JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

21 päivänä heinäkuuta 2016 ( 1 )

Asia C‑128/15

Espanjan kuningaskunta

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Kumoamiskanne — Kalastus — Asetus (EU) N:o 1367/2014 eräiden syvänmeren kalakantojen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta — Lestikala ja jäälestikala — Virheellisten ilmoitusten riski — Molempien lajien yhteiset kalastusmahdollisuudet — Jakoperuste — Kansalliset kiintiöt — Pätevyys — Asetus (EU) N:o 1380/2013 yhteisestä kalastuspolitiikasta — 2 artiklan 2 kohta — Ennalta varautuva lähestymistapa — 16 artiklan 1 kohdan ensimmäinen virke — Kalastustoiminnan suhteellisen vakauden periaate — Loukkaaminen”

I Johdanto

1. Espanjan kuningaskunta vaatii kanteellaan asetuksen (EU) N:o 1367/2014 ( 2 ) (jäljempänä riidanalainen asetus) kumoamista sillä perusteella, että Euroopan unionin neuvosto on ylittänyt harkintavaltansa rajat vahvistaessaan ja jakaessaan yhteiset suurimmat sallitut saaliit (TAC) lestikalan (Coryphaenoides rupestris) ja jäälestikalan (Macrourus berglax) osalta suhteellisen vakauden periaatteen, suhteellisuusperiaatteen ja yhdenvertaisuusperiaatteen vastaisesti.

2. Jäljempänä esittämistäni syistä katson, että ensimmäinen kumoamisperuste, joka koskee suhteellisen vakauden periaatteen loukkaamista, on hyväksyttävä, joten rajoitan tässä ratkaisuehdotuksessa tarkasteluni ainoastaan tähän ensimmäiseen perusteeseen.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

3. Asiaa koskevat oikeussäännöt käsittävät yhtäältä yhteisestä kalastuspolitiikasta (YKP) annetun asetuksen (EU) N:o 1380/2013, ( 3 ) sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EU) N:o 1385/2013 ( 4 ) (jäljempänä YKP-asetus), ja toisaalta riidanalaisen asetuksen.

A YKP-asetus

4. YKP-asetuksen johdanto-osan 35–37 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(35) Ottaen huomioon kalastusalan epävarma taloudellinen tilanne ja tiettyjen rannikkoyhteisöjen riippuvuus kalastuksesta on tarpeen varmistaa kalastustoiminnan suhteellinen vakaus jakamalla kalastusmahdollisuudet jäsenvaltioiden kesken kalakannoista kullekin jäsenvaltiolle kuuluvan ennakoitavissa olevan osuuden perusteella. (36) Tilanteessa, jossa kantojen biologinen tilanne muuttuu nopeasti, kalastustoimien suhteellisen vakauden olisi turvattava ja otettava täysin huomioon erityistarpeet sellaisilla alueilla, joilla paikalliset yhteisöt ovat erityisen riippuvaisia kalastuksesta ja sen liitännäistoiminnoista, siten kuin neuvosto on päättänyt 3 päivänä marraskuuta 1976 antamassaan päätöslauselmassa ja erityisesti sen liitteessä VII. (37) Juuri näin olisi sen vuoksi ymmärrettävä suhteellisen vakauden käsite.”

5. YKP-asetuksen 2 artiklassa, jossa määritellään YKP:n tavoitteet, säädetään seuraavaa: ”1. Yhteisellä kalastuspolitiikalla varmistetaan, että kalastus- ja vesiviljelytoimet ovat ekologisesti kestäviä pitkällä aikavälillä ja niitä hoidetaan johdonmukaisesti taloudellisten, sosiaalisten ja työllisyyteen liittyvien etujen saavuttamista koskevien tavoitteiden kanssa ja että ne parantavat elintarvikkeiden saatavuutta. 2. Yhteisessä kalastuspolitiikassa sovelletaan kalastuksenhoitoon ennalta varautuvaa lähestymistapaa, ja politiikalla pyritään varmistamaan, että meren elollisia luonnonvaroja hyödynnetään siten, että pyydettävien lajien kannat palautetaan kestävän enimmäistuoton mahdollistavia tasoja suuremmiksi ja pidetään niillä tasoilla. – –”

6. YKP-asetuksen 4 artiklan 1 kohdan 8 alakohdan mukaan kalastuksenhoidon ennalta varautuvalla lähestymistavalla tarkoitetaan ”toimintamallia, jossa riittävien tieteellisten tietojen puuttumisen perusteella ei voitaisi lykätä tai jättää toteuttamatta hoitotoimenpiteitä kohdelajien, niiden ohessa saaliiksi saatavien tai niistä riippuvaisten lajien sekä muiden kuin kohdelajien ja niiden ympäristön suojelemiseksi”.

7. YKP-asetuksen III osaan, jonka otsikko on ”Toimenpiteet meren elollisten luonnonvarojen säilyttämiseksi ja kestäväksi hyödyntämiseksi”, sisältyvässä 6 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Edellä 2 artiklassa esitettyjen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä ja kestävää hyödyntämistä koskevien yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi unioni hyväksyy 7 artiklassa esitetyt säilyttämistoimenpiteet. 2. Tätä asetusta soveltaessaan [Euroopan] komissio kuulee asiaankuuluvia neuvoa-antavia elimiä ja asiaankuuluvia tieteellisiä elimiä. Säilyttämistoimenpiteet hyväksytään ottaen huomioon käytettävissä olevat tieteelliset, tekniset ja taloudelliset lausunnot, mukaan lukien tarvittaessa tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF) ja muiden neuvoa-antavien elinten laatimat kertomukset, neuvoa-antavien toimikuntien antamat lausunnot sekä jäsenvaltioiden 18 artiklan nojalla antamat yhteiset suositukset. – –”

8. YKP-asetuksen 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Säilyttämistoimenpiteiden lajit”, säädetään seuraavaa: ”1. Meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä ja kestävää hyödyntämistä koskeviin toimenpiteisiin voi muun muassa kuulua seuraavaa: – – e) kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet; – –”

9. YKP-asetuksen 16 artiklassa, jonka otsikko on ”Kalastusmahdollisuudet”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioille jaetut kalastusmahdollisuudet takaavat kullekin jäsenvaltiolle kalastustoiminnan suhteellisen vakauden kunkin kalakannan tai kalastuksen osalta. Kaikkien jäsenvaltioiden edut on otettava huomioon uusia kalastusmahdollisuuksia jaettaessa. – – 4. Kalastusmahdollisuudet määritellään 2 artiklan 2 kohdassa esitettyjen tavoitteiden mukaisesti ja ne 9 artiklan 2 kohdan sekä 10 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti vahvistettuja määrällisiä tavoitteita, aikarajoja ja marginaaleja noudattaen. – –”

