Väliaikainen versio

JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

MACIEJ SZPUNAR

10 päivänä marraskuuta 2022 ( )

Asia C‑651/21

М. Ya. M.

(Ennakkoratkaisupyyntö – Sofiyski rayonen sad (Sofian piirituomioistuin, Bulgaria))

Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Perintöoikeus – Asetus (EU) N:o 650/2012 – 13 artikla – Perillisen asuinpaikkajäsenvaltiossaan tekemä ilmoitus perinnöstä luopumisesta – Kyseisen ilmoituksen kirjaaminen myöhemmin toisen perillisen hakemuksesta toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa





1. Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö koskee asetuksen (EU) N:o 650/2012( ) 13 artiklan tulkintaa. Ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen on jätetty perillisen hakemus toisen perillisen tekemän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen kirjaamisesta, ja kyseinen ilmoitus on tehty sen toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle, jossa tällä toisella perillisellä on asuinpaikka.

2. Ehdotan tässä ratkaisuehdotuksessa, että unionin tuomioistuin toteaa, ettei asetuksen N:o 650/2012 13 artikla ole esteenä edellä mainitulle kirjaamishakemukselle.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus

3. Asetuksen N:o 650/2012 4 ja 13 artikla sisältyvät asetuksen II lukuun, jonka otsikko on ”Toimivalta”.

4. Kyseisen asetuksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Yleinen toimivalta”, säädetään seuraavaa:

”Sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä, ovat toimivaltaisia antamaan ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan.”

5. Asetuksen 13 artiklassa, jonka otsikko on ”Perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottaminen tai siitä luopuminen”, säädetään seuraavaa:

”Ratkaisujen tekemiseen perintöasiassa tämän asetuksen nojalla toimivaltaisen tuomioistuimen lisäksi sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa kenen tahansa sellaisen henkilön asuinpaikka on, joka perimykseen sovellettavan lain mukaisesti voi tehdä tuomioistuimelle perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen tai ilmoituksen, jonka tarkoituksena on rajoittaa kyseisen henkilön vastuuta perimykseen liittyvien velkojen osalta, ovat toimivaltaisia vastaanottamaan tällaisia ilmoituksia siinä tapauksessa, että tällaiset ilmoitukset voidaan kyseisen jäsenvaltion lain mukaisesti tehdä tuomioistuimelle. ”

6. Saman asetuksen 21 ja 22 artikla sisältyvät III lukuun, jonka otsikko on ”Sovellettava laki”.

7. Asetuksen N:o 650/2012 21 artiklan, jonka otsikko on ”Yleissääntö”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, perimykseen kokonaisuudessaan sovelletaan sen valtion lakia, jossa perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä. ”

8. Asetuksen 22 artiklan, jonka otsikko on ”Lainvalinta”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Henkilö voi valita, että hänen perimykseensä kokonaisuudessaan sovelletaan sen valtion lakia, jonka kansalainen hän on valinnan tehdessään tai kuollessaan.”

Bulgarian oikeus

Perintölaki

9. Perintölain (zakon za nasledstvo; DV nro 22, 29.1.1949), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 48 §:ssä säädetään, että perintö siirtyy, kun se otetaan vastaan, ja että vastaanottaminen on pätevä perimystapahtuman sattumisesta alkaen.

10. Perintölain 49 §:n 1 momentin mukaan perintö voidaan ottaa vastaan ilmoittamalla siitä kirjallisesti sille Rayonen sadille [(piirituomioistuimelle)], jonka tuomiopiirissä perimystapahtuma on sattunut, ja tällöin perinnön vastaanottaminen kirjataan sitä varten tarkoitettuun asiakirjaan.

