YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

17 päivänä joulukuuta 1997

Asia T-208/96

Eberhard Eiselt

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Ammatillinen täydennyskoulutuskurssi — Osallistumishakemuksen hylkääminen — Henkilöstösääntöjen 24 artiklan rikkominen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen — Korvausvaatimus aiheutuneista vahingoista”

Täydellinen teksti italian kielellä II-1179

Aihe:

Kanne, jolla vaaditaan kumoamaan toisaalta komission päätös, jolla hylättiin kantajan täydennyskoulutukseen osallistumista koskeva hakemus, ja toisaalta komission päätös, jolla kantaja oli määrätty hoitamaan tehtäviä, jotka eivät vastanneet hänen koulutustaan, ammatillista kokemustaan eivätkä myöskään niitä tehtäviä, joita suorittamaan hänet oli alun perin otettu komission palvelukseen.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja on komission palkkaluokan B 2 virkamies, joka työskentelee Isprassa (Italiassa) yhteisessä tutkimuskeskuksessa Turvallisuusteknologian laitoksessa.

Joulukuussa 1993 kantaja osallistui esimiehensä S:n vaatimuksesta ammatilliselle täydennyskoulutuskurssille. Kurssin jälkeen kantajalle annettiin graafisen alan digitaalista tietojenkäsittelyä koskevaa aineistoa, jotta hän pystyisi tehostamaan työskentelyään.

Huhtikuun alussa 1995 kantaja kutsuttiin keskusteluun hänen esimiehensä kanssa arvioimaan tilannetta hänelle uskottujen työtehtävien ja hänen ammatillisen täydennyskoulutuksensa suhteen. Kantaja ei noudattanut tätä kutsua.

Kantaja keskusteli 12.6.1995 H:n ja kantajan esimiehen S:n kanssa. S laati 26.6.1995 muistion keskustelun kulusta. Kantaja kieltäytyi allekirjoittamasta muistiota.

Kantaja pyysi 13.7.1995 esimieheltään lupaa osallistua ammatilliselle täydennyskoulutuskurssille, joka oli määrä järjestää Miinchenissä 24.-27.10.1995.

Kantajan vaatimuksen oli katsottava tulleen hylätyksi 13.11.1995 annetulla implisiittisellä päätöksellä Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

Kantaja valitti 12.2.1996 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti komissiolle hänen 13.7.1995 tekemänsä vaatimuksen hylänneestä implisiittisestä päätöksestä.

Kantajan valituksen oli katsottava tulleen hylätyksi 12.6.1996 annetulla implisiittisellä päätöksellä. Komissio hylkäsi kuitenkin kantajan valituksen 11.7.1996 antamallaan nimenomaisellakin päätöksellä, joka annettiin hänelle tiedoksi 2.9.1996. Kantaja nosti nyt esillä olevan kanteen 12.12.1996.

Tutkittavaksi ottaminen

Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaan valituksen tekemiselle säädetty kolmen kuukauden määräaika alkaa vaatimukseen vastaamiselle säädetyn määräajan päättymispäivästä, kun valitus koskee säännöksen 1 kohdassa tarkoitetun vaatimuksen hylkäävää implisiittistä päätöstä. Viimeksi mainitussa säännöksessä säädetään, että jos vaatimukseen ei ole vastattu neljän kuukauden määräajan kuluessa sen esittämispäivästä, asian katsotaan tulleen hylätyksi implisiittisellä päätöksellä (17 kohta).

Nyt esillä olevassa asiassa komissio ei kiistä jättäneensä nimenomaisesti vastaamatta kantajan vaatimukseen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa asetetussa neljän kuukauden määräajassa antamalla hänelle tiedoksi perustellun ratkaisunsa ennen tämän määräajan päättymistä. Kantaja on näin ollen ollut velvollinen tekemään mahdollisen valituksensa seitsemän kuukauden määräajan kuluessa vaatimuksensa esittämisestä, toisin sanoen 13.2.1996 mennessä. Kun kantajan valitus on tehty 12.2.1996, kanteen nostamista edeltävässä hallinnollisessa menettelyssä ei ole tältä osin tapahtunut menettelyvirhettä (18 kohta).

