetyt asiat T-129/95, T-2/96 ja T-97/96, Neue Maxhütte Stahlwerke ja Lech-Stahlwerke