Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätöksen päätösosa



Asianosaiset

Asiassa C-286/05,

jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Saksa) on esittänyt 30.6.2005 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 18.7.2005, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa

Reinhold Haug

vastaan

Land Baden-Württemberg ,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Schiemann sekä tuomarit E. Juhász ja M. Ilešič (esittelevä tuomari),

julkisasiamies: P. Léger,

kirjaaja: R. Grass,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,

ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet

– Haug, edustajanaan Rechtsanwalt F. Schulze,

– Land Baden-Württemberg, asiamiehenään N. Philippi,

– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään F. Erlbacher ja L. Visaggio,

päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (EYVL L 312, s. 1) 2 artiklan 2 kohdan tulkintaa.

2. Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on maanviljelijä Haug ja vastaajana Baden-Württembergin osavaltio, jota edustaa Landratsamt Tuttlingen (Tuttlingenin alueen hallintoyksikkö) ja jossa on kyse tuen myöntämisestä tehdyn päätöksen kumoamisesta ja velvollisuudesta maksaa takaisin kyseisen tuen määrä kokonaisuudessaan.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

3. Asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Väärinkäytösten tunnusmerkit toteuttaa jokainen yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkominen, joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle tai yhteisöjen hoidossa oleville talousarvioille, joko suoraan yhteisöjen puolesta kannettujen omien varojen vähenemisen tai lakkaamisen taikka perusteettoman menon takia.”

4. Kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä säädetään seuraavaa:

”Jos yhteisön säännöstöihin sisältyviä hallinnollisia seuraamuksia koskevia säännöksiä muutetaan myöhemmin, sovelletaan lievempiä määräyksiä takautuvasti.”

5. Edellä mainitun asetuksen 4 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Kaikista väärinkäytöksistä seuraa yleensä perusteettomasti saadun etuuden periminen takaisin siten, että

– velvoitetaan maksamaan velkana olevat tai perusteettomasti saadut summat,

– –

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen rajoitetaan saadun etuuden takaisinperimiseen, lisättynä, jos tästä on säädetty, koroilla, jotka voidaan määritellä kiinteästi.

– –

4. Tässä artiklassa säädettyjä toimenpiteitä ei pidetä seuraamuksina.”

6. Saman asetuksen 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Tahallisista tai huolimattomuudesta johtuvista väärinkäytöksistä voi seurata seuraavia hallinnollisia seuraamuksia:

– –

b) perusteettomasti saatua tai maksamatta jätettyä määrää suuremman määrän maksaminen, mihin lisätään tarvittaessa korot; tämä erityisissä säädöksissä määrättävän prosenttiosuuden mukaan määrätty lisämäärä ei saa ylittää sitä ehdottomasti tarpeellista tasoa, joka tekee siitä vakuuttavan,

c) yhteisön säädösten mukaan myönnetyn etuuden takaisinperiminen kokonaan tai osittain, vaikka toimija on saanut aiheettomasti vain osan tästä etuudesta,

– – ”

7. Tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 23 päivänä joulukuuta 1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3887/92 (EYVL L 391, s. 36) 9 artiklan 2 kohta koskee yhtäältä pinta-alaan perustuvaa tukea (pinta-alatuki) koskevassa hakemuksessa ilmoitetun pinta-alan ja toisaalta alan, jonka osalta kaikkia säädettyjä edellytyksiä on noudatettu (määritetty ala), välisiä eroja. Kyseisen säännöksen sanamuoto on seuraava:

”Jos todetaan, että pinta-alatukia koskevassa hakemuksessa ilmoitettu pinta-ala on suurempi kuin määritetty pinta-ala, tuen määrä lasketaan tarkastuksessa tosiasiallisesti määritetyn pinta-alan perusteella. Ylivoimaista estettä lukuun ottamatta tosiasiallisesti määritetystä pinta-alasta vähennetään kuitenkin:

– todettu ylitys kaksinkertaisena, jos se on enemmän kuin 2 prosenttia tai 2 hehtaaria ja enintään 10 prosenttia määritetystä pinta-alasta,

– 30 prosenttia, jos todettu ylitys on enemmän kuin 10 prosenttia ja enintään 20 prosenttia määritetystä pinta-alasta.

Jos todettu ylitys on enemmän kuin 20 prosenttia määritetystä pinta-alasta, pinta-alaperusteista tukea ei myönnetä.

– –

Muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden valmistukseen käytettävien raaka-aineiden tuottamista varten kesannoituja lohkoja, joiden osalta tuottaja ei ole täyttänyt kaikkia velvollisuuksiaan, pidetään aloina, joita ei ole löydetty tämän artiklan soveltamiseksi tehdyn tarkastuksen yhteydessä.

