Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

2. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Komission harkintavalta

(Neuvoston asetus N:o 17; komission tiedonanto 98/C 9/03)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Puutteelliset tai ristiriitaiset perustelut – Tutkittavaksi ottaminen

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta – Täysi harkintavalta

(EY 229 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 17 artikla)

5. Muutoksenhaku – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonanto 98/C 9/03)

6. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Luottamuksensuoja

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

Tiivistelmä

1. Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus, joka on otettava huomioon määrättävien sakkojen suuruuden vahvistamiseksi, määritetään useiden tekijöiden perusteella, joiden osalta komissiolla on harkintavaltaa. Raskauttavien olosuhteiden huomioiminen sakon vahvistamisessa kuuluu komission tehtävään varmistaa, että yritysten käyttäytyminen on kilpailusääntöjen mukaista.

Mahdollinen kilpailusääntöjen rikkomisen uusiminen on huomioitava tekijä asianomaisen rikkomisen vakavuutta arvioitaessa.

Tässä tilanteessa väitteessä, jonka mukaan komission käytäntö asianomaisella alalla ennen asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen voimaantuloa ei ollut selkeää ja ennakoitavaa, jätetään huomiotta olemassa oleva oikeudellinen suhde yhtäältä asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan, joka on riidanalaisen päätöksen oikeusperusta, ja toisaalta suuntaviivojen välillä.

Suuntaviivat eivät ole oikeusperusta sakon määrän vahvistamiselle, vaan niissä yksinomaan täsmennetään asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan soveltamista. Tässä tilanteessa yritykset ovat voineet jopa ilman suuntaviivoja jatkuvasti ennakoida käyttäytymisensä oikeudelliset seuraukset.

Näin ollen komission on perusteltua pitää harkintavaltaansa käyttäessään rikkomisen uusimista koskevaa tekijää rikkomisen vakavuuteen liittyvänä tekijänä, ja se voi nulla poena sine lege -periaatetta loukkaamatta luokitella tämän rikkomisen uusimisen raskauttavaksi olosuhteeksi.

(ks. 25–30 kohta)

2. Vaikka asetuksessa N:o 17 tai asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa ei vahvisteta enimmäismääräaikaa rikkomisen uusimisen toteamiselle, tätä ei oikeusvarmuuden periaatteen mukaan voida sulkea pois.

Komissiolla on harkintavaltaa sen valitessa tekijöitä, jotka se ottaa huomioon sakkojen määrän määrittämiseksi, ja näihin kuuluvat esimerkiksi asiaan liittyvät erityisolosuhteet, sen asiayhteys ja sakkojen ehkäisevä vaikutus, eikä sen tarvitse tukeutua mihinkään sitovaan tai tyhjentävään sellaisten arviointiperusteiden luetteloon, joka olisi ehdottomasti huomioitava.

Rikkomisen uusimisen erityispiirteiden, joihin kuuluu esimerkiksi kilpailusääntöjä rikkovan toiminnan toistaminen nämä rikkomiset erottavan suhteellisen lyhyen ajanjakson kuluessa, toteaminen ja arviointi kuuluvat komission harkintavaltaan, eikä sitä sido mahdollinen vanhentumisaika tällaisen toteamuksen tekemiselle.

Rikkomisen uusiminen on tärkeä tekijä, jonka arvioiminen kuuluu komissiolle, koska sen huomioimisella pyritään saamaan yritykset, jotka ovat osoittaneet taipumusta olla piittaamatta kilpailusäännöistä, muuttamaan käyttäytymistään. Komissio voi näin ollen kussakin tapauksessa ottaa huomioon seikat, jotka ovat omiaan vahvistamaan tällaisen taipumuksen ja joihin kuuluu esimerkiksi aika, joka on kulunut asianomaisten rikkomisten välillä.

(ks. 36–40 kohta)

3. Kysymys siitä, ovatko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perustelut ristiriitaiset tai puutteelliset, on oikeuskysymys, minkä vuoksi se voi olla muutoksenhaun kohteena.

Perusteluvelvollisuus ei velvoita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta esittämään tuomiossaan selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä päätelmiä. Perustelut voivat siten olla implisiittisiä, kunhan asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi kyseiset toimenpiteet on toteutettu, ja toimivaltaisella tuomioistuimella on käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa.

