ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Onko direktiivin 2006/112/EY (1) 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 64 artiklan 1 kohtaa, 66 artiklan a alakohtaa ja 73 artiklaa tulkittava siten, että (televisio-, internet-, matkapuhelin- ja lankapuhelinpalveluita tarjoavan) televiestintäoperaattorin on suoritettava arvonlisäveroa ja perittävä sitä asiakkailtaan silloin, kun sopimus päättyy asiakkaasta johtuvasta syystä ennen kuin sopimukselle määritetty vähimmäisvoimassaoloaika on täyttynyt ja kun operaattori saa ennalta määritetyn maksun, jonka suuruus vastaa asiakkaan maksamaa kuukausimaksua kerrottuna vähimmäisvoimassaoloajasta jäljellä olevien sopimuskuukausien määrällä, ja mainitun summan laskuttamisen ajankohtana – ja saatavan tosiasiallisen suorittamisen ajankohdasta riippumatta – palvelun tarjoaja on jo lopettanut palvelun toimittamisen, jos a) laskutettavan maksun sopimuksellisena tarkoituksena on kannustaa asiakasta olemaan päättämättä sopimusta ennen sen vähimmäisvoimassaoloajan umpeutumista sekä korvata operaattorille vähimmäisvoimassaoloajan toteutumatta jäämiseen liittyvää vahinkoa, joka aiheutuu etenkin niiden tulojen menettämisestä, joita se olisi saanut kyseisen sopimuskauden jatkuessa loppuun asti, alemmista hinnoista sopimisesta, laitteiden tai muun tarjonnan maksuttoman ja hinnaltaan alennetun käyttöoikeuden tarjoamisesta sekä markkinointi- ja asiakashankintakulujen maksamisesta, b) tällaisista hankituista määräaikaisista sopimuksista maksetaan sopimuksen hankkijalle suurempi palkkio kuin sopimuksista, joiden vähimmäisvoimassaoloaikaa ei ole määritetty, ja sopimusten hankkijoiden palkkio määräytyy molemmissa tapauksissa (määräaikaisissa ja muissa sopimuksissa) hankituissa sopimuksissa sovittujen kuukausimaksujen perusteella, ja c) laskutettavaa summaa voidaan kansallisten oikeussääntöjen perusteella pitää sopimussakkona?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 249/16

Valitus, jonka For Tune sp. z o.o. on tehnyt 18.1.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-579/15, For Tune sp. z o.o. v. EUIPO, 8.11.2016 antamasta tuomiosta

(Asia C-23/17 P)

(2017/C 249/24)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: For Tune sp. z o.o. (edustaja: K. Popławska, adwokat)

Muu osapuoli: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) totesi 15.6.2017 antamallaan määräyksellä, että valitus jätetään tutkimatta.
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: onko EY 57 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kyseisenä määräpäivänä eli 31.12.1993 suorien sijoitusten yhteydessä voimassa olleen, pääomanliikkeitä kolmansiin maihin ja kolmansista maista koskeneen rajoituksen sisältäneen kansallisen oikeussäännön soveltamisena on pidettävä sitä, että sovelletaan kyseisenä päivänä voimassa ollutta rajoitusta pääosin vastaavaa myöhempää oikeussääntöä, vaikka kyseisenä päivänä voimassa ollutta rajoitusta on muutettu kyseisen päivän jälkeen lyhyeksi ajaksi olennaisesti lailla, joka on tullut voimaan mutta jota ei ole käytännössä sovellettu milloinkaan, koska se on korvattu nyt sovellettavalla oikeussäännöllä jo ennen kuin sitä on voitu soveltaa ensimmäiseen yksittäistapaukseen?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 213/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Commissione tributaria provinciale di Roma (Italia) on esittänyt 10.3.2017 – Luigi Bisignani v. Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale 1 di Roma

(Asia C-125/17)

(2017/C 213/21)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Commissione tributaria provinciale di Roma

