Kuten asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 28 kohdasta ilmenee, uusimista koskevalle raskauttavalle seikalle on ominaista se, että yritys jatkaa tai toistaa samanlaista tai samantyyppistä rikkomista sen jälkeen, kun komissio tai kansallinen kilpailuviranomainen on todennut kyseisen yrityksen rikkoneen EY 81 tai EY 82 artiklan määräyksiä. Komission asiana on sekä väitetiedoksiannossa että päätöksessä osoittaa, että uusimisen edellytykset täyttyvät. Kun komissio määrää yhtiölle sakon unionin kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella ja soveltaa sakon määrää laskiessaan korotuskerrointa ottaakseen huomioon sen, että sama yhtiö on jo aikaisemmin ollut osallisena kilpailusääntöjen rikkomisessa, se on velvollinen esittämään mainitun sakon määräämistä koskevan päätöksen yhteydessä selvityksen, jonka perusteella unionin tuomioistuimet ja mainittu yhtiö kykenevät ymmärtämään, missä ominaisuudessa ja laajuudessa yhtiö on osallistunut aikaisempaan rikkomiseen. Tämä merkitsee muun muassa sitä, että jos komissio katsoo, että mainittu yhtiö on aikaisempaa rikkomista koskevan päätöksen adressaattina olleen yhtiön osa, komission asiana on perustella tämä toteamus oikeudellisesti riittävällä tavalla.

Jotta emoyhtiön voidaan osoittaa syyllistyneen uusimiseen, joka muodostaa raskauttavan seikan, ei edellytetä, että emoyhtiö olisi ollut aiemman syytteen kohteena, minkä vuoksi sille on osoitettu väitetiedoksianto ja päätös. Tällöin merkityksellistä on se, että aiemmin on todettu ensimmäinen rikkominen, joka johtuu sellaisen tytäryhtiön toiminnasta, jonka kanssa tämä toiseen rikkomiseen osallistunut emoyhtiö muodosti jo ensimmäisen rikkomisen tapahtuessa EY 81 artiklassa tarkoitetun yhden ainoan yrityksen. Tavoite, joka koskee kilpailusääntöjen vastaisesta käyttäytymisestä rankaisemista sekä tällaisen käyttäytymisen toistumisen ehkäisemistä ennalta ehkäisevillä seuraamuksilla, vaarantuisi, jos yritys, johon kuuluu ensimmäiseen rikkomiseen osallistunut tytäryhtiö, voisi muuttamalla oikeudellista rakennettaan siten, että se perustaa uusia tytäryhtiöitä, joita ei ole voitu syyttää ensimmäisen rikkomisen vuoksi mutta jotka ovat osallistuneet uuteen rikkomiseen, tehdä mahdottomaksi tai erityisen vaikeaksi uusimisesta aiheutuvan seuraamuksen ja näin ollen välttää sen.

Kun komissio aikoo katsoa oikeussubjektin olevan vastuussa kilpailuoikeuden rikkomisesta ja vedota sitä vastaan uusimiseen, väitetiedoksiannon on sisällettävä kaikki seikat, joiden perusteella tämä oikeussubjekti voi puolustautua. Erityisesti on niin, että jos oikeussubjekti on emoyhtiö, jota vastaan vedotaan uusimista koskevaan raskauttavaan seikkaan sen vuoksi, että komissio on todennut yhden sen tytäryhtiöistä syyllistyneen kilpailunvastaiseen toimintaan, mutta jolle ei ole ennen tätä väitetiedoksiantoa osoitettu päätöstä, jossa todetaan ensimmäinen rikkominen, sille osoitetun väitetiedoksiannon on sisällettävä seikat, joilla osoitetaan se, että uusimisen edellytykset täyttyvät, ja erityisesti se, että kyseinen oikeussubjekti muodosti ensimmäisen rikkomisen hetkellä yhden ainoan yrityksen sen yhtiön kanssa, jonka on todettu osallistuneen ensimmäiseen rikkomiseen. Tältä osin komission asiana on osoittaa, että toisessa rikkomisessa kyseessä oleva oikeussubjekti käytti jo ensimmäisen rikkomisen hetkellä ratkaisevaa vaikutusvaltaa ensimmäiseen rikkomiseen osallistuneeseen tytäryhtiöön.

Ensimmäisen ja toisen kilpailusääntöjen rikkomisen välillä kulunut ajanjakso ei lähtökohtaisesti estä vetoamasta uusimista koskevaan raskauttavaan seikkaan sellaista oikeussubjektia vastaan, jota ei ole syytetty ensimmäisestä rikkomisesta. Komission on kuitenkin otettava huomioon kahden kilpailusääntöjen rikkomisen välinen aika arvioidessaan yrityksen taipumusta rikkoa näitä sääntöjä. Lisäksi on todettava, että kun unionin tuomioistuin valvoo puolustautumisoikeuksia koskevan periaatteen kunnioittamista, sen on otettava huomioon kaikki kyseessä olevan asian olosuhteet ja erityisesti mahdolliset näyttövaikeudet, jotka johtuvat ensimmäisestä rikkomisesta kuluneesta ajasta tai yrityksen rakenteellisesta muuttumisesta tai kilpailuasiassa sovellettavien oikeussääntöjen kehityksestä.

(ks. 96 ja 97 kohta)