Tässä artiklassa ’määritetyllä alalla’ tarkoitetaan alaa, jonka osalta kaikkia säädettyjä edellytyksiä on noudatettu.”

8. Asetus N:o 3887/92 on kumottu tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3508/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 11 päivänä joulukuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2419/2001 (EYVL L 327, s. 11) 53 artiklan 1 kohdan ensimmäisellä virkkeellä. Asetuksen N:o 2419/2001 53 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä säädetään, että asetusta N:o 3887/92 ”sovelletaan kuitenkin edelleen tukihakemuksiin, jotka liittyvät ennen 1 päivää tammikuuta 2002 alkaviin markkinointivuosiin tai palkkiokausiin”.

9. Asetuksen N:o 2419/2001 31 artiklassa, jonka otsikkona on ”Laskuperusteet”, säädetään seuraavaa:

” – –

2. Jos jonkin viljelykasviryhmän pinta-alailmoituksessa ilmoitettu ala on suurempi kuin hallinnollisessa tai paikalla tehdyssä tarkastuksessa sille määritetty pinta-ala, tuki lasketaan kyseiselle viljelykasviryhmälle määritetyn pinta-alan perusteella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 32–35 artiklan mukaisten vähennysten ja poissulkemisten soveltamista.

3. Peltokasvien tuottajille maksettavien pinta-alatukien osalta tukikelpoinen enimmäispinta-ala on laskettava määritetyn kesannoidun alan perusteella ja eri viljelykasvien mukaisessa suhteessa. Tukia peltokasvien tuottajille, määritetyn kesannoidun alan suhteessa, alennetaan kuitenkin ainoastaan tasoon, joka vastaa 92 viljatonnin tuottamiseen tarvittavaa alaa [tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 1251/1999 [EYVL L 160, s. 1] 6 artiklan 7 kohdan mukaisesti.

– – ”

10. Saman asetuksen 32 artiklan, jonka otsikkona on ”Vähennykset ja poissulkemiset tapauksissa, joissa on ilmoitettu liikaa”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Jos jonkin viljelykasviryhmän osalta 31 artiklan 2 kohdan mukaisesti ilmoitettu ala on suurempi kuin sille määritetty pinta-ala, tuki on laskettava määritetyn pinta-alan perusteella vähennettynä havaitulla erolla kaksinkertaisena, jos ero on yli kolme prosenttia tai yli kaksi hehtaaria mutta enintään 20 prosenttia määritetystä pinta-alasta.

Jos ero on yli 20 prosenttia määritetystä pinta-alasta, kyseiselle viljelykasviryhmälle ei myönnetä pinta-alaperusteista tukea.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset

11. Haug haki 22.3.2000 pinta-alatukea tietyille peltokasveille alalle, jolle oli kylvetty rapsia, ja alalle, jolle oli kylvetty viljaa. Hän ilmoitti hakemuksessaan viljelylohkot, jotka oli jätetty kesannolle ja joilla näin ollen oli tarkoitus viljellä tuotteita, joita ei ole tarkoitettu suoraan kulutukseen. Amt für Landwirtschaft, Landschafts- und Bodenkultur Tuttlingen (Tuttlingenin maatalous- ja maanviljelyvirasto, jäljempänä ALLB) myönsi hänelle 18.12.2000 tehdyllä päätöksellä peltokasveja koskevan yhteisön säännöstön mukaisesti pinta-alatuen, jonka suuruus oli yhteensä 17 772,57 Saksan markkaa (DEM). Tämä summa jakaantui kolmeen osaan, jotka liittyivät rapsiin, viljaan ja kesantoalueisiin. Kyseisessä päätöksessä mainittiin, että Haugin tukihakemuksen tekohetkellä hyväksymiä velvoitteita oli noudatettava.

12. Sen jälkeen kuin ALLB oli 13.12.2000 päivätyllä kirjeellä vaatinut yleisen asiakirjatodisteiden tutkinnan yhteydessä kulutukseen tarkoitetun rapsin toimituksia koskevien todistusten lähettämistä, Haug ilmoitti 21.12.2000 ALLB:lle, että hänen poikansa oli tehnyt virheen, koska hän oli epähuomiossa luovuttanut kulutukseen tarkoitettuna rapsina osan sellaisesta rapsista, joka hänen olisi pitänyt toimittaa uusiutuvana raaka-aineena, jota ei ole tarkoitettu kulutukseen.