B Riidanalainen asetus

10. Riidanalaisen asetuksen johdanto-osan ensimmäisestä neljänteen ja seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(1) [SEUT] 43 artiklan 3 kohdassa määrätään, että neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet. (2) [YKP-asetuksessa] edellytetään, että säilyttämistoimenpiteet vahvistetaan ottaen huomioon käytettävissä olevat tieteelliset, tekniset ja taloudelliset lausunnot, mukaan lukien tarvittaessa tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF) laatimat kertomukset. (3) Neuvoston tehtävänä on hyväksyä kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet sekä tarvittaessa eräät niihin toiminnallisesti liittyvät edellytykset. Kalastusmahdollisuudet olisi jaettava jäsenvaltioiden kesken siten, että varmistetaan kunkin jäsenvaltion kalastustoiminnan suhteellinen vakaus kunkin kannan tai kalastuksen osalta ja ottaen asianmukaisesti huomioon [YKP-asetuksessa] vahvistetut [YKP:n] tavoitteet. (4) [TACit] – – olisi vahvistettava saatavilla olevien tieteellisten lausuntojen perusteella ottamalla huomioon biologiset ja sosioekonomiset näkökohdat ja varmistamalla eri kalastussektorien välinen oikeudenmukainen kohtelu sekä ottamalla huomioon myös ne kannanotot, jotka on tuotu esiin sidosryhmien kuulemisissa, erityisesti asianomaisten alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien kanssa järjestetyissä kokouksissa. […] (7) Lestikalan neljän kannan osalta tieteelliset lausunnot ja Koillis-Atlantin kalastuskomissiossa (NEAFC) hiljattain käydyt keskustelut viittaavat siihen, että tämän lajin saaliita on saatettu ilmoittaa virheellisesti jäälestikalan saaliina. Näin ollen on syytä vahvistaa TAC, joka kattaa molemmat lajit, samalla kun mahdollistetaan saaliiden ilmoittaminen kummankin lajin osalta erikseen.”

11. Riidanalaisen asetuksen 1 artiklan mukaan tässä asetuksessa ”vahvistetaan vuosiksi 2015 ja 2016 unionin alusten käytettävissä olevat tiettyjen syvänmeren lajien kalakantojen vuosittaiset kalastusmahdollisuudet unionin vesillä ja eräillä sellaisilla unionin ulkopuolisilla vesillä, joilla saalisrajoitukset ovat tarpeen”.

12. Riidanalaisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan erityisesti seuraavat määritelmät, joiden mukaan tässä asetuksessa tarkoitetaan ”c) ’[TACilla]’ määrää, joka voidaan pyytää ja purkaa kustakin kalakannasta vuosittain; d) ’kiintiöllä’ unionille tai jäsenvaltiolle myönnettyä osuutta TACista”.

13. Riidanalaisen asetuksen 3 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Unionin alusten unionin vesillä tai eräillä unionin ulkopuolisilla vesillä pyytämien syvänmeren lajien TACit, niiden jakaminen jäsenvaltioiden kesken sekä tarvittaessa niihin toiminnallisesti liittyvät edellytykset vahvistetaan tämän asetuksen liitteessä.”

14. Riidanalaisen asetuksen 5 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Niistä kalakannoista, joille on vahvistettu TACit, peräisin olevia kaloja saadaan pitää aluksella tai purkaa aluksesta ainoastaan, jos ne on pyydetty sellaisen jäsenvaltion lipun alla purjehtivilla kalastusaluksilla, jolle on myönnetty kiintiö, jota ei ole käytetty loppuun.”

15. Riidanalaisen asetuksen liitteen 2 osan otsikko on ”Unionin kalastusaluksiin sovellettavat vuosittaiset kalastusmahdollisuudet alueilla, joilla on laji- ja aluekohtaisia TACeja (tonneina elopainoa)”.

16. Riidanalaisen asetuksen liitteen 2 osassa on vahvistettu unionin ja kansainvälisillä vesillä suuralueilla Vb, VI ja VII (jäljempänä ensimmäinen kyseessä oleva kalastuksenhoitoalue) lestikalan ja jäälestikalan osalta 4010 tonnin TAC vuodeksi 2015 ja 4078 tonnin TAC vuodeksi 2016. Espanjan kuningaskunnalle on myönnetty näistä TACeista 65 tonnin kiintiö vuodeksi 2015 ja 66 tonnin kiintiö vuodeksi 2016.

17. Lisäksi täsmennetään, että lestikalan purettujen saaliiden määrä saa olla enintään 95 prosenttia kunkin jäsenvaltion kiintiöstä.

18. Riidanalaisen asetuksen liitteen 2 osassa on vahvistettu unionin ja kansainvälisillä vesillä suuralueilla VIII, IX, X, XII ja XIV (jäljempänä toinen kyseessä oleva kalastuksenhoitoalue) lestikalan ja jäälestikalan osalta 3644 tonnin TAC vuodeksi 2015 ja 3279 tonnin TAC vuodeksi 2016. Espanjan kuningaskunnalle on myönnetty näistä TACeista 2617 tonnin kiintiö vuodeksi 2015 ja 2354 tonnin kiintiö vuodeksi 2016.

19. Lisäksi täsmennetään, että lestikalan purettujen saaliiden määrä saa olla enintään 80 prosenttia kunkin jäsenvaltion kiintiöstä.

III Asian tausta

20. Neuvoston ja komission huomautuksista käy ilmi, että lestikala ja jäälestikala ovat kaksi syvänmeren lajia, jotka erottaa silmämääräisesti toisistaan vain niiden pään muodosta. Pään poistamisen ja jäädyttämisen jälkeen näihin lajeihin kuuluvia kaloja on käytännössä mahdotonta erottaa toisistaan.

21. Komissio täsmentää, että lestikala kuuluu molempien kyseessä olevien kalastuksenhoitoalueiden kohdelajeihin ja että sen kalastusta näillä alueilla on säännelty vuodesta 2003 alkaen unionin tasolla vahvistetulla TACilla. ( 5 ) Kyseisen toimielimen mukaan jäälestikala on harvinaisempi näillä alueilla, eikä sen kalastukseen sovellettu TACeja unionin tasolla ennen riidanalaisen asetuksen antamista.

22. Neuvoston ja komission mukaan 4.–11.4.2014 kokoontunut syvänmeren kalavarojen biologiaa ja kehitystä käsittelevä Kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) työryhmä totesi vuoden 2014 kertomuksessaan (jäljempänä ICESin työryhmän vuoden 2014 kertomus), että sille oli ilmoitettu erityisesti espanjalaisten troolareiden edellisinä vuosina Hattonin matalikolta saamista suurista jäälestikalasaaliista. Näiden toimielinten mukaan tässä kertomuksessa mainittiin myös merkittävät erot purettuja lestikalasaaliita koskevissa tarkkailijoiden tiedoissa ja Espanjan virallisissa tiedoissa, mikä aiheutti huolta eri lestikalalajeja koskevien mahdollisten virheellisten ilmoitusten mahdollisuudesta.