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Luigi Bisignani

Vastapuoli: Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale 1 di Roma

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 64 artikla, suhteessa sitä edeltävään 63 artiklaan ja sitä seuraavaan 65 artiklaan, sekä 15.2.2011 annettu neuvoston direktiivi 2011/16/EU, (1) joissa sallitaan se, että kansallisessa lainsäädännössä pidetään voimassa 31.12.1993 voimassa olleet, pääomanliikkeitä kolmansiin maihin tai kolmansista maista koskevat rajoitukset mahdollisten jäsenvaltioille aiheutuvien tulonmenetysten ehkäisemiseksi ja näytön keräämiseksi sellaisten liiketoimien sääntöjenvastaisuudesta tai laittomuudesta, jotka vaikuttavat olevan ristiriidassa verolainsäädännön kanssa tai rikkovan sitä, ja se, että verovelvollisia kohdellaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti eri tavoin heidän asuinpaikkansa tai heidän pääomansa sijoituspaikan perusteella, esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa 6.8.2013 annetun lain nro 97 (eurooppalaki (legge europea) 2013) 9 §:n 1 momentin c ja d kohdalla on, ainakin molempien osapuolten tulkinnan mukaan, lopullisesti kumottu (eikä ainoastaan uudelleen muotoiltu) 28.6.1990 annetun asetuksen (decreto-legge) nro 167, joka on muutettuna muunnettu laiksi 4.8.1990 annetulla lailla nro 227, 4 ja 5 §:ssä tarkoitettua ja rangaistavaksi säädettyä vero-oikeudellista rikkomusta koskeva tekonimike, tekemättä sitä paitsi eroa siinä, onko kyseessä pääomien liikkuvuus unionin jäsenvaltioiden välillä vai unionin jäsenvaltioiden ja suotuisamman verokohtelun maiden tai alueiden välillä?

(1) Hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla ja direktiivin 77/799/ETY kumoamisesta 15.2.2011 annettu neuvoston direktiivi 2011/16/EU (EUVL 2011, L 64, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 202/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Okręgowy w Szczecinie (Puola) on esittänyt 28.2.2017 – Paweł Hofsoe v. LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a.G.

(Asia C-106/17)

(2017/C 202/13)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Okręgowy w Szczecinie

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Paweł Hofsoe

Vastaaja: LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a.G.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla [12.12.2012] annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 13 artiklan 2 kohdassa olevaa viittausta tämän asetuksen 11 artiklan 1 kohdan b alakohtaan tulkittava siten, että luonnollinen henkilö, joka harjoittaa elinkeinona muun muassa vakuutuskorvausten perimistä vakuutuksenantajilta, voi vahingon välittömästi kärsineeltä sopimusperusteisesti hankkimaansa saatavaan vedoten nostaa tätä saatavaa koskevan kanteen sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa vahingon kärsineen kotipaikka on, sellaista liikenneonnettomuuden aiheuttajan vastuuvakuutuksen antajaa vastaan, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen kotipaikka?

(1) EUVL 2012, L 351, s. 1.
—

jonka ainoa tavoite on määrittää maantieteellinen alue, jolla voidaan toteuttaa kaupunkisuunnitelma, mikäli tämä suunnitelma, jolla on oltava määritelty tavoite – nyt käsiteltävässä asiassa suunnitelman on koskettava kaupunkitoimintojen uudelleenmäärittelyä ja kehittämistä ja edellytettävä tieverkoston ja yleisten alueiden luomista, muuttamista, laajentamista tai poistamista tai sellaista rakentamista, joka ulottuu tieverkoston tai yleisten alueiden ylle –, oikeuttaa tällaisen alueen hyväksymisen, joka johtaa suunnitelman perusteen hyväksymiseen, mutta suunnitelmalle on vielä myönnettävä lupa, joka edellyttää ympäristövaikutusten arviointia; ja
2)

jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, voidaanko tällaisen – Ranskan lainsäädännön, jonka mukaan riidanalaisia maksuja peritään kaikilta tietyntyyppisiä pääomatuloja saavilta henkilöiltä tekemättä eroa sen mukaan, minkä valtion sosiaaliturvajärjestelmään he kuuluvat, ja Euroopan unionin johdetun oikeuden säädöksen yhdistelmästä johtuvan – pääomanliikkeitä koskevan rajoituksen katsoa olevan EUT-sopimuksen kyseisen artiklan määräysten mukainen erityisesti — [SEUT] 64 artiklan 1 kohdan nojalla kyseisen kohdan soveltamisalaan kuuluvien pääomanliikkeiden osalta siksi, että rajoitus on seurausta 14.6.1971 – ajankohtana, joka on aikaisempi kuin 31.12.1993, vaikka kyseiset pääomatuloista perittävät maksut otettiin käyttöön eli niitä alettiin soveltaa 31.12.1993 jälkeen – annetun asetuksen [(ETY) N:o 1408/71] 13 artiklalla unionin oikeuteen sisällytetyn, asetuksen [(EY) N:o 883/2004] 11 artiklassa tarkoitetun yhden ainoan lainsäädännön soveltamisen periaatteen soveltamisesta; — [SEUT] 65 artiklan 1 kohdan nojalla siksi, että Ranskan verolainsäädännön 29.4.2004 annetun asetuksen [(EY) N:o 883/2004] mukaisesta soveltamisesta seuraa verovelvollisten, jotka eivät ole samassa tilanteessa sosiaaliturvajärjestelmään kuulumista koskevan kriteerin osalta, erilainen kohtelu; — sellaisten yleistä etua koskevien pakottavien syiden olemassaolon perusteella, joilla voidaan oikeuttaa pääomien vapaata liikkuvuutta koskeva rajoitus ja jotka koskevat sitä, että säännökset, joiden katsotaan rajoittavan pääomanliikkeitä kolmansiin maihin tai kolmansista maista, ovat työntekijöiden vapaata liikkuvuutta unionin alueella koskevan, 29.4.2004 annetun asetuksen [(EY) N:o 883/2004] tavoitteen mukaisia?
8)

Onko vastaanottopyyntö, jossa pyynnön esittänyt jäsenvaltio ilmoittaa ainoastaan päivämäärän, jona henkilö on saapunut pyynnön esittäneeseen jäsenvaltioon, ja päivämäärän, jona virallinen turvapaikkahakemus on jätetty, muttei myös päivämäärää, jona turvapaikkaa on ensimmäisen kerran pyydetty, tai päivämäärää, jona todistus turvapaikanhakijaksi ilmoittautumisesta on ensimmäisen kerran annettu, esitetty asetuksen N:o 604/2013 21 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyssä määräajassa, vai onko tällainen pyyntö ”pätemätön”?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 121/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 19.12.2016 – Amber Capital Italia Sgr SpA ja Amber Capital Uk Llp v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Asia C-654/16)

(2017/C 121/13)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Amber Capital Italia Sgr SpA ja Amber Capital Uk Llp

Vastaaja: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko julkisista ostotarjouksista 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/25/EY (1) 5 artiklan 4 kohdan ensimmäinen ja toinen alakohta yhdessä tämän direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädettyjen yleisten periaatteiden kanssa sekä luottamuksensuojaa, suhteellisuutta, kohtuutta, avoimuutta ja syrjintäkieltoa koskevat yleiset periaatteet asianmukaisesti sovellettuina esteenä 6.2.1996 annetun lain nro 52 8 ja 21 §:ssä tarkoitetusta rahoitusalaa koskevasta yhtenäissäädöksestä 24.2.1998 annetun asetuksen nro 58 (decreto legislativo n. 58 – Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria), sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna, 106 §:n 3 momentin d kohdan 2 alakohdan ja 24.2.1998 annetun asetuksen nro 58 täytäntöön panemiseksi annetusta arvopapereiden liikkeeseenlaskijoita koskevasta määräyksestä 14.5.1999 tehdyn Commissione Nazionale per le Società e la Borsan (Consob) päätöksen nro 11971 (deliberazione n. 11971 – Regolamento di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58, concernente la disciplina degli emittenti), sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna, 47 g §:n kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, siltä osin kuin edellä mainituissa säännöksissä annetaan Consobille toimivalta korottaa edellä mainitussa 106 §:ssä tarkoitettua julkista ostotarjousta siinä tapauksessa, että tarjouksen tekijän tai sen kanssa yhdessä toimivien henkilöiden todetaan harjoittaneen salaista yhteistyötä yhden tai useamman myyjän kanssa, mutta niissä ei määritellä olosuhteita ja perusteita, joissa tai joiden täyttyessä tällainen toteamus tehdään, vaan viitataan ainoastaan ”todettuun hintaan”?

