Yhtäältä on niin, että jäsenvaltioiden lentoasemat kuuluvat kyseiseen maantieteelliseen alueeseen ja siis unionin alueeseen. Toisaalta on todettava, ettei asetuksen N:o 1889/2005 säännöksissä suljeta pois tämän asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetyn ilmoittamisvelvollisuuden sovellettavuutta kyseisten lentoasemien kansainvälisillä kauttakulkualueilla ja ettei myöskään SEU 52 ja SEUT 355 artiklassa suljeta näitä alueita pois perussopimusten alueellisesta soveltamisalasta eikä niissä myöskään määrätä kyseisiä alueita koskevasta poikkeuksesta. Tästä seuraa, että kun luonnollinen henkilö siirtyy SEU 52 ja SEUT 355 artiklassa mainittuun maantieteelliseen alueeseen kuulumattomasta paikasta tähän alueeseen kuuluvaan paikkaan, hän on asetuksen N:o 1889/2005 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu unionin alueelle saapuva henkilö.

Unionin alue vastaa SEU 52 artiklassa ja SEUT 355 artiklassa, joissa määritellään perussopimusten alueellinen soveltamisala, mainittua maantieteellistä aluetta. Johdetun oikeuden toimen alueellista soveltamisalaa koskevan täsmennyksen puuttuessa tämä soveltamisala on määritettävä mainittujen määräysten nojalla, koska johdetulla oikeudella on lähtökohtaisesti sama soveltamisala kuin perussopimuksilla itsellään, ja sitä sovelletaan kyseisellä soveltamisalalla ilman eri toimenpiteitä (ks. vastaavasti tuomio 15.12.2015, parlamentti ja komissio v. neuvosto, C-132/14–C-136/14 , EU:C:2015:813 , 76 ja 77 kohta).

Yhteisön alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonnasta 26.10.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1889/2005 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tässä säännöksessä säädettyä ilmoittamisvelvollisuutta sovelletaan jäsenvaltion lentoaseman kansainvälisellä kauttakulkualueella.

On siis katsottava, että – kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 44 ja 45 kohdassa – asetuksen N:o 1889/2005 tarkoituksesta, asetuksen kansainvälisestä asiayhteydestä sekä asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetyn ilmoittamisvelvollisuuden ennalta ehkäisevän tarkoituksen ja pelotevaikutuksen varmistamisen tarpeesta ilmenee, että kyseisessä säännöksessä mainittua käsitettä unionin alueelle ”saapuva tai sieltä poistuva luonnollinen henkilö” on tulkittava laajasti.

Se, onko jäsenvaltion lentoaseman kansainvälisellä kauttakulkualueella oleva kolmannen valtion kansalainen ylittänyt unionin ulkorajan asetuksen N:o 562/2006 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, ei vaikuta edellä esitettyyn. Niinpä on katsottava, että koska kummassakaan näistä säädöksistä ei ole tällaista nimenomaista säännöstä, asetuksen N:o 1889/2005 3 artiklan 1 kohdan tulkinta ei voi riippua asetuksen N:o 562/2006 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen unionin ulkorajan ylittäminen tulkinnasta.

Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, ettei jäsenvaltioiden lentoasemien kansainvälisiä kauttakulkualueita saada sulkea pois asetuksen N:o 1889/2005 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalasta, joten on niin, että jos luonnollinen henkilö, joka poistuu kolmannesta valtiosta saapuneesta ilma-aluksesta jäsenvaltion alueella sijaitsevalla lentoasemalla ja pysyy tällaisen lentoaseman kansainvälisellä kauttakulkualueella ennen nousuaan toiseen ilma-alukseen, joka on lähdössä toiseen kolmanteen valtioon, pitää hallussaan käteistä rahaa vähintään 10000 euroa unionin alueelle saapuessaan, hänellä on asetuksen N:o 1889/2005 3 artiklan 1 kohdassa säädetty ilmoittamisvelvollisuus. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden asiana on toteuttaa toimenpiteet, joiden avulla asianomaiset voivat täyttää kyseisen velvollisuuden olosuhteissa, jotka ovat omiaan varmistamaan heidän täyden oikeusvarmuutensa.

(ks. 34, 36 ja 40–43 kohta sekä tuomiolauselma)