23. Koillis-Atlantin kalastuskomission (NEAFC) hallinnoinnista ja tieteellisistä kysymyksistä vastaava pysyvä komitea keskusteli ICESin työryhmän vuoden 2014 kertomuksen sisällöstä syyskuussa 2014. Tämä pysyvä komitea korosti erityisesti, että jäälestikalan ilmoitetun kalastuksen määrä verrattuna lestikalaan oli ”yllättävä”, koska jäälestikalasaaliit olivat aikaisemmin olleet pienempiä. ICESiä kehotettiin antamaan mahdollisuuksien mukaan selvityksiä tästä kalastuksesta. Sitä pyydettiin muun muassa tutkimaan, saattoiko saalisraporteissa olla virheitä tai oliko kyseessä jäälestikalaan kohdistuva uudenlainen tai nopeasti lisääntyvä kalastus.

24. Samanaikaisesti myös unioni, jota edusti komission meri- ja kalastusasioiden pääosaston yksikkö C.2, tiedusteli ICESiltä tästä asiasta syyskuussa 2014.

25. Komissio esitti neuvostolle 3.10.2014 ehdotuksen neuvoston asetukseksi unionin aluksiin sovellettavien eräiden syvänmeren kalakantojen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuosiksi 2015 ja 2016. Komissio ehdotti muun muassa, että kummallakin kyseessä olevalla kalastuksenhoitoalueella vahvistettaisiin lestikalalle ja jäälestikalalle yhteinen TAC. Yhteisen TACin taso perustui ICESin lestikalasta antamaan tieteelliseen lausuntoon, koska jäälestikalasta tällaista lausuntoa ei ollut annettu. Samoin kansalliset kiintiöt yhteisten TACien jakamiseksi oli määritetty suhteellisen vakauden periaatteen mukaisesti ainoastaan lestikalan osalta.

26. ICES esitti 7.11.2014 tieteellisen lausunnon vastatakseen NEAFC:n ja unionin pyyntöihin (jäljempänä ICESin 7.11.2014 antama lausunto). Tästä lausunnosta ilmenee, että lestikalan ja jäälestikalan ilmoitettujen saaliiden kantakohtainen koostumus oli epäselvä. ICES totesi molempien lestikalalajien levinneisyyden ja runsauden osalta, että niitä esiintyy yleensä erilaisissa vesistöissä, koska jäälestikala elää tavallisesti kylmemmissä pohjoisissa vesissä.

27. ICESin 7.11.2014 antamassa lausunnossa korostetaan, että toisella kyseessä olevalla kalastuksenhoitoalueella ja osittain ensimmäisellä kyseessä olevalla kalastuksenhoitoalueella oli raportoitu suurista jäälestikalasaaliista. Suuralueilla VI ja XII todetut lestikalan kaupalliset saaliit ovat keskimäärin kolme suuruusluokkaa jäälestikalasaaliita suurempia. ICES korosti kuitenkin huomattavia yli yhden suuruusluokan eroja niissä lestikalan ja jäälestikalan suhteellisissa osuuksissa, jotka oli ilmoitettu yhtäältä virallisesti purettujen saaliiden määrissä ja toisaalta jäälestikalan kalastusalueilla ja niissä tehdyissä tieteellisissä tutkimuksissa todettujen saaliiden määrissä.

28. ICESin 7.11.2014 antamassa lausunnossa todettiin kuitenkin sekä käytettävissä oleva tutkimus että tarkastellut tiedot epäluotettaviksi ja niiden alueellinen ja ajallinen kattavuus vähäiseksi. ICES totesi näin ollen, että jäälestikalasaaliista ja kyseisen lajin pyyntiponnistuksesta on kerättävä laajemmat tiedot, jos NEAFC ja unioni haluavat säännellä sen kalastusta.

29. Neuvosto keskusteli maanantaina 10.11.2014 komission 3.10.2014 esittämästä asetusehdotuksesta. Neuvoston puheenjohtajavaltio esitti neuvostossa käytyjen keskustelujen perusteella kompromissiehdotuksen yhdessä komission kanssa. Kompromissi perustui lähinnä lestikalalle alun perin vahvistettujen TACien tason nostamiseen, jotta voitaisiin ottaa huomioon niiden laajentaminen koskemaan jäälestikalaa.

30. Neuvoston huomautuksista ilmenee, että käytännössä tämä täydennys laskettiin jäälestikalan purettujen saaliiden ja lestikalan purettujen saaliiden keskimääräisen osuuden perusteella. Oli siis niin, että koska ICESin tieteellisessä lausunnossa ehdotettiin ensimmäisen kyseessä olevan kalastuksenhoitoalueen osalta lestikalan TACiksi 3794 tonnia ja koska jäälestikalan purettujen saaliiden arvioitu vuotuinen keskimäärä tällä alueella oli 5,7 prosenttia lestikalan purettujen saaliiden arvioidusta vuotuisesta keskimäärästä, 3794 tonnin määrää nostettiin 216 tonnilla (eli 5,7 % 3794 t:sta), jolloin lopulliseksi määräksi saatiin 4040 tonnia. Samaa menettelyä noudatettiin toisen kyseessä olevan kalastuksenhoitoalueen osalta, jossa jäälestikalan purettujen saaliiden arvioitu vuotuinen keskimäärä oli 25,6 prosenttia lestikalan purettujen saaliiden arvioidusta vuotuisesta keskimäärästä.

31. Näin vahvistetut TACit jaettiin asianomaisten jäsenvaltioiden kesken lestikalaan sovellettavaa suhteellista vakautta vastaavan jakoperusteen mukaisesti. Näin ollen Espanjan kuningaskunnan kiintiöiden osuus oli 1,62 prosenttia ensimmäiselle ja 71,8 prosenttia toiselle kyseessä olevalle kalastuksenhoitoalueelle vahvistetuista yhteisistä TACeista.

32. Poliittinen yhteisymmärrys saavutettiin 15.12.2014 puheenjohtajavaltion hieman muutetun kompromissiesityksen perusteella. Kaikki valtuuskunnat ilmoittivat kannattavansa poliittista yhteisymmärrystä, lukuun ottamatta Espanjan ja Portugalin valtuuskuntia, jotka esittivät lausuman merkittäväksi neuvoston pöytäkirjaan. Tässä lausumassa Espanjan kuningaskunta toi esiin muun muassa, että lestikalalle ja jäälestikalalle vahvistettujen yhteisten TACien jakamisessa ei noudatettu kunkin jäsenvaltion aikaisempiin saalismääriin perustuvaa suhteellisen vakauden periaatetta.

33. Riidanalainen asetus annettiin tämän poliittisen yhteisymmärryksen tuloksena sovitun sanamuodon mukaisesti ja julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 20.12.2014. Se tuli voimaan sen julkaisemista seuraavana päivänä.

IV Asianosaisten vaatimukset

34. Espanjan kuningaskunta vaatii, että unionin tuomioistuin — kumoaa riidanalaisen asetuksen ja — velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

35. Neuvosto vaatii, että unionin tuomioistuin — hylkää kanteen kokonaisuudessaan ja — velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

36. Komissio hyväksyttiin unionin tuomioistuimen presidentin 1.7.2015 tekemällä päätöksellä väliintulijaksi tukemaan neuvoston vaatimuksia.

