ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 152/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal in Northern Ireland (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 9.2.2018 – Ermira Bajratari v. Secretary of State for the Home Department

(Asia C-93/18)

(2018/C 152/16)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal in Northern Ireland

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Ermira Bajratari

Vastapuoli: Secretary of State for the Home Department

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voiko kansalaisuusdirektiivin (1) 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut käytettävissä olevat riittävät varat muodostua kokonaan tai osittain tuloista, jotka on ansaittu kansallisen lainsäädännön kannalta lainvastaisesta työskentelystä?

2) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, täyttyvätkö 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan edellytykset kun työskentely katsotaan epävarmaksi ainoastaan sillä perusteella, että se on lainvastaista?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77).
1)

Voidaanko tilanteessa, jossa on otettu käyttöön sellaisia ”uusia rajoituksia” aviopuolisoiden väliselle perheenyhdistämiselle, jotka ovat lähtökohtaisesti ristiriidassa päätöksen N:o 1/80 (assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehty assosiaationeuvoston päätös N:o 1/80, joka on liitetty Euroopan talousyhteisön ja Turkin väliseen assosiaatiosopimukseen) 13 artiklaan sisältyvän standstill-lausekkeen kanssa ja jossa kyseisiä rajoituksia perustellaan unionin tuomioistuimen 12.4.2016 antamassa tuomiossa Genc (C-561/14) (1) (ks. myös tuomio 10.7.2014, Dogan, C-138/13) (2) hyväksymällä perusteella eli ”onnistuneen kotoutumisen” tavoitteella, Tanskan ulkomaalaislain (udlændingeloven) 9 §:n 7 momentin kaltaista sääntöä – jonka mukaan muun muassa yleinen edellytys perheenyhdistämiselle Tanskassa oleskeluluvan saaneen kolmannen valtion kansalaisen ja hänen aviopuolisonsa kesken on, että avioparin liityntä Tanskaan on vahvempi kuin Turkkiin – pitää sellaisena, että se on ”perusteltavissa yleistä etua koskevalla pakottavalla syyllä, sillä voidaan taata laillisesti tavoitellun päämäärän toteutuminen eikä sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen päämäärän saavuttamiseksi”?
—

20.11.2017 pidetyn neuvoston istunnon kokoonpanossa ”Yleiset asiat” Euroopan lääkeviraston (EMA) uudesta kotipaikasta tehty neuvoston päätös 14559/17, josta ilmoitettiin julkaistulla lehdistötiedotteella (Outcome of the Council Meeting (3579th Council Meeting)), on kumottava siltä osin kuin siinä vahvistetaan Euroopan lääkeviraston uudeksi kotipaikaksi Amsterdam, ja tämän johdosta lääkeviraston kotipaikaksi on osoitettava Milanon kaupunki.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 142/20

Valitus, jonka BMB sp. z o.o. on tehnyt 10.12.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-695/15, BMB sp. z o.o. v. Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto, 3.10.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-693/17 P)

(2018/C 142/27)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: BMB sp. z o.o. (edustaja: K. Czubkowski, radca prawny)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto, Ferrero SpA

Vaatimukset

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

— kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) 3.9.2017 asiassa T-695/15 antaman tuomion, joka on annettu valittajalle tiedoksi 11.10.2017, ja

— kumoamaan EUIPO:n kolmannen valituslautakunnan asiassa R 1150/2012-3 8.9.2012 tekemän päätöksen.

Toissijaisesti unionin tuomioistuimen on valittajan mukaan kumottava tuomio ja palautettava asia unionin yleiseen tuomioistuimeen, mikäli asia ei ole ratkaisukelpoinen unionin tuomioistuimessa.

Työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan unionin tuomioistuimen on myös

— velvoitettava Ferrero Spa ja EUIPO korvaamaan nyt käsiteltävästä muutoksenhausta aiheutuvat kulut ja

— velvoitettava Ferrero Spa ja EUIPO korvaamaan valittajalle unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut sekä

— velvoitettava Ferrero Spa korvaamaan kyseisestä päätöksestä EUIPO:n käsittelyssä aiheutuneet kulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksen tueksi valittaja tukeutuu kahteen valitusperusteeseen.