Tältä osin sillä seikalla, että kantajan vaatimuksessa tarkoitettu ammatillinen täydennyskoulutuskurssi oli jo pidetty sinä ajankohtana, jolloin 90 artiklan 1 kohdan mukaan komission laiminlyönti toimia on ollut katsottava vaatimuksen hylkääväksi implisiittiseksi päätökseksi, ei nyt ole merkitystä (19 kohta).

Lopuksi vaatimuksen tai valituksen nimenomainen hylkääminen on henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 ja 2 kohdassa määritelty asianomaiselle tiedoksi annettavaksi perustelluksi päätökseksi. Kun tällaista ratkaisua ei nyt esillä olevassa asiassa ole tehty, vaatimusta ei missään tapauksessa voida katsoa hylätyn nimenomaisesti (20 kohta).

Kun toisaalta otetaan huomioon yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle sen työjärjestyksen 113 artiklan nojalla kuuluva toimivalta tutkia omasta aloitteestaan, onko asia jätettävä ehdottoman prosessiedellytyksen puuttumisen vuoksi tutkimatta, nyt esillä olevassa asiassa on sitä vastoin jätettävä tutkimatta kantajan vaatimus siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin julistaa toimielimen edun vastaisena lainvastaiseksi kantajan määräämisen hoitamaan tehtäviä, joihin hän ei ollut valmistautunut ja joita suorittamaan häntä ei alun perin ollut otettu palvelukseen (21 kohta).

Viittaukset: asia 6/60, Humbletv. Belgian valtio, 16.12.1960 (Kok. I960, s. 1125,1147); asia T-130/89.B. v. komissio, 6.12.1990 (Kok. 1990, s. II-761); asia T-29/93, Calvo Alonso-Cortés v. komissio, 14.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1389, 40 kohta) ja asia T-4/93, André v. komissio, 1.6.1994 (Kok. H. 1994, s. II-471, 16 kohta).

Nyt esillä olevaa kannetta ei nimittäin pystytä kohdistamaan kantajalle Ispran yhteisessä tutkimuskeskuksessa määrättyjen tehtävien muuttamiseen, koska tällainen vaatimus on ilmeisen selvästi esitetty sitä koskevan kanteen nostamiselle asetettujen määräaikojen päättymisen jälkeen. Jos kantaja olisi katsonut tarpeelliseksi saattaa hänelle määrättyjen tehtävien tällaisen muuttamisen pätevyyden nimittävän viranomaisen ja tuomioistuimen tutkittavaksi, hänen olisi tullut menetellä tällä tavoin hänelle näiltä osin henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 ja 2 kohdassa asetetuissa määräajoissa (22 kohta).

Pääasia

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 24 artiklan kolmannen kohdan rikkomista, siten että komissio ei ole suhtautunut myönteisesti yhden virkamiehensä ammatilliseen täydennyskoulutukseen

Henkilöstösääntöjen 24 artiklan kolmannen kohdan sanamuodonkin mukaan komissiolla on laaja harkintavalta arvioitaessa, aiheutuuko virkamiehen esittämään ammatilliseen täydennyskoulutukseen pääsyä koskevaan vaatimukseen suostumisesta haittaa yksiköiden toiminnalle ja onko kyseinen koulutus yhteisöjen edun mukaista. Tällaisissa olosuhteissa yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan on kohdistuttava vain siihen, että hallintoviranomainen harkintavaltaansa käyttäessään on toiminut kohtuuden rajoissa eikä ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisesti. Nyt esillä olevassa asiassa on siten tutkittava, onko komissio arvioinut tosiseikkoja edellä tarkoitetuin tavoin ilmeisen virheellisesti kieltäytyessään suostumasta kantajan vaatimukseen valituksenalaiselle täydennyskoulutuskurssille osallistumisesta (33 kohta).