V Kanne

37. Aluksi on täsmennettävä Espanjan kuningaskunnan nostaman kanteen ulottuvuutta.

38. Vaikka Espanjan kuningaskunnan nostamassa kanteessa varsinaisesti vaaditaan riidanalaisen asetuksen kumoamista kokonaisuudessaan, sen esittämät kumoamisperusteet koskevat vain niitä tämän asetuksen liitteessä olevia säännöksiä, joissa vahvistetaan ja jaetaan lestikalan ja jäälestikalan yhteiset TACit ( 6 ) (jäljempänä riidanalaiset säännökset), kuten neuvosto on perustellusti todennut. Istunnossa Espanjan kuningaskunta vahvisti, että sen kanteen ulottuvuus rajoittui näihin säännöksiin.

39. Espanjan kuningaskunta esittää kolme kumoamisperustetta, joista ensimmäinen koskee suhteellisen vakauden periaatteen, toinen suhteellisuusperiaatteen ja kolmas syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista.

40. Ensimmäisessä kumoamisperusteessaan Espanjan kuningaskunta vetoaa kahteen virheeseen, jotka neuvosto teki vahvistaessaan kalastusmahdollisuudet lestikalan ja jäälestikalan osalta.

41. Ensimmäisen perusteen ensimmäisen osan mukaan neuvoston päätös yhteisten TACien vahvistamisesta lestikalalle ja jäälestikalalle perustui aineellisesti virheelliseen selvitysaineistoon.

42. Ensimmäisen perusteen toisen osan mukaan neuvoston lestikalalle ja jäälestikalalle vahvistettuihin yhteisiin TACeihin soveltama jakoperuste ei ole suhteellisen vakauden periaatteen mukainen. Jäljempänä esitetyistä syistä ehdotan, että unionin tuomioistuin hyväksyy ensimmäisen kumoamisperusteen toisen osan ja siis kumoaa riidanalaiset säännökset.

43. Ennen näiden kahden osan tutkimista haluan täsmentää YKP-asetuksen ja riidanalaisen asetuksen välisen yhteyden luonnetta. YKP-asetuksessa säädetään YKP:n yleisistä puitteista, mukaan lukien unionin lainsäätäjälle tällä alalla asetetut tavoitteet ja velvoitteet. Riidanalainen asetus puolestaan on kyseisen lainsäätäjän toteuttama erityistoimenpide YKP-asetuksessa säädettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi, ja sillä rajoitetaan tiettyjen syvänmeren kalakantojen kalastusmahdollisuuksia vuosina 2015 ja 2016. ( 7 )

44. Näiden kahden säädöksen välillä on näin ollen hierarkia siinä mielessä, että riidanalaisen asetuksen on oltava YKP-asetuksessa säädettyjen tavoitteiden ja velvoitteiden mukainen, kuten riidanalaisen asetuksen johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan. Siksi neuvosto oli velvollinen noudattamaan YKP-asetuksen 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyä suhteellisen vakauden periaatetta antaessaan riidanalaisen asetuksen, mitä kumpikaan asianosainen ei ole kiistänyt.

A Ensimmäisen kumoamisperusteen ensimmäinen osa, jonka mukaan neuvoston päätös yhteisten TACien vahvistamisesta lestikalalle ja jäälestikalalle perustuu aineellisesti virheelliseen selvitysaineistoon

45. Espanjan kuningaskunta väittää, että toisin kuin riidanalaisen asetuksen johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan, NEAFC:n tieteellisessä lausunnossa ei selvitetty varmuudella sitä, oliko lestikalalle ja jäälestikalalle tarpeen vahvistaa yhteinen TAC.

46. Espanjan kuningaskunta muistuttaa, että unioni ja NEAFC pyysivät ICESiä antamaan lausunnon yhtäältä siitä mahdollisuudesta, että näitä kahta lestikaloihin kuuluvaa lajia esiintyy yhdessä kyseessä olevilla kalastuksenhoitoalueilla, ja toisaalta siitä, että lestikalasaaliita on ilmoitettu virheellisesti jäälestikalan saaliina.

47. Espanjan kuningaskunnan mukaan ICESin 7.11.2014 antamassa lausunnossa kuitenkin korostettiin, että saatavilla olevien tietojen perusteella oli mahdotonta ottaa kantaa siihen, oliko kyseessä jäälestikalan pyyntiin tarkoitettu kalastus.

48. Espanjan kuningaskunta päättelee tästä, että neuvosto on ylittänyt harkintavaltansa vahvistaessaan lestikalalle ja jäälestikalalle yhteiset TACit, vaikka ICESin 7.11.2014 antamassa lausunnossa todettiin, että saatavilla olevat tiedot eivät osoittaneet, että näitä kahta lajia esiintyy kyseessä olevilla kalastuksenhoitoalueilla ja että niitä voidaan siis saada saaliiksi samanaikaisesti.

49. Mielestäni tämä väite on hylättävä perusteettomana seuraavista syistä.

50. Muistutan ensinnäkin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, jonka nojalla neuvosto joutuu arvioimaan monitahoista taloudellista tilannetta vahvistaessaan TACit ja jakaessaan kalastusmahdollisuudet jäsenvaltioiden kesken. Tällaisessa tilanteessa neuvoston harkintavalta ei koske ainoastaan annettavien säännösten luonnetta ja soveltamisalaa, vaan tietyssä laajuudessa myös itse tilanteen arviointia. Tämänkaltaisen toimivallan käytön valvonnassa unionin tuomioistuimen on tutkittava ainoastaan sitä, onko toimielin toimivaltaansa käyttäessään tehnyt ilmeisen virheen tai käyttänyt väärin harkintavaltaansa taikka onko se selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajat. ( 8 )

51. Toiseksi YKP-asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”yhteisessä kalastuspolitiikassa sovelletaan kalastuksenhoitoon ennalta varautuvaa lähestymistapaa”. Tämän asetuksen 4 artiklan 1 kohdan 8 alakohdassa esitetyn määritelmän mukaan tällä lähestymistavalla tarkoitetaan toimintamallia, jossa riittävien tieteellisten tietojen puuttumisen perusteella ei voitaisi lykätä tai jättää toteuttamatta hoitotoimenpiteitä kohdelajien, niiden ohessa saaliiksi saatavien tai niistä riippuvaisten lajien sekä muiden kuin kohdelajien ja niiden ympäristön suojelemiseksi. Mainitun asetuksen 16 artiklan 4 kohdassa täsmennetään lisäksi, että kalastusmahdollisuudet määritellään saman asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa esitettyjen tavoitteiden mukaisesti.

52. Päättelen näistä säännöksistä, että neuvostolla on toimiessaan komission ehdotuksesta ( 9 ) toimivalta riittävien tieteellisten tietojen puuttumisesta huolimatta toteuttaa välttämättömät hoitotoimenpiteet jonkin lajin suojelemiseksi ja etenkin toteuttaa toimenpiteitä kalastusmahdollisuuksien rajoittamiseksi.