11. Kyseisen lain 51 §:n 1 momentissa säädetään, että kunkin asianosaisen hakemuksesta Rayonen sad kutsuu perintöön oikeutetun luokseen ja asettaa tälle määräajan, jonka kuluessa tämän on annettava ilmoitus perinnön vastaanottamisesta tai siitä luopumisesta. Jos perillistä vastaan on vireillä oikeudenkäynti, määräaika vahvistetaan siinä tuomioistuimessa, jossa asia on vireillä. Saman lain 51 §:n 2 momentissa säädetään, että jos perillinen ei anna ilmoitusta määräajassa, hän menettää oikeuden perinnön vastaanottamiseen. Perintölain 51 §:n 3 momentin mukaan perillisen ilmoitus kirjataan 49 §:n 1 momentissa tarkoitettuun asiakirjaan.

12. Kyseisen lain 52 §:n mukaan perinnöstä luopuminen tapahtuu 49 §:n 1 momentissa säädetyn menettelyn mukaisesti, ja se kirjataan samaa menettelyä noudattaen.

Siviiliprosessilaki

13. Siviiliprosessilain (grazhdanski protsesualen kodeks; DV nro 59, 20.7.2007), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 26 §:n 1 momentissa säädetään, että siviiliprosessissa asianosaisia ovat henkilöt, joiden nimissä tai joita vastaan oikeutta käydään. Siviiliprosessilain 26 §:n 2 momentin mukaan laissa säädettyjä tapauksia lukuun ottamatta kukaan ei voi omissa nimissään vedota tuomioistuinmenettelyssä muiden oikeuksiin.

14. Kyseisen lain 531 §:n 1 momentin mukaan hakemuslainkäyttömenettely saatetaan vireille asianosaisen hakemuksella.

15. Saman lain 532 §:ssä säädetään, että hakemus käsitellään suljetuin ovin pidettävässä istunnossa, jollei tuomioistuin katso, että asian oikea ratkaisu edellyttää sen käsittelemistä julkisessa istunnossa.

16. Siviiliprosessilain 533 §:n mukaan tuomioistuimen on tutkittava viran puolesta, täyttyvätkö pyydetyn ratkaisun edellytykset. Se voi hankkia omasta aloitteestaan todisteita ja ottaa huomioon tosiseikkoja, joita hakija ei ole esittänyt.

Tuomioistuinhallintoa koskeva perussääntö

17. Tuomioistuinhallintoa koskevan perussäännön (Pravilnik za administratsiata v sadilishtata; DV nro 68, 22.8.2017), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 39 §:n 1 momentissa on luettelo kirjaamossa ylläpidettävistä sähköisistä ja/tai paperimuodossa olevista rekistereistä, joihin kuuluu rekisteri perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevista asiakirjoista.

Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa

18. M. Ya. M. (jäljempänä hakija) on Bulgarian kansalainen, ja hän ilmoittaa olevansa Kreikassa 29.3.2019 kuolleen isoäitinsä M. T. G:n, joka on Bulgarian kansalainen, perillinen.

19. Hakija toimitti Sofiyski rayonen sadille (Sofian piirituomioistuin, Bulgaria) hakemuksen, jossa pyydettiin kirjaamaan rekisteriin vainajan puolison, joka on Kreikan kansalainen, tekemä ilmoitus perinnöstä luopumisesta. Viimeksi mainittu esitti Bulgarian viranomaisten laatiman perintötodistuksen, jonka mukaan vainajan perillisiä olivat hänen puolisonsa, hänen tyttärensä ja hakija (hänen lapsenlapsensa).

20. Hakija esitti kyseisessä menettelyssä Eirinodikeio Athinonin (Ateenan rauhantuomioistuin, Kreikka) laatiman pöytäkirjan, jonka mukaan vainajan puoliso oli esiintynyt kyseisessä tuomioistuimessa 28.6.2019 ja ilmoittanut luopuvansa perinnöstä. Lisäksi hakemuksessa annettujen tietojen mukaan vainajan puoliso oli ilmoittanut vainajan asuneen viimeksi Kreikassa.

21. Hakija ei toimi vainajan puolison valtuutettuna edustajana, vaan hän ilmoittaa, että hänellä on samaan perillisryhmään kuuluvana perillisenä intressi perinnöstä luopumisen kirjaamiseen, jonka seurauksena hänen perintöosuutensa kasvaisi.

22. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa käsiteltävässä asiassa, ettei se pysty hankkimaan tietoja vainajan viimeisestä asuinpaikasta, ennen kuin se on todennut olevansa toimivaltainen kirjaamaan perinnöstä luopuvan perillisen asuinpaikan tuomioistuimelle tehdyn perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen.

23. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näet sitä, onko perintöasioihin liittyvissä kysymyksissä yleisesti toimivaltaiselle tuomioistuimelle tehty luopumista koskeva ilmoitus kirjattava, koska toimivaltainen tuomioistuin on jo kirjannut kyseisen ilmoituksen asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan mukaisesti. Lisäksi se epäilee mahdollisuutta kirjata yhden perillisen luopumista perinnöstä, kun tätä kirjaamista on pyytänyt toinen perillinen.

24. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan asetuksen N:o 650/2012 13 artikla voi aiheuttaa toimivaltaan liittyvän ristiriidan, koska kyseisen asetuksen yleisten säännösten mukaisesti toimivalta määräytyy perittävän asuinpaikan mukaan, ei perillisen asuinpaikan mukaan. Vaikka perintöasiassa toimivaltainen tuomioistuin on lähtökohtaisesti perittävän viimeisen asuinpaikan tuomioistuin, on kuitenkin mahdollista, ettei kyseinen tuomioistuin ole tietoinen perillisten asuinpaikan tuomioistuimelle tehtyjen perinnöstä luopumista tai sen vastaanottamista koskevien ilmoitusten kirjaamisesta.

25. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan asetus N:o 650/2012 jättääkin oikeudellisen aukon, kun siinä säädetään eri valtioiden tuomioistuinten eli perittävän viimeisen asuinpaikan tuomioistuimen ja perillisten asuinpaikan tuomioistuimen samanaikaisesta (tai kumulatiivisesta) toimivallasta. Kyseisessä asetuksessa ei kuitenkaan velvoiteta viimeksi mainittua tuomioistuinta ilmoittamaan lähtökohtaisesti toimivaltaiselle tuomioistuimelle sille tehdyistä perinnöstä luopumista tai sen vastaanottamista koskevista ilmoituksista.

26. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että tällaisen ilmoitusvelvollisuuden puuttuminen ei vastaa Bulgarian lainsäätäjän käsitystä eikä kansallista oikeuskäytäntöä, jonka mukaan kaikki perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevat ilmoitukset keskitetään samaan paikkaan, yhteen tuomioistuimen rekisteriin, josta tarvittavat haut voidaan tehdä. Näin voidaan taataa oikeusvarmuus, joka syntyy mahdollisuudesta säilyttää kaikki perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevat tiedot samassa paikassa, mikä on myös asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 23 perustelukappaleessa ilmaistu tavoite.

27. Koska tällaisesta ilmoitusvelvollisuudesta ei säädetä nimenomaisesti asetuksessa N:o 650/2012, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii sen käsiteltäväksi saatetun menettelyn luonnetta. Hakija ei pyydä kirjaamaan omaa ilmoitustaan perittävän perinnöstä luopumisesta vaan toisen perillisen tekemän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen. Bulgarian lainsäädännössä ei säädetä tällaisesta menettelystä. Periaate, joka koskee oikeuksien henkilökohtaista puolustamista tuomioistuimessa, ei salli muiden tekemien ilmoitusten kirjaamista perinnön vastaanottamista ja siitä luopumista koskevaan rekisteriin.

