ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Oikeudellisen kehyksen osalta on huomattava, että suhteellisia hylkäysperusteita koskevassa menettelyssä SMHV:n tutkimuksen on asetuksen N:o 40/94 74 artiklan 1 kohdan loppuosan mukaisesti rajoituttava seikkoihin, joihin osapuolet ovat vedonneet, ja näiden esittämiin vaatimuksiin. Kun valituslautakunta siis ratkaisee valituksen, joka on tehty ratkaisusta, jolla väitemenettely päätettiin, se voi perustaa ratkaisunsa vain asianomaisen osapuolen esittämiin suhteellisiin hylkäysperusteisiin sekä osapuolten esittämiin niihin liittyviin tosiseikkoihin ja todisteisiin (ks. asia T-185/02, Ruiz-Picasso ym. v. SMHV - DaimlerChrysler (PICARO), tuomio 22.6.2004, Kok. 2004, s. II-1739, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Suhteellisen hylkäysperusteen tai minkä tahansa muun säännöksen, johon osapuolten esittämien vaatimusten tueksi vedotaan, soveltamiskriteerit ovat luonnollisesti SMHV:n tutkittavaksi toimitettuja oikeudellisia seikkoja. Tämän osalta on täsmennettävä, että SMHV:n on mahdollisesti ratkaistava oikeuskysymys, vaikka osapuolet eivät ole sitä esittäneet, jos tämän kysymyksen ratkaiseminen on tarpeen asetuksen N:o 40/94 asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi, kun otetaan huomioon osapuolten esittämät perusteet ja vaatimukset. Valituslautakunnalle esitettyihin oikeudellisiin seikkoihin kuuluu siis myös oikeuskysymys, jota on välttämättä tarkasteltava osapuolten esittämien perusteiden arvioimiseksi ja vaatimusten hyväksymiseksi tai hylkäämiseksi, vaikka osapuolet eivät olisi esittäneet kantaansa tästä kysymyksestä ja vaikka SMHV ei olisi lausunut tästä seikasta. Jos väitetään, että SMHV on toiminut sääntöjenvastaisesti osapuolten vaatimuksia käsitellessään esimerkiksi loukkaamalla kontradiktorista periaatetta, tämä väitetty sääntöjenvastaisuus on myös osa asian oikeudellista kehystä.
Avainsanat



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki

–

Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen

–

Suhteelliset hylkäysperusteet

–

Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten

–

Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä

–

Sanamerkit JELLO SCHUHPARK ja Schuhpark (neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 51 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kansainväliset sopimukset – Yhteisön tekemät sopimukset – Välitön oikeusvaikutus

(ETY:n ja Turkin välisen assosiaatiosopimuksen 2 artiklan 1 kohta, 3 artiklan 1 kohta ja 6 artikla)

2. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Lainvastaisuus

(EY 226 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta)

3. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Lainvastaisuus – Vahinko – Syy-yhteys – Yhden edellytyksen puuttuminen

(EY 288 artiklan toinen kohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön ja kolmansien maiden välillä tehdyssä sopimuksessa olevan määräyksen on katsottava olevan välittömästi sovellettavissa silloin, kun se sanamuotonsa sekä sopimuksen tavoitteiden ja luonteen huomioon ottaen sisältää selvän ja täsmällisen velvoitteen, joka ei täyttämisensä ja vaikutustensa syntymisen osalta edellytä myöhempien toimenpiteiden toteuttamista.

Näin ei ole Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisen assosiaatiosopimuksen 2 artiklan 1 kohdassa, jossa määrätään yleisesti mainitun sopimuksen tarkoituksesta. Kyseinen määräys on nimittäin luonteeltaan ohjelmallinen. Se ei ole riittävän täsmällinen ja ehdoton vaan edellyttää välttämättä täyttämisensä ja vaikutustensa syntymisen osalta myöhempien toimien toteuttamista, mikä sulkee pois sen, että sillä voitaisiin suoraan määrätä taloudellisen toimijan asemasta. Sama pätee kyseisen sopimuksen 3 artiklan 1 kohtaan; sen ensimmäisessä alakohdassa ilmaistaan yleisesti mainittua assosiaatiota koskevan valmisteluvaiheen tarkoitus; sen toisessa alakohdassa viitataan sopimuksen liitteinä oleviin pöytäkirjoihin tämän vaiheen yksityiskohtaisten sääntöjen määrittämiseksi. Sama pätee myös mainitun sopimuksen 6 artiklaan, joka on toimielintä koskeva määräys ja jolla perustetaan assosiaationeuvosto.