Ensimmäinen valitusperuste perustuu siihen, että yhteisömallista 12.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 (1) 25 artiklan 1 kohdan e alakohtaa on rikottu, koska on tehty oikeudellinen virhe ja ilmeinen arviointivirhe:

i. siltä osin kuin aiemman tavaramerkin graafinen esitys on sisällytetty riidanalaiseen malliin

ii. siltä osin kuin aiempi tavaramerkki ja riidanalainen malli ovat erittäin samankaltaisia ja

iii. siltä osin kuin valituslautakunta ei ole tehnyt virhettä, kun se on katsonut, että aiemman tavaramerkin ja riidanalaisen mallin välillä oli sekaannusvaara.

Toinen valitusperuste perustuu siihen, että yhteisömallista 12.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan e alakohtaa on rikottu ja hyvää hallintoa ja luottamuksensuojaa koskevia yleisiä periaatteita on loukattu sen vuoksi, että näkemyksessä, jonka mukaan valituslautakunnan viittauksessa asetuksen N:o 207/2009 (2) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaan päätöksen 33 kohdassa on kyse pelkästä muotovirheestä, jolla ei ole ollut ratkaisevaa vaikutusta asian lopputuleman kannalta, ja jonka mukaan kansallista oikeuskäytäntöä sekaannusvaaran arviointia koskevista soveltamissäännöistä ei ole tarpeen ottaa huomioon, on oikeudellinen virhe ja ilmeinen arviointivirhe.

(1) EYVL 2002, L 3, s. 1.

(2) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1).
3)

Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Tarkoittaako direktiivin 2011/83/EU 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan [saksankielisessä versiossa] käytetty ilmaus ”gegebenenfalls” [suomenkielisessä ”jos nämä ovat käytettävissä”] sitä, että yrityksellä on jo käytettävissään ainoastaan sellaiset viestimet, joita elinkeinonharjoittaja tosiasiallisesti myös käyttää yhteydenpidossa kuluttajiin etäsopimusten tekemisen yhteydessä, vai onko yrityksellä käytettävissä myös sellaisia viestimiä, joita elinkeinonharjoittaja on toistaiseksi käyttänyt yksinomaan muihin tarkoituksiin, esimerkiksi yhteydenpitoon kaupan toimijoihin tai viranomaisiin?
5)

Jos sopimus on tehtävä: Onko sitä varten olemassa lomake, ja minkälainen on oltava niiden tietojen sisältö, jotka kuluttajalle (tässä: yksittäiselle asunnon omistajalle, ei asunnonomistajien yhteisölle) on annettava? Vaikuttaako oikea-aikaisten ja käytettävissä olevien tietojen puuttuminen oikeussuhteen syntymiseen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 83/10

Valitus, jonka Viridis Pharmaceutical Ltd. on tehnyt 28.11.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-276/16, Viridis Pharmaceutical v. EUIPO, 15.9.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-668/17 P)

(2018/C 083/16)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Viridis Pharmaceutical Ltd. (edustajat: C. Spintig, Rechtsanwalt, S. Pietzcker, Rechtsanwalt, ja M. Prasse, Rechtsanwältin)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Hecht-Pharma GmbH

Vaatimukset

— Unionin yleisen tuomioistuimen toisen jaoston valituksenalainen tuomio on kumottava

— Asia on palautettava unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi

— EUIPO on velvoitettava korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut. Toissijaisesti: oikeudenkäyntikuluista on päätettävä myöhemmin.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajan esittämän valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisessa tuomiossa monta kertaa rikkonut Euroopan unionin tavaramerkistä annettua asetusta. (1)

Valittaja vetoaa ensinnäkin tavaramerkkiasetuksen 58 artiklan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisen virkkeen ensimmäisen vaihtoehdon rikkomiseen. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että lääkkeen osalta rekisteröidyn EU-tavaramerkin käyttö oikeuksien säilymisen mahdollistavalla tavalla voi olla kyseessä vain silloin, kun on myönnetty vaadittava lääkesäännösten mukainen lupa. Unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut samaa säännöstä myös sillä, että se on luokitellut EU-tavaramerkin käytön direktiivin 2001/83/EY (2) 8 artiklan 3 kohdan i alakohdan mukaisesti toteutetun kliinisen tutkimuksen yhteydessä välttämättä sisäiseksi eikä siis tosiasialliseksi käytöksi.

