Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Kilpailusääntöjen rikkomiset – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Taloudellinen kokonaisuus – Arviointiperusteet – Olettama, jonka mukaan emoyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa kokonaan omistamissaan tytäryhtiöissä

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

2. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Kilpailusääntöjen rikkomiset – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Taloudellinen kokonaisuus – Arviointiperusteet – Olettama, jonka mukaan emoyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa kokonaan omistamissaan tytäryhtiöissä – Holdingyhtiön, jolla ei ole operatiivista toimintaa, omistama tytäryhtiö

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Velvollisuus ilmoittaa täsmällisesti, miltä osin unionin yleisen tuomioistuimen päättelyä vaaditaan kumottavaksi

(SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 kohdan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta)

4. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Peruste, joka esitetään ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhaun yhteydessä – Tutkimatta jättäminen

(Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan 2 kohta)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättyjen sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat

(EY 81 artiklan 1 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

Tiivistelmä

1. Yrityksen käsitteellä tarkoitetaan jokaista yksikköä, joka harjoittaa taloudellista toimintaa, riippumatta yksikön oikeudellisesta muodosta tai rahoitustavasta. Tältä osin yhtäältä yrityksen käsitteellä on unionin kilpailuoikeuden asiayhteydessä katsottava tarkoitettavan taloudellista kokonaisuutta, vaikka oikeudellisesti tämän taloudellisen kokonaisuuden muodostaakin useampi kuin yksi luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, ja toisaalta silloin, kun tällainen taloudellinen yksikkö rikkoo kilpailusääntöjä, sen asiana on yksilöllisen vastuun periaatteen mukaisesti vastata kyseisestä rikkomisesta. Emoyhtiön voidaan katsoa olevan vastuussa tytäryhtiön toiminnasta erityisesti silloin, kun siitä huolimatta, että tytäryhtiö on erillinen oikeussubjekti, se ei päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään vaan noudattaa olennaisilta osin emoyhtiön sille antamia ohjeita, kun otetaan erityisesti huomioon taloudelliset, organisatoriset ja oikeudelliset yhteydet näiden kahden oikeudellisen yksikön välillä.

Sellaisessa erityistapauksessa, jossa emoyhtiö omistaa kokonaan tytäryhtiönsä, joka on rikkonut unionin kilpailusääntöjä, yhtäältä tällä emoyhtiöllä voi olla ratkaiseva vaikutusvalta tytäryhtiön menettelyyn ja toisaalta on olemassa kumottavissa oleva olettama, jonka mukaan kyseinen emoyhtiö tosiasiallisesti vaikuttaa siihen näin. Tällaisessa tilanteessa riittää, että komissio osoittaa emoyhtiön omistavan tytäryhtiön kokonaan, voidakseen olettaa, että emoyhtiöllä on ratkaiseva vaikutusvalta kyseisen tytäryhtiön liiketoimintapolitiikkaan. Tämän perusteella komissio voi katsoa, että emoyhtiö on yhteisvastuussa tytäryhtiölleen määrätyn sakon maksamisesta, ellei emoyhtiö, jonka asiana on kumota tämä olettama, esitä riittäviä todisteita sen osoittamiseksi, että tytäryhtiö toimii itsenäisesti markkinoilla.

(ks. 37, 38, 40 ja 41 kohta)

2. Ei ole mahdotonta, että holdingyhtiöllä, ”jolla ei ole operatiivista toimintaa”, on ratkaiseva vaikutusvalta tytäryhtiöidensä liiketoimintapolitiikkaan, vaikkei se toimikaan suoraan markkinoilla, etenkin, kun otetaan huomioon sille ominaisesti kuuluva tehtävä koordinoida ja johtaa taloutta, ja että näin ollen emoyhtiöllä voidaan olettaa olevan tällainen vaikutusvalta silloin, kun se omistaa tytäryhtiönsä kokonaan tai lähes kokonaan. Siksi olettaman, jonka mukaan emoyhtiö todellisuudessa käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiöidensä liiketoimintapolitiikassa, kumoamiseksi ei riitä vetoaminen siihen, ettei emoyhtiö ole luonteeltaan operatiivista toimintaa harjoittava yhtiö, ja tämä olettama on silti edelleen kumottavissa.

(ks. 48 ja 49 kohta)

3. SEUT 256 artiklasta, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdasta seuraa, että valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perusteet ja perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota vaatimuksen tueksi.

Vaikka valituksen perusteella olisikin mahdollista yksilöidä se, miltä osin valituksenalaista tuomiota pidetään virheellisenä, valitus, jonka tueksi esitetyt perustelut eivät ole riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta unionin tuomioistuin voisi harjoittaa valvontaansa, on jätettävä tutkimatta. Koska oleelliset seikat eivät ilmene riittävän johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse valituskirjelmän tekstistä, joka on tältä osin epäselvä ja moniselitteinen, unionin tuomioistuin ei näet voi harjoittaa laillisuusvalvontaansa lausumatta valituksen ulkopuolisesta seikasta.

(ks. 59–61 kohta)

4. Valituksessa ei voida muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa. Unionin tuomioistuin on siten valitusasioissa toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, jonka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista. Asianosainen ei voi siis muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta esittämällä ensimmäistä kertaa vasta unionin tuomioistuimessa perustetta, johon hän olisi unionin yleisessä tuomioistuimessa voinut vedota, koska asianosaisella olisi muutoin oikeus laajentaa unionin tuomioistuimessa, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, kannettaan unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden. Tällainen peruste on siis jätettävä tutkimatta muutoksenhakuvaiheessa.

(ks. 64 kohta)

5. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa määritetyn menetelmän mukaan sakon osatekijät, jotka liittyvät raskauttaviin seikkoihin, kuten rikkomisen uusimiseen, lasketaan niin sanotun sakon perusmäärän pohjalta, joka puolestaan lasketaan kertomalla niin sanottu sakon laskentapohja rikkomisen kestoon perustuvaa korotusta ilmaisevalla kertoimella.

Sakon laskentapohja määritetään lähinnä rikkomisen vakavuuden ja kyseisen yksikön kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevän toiminnan todellisen kilpailuvaikutuksen perusteella. Määrää voidaan tarvittaessa mukauttaa yksikön tosiasiallisen taloudellisen kapasiteetin perusteella, jotta varmistetaan sakon riittävä varoittava vaikutus. Kyseisten suuntaviivojen 2 ja 3 kohdan mukaan komissio määrittää ensin sakon perusmäärän rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella ja sitten tarvittaessa korottaa tai alentaa kyseistä määrää raskauttavien tai lieventävien olosuhteiden perusteella.

Suuntaviivoissa kuitenkin vahvistetaan pelkästään käytännesääntöjä, joissa ilmaistaan noudatettava käytäntö ja joista hallinto voi poiketa erityistapauksissa vain esittämällä poikkeamiselle perusteet, jotka ovat sopusoinnussa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa.

(ks. 72, 73, 81 ja 88 kohta)