ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
60.

Kaikista edellä esitetyistä syistä ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Landesarbeitsgericht Hammin ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 2 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kollektiivisen sopimuksen määräykselle, jonka mukaan siirtymäajan korvauksen, joka lasketaan kollektiivisessa sopimuksessa määrätyn peruspalkan perusteella ja jonka myöntämisen tarkoituksena on taata asianmukainen toimeentulo pitkään palveluksessa olleille työntekijöille, jotka on irtisanottu, maksaminen päättyy vammaisten työntekijöiden osalta, kun kyseinen työntekijä on oikeutettu saamaan alennettua, varhennettua vanhuuseläkettä, jos i) työvoimaan kuuluvat työntekijät, joilla ei ole vammaa, voivat saada siirtymäajan korvausta edelleen siihen saakka, kun he ovat oikeutettuja täysimääräiseen vanhuuseläkkeeseen saavutettuaan tavanomaisen eläkeiän, ja jos ii) vammaiselle työntekijälle ei tarjota mahdollisuutta saada kyseistä korvausta edelleen tavanomaiseen eläkeikään saakka, jolloin hän voisi osallistua edelleen työmarkkinoille samalla tavalla kuin kollegansa, joilla ei ole vammaa, vaan hänelle aiheutuu sen sijaan merkittäviä taloudellisia menetyksiä, jos hän haluaa pysyä käytettävissä työhön siihen asti, kun hän on oikeutettu saamaan vanhuuseläkkeensä täysimääräisenä.
75.

Sen sijaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 35 artiklan 1 kappaleen mukaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuin voi ottaa asian käsiteltäväkseen vasta, kun siinä on turvauduttu kaikkiin kansallisiin oikeussuojakeinoihin. Tämä vaatimus edellyttää väistämättä, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin voi antaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomisen toteavan tuomion vasta sen jälkeen, kun asiaa ylimpänä oikeusasteena käsitellyt kansallinen tuomioistuin on tehnyt ratkaisun, joka on oletusarvoisesti oikeusvoimainen. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on korostanut, rikosprosessilain 363a §:ssä säädetyllä oikeussuojakeinolla on nimenomaan tarkoitus antaa keino panna tällainen tuomio täytäntöön.
12.

Direktiivin 2006/54 johdanto-osan perustelukappaleisiin sisältyvät seuraavat toteamukset. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy selvästi ilmi, että raskauteen tai äitiyteen liittyvä naisten epäsuotuisa kohtelu on välitöntä sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Tällainen kohtelu olisi sen vuoksi nimenomaisesti sisällytettävä tämän direktiivin soveltamisalaan. ( 18 ) Unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että tasa-arvoisen kohtelun periaatteen mukaisesti on perusteltua suojella naisia heidän biologisen tilansa takia raskauden ja äitiyden aikana sekä toteuttaa toimia äitiyden suojelemiseksi keinona varmistaa sukupuolten todellisen tasa-arvon toteutuminen. Direktiivillä 2006/54 ei näin ollen tulisi rajoittaa direktiivin 92/85 soveltamista. ( 19 )”Todistustaakkaa koskevien sääntöjen antaminen on tärkeää varmistettaessa, että yhdenvertaisen kohtelun periaate voidaan panna tehokkaasti täytäntöön. Kuten [unionin] tuomioistuin on todennut, tämän vuoksi olisi säädettävä sen varmistamisesta, että todistustaakka siirtyy vastaajalle, kun syrjintä vaikuttaa ilmeiseltä lukuun ottamatta menettelyitä, joissa tuomioistuimen tai muun toimivaltaisen kansallisen elimen on selvitettävä tosiseikat. On kuitenkin syytä täsmentää, että niiden tosiseikkojen arviointi, joiden perusteella voidaan olettaa, että kyseessä on sukupuoleen perustuva välitön tai välillinen syrjintä, on edelleen asianomaisen kansallisen elimen tehtävä kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti. Jäsenvaltion tehtävänä on käsittelyn kaikissa vaiheissa saattaa voimaan todistusoikeudellisia säännöksiä, jotka ovat kantajalle tässä esitettyä edullisempia.” ( 20 )
80.

