ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaat) on esittänyt 20.12.2018 — JZ

(asia C-806/18)

(2019/C 122/09)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosainen

Valittaja: JZ

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kansallinen rikosoikeudellinen säännös, jonka mukaan kolmannen maan kansalaisen oleskelu Alankomaissa on rangaistavaa sen jälkeen, kun hänelle on määrätty maahantulokielto vuoden 2000 ulkomaalaislain (Vreemdelingenwet 2000) 66a §:n 7 momentin nojalla, ja kun kansallisen oikeuden perusteella on vahvistettu, että mainittu ulkomaalainen ei oleskele laillisesti Alankomaissa, ja lisäksi on vahvistettu, että palauttamisdirektiivissä vahvistetun palauttamismenettelyn vaiheet on saatettu päätökseen mutta palautus ei ole tosiasiallisesti toteutunut, yhteensopiva unionin oikeuden kanssa ja erityisesti Euroopan unionin tuomioistuimen 26.7.2017 antamassaan tuomiossa Ouhrami (asia C-225/16, EU:C:2017:590, 49 kohta) vahvistaman oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan palauttamisdirektiivin (1) 11 artiklassa tarkoitetun maahantulokiellon vaikutukset alkavat vasta siitä ajankohdasta, kun ulkomaalainen on palannut alkuperämaahansa tai muuhun kolmanteen maahan?

(1) Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/115/EY (EUVL 2008, L 348, s. 98).
3)

Mikäli vastaus edellä esitettyyn kysymykseen on myöntävä, voisiko velvoitteelle, jonka perusteella kansallisen tuomioistuimen antaman kansallisen oikeuden tulkinnan on oltava unionin oikeuden mukainen, muodostua kohtuuton rajoitus perustuslakiin sisältyvistä säännöksistä, kuten Kreikan perustuslain 103 §:n 7 ja 8 momentista, sellaisina kuin ne ovat tarkistettuina vuonna 2001, kun säännöksissä yksiselitteisesti kielletään sellaisten julkisen sektorin määräaikaisten työsopimusten muuttaminen, jotka valtio on tehnyt edellä mainittujen säännösten astuttua voimaan, toistaiseksi voimassaoleviksi sopimuksiksi, minkä johdosta kansallisen oikeuden sellaista säännöstä – kuten lain 2112/1920 8 §:n 3 momenttia -, joka on aikaisempi mutta edelleen voimassa, on mahdotonta soveltaa vastaavana oikeudellisena toimenpiteenä puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, ja kun tästä johtuen sellaisten perättäisten määräaikaisten työsopimusten, joita on käytetty paikallisen viranomaisen siivousalaa koskeviin pysyviin ja jatkuviin tarpeisiin vastaamiseen, tunnustaminen tuomioistuinmenettelyssä oikean oikeudellisen luokittelun mukaisesti toistaiseksi voimassaoleviksi estyy jopa silloin, kun sopimuksilla vastataan pysyviin ja jatkuviin tarpeisiin?
C 112/16

Valitus, jonka Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) on tehnyt 30.11.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-713/17, Motex v. komissio, 28.9.2018 antamasta määräyksestä

(Asia C-748/18 P)

(2019/C 112/20)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Asianosaiset

Valittaja: Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) (edustaja: L. Szabó, ügyvéd)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— toteaa, että valitus voidaan ottaa tutkittavaksi ja että se on perusteltu, kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa Motex v. komissio (T-713/17, ei julkaistu, EU:T:2018:631) 28.9.2018 antaman määräyksen, joka annettiin tiedoksi valittajalle 1.10.2018;

— palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisisi toisen ja neljännen oikeudenkäyntiväitteen;

— velvoittamaan komission korvaamaan ensimmäisessä oikeusasteessa ja unionin tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, jollei unionin tuomioistuin palauta asiaa yleiseen tuomioistuimeen, missä tapauksessa valittaja vaatii, ettei kyseinen tuomioistuin anna päätöstä ensimmäisessä oikeusasteessa ja unionin tuomioistuimessa aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista tässä vaiheessa vaan vasta antaessaan lopullisen tuomion.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäinen valitusperuste

Valittaja katsoo vedonneensa menettelyllisten oikeuksiensa suojaamiseen; valittajaa on siis tässä asiassa pidettävä osapuolena, jota asia koskee, koska sen kanteessa vaadittiin kumoamaan vastustamatta jättämisestä asetuksen N:o 659/1999 (1) 4 artiklan 3 kohdan perusteella tehty päätös ja koska kanteessa vaadittiin implisiittisesti näiden oikeuksien suojaamista.