53. Näin ollen neuvostolla on – toisin kuin Espanjan kuningaskunta väittää – toimivalta vahvistaa lestikalalle ja jäälestikalalle yhteinen TAC, vaikka näiden kahden lajin esiintymisestä ja saalismääristä kyseessä olevilla kalastuksenhoitoalueilla ei ole olemassa ”varmoja” tieteellisiä tietoja.

54. Kolmanneksi tätä tulkintaa tukee mielestäni YKP-asetuksen 6 artiklan 2 kohdan sanamuoto, jonka mukaan säilyttämistoimenpiteet hyväksytään ottaen huomioon käytettävissä olevat tieteelliset, tekniset ja taloudelliset lausunnot. Velvollisuus ”ottaa huomioon” tällainen lausunto ei nähdäkseni tarkoita velvollisuutta pidättäytyä toimimasta, jos lausunto ei ole varma.

55. Samankaltaiseen asiayhteyteen perustuvan oikeuskäytännön mukaan säilyttämistoimenpiteiden ei tarvitse olla täysin tieteellisten lausuntojen mukaisia ja tällaisen lausunnon puuttuminen tai sen epävarmuus eivät saa estää neuvostoa toteuttamasta yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden toteuttamiseksi välttämättömäksi katsomiaan toimenpiteitä. ( 10 )

56. Korostan neljänneksi, että komissiolla ja neuvostolla oli käytettävissään tieteellisiä lausuntoja, toisin sanoen ICESin työryhmän vuoden 2014 kertomus ja ICESin 7.11.2014 antama lausunto, joiden mukaan kyseessä olevilla kalastuksenhoitoalueilla oli ilmoitettu suurista jäälestikalasaaliista. ( 11 )

57. Näistä lausunnoista ei kuitenkaan selvinnyt, oliko kyseisten ilmoitusten mukaan kyseessä jäälestikalaan kohdistuva uudenlainen kalastus vai lestikalasaaliita koskeva virheellinen ilmoituskäytäntö. Tällaiseen käytäntöön, jossa lestikalasaaliit ilmoitetaan jäälestikalan saaliina, liittyi vaara, että se tekisi tyhjäksi lestikalalle vahvistettujen TACien tehokkaan vaikutuksen. Tätä vaaraa lisäsi entisestään se neuvoston ja komission korostama seikka, jota myöskään Espanjan kuningaskunta ei ole kiistänyt, että lestikaloja ja jäälestikaloja oli mahdotonta erottaa silmämääräisesti toisistaan niiden pään poistamisen ja jäädyttämisen jälkeen. ( 12 )

58. Kuten neuvosto ja komissio ovat väittäneet, riidanalaisessa asetuksessa on tämän vaaran torjumiseksi vahvistettu lestikalalle ja jäälestikalalle yhteinen TAC. Tämä tarkoitus käy selvästi ilmi tämän asetuksen johdanto-osan seitsemännestä perustelukappaleesta.

59. Tällaisessa tilanteessa, ja kun otetaan huomioon unionin lainsäätäjän laaja harkintavalta YKP:n alalla sekä sen velvollisuus soveltaa ennalta varautuvaa lähestymistapaa, ( 13 ) katson, ettei neuvosto ole ylittänyt harkintavaltansa rajoja vahvistaessaan lestikalalle ja jäälestikalalle yhteiset TACit, toisin kuin Espanjan kuningaskunta väittää.

60. Näin ollen ensimmäisen kumoamisperusteen ensimmäinen osa on nähdäkseni hylättävä perusteettomana.

B Ensimmäisen perusteen toinen osa, jonka mukaan neuvoston lestikalalle ja jäälestikalalle vahvistettuihin yhteisiin TACeihin soveltama jakoperuste ei ole suhteellisen vakauden periaatteen mukainen

61. Ensimmäisen kumoamisperusteensa toisessa osassa Espanjan kuningaskunta väittää, että komissio ja neuvosto eivät ottaneet huomioon jäälestikalan aikaisempia saalismääriä tälle lajille ja lestikalalle vahvistettuihin yhteisiin TACeihin sovellettavan jakoperusteen määrittämiseksi. Näin ollen riidanalaisissa säännöksissä vahvistetut kansalliset kiintiöt ovat suhteellisen vakauden periaatteen vastaisia, mikä edellyttää, että otetaan huomioon aikaisempien saalismäärien jakautuminen jäsenvaltioiden laivastojen kesken kunkin kyseessä olevan lajin osalta.

62. Käytännössä Espanjan kuningaskunta katsoo, että sille myönnettyjen lestikalan ja jäälestikalan yhteisten kalastuskiintiöiden olisi pitänyt olla suurempia, koska Espanjan laivasto pyysi suuren osan jäälestikalasaaliista vuosina 2009–2013. Sen mukaan Espanjan laivastolle aiheutui tästä suhteellisen vakauden periaatteen väitetystä loukkaamisesta 346926 euron vahinko.

63. Neuvosto ja komissio eivät kumpikaan ole kiistäneet sitä, ettei jäälestikalan aiempia saalismääriä otettu huomioon riidanalaisten yhteisten TACien vahvistamisessa. On nimittäin riidatonta, että ne jaettiin jäsenvaltioiden kesken noudattaen jakoperustetta, jossa oli otettu huomioon suhteellinen vakaus ainoastaan lestikalan osalta. ( 14 )

64. Siksi on vielä tutkittava, velvoittiko suhteellisen vakauden periaate unionin lainsäätäjän ottamaan huomioon jäälestikalan aikaisemmat saalismäärät näiden yhteisten TACien jakamista varten, kuten Espanjan kuningaskunta väittää.

65. Totean tässä yhteydessä, ettei YKP-asetuksessa määritellä suhteellisen vakauden käsitettä. Tämän asetuksen johdanto-osan 36 perustelukappaleessa kuitenkin todetaan, että kalastustoimien suhteellisen vakauden olisi ”turvattava ja otettava täysin huomioon erityistarpeet sellaisilla alueilla, joilla paikalliset yhteisöt ovat erityisen riippuvaisia kalastuksesta ja sen liitännäistoiminnoista”.

66. Unionin tuomioistuin on lisäksi joutunut tulkitsemaan suhteellisen vakauden käsitettä useita kertoja. Tässä yhteydessä se on katsonut, että kansallisilla kiintiöillä pyritään turvaamaan kullekin jäsenvaltiolle osuus YKP:n mukaisesti vahvistetuista TACeista, ja tämä osuus määritetään pääasiallisesti niiden pyyntimäärien mukaan, jotka perinteisillä kalastuselinkeinoilla ja paikallisväestöllä, joka on erityisen riippuvaista kalastuksesta ja siihen liittyvistä elinkeinoista, on tässä jäsenvaltiossa ollut ennen kiintiöjärjestelmän perustamista. ( 15 )

67. Mielestäni edellä esitetystä seuraa, että suhteellisen vakauden periaate velvoittaa unionin lainsäätäjän ottamaan huomioon jäsenvaltioiden aikaisemmat saalismäärät sen määrittäessä kullekin jäsenvaltioille kuuluvia kiintiöitä TACien vahvistamisen jälkeen. Jos useammille lajeille vahvistetaan yhteinen TAC, unionin lainsäätäjä on lisäksi velvollinen ottamaan huomioon kunkin kyseessä olevan lajin aikaisemmat saalismäärät. Tämä velvollisuus on seurausta YKP-asetuksen 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen sanamuodosta, ( 16 ) unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ( 17 ) ja suhteellisen vakauden periaatteen taustalla olevasta logiikasta. ( 18 )

68. Näin ollen neuvosto ei noudattanut suhteellisen vakauden periaatetta, kun se ei ottanut huomioon jäälestikalan aikaisempia saalismääriä määrittäessään kullekin jäsenvaltiolle kuuluvat kiintiöt sen jälkeen, kun se oli vahvistanut tälle lajille ja lestikalalle yhteisen TACin.