Lisäksi valittaja väittää, että EU-tavaramerkkiasetuksen 58 artiklan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisen virkkeen toista vaihtoehtoa on rikottu. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että lääkesäännösten mukaisen lupahakemuksen valmistelemiseksi toteutetulla kliinisellä tutkimuksella ei voida perustella tavaramerkin käyttämättä jättämistä, kun kliininen tutkimus on teetetty selvästi vasta tavaramerkin rekisteröinnin jälkeen ja/tai kun kliinisen tutkimuksen mahdollisimman nopean loppuun saattamisen kannalta tarpeellisia rahoitusresursseja ei ole käytetty.

(1) Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2017/1001 (EUVL 2017, L 154, s. 1).

(2) Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/83/EY (EYVL 2001, L 311, s. 67).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 94/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Centrale Raad van Beroep (Alankomaat) on esittänyt 4.12.2017 – M. Çoban v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

(Asia C-677/17)

(2018/C 094/06)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Centrale Raad van Beroep

Pääasian asianosaiset

Valittaja: M. Çoban

Vastapuoli: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko päätöksen 3/80 (1) 6 artiklan 1 kohtaa, kun huomioon otetaan lisäpöytäkirjan 59 artikla, tulkittava siten, että se on esteenä TW:n 4a §:n kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka perusteella myönnetty täydentävä etuus peruutetaan, jos edunsaaja muuttaa Turkkiin, myös jos kyseinen edunsaaja on poistunut kyseisen jäsenvaltion alueelta omasta aloitteestaan? Onko tässä yhteydessä merkityksellistä, että asianomaisella ei ole lähtöajankohtana enää assosiaatio-oikeuteen perustuvaa oleskeluoikeutta, mutta hänellä on pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen EU-oleskelulupa? Onko tässä yhteydessä merkityksellistä, että asianomaisella on kansallisen lainsäädännön perusteella lähdön jälkeen vuoden ajan mahdollisuus palata ja saada kyseinen etuus uudelleen ja että kyseinen mahdollisuus on lisäksi olemassa niin kauan kuin hänellä on pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen EU-oleskelulupa?

(1) Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien soveltamista turkkilaisiin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 19.9.1980 tehty assosiaationeuvoston päätös N:o 3/80 (EYVL 1983, C 110, s. 60)
4)

Onko viisumisäännöstön 8 artiklan 4 kohdan ja 32 artiklan 3 kohdan tulkinta, jonka mukaan viisuminhakijat voivat hakea muutosta hakemustensa epäämiseen ainoastaan edustavan jäsenvaltion hallintoviranomaiselta tai tuomioistuimelta eivätkä edustetulta jäsenvaltiolta, jossa oleskelua varten viisumia haettiin, perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitetun tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden mukainen? Onko vastattaessa tähän kysymykseen merkitystä sillä, että käytettävissä olevassa oikeussuojakeinossa taataan, että hakijalla on oikeus tulla kuulluksi, että hänellä on oikeus käyttää oikeudenkäyntikielenä jonkin jäsenvaltion kieltä, että oikaisuvaatimus- ja muutoksenhakumenettelyjen asiakirja- tai kirjaamismaksut eivät ole hakijalle kohtuuttomia ja että saatavilla on oikeusapua? Kun otetaan huomioon valtiolla viisumiasioissa oleva harkintavalta, onko tähän kysymykseen vastattaessa merkitystä sillä, pystyykö sveitsiläinen tuomioistuin arvioimaan alankomaalaisen tilanteen riittävän hyvin voidakseen tarjota tehokkaan oikeussuojan?
2)