Toinen valitusperuste

Kun unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi kanteen liitettä ja kun se tämän tulkinnan nojalla teki aineellisen ratkaisun, sen toteamus, jonka mukaan sen tehtäviin ei kuulunut tutkia ja yksilöidä kantajan kyseisessä liitteessä esittämiä perusteita, ei ole perusteltu.

Unionin yleinen tuomioistuin, joka vaati kantajaa esittämään todisteet siitä, että kilpailun vääristymisestä aiheutui ”konkreettisia ja käsin kosketeltavia vaikutuksia” tämän tilanteeseen, ja siitä, että riidanalainen toimi koski kantajaa suoraan, arvioi tilanteen tosiseikkoja harhaanjohtavasti. Näin ollen se vääristeli kantajaa suoraan koskevalle toimelle asetettuja edellytyksiä.

Kolmas valitusperuste

Vastaaja on menettelyn kuluessa väittänyt, ettei riidanalaisia päätöksiä voida riitauttaa, koska niitä ei voida pitää lopullisina päätöksinä sen vuoksi, että tutkinta on vielä kesken, joten unionin tuomioistuimen on ratkaistava tämä kysymys ennen kuin se lausuu tutkittavaksi ottamiseen liittyvistä muista kysymyksistä.

(1) Perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 659/1999 (EYVL 1999, L 83, s. 1).
1)

Onko asetuksen N:o 2201/2003 (1) 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se, että vastapuoli ei ole esittänyt väitettä, jonka mukaan romanialaiset tuomioistuimet eivät olisi kansainvälisesti toimivaltaisia antamaan ratkaisua asiassa, jonka kohteena on ”avioero ja alaikäinen lapsi”, vastaa hänen hiljaista suostumustaan siihen, että asian ratkaisee tuomioistuin, jossa hakija on saattanut asian vireille, jos asianosaisten asuinpaikka on jossain toisessa [Euroopan unionin] jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa Italiassa) ja avioerohakemus on esitetty sen valtion tuomioistuimelle, jonka kansalaisia asianosaiset ovat?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Nürnberg (Saksa) on esittänyt 9.11.2018 – Geld-für-Flug GmbH v. Ryanair DAC

(Asia C-701/18)

(2019/C 72/08)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Nürnberg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Geld-für-Flug GmbH

Vastaaja: Ryanair DAC

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ammattimaisesti lentoliikennettä harjoittavan toimijan yleisiin sopimusehtoihin sisältyvä lauseke, jota ei ole erikseen neuvoteltu ja jonka perusteella matkustajana olevan kuluttajan kanssa sähköisesti tehtyyn sopimukseen sovelletaan sen jäsenvaltion oikeutta, jossa lentoliikenteen harjoittajan keskushallinnon sijaintipaikka on, eikä tämä ole identtinen matkustajana olevan kuluttajan asuinpaikan oikeuden kanssa, on kohtuuton, koska kyseisessä lausekkeessa kuluttajaa johdetaan harhaan, sillä hänelle jätetään ilmoittamatta, että sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma I) 17.6.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 593/2008 (2) 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun muun lain valitseminen on vain rajoitetusti mahdollista ja ettei sovellettavaksi saada valita mitä tahansa lakia vaan ainoastaan Rooma I-asetuksen 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa mainitut lait?

(1) EYVL 1993, L 95, s. 29.

(2) EUVL 2008, L 177, s. 6.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Rēzeknes tiesa (Latvia) on esittänyt 28.11.2018 – SIA Elme Messer Metalurgs v. Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra

(Asia C-743/18)

(2019/C 54/12)

Oikeudenkäyntikieli: latvia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rēzeknes tiesa

Pääasian asianosaiset

Kantaja: SIA Elme Messer Metalurgs

Vastaaja: Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra

Ennakkoratkaisukysymys

Onko neuvoston asetuksen N:o 1083/2006 (1) 2 artiklan 7 alakohtaa tulkittava siten, että tilannetta, jossa rahoituksen vastaanottaja ei kykene saavuttamaan suunniteltua liikevaihdon tasoa sovitun ajanjakson aikana sen vuoksi, että sen ainoa liikekumppani on lopettanut tämän ajanjakson aikana toimintansa tai on maksukyvytön, on pidettävä taloudellisen toimijan (rahoituksen vastaanottaja) tekona tai laiminlyöntinä, jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko Euroopan unionin yleiselle talousarviolle?

