ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 269/31

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hof van Cassatie (Belgia) on esittänyt 30.6.2011 — ProRail bv v. Xpedys nv ym.

(Asia C-332/11)

2011/C 269/59

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hof van Cassatie

Pääasian asianosaiset

Kantaja: ProRail bv

Vastaajat: Xpedys nv, FAG Kugelfischer GmbH, DB Schenker Rail Nederland nv ja Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen nv

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvassa todisteiden vastaanottamisessa 28.5.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) 1206/2001 (1) 1 ja 17 artiklaa, kun huomioon otetaan myös muun muassa tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeuden alalla koskeva unionin lainsäädäntö sekä [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili ja kauppaoikeuden alalla annetun] asetuksen (2) 33 artiklan 1 kohdassa ilmaistu periaate, jonka mukaan jäsenvaltiossa annettu tuomio tunnustetaan toisissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä, tulkittava siten, että tuomioistuin voi määrätessään sellaisen asiantuntijalausunnon hankkimisesta, jota varten tutkimus on suoritettava osittain siinä jäsenvaltiossa, jossa tuomioistuin toimii, mutta osittain toisessa jäsenvaltiossa, käyttää jälkimmäisen osan välittömässä suorittamisessa vain ja siis yksinomaan edellä mainitun asetuksen 17 artiklassa esitettyä menettelyä, vai voidaanko kyseisen maan tuomioistuimen asiantuntijalle myös asetuksen N:o 1206/2001 säännösten ulkopuolella antaa tehtäväksi tutkimus, joka on suoritettava osittain Euroopan unionin toisessa jäsenvaltiossa?

(1) EUVL L 174, s. 1.

(2) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 269/26

Valitus, jonka Deichmann SE on tehnyt 20.6.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-202/09, Deichmann SE v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) 13.4.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-307/11 P)

2011/C 269/49

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Deichmann SE (edustaja: Rechtsanwalt O. Rauscher)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

— Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-202/09 13.4.2011 antama tuomio on kumottava

— sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan asiassa R 224/2007-4 tekemä päätös on kumottava

— SMHV on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valitus kohdistuu unionin tuomioistuimen tuomioon, jossa hylättiin valittajan kumoamiskanne sisämarkkinoiden harmonisointiviraston neljännen valituslautakunnan 3.4.2009 tekemästä päätöksestä, jossa hylättiin valittajan hakemus kuviomerkin, joka esittää katkoviivoilla reunustettua kulmaa, rekisteröimiseksi. Tavaramerkkisuojaa haettiin Nizzan sopimuksen mukaisia luokkia 10 (”ortopediset kengät”) ja 25 (”kengät”) varten.

Valituksenalaisessa päätöksessä rikotaan yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 74 artiklan 1 kohdan ensimmäistä virkettä.

Päätöksen perusteena on virheellinen oletus siitä, että pelkkä mahdollisuus tai todennäköisyys kyseisen merkin erottamiskyvyttömästä käytöstä on riittävää, jotta tavaramerkki voidaan katsoa kokonaisuudessaan erottamiskyvyttömäksi. Tosiasiassa kuitenkin jo vähäistä suurempi mahdollisuus erottamiskykyisestä käytöstä on riittävää, jotta puuttuvaa erottamiskykyä koskeva este suojalle poistuu. Tämä ilmenee yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan sanamuotoja vertailemalla ja on nykyisin vakiintunut periaate Bundesgerichtshofin ja Bundespatentgerichtin oikeuskäytännössä.

(Ortopedisten) kenkien osalta merkin katsotaan osoittavan alkuperää muun muassa silloin, kun se — kuten kenkien merkinnässä on yleistä — esitetään sisäpohjan takaosan keskiosassa, lapussa tai kenkälaatikossa. Näiden läheisten käyttömahdollisuuksien perusteella unionin yleisen tuomioistuimen olettama siitä, että tavaramerkki, jolle suojaa haetaan, koostuu tavaran itsensä osan kuvauksesta, ei voi olla perusteltu.

Unionin yleinen tuomioistuin on sitä paitsi jättänyt käsittelemättä ilmeistä, valittajan esittämää merkitsemiskäytäntöä urheilu- ja vapaa-ajanjalkineiden alalla, vaikka sillä olisi ollut siihen velvollisuus yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 74 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisen viran puolesta suoritettavaa tutkimusta koskevan velvollisuuden nojalla.