(ks. 39 ja 42–44 kohta)

2. Yhteisön sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun osalta yhteisön viaksi ei voida lukea Turkille myönnetyn rahoitustuen väitettyä riittämättömyyttä silloin, kun tämä riittämättömyys johtuu jäsenvaltion vastustuksesta. Vaikka oletettaisiinkin, että tässä vastustuksessa voitaisiin katsoa perustamissopimuksen nojalla olevan kyse kyseisen jäsenvaltion jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä, komissiolla ei ole velvollisuutta aloittaa EY 226 artiklan mukaista jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa menettelyä. Siten siinä, ettei komissio aloita tällaista menettelyä, ei missään tapauksessa ole kyse lainvastaisesta toiminnasta, joten se ei johda yhteisön sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun syntymiseen.

(ks. 50 ja 51 kohta)

3. EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu yhteisön sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu voi syntyä vain, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on todella syntynyt ja väitetyn toiminnan ja aiheutuneen vahingon välillä on syy‑yhteys. Silloin, kun yksi näistä edellytyksistä jää täyttymättä, kanne on kokonaisuudessaan hylättävä, eikä ole tarpeen tutkia mainitun vastuun syntymisen muita edellytyksiä.

(ks. 34 ja 62 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne yhteisöjen tuomioistuimissa – Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivalta – Valituslautakuntien päätösten laillisuusvalvonta niille esitettyjen oikeuskysymysten osalta – Valituksen ja kanteen yhteneväisyyden tutkiminen viran puolesta

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 63 artikla)

2. Yhteisön tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Valituksen määräaika ja muoto – Valituksen tekeminen kirjallisesti kahden kuukauden määräajassa – Valitusmaksua vastaavan summan maksaminen – Itsessään riittämätön toimi

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 59 artikla)

Tiivistelmä

1. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 63 artiklan perusteella nostetun kanteen tarkoituksena on kyseisessä artiklassa tarkoitettu sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakuntien päätösten laillisuuden valvonta. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 3 kohdan mukaan ”toimivalta sekä kumota kiistetty päätös että muuttaa sitä”, tämä kohta on ymmärrettävä edellisen kohdan, jonka mukaan ”kanteen perusteena voi olla puuttuva toimivalta, olennaisen menettelymääräyksen rikkominen, perustamissopimuksen, tämän asetuksen tai niiden soveltamista koskevan oikeussäännön rikkominen taikka harkintavallan väärinkäyttö”, sekä EY 229 ja EY 230 artiklan valossa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittama valituslautakunnan päätöksen laillisuuden valvonta kohdistuu näin ollen valituslautakunnalle esitettyihin oikeuskysymyksiin, ja on täsmennettävä, että valituslautakunnalle tehdyn valituksen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetun kanteen yhteneväisyys on ehdotonta prosessinedellytystä koskeva kysymys, joka on tutkittava viran puolesta.

(ks. 25 ja 28 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 59 artiklan mukaan valitus on tehtävä kirjallisesti sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) kahden kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta.

Vaikka valitus katsotaan tämän artiklan mukaan tehdyksi vasta sen jälkeen, kun valitusmaksu on maksettu, pelkästään vastaavan summan maksamista ei voida pitää tässä artiklassa edellytetyn toimen toteuttamisena. Tämän osalta viraston ja erityisesti sen talousosaston velvollisuutena ei ole varoittaa mahdollisia valituslautakuntaan valittajia asetuksessa N:o 40/94 vahvistettujen muodollisuuksien noudattamatta jättämisen seurauksista.