(1) Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1083/2006 (EUVL 2006, L 210, s. 25).
1)

Ovatko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 90 artikla ja arvonlisäveron neutraalisuuden periaate esteenä kansalliselle lainsäädännölle (tai hallinnolliselle käytännölle, joka perustuu epäselvään lainsäädäntöön), jolla evätään yhtiöltä oikeus vähentää arvonlisävero tavaroiden kotimaisiin luovutuksiin sovellettavan alennuksen arvon suhteessa sillä perusteella, että yhteisönsisäisen toimittajan (konsernin edustajana) laatimaan veron sisältävään laskuun on kirjattu koko alennus, joka on myönnetty sekä yhteisönsisäisistä tuotteista että kotimaisista tuotteista, joita on toimitettu saman puitesopimuksen perusteella mutta jotka on kirjattu hankituiksi asianomaisesta jäsenvaltiosta (ja luovuttajana konsernin jäsen, jolla on toinen arvonlisäverotunnus kuin se, jota käytettiin alennukseen liittyvässä laskussa).
1)

Onko unionin oikeudessa voimassa olevia Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklassa, luettuna yhdessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 267 artiklan kanssa, tarkoitettuja yleisiä periaatteita, toisin sanoen unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta, oikeusvarmuuden periaatetta, luottamuksensuojan periaatetta, asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatetta, tehokkaan oikeussuojan periaatetta, oikeutta saada asiansa käsitellyksi puolueettomassa tuomioistuimessa ja yleisemminkin oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, tulkittava unionin tuomioistuimen tuomioiden (tuomio 30.9.2003, Köbler, C-224/01, EU:C:2003:513; tuomio 13.6.2006, Traghetti del Mediterraneo, C-173/03, EU:C:2006:391 ja tuomio 24.11.2011, komissio v. Italia, C-379/10, EU:C:2011:775) mukaisen oikeuskäytännön, joka koskee Italian valtion vastuuta siitä, että kansallinen ylimmän oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut selvästi unionin oikeutta, perusteella siten, että nämä määräykset ja viitattu unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö ovat esteenä sille, että jäsenvaltio säätää omaksi ja julkishallintonsa hyväksi, kuten nyt esillä olevassa asiassa, lain nro 18/2015 kaltaista lainsäädäntöä, jonka tarkoituksena ilmoitetaan olevan unionin tuomioistuimen mainittujen päätösten saattaminen osaksi kansallista oikeutta mutta jonka tosiasiallinen tavoite on tehdä tyhjäksi sen vaikutus ja vaikuttaa kansalliseen lainkäyttöön, jossa 13.4.1988 annetun lain nro 117 2 §:n 3 ja 3 bis momentin uudessa, tuomareiden siviilioikeudellista vastuuta koskevassa tekstissä otetaan käyttöön tahallisesta tai törkeän tuottamuksellisesta menettelystä johtuvan vastuun käsite, kun ”kyseessä on lain tai unionin oikeuden ilmeinen rikkominen”? Tämä kansallinen lainsäädäntö pakottaa kansallisen tuomioistuimen valitsemaan – tuomari on joka tapauksessa siviilioikeudellisessa ja kurinpidollisessa vastuussa suhteessa valtioon asioissa, joissa asianosaisena on julkishallinto – kuten nyt esillä olevassa asiassa, rikkoako kansallista lainsäädäntöä jättämällä sen soveltamatta ja soveltaa unionin oikeutta, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, vai rikkoako sen sijaan unionin oikeutta soveltamalla kansallisia säännöksiä, jotka estävät tehokkaan oikeussuojan myöntämisen ja ovat ristiriidassa direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohdan ja 7 artiklan, direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 2 ja 4 lausekkeen ja perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut niitä oikeuskäytännössään [tuomiossa 1.3.2012, O’Brien, C-393/10, EU:C:2012:110 ja tuomiossa 29.11.2017, King, C-214/16, EU:C:2017:914], kanssa.
Kanne 28.9.2018 – Euroopan komissio v. Slovakian tasavalta

(Asia C-614/18)

(2018/C 445/10)

Oikeudenkäyntikieli: slovakki

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Tokár ja C. Cattabriga)