Lopuksi valittaja väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin voi myöskään hylätä kyseisen tavaramerkin erottamiskykyä sillä perusteella, että olisi ollut valittajan tehtävä osoittaa konkreettisin ja perustelluin tiedoin, että haettu tavaramerkki on erottamiskykyinen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 252/23

Kanne 21.6.2011 — Euroopan komissio v. Puolan tasavalta

(Asia C-313/11)

2011/C 252/44

Oikeudenkäyntikieli: puola

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: D. Bianchi ja A. Szmytkowska)

Vastaaja: Puolan tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut muuntogeenisistä elintarvikkeista ja rehuista 22.9.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1829/2003 (1) 16 artiklan 5 kohdan, 19 artiklan, 20 artiklan ja 34 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltänyt muuntogeenisten rehujen ja rehuna käytettävien muuntogeenisten organismien tuottamisen, markkinoille saattamisen ja käyttämisen eläinten ruokintaan Puolassa

— Puolan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio väittää Puolan tasavallan jättäneen noudattamatta asetuksen N:o 1829/2003 mukaisia velvoitteitaan sen vuoksi, että se on antanut kansallisen rehulain, jossa kielletään muuntogeenisten rehujen ja rehuna käytettävien muuntogeenisten organismien tuottaminen, markkinoille saattaminen ja käyttäminen eläinten ruokintaan Puolassa. Kyseisen asetuksen, jolla yhdenmukaistetaan kattavasti muuntogeenisiä rehuja koskevien lupien myöntäminen unionin tasolla, antamisen jälkeen Puola ei voi antaa oikeussääntöjä, joilla kielletään sen alueella sellaisten tuotteiden markkinoille saattaminen, käyttäminen ja tuottaminen, joille on myönnetty tällainen lupa. Puola on jättänyt noudattamatta tarkemmin sanottuna seuraavia säännöksiä:

— Asetuksen N:o 1829/2003 16 artiklan 5 kohta, jonka mukaan rehuna käytettävien muuntogeenisten organismien, rehujen, jotka sisältävät muuntogeenisiä organismeja tai koostuvat niistä, ja muuntogeenisistä organismeista valmistettujen rehujen markkinoille saattamista, käyttämistä tai jalostamista koskeva lupa voidaan myöntää, evätä, uusia, muuttaa, keskeyttää tai peruuttaa ainoastaan kyseisessä asetuksessa mainituin perustein ja kyseisessä asetuksessa säädettyjä menettelyjä noudattaen.

— Asetuksen 19 artikla, jonka mukaan Euroopan komissiolla on toimivalta myöntää lupa.

— Asetuksen 20 artikla, jonka mukaan tuotteita, jotka on saatettu markkinoille jo ennen asetuksen N:o 1829/2003 voimaantuloa ja joille on myönnetty lupa sovellettavan oikeuden mukaan, on pidettävä kyseisen asetuksen mukaisesti hyväksyttyinä tuotteina.

— Asetuksen 34 artikla (suojatoimenpiteitä koskeva lauseke), joka tarjoaa, kun otetaan huomioon esillä olevan alan kattava yhdenmukaistaminen, ainoan mahdollisuuden ryhtyä hätätoimenpiteisiin myönnetyn luvan keskeyttämiseksi tai sen muuttamiseksi.

Tämän johdosta on merkityksetöntä, että riidanalaisen kiellon voimaantuloa kansallisessa oikeudessa on lykätty, koska pelkästään se, että lainsäätäjä on antanut unionin oikeuden kanssa ristiriidassa olevat riidanalaiset säännökset, ja se, että ne on julkaistu, merkitsevät Puolan tasavallalla mainitun asetuksen perusteella olevien velvoitteiden noudattamatta jättämistä.

