Asia C‑515/13

Ingeniørforeningen i Danmark

vastaan

Tekniq

(Østre Landsretin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Sosiaalipolitiikka — Direktiivi 2000/78/EY — Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa — 2 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan a alakohta — 6 artiklan 1 kohta — Ikään perustuva erilainen kohtelu — Kansallinen säännöstö, jonka mukaan irtisanomiskorvausta ei makseta työntekijöille, jotka voivat palvelussuhteensa päättyessä saada kansaneläkettä”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 26.2.2015

Sosiaalipolitiikka – Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa – Direktiivi 2000/78 – Ikään perustuvan syrjinnän kielto – Kansallinen säännöstö, jonka mukaan irtisanomiskorvausta ei makseta työntekijöille, jotka voivat saada kansaneläkettä – Oikeutettuihin tavoitteisiin pyrkimistä koskeva perustelu – Hyväksyttävyys – Edellytykset – Asian arvioimisen kuuluminen kansalliselle tuomioistuimelle

(Neuvoston direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 6 artiklan 1 kohta)

Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista annetun direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan a alakohtaa sekä 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan työnantajan on irtisanoessaan yhtäjaksoisesti 12, 15 tai 18 vuotta saman yrityksen palveluksessa olleen toimihenkilön maksettava vastaavasti yhden, kahden tai kolmen kuukauden palkkaa vastaava korvaus toimihenkilön palvelussuhteen päättyessä, kuitenkin siten, että korvausta ei makseta, jos toimihenkilöllä on palvelussuhteensa päättyessä mahdollisuus saada kansaneläkettä, jos yhtäältä kyseinen säännöstö on objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu työllisyyspoliittisella ja työmarkkinoita koskevalla oikeutetulla tavoitteella ja jos toisaalta se on asianmukainen ja tarpeellinen keino kyseisen tavoitteen toteuttamiseksi. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, onko tilanne tällainen.

Erityisen irtisanomiskorvauksen saamisen rajaaminen ainoastaan työntekijöihin, joilla ei ole irtisanomishetkellä oikeutta saada kansaneläkettä, ei vaikuta kohtuuttomalta siihen lainsäätäjän tavoitteeseen nähden, joka on antaa tehostettua suojaa työntekijöille, joiden voi olla vaikea siirtyä uuteen työsuhteeseen palvelusaikansa pituuden vuoksi. Edellä mainittu kansallinen säännöstö antaa myös mahdollisuuden rajoittaa väärinkäyttömahdollisuuksia, jotka liittyvät siihen, että työntekijä, joka aikoo jäädä eläkkeelle, käyttää hyväkseen korvausta, jonka tarkoituksena on tukea häntä uuden työn etsimisessä. Kyseinen kansallinen säännöstö ei siis vaikuta ilmeisen epäasianmukaiselta unionin lainsäätäjän tavoitteleman oikeutetun työllisyyspoliittisen päämäärän saavuttamiseksi.

Kyseisellä kansallisella säännöstöllä pyritään lisäksi suhteellisuusperiaatteen ja väärinkäytösten ehkäisemisen tarpeen mukaisesti takaamaan, että erityistä irtisanomiskorvausta maksetaan ainoastaan niille henkilöille, joille se on tarkoitettu, eli niille, jotka aikovat pysyä työelämässä mutta joiden on ikänsä vuoksi yleensä vaikeampaa löytää uutta työtä. Tällä säännöstöllä voidaan myös välttää se, että erityistä irtisanomiskorvausta maksetaan henkilöille, joille maksetaan lisäksi kansaneläkettä, eikä sillä siis ylitetä sitä, mikä on tarpeen niiden tavoitteiden saavuttamiseksi, jotka sillä pyritään sovittamaan yhteen.