69. Korostan, että neuvosto ja komissio ovat nimenomaisesti myöntäneet, että aikaisemmat saalismäärät ovat yksi niistä tekijöistä, jotka on otettava huomioon vahvistettaessa TACin jakoperuste jäsenvaltioiden kesken. Nämä toimielimet esittävät kuitenkin useita argumentteja, joilla pyritään osoittamaan, että riidanalaiset säännökset eivät loukkaa suhteellisen vakauden periaatetta, tai ainakin, että tämä mahdollinen loukkaaminen on oikeutettua.

70. Ne väittävät ensinnäkin, että lestikalan säilyttämistavoite oikeuttaa sen, että tälle lajille ja jäälestikalalle vahvistettu yhteinen TAC voidaan jakaa siten, että suhteellisen vakauden tavoitetta noudatetaan vain lestikalan osalta.

71. Tällainen argumentti on nähdäkseni perusteeton seuraavista syistä. Yhtäältä YKP-asetuksen merkitykselliset säännökset ovat esteenä tällaiselle tulkinnalle. Tämän asetuksen 16 artiklan 4 kohdan mukaan säilyttämistavoite on otettava huomioon kalastusmahdollisuuksia määritettäessä. ( 19 ) Sitä vastoin tämä tavoite ei ole merkityksellinen kalastusmahdollisuuksia jaettaessa. Mainitun asetuksen 16 artiklan 1 kohdassa nimittäin säädetään, että suhteellisen vakauden periaatetta on noudatettava aina jaettaessa kalastusmahdollisuuksia jäsenvaltioiden kesken, eikä siinä mainita tässä vaiheessa säilyttämistavoitetta. ( 20 )

72. Toisaalta ja käytännön näkökulmasta lestikalan kaltaisen lajin säilyttäminen varmistetaan tähän lajiin sovellettavan TACin vahvistamisen yhteydessä eikä silloin, kun kyseinen TAC jaetaan jäsenvaltioiden kesken. Lajin säilyttämisen kannalta ei nimittäin ole merkitystä sillä, kalastaako lestikalaa Espanjan vai jonkin muun valtion lipun alla purjehtiva alus.

73. Yhteenvetona totean, että nämä kaksi tavoitetta tulevat kyseeseen kahdessa eri vaiheessa eli kalastusmahdollisuuksien määrittämisen ja jakamisen yhteydessä, joten säilyttämistavoitetta ei voida käyttää perusteena suhteellisen vakauden periaatteen loukkaamiselle jakamisvaiheessa.

74. Täsmennän lisäksi, että neuvosto on torjunut riidanalaisten TACien tason nostamisesta aiheutuvan lestikalan liikakalastuksen vaaran ( 21 ) rajoittamalla lestikalan purettujen saaliiden määrän 95 ja 80 prosenttiin kullekin jäsenvaltiolle myönnetystä kiintiöstä. ( 22 )

75. Neuvosto väittää toiseksi, ettei se ollut velvollinen tarkistamaan lestikalan osalta vahvistettua jakoperustetta laajentaessaan riidanalaiset TACit koskemaan jäälestikalaa, sillä perusteella, ettei laajentaminen olisi johtanut YKP-asetuksen 16 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettujen uusien kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen vaan pikemminkin nykyisten kalastusmahdollisuuksien säilyttämiseen.

76. Muistutan tässä yhteydessä, että YKP-asetuksen 16 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä säädetään, että kaikkien jäsenvaltioiden edut on otettava huomioon uusia kalastusmahdollisuuksia jaettaessa. ( 23 ) Näin ollen tämä velvollisuus ottaa huomioon kaikkien jäsenvaltioiden edut koskee yksinomaan uusia kalastusmahdollisuuksia.

77. YKP-asetuksen 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen sanamuodossa ei sitä vastoin tehdä minkäänlaista erottelua uusien tai nykyisten kalastusmahdollisuuksien välillä. Siksi velvollisuus noudattaa suhteellisen vakauden periaatetta koskee sekä uusia että nykyisiä kalastusmahdollisuuksia. ( 24 )

78. Edellä esitetystä seuraa, että neuvosto oli joka tapauksessa velvollinen noudattamaan suhteellisen vakauden periaatetta vahvistaessaan lestikalan ja jäälestikalan riidanalaiset TACit, riippumatta siitä, luokiteltiinko TACit uusiksi vai nykyisiksi kalastusmahdollisuuksiksi. ( 25 )

79. Tässä yhteydessä neuvosto vetoaa vielä unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan yhtäältä suhteellista vakautta koskevan vaatimuksen on katsottava tarkoittavan, että kunkin jäsenvaltion osalta pidetään voimassa kiinteä prosenttimäärä, ja toisaalta, että alun perin vahvistettua jakoperustetta sovelletaan, kunnes muuttamisesta on annettu asetus. ( 26 )

80. Käsiteltävässä asiassa on mielestäni vaikea kiistää sitä, että on annettu edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettu ”muutosasetus”, koska neuvosto antoi asetuksen lestikalalle vahvistettujen TACien muuttamisesta laajentamalla ne koskemaan jäälestikalaa. Siksi neuvosto ei voi perustellusti vedota tähän oikeuskäytäntöön sen väitteensä tueksi, että lestikalalle alun perin vahvistetun jakoperusteen soveltamista on jatkettava, vaikka se muutti riidanalaisia TACeja laajentaessaan ne koskemaan jäälestikalaa.

81. Käsiteltävän asian olosuhteet eroavat tässä mielessä olennaisesti niiden asioiden olosuhteista, joissa unionin tuomioistuin on vahvistanut suhteellisen vakauden periaatteen perusteella neuvoston käytännön olla muuttamatta alun perin vahvistettua jakoperustetta. Yhdessäkään näistä asioista neuvosto ei nimittäin muuttanut nykyistä TACia laajentaakseen sen koskemaan jotakin toista kalalajia. ( 27 )

82. Sekä neuvosto että komissio väittävät kolmanneksi, että niiden oli pakko käyttää lestikalalle vahvistettua jakoperustetta, koska niillä ei ollut luotettavaa tietoa jäälestikalasaaliista kyseessä olevilla kalastuksenhoitoalueilla.

