ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-450/06

Varec SA

vastaan

Belgian valtio

(Conseil d’État’n (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Julkiset hankinnat — Muutoksenhaku — Direktiivi 89/665/ETY — Tehokas muutoksenhaku — Käsite — Kontradiktorisen periaatteen ja liikesalaisuuksien kunnioittamisen välinen tasapaino — Se, että muutoksenhakuelin suojaa taloudellisten toimijoiden antamien tietojen luottamuksellisuutta”

Julkisasiamies E. Sharpstonin ratkaisuehdotus 25.10.2007 I - 583

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.2.2008 I - 601

Tuomion tiivistelmä

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvät muutoksenhakumenettelyt – Direktiivi 89/665 – Kontradiktorinen periaate – Yhteensovittaminen liikesalaisuuksien suojan kanssa – Muutoksenhakuviranomaiset

(Neuvoston direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohta ja neuvoston direktiivin 93/36 15 artiklan 2 kohta)

Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/665, sellaisena kuin se on muutettuna julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetulla direktiivillä 92/50, 1 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä julkisia tavaranhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 93/36, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/52, 15 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että kyseisessä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun muutoksenhakuelimen on taattava asian asianosaisten, erityisesti hankintaviranomaisen, sille toimittamiin asiakirjoihin sisältyvien tietojen luottamuksellisuus ja liikesalaisuuksien suoja mutta se voi samalla itse tutustua näihin tietoihin ja ottaa ne huomioon. Hankintaviranomaisen sopimuksentekomenettelyssä tekemää päätöstä koskevassa muutoksenhakumenettelyssä kontradiktorinen periaate ei merkitse sitä, että asianosaisilla on rajoittamaton ja ehdoton oikeus saada tietoonsa kaikki kyseistä sopimuksentekomenettelyä koskevat tiedot, jotka on toimitettu muutoksenhakuelimelle. Päinvastoin oikeutta tutustua tietoihin on punnittava vastakkain sen oikeuden kanssa, joka muilla taloudellisilla toimijoilla on siihen, että heidän luottamuksellisia tietojaan ja liikesalaisuuksiaan suojataan. Muutoksenhakuelimen tehtävänä on päättää, missä määrin ja minkälaisia menettelytapoja noudattaen näiden tietojen luottamuksellisuus ja salaisuus taataan siten, että otetaan huomioon tehokkaan oikeussuojan ja asian asianosaisten puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen vaatimukset, ja kun muutoksenhakuelimenä on varsinainen tuomioistuin tai muu viranomainen, joka on EY 234 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin, sillä tavoin, että menettelyssä kokonaisuudessaan kunnioitetaan oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin.

(ks. 51 ja 55 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Valmisteverot – Direktiivi 92/12 – 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ylivoimaisen esteen käsite

(Neuvoston direktiivin 92/12 14 artiklan 1 kohta)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Valmisteverot – Direktiivi 92/12 – 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuotteiden perusominaisuuksista johtuvan hävikin käsite

(Neuvoston direktiivin 92/12 14 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta annetun direktiivin 92/12, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/74, 14 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettu ylivoimaisen esteen käsite tarkoittaa epätavallisia ja ennalta arvaamattomia olosuhteita, joihin valtuutetun varastonpitäjän ei ole ollut mahdollista vaikuttaa ja joiden seurauksia ei olisi voitu välttää kaikesta kyseisen varastonpitäjän noudattamasta huolellisuudesta huolimatta. Edellytys, jonka mukaan olosuhteiden on oltava sellaisia, ettei valtuutetun varastonpitäjän ole ollut mahdollista vaikuttaa niihin, ei rajoitu pelkästään kyseiseen varastonpitäjään liittymättömiin olosuhteisiin aineellisessa tai fyysisessä mielessä, vaan sillä tarkoitetaan myös olosuhteita, jotka objektiivisesti katsoen vaikuttavat siltä, että ne ovat valtuutetun varastonpitäjän määräysvallan tai vastuualueen ulkopuolella.