Mikäli ”väliintulijaa” ei voida pitää asetuksen N:o 861/2007 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”asianosaisena”: kuuluuko asetuksen N:o 861/2007 liitteen I mukaisella vakiolomakkeella A vireille pantu kantajan ja vastaajan välinen menettely asetuksen N:o 861/2007 soveltamisalaan sen 2 artiklan 1 kohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, niitä yhdessä luettuina, silloin, kun edellä mainituilla on kotipaikka asiaa käsittelevän tuomioistuimen sijaintijäsenvaltiossa ja ainoastaan ”väliintulijan” kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa?
—

todettava, että Irlanti ei ole noudattanut valtiontuesta SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP), jonka Irlanti on myöntänyt Applelle, 30.8.2016 annetun komission päätöksen (EU) 2017/1283 (1) 2 ja 3 artiklan ja SEUT 108 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asetetussa määräajassa toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä päätöksen 1 artiklassa sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi todetun valtiontuen perimiseksi takaisin Apple Sales Internationalilta ja Apple Operations Europelta
1)

Onko voimassa olevan tukiohjelman soveltamisalan laajentuminen sen seurauksena, että verovelvollinen on menestyksekkäästi vedonnut EY:n perustamissopimuksen 56 artiklassa (josta on tullut SEUT 63 artikla) taattuun pääomien vapaata liikkuvuutta koskevaan oikeuteen, voimassa olevan tuen muutos, jota on pidettävä uutena tukitoimena?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 402/15

Unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-812/14: BPC Lux 2 Sàrl ja muut v. Euroopan komissio 19.7.2017 antamasta määräyksestä 18.9.2017 tehty valitus

(Asia C-544/17 P)

(2017/C 402/17)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: BPC Lux 2 Sàrl ja muut (edustajat: barrister K. Bacon QC, barrister B. Woogar, solicitor J. Webber ja solicitor M. Steenson)

Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Portugalin tasavalta

Vaatimukset

Kantajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen määräyksen

— siirtää asian unionin yleiseen tuomioistuimeen asia varsinaista käsittelyä varten ja

— velvoittaa komission korvaamaan kantajien oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kyseessä on valitus, joka on tehty unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-812/14: BPC Lux 2 Sàrl ja muut v. Euroopan komissio 19.7.2017 antamasta määräyksestä EU:T:2017:560 (riidanalainen määräys), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisen vuoksi kantajien kanteen, jolla vaaditaan valtiontuesta SA.39250 Resolution of Banco Espírito Santo annetun komission päätöksen C(2014) (riidanalainen päätös) kumoamista.

Valituksenalaisella määräyksellä unionin yleinen tuomioistuin on todennut viran puolesta, ettei kantajilla ole kumoamisintressiä, ja tämän vuoksi tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat. Kantajat vetoavat nyt unionin tuomioistuimessa yhteen kanneperusteeseen, joka koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ja/tai otti selvitysaineiston huomioon ilmeisen vääristyneellä tavalla.

Erityisesti unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen todetessaan, että riidanalaisen päätöksen kumoaminen ei voisi mitenkään vaikuttaa kansallisiin menettelyihin, koska ne koskivat kansalliseen oikeuteen liittyviä kysymyksiä, kun taas käsiteltävät menettelyt koskevat unionin oikeuteen liittyviä asioita. Kuten myöhemmin todetaan, kantajat ovat esittäneet heidän portugalilaisen asianajajansa selvitysaineistoa, jota komissio tai Portugalin valtio eivät ole kiistäneet, sen osalta, että riidanalaisen päätöksen kumoaminen kasvattaisi merkittävästi heidän kansallisen oikeudellisen vaatimuksensa menestymismahdollisuuksia, jonka nojalla BESin päätös kumotaan tai on oikeus vaatia vahingonkorvauksia. Tekemällä päinvastaisen ratkaisun ja antamatta täten Portugalin tuomioistuimille mahdollisuutta arvioida asiaa itse, unionin yleinen tuomioistuin on kielletyllä tavalla korvannut Portugalin tuomioistuinten kansallisen oikeuden tulkinnan omalla tulkinnallaan ja/tai ottanut selvitysaineiston huomioon ilmeisen vääristyneellä tavalla.
II)