28. Tämän vuoksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii ensinnäkin, kielletäänkö asetuksen N:o 650/2012 13 artiklassa implisiittisesti kirjaamasta uudelleen perillisen asuinpaikkavaltiossa tehtyä perinnöstä luopumista sellaisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa perittävän asuinpaikan väitetään olleen. Näyttää siltä, että kahden erisisältöisen ilmoituksen eli perinnöstä luopumista ja perinnön vastaanottamista koskevan ilmoituksen kirjaamista ei pitäisi sallia, jotta estetään ristiriitaisten ilmoitusten kirjaaminen. Bulgarian oikeusjärjestyksen mukaan kaikki perinnön vastaanottamista ja siitä luopumista koskevat ilmoitukset kirjataan kuitenkin samaan paikkaan, eikä tämän oikeusjärjestyksen rikkominen vaikuta olevan oikeusvarmuuden suojaa koskevan unionin oikeuden periaatteen hengen mukaista.

29. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kallistuvansa sille kannalle, että useiden perinnöstä luopumista koskevien ilmoitusten kirjaaminen useassa valtiossa on sallittava. Sen mukaan tällainen ratkaisu ei vaikuttaisi merkittävästi oikeusvarmuuteen, koska yhtäältä jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan menettelyihin, joita noudatetaan, kun perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevia ilmoituksia tehdään useita peräkkäin, ja koska toisaalta perintöoikeuksia koskevassa asiassa tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi hakemus on saatettu, voi arvioida kyseisten ilmoitusten oikeusvaikutuksia niiden tekemisen ajankohdat huomioon ottaen.

30. Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii toiseksi, kuka voi hakea tällaista kirjaamista. Tämä seikka on tärkeä, sillä Bulgarian prosessilainsäädännössä ei säädetä mahdollisuudesta kirjata bulgarialaisessa tuomioistuimessa perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevaa ilmoitusta, joka on jo kirjattu toisessa jäsenvaltiossa. Tällaisen ilmoituksen voi tehdä vain perillinen henkilökohtaisesti. Herää siis kysymys, voiko perillinen hakea toisen perillisen tekemän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen kirjaamista perittävän oletetussa asuinpaikkavaltiossa, kun tämä ilmoitus on kirjattu kyseisen toisen perillisen asuinpaikkavaltiossa ja kun tällaisesta mahdollisuudesta ei säädetä nimenomaisesti ensin mainitussa valtiossa.

31. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan soveltaminen tehokkaasti ja noudattaen kyseisen säädöksen johdanto-osan 32 perustelukappaleessa ilmaistua tavoitetta, jonka mukaan perinnön vastaanottamisen tai siitä luopumisen ei pitäisi pakottaa perillistä matkustamaan perittävän asuinpaikkavaltioon tai palkkaamaan valtuutettua edustajaa kyseisessä valtiossa, edellyttää, että jokainen perillinen voi hakea toisessa jäsenvaltiossa aiemmin tehdyn perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen kirjaamista. Tämän perusteella käsiteltävässä asiassa voitaisiin jättää soveltamatta Bulgarian prosessilainsäädäntöä, kun huomioon otetaan tarve poiketa jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteesta unionissa kyseisen säännöksen tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi.

32. Jos perillisen luopumisen kirjaaminen olisi sitä vastoin mahdollista sekä hänen asuinpaikkavaltiossaan että perittävän kuolinhetken aikaisessa asuinpaikassa vain siinä tapauksessa, että perinnöstä luopuva perillinen hakisi tätä henkilökohtaisesti, tehtäisiin asetuksen N:o 650/2012 13 artiklasta sisällöltään tyhjä.

33. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää tältä osin, että asetuksessa N:o 650/2012 on aukko, koska siinä ei velvoiteta tuomioistuinta, joka on toimivaltainen ainoastaan kirjaamaan perillisten tekemät perinnöstä luopumista koskevat ilmoitukset, toimittamaan päätöstään tuomioistuimelle, jolla on yleinen toimivalta perintöasian ratkaisemiseen. Perillisten välisten riitojen välttämiseksi sekä perinnöstä luopuvan perillisen kirjatun tahdon huomioon ottamiseksi jokaisella perillisellä pitäisi siten olla oikeus saada kyseinen tahto kirjatuksi perittävän viimeisen asuinpaikan rekistereihin.