83. Tämä argumentti ei vakuuta minua seuraavista syistä.

84. Yhtäältä on riidatonta, että neuvostolla ja komissiolla oli käytössään muun muassa ICESin työryhmän vuoden 2014 kertomukseen ja ICESin 7.11.2014 antamaan lausuntoon sisältyviä tietoja, jotka liittyivät jäälestikalasaaliisiin kyseessä olevilla kalastuksenhoitoalueilla, ( 28 ) minkä neuvosto nimenomaisesti myönsi istunnossa.

85. Tätä seikkaa ei voida kiistää varsinkaan, kun neuvosto laski alun perin vain lestikalalle vahvistettuihin TACeihin lisätyn täydennyksen, jotta niiden laajentaminen jäälestikalaan voitiin ottaa huomioon, jäälestikalan purettujen saaliiden ja lestikalan purettujen saaliiden keskimääräisen osuuden perusteella. ( 29 )

86. Lisään, että käyttäessään harkintavaltaansa, johon on viitattu tämän ratkaisuehdotuksen 50 kohdassa, neuvosto saattoi joka tapauksessa vapaasti tulkita käytössään olleita jäälestikalan aikaisempiin saalismääriin liittyviä tietoja. Se saattoi siten muun muassa arvioida näiden tietojen luotettavuutta tiedustelemalla tarvittaessa asiasta Espanjan kuningaskunnalta. Tämän arvioinnin päätteeksi se saattoi myös vapaasti jättää huomiotta ne tiedot, joiden se saattoi oikeutetusti epäillä perustuvan vilpillisiin tai virheellisiin ilmoituksiin.

87. Katson kuitenkin, ettei neuvosto voinut tämän harkintavallan perusteella, jota rajoittaa velvollisuus noudattaa suhteellisen vakauden periaatetta, jättää kokonaan huomiotta jäälestikalan aikaisempiin saalismääriin liittyviä tietoja, joita sillä oli käytössään määrittäessään tälle lajille ja lestikalalle vahvistettujen yhteisten TACien jakoperusteen.

88. Edellä esitetyn perusteella katson, että riidanalaiset säännökset on kumottava siltä osin kuin niissä jaetaan lestikalalle ja jäälestikalalle vahvistetut yhteiset TACit suhteellisen vakauden periaatteen vastaisesti.

89. Koska ensimmäisen kumoamisperusteen toinen osa on hyväksyttävä, Espanjan kuningaskunnan kanteensa tueksi esittämien kahden muun kumoamisperusteen perusteltavuutta ei ole tarpeen tutkia.

C Riidanalaisten säännösten vaikutusten pysyttäminen

90. Siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin päättää kumota riidanalaiset säännökset, on mielestäni tarpeen pysyttää näiden säännösten vaikutukset, vaikkei neuvosto olekaan sitä vaatinut. ( 30 )

91. Muistutan tässä yhteydessä, että SEUT 264 artiklan toisen kohdan nojalla unionin tuomioistuin voi tarpeellisiksi katsomissaan tapauksissa todeta, miltä osin kumotun säädöksen vaikutuksia kuitenkin on pidettävä pysyvinä.

92. Lestikalan ja jäälestikalan yhteisten TACien vahvistamisesta ja jakamisesta annettujen riidanalaisten säännösten kumoamisella saattaisi olla käsiteltävässä asiassa huomattavia kielteisiä heijastusvaikutuksia näiden lajien säilyttämiseen, koska niiden kalastus ei enää olisi säännelty annettavan tuomion julistamisesta lukien siihen saakka, kunnes voimaan tulee uusia säännöksiä mainittujen lajien kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta.

93. Näin ollen katson, että näiden säännösten vaikutukset on pysytettävä, kunnes kohtuullisessa ajassa, joka ei voi ylittää kuutta kuukautta annettavan tuomion julistamispäivästä, tulee voimaan uusia säännöksiä, joissa lestikalan ja jäälestikalan kalastusmahdollisuudet vahvistetaan ja jaetaan suhteellisen vakauden periaatteen mukaisesti.

VI Ratkaisuehdotus

94. Ehdotan kaiken edellä esitetyn perusteella, että unionin tuomioistuin — hyväksyy kanteen ja näin ollen kumoaa unionin aluksiin sovellettavien eräiden syvänmeren kalakantojen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuosiksi 2015 ja 2016 15.12.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1367/2014 liitteessä olevat säännökset, joissa vahvistetaan ja jaetaan vuotuiset kalastusmahdollisuudet lestikalan (Coryphaenoides rupestris) ja jäälestikalan (Macrourus berglax) osalta yhtäältä unionin ja kansainvälisillä vesillä suuralueilla Vb, VI ja VII sekä toisaalta unionin ja kansainvälisillä vesillä suuralueilla VIII, IX, X, XII ja XIV — pysyttää näiden säännösten vaikutukset, kunnes kohtuullisessa ajassa, joka ei voi ylittää kuutta kuukautta annettavan tuomion julistamispäivästä, tulee voimaan uusia säännöksiä, joissa lestikalan ja jäälestikalan kalastusmahdollisuudet vahvistetaan ja jaetaan suhteellisen vakauden periaatteen mukaisesti, ja — velvoittaa Euroopan unionin neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja Euroopan komission vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) Unionin aluksiin sovellettavien eräiden syvänmeren kalakantojen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuosiksi 2015 ja 2016 15.12.2014 annettu neuvoston asetus (EUVL 2014, L 366, s. 1).

( 3 ) Yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2013, L 354, s. 22).

( 4 ) Neuvoston asetusten (EY) N:o 850/98 ja (EY) N:o 1224/2009 sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1069/2009, (EU) N:o 1379/2013 ja (EU) N:o 1380/2013 muuttamisesta sen johdosta, että Mayotten asema Euroopan unioniin nähden muuttuu, 17.12.2013 annettu neuvoston asetus (EUVL 2013, L 354, s. 86).

( 5 ) Ks. syvänmeren kalakantojen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuosiksi 2003 ja 2004 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2340/2002 (EUVL 2002, L 356, s. 1).

( 6 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 15–19 kohta.

( 7 ) Kattavuuden vuoksi täsmennän, että riidanalainen asetus kuuluu YKP:n soveltamisalaan sellaisena kuin se on määritelty YKP-asetuksen 1 artiklassa.

( 8 ) Tuomio 19.2.1998, NIFPO ja Northern Ireland Fishermen’s Federation (C‑4/96, EU:C:1998:67, 41 ja 42 kohta); tuomio 5.10.1999, Espanja v. neuvosto (C‑179/95, EU:C:1999:476, 29 kohta); tuomio 25.10.2001, Italia v. neuvosto (C‑120/99, EU:C:2001:567, 44 kohta) ja tuomio 30.3.2006, Espanja v. neuvosto (C‑87/03 ja C‑100/03, EU:C:2006:207, 38 kohta).

( 9 ) Ks. tästä SEUT 43 artiklan 3 kohta: ”Neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta hintojen, maksujen, tukien ja määrällisten rajoitusten vahvistamiseen sekä kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet”.

