Tällä ilmaisulla tarkoitetaan nimittäin vain poikkeuksellisia tilanteita, joissa – kun otetaan huomioon kolmannen syyksi katsottujen toimien erityispiirteet ja erityisesti se seikka, että kolmannen olisi mahdotonta jatkaa toimia, jotka loukkaavat tai ovat vaarassa loukata EU-tavaramerkkiä – tällaisella tuomioistuimella ei ole velvollisuutta antaa määräystä, jolla kolmatta kielletään jatkamasta näitä toimia, vaikka tavaramerkin haltija on esittänyt tätä koskevan vaatimuksen.

Sitä seikkaa, että EU-tavaramerkin haltija on EU-tavaramerkkejä käsittelevässä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa rajoittunut vaatimaan loukkaustoimen toteamista, ei missään tapauksessa voida katsoa mainitun asetuksen 102 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi ”erityiseksi syyksi”.

Tässä yhteydessä on muistettava, että asetuksen N:o 207/2009 101 artiklan 3 kohdan mukaan EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin soveltaa, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, sen jäsenvaltion kansallisia tavaramerkkejä koskeviin samankaltaisiin kanteisiin sovellettavia menettelysääntöjä, jonka alueella kyseinen tuomioistuin sijaitsee.

Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 102 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin pidättyy tiettyjä kansallisen prosessioikeuden periaatteita soveltamalla antamasta määräystä, jolla kielletään kolmatta jatkamasta loukkaustoimia, koska kyseisen tavaramerkin haltija ei ole esittänyt sitä koskevaa vaatimusta tässä tuomioistuimessa.

Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 3 kohdan toista virkettä on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että EU-tavaramerkin haltija voisi vaatia korvausta tavaramerkin rekisteröintihakemuksen julkaisemista edeltävistä kolmansien toimista. Kyseisen tavaramerkin rekisteröintihakemuksen julkaisemisen jälkeisten mutta sen rekisteröinnin julkaisemista edeltävien kolmansien toimien osalta tässä säännöksessä oleva käsite ”kohtuullinen korvaus” ulottuu kolmansien tämän tavaramerkin käytöstä mainitulla ajanjaksolla tosiasiassa saamien voittojen palauttamiseen. Käsitteen ”kohtuullinen korvaus” ulkopuolelle jää sitä vastoin mainitun tavaramerkin haltijan mahdollisesti kärsimän laajemman vahingon korvaaminen, tapauksen mukaan aineeton vahinko mukaan lukien.

Koska asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 3 kohdan toiseen virkkeeseen sisältyy tiukasti rajattu poikkeus säännöstä, jonka mukaan EU-tavaramerkkiin ei voida vedota ennen sen rekisteröinnin julkaisemista, tämän säännöksen nojalla ei voida vaatia vahingonkorvausta tällaisen tavaramerkin rekisteröintihakemuksen julkaisemista edeltävistä toimista.

Koska lisäksi asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä tavaramerkkiin liitetään ehdollisia oikeuksia sen rekisteröintihakemuksen julkaisemisesta alkaen ja jopa ennen sen rekisteröinnin julkaisemista, tässä säännöksessä tarkoitetulla ”kohtuullisella korvauksella” on oltava suppeampi soveltamisala kuin vahingonkorvauksella, jota EU-tavaramerkin haltija voi vaatia tavaramerkin rekisteröinnin julkaisemisen jälkeisistä loukkaustoimista ja jonka tarkoituksena on lähtökohtaisesti varmistaa tosiasiallisen vahingon korvaaminen kokonaisuudessaan, mihin voi tapauksen mukaan sisältyä aineettoman vahingon korvaaminen.

Asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitetun ”kohtuullisen korvauksen” määrittelemisessä on näin ollen käytettävä perustetta, joka liittyy voittojen takaisinperimiseen, ja sen ulkopuolelle on jätettävä sellaisen laajemman vahingon korvaaminen, joka voi aiheutua kyseisen tavaramerkin haltijalle tavaramerkin käyttämisestä ja joka voi sisältää erityisesti aineettoman vahingon.

Peruste, joka liittyy näiden voittojen takaisinperimiseen, kun on kyse kolmansien kyseisen tavaramerkin käytöstä perusteettomasti saamista voitoista asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitetulla ajanjaksolla, sisältyy nimittäin tällä säännöksellä tavoiteltuun päämäärään, jona on estää kolmansia saamasta perusteetonta etua tavaramerkin rekisteröintihakemuksen taloudellisesta arvosta, kun niiden on katsottava tienneen hakemuksesta sen julkaisemisen vuoksi.

(ks. 44 ja 56–59 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)