EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

12 päivänä toukokuuta 2016

Christian Guittet

vastaan

Euroopan komissio

”Henkilöstö — Entinen virkamies — Sosiaaliturva — Onnettomuus — Henkilöstösääntöjen 73 artikla — Menettelyn päättäminen — Pysyvän osittaisen työkyvyttömyyden asteen vahvistaminen — Lisäkorvaus pysyvän osittaisen työkyvyttömyyden johdosta maksettavaan summaan — Kumoamistuomion täytäntöönpano — Parantumaton ja täydellinen kuurous”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Christian Guittet vaatii virkamiestuomioistuinta muun muassa kumoamaan 6.10.2014 tehdyn päätöksen, jolla Euroopan komission nimittävä viranomainen päätti Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen, sellaisena kuin niitä sovelletaan riita-asiaan (jäljempänä henkilöstösäännöt), 73 artiklan mukaisesti aloitetun menettelyn ja vahvisti kantajan pysyvän osittaisen työkyvyttömyyden asteeksi 68,5 %.

Ratkaisu:

Päätös, joka tehtiin 6.10.2014 ja jolla päätettiin menettely, joka oli aloitettu Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukaisesti Christian Guittet’lle 8.12.2003 sattuneen onnettomuuden johdosta, kumotaan siltä osin kuin siinä vahvistetaan sen pysyvän osittaisen työkyvyttömyyden asteeksi 65 prosenttia, joka kantajalle todetaan aiheutuneen tapaturma- ja ammattitautivakuutuksesta annettujen Euroopan unionin toimielinten yhteisten määräysten, sellaisina kuin ne olivat voimassa 1.1.2006, 12 artiklan mukaisesti. Euroopan komissio velvoitetaan maksamaan Christian Guittet’lle 5000 euroa. Kanne hylätään muilta osin. Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Guittet’n oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

(Henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan c alakohta ja tapaturma- ja ammattitautivakuutuksesta annettujen yhteisten määräysten 12 ja 14 artikla)

Vaikka unionin virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutuksesta annettujen yhteisten määräysten, sellaisena kuin ne ovat muutettuina edellisen kerran 18.7.1997, 14 artiklassa säädetty lisäkorvaus määritellään analogisesti näiden samojen yhteisten määräysten 12 artiklassa tarkoitetuissa asteikoissa säädettyjen määrien mukaisesti, lisäkorvauksen määrän ja siis sitä vastaavan pysyvän osittaisen työkyvyn asteen vahvistaminen ei riipu tämän saman 12 artiklan mukaisesti maksettavan pääoman määrän vahvistamisesta ja siis sen pysyvän osittaisen työkyvyttömyyden asteesta, jonka mukaan kyseinen pääoma määritellään. Vanhojen yhteisten määräysten 14 artiklassa tarkoitetulla lisäkorvauksella ei nimittäin korvata virkamiehen pysyvää osittaista työkyvyttömyyttä, josta maksetaan henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetty pääoma, vaan sillä korvataan saman 14 artiklan säännösten mukaisesti pysyvät vammat tai kosmeettiset haitat, jotka työkykyä varsinaisesti alentamatta vaikuttavat virkamiehen fyysiseen hyvinvointiin ja tosiasiallisesti vahingoittavat hänen sosiaalisia suhteitaan. Koska tämä korvaus maksetaan muista vammoista kuin niistä, joista maksetaan vanhojen yhteisten määräysten 12 artiklassa säädetty pääoma pysyvän osittaisen työkyvyttömyyden tapauksessa, päätös, jossa vahvistetaan tämän työkyvyttömyyskorvauksen määrä kyseisen 12 artiklan mukaisesti on riippumaton päätöksestä, jossa vahvistetaan pysyvän osittaisen työkyvyttömyyden aste näiden yhteisten määräysten 14 artiklan mukaisesti. (ks. 60 kohta)