Ehdotan sen vuoksi, että unionin tuomioistuin vastaa Fővárosi Ítélőtáblan esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Lainsäädäntötoimin asetetun sopimusehdon, jossa kuluttaja velvoitetaan vastaamaan valuuttakurssiriskistä ex tunc, ei voida katsoa olevan ”erikseen neuvoteltu” kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 93/13 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti. 2) Pääasian olosuhteissa ehto, josta on tullut osa sopimusta lainsäädäntötoimilla ja jolla velvoitetaan kuluttaja vastaamaan valuuttakurssiriskistä ex tunc, ei heijasta ”pakollisia lakeja tai asetuksia” direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä. 3) On ennakkoratkaisupyynnön esittäneen kansallisen tuomioistuimen tehtävä ratkaista – ottamalla huomioon kaikki sopimukseen liittyvät olosuhteet ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö –, onko luotonantaja direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohdan ja siinä säädetyn edellytyksen, jonka mukaan sopimusehdot on laadittava ”selkeästi ja ymmärrettävästi”, mukaisesti velvollinen antamaan kuluttajille hallussaan sopimuksen tekoajankohtana olevat merkitykselliset taloudelliset tiedot, asiaankuuluvat makrotaloudelliset tiedot mukaan luettuina, ja selittämään niiden vaikutuksen valuuttakurssimekanismeihin. 4) Siltä osin kuin jäsenvaltion myöhemmissä lainsäädäntötoimissa ei ole onnistuttu korjaamaan kohtuuttomuutta ehtojen selkeyden ja avoimuuden kannalta, kuten direktiivissä 93/13 edellytetään, se, ovatko tällaiset ehdot tämän velvoitteen mukaisia, on määritettävä sopimuksen tekopäivästä. 5) Kansallisella tuomioistuimella on velvollisuus viran puolesta tutkia direktiivin 93/13 soveltamisalaan kuuluvan sopimusehdon kohtuuttomuus ja näin korjata kuluttajan ja lainanantajan välillä vallitsevaa epätasapainoa aina silloin, kun sillä on käytössään tämän tutkinnan edellyttämät oikeudelliset seikat ja tosiseikat.
84.

Oikeasuhteisuuden arvioinnin kolmannen osan mukaisesti aloilla, joilla unionin lainsäätäjällä on laaja harkintavalta, on tarkistettava, onko kyseisellä toimenpiteellä tavoitteisiin nähden selvästi suhteettomia vaikutuksia. ( 79 ) Lainsäätäjän on siten päätavoitteen lisäksi otettava täysimääräisesti huomioon esillä olevat intressit, mukaan lukien niiden henkilöiden intressit, joihin tällä toimella on kielteisiä vaikutuksia. Sen on tarkasteltava, ovatko tavoitteet sellaisia, että niillä voidaan perustella jopa huomattavatkin epäedulliset taloudelliset seuraukset tietyille toimijoille. ( 80 )
30.

Tämän näkemyksen osalta on myönnettävä, että komissio on ehdotuksessaan ja myös täytäntöönpanoasetuksen 4 artiklan 1 kohdan e alakohdassa painottanut erityisesti esityksen teknistä laatua. Erityisesti korjailemiset ovat kiellettyjä, ja kuvan on oltava sellainen, että se on pienennettävissä ja suurennettavissa tiettyyn kokoon.
35.

Tästä on muistutettava, että arvonlisäverodirektiivin 179 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan vähennys on tehtävä vähentämällä verokaudelta maksettavan arvonlisäveron kokonaismäärästä se arvonlisäveron määrä, ”josta vähennysoikeus on syntynyt ja joka voidaan vähentää 178 artiklan säännösten mukaisesti saman kauden aikana”. Tästä seuraa, että arvonlisäveron vähennysoikeutta on lähtökohtaisesti käytettävä siltä kaudelta, jonka aikana vähennysoikeus on syntynyt ja jolloin verovelvollisella on hallussaan lasku. ( 13 )
55.