(ks. 56, 58 ja 59 kohta)
75

Lopuksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissiolla on oikeus tehdä päätös saatavilla olevien tietojen perusteella, jos jäsenvaltio ei noudata yhteistyövelvoitettaan ja jättää toimittamatta tiedot, jotka komissio on siltä pyytänyt tutkiakseen soveltuuko tuki yhteismarkkinoille (asia C-301/87, Ranska v. komissio, tuomio 14.2.1990, Kok. 1990, s. I-307, Kok. Ep. X, s. 319, 22 kohta ja yhdistetyt asiat C-324/90 ja C-342/90, Saksa ja Pleuger Worthington v. komissio, tuomion 26 kohta). Ennen tällaisen päätöksen tekemistä komission on kuitenkin noudatettava tiettyjä prosessuaalisia vaatimuksia. Sen on ensinnäkin kehotettava jäsenvaltiota toimittamaan komissiolle sen asettaman määräajan kuluessa kaikki asiakirjat ja tiedot, jotka ovat tarpeen sen tutkimiseksi, soveltuuko tuki yhteismarkkinoille. Ainoastaan siinä tapauksessa, että jäsenvaltio jättää komission määräyksestä huolimatta toimittamatta pyydetyt tiedot, komissiolla on oikeus lopettaa menettely ja päättää saatavilla olevien tietojen perusteella, onko tuki yhteismarkkinoille soveltuva vai soveltumaton (em. asia Ranska v. komissio, tuomion 19 ja 22 kohta). Nämä vaatimukset on toistettu [EY 88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1) 5 artiklan 2 kohdassa, 10 artiklan 3 kohdassa ja 13 artiklan 1 kohdassa (asia T-318/00, Freistaat Thüringen v. komissio, tuomio 19.10.2005, Kok. 2005, s. II-4179, 73 kohta).
67

On todettava, että asetuksen N:o 40/94 43 artiklan 2 kohdan mukaan väitteen tehneen aikaisemman yhteisön tavaramerkin haltijan on hakijan pyynnöstä toimitettava todisteet siitä, että yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen julkaisemista edeltäneiden viiden vuoden aikana aikaisempaa yhteisön tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty yhteisössä niiden tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröityjä joihin väite perustuu, tai että on olemassa perustellut syyt käyttämättä jättämiseen, jos tähän päivään mennessä aikaisempi tavaramerkki on ollut rekisteröitynä vähintään viisi vuotta. Kyseisen artiklan 3 kohdan mukaan 2 kohtaa sovelletaan aikaisempiin kansallisiin tavaramerkkeihin siten, että käyttö jäsenvaltiossa, jossa aikaisempi kansallinen tavaramerkki on suojattu, vastaa käyttöä jäsenvaltiossa.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki — Menettelysäännökset — Menetetyn määräajan palauttaminen — Pyynnön esittämiselle asetettu määräaika — Lähtökohta — (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 78 artiklan 2 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki — Menettelysäännökset — Menetetyn määräajan palauttaminen — Pyyntö — Muotomääräykset — (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 78 artiklan 1 ja 3 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki — Valitusmenettely — Valituksen määräaika ja muoto — Valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättäminen määräajassa — Tutkittavaksi ottamisen edellytys — (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 59 artikla; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 49 sääntö)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 78 artiklan 2 kohdassa säädetty kahden kuukauden määräaika menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön esittämiseksi alkaa sen noudattamatta jättämisen perusteen lakattua, jonka vuoksi pyynnön esittäjä ei ole voinut noudattaa määräaikaa sisämarkkinoiden harmonisointivirastoon (tavaramerkit ja mallit) nähden, eikä siitä hetkestä lähtien, jolloin virasto ilmoittaa, että tarvittavaa asiakirjaa ei mahdollisesti ole toimitettu määräajassa.

ks. 41 kohta

2. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 78 artiklan 1 ja 3 kohdasta ilmenee selvästi, että menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö on esitettävä perusteltuna pyyntönä, josta ilmenevät sen tukena olevat tosiseikat ja perustelut. Menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö on myös tehtävä erillisellä asiakirjalla, joka ei ole sama kuin se, jolla valitus tehdään.

ks. 44 kohta

3. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 59 artiklan sekä yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 49 säännön sanamuoto huomioon ottaen sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) tehdyn valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytys on se, että valituksen perusteet sisältävä kirjelmä jätetään neljän kuukauden kuluessa riidanalaisen päätöksen tiedoksiantamisesta.

ks. 53 ja 54 kohta
Virkamies ei sen sijaan voi arvostella (häntä koskevan) arviointikertomuksen laatimisen myöhästymistä, kun tämä myöhästyminen on ainakin osittain laskettava hänen syykseen tai kun hänen osallisuutensa siihen on huomattava.