(1) EUVL 2004, L 142, s. 12.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 70/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 15.12.2016 – Conseils et mise en relations (CMR) SARL v. Demeures terre et tradition SARL

(Asia C-645/16)

(2017/C 070/16)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Conseils et mise en relations (CMR) SARL

Vastapuoli: Demeures terre et tradition SARL

Ennakkoratkaisukysymys

Sovelletaanko jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18.12.1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY (1) 17 artiklaa silloin, kun kauppaedustussopimus lakkaa sopimuksen mukaisen koeajan kuluessa?

(1) EYVL 1986, L 382, s. 17.
2)

Jos kysymykseen 1 vastataan kieltävästi, onko asetuksen N:o 650/2012 68 artiklan l alakohtaa ja 67 artiklan 1 kohtaa tulkittava kuitenkin siten, että eloonjääneen puolison perintöosuus voidaan ottaa kokonaisuudessaan eurooppalaiseen perintötodistukseen myös silloin, kun kyseinen osuus käsittää BGB:n 1371 §:n 1 momentin kaltaisen varallisuusoikeudellisen säännön nojalla tehtyyn korotukseen perustuvan murto-osan? Jos tähän on lähtökohtaisesti vastattava kieltävästi, onko tähän vastattava kuitenkin poikkeuksellisesti myöntävästi tilanteessa, jossa a) perintötodistus on annettu vain siinä tarkoituksessa, että perillisten oikeuksiin voidaan vedota tietyssä toisessa jäsenvaltiossa perittävän siellä olevan omaisuuden osalta, ja b) ratkaisu perimyksestä (asetuksen N:o 650/2012 4 ja 21 artikla) ja – riippumatta siitä, mitä lainvalintasääntöjä sovelletaan – aviovarallisuussuhteisiin liittyviä kysymyksiä koskeva ratkaisu on annettava saman kansallisen lain nojalla?
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 7 artiklan 1 alakohdan a alakohtaa tulkittava siten, että sopimusta koskevan asian käsitteen alaan kuuluu myös matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 29[5]/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (2) 7 artiklan mukainen korvausvaatimus, joka on esitetty lennosta vastaavaa lentoliikenteen harjoittajaa vastaan, joka ei ole asianomaisen matkustajan sopimuspuoli?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 14.11.2016 – Air Berlin plc v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Asia C-573/16)

(2017/C 022/22)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Chancery Division)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Air Berlin plc

Vastaaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

Ensimmäinen kysymys – Onko se, että jäsenvaltio kantaa 1,5 prosentin leimaveron edellä esitetyn kaltaisesta siirrosta edellä esitetyn kaltaisissa olosuhteissa vastoin yhtä tai useampaa seuraavista säännöksistä tai määräyksistä: 1) direktiivin 69/335/ETY (1) 10 tai 11 artikla, 2) direktiivin 2008/7/EY (2) 4 tai 5 artikla taikka 3) EY:n perustamissopimuksen 12, 43, 48, 49 tai 56 artikla?

Toinen kysymys – Onko ensimmäiseen kysymykseen annettava vastaus erilainen siinä tilanteessa, että osakkeiden siirtoa selvityspalveluun edellytettiin kyseisen yhtiön osakkeiden arvopaperipörssin listalle ottamisen helpottamiseksi tässä jäsenvaltiossa tai toisessa jäsenvaltiossa?