Vastaaja: Slovakian tasavalta

Vaatimukset

— todetaan, että Slovakian tasavalta ei ole noudattanut Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 19 artiklan 1 kohdan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan, kun niitä tarkastellaan yhdessä asetuksen (EY) nro 810/2009 (1) (viisumisäännöstö) 32 artiklan 3 kohdan, 34 artiklan 7 kohdan ja 35 artiklan 7 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska se on evännyt sellaisilta kolmannen maan kansalaisilta, jotka eivät ole unionin kansalaisen perheenjäseniä ja joiden viisumihakemus on hylätty tai joiden viisumi on mitätöity tai kumottu, oikeuden muutoksenhakuun, sellaisena kuin se on määritelty unionin oikeudessa

— Slovakian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio esittää kanteensa tueksi, että tässä asiassa kyseessä olevat oikeudelliset kysymykset on ratkaistu selvällä tavalla unionin tuomioistuimen asiassa C-403/16, El Hassani antamassa tuomiossa, jossa unionin tuomioistuin totesi, että yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 810/2009, sellaisena kuin se on muutettuna 26.6.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 610/2013 (2), 32 artiklan 3 kohtaa, kun sitä tarkastellaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, että sillä asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus säätää viisumin epääviä päätöksiä koskevasta muutoksenhakumenettelystä ja että tätä koskevat yksityiskohtaiset säännöt on annettava kunkin jäsenvaltion omassa oikeusjärjestyksessä vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta noudattaen. Kyseisen menettelyn jossain vaiheessa on taattava oikeus muutoksenhakuun tuomioistuimessa.

Komissio päätyy tämän takia siihen, että Slovakian tasavallan oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä esittämiä argumentteja ei voida hyväksyä ja pysyy kannassaan, jonka mukaan Slovakian tasavalta ei ole noudattanut kannekirjelmässä yksilöityjä velvoitteita.

(1) Yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 810/2009 (viisumisäännöstö) (EUVL 2009 L 243, s. 1)

(2) Henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006, Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen, neuvoston asetusten (EY) N:o 1683/95 ja (EY) N:o 539/2001 sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 767/2008 ja (EY) N:o 810/2009 muuttamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 610/2013 (EUVL 2013, L 182, s. 1)
Valitus, jonka The Goldman Sachs Group Inc. on tehnyt 21.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-419/14, The Goldman Sachs Group v. komissio, 12.7.2018 antamasta tuomiosta

(Asia C-595/18 P)

(2018/C 445/07)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: The Goldman Sachs Group Inc. (edustajat: A. Mangiaracina, avvocatessa, ja J. Koponen, advokat)

Muut osapuolet: Euroopan komissio, Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl

Vaatimukset

— Valituksenalainen tuomio on kumottava

— 2.4.2014 annetun komission päätöksen C(2014) 2139 (1) 1, 2, 3 ja 4 artikla on kumottava kokonaan tai osittain (esim. vuoden 2007 toukokuusta ja vuoden 2007 marraskuusta lähtien, jolloin GS Group ja sen osakkuusyhtiöt omistivat ainoastaan noin 45 prosenttia ja 26 prosenttia Prysmianin osakkeista) valittajaa koskevilta osin; ja/tai

— valittajalle 2.4.2014 annetun komission päätöksen C(2014) 2139 2 artiklassa määrätyn sakon määrää on alennettava; ja

— komissio on velvoitettava korvaamaan asian käsittelystä ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhausta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäinen valitusperuste: Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti SEUT 101 artiklaa ja asetuksen N:o 1/2003 (2) 23 artiklan 2 kohtaa katsoessaan, että valittaja oli vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, johon Prysmian oli syyllistynyt 29.7.2005–3.5.2007 (IPO:ta edeltänyt ajanjakso).

Toinen valitusperuste: Valittaja ei käyttänyt ratkaisevaa vaikutusvaltaa oikeuskäytännössä edellytetyssä tarkoituksessa 3.5.2007–28.1.2009 (IPO:n jälkeinen ajanjakso).

Kolmas valitusperuste: Vaatimus siitä, että unionin tuomioistuin alentaa valittajan sakon määrää yhtä paljon kuin se mahdollisesti alentaa Prysmianin sakon määrää.

(1) Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia AT.39610 – Sähkökaapelit) 2.4.2014 annettu komission päätös.