Kyseessä olevan kansallisen säännöstön säännös eroaa lisäksi tuomion Ingeniørforeningen i Danmark (EU:C:2010:600) taustalla olevassa asiassa kyseessä olleesta säännöksestä. Koska mainitussa asiassa kyseessä ollut vanhuuseläke voitiin maksaa 60 vuoden iästä lähtien, toimihenkilö, joka oli täyttänyt 60 vuotta palvelussuhteensa päättyessä, saattoi saada ainoastaan eläkkeen, joka oli määrältään pienempi suhteessa siihen eläkkeeseen, jonka hän olisi saanut, jos hän olisi voinut odottaa eläkeikäänsä saakka eläkeoikeuksiinsa vedotakseen. Hänen osaltaan oli siis näet mahdollista, että hänelle varhennetun eläkkeelle siirtymisen perusteella maksettu määrä alenee. Tästä ei ole sitä vastoin kyse erityisen irtisanomiskorvauksen epäämisen osalta silloin, kun toimihenkilöllä on palvelussuhteensa päättyessä mahdollisuus saada kansaneläkettä, sillä vaara siitä, että varhennetun eläkkeelle siirtymisen perusteella maksettu määrä pienenee, ei koske lähtökohtaisesti toimihenkilöitä, jotka voivat saada kansaneläkettä. Siltä osin kuin erityinen irtisanomiskorvaus on kertaluonteinen korvaus, joka vastaa yhden, kahden tai kolmen kuukauden palkkaa, toimenpide, jonka mukaan korvausta ei makseta työntekijöille, jotka voivat saada kansaneläkettä, ei ole myöskään omiaan aiheuttamaan pitkäaikaista ja merkittävää tulonmenetystä. Tässä yhteydessä on todettava kyseessä olevan irtisanomiskorvauksen poissulkemisen eroavan poissulkemisesta, josta oli kyse tuomion Dansk Jurist- og Økonomforbund (C-546/11) taustalla olevassa asiassa, joka koski sitä, että 65 vuotta täyttäneiltä virkamiehiltä, joilla on mahdollisuus saada eläkettä, on evätty oikeus säilyttää palkkansa kolmen vuoden ajan.

Näin ollen toimenpiteellä, jonka mukaan erityistä irtisanomiskorvausta ei makseta siinä tapauksessa, että toimihenkilöllä on palvelussuhteensa päättyessä mahdollisuus saada kansaneläkettä, ei heikennetä kohtuuttomasti niiden työntekijöiden oikeutettuja etuja, jotka ovat saavuttaneet normaalin eläkeiän.

(ks. 27, 28, 31, 32, 37–42, 44 ja 45 kohta sekä tuomiolauselma)

Asia C‑515/13

Ingeniørforeningen i Danmark

vastaan

Tekniq

(Østre Landsretin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Sosiaalipolitiikka — Direktiivi 2000/78/EY — Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa — 2 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan a alakohta — 6 artiklan 1 kohta — Ikään perustuva erilainen kohtelu — Kansallinen säännöstö, jonka mukaan irtisanomiskorvausta ei makseta työntekijöille, jotka voivat palvelussuhteensa päättyessä saada kansaneläkettä”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 26.2.2015

Sosiaalipolitiikka — Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa — Direktiivi 2000/78 — Ikään perustuvan syrjinnän kielto — Kansallinen säännöstö, jonka mukaan irtisanomiskorvausta ei makseta työntekijöille, jotka voivat saada kansaneläkettä — Oikeutettuihin tavoitteisiin pyrkimistä koskeva perustelu — Hyväksyttävyys — Edellytykset — Asian arvioimisen kuuluminen kansalliselle tuomioistuimelle

(Neuvoston direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 6 artiklan 1 kohta)

Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista annetun direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan a alakohtaa sekä 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan työnantajan on irtisanoessaan yhtäjaksoisesti 12, 15 tai 18 vuotta saman yrityksen palveluksessa olleen toimihenkilön maksettava vastaavasti yhden, kahden tai kolmen kuukauden palkkaa vastaava korvaus toimihenkilön palvelussuhteen päättyessä, kuitenkin siten, että korvausta ei makseta, jos toimihenkilöllä on palvelussuhteensa päättyessä mahdollisuus saada kansaneläkettä, jos yhtäältä kyseinen säännöstö on objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu työllisyyspoliittisella ja työmarkkinoita koskevalla oikeutetulla tavoitteella ja jos toisaalta se on asianmukainen ja tarpeellinen keino kyseisen tavoitteen toteuttamiseksi. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, onko tilanne tällainen.