Onko emo-tytäryhtiödirektiivin (1) 1 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio antaa säännöksen, jossa evätään ulkomaiselta emoyhtiöltä, jonka ainoana osakkeenomistajana olevan pääomayhtiön kotipaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa, voitonjaoista perittävän pääomatuloveron palautus tai vapautus siitä, jos siinä on osallisina henkilöitä, joilla ei ole oikeutta palautukseen tai vapautukseen silloin, kun he saavat tulot suoraan, ja jos ulkomaisen yhtiön kyseisenä tilikautena saamat bruttotulot eivät ole peräisin omasta taloudellisesta toiminnasta, ja 1. ulkomaisen yhtiön käytölle ei ole taloudellisia tai muuten merkittäviä syitä näiden tulojen osalta tai 2. ulkomainen yhtiö ei osallistu toimintansa tarkoituksen kannalta tarkoituksenmukaisesti järjestetyllä liiketoimintapaikalla yleiseen taloudelliseen vaihdantaan?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 347/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 21.8.2017 – Google Inc. v. Commission nationale de l’informatique et des libertés (CNIL)

(Asia C-507/17)

(2017/C 347/30)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Google Inc.

Vastapuoli: Commission nationale de l’informatique et des libertés (CNIL)

Muut osapuolet: Wikimedia Foundation Inc., Fondation pour la liberté de la presse, Microsoft, Reporters Committee for Freedom of the Press ym., Article 19 ym., Internet Freedom Foundation ym. ja Défenseur des droits

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko ”linkkien poistamista koskevaa oikeutta”, sellaisena kuin Euroopan unionin tuomioistuin on 13.5.2014 antamassaan tuomiossa (1) vahvistanut sen 24.10.1995 annetun direktiivin (2) 12 artiklan b alakohdan ja 14 artiklan [ensimmäisen kohdan] a alakohdan perusteella, tulkittava siten, että kun hakukoneen ylläpitäjä hyväksyy linkkien poistamista koskevan pyynnön, sen on toteutettava linkkien poistaminen hakukoneensa kaikista verkkotunnuksista niin, etteivät riidanalaiset linkit enää näy siitä riippumatta, mistä paikasta pyynnön esittäjän nimeä koskeva haku tehdään, 24.10.1995 annetun direktiivin alueellisen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät paikat mukaan lukien?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko ”linkkien poistamista koskevaa oikeutta”, sellaisena kuin Euroopan unionin tuomioistuin on vahvistanut sen edellä mainitussa tuomiossaan, tulkittava siten, että kun hakukoneen ylläpitäjä hyväksyy linkkien poistamista koskevan pyynnön, se on velvollinen poistamaan pyynnön esittäjän nimellä suoritetun haun johdosta näkyvien tulosten riidanalaiset linkit vain verkkotunnuksesta, joka vastaa valtiota, jossa pyyntö katsotaan tehdyksi, vai yleisemmin hakukoneen verkkotunnuksista, jotka vastaavat hakukoneen kansallisia verkkotunnuspäätteitä kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa?

3) Onko ”linkkien poistamista koskevaa oikeutta”, sellaisena kuin Euroopan unionin tuomioistuin on vahvistanut sen edellä mainitussa tuomiossaan, lisäksi tulkittava toisessa kysymyksessä esiin tuodun velvollisuuden täydentämiseksi siten, että kun hakukoneen ylläpitäjä hyväksyy linkkien poistamista koskevan pyynnön, se on velvollinen poistamaan maarajoitukseksi kutsutulla tekniikalla ”linkkien poistamista koskevaa oikeutta” käyttävän henkilön nimellä suoritetun haun johdosta näkyvät riidanalaiset tulokset hänen asuinvaltiossaan sijaitsevaksi katsotusta IP-osoitteesta tai jopa yleisemmin IP-osoitteesta, jonka katsotaan sijaitsevan jossakin 24.10.1995 annetun direktiivin soveltamisalaan kuuluvassa jäsenvaltiossa siitä riippumatta, mitä verkkotunnusta haun suorittava internetin käyttäjä käyttää?

(1) Tuomio 13.5.2014, Google Spain ja Google (C-131/12, EU:C:2014:317).

