Päätöksen 2007/389, jonka ainoita adressaatteja ovat jäsenvaltiot, ei ensi näkemältä voida katsoa koskevan erikseen muita hakijoita, sillä päätös koskee kyseisiä hakijoita, joita ei voida yksilöidä niille tunnusomaisilla erityispiirteillä, samalla tavalla kuin kaikkia muita samassa tilanteessa olevia malationin myyjiä ja käyttäjiä, eikä kyseisessä päätöksessä ole mitään konkreettista seikkaa, jonka perusteella voitaisiin päätellä, että se on tehty ottamalla huomioon niiden erityistilanne. Näyttää siis siltä, että kyseiset hakijat voisivat väittää päätöksen koskevan niitä vain sen vuoksi, että ne ovat mainitussa päätöksessä tarkoitettujen taloudellisten toimijoiden objektiivisessa asemassa. Tällainen vaikuttaminen ei kuitenkaan ole riittävää, jotta päätöksen voitaisiin katsoa koskevan niitä erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Hakijoiden lisäksi on sitä paitsi olemassa useita muita sellaisia yrityksiä, jotka myös myyvät ja käyttävät malationia ja joilla on siis markkinointia koskevia oikeuksia samalla tavalla kuin hakijoilla. Tästä seuraa, että muut hakijat kuin ilmoituksen tekijä eivät voi vedota omaan yksilölliseen tilanteeseensa kiireellisyyden osoittamiseksi välitoimimenettelyssä, joten niillä ei ole myöskään oikeutta tehdä tällaista välitoimihakemusta.

Malationin sisällyttämättä jättämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I ja tätä ainetta sisältäville kasvinsuojeluaineille annettujen lupien peruuttamisesta tehdystä päätöksestä 2007/389 nostettuun kumoamiskanteeseen liitetyn välitoimihakemuksen osalta ei voida ensi näkemältä pitää mahdottomana, että mainittu päätös koskee hakijaa malationia koskevan ilmoituksen tekijänä, joka on tosiasiassa osallistunut direktiivissä säädettyyn tehoaineen arviointimenettelyyn ja jolla on merkityksellisessä lainsäädännössä säädetyt menettelylliset takeet, suoraan ja erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla ja että sen pääasiassa nostama kanne täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 ja 3 kohdan perusteella välitoimia koskevassa hakemuksessa on ilmoitettava muun muassa ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua, ja hakemus on tehtävä erillisellä asiakirjalla noudattaen saman työjärjestyksen 43 ja 44 artiklan määräyksiä. Tältä osin vastapuolen on voitava valmistella huomautuksensa ja välitoimista päättävän tuomarin on voitava ratkaista välitoimihakemus tarvittaessa pelkästään kyseisen hakemuksen perusteella ilman muita tietoja, joten niiden olennaisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin hakemus perustuu, on ilmettävä johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse välitoimihakemuksesta

Välitoimihakemuksen kiireellisyyttä on arvioitava sen perusteella, onko asiassa tarpeen antaa väliaikainen ratkaisu, jotta vältettäisiin vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutuminen välitoimea hakevalle asianosaiselle. Vahingon välitöntä uhkaa ei tarvitse näyttää toteen ehdottoman varmasti, sillä – varsinkin silloin, kun vahingon syntyminen riippuu useiden seikkojen yhteisvaikutuksesta – riittää, että vahingon syntyminen on ennustettavissa riittävän todennäköisesti. Asianosaisen, joka siihen vetoaa, on kuitenkin näytettävä toteen tosiseikat, joiden perusteella vahinkoa voidaan pitää vakavana ja korjaamattomana.

Taloudellista vahinkoa ei voida pitää korjaamattomana tai edes vaikeasti korjattavana joitakin poikkeustilanteita lukuun ottamatta, koska siitä voidaan myöhemmin maksaa korvausta. Välitoimi on perusteltu ainoastaan, jos vaikuttaa siltä, että tällaisen toimenpiteen puuttuessa hakija joutuisi sellaiseen tilanteeseen, joka voisi vaarantaa sen olemassaolon ennen pääasian käsittelyn päättävän ratkaisun antamista. Koska välittömästi uhkaava markkinoiden häviäminen on tosiasiallisesti sekä korjaamaton että vakava vahinko, vaaditusta välitoimesta määrääminen vaikuttaa perustellulta tällaisessa tilanteessa.

Vaikka otetaan huomioon myös se, että jos vaaditusta välitoimesta ei määrätä, hakijan markkinaosuuksia muutetaan korjaamattomasti, tätä tapausta ei voida kuitenkaan asettaa yhdenvertaiseen asemaan sen tapauksen kanssa, jossa on kyse markkinoiden häviämisen vaarasta, ja sillä voidaan perustella vaaditusta välitoimesta määrääminen ainoastaan, jos markkinaosuuksien korjaamaton muuttuminen on myös vakavaa. Näin ollen ei riitä, että on olemassa vaara siitä, että jokin markkinaosuus – olipa se kuinka vähäinen tahansa – menetetään korjaamattomasti, vaan merkitystä on sillä, että kyseinen markkinaosuus on riittävän suuri. Hakijan, joka vetoaa tällaisen markkinaosuuden menettämiseen, on lisäksi osoitettava, että merkittävän osuuden takaisinvaltaaminen muun muassa asianmukaisten mainontatoimenpiteiden avulla on mahdotonta rakenteellisten tai oikeudellisten esteiden vuoksi. Tässä yhteydessä väitetyn vahingon vakavuutta on arvioitava muun muassa yrityksen kokoon ja liikevaihtoon sekä sen konsernin ominaisuuksiin nähden, johon yritys kuuluu.

(ks. 97–100, 102 ja 115 kohta)