Hyvä hallintotapa sekä virkamiesten etujen suojaaminen edellyttävät, että hallinto huolehtii, että arviointikertomukset laaditaan säännöllisesti henkilöstösäännöissä edellytettyinä ajankohtina. Arviointikertomusten laatimisen viivästyminen voi nimittäin sellaisenaan aiheuttaa vahinkoa virkamiehelle, sillä hänen uransa kehittymistä voi haitata se, ettei arviointikertomusta ole silloin, kun häntä koskevia päätöksiä tehdään. Virkamiehelle, jonka henkilökansio on sääntöjenvastainen ja puutteellinen, aiheutuu tästä henkistä kärsimystä, joka johtuu epävarmuudesta ja huolesta virkamiehen ammatillisesta tulevaisuudesta. Sellaisten erityisten syiden puuttuessa, joiden nojalla kyseinen viivästyminen olisi perusteltua, hallinto on tehnyt virheen, jonka perusteella sille on voinut syntyä vahingonkorvausvastuu.

Komission antamissa henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä ei aseteta muutoksenhausta vastaavalle ad hoc -sekakomitealle täsmällistä määräaikaa silloin kun sen on lausuttava sellaisen virkamiehen arvioinnista, joka hoitaa henkilöstön edustuksen tehtäviä. Koska kuitenkin näiden täytäntöönpanosäännösten 7 artiklan mukaisesti koko menettelyn on oltava päättynyt viimeistään kyseessä olevan vuoden joulukuun 31 päivänä, tätä samaa määräaikaa on tarpeellista soveltaa virkamiehiin, jotka hoitavat henkilöstön edustuksen tehtäviä ja joita varten näissä täytäntöönpanosäännöksissä säädetään ensinnäkin ad hoc -arviointikomitean kuulemisesta ja, jos virkamies on hakenut muutosta, muutoksenhausta vastaavan ad hoc -sekakomitean kuulemisesta. Lisäksi henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 1 artiklan viimeisen kohdan mukaan virkamiehelle ei saa aiheutua haittaa henkilöstön edustuksen tehtävien hoitamisesta. Jos viimeistä määräaikaa, joulukuun 31 päivää, ei kuitenkaan sovellettaisi näiden virkamiesten arviointimenettelyyn, olisi katsottava, että heidän toiminnastaan aiheutuu heille vahinkoa, koska he eivät saa lopullista arviointia samaan aikaan kuin virkamiehet, jotka eivät hoida henkilöstön edustukseen liittyviä tehtäviä.

(ks. 84 kohta)
Sitä seikkaa, että Euroopan keskuspankin työntekijän arviointikertomuksen liitteenä on viestejä, jotka kyseinen työntekijä on lähettänyt jommallekummalle kyseisen arviointikertomuksen laatijalle ja/tai jotka nämä laatijat ovat osoittaneet hänelle ja jotka on lähetetty tämän toimielimen sisäisen sähköpostin avulla, ei voida pitää asianomaisen henkilön yksityiselämään puuttumisena tai yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun asetuksen N:o 45/2001 tai yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun direktiivin 95/46 rikkomisena, koska on osoitettu, että näitä viestejä ei otettu talteen asianomaisen henkilön tietämättä, että nämä viestit, jotka eivät ole oleellisesti erilaisia kuin kirjeitse lähetetyt viestit, ovat luonteeltaan yksinomaan ammatillisia ja että niitä ei ole paljastettu tai luovutettu kolmansille henkilöille.