Tarkastelu on keskitettävä uudelleen direktiiviin 95/46 ja sen rekisterin määritelmää koskeva keskustelu on määriteltävä uudelleen. Direktiivin 95/46 2 artiklan c alakohtaa, jonka sanamuoto on sangen epäselvä, ( 52 ) on tarkasteltava yhdessä saman direktiivin johdanto-osan 27 perustelukappaleen kanssa; viimeksi mainitussa määritellään yhtäältä, ettei tietosuojan soveltamisala saa olla riippuvainen käytetystä tekniikasta, koska tällainen riippuvaisuus uhkaisi aiheuttaa vakavia väärinkäytöksiä, ja toisaalta, että manuaalisen tietojenkäsittelyn osalta direktiivin soveltamisalaan kuuluvat ainoastaan rekisterit, joiden sisällön on oltava erityisten yksilöä koskevien perusteiden mukaan järjestetty, ja henkilötietojen on oltava helposti saatavilla. Lisäksi kukin jäsenvaltio voi laatia järjestettyjen henkilötietojen määrittelyperusteet ja näiden tietojen saatavuutta sääntelevät perusteet.
78.

Tältä osin on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan pohdittaessa, tekeekö kansallinen menettelysääntö unionin oikeuden soveltamisen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi, kysymystä on tarkasteltava ottaen huomioon kyseisen säännöksen merkitys koko oikeudenkäynnin, sen kulun sekä sen erityispiirteiden kannalta eri kansallisissa elimissä. Tässä suhteessa on otettava huomioon kansallisen tuomioistuinjärjestelmän perustana olevat periaatteet, joita ovat muun muassa puolustautumisoikeuksien suojelu, oikeusvarmuuden periaate ja oikeudenkäyntimenettelyn moitteeton kulku. ( 30 ) Periaatteessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on arvioida kansallisten toimenpiteiden yhteensoveltuvuutta näiden periaatteiden kanssa ottaen huomioon kaikki pääasiaan liittyvät olosuhteet.
55.

Suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskevasta väitteestä on syytä muistuttaa, että kyseinen periaate ”kuuluu unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin, ja se edellyttää, että kyseessä olevan säännöstön legitiimit tavoitteet ovat toteutettavissa unionin oikeuden säännöksessä säädettyjen keinojen avulla ja että näillä keinoilla ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi”. ( 57 ) Unionin tuomioistuin on täsmentänyt myös, että ”kyseisiä edellytyksiä koskevasta tuomioistuinvalvonnasta on todettava, että unionin lainsäätäjälle on kuitenkin jätettävä laaja harkintavalta, kun se toimii alalla, jolla siltä edellytetään poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten valintojen tekemistä ja jolla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Tällaisen toimivallan käyttöä valvoessaan unionin tuomioistuin ei voi näin ollen syrjäyttää omalla arvioinnillaan unionin lainsäätäjän arviointia. Unionin tuomioistuin ei voi myöskään puuttua unionin lainsäätäjän normatiiviseen ratkaisuun, ellei se ole ilmeisen virheellinen tai ellei siitä tietyille talouden toimijoille aiheutuva haitta ole täysin kohtuuttomassa suhteessa sillä muutoin saavutettuihin etuihin nähden”. ( 58 ) Edelleen se on todennut, että ”hiilidioksidiekvivalentti-päästöoikeuksista pidettävää kirjanpitoa ja niiden kauppaa koskevan unioninlaajuisen järjestelmän käyttöön ottaminen on ollut normatiivinen ratkaisu, joka on ilmentänyt poliittista linjausta sellaisessa asiayhteydessä, jossa on vastattava pikaisesti ympäristöön liittyviin vakaviin huoliin – –. Tämä normatiivinen ratkaisu on myös perustunut erittäin monitahoisiin ja laajasti käsiteltyihin taloudellisiin ja teknisiin seikkoihin – –. Pyrkiessään myötävaikuttamaan Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden Kioton pöytäkirjan mukaisten sitoumusten täyttämiseen unionin lainsäätäjä on siis joutunut arvioimaan ja punnitsemaan toimenpiteensä epävarmoja vaikutuksia tulevaisuudessa”. ( 59 ) Kuten olen edellä huomauttanut, ( 60 ) unionin tuomioistuin on jo todennut päästöoikeuskauppajärjestelmän monitahoisuuden.
68.