34. Tässä tilanteesta Sofiyski rayonen sad teki 25.10.2021 päätöksen, joka saapui unionin tuomioistuimeen samana päivänä ja jolla se lykkäsi asian käsittelyä ja esitti unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”1) Onko [asetuksen N:o 650/2012] 13 artiklaa, luettuna yhdessä oikeusvarmuuden periaatteen kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että sen jälkeen, kun yksi perillisistä on jo rekisteröinyt asuinpaikkavaltionsa tuomioistuimessa ilmoituksensa sellaisen perittävän, jonka asuinpaikka oli kuolinhetkellä toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa, perinnön vastaanottamisesta tai siitä luopumisesta, toinen perillinen voi hakea viimeksi mainitussa valtiossa perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen uudelleen rekisteröintiä?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan siten, että rekisteröinti on sallittua, onko [asetuksen N:o 650/2012 ] 13 artiklaa, luettuna yhdessä oikeusvarmuuden ja unionin oikeuden tehokkaan täytäntöönpanon periaatteiden kanssa, ja [SEU] 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettua jäsenvaltioiden velvollisuutta vilpittömään yhteistyöhön tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sille, että perillinen, joka asuu siinä valtiossa, jossa perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä, voi hakea toisen perillisen asuinpaikassaan tekemän yhteisen perittävän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen rekisteröintiä siitä huolimatta, että viimeksi mainitun valtion prosessioikeudessa ei säädetä mahdollisuudesta perinnöstä luopumisen rekisteröintiin toisen nimissä?”

35. Euroopan komissio on esittänyt kirjallisia huomautuksia.

Oikeudellinen arviointi

Alustavat huomautukset

36. Ensinnäkin on korostettava, kuten komissio tuo esille huomautuksissaan, ettei käsiteltävässä asiassa ole mahdollista määrittää varmuudella jäsenvaltiota, jonka tuomioistuimet ovat toimivaltaisia ratkaisemaan vainajan perintöön liittyvät kysymykset. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava tämä ongelma ensin.

37. Vainajan puolison mukaan vainajan viimeinen asuinpaikka oli Kreikassa. Tämän perusteella kreikkalaiset tuomioistuimet olisivat toimivaltaisia antamaan ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan,( ) ja sovellettava laki olisi lähtökohtaisesti Kreikan laki,( ) ellei perittävä ole valinnut, että perimykseen sovelletaan sen valtion lakia, jonka kansalainen hän oli, eli Bulgarian lakia.( )

38. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoittaa, ettei se pysty hankkimaan tästä tietoja, ennen kuin se on todennut olevansa toimivaltainen kirjaamaan perinnöstä luopuvan perillisen asuinpaikan tuomioistuimelle tehdyn perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen.

39. Lähtötilanne on epäselvä: jos vainajan viimeiseksi asuinpaikaksi osoittautuisi tosiasiassa Kreikka, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei olisi asetuksen N:o 650/2012 4 artiklan perusteella toimivaltainen ratkaisemaan kaikkia perimykseen liittyviä kysymyksiä. Tämä toimivalta kuuluisi kreikkalaisille tuomioistuimille, ja ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin olisi toimivaltainen vain vastaanottamaan ilmoituksen kyseisen asetuksen 13 artiklan mukaisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiä kysymyksiä ei siten voitaisi ottaa tutkittaviksi.

40. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siis selvitettävä ensin, missä vainajan asuinpaikka oli, ennen kuin se ratkaisee unionin tuomioistuimelle esittämänsä kysymykset. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi ratkaista unionin tuomioistuimelle osoitetut kysymykset vasta toisessa vaiheessa, kun se on todennut olevansa toimivaltainen ratkaisemaan perintöasian.

41. Toiseksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen huomio on kiinnitettävä sen velvollisuuteen hyväksyä virallinen asiakirja asetuksen N:o 650/2012 59 artiklan mukaisesti, jos vainajan aviomiehen asuinpaikkansa (Kreikan) tuomioistuimelle tekemä perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus voidaan katsoa edellä mainitussa artiklassa tarkoitetuksi viralliseksi asiakirjaksi. Siinä tapauksessa, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tulee siihen tulokseen, että se pystyy hyväksymään kyseisen ilmoituksen asetuksen N:o 650/2012 59 artiklan nojalla, esitetyt kysymykset voivat osoittautua perusteettomiksi.

42. Sen estämättä, mitä näissä alustavissa huomautuksissa todetaan, ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksiin. Ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta on muistutettava joka tapauksessa siitä, että nämä kysymykset voidaan tutkia vain, jos se on toimivaltainen ratkaisemaan perintöasian. Kansalliseen oikeuteen kuuluvat oikeussäännöt, jotka estävät ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta tutkimasta toimivaltansa perintöasian ratkaisemiseen, olisivat vastoin asetusta N:o 650/2012, ja ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi jätettävä soveltamatta niitä.

Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

43. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 650/2012 13 artikla esteenä sille, että kun yksi perillisistä on tehnyt asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimessa kirjatun, perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen ja kun kyseisen perinnön jättäneen perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä toisessa jäsenvaltiossa, toinen perillinen voi hakea viimeksi mainitussa valtiossa kyseisen perinnöstä luopumista tai sen vastaanottamista koskevan ilmoituksen kirjaamista uudelleen.

44. Asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan nojalla perintöasiassa toimivaltaisen tuomioistuimen (tässä ratkaisuehdotuksessa: bulgarialaisen tuomioistuimen) lisäksi sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa kenen tahansa sellaisen henkilön asuinpaikka on, joka perimykseen sovellettavan lain (tässä ratkaisuehdotuksessa: Bulgarian lain) mukaisesti voi tehdä tuomioistuimelle muun muassa perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen, ovat toimivaltaisia vastaanottamaan tällaisen ilmoituksen siinä tapauksessa, että tällainen ilmoitus voidaan kyseisen jäsenvaltion lain mukaan tehdä tuomioistuimelle.

45. On muistettava, että vainajan perillisiä ovat hänen puolisonsa, joka on Kreikan kansalaisen, hänen tyttärensä ja hakija (hänen lapsenlapsensa). Puoliso on tehnyt asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan mukaisen perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimelle eli kreikkalaiselle tuomioistuimelle. Tämän ilmoituksen oletetaan olevan pätevä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymys ei siis koske kyseisen ilmoituksen pätevyyttä( ) vaan sitä, voiko hakija saada kyseisen ilmoituksen kirjattua ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa.

46. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, jossa ei ole nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen merkityksen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti ottamalla huomioon paitsi säännöksen sanamuoto myös sen asiayhteys ja kyseessä olevalla säännöstöllä tavoiteltu päämäärä.( )

47. Asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan mukaan perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen vastaanottamiseen toimivaltaisia ovat sekä ratkaisujen tekemiseen perintöasiassa toimivaltainen tuomioistuin että sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa on perillisen asuinpaikka. Kyseessä on kansainvälinen täydentävä toimivalta, joka poikkeaa kyseisen asetuksen 4–11 artiklalla käyttöön otetusta järjestelmästä.( ) Unionin tuomioistuin nimittää tätä ”rajoitetuksi toimivallaksi”.( ) Kyseisen säännöksen tarkoituksena on yksinkertaistaa perinnön- ja testamentinsaajien menettelyjä kyseisen asetuksen 4–11 artiklassa säädetyistä toimivaltasäännöistä poiketen.( )

48. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäisellä kysymyksellä pyritään siis selvittämään vainajan puolison Kreikassa tekemän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen vaikutukset. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa tältä osin, että asetuksessa N:o 650/2012 ei velvoiteta tuomioistuinta, jolle luopumista koskeva ilmoitus on tehty, ilmoittamaan lähtökohtaisesti toimivaltaiselle tuomioistuimelle kyseisen ilmoituksen olemassaolosta. Sen mukaan tässä suhteessa olemassa on oikeudellinen aukko.