Hallinnollisen menettelyn keston kohtuullisuutta arvioidaan tapauskohtaisesti, ja arvioinnissa on otettava huomioon muun muassa asiayhteys, toimielimen käyttämät eri menettelyvaiheet, asianosaisten toiminta menettelyn aikana, asian vaikeusaste sekä asian merkitys eri osapuolille. Henkilöstöasioissa toimielin on vastuussa siitä, kuinka joutuisasti niiden lääkäreiden työskentely etenee, jotka kuuluvat lääketieteelliseen lautakuntaan, jonka tehtävänä on lausua asianomaiselle virkamiehelle todettavan työkyvyttömyyden asteen vahvistamisesta. Toimielimen ei voida kuitenkaan katsoa olevan vastuussa viivästyksestä lääketieteellisen lautakunnan työskentelyssä, jos on osoitettu, että se johtuu virkamiehen tai hänen nimeämänsä lääkärin viivästystä aiheuttavasta tai jopa häiritsevästä käyttäytymisestä. Tältä osin vakuutettua ei voida arvostella henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukaisesti aloitetun menettelyn yhteydessä siitä, että hän on toimittanut nimeämänsä lääkärin välityksellä kaikki huomautukset, joita hän pitää tarpeellisina lääketieteellisen lautakunnan lausuntoa varten. Sellaisten uusien huomautusten toimittaminen, jotka koskevat aikaisemmin käsiteltyjä kysymyksiä, vaikuttaa kuitenkin osaltaan sen päätöksen tekemiseen kuluvaan aikaan, jolla saatetaan päätökseen henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukaisesti aloitettu menettely, ja siitä muodostuu menettelyä viivyttävä silloin kun tällaiset huomautukset pysytetään vaikka on ilmeistä, että lääketieteellisessä lautakunnassa on lopullisesti ilmaistu enemmistön kanta. Näissä olosuhteissa lääketieteellisen lautakunnan työskentelyn viivästymisen ei voida katsoa johtuvan toimielimen toimimattomuudesta. (ks. 79, 80 ja 89 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 22.10.1997, SCK ja FNK v. komissio (T‑213/95 ja T‑18/96, EU:T:1997:157, 57 kohta) ja tuomio 11.4.2006, Angeletti v. komissio (T‑394/03, EU:T:2006:111, 152, 153 ja 154 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 1.7.2010, Füller-Tomlinson v. parlamentti (F‑97/08, EU:F:2010:73, 167 kohta) ja määräys 30.6.2011, Marcuccio v. komissio (F‑14/10, EU:F:2011:99, 49 kohta)

Unionin virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutuksesta annetuissa yhteisissä määräyksissä, sellaisena kuin ne ovat muutettuina edellisen kerran 18.7.1997, säädetyn lääketieteellisen lautakunnan henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukaisesti esittämiä varsinaisia lääketieteellisiä arvioita on pidettävä lopullisina kun ne on tehty sääntöjenmukaisissa olosuhteissa. Tuomioistuimen toimivaltaan kuuluu vain sen tarkastaminen, että mainitun lautakunnan kokoonpano ja toiminta ovat sääntöjenmukaiset ja että lautakunnan lausunto on sääntöjenmukainen ja erityisesti, voidaanko sen perusteluiden avulla arvioida toteamuksia, joille lausunto perustuu, ja onko lääketieteellisten toteamusten ja niistä johtuvien päätelmien välillä ymmärrettävä yhteys. Kun lääketieteellisen lautakunnan käsiteltäväksi on saatettu monitahoisia lääketieteellisiä kysymyksiä, jotka koskevat muun muassa vaikeasti selvitettävää taudinkuvaa tai asianomaisella virkamiehellä olevien vaivojen ja hänen unionin toimielimessä tekemänsä työn välistä syy-yhteyttä, lautakunnan on muun muassa esitettävä lausunnossaan asiakirja-aineiston seikat, joilla se perustelee kantaansa ja täsmennettävä, jos sen kanta poikkeaa merkittävästi joistakin aikaisemmista, asianomaisen henkilön kannalta edullisemmista merkityksellisistä lääkärinlausunnoista, sen on myös täsmennettävä syyt, joiden vuoksi sen kanta poikkeaa niistä. Vaikka tuomioistuinten on valvottava tiukasti vakuutetun menettelyllisiä takeita kyseisessä lautakunnassa, on kuitenkin niin, että tässä valvonnassa on otettava huomioon tämän lautakunnan työskentelyn luonne, koska sen tarkoitus ei ole ratkaista kontradiktorisia näkemyksiä vaan tehdä lääketieteellisiä toteamuksia. Tuomioistuinvalvonnan kohdistamisesta siihen, onko lääketieteellinen lautakunta ja työkyvyttömyyslautakunta muodostettu ja toimiiko se sääntöjenmukaisesti sekä siihen, ovatko sen antamat lausunnot sääntöjenmukaiset, seuraa näin ollen, ettei varsinaisiin lääketieteellisiin arviointeihin kohdisteta tuomioistuinvalvontaa. (ks. 117–120, 133 ja 162 kohta) Viittaukset: Unionin tuomioistuin: tuomio 19.1.1988, Biedermann v. tilintarkastustuomioistuin, 2/87 (EU:C:1988:17, 16 kohta); tuomio 4.10.1991, komissio v. Gill (C‑185/90 P, EU:C:1991:380, 24 kohta) ja tuomio 16.6.2000, C v. neuvosto (T‑84/98, EU:T:2000:156, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 16.6.2000, C. v. neuvosto, T-84/98 (EU:T:2000:156, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) Virkamiestuomioistuin: tuomio 21.10.2009, V v. komissio (F‑33/08, EU:F:2009:141, 129 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 14.9.2010, AE v. komissio (F‑79/09, EU:F:2010:99, 64 ja 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Kun on kyse lääketieteellisen lautakunnan kokoonpanosta, sen seikan perusteella, että lääkäri ja lääketieteen professori ovat työskennelleen useita vuosia toimielimen terveydenhuoltoyksikön kanssa, ei voida osoittaa, etteivät nämä lääkärit voi suorittaa tehtäväänsä puolueettomasti. Erityisesti tällainen seikka ei ole riittävä osoitus – kun tältä osin ei ole esitetty muuta näyttöä ja paitsi jos oletetaan, että yhteistyön jatkuvuus on lähtökohtaisesti neutraaliuden kannalta haitallista – siitä, että nämä samat lääkärit ovat kytköksissä asianomaisen toimielimen vakuutusyhtiöön ja siitä, että he toimivat käsiteltävässä asiassa vakuutetun erityistä tilannetta tutkiessaan kaikkiin lääketieteellisiin asiantuntijalausuntoihin sovellettavien ammattieettisten sääntöjen vastaisella tavalla. (ks. 124 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio 21.10.2009, V v. komissio (F‑33/08, EU:F:2009:141, 179 kohta)