Kun tarkastellaan ensimmäistä niistä kolmesta edellytyksestä, joita tällaisen vastuun syntymiselle on asetettu, nimittäin sitä, että rikotun unionin oikeusnormin tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, unionin tuomioistuin on selventänyt ensinnäkin, että direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä direktiivin 1 artiklan kanssa, kielletään yleisesti ja yksiselitteisesti työssä ja ammatissa kaikki muun muassa työntekijän ikään perustuva välitön tai välillinen syrjintä, joka ei ole objektiivisesti perusteltua, ja toisaalta, että näiden säännösten tarkoituksena on antaa yksityisille oikeuksia, joihin he voivat vedota jäsenvaltioita vastaan. ( 46 )
128.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Verwaltungsgerichtshof Baden-Württembergin ja Supreme Court of the United Kingdomin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Asiassa C‑424/16: 1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun direktiivin 2004/38/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 5.4.2011 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 492/2011, 16 artiklassa tarkoitetun pysyvän oleskeluoikeuden saaminen on edellytys tämän direktiivin 28 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisen vahvistetun suojan antamiselle. 2) Direktiivin 2004/38 28 artiklan 3 kohdan a alakohdassa olevaa ilmaisua ”edelliset kymmenen vuotta” on tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan yhtäjaksoista ajanjaksoa, joka lasketaan taaksepäin siitä hetkestä, jolloin kysymys karkottamisesta tulee esille, ja johon sisältyvät mahdollisesti ajanjaksot, joina henkilö on ollut poissa maasta tai vankilassa edellyttäen, että mikään näistä ajanjaksoista ei ole katkaissut kotoutumista merkitseviä siteitä vastaanottavaan jäsenvaltioon. Asiassa C‑316/16: Silloin, kun kysymys karkottamisesta tulee esille, sen määrittämiseksi, voidaanko henkilölle vankilassaolojakson jälkeen antaa direktiivin 2004/38, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 492/2011, 28 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettua vahvistettua suojaa vai ei, on tehtävä kokonaisarviointi, jossa otetaan konkreettisesti huomioon kaikki kussakin yksittäistapauksessa asian kannalta merkitykselliset seikat, jotka koskevat kaikkia oleskelujaksoja tämän jäsenvaltion alueella, vankeusajanjaksot mukaan luettuina, sen selvittämiseksi, onko vankeusajanjakso keskeyttänyt vastaanottavaan jäsenvaltioon kotoutumista merkitsevät siteet edellisten kymmenen vuoden aikana.
94.