49. On huomautettava, että asetuksen N:o 650/2012 (preskriptiivisissä) säännöksissä ei säädetä lainkaan siitä, millä tavalla asetuksen 13 artiklan mukaisesti tehty ilmoitus toimitetaan perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle. Ainoa tähän liittyvä viittaus löytyy kyseisen asetuksen johdanto-osan 32 perustelukappaleesta, jossa todetaan, että ”henkilöiden, jotka päättävät käyttää mahdollisuutta tehdä ilmoituksia jäsenvaltiossa, jossa heillä on asuinpaikka, olisi itse ilmoitettava perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle tai viranomaiselle tällaisten ilmoitusten olemassaolosta perimykseen sovellettavassa laissa asetetussa määräajassa”.

50. Kyseisellä johdanto-osan perustelukappaleella ei ole tietenkään itsenäistä oikeudellista arvoa,( ) kuten komissio huomauttaa, mutta sen mukaan tällaisen ilmoituksen olemassaolosta ilmoittaminen perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle ei ole tuomioistuimen vaan asianomaisen henkilön tehtävä. Siten tiedon toimittaminen ”yksityistetään” asetuksella N:o 650/2012.( )

51. Unionin tuomioistuin on jo todennut, ettei asetuksen N:o 650/2012 13 tai 28 artiklassa säädetä mekanismista, jolla perinnöstä luopuvan perillisen asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuin välittää tällaiset ilmoitukset perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle.( )

52. Jos käsiteltävässä asiassa oletetaan, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on perintöasiassa toimivaltainen ja että 28.6.2019 päivätty perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus on tehty asianmukaisesti Kreikan lainsäädännön vaatimuksia noudattaen, ei ole ratkaisevaa, millä tavalla perintöasiassa toimivaltainen tuomioistuin saa tiedon tällaisen ilmoituksen olemassaolosta. Tärkeintä on se, että kyseinen tuomioistuin todella saa tiedon tällaisesta ilmoituksesta.

53. Tähän toteamukseen eivät vaikuta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille ottamat Bulgarian lainsäädännön erityispiirteet.

54. Tältä osin on todettava, että koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille, että perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen vastaanottaneen tuomioistuimen ilmoitusvelvollisuuden puuttuminen on vastoin Bulgarian lainsäätäjän käsitystä ja kansallista oikeuskäytäntöä, jonka mukaan kaikki perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevat ilmoitukset on koottava samaan paikkaan, yhteen tuomioistuimen rekisteriin, josta tarvittavat haut voidaan tehdä, on todettava, että kyseessä on Bulgarian oikeusjärjestyksen sisäinen ongelma. On muistettava, että bulgarialaisten tuomioistuinten, myös ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, tehtävänä on varmistaa asetuksen N:o 650/2012 säännösten täysi tehokas vaikutus. Toisin sanoen, jos kyseisessä asetuksessa ei säädetä perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen vastaanottaneen tuomioistuimen ilmoitusvelvollisuudesta, kuten juuri totesin, Bulgarian lainsäädäntöön ei voi sisältyä säännöksiä, jotka ovat ristiriidassa kyseisen, lainsäätäjän tekemän valinnan kanssa.

55. Ehdotan siis, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan siten, ettei asetuksen N:o 650/2012 13 artikla ole esteenä sille, että kun perillinen on tehnyt asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimessa kirjatun, perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen ja perinnön jättäneen perittävän kuolinhetken asuinpaikka on ollut toisessa jäsenvaltiossa, toinen perillinen voi hakea myöhemmin kyseisen ilmoituksen kirjaamista viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa.

Toinen ennakkoratkaisukysymys

56. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään toisella kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 650/2012 13 artikla esteenä sille, että muu perillinen kuin se, joka on tehnyt perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen asuinpaikkajäsenvaltiossaan, voi ilmoittaa perintöasian käsittelevälle tuomioistuimelle kyseisen ilmoituksen olemassaolosta.