(ks. 31, 33 ja 40 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Öljytuotteeseen liittyvän osittaisen hävikin öljyputkesta ei voida katsoa olevan valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta annetun direktiivin 92/12, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/74, 14 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettua tuotteiden perusominaisuuksista johtuvaa hävikkiä, kun hävikin syynä ovat tuotteen nestemäisyys ja sen maaperän ominaisuudet, johon tuote on levinnyt, mikä estää aineen keräämisen. Tämän säännöksen sanamuodon mukaan sitä nimittäin sovelletaan ainoastaan tuotteiden perusominaisuuksista johtuvaan hävikkiin, joka syntyy tiettyjen tyhjentävästi ilmoitettujen toimien eli muun muassa kuljetuksen yhteydessä. Vaikka käsite tuotteiden perusominaisuuksista johtuvat hävikit voi sisältää niin sanotut tekniset hävikit, sitä ei voida ulottaa koskemaan onnettomuuksista johtuvia hävikkejä. Koska tällaisten perusominaisuuksiin liittyvien hävikkien osalta säädetty verovapautus on lisäksi erillinen siitä verovapautuksesta, joka direktiivin 92/12 14 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä on säädetty odottamattomista tapahtumista tai ylivoimaisista esteistä johtuvien hävikkien osalta, ensiksi mainittua verovapautusta ei voida tulkita laajentavasti siten, että se kattaisi tilanteet, joissa eivät täyty ne edellytykset, joiden täyttyessä on mahdollista vedota viimeksi mainittuun verovapautukseen.

(ks. 42–44 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Jos kansallinen säännöstö kuuluu työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/74, soveltamisalaan, kansallisen tuomioistuimen on tilanteessa, jossa on kyse viimeksi mainitun direktiivin voimaantulopäivän ja sen täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymispäivän välillä ilmenneestä maksukyvyttömyystilanteesta, taattava, että kyseistä kansallista säännöstöä sovellettaessa noudatetaan syrjintäkiellon periaatetta, sellaisena kuin se on tunnustettu yhteisön oikeusjärjestyksessä, eli periaatetta, jonka mukaan toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei saa kohdella eri tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella.

Tältä osin perusteettomasti irtisanottujen työntekijöiden tapaukset ovat toisiinsa rinnastettavia tapauksia siltä osin kuin heillä on oikeus korvaukseen tilanteessa, jossa heitä ei oteta takaisin palvelukseen. Täten kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan palkkaturvajärjestelmän vastuun ulkopuolelle suljetaan saatavat, jotka vastaavat tuomioistuimen vahvistamassa sovittelumenettelyssä vahvistettuja perusteettomasta irtisanomisesta maksettavia korvauksia, on ristiriidassa mainitun yhdenvertaisuusperiaatteen kanssa, kun näiden saatavien erilaista kohtelua suhteessa saataviin, jotka vastaavat tuomiossa tai hallinnollisessa päätöksessä myönnettyjä perusteettomasta irtisanomisesta maksettavia korvauksia, ei voida objektiivisesti perustella.

(ks. 36, 37 ja 39 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
I-B-2  - 43YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)
6 päivänä joulukuuta 2007
Asia C-59/06 P
Luigi Marcuccio
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio
Muutoksenhaku – Virkamies – Virka kolmannessa maassa – Viran ja sen 
haltijan siirto – Puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaate – 
Ulottuvuus – Todistustaakka
Täydellinen teksti italian kielellä   .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . II-B-2 - 335
Aihe:  Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) 
asiassa T-236/02, Marcuccio vastaan komissio, 24 .11.2005 
antamasta tuomiosta (Kok . H. 2005, s . I-A-365 ja II-1621), jolla 
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jossa 
v
aadittiin sen komission tekemän päätöksen kumoamista, jolla 
kantajan virka siirrettiin komission edustustosta Luandasta 
(Angola) Brysselin toimipaikkaan, sekä vahingonkorvauksen 
suorittamista .
Ratkaisu:  Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 
asiassa T-236/02, Marcuccio vastaan komissio, 24 .11.2005 an -
tama tuomio kumotaan . Asia palautetaan Euroopan yhteisöjen 
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen . Oikeudenkäyntiku -
luista päätetään myöhemmin .
I-B-2  - 44TIIVISTELMÄ – ASIA C-59/06 P
Tiivistelmä
Henkilöstö – Periaatteet – Puolustautumisoikeudet – Ulottuvuus – Velvollisuus kuulla 
asianomaista henkilöä ennen sellaisen päätöksen tekemistä, joka merkitsee hänen 
asemapaikkansa siirtämistä vastoin hänen tahtoaan – Todistustaakka
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Yhteisön passitus – Yhteisön ulkoinen passitus – Tuonti- tai vientitullien palauttaminen tai peruuttaminen – Lain mukainen määrä

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 236 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta; komission asetuksen N:o 2454/93 379 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 236 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että siitä seikasta, että kansalliset tulliviranomaiset eivät ole asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93 379 artiklan mukaisesti määrittäneet paikkaa, jossa tullivelka syntyi, ei seuraa, että tullien määrä ei ole lain mukainen.