Tältä osin riittää, kun todetaan, että ellei sitoumusta työskennellä maakunnassa noudateta, lääkärin on maksettava takaisin pelkästään 70 prosenttia apurahasta. Tässä valossa tarkasteltuna lääkäri saa itse asiassa 30 prosenttia apurahasta vastikkeettomasti. Lisäksi lääkäri saa erikoislääkärin pätevyyden, minkä voidaan kohtuudella olettaa helpottavan vapaan liikkuvuuden käyttämistä. Toisaalta on korostettava, ettei ole viitteitä siitä, että peritty korko olisi kohtuuton. Vaatimus maksaa (lainmukaisia) korkoja johtuu pelkästään takaisinmaksun viivästymisestä ja on sellaisena looginen seuraus sen (sopimuksessa määrätyn) velvollisuuden laiminlyönnistä, jonka mukaan lääkärin on työskenneltävä maakunnassa tai vaihtoehtoisesti maksettava apuraha takaisin ajoissa.
Väärinkäytösluonteisen menettelytavan toteamisen edellytyksenä on sekä objektiivisen että subjektiivisen osatekijän olemassaolo. Yhtäältä objektiivisesta osatekijästä on todettava, että sen olemassaolon toteaminen edellyttää sitä, että kaikista objektiivisista olosuhteista ilmenee, että vaikka unionin säännöstössä vahvistettuja edellytyksiä on muodollisesti noudatettu, kyseisellä säännöstöllä tavoiteltua päämäärää ei ole saavutettu. Toisaalta väärinkäytösluonteisen menettelytavan toteamisen edellytyksenä on subjektiivinen osatekijä, eli objektiivisten osatekijöiden kokonaisuuden on osoitettava, että kyseisten toimien keskeinen päämäärä on perusteettoman edun saaminen. Väärinkäytösluonteisten menettelytapojen kiellolla ei nimittäin ole merkitystä, kun kyseessä oleville toimille on jokin muu peruste kuin pelkkä (perusteettomien) etujen saaminen. ( 12 )
4.

Direktiivin 45 artiklassa (”Ehdokkaan tai tarjoajan henkilökohtainen asema”) säädetään seuraavaa: ”1. Julkisia hankintoja koskevista menettelyistä on suljettava pois kaikki ehdokkaat tai tarjoajat, joiden osalta on lainvoimaisella päätöksellä annettu hankintaviranomaisen tiedossa oleva tuomio yhdestä tai useammasta jäljempänä luetellusta syystä: a) osallistuminen neuvoston yhteisen toiminnan 98/773/YOS 2 artiklan 1 kohdassa määritellyn rikollisjärjestön toimintaan; b) lahjominen 26 päivänä toukokuuta 1997 annetun neuvoston säädöksen 3 artiklassa ja neuvoston yhteisen toiminnan 98/742/YOS 3 artiklan 1 kohdassa määritellyllä tavalla; c) Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 1 artiklassa tarkoitetut petokset; d) rahanpesu sellaisena, kuin se on määritelty rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä 10 päivänä kesäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/308/ETY 1 artiklassa. Jäsenvaltioiden on määritettävä kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti ja yhteisön lainsäädännön huomioon ottaen edellytykset, joiden mukaan tätä kohtaa sovelletaan. Jäsenvaltiot voivat yleistä etua koskevasta pakottavasta syystä säätää poikkeuksesta ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun velvoitteeseen. Tämän kohdan soveltamiseksi hankintaviranomaisten on tarvittaessa pyydettävä ehdokkaita tai tarjoajia toimittamaan 3 kohdassa tarkoitetut asiakirjat, ja ne voivat epäillessään kyseisten ehdokkaiden tai tarjoajien henkilökohtaista asemaa kääntyä toimivaltaisten viranomaisten puoleen saadakseen tarpeellisiksi katsomansa ehdokkaiden tai tarjoajien henkilökohtaista asemaa koskevat tiedot. Kun tiedot koskevat ehdokasta tai tarjoajaa, joka on sijoittautunut muuhun kuin hankintaviranomaisen jäsenvaltioon, hankintaviranomainen voi pyytää toimivaltaisia viranomaisia toimimaan kanssaan yhteistyössä. Sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti, johon ehdokkaat tai tarjoajat ovat sijoittautuneet, pyynnöt voivat koskea oikeushenkilöitä ja/tai luonnollisia henkilöitä, soveltuvissa tapauksissa yritysjohtajat tai sellaiset henkilöt mukaan lukien, joilla on ehdokasta tai tarjoajaa koskeva edustus-, päätös- tai valvontavalta. 2. Hankintamenettelystä voidaan sulkea pois taloudellinen toimija, joka – – c) on saanut ammattinsa harjoittamiseen liittyvästä lainvastaisesta teosta tuomion, joka on tullut maan lainsäädännön mukaisesti lainvoimaiseksi; d) on ammattitoiminnassaan syyllistynyt vakavaan virheeseen, jonka hankintaviranomaiset voivat näyttää toteen; – – g) on tämän luvun soveltamiseksi vaadittavia tietoja ilmoittaessaan vakavalla tavalla syyllistynyt väärien tietojen antamiseen tai laiminlyönyt vaadittavien tietojen antamisen.”
7.