57. Huomautan aluksi, että asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleessa todetaan, että ”henkilöiden, jotka päättävät käyttää mahdollisuutta tehdä ilmoituksia jäsenvaltiossa, jossa heillä on asuinpaikka, olisi itse ilmoitettava perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle tai viranomaiselle tällaisten ilmoitusten olemassaolosta”.( )

58. Kyseinen johdanto-osan perustelukappale voitaisiin ymmärtää siten, että asianomaisen henkilön on ilmoitettava henkilökohtaisesti asiaankuuluvalle tuomioistuimelle tai viranomaiselle. Ehdotan kuitenkin toisenlaista tulkintatapaa. Minusta vaikuttaa nimittäin siltä, että unionin lainsäätäjä on käyttänyt ilmaisua ”itse” tehdäkseen eron asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan mukaisesti ilmoituksen tehneen henkilön ja sen tuomioistuimen välillä, jolle kyseinen henkilö teki tämän ilmoituksen, eikä ilmoituksen tehneen henkilön ja jonkun muun henkilön välillä. Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleella pyritään siis ennen kaikkea selventämään, ettei edellä tarkoitettujen henkilöiden asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuimen tehtävänä ole ilmoittaa tällaisten ilmoitusten olemassaolosta sille tuomioistuimelle tai viranomaiselle, joka käsittelee perintöasian.

59. Myös asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan tarkoitus puoltaa tällaista tulkintaa. Kuten olen todennut, asetuksella pyritään poistamaan henkilöiden vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet, jotta perilliset eivät joutuisi kohtaamaan vaikeuksia, kun he valvovat oikeuksiaan perintöasiassa, jolla on rajat ylittäviä vaikutuksia.( ) Tässä tapauksessa perimys käy yksinkertaisemmin, jos perillinen, joka voi hyötyä perinnöstä luopumisesta, voi ilmoittaa kyseisessä perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle luopumista koskevan ilmoituksen olemassaolosta, jollei perinnöstä luopunut perillinen ole tehnyt tätä itse.

60. Katson tässä samoin kuin ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelun yhteydessä, etteivät ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille ottamat Bulgarian lainsäädännön erityispiirteet vaikuta tähän toteamukseen.

61. Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille, ettei Bulgarian lainsäädännössä säädetä perillisen mahdollisuudesta hakea toisen perillisen tekemän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen kirjaamista, on tältä osin todettava, että kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistaa asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan täysi tehokas vaikutus vastaanottamalla kyseinen ilmoitus toisen perillisen toimittamana. Muussa tapauksessa kansallinen prosessilainsäädäntö poikkeaisi tulkinnasta, joka kyseiselle säännökselle on mielestäni annettava.

62. Tämän perusteella ehdotan, että toiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan siten, ettei asetuksen N:o 650/2012 13 artikla ole esteenä sille, että muu perillinen kuin se, joka on tehnyt luopumista koskevan ilmoituksen asuinpaikkajäsenvaltiossaan, voi ilmoittaa perintöasian käsittelevälle tuomioistuimelle kyseisen ilmoituksen olemassaolosta.

Ratkaisuehdotus

63. Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sofiyski rayonen sadin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

1) Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 13 artiklaa

on tulkittava siten, että

se ei ole esteenä sille, että kun perillinen on tehnyt asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimessa kirjatun, perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen ja perinnön jättäneen perittävän kuolinhetken asuinpaikka on ollut toisessa jäsenvaltiossa, toinen perillinen voi hakea myöhemmin kyseisen ilmoituksen kirjaamista viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa.

2) Asetuksen N:o 650/2012 13 artiklaa

on tulkittava siten, että

se ei ole esteenä sille, että muu perillinen kuin se, joka on tehnyt luopumista koskevan ilmoituksen asuinpaikkajäsenvaltiossaan, voi ilmoittaa perintöasian käsittelevälle tuomioistuimelle kyseisen ilmoituksen olemassaolosta.