Jäsenvaltio, johon lähtötoimipaikka kuuluu, voi kuitenkin kantaa tuontitullit ainoastaan, jos se on asetuksen N:o 2454/93 379 artiklan 2 kohdan mukaisesti ilmoittanut passituksesta vastaavalle, että tällä on kolme kuukautta aikaa esittää todisteet paikasta, jossa rikkomus tai säännönvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut, ja jos näitä todisteita ei ole esitetty tässä määräajassa.

Yhtäältä tullikoodeksin VII osaston 2 luvun minkään säännöksen tai sen systematiikan perusteella ei nimittäin voida päätellä, että se, että tullivelan syntymispaikka jää määrittelemättä, estää kyseisen velan syntymisen. Ilmaisu ”lain mukainen” koskee kuitenkin tavaran tuonti- tai vientitullien määrää, joka on määritettävä niillä määräytymisperusteilla, jotka koskevat tätä tavaraa sinä ajankohtana, jona tullivelka sen osalta syntyy. Kun tullivelan syntymisen aiheuttava tilanne ilmenee, lain mukaisten tullien määrä voidaan näin ollen todeta soveltamalla yhteistä tullitariffia.

Toisaalta soveltamisasetuksen 379 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kolmen kuukauden määräajan, joka koskee todisteiden esittämistä paikasta, jossa rikkomus tai säännönvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut, ilmoittaminen passituksesta vastaavalle on kuitenkin edellytys tulliviranomaisten suorittamalle tämän velan kantamiselle.

(ks. 25, 27, 30, 35 ja 36 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Pääoman hankintaa koskevat välilliset verot – Pääomayhtiöiltä kannettava pääomansijoitusvero

(Neuvoston direktiivin 69/335 12 artiklan 1 kohdan a ja c alakohta)

Tiivistelmä

Pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista annettua direktiiviä 69/335 on tulkittava siten, että sen 12 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ei sovelleta Suomen varainsiirtoveron kaltaisen veron perimiseen silloin, kun arvopapereita luovutetaan apporttina pääomayhtiölle, joka antaa tämän luovutuksen vastikkeeksi omia uusia osakkeitaan. Tällaisen veron periminen on kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan sallittua.

Kun direktiivin 69/335 12 artiklan 1 kohdan a ja b alakohta koskevat erityisiä omaisuuslajeja eli yhtäältä arvopapereita ja toisaalta kiinteää omaisuutta ja liikeomaisuuskokonaisuutta, saman 12 artiklan 1 kohdan c alakohtaa sovelletaan yleisesti ”kaikenlaisiin omaisuuseriin”, ja lisäksi sen mukaan oikeudenluovutuksista suoritettavaa veroa saadaan kantaa vain, mikäli tällaisia omaisuuseriä siirretään ”muuta vastiketta kuin yhtiöosuuksia vastaan”. On siis katsottava, että tehokkuusperiaatteen mukaan ”kaikenlaisten omaisuuserien” käsite, joka sisältyy direktiivin 69/335 12 artiklan 1 kohdan c alakohtaan, voi ulottua vain omaisuuseriin, jotka ovat muunlaisia kuin ne omaisuuserät, jotka mainitaan kyseisen 12 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa, eli kyseessä on oltava muut omaisuuserät kuin yhtäältä ”arvopaperit” ja toisaalta ”kiinteä omaisuus tai liikeomaisuuskokonaisuus”. Jos nimittäin direktiivin 69/335 12 artiklan 1 kohdan c alakohdan tulkittaisiin koskevan ”kaikenlaisia omaisuuseriä”, mukaan luettuina saman 12 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa mainitut omaisuuserät, c alakohta kattaisi a ja b alakohdan sisällön kokonaisuudessaan siten, että nämä kaksi alakohtaa olisivat täysin merkityksettömiä ja tarpeettomia.

(ks. 37–39 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi – EY 234 artiklassa tarkoitetun kansallisen tuomioistuimen käsite

(EY 234 artikla)

2. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Televisiolähetystoiminta – Direktiivi 89/552 – Käsite ”teleostoslähetys”

(Neuvoston direktiivin 89/552 1 artiklan f alakohta)

3. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Televisiolähetystoiminta – Direktiivi 89/552 – Käsite ”televisiomainonta”

(Neuvoston direktiivin 89/552 1 artiklan c alakohta)

Tiivistelmä

1. Koska Bundeskommunikationssenat täyttää edellytykset, jotka koskevat elimen lakisääteisyyttä, sen tuomiovallan pakottavuutta, pysyvyyttä, riippumattomuutta, menettelyn kontradiktorisuutta ja toimimista oikeussääntöjen soveltajana, sitä on pidettävä EY 234 artiklassa tarkoitettuna tuomioistuimena.