( 10 ) Ks. analogisesti tuomio 24.11.1993, Mondiet (C‑405/92, EU:C:1993:906, 30 ja 31 kohta).

( 11 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 22–28 kohta.

( 12 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohta.

( 13 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 50 ja 51 kohta.

( 14 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 25 ja 31 kohta.

( 15 ) Tuomio 14.12.1989, Agegate (C‑3/87, EU:C:1989:650, 24 kohta); tuomio 14.12.1989, Jaderow ym. (C‑216/87, EU:C:1989:651, 23 kohta) ja tuomio 19.2.1998, NIFPO ja Northern Ireland Fishermen’s Federation (C‑4/96, EU:C:1998:67, 47 kohta).

( 16 ) ”Jäsenvaltioille jaetut kalastusmahdollisuudet takaavat kullekin jäsenvaltiolle kalastustoiminnan suhteellisen vakauden kunkin kalakannan tai kalastuksen osalta” (kursivointi tässä).

( 17 ) Tuomio 18.4.2002, Espanja v. neuvosto (C‑61/96, C‑132/97, C‑45/98, C‑27/99, C‑81/00 ja C‑22/01, EU:C:2002:230, 39 kohta): ”Kun kalakanta on määritelty tietyllä maantieteellisellä alueella tavattaviksi tiettyyn lajiin kuuluviksi kaloiksi, suhteellisen vakauden periaatetta sovellettaessa on pyyntimahdollisuudet arvioitava kunkin kalakannan osalta erikseen. Asetuksen N:o 3760/92 8 artiklan 4 kohdan ii alakohdasta seuraa, että suhteellinen vakaus on varmistettava kullekin jäsenvaltiolle ’kunkin kyseisen kalakannan osalta’.”

( 18 ) Koska aikaisempien saalismäärien jako jäsenvaltioiden kesken on jokaisen lajin osalta erilainen, ottamalla huomioon yhteisen TACin kohteena olevista kahdesta lajista vain yhden aikaisemmat saalismäärät ei voida taata kalastustoiminnan suhteellista vakautta niistä toisen osalta.

( 19 ) Tämän säilyttämistavoitteen on YKP-asetuksen 6 artiklan 1 kohdan mukaan ohjattava myös sen 7 artiklassa esitettyjen säilyttämistoimenpiteiden hyväksymistä.

( 20 ) Ks. analogisesti tuomio 24.11.1993, Mondiet (C‑405/92, EU:C:1993:906, 50 kohta). Sen mukaan ajoverkkojen käyttöä rajoittavaa toimenpidettä ei voida pitää yhteensopimattomana suhteellisen vakauden periaatteen kanssa, koska tämä periaate koskee kunkin tarkastellun kalakannan osalta vain kustakin kyseessä olevasta kannasta unionissa käytettävissä olevan saaliin määrän jakoa eri jäsenvaltioiden kesken.

( 21 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 29 ja 30 kohta.

( 22 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 17 ja 19 kohta.

( 23 ) Velvollisuudesta ottaa huomioon kaikkien jäsenvaltioiden edut uusia kalastusmahdollisuuksia jaettaessa ks. tuomio 8.11.2007, Espanja v. neuvosto (C‑141/05, EU:C:2007:653, 87 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 24 ) Toisin sanoen velvollisuus ottaa huomioon kaikkien jäsenvaltioiden edut uusia kalastusmahdollisuuksia jaettaessa täydentää muttei korvaa velvollisuutta taata kalastustoiminnan suhteellinen vakaus kaikkien kalastusmahdollisuuksien jakamisen yhteydessä. Tulkinta, jonka mukaan suhteellisen vakauden periaatetta ei sovelleta uusien vaan ainoastaan nykyisten kalastusmahdollisuuksien jakamiseen, johtaisi siihen epäloogiseen tulokseen, että suhteellisen vakauden periaatteen vastainen jakoperuste voitaisiin kumota vasta silloin, kun kyseessä olevat kalastusmahdollisuudet muuttuvat uusista nykyisiksi.

( 25 ) Totean toissijaisesti, että neuvoston väite, jonka mukaan riidanalaisilla TACeilla ainoastaan säilytetään nykyiset kalastusmahdollisuudet, on ristiriidassa sen seikan kanssa, että nämä TACit kattavat ensimmäisen kerran jäälestikalan, joten ne tarkoittavat nähdäkseni uusia kalastusmahdollisuuksia. Edellä esitetyistä syistä tämä täsmennys ei kuitenkaan vaikuta neuvostolle kuuluneeseen velvollisuuteen noudattaa YKP-asetuksen 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyä suhteellisen vakauden periaatetta.

( 26 ) Ks. erityisesti tuomio 16.6.1987, Romkes (46/86, EU:C:1987:287, 17 kohta); tuomio 13.10.1992, Portugali ja Espanja v. neuvosto (C‑63/90 ja C‑67/90, EU:C:1992:381, 26 kohta); tuomio 30.3.2006, Espanja v. neuvosto (C‑87/03 ja C‑100/03, EU:C:2006:207, 27 kohta) ja tuomio 8.11.2007, Espanja v. neuvosto (C‑141/05, EU:C:2007:653, 86 kohta).

( 27 ) Näihin asioihin perustuvassa oikeuskäytännössä on suljettu pois neuvoston velvollisuus tarkistaa jakoperustetta, kun muut jäsenvaltiot eivät ole käyttäneet kiintiöitään loppuun (ks. tuomio 16.6.1987, Romkes, 46/86, EU:C:1987:287,14 kohta ja tuomio 13.10.1992, Portugali ja Espanja v. neuvosto, C‑63/90 ja C‑67/90, EU:C:1992:381, 38 kohta), kun unioniin on liittynyt uusia jäsenvaltioita (ks. tuomio 13.10.1992, Portugali ja Espanja v. neuvosto, C‑63/90 ja C‑67/90, EU:C:1992:381, 31–35 kohta ja tuomio 30.3.2006, Espanja v. neuvosto, C‑87/03 ja C‑100/03, EU:C:2006:207, 28–32 kohta) tai myös kun kalastusmahdollisuuksia on lisätty (ks. tuomio 13.10.1992, Portugali ja Espanja v. neuvosto, C‑63/90 ja C‑67/90, EU:C:1992:381, 27–30 kohta ja tuomio 13.10.1992, Espanja v. neuvosto, C‑73/90, EU:C:1992:384, 27–29 kohta).

( 28 ) Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 22–28 ja 56–58 kohta.

( 29 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 29 ja 30 kohta.

( 30 ) Unionin tuomioistuin on käyttänyt tätä valtaa tutkia viran puolesta, onko tarpeen pysyttää kumottujen säännösten vaikutukset voimassa, muun muassa tuomiossa 7.9.2006, Espanja v. neuvosto (C‑310/04, EU:C:2006:521, 138–141 kohta) ja tuomiossa 22.10.2013, komissio v. neuvosto (C‑137/12, EU:C:2013:675, 78–81 kohta).