Lääketieteellisen lautakunnan kertomusta ei rasita muotovirhe vain sen seikan vuoksi, että yksi lautakunnan jäsenistä on kieltäytynyt allekirjoittamasta sitä. Lääketieteellisen lautakunnan työskentelyn kollegiaalisuuden periaatteen noudattamiseksi on kuitenkin osoitettava, että kertomuksen allekirjoittamatta jättäneellä jäsenellä on ollut mahdollisuus tuoda tehokkaasti esille kantansa kahdelle muulle jäsenelle. (ks. 134 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio 12.12.2012, BS v. komissio (F‑90/11, EU:F:2012:188, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Henkilöstösääntöjen 73 artiklan nojalla aloitetussa menettelyssä laaditussa lääketieteellisen lautakunnan loppuraportissa, jossa vahvistetaan virkamiehen pysyvän osittaisen työkyvyttömyyden aste, esitettyjä lyhyitä ja epätäsmällisiä perusteluita ei voida pitää riittävinä, jotta asianomainen voi niiden perusteella ymmärtää ja tehokkaasti arvioida seikkoja, joille lääketieteellisen lautakunnan enemmistö perusti päätöksensä. Perusteluiden ensisijainen tehtävä on nimittäin heikentää mielivaltaisuuden riskiä velvoittamalla riidanalaisen toimenpiteen laatijan järjestelemään päättelynsä johdonmukaiseksi kokonaisuudeksi. Tältä osin lääketieteellisen lautakunnan tehtävänä on vastata loppuraportissaan nimenomaisesti ja perustellusti väitteeseen, josta sen jäsenet olivat eri mieltä. (ks. 146, 149 ja 167 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio 14.9.2010, AE v. komissio (F‑79/09, EU:F:2010:99, 65 kohta) ja tuomio 18.11.2015, Diamantopoulos v. EUH (F‑30/15, EU:F:2015:138, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Koska varsinaisiin lääketieteellisiin arviointeihin ei kohdisteta tuomioistuinvalvontaa, lääketieteellisen lautakunnan lausunnossa olevissa lääketieteellisissä arvioinneissa olevaa ilmeistä arviointivirhettä koskeva väite ei voi menestyä. Tältä osin jos unionin tuomioistuimet tarkastelisivat perustetta, joka koskee lääketieteellisen lautakunnan ilmeistä arviointivirhettä virkamiehen kuulovamman arvioinnissa, joutuisivat kyseiset tuomioistuimet ennakoimaan uutta arviointia, joka kyseisen lautakunnan on tehtävä tuomion täytäntöönpanoa varten, heikentääkseen todettujen lainvastaisuuksien vaikutuksia, mikä merkitsisi SEUT 266 artiklan rikkomista. Sitä vastoin arviointiin, joka ei ole varsinainen lääketieteellinen arviointi, saatetaan kohdistaa tuomioistuinvalvontaa siltä osin, mikä on sen hallinnollinen ulottuvuus. Tältä osin tuomioistuimilla on toimivalta valvoa asianomaisen kuulovamman arvioinnin yhteydessä kansallisen säännöksen soveltamisen noudattamista siltä osin kuin siinä pyritään edellyttämään asianomaista osallistumaan tutkimuksiin, joilla täydennetään niitä, joihin hän on osallistunut toisen kansallisen säännöksen nojalla hänen kokonaiskuulokykynsä määrittelemistä varten. (ks. 163, 170 ja 173 kohta) Viittaukset: Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 6.2.2015, BQ v. tilintarkastustuomioistuin (T‑7/14 P, EU:T:2015:79, 45 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 14.9.2011, Hecq v. komissio (F‑47/10, EU:F:2011:137, 45 kohta); tuomio 7.5.2013, McCoy v. alueiden komitea (F‑86/11, EU:F:2013:56, 105 kohta) ja tuomio 26.3.2014, CP v. parlamentti (F‑8/13, EU:F:2014:44, 91 ja 92 kohta)

