EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kolmas jaosto)

10 päivänä syyskuuta 2014

Maria José Carneiro

vastaan

Euroopan poliisivirasto (Europol)

”Henkilöstö — Europolin henkilöstö — Määräaikaisen työsopimuksen uusimatta jättäminen — Määräaikaisen työsopimuksen uudelleenmäärittely toistaiseksi voimassa olevaksi sopimukseksi — Kanne, joka on osittain selvästi jätettävä tutkimatta ja joka on osittain selvästi täysin perusteeton”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan perustuva kanne, jossa Maria José Carneiro vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan päätökset, joilla Euroopan poliisivirasto (Europol) kieltäytyi tunnustamasta, että hänen väliaikaisen toimihenkilön sopimuksensa oli tehty toistaiseksi, ja jatkamasta kyseistä 31.10.2013 päättynyttä sopimusta toistaiseksi.

Ratkaisu:

Kanne jätetään osittain tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja hylätään osittain, koska se on selvästi täysin perusteeton. Maria José Carneiro vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan poliisiviraston oikeudenkäyntikulut

Tiivistelmä

Siltä osin kuin kyse on asianomaiselle vastaisen toimen tekoajankohdan määrittämisestä eli sen vahvistamisesta, mistä päivämäärästä valituksen tekemistä koskeva määräaika on laskettava, on huomautettava, että sopimuksen vaikutukset ja siten sen kyky olla väliaikaiselle toimihenkilölle vastainen alkavat sen allekirjoittamisesta, joten sopimuksen allekirjoittamista on pääsääntöisesti pidettävä ajankohtana, josta lasketaan määräaika, jonka kuluessa valitus on tehtävä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti. (ks. 36 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio Scheefer v. parlamentti (F‑105/09, EU:F:2011:41, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio Davids v. komissio (F‑105/11, EU:F:2012:84, 54 kohta)

Kun kyse on virkamiesten nostamista kanteista, unionin tuomioistuimissa esitetyt vaatimukset voivat sisältää ainoastaan riitauttamisperusteita, jotka perustuvat samaan perusteeseen kuin se, johon on vedottu valituksessa, joskin näitä riitauttamisperusteita voi laajentaa unionin tuomioistuimissa esittämällä kanneperusteita ja perusteluja, jotka eivät välttämättä sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti. Tältä osin on korostettava, että koska oikeudenkäyntiä edeltävä menettely on epävirallinen ja koska asianosaiset toimivat tässä vaiheessa yleensä ilman asianajajan apua, hallinnon ei pidä tulkita valituksia suppeasti vaan sen on päinvastoin tutkittava ne avoimin mielin ja että henkilöstösääntöjen 91 artiklan tarkoituksena ei ole sitoa tiukasti ja lopullisesti mahdollista oikeudenkäyntivaihetta, kun kanteella ei muuteta valituksen perustetta tai kohdetta. Jotta henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu oikeudenkäyntiä edeltävä menettely saavuttaisi tavoitteensa, nimittävän viranomaisen tai työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen on kuitenkin saatava tietää riittävän täsmällisesti, miltä osin asianosaiset kyseenalaistavat riidanalaisen päätöksen. (ks. 41 ja 42 kohta) Viittaukset: Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio komissio v. Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557, 73, 76 ja 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Oikeus vaatia luottamuksensuojaa koskee kaikkia oikeussubjekteja, jotka ovat tilanteessa, josta ilmenee, että hallinto on synnyttänyt heille perusteltuja odotuksia esittämällä täsmällisiä vakuutteluja sallituista ja luotettavista lähteistä peräisin olevien täsmällisten, ehdottomien ja yhtäpitävien tietojen muodossa. Toimihenkilö ei voi siten pätevästi vedota siihen, että hallinto on ottanut huomioon talousarvioon liittyviä perusteita, sillä ne kuuluvat seikkoihin, jotka hallinnon on otettava huomioon henkilöstöpolitiikassa. (ks. 48 ja 56 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio Bellantone v. tilintarkastustuomioistuin (F‑85/06, EU:F:2007:171, 64 kohta) ja tuomio Mendes v. komissio (F‑125/11, EU:F:2013:35, 62 kohta)