Kolmas kysymys – Onko ensimmäiseen tai toiseen kysymykseen annettava vastaus erilainen siinä tilanteessa, että jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä mahdollistetaan se, että selvityspalvelun tarjoaja voi kansallisen veroviranomaisen luvan saatuaan valita, että leimaveroa ei makseta osakkeiden siirrosta selvityspalveluun vaan että SDRT peritään tämän sijasta jokaisesta seuraavasta osakemyynnistä selvityspalvelussa (0,5 prosentin verokannalla luovutushinnasta)?

Neljäs kysymys – Onko kolmanteen kysymykseen annettava vastaus erilainen siinä tilanteessa, että kyseisen yhtiön valitsemien toimien rakenne on sellainen, että valinnasta ei voida hyötyä?

(1) Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 17.7.1969 annettu neuvoston direktiivi 69/335/ETY (EYVL 1969, L 249, s. 25)

(2) Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 12.2.2008 annettu neuvoston direktiivi 2008/7/EY (EUVL 2008, L 46, s. 11).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 14/28

Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 16.11.2016 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-386/14, FIH Holding ja FIH Erhvervsbank v. komissio, 15.9.2016 antamasta tuomiosta

(Asia C-579/16 P)

(2017/C 014/34)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: L. Flynn, K. Blanck-Putz ja A. Bouchagiar)

Muut osapuolet: FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-386/14, FIH Holding ja FIH Erhvervsbank v. komissio, 15.9.2016 antaman tuomion, joka on annettu tiedoksi komissiolle 16.9.2016

— ratkaisee ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyn kanteen itse ja hylkää kanteen oikeudellisesti perusteettomana

— velvoittaa muutoksenhaussa vastapuolena ja ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olevat asianosaiset korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Vaihtoehtoisesti valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-386/14, FIH Holding ja FIH Erhvervsbank v. komissio, 15.9.2016 antaman tuomion, joka on annettu tiedoksi komissiolle 16.9.2016

— palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyn toisen kanneperusteen käsittelyä varten

— määrää, että ratkaisu oikeudenkäyntikuluista ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakuasteessa tehdään myöhemmin.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että sen arvioimiseksi, sisältyikö vuoden 2012 toimenpiteisiin valtiontukea, komission olisi pitänyt soveltaa markkinataloudessa toimivan velkojan periaatetta ottamalla huomioon ne kustannukset, jotka Tanskalle olisi aiheutunut, jollei se olisi toteuttanut kyseisiä toimenpiteitä. Tämä unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisu on oikeudellisesti virheellinen, koska mainitut kustannukset ovat Tanskan aikaisemmin FIH:n hyväksi myöntämän valtiontuen välitön seuraus ja koska unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella on selvää, ettei komissio voi ottaa tällaisia kustannuksia huomioon tutkiessaan, onko jäsenvaltio toiminut siten kuin markkinatalouden toimija olisi tehnyt.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 428/4

Valitus, jonka Wolf Oil Corp. on tehnyt 4.8.2016 asiassa T-34/15, Wolf Oil Corp. v. Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto, annetusta tuomiosta

(Asia C-437/16)

(2016/C 428/05)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Wolf Oil Corp. (edustajat: P. Maeyaert ja J. Muyldermans, advocaten)

Muu osapuoli: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO)

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-34/15 1.6.2016 antaman tuomion

— määrää EUIPO:n ja ensimmäisessä oikeusasteessa väliintulijana esiintyneen osapuolen maksamaan omat oikeudenkäyntikulunsa, ja velvoittaa ne korvaamaan Wolf Oilin oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja (Wolf Oil) vaatii valituksellaan, että unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-34/15 1.6.2016 antaman tuomion (valituksenalainen tuomio), jolla tämä on hylännyt Wolf Oilin kanteen Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) viidennen valituslautakunnan 31.10.2014 antamasta päätöksestä (asia R 1596/2013-5). Valituksen tueksi esitetään kaksi valitusperustetta.