(ks. 20 ja 22 kohta)

2. Televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/552, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36, 1 artiklaa on tulkittava siten, että lähetys tai lähetyksen osa, joissa televisiolähetystoiminnan harjoittaja tarjoaa televisionkatsojille mahdollisuuden osallistua kilpailuun, jossa on palkinto, soittamalla välittömästi lisämaksulliseen puhelinnumeroon eli näin ollen maksua vastaan, kuuluu mainitun 1 artiklan f alakohdassa teleostoslähetykselle annetun määritelmän piiriin, jos mainittu lähetys tai osa sitä on todellinen palvelua koskeva tarjous, kun otetaan huomioon kilpailun sisältävän lähetyksen päämäärä, kilpailun merkitys lähetyksessä kokonaisuudessaan, arvioituna ajallisesti ja suhteessa sen oletettuun taloudelliseen vaikutukseen verrattuna ohjelman arvioituun tuottoon, ja osallistujille esitettävien kysymysten luonne.

Tällainen kilpailu voi kuitenkin olla edellä mainitussa säännöksessä tarkoitettu teleostoslähetys vain, jos mainittu kilpailu on todellista, itsenäistä ja taloudellisena toimintana harjoitettavaa palvelujen tarjoamista eikä kyseessä ole pelkkä viihteen tarjoaminen lähetyksen kuluessa.

(ks. 37 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)

3. Televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/552, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36, 1 artiklaa on tulkittava siten, että lähetys tai lähetyksen osa, joissa televisiolähetystoiminnan harjoittaja tarjoaa televisionkatsojille mahdollisuuden osallistua kilpailuun soittamalla välittömästi lisämaksulliseen puhelinnumeroon eli näin ollen maksua vastaan, kuuluu mainitun artiklan c alakohdassa televisiomainonnalle annetun määritelmän piiriin, jos kilpailu päämääränsä ja sisältönsä sekä niiden olosuhteiden, joiden valossa palkinnot esitetään, johdosta sisältää ilmoituksen, jolla pyritään kannustamaan televisionkatsojia hankkimaan palkintona olevia tavaroita ja palveluja tai omien myynninedistämistarkoitusten mukaisesti edistämään välillisesti kyseessä olevan lähetystoiminnan harjoittajan ohjelmien ansioita.

(ks. 47 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Energiatuotteiden ja sähkön verotus – Direktiivi 2003/96

(Neuvoston direktiivin 92/12 3 artiklan 1 ja 3 kohta ja neuvoston direktiivin 2003/96 2 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 2 artiklan 4 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta annettua direktiiviä 2003/96 on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään voiteluöljyihin kohdistuvan kulutusveron kantamisesta silloin, kun ne on tarkoitettu käytettäviksi, niitä myydään taikka käytetään muutoin kuin moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina. Nimittäin vaikka voiteluöljyt, joita käytetään muutoin kuin moottoripolttoaineina tai lämmityspolttoaineina, kuuluvat direktiivin 2003/96 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyyn ”energiatuotteiden” käsitteen määritelmään, ne on mainitun artiklan 4 kohdan b alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa nimenomaisesti jätetty kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, eivätkä ne siten kuulu yhdenmukaistettuun valmisteverojärjestelmään. Näin ollen on katsottava, että mainituissa voiteluöljyissä on kyse muista kuin valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta annetun direktiivin 92/12 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetuista tuotteista, joten kyseisen artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti jäsenvaltiot saavat edelleen ottaa käyttöön tai pitää voimassa näihin tuotteisiin kohdistuvia veroja, jos nämä verot eivät aiheuta rajojen ylitykseen liittyviä muodollisuuksia jäsenvaltioiden välisessä kaupassa.

(ks. 43–45 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Rajat

(EY 234 artikla)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Sähköiset viestintäverkot ja -palvelut – Direktiivit 2002/19 ja 2002/21 – Siirtymäkauden säännökset

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivit 97/33, 2002/19 ja 2002/21)

Tiivistelmä

1. Koska ennakkoratkaisukysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian ilman, että sen tarvitsee periaatteessa tutkia niitä olosuhteita, joissa kansalliset tuomioistuimet ovat päättäneet esittää sille ennakkoratkaisukysymyksiä ja joissa ne aikovat soveltaa yhteisön oikeuden säännöstä, josta ne ovat pyytäneet ennakkoratkaisua.

