14

Landgericht Bonn katsoi, ettei Saksan oikeudessa ole perustetta, jonka mukaisesti kantajien vahingonkorvausvaatimukset olisi hyväksyttävä, mutta koska se ei ollut varma siitä, mitä vaikutuksia asiassa Francovich ym. annetulla tuomiolla saattaisi olla käsiteltävään asiaan, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko matkapaketeista, pakettilomista ja pakettikiertomatkoista 13 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin (90/314/ETY) tarkoituksena antaa pakettimatkan ostajalle kansallisin täytäntöönpanosäännöksin henkilökohtainen oikeus, jolla taataan suoritettujen maksujen ja paluukuljetuksesta aiheutuneiden kulujen korvaaminen matkanjärjestäjän ollessa maksukyvytön (ks. asiassa Francovich ym. annetun tuomion 40 kohta)? 2) Voidaanko tämän oikeuden sisältö yksilöidä riittävällä tavalla direktiivin säännösten perusteella? 3) Mitkä vähimmäisvaatimukset on asetettava niille ’direktiivin noudattamisen edellyttämille toimenpiteille’, jotka jäsenvaltioiden on saatettava voimaan direktiivin 9 artiklan mukaisesti? 4) Onko kansallinen lainsäätäjä täyttänyt direktiivin 9 artiklan vaatimukset, jos se on toteuttanut 31.12.1992 mennessä tarvittavat lainsäädäntötoimenpiteet asettaakseen matkanjärjestäjille ja/tai välittäjille oikeudellisen velvoitteen asettaa direktiivin 7 artiklassa tarkoitettu vakuus? Olisiko tarvittavan lainmuutoksen sen sijaan pitänyt tulla voimaan jo hyvissä ajoin ennen 31.12.1992, jotta kyseisellä vakuudella olisi ollut tosiasiallinen vaikutus pakettimatkamarkkinoilla 1.1.1993 alkaen, kun otetaan huomioon matkailualan ja vakuutusalan yritysten sekä luotonantajien kanssa käytäviin neuvotteluihin tarvittava aika? 5) Täyttyykö direktiiviin mahdollisesti sisältyvä tarkoitus suojella kuluttajaa, jos jäsenvaltio antaa matkanjärjestäjälle oikeuden vaatia matkan hinnasta enintään 10 prosentin ennakkomaksun, joka ei kuitenkaan saa ylittää 500:aa Saksan markkaa (DEM), ennen kuin matkanjärjestäjä on antanut asiakkaalleen matkaan oikeuttavat asiakirjat? 6) Missä määrin direktiivissä velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan (lainsäädännöllisiä) toimenpiteitä pakettimatkojen ostajien suojelemiseksi heidän omalta huolimattomuudeltaan ? 7) a) Oliko Saksan liittotasavallalla mahdollisuus luopua kokonaan direktiivin 7 artiklan täytäntöönpanosta Bundesgerichtshofin 12.3.1987 antaman ennakkomaksua koskevan tuomion (Vorkasse-Urteil; B GHZ 100, 157; NJW 86, 1613) perusteella? b) Puuttuuko direktiivin 7 artiklassa tarkoitettu ’vakuus’ siinäkin tapauksessa, että matkustajalla on matkan hinnan maksaessaan hallussaan matkaan oikeuttavat asiakirjat, joiden perusteella voidaan vaatia palveluita palveluiden suorittajilta (lentoyhtiö/hotelli) ? 8) a) Riittääkö direktiivin 9 artiklassa mainitun määräajan ylittyminen sellaisenaan aiheuttamaan jäsenvaltion vastuun ja siten oikeuden vahingonkorvaukseen sillä tavoin kuin asiassa Francovich ym. annetussa tuomiossa tarkoitetaan, vai onko hyväksyttävä jäsenvaltion esittämä vastaväite, jonka mukaan täytäntöönpanoon varattu määräaika osoittautui riittämättömäksi? b) Jos edelliseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Koskeeko vastaus myös niitä tapauksia, joissa yksittäinen jäsenvaltio ei voi saavuttaa direktiivissä tarkoitettua kuluttajansuojaa pelkin lainsäädäntömuutoksin (kuten esimerkiksi työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa), vaan joissa yksityisten kolmansien tahojen myötävaikutus on tarpeen (matkanjärjestäjät, vakuutus- ja rahoitusalan yritykset)? 9) Edellyttääkö yhteisön oikeuden rikkomiseen perustuva jäsenvaltion vastuu sitä, että rikkominen on ilmeinen eli että jäsenyysvelvoitteita on jätetty selvällä ja vakavalla tavalla noudattamatta? 10) Edellyttääkö jäsenvaltion vastuun syntyminen sitä, että jäsenvaltiota vastaan on annettu ennen vahingon tapahtumista tuomio jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä? 11) Voidaanko yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Francovich ym. antaman tuomion perusteella päätellä, että oikeus vahingonkorvaukseen yhteisön oikeuden rikkomisen perusteella ei yleisesti riipu tuottamuksesta tai ettei se riipu tuottamuksesta ainakaan silloin, kun jäsenvaltio on laiminlyönyt lainsäädäntötoimen toteuttamisen? 12) Jos tämä päätelmä on virheellinen: Voiko ennakkomaksua koskeva Bundesgerichtshofin tuomio olla peruste sille, että Saksan liittotasavalta on voinut panna direktiivin täytäntöön kysymyksiin 4 ja 7 annettavissa vastauksissa tarkoitetulla tavalla vasta 9 artiklassa mainitun määräajan päätyttyä?”