13. ALLB kumosi 16.2.2001 tehdyllä päätöksellä 18.12.2000 tehdyn päätöksensä 17 772,57 DEM:n suuruisen tuen maksamisesta ja vaati kyseisen summan takaisin maksamista 354,83 DEM:n suuruisine korkoineen. Kyseistä päätöstä perusteltiin sillä, ettei Haug ollut noudattanut tukihakemuksessa antamiaan sitoumuksia. Koska kyseisessä hakemuksessa ilmoitettujen alojen ja määritettyjen alojen välinen ero oli yli 20 prosenttia, asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdan perusteella mitään tukea ei voitu myöntää.

14. Haug haki mainittuun päätökseen oikaisua. Hän kiisti etenkin takaisin maksettavan tuen määrän, jota hän piti suhteettomana tekemäänsä virheeseen nähden. Haugin mukaan kesannolle jätetyn pinta-alan noudattamatta jättäminen saattoi johtaa ainoastaan tuen vähentämiseen. Hän vetosi tältä osin asetuksen N:o 2419/2001 31 artiklan 3 kohdan toiseen virkkeeseen, jonka mukaan tukia peltokasvien tuottajille, määritetyn kesannoidun alan suhteessa, alennetaan ainoastaan tasoon, joka vastaa 92 viljatonnin tuottamiseen tarvittavaa alaa asetuksen N:o 1251/1999 6 artiklan 7 kohdan mukaisesti. Haugin mukaan kyseistä sääntöä oli asetuksen N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen perusteella sovellettava esillä olevaan asiaan.

15. Regierungspräsidium Freiburg hylkäsi Haugin oikaisuvaatimuksen 13.12.2002 tekemällään päätöksellä. Myös Haugin kyseisestä päätöksestä nostama kanne hylättiin Verwaltungsgericht Freiburgin 23.11.2004 antamalla tuomiolla. Haug haki kyseiseen tuomioon muutosta Verwaltungsgerichtshof Baden-Württembergissä.

16. Näissä olosuhteissa Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”1) Voidaanko [asetuksen N:o 2988/95] 2 artiklan 2 kohdan toista virkettä soveltaa myös silloin, kun kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun väärinkäytöksen yhteydessä vaaditaan ainoastaan perusteettomasti myönnetyn tuen takaisinmaksamista ([mainitun asetuksen] 4 artiklan 1 kohta) ja kun perusteettomasti myönnetyn tuen takaisin maksettava määrä olisi jälkeenpäin voimaan tulleen yhteisön oikeuden säännöksen perusteella pienempi kuin niiden yhteisön oikeuden säännösten perusteella, jotka olivat voimassa väärinkäytöksen tapahtumisen ajankohtana?

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:

2) Voidaanko [asetuksen N:o 2988/1995] 2 artiklan 2 kohdan toista virkettä soveltaa myös korkojen maksamista koskeviin sääntöihin nähden silloin, kun kyseessä olevalle tuottajalle ei ole määrätty tämän asetuksen 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua hallinnollista seuraamusta, vaan sitä on ainoastaan vaadittu maksamaan takaisin perusteettomasti saatu tuki kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla? ”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

17. Kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuimen välille EY 234 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Yhteisöjen tuomioistuimen on tämän vuoksi tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen (ks. mm. asia C-88/99, Roquette Frères, tuomio 28.11.2000, Kok. 2000, s. I-10465, 18 kohta ja asia C-469/00, Ravil, tuomio 20.5.2003, Kok. 2003, s. I-5053, 27 kohta).

18. Ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ilmenee, että pääasian asianosaiset ovat myöntäneet, että asetuksen N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä oleva lievempien määräysten takautuvaa soveltamista koskeva sääntö koskee nimenomaan ainoastaan hallinnollisia seuraamuksia, eikä sitä siis sovelleta kyseisen asetuksen 4 artiklassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin.

19. Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ja yhteisöjen tuomioistuimessa esitetyistä huomautuksista seuraa, pääasia koskee sitä, onko velvollisuus maksaa takaisin alun perin myönnetyn pinta-alatuen koko määrä, lisättynä koroilla, sen jälkeen kun asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla on todettu, että määritetyn pinta-alan ylitys on enemmän kuin 20 prosenttia, asetuksen N:o 2988/95 4 artiklassa tarkoitettu toimenpide vai saman asetuksen 5 artiklassa tarkoitettu seuraamus. Pääasian asianosaiset ovat lisäksi eri mieltä siitä, onko asetuksen N:o 2419/2001 31 artiklan 3 kohta, johon Haug on vedonnut asetuksen N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettuna lievempänä määräyksenä, rangaistuksen luonteinen vai ei.