(2) Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY (EYVL 1995, L 281, s. 31).
—

on todettava, ettei Alankomaiden kuningaskunta ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 10 artikla, josta puolestaan on tullut SEU 4 artiklan 3 kohta) mukaisia velvollisuuksiaan, koska se ei ole korvannut sellaisten omien varojen määrien menetystä, jotka olisi pitänyt todeta asetuksen N:o 1552/1989 (1) 2, 6, 10, 11 ja 17 artiklan (joista on tullut asetuksen N:o 1150/2000 (2) 2, 6, 10, 11 ja 17 artikla) mukaisesti ja jotka olisi pitänyt antaa unionin talousarvion käyttöön, koska yhtäkään EUR.1-tavaratodistusta ei ole yhtäältä neuvoston päätöksen 91/482 (3) 101 artiklan 1 kohdan ja kyseisen päätöksen liitteessä II olevan 12 artiklan 6 kohdan vastaisesti annettu siltä osin kuin on kyse maitojauheen ja riisin tuonnista Curaçaolta ajanjaksona 1997–2000 ja toisaalta neuvoston päätöksen 2001/822 (4) 35 artiklan 1 kohdan ja kyseisen päätöksen liitteessä III olevan 15 artiklan 4 kohdan vastaisesti annettu siltä osin kuin on kyse vehnäjauhojen ja -suurimoiden tuonnista Arubalta
1)

Onko sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (1) 14 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (2) 12 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että niissä mainittu palkkatyötä tekevä henkilö ei ole sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, johon hänet palkannut yritys on sijoittautunut, jos tämä henkilö ei ollut perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdassa mainittujen kansallisten säännösten mukaisesti vakuutettuna kyseisessä jäsenvaltiossa juuri ennen työskentelyn aloittamista?
1)

Sovelletaanko (ja jos sovelletaan, niin millä edellytyksillä) kyseisten tukien luokitteluun (uusien sijaan voimassa oleviksi tuiksi) asetuksen (EY) N:o 659/1999 (1) 1 artiklan b alakohdan v alakohtaa, jossa säädetään, että ”v) tukia, joiden voidaan katsoa olevan voimassa olevia tukia, koska voidaan osoittaa, että ne käyttöönottohetkellä eivät vielä olleet tukia, mutta ovat muuttuneet myöhemmin sellaisiksi yhteismarkkinoiden kehityksen johdosta ilman, että jäsenvaltio olisi muuttanut niitä. Jos tietyt toimenpiteet muuttuvat tuiksi sen jälkeen, kun tietty toiminta on vapautettu kilpailulle yhteisön lainsäädännössä, näitä toimenpiteitä ei kilpailun vapauttamiselle vahvistetun ajankohdan jälkeen pidetä voimassa olevana tukena”; vai sovelletaanko (ja jos sovelletaan, niin millä edellytyksillä) (edellä mainitusta säännöksestä ulottuvuudeltaan muodollisesti poikkeavaa) periaatetta, jonka yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt 15.6.2000 antamassaan tuomiossa Alzetta ym. v. komissio (T-298/98 ym., 143 kohta) ja jonka yhteisöjen tuomioistuin on tämän asian kannalta merkityksellisin osin vahvistanut 29.4.2004 antamassaan tuomiossa Italia v. komissio (C-298/00 P, 66–69 kohta), jonka mukaan ”alun perin kilpailulta suljetuilla markkinoilla perustettua tukijärjestelmää on pidettävä näiden markkinoiden vapautuessa olemassa olevana tukijärjestelmänä, koska se ei ole kuulunut perustamisajankohtanaan yksinomaan kilpailulle avoimilla aloilla sovellettavan perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan [sittemmin EY 87 artiklan 1 kohdan] soveltamisalaan tässä määräyksessä asetettujen, vaikutuksia jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja kilpailuun koskevien edellytysten vuoksi”?
1)

Onko assosiaationeuvoston päätöksen 2/76 7 artiklan stand still -lauseke korvattu täydellisesti assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 13 artiklan stand still -lausekkeella vai onko työntekijöiden vapaan liikkuvuuden uusia rajoituksia, jotka on otettu käyttöön päätöksen N:o 2/76 voimaantulon ja päätöksen 1/80 13 artiklan sovellettavuuden välillä, edelleen arvioitava päätöksen N:o 2/76 7 artiklan perusteella?