Ensimmäisessä valitusperusteessaan Wolf Oil väittää, että valituksenalainen tuomio on puutteellisesti perusteltu ja siinä on otettu todistusaineisto huomioon vääristyneellä tavalla, koska tuomiossa ei vastata tiettyihin väitteisiin ja epäjohdonmukaisuuksiin, jotka Wolf Oil esitti kanteessaan, jossa se väitti EUIPOn arvioineen virheellisesti Euroopan unionin tavaramerkkiasetuksen (1) (sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2015/2424 (2); jäljempänä tavaramerkkiasetus) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaista sekaannusvaaraa.

Toisessa valitusperusteessaan Wolf Oil väittää, että valituksenalaisella tuomiolla on rikottu tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, koska siinä on sovellettu virheellisesti sekaannusvaaraa koskevia periaatteita. Valitusperuste on jaettu kolmeen osaan. Toisen valitusperusteen kaksi ensimmäistä osaa koskevat unionin yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä vahvistetun sen periaatteen virheellistä tulkintaa, jonka mukaan tavaramerkkien väliset merkityssisältöjen erot voivat tasapainottaa niiden lausuntatavan ja ulkoasun samankaltaisuuksia. Toisen valitusperusteen kolmannessa osassa arvostellaan valituksenalaista tuomiota siitä, että sekaannusvaaran yleisessä arvioinnissa ei ole otettu huomioon tavaramerkin tosiasiallista käyttöä markkinoilla.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 20772009 (EUVL L 78, s. 1).

(2) Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 ja yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 muuttamisesta sekä maksuista sisämarkkinoilla toimivalle yhdenmukaistamisvirastolle (tavaramerkit ja mallit) annetun komission asetuksen (EY) N:o 2869/95 kumoamisesta 16.12.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 2015/2424 (EUVL L 341, s. 21).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 392/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Areios Pagos (ylin muutoksenhakutuomioistuin, Kreikka) on esittänyt 4.8.2016 – Georgios Leventis ja Nikolaos Vafias v. Malcon Navigation Co. Ltd ja Brave Bulk Transport Ltd

(Asia C-436/16)

(2016/C 392/14)

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Areios Pagos

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Georgios Leventis ja Nikolaos Vafias

Vastapuolet: Malcon Navigation Co. Ltd ja Brave Bulk Transport Ltd

Ennakkoratkaisukysymys

Kattaako oikeuspaikkalauseke, josta on sovittu asetuksen N:o 44/2001 (1) 23 artiklan 1 kohdan nojalla yhtiöiden välillä ja joka sisältyy tässä tapauksessa ensin mainitun ja jälkimmäisen valittajan 14.11.2007 tekemään yksityiseen sopimukseen, jonka 10 artiklan mukaan ”tähän sopimukseen sovelletaan Englannin oikeutta, se kuuluu Englannin tuomioistuinten toimivaltaan ja kaikki siitä johtuvat tai siihen liittyvät riidat ratkaistaan yksinomaisesti Englannin ja Walesin ylimmässä tuomioistuimessa (High Court)”, valituksen jälkimmäistä vastapuolta edustavien ja siitä Kreikan siviililain 71 §:ssä tarkoitetulla tavalla vastuussa olevien elinten toimien ja laiminlyöntien osalta myös vastuuhenkilöt, jotka ovat hoitaneet tehtäviään ja ovat saman pykälän, luettuna yhdessä Kreikan siviililain 926 §:n kanssa, nojalla vastuussa oikeushenkilönä toimivan yhtiön kanssa yhteisvastuullisina?”

(1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1).
c)

Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että riidanalaisessa tuessa on kyse ”tukijärjestelmästä”, sellaisena kuin se määritellään neuvoston asetuksen 659/1999 (2) 1 artiklan d alakohdassa; lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että asetuksen 659/1999 15 artiklassa säädetty vanhentumisaika alkoi kulua jokaisesta kerrasta, jona Aughinish Alumina Ltd toi maahan mineraaliöljyjä.