UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (muutoksenhakujaosto)

15 päivänä heinäkuuta 2015

Thierry Rouffaud

vastaan

Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH)

”Muutoksenhaku — Henkilöstö — Sopimussuhteinen toimihenkilö — Sopimuksen uudelleenluokittelu — Kanteen ja valituksen vastaavuutta koskeva sääntö — Virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohta”

Aihe:

Valitus, jossa vaaditaan Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (kolmas jaosto) 9.4.2014 antaman tuomion Rouffaud v. EUH (F‑59/13, Kok. H., EU:F:2014:49) kumoamista.

Ratkaisu:

Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (kolmas jaosto) 9.4.2014 antama tuomio Rouffaud v. EUH (F-59/13, Kok. H., EU:F:2014:49) kumotaan. Asia palautetaan virkamiestuomioistuimeen. Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin

Tiivistelmä

Henkilöstökanne – Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus – Valituksen ja kanteen vastaavuus – Kanteen kohteen ja perusteen samanlaisuus – Kanneperusteet ja perustelut, jotka eivät sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti – Tutkittavaksi ottaminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen ja myöhemmän kanteen vastaavuutta koskeva sääntö edellyttää kanteen tutkimatta jättämisen uhalla, että unionin tuomioistuimissa esitetty kanneperuste on esitetty jo oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, jotta työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen on voinut saada tiedon siitä, miltä osin asianomainen riidanalaista päätöstä arvostelee. Tämä sääntö on perusteltu oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn tarkoituksella, joka on mahdollistaa sovinnon tekeminen yhtäältä kyseessä olevien virkamiesten ja toimihenkilöiden ja toisaalta hallinnon välisissä erimielisyyksissä. Tästä seuraa, että unionin tuomioistuimissa esitetyt vaatimukset voivat sisältää vain sellaisia riitauttamisperusteita, jotka perustuvat samoihin perusteisiin kuin ne, joihin on vedottu valituksessa, joskin näitä riitauttamisperusteita voidaan laajentaa unionin tuomioistuimissa esittämällä kanneperusteita ja perusteluja, jotka eivät välttämättä sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti.

Näin ollen valituksia ei pidä tulkita suppeasti vaan ne on päinvastoin tarkasteltava avoimin mielin. Toimen sisältö on tässä yhteydessä tärkeämpi kuin muoto. Näin ollen valituksessa esitettyjen riitauttamisperusteiden tutkimisen yhteydessä ei ole riittävää, että siinä pysytellään yksinomaan valituksen tekijän muodollisesti esittämässä vaatimuksessa.

Lisäksi jotta henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdassa säädetyllä oikeudenkäyntiä edeltävällä menettelyllä voidaan saavuttaa sille asetettu tavoite, hallinnolla on oltava mahdollisimman tarkkaa tietoa siitä, miltä osin asianosaiset riidanalaista päätöstä arvostelevat. Hallinnolla on siis oltava mahdollisuus tietää riittävän täsmällisesti asianomaisen väitteet tai toiveet, jotta se voi pyrkiä muodostamana sovintoratkaisun.

(ks. 24, 28 ja 32 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 29.6.2000, Politi v. ETF (C‑154/99 P, EU:C:2000:354, 17 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 14.7.1998, Brems v. neuvosto (T‑219/97, EU:T:1998:165, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 25.10.2013, komissio v. Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557, 71–73 ja 76–78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)