Toisin on ainoastaan tapauksissa, joissa joko yhteisöjen tuomioistuimen tulkittavaksi saatettua yhteisön oikeuden säännöstä ei voitaisi soveltaa pääasian tosiseikkoihin, jotka ovat tapahtuneet ennen kuin uusi jäsenvaltio on liittynyt Euroopan unioniin, tai olisi selvää, ettei yhteisön oikeuden säännöstä voitaisi soveltaa.

(ks. 22 ja 23 kohta)

2. Sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä annetun direktiivin 2002/19 ja sähköisten viestintäverkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun direktiivin 2002/21 siirtymäkauden säännösten nojalla 1.5.2004 Euroopan unioniin liittyneen jäsenvaltion televiestintäalan sääntelyviranomaisella on kyseisen valtion liittymispäivämäärän jälkeen televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi annetun direktiivin 97/33, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/61, säännösten yhteydessä oikeus tutkia televiestintäalan yritykselle, jolla on direktiivissä 97/33, sellaisena kuin se on muutettuna, tarkoitetulla tavalla huomattava markkinavoima, asetettu velvollisuus tehdä sopimus verkkonsa yhteenliittämisestä toisen operaattorin verkkoon.

(ks. 28 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus

–

Sijoittautumisvapaus

–

Palvelujen tarjoamisen vapaus

–

Arkkitehdit

–

Tutkintotodistusten ja muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen tunnustaminen (Neuvoston direktiivin 85/384 2 ja 10 artikla) (ks. 31 kohta ja tuomiolauselma)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta arkkitehtuurin alalla sekä toimenpiteistä sijoittautumisoikeuden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi 10.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/384/ETY (EYVL L 223, s. 15) 2 ja 10 artiklan rikkominen – Vaatimus vastaanottavan jäsenvaltion arkkitehtiliiton pääsykokeen suorittamisesta arkkitehdin ammatin harjoittamiseksi toisesta jäsenvaltiosta peräisin oleville arkkitehdeille, jotka eivät ole kyseessä olevan valtion arkkitehtiliiton jäseniä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Portugalin tasavalta ei ole noudattanut tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta arkkitehtuurin alalla sekä toimenpiteistä sijoittautumisoikeuden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi 10.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/384/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 14.5.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/19/EY, 2 ja 10 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on vaatinut arkkitehdin tutkinnon toisissa jäsenvaltioissa suorittaneilta henkilöiltä, että he suorittavat Portugalin arkkitehtiliiton pääsykokeen, jos he eivät ole toisen jäsenvaltion arkkitehtiliiton jäseniä.

2) Portugalin tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
44

Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toteaa, että jotta Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen perustuva toimenpide voitaisiin katsoa EU 47 artiklan vastaiseksi, vaaditaan ensinnäkin, että yhteisö on toimivaltainen toteuttamaan toimenpiteen, jolla on sama päämäärä ja sama sisältö. Toiseksi Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen perustuvan toimenpiteen on ulotuttava jonkin yhteisölle annetun toimivaltuuden alueelle estämällä tai rajoittamalla sen käyttöä, ja sillä on näin oltava yhteisön toimivaltuuden poissulkeva vaikutus. Tällainen vaikutus ei kuitenkaan ole mahdollinen kehitysyhteistyön kaltaisella alalla, jolla yhteisöllä on rinnakkaista toimivaltaa.
24

Tanskan kuningaskunnan mukaan on tärkeää todeta, etteivät kaikki sellaiset kansalliset säännöt, joilla rajoitetaan yksityishenkilön tai yrityksen toimintavapautta nimenomaisen tuotteen osalta, ole kiellettyjä. Siitä arviointiperusteesta, jonka mukaan kansallisella säännöllä ei saa estää tuotteen pääsyä markkinoille, kyseinen jäsenvaltio on sitä mieltä, että on vaikea määrittää se, mistä lähtien tuotteen käyttöä koskevaa rajoitusta voidaan pitää vaikutuksiltaan niin vahvana, että se estää tuotteen pääsyn markkinoille. Tanskan kuningaskunta katsoo, että kansallisen tuomioistuimen on päätettävä, miltä osin tällaisen säännön riitauttanut henkilö on osoittanut, että säännön soveltamisella on rajoitettu tuotteen pääsyä markkinoille.