Viittaukset:asiaT-44/93.Sabyv. komissio, 13.7.1995(Kok. H. 1995, s. II-541, 46—48 kohta).

Kantajan päättely, joka kokonaisuudessaan perustuu siihen, että hänen tehtävänsä ovat liittyneet yksinomaan valokuvaukseen ennen niiden muuttamista vuonna 1991 ja että hän jälleen työskentelee pääasiassa tähän alaan liittyvissä tehtävissä hänen toimenkuvansa vuonna 1996 tapahtuneen uuden muuttamisen jälkeen, ei ole omiaan osoittamaan, että komissio ei olisi toiminut kohtuuden rajoissa ja että se olisi käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisesti hylätessään kantajan vaatimuksen kyseessä olevalle täydennyskoulutuskurssille osallistumisesta. Koska kantajan työtehtävät kanteen kohteena olevana ajanjaksona nimittäin ovat ainoastaan satunnaisesti liittyneet valokuvaukseen, komission hylkäävää ratkaisua ei voida pitää ilmeisen selvästi haitallisena kyseisten yksiköiden toiminnalle eikä yhteisöjen edun vastaisena (35 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista, siten että komissio ei ole kohdellut kantajaa samalla tavoin kuin muita samassa asemassa olevia virkamiehiä

Syrjintäkiellon periaatetta tai yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukataan silloin, kun kahta henkilöryhmää, joiden oikeudellinen ja tosiasiallinen asema ei olennaisesti poikkea toisistaan, kohdellaan eri tavoin tai kun erilaisessa asemassa olevia kohdellaan samalla tavoin (42 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-18/89 ja T-24/89, Tagaras v. yhteisöjen tuomioistuin, 7.2.1991 (Kok. 1991, s. II-53, 68 kohta) ja asia T-207/95, Ibarra Gil v. komissio, 5.2.1997 (Kok. H. 1997, s. II-31, 68 kohta).

Arvioitaessa perusteettoman syrjinnän olemassaoloa nyt esillä olevassa tapauksessa on siten syytä tarkastella kantajan esiin nostamia kahta tilannetta. Kantajan esittämät seikat eivät riitä osoittamaan, että kantajan ja hänen kollegansa asemassa ei olisi olennaisia ja vertailun mahdollistavia eroavuuksia, koska nämä seikat eivät liity kantajan ja hänen kollegansa esittämiin ammatillista täydennyskoulutusta koskeviin vaatimuksiin eivätkä näiden ratkaisemiseen vaikuttaviin olosuhteisiin (43 kohta).

Vaikka lisäksi olisikin myönnettävä, ettei kantajan ja hänen kollegansa asema eroaisi toisistaan olennaisesti, heidän ammatillista täydennyskoulutusta koskevien vaatimustensa erilaiselle kohtelulle on objektiivinen peruste. Koulutus, johon kantajan kollega osallistui, nimittäin liittyi hänen pääasiallisiin ja yksinomaisiin työtehtäviinsä, koska hänet oli määrätty Ispran yhteisen tutkimuskeskuksen kirjastonhoitajaksi, kun taas kantajan vaatima koulutus ei liittynyt hänen pääasiallisiin työtehtäviinsä kanteen kohteena olevana ajanjaksona, sillä hän työskenteli tuolloin ainoastaan satunnaisesti valokuvaukseen liittyvien tehtävien parissa. On syytä katsoa tämän seikan objektiivisestikin riittävän oikeuttamaan asiassa esiinnostetut erot kantajan ja hänen kirjastonhoitajakollegansa kohtelussa, minkä pituiseen koulutukseen heistä jälkimmäinen sitten on osallistunutkaan (44 kohta).

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta siltä osin kuin siinä on vaadittu, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin julistaa lainvastaiseksi kantajan määräämisen hoitamaan tehtäviä, joihin hän ei ollut valmistautunut ja joita suorittamaan häntä ei alun perin ollut otettu palvelukseen, koska tämä ei kantajan mielestä ollut toimielimen edun mukaista.

Muilta osin kanne hylätään.