20. Näin ollen jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, jonka perusteella se voi ratkaista pääasian, ennakkoratkaisukysymykset on muotoiltava uudelleen seuraavalla tavalla:

Sovelletaanko asetuksen N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohdan toista virkettä silloin, kun sen jälkeen kun on todettu asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yli 20 prosentin suuruinen määritetyn pinta-alan ylitys, alun perin myönnetyn yhteisön tuen koko määrä vaaditaan maksettavaksi takaisin, lisättynä koroilla, vaikka asianomainen talouden toimija väittää, että tuen takaisin maksettava määrä voisi asetuksen N:o 2419/2001 31 artiklan 3 kohdan perusteella olla pienempi?

21. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on useaan otteeseen todennut, asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kaltainen virheellinen ilmoitus, joka koskee tukihakemuksen tukikelpoista pinta-alaa, on asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu väärinkäytös, ja asetuksen N:o 3887/92 samasta säännöksestä seuraava tuen määrän poistaminen ilmoitetun pinta-alan ja tosiasiallisesti määritetyn pinta-alan välinen ero huomioon ottaen on asetuksen N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu hallinnollinen seuraamus (asia C-354/95, National Farmers’ Union ym., tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I-4559, 40 ja 41 kohta; asia C-304/00, Strawson ja Gagg & Sons, tuomio 19.11.2002, Kok. 2002, s. I-10737, 46 kohta ja asia C-94/05, Emsland-Stärke, tuomio 16.3.2006, 63 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa; ks. vastaavasti myös asia C-295/02, Gerken, tuomio 1.7.2004, Kok. 2004, s. I-6369, 50 kohta).

22. Erityisesti on todettava, että tällainen tuen poistaminen, joka toteutuu alun perin myönnetyn yhteisön tuen määrän täysimääräisellä takaisin maksamisella, lisättynä koroilla, vastaa asetuksen N:o 2988/95 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua ”yhteisön säädösten mukaan myönnetyn etuuden takaisinperimi[stä] kokonaan”, mikä on määritelty kyseisessä säännöksessä nimenomaisesti hallinnolliseksi seuraamukseksi, kun se on seurausta tahallisesta tai huolimattomuudesta johtuvasta väärinkäytöksestä.

23. Tämän perusteella asetuksen N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohdan toista virkettä olisi sovellettava tilanteessa, jossa sen jälkeen kun on todettu asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yli 20 prosentin suuruinen määritetyn pinta-alan ylitys, alun perin myönnetyn yhteisön tuen koko määrä vaaditaan maksettavaksi takaisin, lisättynä koroilla, vaikka asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdasta seuraavaa seuraamusta myöhemmin muuttavan yhteisön säännöksen perusteella takaisin maksettavan tuen määrä olisi pienempi.

24. Tältä osin on kuitenkin korostettava, että asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdasta poiketen asetuksen N:o 2419/2001 31 artikla ei sisällä seuraamusta. Viimeksi mainitun säännöksen otsikosta ja sanamuodosta näet seuraa, että siinä ainoastaan määritellään laskuperusteet, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen N:o 2419/2001 32–35 artiklan mukaisten vähennysten ja poissulkemisten soveltamista. Mainittua säännöstä ei näin ollen voida pitää asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdasta ilmenevän seuraamuksen muutoksena. Tätä toteamusta tukee lisäksi asetuksen N:o 2419/2001 32 artiklan 1 kohdan toinen alakohta, jossa toistetaan pääosin asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan sääntö.

25. Kysymyksiin sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on ne muotoillut uudelleen on näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohdan toista virkettä ei sovelleta silloin, kun sen jälkeen kun on todettu asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yli 20 prosentin suuruinen määritetyn pinta-alan ylitys, alun perin myönnetyn yhteisön tuen koko määrä vaaditaan maksettavaksi takaisin, lisättynä koroilla, vaikka asianomainen talouden toimija väittää, että tuen takaisin maksettava määrä voisi asetuksen N:o 2419/2001 31 artiklan 3 kohdan perusteella olla pienempi.

Oikeudenkäyntikulut

26. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 2 artiklan 2 kohdan toista virkettä ei sovelleta silloin, kun sen jälkeen kun on todettu tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 23 päivänä joulukuuta 1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yli 20 prosentin suuruinen määritetyn pinta-alan ylitys, alun perin myönnetyn yhteisön tuen koko määrä vaaditaan maksettavaksi takaisin, lisättynä koroilla, vaikka asianomainen talouden toimija väittää, että tuen takaisin maksettava määrä voisi tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3508/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 11 päivänä joulukuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2419/2001 31 artiklan 3 kohdan perusteella olla pienempi.