Virkamiehen työkyvyttömyyden asteen määrittelemisen yhteydessä belgialaista virallista työkyvyttömyysasteikkoa sovelletaan unionin virkamiehiin ja toimihenkilöihin täydentävästi, siltä osin kuin unionin virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutuksesta annettujen yhteisten määräysten, sellaisena kuin ne ovat muutettuina edellisen kerran 18.7.1997, liitteenä olevassa asteikossa viitataan siihen vain sellaisia tapauksia varten, joista siinä ei nimenomaisesti säädetä. Unionin virkamiehen tai toimihenkilön tapauksessa on siis erityisesti sovellettava belgialaisen työkyvyttömyysasteikon 712 §:ää sovittamalla se yhteen yhteisten määräysten liitteenä olevasta asteikosta johtuvien merkityksellisten sääntöjen kanssa, mikä on esteenä muun muassa sille, että tällaisella virkamiehellä tai toimihenkilöllä, kun kyseessä on parannettavissa oleva tai osittainen kuurous, voidaan katsoa olevan pysyvä osittainen työkyvyttömyys, jonka aste on korkeampi kuin enimmäisaste, joka yhteisten määräysten liitteenä olevan asteikon mukaisesti voidaan tunnustaa parantumattoman ja täydellisen kuuroutumisen tapauksessa. (ks. 169 kohta)

Lainvastaisen toimen kumoaminen voi sellaisenaan olla asianmukainen ja lähtökohtaisesti riittävä korvaus henkisestä kärsimyksestä, joka tästä toimesta on voinut aiheutua, jollei kantaja osoita, että hänelle on aiheutunut henkistä kärsimystä, joka on erotettavissa kumoamisen perustana olevasta lainvastaisuudesta ja jota ei voida kokonaan korjata tällä kumoamisella. Tältä osin vaikka toimenpiteen kumoaminen ei kumoa seurauksia, joita lainvastaisuudesta on aiheutunut viivästymiseen menettelyssä, jossa vahvistetaan virkamiehen pysyvän osittaisen työkyvyttömyyden aste unionin virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutuksesta annettujen yhteisten määräysten, sellaisena kuin ne ovat muutettuina edellisen kerran 18.7.1997, 14 artiklan mukaisesti, tämä kumoaminen ei itsessään ole riittävä korvaus mahdollisesta vahingosta, joka tällaisesta lainvastaisuudesta on asianomaiselle väitetysti aiheutunut. Kun asianomainen on päätöksen kumoamisen johdosta jälleen tilanteessa, jossa hän odottaa henkilöstösääntöjen 73 artiklan nojalla aloitetun menettelyn saattamista lopullisesti ja kokonaan päätökseen, merkitsee tällainen odotuksen ja epävarmuuden jatkuminen henkistä kärsimystä, josta asianomaisen toimielimen on myönnettävä asianmukainen korvaus. Vahingonkorvausvaatimuksen ennenaikaisuutta ei nimittäin voida päätellä lähtökohtaisesti henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukaisen menettelyn uudelleen aloittamisesta, kun todellinen ja varma vahinko on jo korvattavissa. (ks. 186–188 kohta) Viittaukset: Unionin tuomioistuin: tuomio 9.7.1987, Hochbaum ja Rawes v. komissio (T-44/85, 77/85, 294/85 ja 295/85, EU:C:1987:348, 22 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 9.11.2004, Montalto v. neuvosto (EU:T:2004:325, 127 kohta) ja tuomio 10.12.2008, Nardone v. komissio (T‑57/99, EU:T:2008:555, 56 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 8.5.2008, Suvikas v. neuvosto (F‑6/07, EU:F:2008:55, 151 kohta); tuomio 14.7.2011, Petrilli v. komissio (F‑98/07, EU:F:2011:119, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio 11.12.2013, A v. komissio (F‑142/12, EU:F:2013:193, 92 kohta) ja tuomio 15.10.2014, de Brito Sequeira Carvalho v. komissio (F‑107/13, EU:F:2014:232, 141 kohta)