Uber France on Ranskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö ja Alankomaiden oikeuden mukaan perustetun Uber BV:n tytäryhtiö; Uber BV puolestaan on Uber Technologies Inc. ‑nimisen yhtiön, jonka kotipaikka on San Franciscossa (Amerikan yhdysvallat), tytäryhtiö. Uber BV on sellaisen sähköisen palvelualustan operaattori, joka mahdollistaa kaupunginsisäisen kuljetuspalvelun tilaamisen Uber-sovelluksella varustetulla älypuhelimella kaupungeissa, joissa kyseistä palvelua tarjotaan. Uber-palvelualustalla tarjottavat kuljetuspalvelut on luokiteltu ryhmiin kuljettajien laadun ja ajoneuvotyypin mukaan. UberPop-nimisessä palvelussa ei-ammattimaiset yksityisautoilijat hoitavat matkustajaliikennettä omilla ajoneuvoillaan. ( 7 )
114.

Tuomiossa Frucona I unionin tuomioistuin yhtäältä katsoi, että sen määrittämiseksi, ettei tuensaajana oleva yritys ilmeisestikään olisi saanut niihin verrattavissa olevia helpotuksia yksityiseltä toimijalta, jonka tilanne on mahdollisimman lähellä julkisen velkojan tilannetta ja joka pyrkii saamaan maksut summista, jotka taloudellisissa vaikeuksissa oleva velallinen on sille velkaa, komission on tehtävä kokonaisarviointi. Tässä arvioinnissa on otettava huomioon kaikki tilanteessa merkitykselliset seikat, joiden perusteella se voi määrittää, ettei tuen saanut yritys olisi ilmeisestikään saanut vastaavia maksuhelpotuksia yksityiseltä velkojalta. ( 45 ) Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin myös huomautti, että merkityksellisenä on pidettävä kaikkea sellaista tietoa, joka voi huomattavalla tavalla vaikuttaa sellaisen yksityisen velkojan päätösprosessiin, jota on pidettävä tavanomaisen varovaisena ja huolellisena, jonka tilanne on mahdollisimman lähellä julkisen velkojan tilannetta ja joka pyrkii saamaan maksun summista, jotka maksuvaikeuksissa oleva velallinen on sille velkaa. ( 46 )
128.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti: 1) Henkilötietojen käyttöön veronkannon yhteydessä sovelletaan yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 29.9.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003, sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklaa, kun taas rikosoikeuden alalla voidaan soveltaa ainoastaan perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklaa, sikäli kuin kyse on unionin oikeudessa määritetyistä kysymyksistä. 2) Perusoikeuskirjan 47 artiklan mukainen oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja tehokkuusperiaate eivät ole esteenä hallinnolliselle muutoksenhakukeinolle, jonka käyttäminen on pakollista ennen kanteen nostamista, jos tämän muutoksenhakukeinon säännöt eivät heikennä kohtuuttomasti oikeussuojakeinon tehokkuutta. Pakollinen hallinnollinen muutoksenhakukeino ei siksi saa etenkään viivästyttää kohtuuttomasti koko oikeussuojamenettelyä tai aiheuttaa kohtuuttomia kustannuksia. 3) Verohallinto voi direktiivin 95/46 7 artiklan e alakohdan mukaan ylläpitää omiin tarkoituksiinsa luetteloa henkilöistä, jotka toimivat näennäisesti johtotehtävissä tietyissä oikeushenkilöissä eivätkä ole antaneet suostumusta nimensä mainitsemiseen luettelossa. Tämä edellyttää, että tällainen tehtävä on osoitettu verohallinnolle lainsäädännössä, että luettelon käyttö tosiasiallisesti soveltuu ja on tarpeen verohallinnon tarkoituksiin ja että on riittäviä viitteitä sen epäilyn tueksi, että nämä henkilöt mainitaan perustellusti kyseisessä luettelossa. Myöskään perusoikeuskirjan 7 artiklassa taattu perusoikeus yksityisyyteen ja perusoikeuskirjan 8 artiklassa taattu perusoikeus tietosuojaan eivät tässä tapauksessa olisi esteenä luettelon laatimiselle ja käytölle. 4) Perusoikeuskirjan 47 artiklan toiseen kohtaan kirjattu oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaate mahdollistaa lähtökohtaisesti sen, että menettelyn osapuolena olevan viranomaisen sisäiset asiakirjat, jotka toinen menettelyn osapuoli hankkii ilman kyseisen viranomaisen suostumusta, hylätään todisteena, jota ei voida tutkia. Hylkääminen on kuitenkin poissuljettua, jos kyse on jäsenvaltion veroviranomaisen luettelosta, joka sisältää kantajan henkilötietoja, jotka viranomaisen on direktiivin 95/46 12 ja 13 artiklan nojalla toimitettava kantajalle. 5) Jos kansallinen tuomioistuin tulee siihen tulokseen, että siinä vireillä olevan asian ratkaisemiseen vaikuttaisi Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jossa perusoikeuskirjassa taatuille oikeuksille, jotka vastaavat Euroopan ihmisoikeussopimuksessa annettavia oikeuksia, ei anneta yhtä vahvaa suojaa kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä, se voi esittää Euroopan unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön tiedustellakseen, miten unionin oikeutta on tässä tapauksessa tulkittava. Jos kansallisen tuomioistuimen päätökseen ei kansallisen lainsäädännön mukaan saa hakea muutosta, se on velvollinen esittämään ennakkoratkaisupyynnön unionin tuomioistuimelle.
60.