(ks. 28 — 32 kohta)
288

Seitsemänneksi Cámara Oficial de Comercio e Industriat väittävät, että komissio on hyvin samankaltaisissa tapauksissa viran puolesta ottanut huomioon perustellun luottamuksen herättävät seikat ja jättänyt vaatimatta, että lainvastaiset tuet olisi perittävä takaisin. Ne mainitsevat muun muassa komission koordinointikeskuksista tekemät päätökset (valtiontukiohjelmasta, jonka Espanja on toteuttanut Biskajan koordinointikeskusten hyväksi 22.8.2002 tehty komission päätös 2003/81/EY ((EUVL 2003, L 31, s. 26); tukiohjelmasta, jonka Saksa on toteuttanut valvonta- ja koordinointikeskusten hyväksi, 5.9.2002 tehty komission päätös 2003/512/EY (EUVL 2003, L 117, s. 17); Luxemburgin valtiontukiohjelmasta C 50/2001 (ex NN 47/2000) – Rahoitusyhtiöt 16.10.2002 tehty komission päätös 2003/438/EY (EUVL 2003, L 153, s. 40) ja tukiohjelmasta, jonka Ranska on toteuttanut pääkonttoreiden ja logistiikkakeskusten hyväksi, 13.5.2003 tehty komission päätös 2004/76/EY (EUVL 2004, L 23, s. 1)). Se viittaa myös päätökseen 2001/168/EHTY. Se katsoo, että tällainen päätöskäytäntö ilmentää myös selvästi, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu.
Lukuina ilmaistuja vaatimuksia, jotka on esitetty käsiteltäessä vahingonkorvauskannetta sellaisen välituomion jälkeen, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on velvoittanut yhteisön korvaamaan vahingon, joka on aiheutunut EHTY:n yhteisyrityksen henkilöstön jäsenille siitä, että heihin on sovellettu muuta oikeudellista asemaa kuin väliaikaisten toimihenkilöiden asemaa, ja joita on muutettu välituomiossa määritettyjen vahingon laskentatavan yksityiskohtien huomioon ottamiseksi, ei voida jättää tutkimatta, koska ne ovat sallittuja lisäyksiä kannekirjelmään sisältyviin vaatimuksiin erityisesti siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on yhtäältä määritellyt vahingon laskemiseksi tarvittavat seikat ensimmäisen kerran välituomiossaan ja koska toisaalta vahinkojen tarkkaa koostumusta ja maksettavan vahingonkorvauksen täsmällistä laskentatapaa ei ollut vielä käsitelty.

Koska ajanjakso, jolta vahingonkorvausta on maksettava, tämän muodostavat tekijät ja kullekin kantajalle kuuluvan vahingonkorvauksen täsmällisen määrän määrittämiseksi käytettävä menetelmä on vahvistettu välituomiossa, kunkin kantajan yksilöllisten vaatimusten lukuina ilmaistua arviota on välttämättä voitava korjata tämän tuomion jälkeen.

(ks. 21 ja 22 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Elintarvikeapu – Toimeenpano – Tavaroiden toimittaminen – Vaaranvastuun siirtyminen toimittajalta edunsaajalle – Alkamisajankohta – Tavaroiden purkamisen jälkeen tapahtuva tosiasiallinen käytettäväksi asettaminen – Vaikutukset

(Komission asetuksen N:o 2200/87 15 artikla)

2. Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Elintarvikeapu – Toimeenpano – Tavaroiden toimittaminen – Tarjouskilpailun ratkaisemiseen perustuvia oikeuksia ja velvollisuuksia ei saa siirtää – Vaikutus – Vastuu pysyy tarjouskilpailun voittajalla, jos toinen yritys suorittaa kuljetuksen

(Komission asetuksen N:o 2200/87 12 artiklan 3 kohta; komission asetus N:o 2608/97)

Tiivistelmä

1. Jos toimitusehtona on ”vapaasti määräpaikassa”, yhteisön elintarvikeapuna toimitettavien tuotteiden hankkimista yhteisöstä koskevista yleisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 2200/87 15 artiklassa sidotaan tavaroihin kohdistuvan vaaranvastuun siirtyminen tarjouskilpailun voittajalta edunsaajalle niiden purkamisen jälkeen tapahtuvaan tosiasialliseen käytettäväksi asettamiseen määräpaikan varastolla. Tämä vaaranvastuu kattaa kaikenlaisen mahdollisen tavaran vähentymisen ja sille aiheutuvat vahingot. Näin ollen komission ja tarjouskilpailun voittaneen yrityksen välisen sopimussuhteen kannalta merkityksetöntä on se, mistä syystä tavaraa mahdollisesti on hävinnyt, jos häviäminen on tapahtunut ennen kuin tavara on tosiasiallisesti asetettu käytettäväksi määräpaikan varastolla.

Jos tavaran purkamista määräpaikan varastolla ei ole asianmukaisesti organisoitu, tavarankuljettajan pitää tarjouskilpailun voittaneen yrityksen edustajana toimia siten, että mahdolliset virheet eri konteista peräisin olevien eri laatikoiden laskennassa ja purkamisessa vältetään. Koska tavaroihin kohdistuva vaaranvastuu pysyy tarjouskilpailun voittaneella yrityksellä siihen asti, kunnes tavarat on todellisuudessa purettu ja asetettu varastoon määräpaikassa, kyseisellä yrityksellä tai sen edustajalla on myös velvollisuus valvoa, että purkaminen sujuu asianmukaisesti.

