FI Euroopan unionin virallinen lehti C 301/18

Valitus, jonka Euroopan yhteisöjen komissio on tehnyt 15.9.2008 (faksi 12.9.2008) yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas, laajennettu jaosto) asiassa T-266/02, Deutsche Post AG, jota tukee Saksan liittotasavalta, v. Euroopan yhteisöjen komissio, jota tukee Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste e.V. (BIEK) ja UPS Europe NV/SA, 1.7.2008 antamasta tuomiosta

(Asia C-399/08 P)

(2008/C 301/33)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: V. Kreuschitz, J. Flett, B. Martenczuk)

Muut osapuolet: Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV, UPS Europe NV/SA, Deutsche Post AG, Saksan liittotasavalta

Valittajan vaatimukset

— riitautettu tuomio on kumottava kokonaisuudessaan

— yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan mukaisesti on todettava, ettei kantaja ole osoittanut, että päätöksellä rikotaan EY 87 artiklan 1 kohtaa, ja kanne on vastaavasti hylättävä. Toissijaisesti komissio vaatii, että asia on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen.

— kantaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksen vastapuoli on Deutsche Post AG (DPAG), joka on postipalveluja tarjoava kansainvälinen suuryritys, joka on saanut huomattavia tasausmaksuja valtion varoista. Komissio totesi vuonna 2002 EY 82 artiklan nojalla tekemässään erillisessä päätöksessä, jota ei ole riitautettu, että DPAG on käyttänyt väärin määräävää asemaansa pakettimarkkinoilla, koska sen hinnat eivät kattaneet kustannuksia. Koska DPAG teki kyseisenä ajanjaksona kaikkialla tappiota, tämä aggressiivinen hintapolitiikka on voitu rahoittaa vain niillä varoilla, jotka yritys sai rahoitustasauksena.

Kyseessä oleva valitus koskee etenkin sitä kysymystä, mitä arviointimenetelmää komissio sai käyttää kyseisen asian erityisissä olosuhteissa, jotta se saattoi todeta, että on kyse laittomasta tuesta DPAG:lle.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen riitautetussa tuomiossa soveltaman menetelmän mukaan kaikki yleisiin taloudellisiin velvoitteisiin liittyvät kustannukset ja yrityksen tulot on viiteajanjaksona tarkastettava sen varmistamiseksi, onko yritys saanut valtiolta liian suuren rahoitustasauksen. Mikäli on kyse tällaisesta ylikompensaatiosta, siitä voidaan johtaa, että näitä varoja on myös käytetty kohtuuttoman hintapolitiikan rahoittamiseen läheisillä ovelta ovelle -pakettipalvelun markkinoilla.

Päätöksessä sovelletun menetelmän mukaan selvitettiin kohtuuttomasta hintapolitiikasta läheisillä markkinoilla syntyneet tappiot ja todettiin, onko ne tasattu valtion varoin vai ei. Mikäli tällainen tasaus todetaan ja mikäli ei ole muuta rahoituslähdettä (yrityksen omien varojen muodossa), tästä on johdettava, että valtion varoja on käytetty kohtuuttoman hintapolitiikan rahoittamiseen läheisillä ovelta ovelle -pakettipalvelujen markkinoilla.

Komissio pitää päätöksessään käyttämäänsä menetelmää lainmukaisena. Sen avulla voidaan loogisen päättelyn, joka sisältää myös olettaman siitä, että rahan on lopulta tultava jostakin, nojalla katsoa, että kyse on lainvastaisesta valtiontuesta. Riitautetussa tuomiossa ei ole asetettu kyseenalaiseksi päättelyn kulkua tai sen perustana olevia tosiasioita. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olettaa riitautetussa tuomiossa kuitenkin ilman muita selityksiä, että vain ensimmäinen menetelmä tulee kyseeseen.

Komissio esittää seuraavat valitusperusteet: EY 87 artiklan 1 kohtaa ja EY 86 artiklan 2 kohtaa on rikottu sikäli kuin näitä määräyksiä on riitautetussa tuomiossa tulkittu virheellisesti siten, että niiden nojalla ei voida soveltaa menetelmää, jota ei ole muutoin arvosteltu riitautetussa tuomiossa ja joka mahdollistaisi sen, että loogisen ja pätevän päättelyn perusteella katsotaan, että kyse on yhteismarkkinoille soveltumattomasta valtiontuesta. Lisäksi komissio vetoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen puuttuvaan toimivaltaan ja EY 230 artiklan rikkomiseen sikäli kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ylittänyt toimivaltansa ja EY 230 artiklassa määrätyn harkintavaltansa, sekä yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan rikkomiseen sikäli kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole perustellut päätöksessä valitun menetelmän lainvastaisuutta.