(2) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EVYL 2003, L 1, s. 1).
1)

Onko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa, joissa hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 28.10.1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 (1) (jäljempänä asetus N:o 2200/96) 11 artiklan 1 kohdassa ja 15 artiklassa tarkoitettu tuottajaorganisaatio luovuttaa tavaroita siihen kuuluville tuottajille ja saa tästä tuottajilta maksun, joka ei kata tavaroiden ostohintaa, a) kyseessä katsottava olevan vaihtokauppa, jonka yhteydessä maksetaan välirahaa, koska tuottajilla on vastineena liiketoimesta tuottajaorganisaatioon nähden sopimusvelvoite toimittaa tuottajaorganisaatiolle hedelmiä ja vihanneksia koko käyttötarkoitukseen sitomisen määräajan, joten liiketoimen veron peruste on tuottajaorganisaation tavarantoimittajille investointitavaroista maksama ostohinta? b) määrä, jonka toimintarahasto tosiasiallisesti maksaa liiketoimesta tuottajaorganisaatiolle, kokonaisuudessaan jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (2) (jäljempänä direktiivi 77/388/ETY) 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohdassa tarkoitettu näiden liiketoimien hintaan suoraan liittyvä tuki, joten veron perusteeseen kuuluu myös asetuksen N:o 2200/96 15 artiklassa tarkoitettu taloudellinen tuki, jonka toimivaltaiset viranomaiset ovat myöntäneet toimintarahastolle toimintaohjelman perusteella?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Baden-Württemberg (Saksa) on esittänyt 4.9.2018 – TDK-Lambda Germany GmbH v. Hauptzollamt Lörrach

(Asia C-559/18)

(2018/C 436/31)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Baden-Württemberg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: TDK-Lambda Germany GmbH

Vastaaja: Hauptzollamt Lörrach

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1) liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta ja täydentämisestä 12.12.2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1218/2012, (2) olevaa yhdistettyä nimikkeistöä tulkittava siten, että nyt kyseessä olevien kaltaiset staattiset muuttajat on luokiteltava alanimikkeeseen 8504 4030 vain, jos niitä käytetään pääasiallisesti televiestintälaitteissa, automaattisissa tietojenkäsittelykoneissa ja niiden yksiköissä, vai riittääkö tunnusmerkin ”jollaisia” täyttymiseen se, että staattisia muuttajia voidaan objektiivisten ominaisuuksiensa perusteella käyttää muiden käyttökohteiden ohella myös televiestintälaitteissa, automaattisissa tietojenkäsittelykoneissa ja niiden yksiköissä?

(1) EYVL 1987, L 265, s. 1.

(2) EUVL 2012, L 351, s. 36.
C 427/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hof van Cassatie (Belgia) on esittänyt 19.7.2018 – JM v. Belgian valtio

(Asia C-470/18)

(2018/C 427/08)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hof van Cassatie

Pääasian asianosaiset

Valittaja: JM

Vastapuoli: Belgian valtio

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa tulkittava siten, että se on arvonlisäverotusta koskevissa asioissa kaikissa olosuhteissa esteenä sellaisten todisteiden käyttämiselle, jotka on saatu perusoikeuskirjan 7 artiklassa taattua yksityiselämän kunnioittamista koskevaa oikeutta loukaten, vai antaako se mahdollisuuden kansalliselle sääntelylle, jonka mukaan tuomioistuimen, jonka on ratkaistava, voidaanko tällaista todistetta käyttää perusteena arvonlisäveron kantamiselle, tulee suorittaa tämän välipäätöksen 4 kohdassa kuvattu punninta?
C 427/4

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Okręgowy w Gliwicach (Puola) on esittänyt 3.7.2018 – Lebopoll Logistics Sp. z o.o. (kotipaikka Sośnicowice) v. Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

(Asia C-437/18)

(2018/C 427/06)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Okręgowy w Gliwicach

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Lebopoll Logistics Sp. z o.o. (kotipaikka Sośnicowice)

Vastaaja: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

Ennakkoratkaisukysymys

Onko käsitettä ”asuinpaikka” tulkittava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 1 artiklan j alakohdan ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (2) 11 artiklan mukaisesti, vai merkitseekö käsite ”asuinpaikka” myös Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 883/2004 1 artiklan k alakohdassa tarkoitettua tilapäistä asumista?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1).

(2) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 987/2009 (EUVL 2009, L 284, s. 1).
8)

Millä osapuolella on todistustaakka sen seikan osalta, että asetuksen (EY) N:o 1107/2009 52 artiklan 3 kohdan vaatimukset täyttyvät, jos rinnakkaisvalmisteen ja viiteaineen luvanhaltijat ovat asiasta eri mieltä, ja kuinka laaja todistustaakka tällöin on?