Raskauttavia olosuhteita huomioon otettaessa rikkomisen uusiminen on paitsi merkityksellinen myös erityisen tärkeä tekijä, joka osoittaa erittäin hyvin rikkomisen vakavuuden, kun on kyse sakon määrän arvioimisesta seuraamusten tehokkaan ehkäisevän vaikutuksen kannalta. Rikkomisen uusiminen on todiste siitä, että kantajalle aiemmin määrätyn seuraamuksen rikkomista ehkäisevä vaikutus ei ole ollut riittävä.

Rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi siis turvautua rikkomisen uusimisen käsitteeseen syyllistymättä tuomionsa ristiriitaiseen perustelemiseen.

(ks. 43 ja 45–48 kohta)

4. EY 229 artiklan mukaisesti asetuksissa, joita Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto antavat yhdessä perustamissopimuksen määräysten nojalla, voidaan antaa yhteisöjen tuomioistuimelle täysi harkintavalta näissä asetuksissa säädettyjen seuraamusten osalta.

Tällainen harkintavalta on annettu yhteisöjen tuomioistuimille asetuksen N:o 17 17 artiklalla. Nämä voivat näin ollen paitsi pelkästään valvoa seuraamuksen laillisuutta myös korvata komission arvioinnin omallaan ja näin ollen poistaa määrätyn sakon tai uhkasakon tai alentaa tai korottaa sitä.

Tästä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat käyttää täyttä harkintavaltaansa, kun niiden käsiteltäväksi saatetaan kysymys sakon määrästä, ja että tätä harkintavaltaa voidaan käyttää sekä tämän määrän alentamiseen että korottamiseen.

(ks. 60–62 kohta)

5. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia – erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja – on yhteisön oikeuden perusperiaate, jota on korostettu moneen otteeseen yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä.

Sellaisen muutoksenhaun yhteydessä, jonka kohteena on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio, jossa on vahvistettu yhteisön kilpailusääntöjä rikkoneelle yritykselle määrättävän sakon määrä, yhteisöjen tuomioistuin valvoo ensinnäkin sitä, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ottanut oikeudellisesti asianmukaisella tavalla huomioon kaikki ne tekijät, jotka ovat olennaisia arvioitaessa sitä, miten vakavana tiettyä menettelytapaa on pidettävä EY 81 ja EY 82 artiklan ja asetuksen N:o 17 15 artiklan valossa, ja toiseksi yhteisöjen tuomioistuin tutkii, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käsitellyt oikeudellisesti riittävällä tavalla kaikkia kantajan esittämiä argumentteja, joilla pyritään sakon poistamiseen tai alentamiseen.

Koska täyttä harkintavaltaansa käyttäen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nojautui yksinomaan asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettuihin suuntaviivoihin hyväksymättä muita tekijöitä, olosuhteita tai kriteerejä, joiden huomioon ottamista asianomainen yritys ei olisi voinut ennakoida, kyseisen yrityksen puolustautumisoikeuksia ei voida katsoa loukatun.

(ks. 68, 69, 82 ja 83 kohta)

6. Rikoslainsäädännön taannehtivuuskiellon periaate on kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteinen periaate, joka on erottamaton osa niitä yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamisen yhteisöjen tuomioistuimet varmistavat.

Erityisesti ihmisoikeuksien suojaamiseksi Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun yleissopimuksen 7 artiklan 1 kappale, jossa vahvistetaan muun muassa rikosten ja rangaistusten laillisuusperiaate (nullum crimen, nulla poena sine lege), voi olla esteenä sellaisen säännöksen uuden tulkinnan taannehtivalle soveltamiselle, jossa teko säädetään rikokseksi.

Tämä pätee erityisesti, jos kyseessä on oikeuskäytännössä esitetty tulkinta, jonka tulos ei ollut kohtuullisesti ennakoitavissa kilpailusääntöjen rikkomishetkellä, kun otetaan erityisesti huomioon oikeuskäytännössä tuolloin sovellettu kyseisen oikeussäännön tulkinta.

Se, että komissio on aikaisemmin soveltanut tietyntasoisia sakkoja tietynlaisiin rikkomisiin, ei voi merkitä sitä, etteikö se voisi nostaa tätä sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 ilmoitetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi. Yhteisön kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää päinvastoin sitä, että komissio voi milloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa tämän politiikan tarpeita vastaavaksi.

Sellaiseen hallinnolliseen menettelyyn osallistuvat yritykset, jonka päätteeksi voidaan määrätä sakkoja, eivät näin ollen voi saavuttaa perusteltua luottamusta aiemmin sovellettuun sakkojen laskentatapaan.

(ks. 87–91 kohta)