(ks. 46, 47 ja 64 kohta)

2. Yhteisön elintarvikeapuna toimitettavien tuotteiden hankkimista yhteisöstä koskevista yleisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 2200/87 12 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että ”tarjouskilpailun ratkaisemiseen perustuvia oikeuksia ja velvollisuuksia ei saa siirtää”. Se seikka, että tavarankuljetuksen on suorittanut muu yritys kuin tarjouskilpailun voittaja, ei muuta millään tavoin viimeksi mainitun vastuuta siitä, että sillä on velvollisuus toimittaa sopimuksessa sovittu määrä kasviöljyn toimittamisesta elintarvikeapuna annetussa asetuksessa N:o 2608/97 määrättyyn paikkaan.

Tältä osin on tarpeetonta selvittää niitä syitä, joiden vuoksi purkamistoimenpiteet ja tavaran hallinnan tosiasiallinen luovutus määräpaikan varastoissa viivästyivät, koska tavara oli tarjouskilpailun voittaneen yrityksen valvonnassa ja koska sen oli näin ollen järjestettävä tavaran vartiointi näiden toimenpiteiden ajaksi.

(ks. 55 ja 56 kohta)
Yhteisöjen toimielimen päätös, joka on annettu tiedoksi sen koko henkilöstölle ja jolla pyritään takaamaan asianomaisille virkamiehille samanlainen kohtelu arviointimenettelyssä, muodostaa, vaikka sitä ei voidakaan pitää henkilöstösääntöjen 110 artiklassa tarkoitettuna yleisenä täytäntöönpanosäännöksenä, sisäisen ohjeen ja sitä on sellaisena pidettävä ohjeellisena menettelysääntönä, jonka hallintoviranomainen on itselleen asettanut ja josta se ei voi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen uhalla poiketa, jos se ei täsmennä siihen johtaneita syitä.

Hyvä hallintotapa sekä virkamiesten etujen suojaaminen edellyttävät, että hallinto huolehtii, että arviointikertomukset laaditaan säännöllisesti henkilöstösäännöissä edellytettyinä ajankohtina. Arviointikertomusten laatimisen viivästyminen voi sellaisenaan aiheuttaa vahinkoa virkamiehelle, sillä hänen uransa kehittymistä voi haitata se, ettei arviointikertomusta ole silloin, kun häntä koskevia päätöksiä tehdään. Virkamiehelle, jonka henkilökansio on sääntöjenvastainen ja puutteellinen, aiheutuu tämän vuoksi henkistä kärsimystä, joka johtuu virkamiehellä hänen ammatillisesta tulevaisuudestaan olevasta epävarmuudesta ja huolesta. Näin ollen sellaisten erityisten syiden puuttuessa, joiden nojalla kyseinen viivästyminen olisi perusteltua, hallinto on tehnyt virheen, jonka perusteella sille on voinut syntyä vahingonkorvausvastuu.

Sen sijaan virkamies ei voi esittää valitusta häntä koskevan arviointikertomuksen laatimisessa tapahtuneesta viivästymisestä silloin, kun tämä viivästyminen johtuu hänestä itsestään ainakin osittain, tai silloin, kun virkamiehen osallisuus viivästymisessä on huomattava. Kuitenkaan vain siitä seikasta, että virkamies on arviointimenettelyn yhteydessä käyttänyt voimassa olevien, asian kannalta merkityksellisten säännösten mukaisesti mahdollisuutta saattaa asia erilaisten sellaisten viranomaisten käsiteltäväksi, joilla on oikeus puuttua kyseiseen menettelyyn, ei johdu, että virkamies olisi huomattavalla tavalla vastuussa viivästymisestä.

(ks. 58 - 65 kohta)

Viittaukset: yhdistetyt asiat 156/79 ja 51/80, Gratreau v. komissio. 18.12.1980 (Kok. 1980. s. 3943. 15 kohta); yhdistetyt asiat 173/82. 157/83 ja 186/84. Castille v. komissio, 6.2.1986 (Kok. 1986, s. 497, 36 kohta); asia T-73/89, Barbi v. komissio.8.11.1990 (Kok. 1990, s. II-619, 41 kohta); asia T-20/89, Moritz v. komissio, 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1423, 50 kohta); asia T-59/96, Burban v. parlamentti, 28.5.1997 (Kok. H. 1997, s. I-A-109 ja s. II-331, 44 ja 50 kohta) ja asia T-187/01, Mellone v. komissio, 12.6.2002 (Kok. H. 2002, s. I-A-81 ja s. II-389, 77 - 79 kohta).