Erityisen irtisanomiskorvauksen saamisen rajaaminen ainoastaan työntekijöihin, joilla ei ole irtisanomishetkellä oikeutta saada kansaneläkettä, ei vaikuta kohtuuttomalta siihen lainsäätäjän tavoitteeseen nähden, joka on antaa tehostettua suojaa työntekijöille, joiden voi olla vaikea siirtyä uuteen työsuhteeseen palvelusaikansa pituuden vuoksi. Edellä mainittu kansallinen säännöstö antaa myös mahdollisuuden rajoittaa väärinkäyttömahdollisuuksia, jotka liittyvät siihen, että työntekijä, joka aikoo jäädä eläkkeelle, käyttää hyväkseen korvausta, jonka tarkoituksena on tukea häntä uuden työn etsimisessä. Kyseinen kansallinen säännöstö ei siis vaikuta ilmeisen epäasianmukaiselta unionin lainsäätäjän tavoitteleman oikeutetun työllisyyspoliittisen päämäärän saavuttamiseksi.

Kyseisellä kansallisella säännöstöllä pyritään lisäksi suhteellisuusperiaatteen ja väärinkäytösten ehkäisemisen tarpeen mukaisesti takaamaan, että erityistä irtisanomiskorvausta maksetaan ainoastaan niille henkilöille, joille se on tarkoitettu, eli niille, jotka aikovat pysyä työelämässä mutta joiden on ikänsä vuoksi yleensä vaikeampaa löytää uutta työtä. Tällä säännöstöllä voidaan myös välttää se, että erityistä irtisanomiskorvausta maksetaan henkilöille, joille maksetaan lisäksi kansaneläkettä, eikä sillä siis ylitetä sitä, mikä on tarpeen niiden tavoitteiden saavuttamiseksi, jotka sillä pyritään sovittamaan yhteen.

Kyseessä olevan kansallisen säännöstön säännös eroaa lisäksi tuomion Ingeniørforeningen i Danmark (EU:C:2010:600) taustalla olevassa asiassa kyseessä olleesta säännöksestä. Koska mainitussa asiassa kyseessä ollut vanhuuseläke voitiin maksaa 60 vuoden iästä lähtien, toimihenkilö, joka oli täyttänyt 60 vuotta palvelussuhteensa päättyessä, saattoi saada ainoastaan eläkkeen, joka oli määrältään pienempi suhteessa siihen eläkkeeseen, jonka hän olisi saanut, jos hän olisi voinut odottaa eläkeikäänsä saakka eläkeoikeuksiinsa vedotakseen. Hänen osaltaan oli siis näet mahdollista, että hänelle varhennetun eläkkeelle siirtymisen perusteella maksettu määrä alenee. Tästä ei ole sitä vastoin kyse erityisen irtisanomiskorvauksen epäämisen osalta silloin, kun toimihenkilöllä on palvelussuhteensa päättyessä mahdollisuus saada kansaneläkettä, sillä vaara siitä, että varhennetun eläkkeelle siirtymisen perusteella maksettu määrä pienenee, ei koske lähtökohtaisesti toimihenkilöitä, jotka voivat saada kansaneläkettä. Siltä osin kuin erityinen irtisanomiskorvaus on kertaluonteinen korvaus, joka vastaa yhden, kahden tai kolmen kuukauden palkkaa, toimenpide, jonka mukaan korvausta ei makseta työntekijöille, jotka voivat saada kansaneläkettä, ei ole myöskään omiaan aiheuttamaan pitkäaikaista ja merkittävää tulonmenetystä. Tässä yhteydessä on todettava kyseessä olevan irtisanomiskorvauksen poissulkemisen eroavan poissulkemisesta, josta oli kyse tuomion Dansk Jurist- og Økonomforbund (C-546/11) taustalla olevassa asiassa, joka koski sitä, että 65 vuotta täyttäneiltä virkamiehiltä, joilla on mahdollisuus saada eläkettä, on evätty oikeus säilyttää palkkansa kolmen vuoden ajan.

Näin ollen toimenpiteellä, jonka mukaan erityistä irtisanomiskorvausta ei makseta siinä tapauksessa, että toimihenkilöllä on palvelussuhteensa päättyessä mahdollisuus saada kansaneläkettä, ei heikennetä kohtuuttomasti niiden työntekijöiden oikeutettuja etuja, jotka ovat saavuttaneet normaalin eläkeiän.

(ks. 27, 28, 31, 32, 37–42, 44 ja 45 kohta sekä tuomiolauselma)