Julkisasiamies Wahlin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomio olisi mitätöitävä ja uusi päätös kumottava. Ensinnäkään asiassa ei ollut toteutettu yhtään toimea asetuksissa N:o 1/2003 ja N:o 17 säädetyn menettelyn mukaisesti ( 27 ) päätöksen kumoamisen jälkeen ( 28 ) eikä ennen sen kumoamista ( 29 ). Toiseksi EHTY:n perustamissopimuksen määräysten mukaisesti toteutettuja menettelyjä ei voida pitää uuden päätöksen kannalta pätevinä valmistelevina toimina. Tämä johtui siitä, että komissiolle asetuksessa N:o 1/2003 annetut valtuudet erosivat sille EHTY:n perustamissopimuksessa annetuista valtuuksista, ( 30 ) ja lisäksi ”ei ollut menettelyä – joka olisi toteutettu asetusten N:o 17 ja N:o 2842/98[ ( 31 )] säännösten mukaisesti, jotka vastaavat nykyisin asetusten N:o 1/2003 ja N:o 773/2004 säännöksiä – jota komissio voisi jatkaa edetäkseen suoraan uuden päätöksen tekemiseen”. ( 32 ) Tämän vuoksi komissio ei olisi voinut antaa uutta päätöstä ainakaan järjestämättä uutta suullista kuulemista, jotta asianosaiset voisivat esittää näkemyksensä siten, että läsnä ovat jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten edustajat, jotka kutsutaan suulliseen kuulemiseen ja joita komission on kuultava neuvoa-antavan komitean jäseninä ennen päätöksen antamista. Sitäkin tärkeämpää olisi ollut saada mukaan erityisesti Italian kilpailuviranomainen, koska väitetty rikkominen liittyi ainoastaan yhden jäsenvaltion, nimittäin Italian, alueeseen. ( 33 )