(1) EUVL L 268, s. 1.
2)

Onko asetuksen (EY) N:o 423/2007 7 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että kiertäminen voi olla kyseessä ainoastaan silloin, kun tekijä mukauttaa toimintansa muodollisesti — mutta vain hämäämistarkoituksessa — asetuksen (EY) N:o 423/2007 7 artiklan 1–3 kohdassa säädettyihin kieltoihin siten, ettei toiminta kuulu enää kieltosäännösten soveltamisalaan, vaikka niitä tulkittaisiin mahdollisimman laajasti? Sulkevatko kiertämiskiellon ja saataville asettamista koskevan kiellon edellytykset näin ollen toisensa pois? Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, voiko toiminta, joka ei (vielä) kuulu (välillistä) saataville asettamista koskevan kiellon piiriin, kuitenkin olla asetuksen (EY) N:o 423/2007 7 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua kiertämistä? Vai onko asetuksen (EY) N:o 423/2007 7 artiklan 4 kohta kaatolauseke, jota voidaan soveltaa kaikkeen toimintaan, jonka lopullisena tarkoituksena on taloudellisen resurssin asettaminen luettelossa mainitun henkilön tai yhteisön saataville?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 238/12

Valitus, jonka XXXLutz Marken GmbH on tehnyt 14.6.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-54/09, XXXLutz Marken GmbH v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit); muu osapuoli: Natura Selection S.L., 24.3.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-306/11)

2011/C 238/17

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: XXXLutz Marken GmbH (edustaja: Rechtsanwalt H. Pannen)

Muut osapuolet:

— sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

— Natura Selection S.L.

Vaatimukset

— Valituksenalainen tuomio on kumottava.

— Asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen.

— Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut tavaramerkkiasetuksen (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, koska se on katsonut, että merkit ”Linea Natura Natur hat immer Stil” ja ”natura selection” ovat samankaltaisia ainoastaan siksi, että kummassakin merkissä on sanaosa natura. Kyseinen sanaosa ei kuitenkaan ole aikaisemman yhteisön tavaramerkin hallitseva osa.

Todetessaan, että merkit ovat samankaltaisia, unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan ottanut lähtökohdaksi oikeudellisesti virheellisen käsityksen käsitteistä erottamiskyky ja kuvailevuus.

Unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset merkkien samankaltaisuudesta ovat valittajan mukaan lisäksi ristiriitaisia ja näin ollen tuomion perustelut ovat puutteellisia.

Unionin yleisen tuomioistuimen antama valituksenalainen tuomio on valittajan mukaan perustunut myös vääristeltyihin tosiseikkoihin. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on todennut, valittaja on jo väiteosastossa ja valituslautakunnassa käydyssä menettelyssä sekä kannekirjelmässä tuonut esiin sen, että kyseessä olevien tavaroiden ja sanaosan ”natura” välillä on yhteys.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009, EUVL L 78, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 226/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court (Irlanti) on esittänyt 26.5.2011 — Peter Sweetman, Irlanti, Attorney General ja Minister for the Environment, Heritage and Local Government v. An Bord Pleanala

(Asia C-258/11)

2011/C 226/29

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Peter Sweetman, Irlanti, Attorney General ja Minister for the Environment, Heritage and Local Government

Vastapuoli: An Bord Pleanala

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Mitkä ovat ne oikeudelliset kriteerit, joita toimivaltaisen viranomaisen on sovellettava, kun se arvioi sitä, kuinka todennäköisesti luontodirektiivin (1) 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu suunnitelma tai hanke ”vaikuttaa alueen koskemattomuuteen”?

2) Seuraako ennalta varautumisen periaatteen soveltamisesta se, ettei tällaista suunnitelmaa tai hanketta voida hyväksyä, jos siitä seuraisi se, että kyseinen elinympäristö kokonaan tai osittain häviäisi pysyvästi ja peruuttamattomasti?

3) Onko yhtäältä 6 artiklan 4 kohdan säännösten ja toisaalta 6 artiklan 3 kohdan mukaisen sellaisen päätöksen tekemisen välillä, ettei suunnitelma tai hanke vaikuta alueen koskemattomuuteen, mitään yhteyttä, ja jos on, mikä on tämä yhteys?

(1) Neuvoston direktiivi 92/43/ETY, annettu 21.5.1992 (EYVL L 206, s. 7).
12)

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 21, 45, 49, 56 ja 63 artiklaa sekä Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (4) 22 ja 24 artiklaa tulkittava siten, että niiden kanssa ristiriidassa on säännöstö, joka on otettu käyttöön Flanderin alueen 27.3.2009 antaman tontti- ja kiinteistöpolitiikkaa koskevan asetuksen osassa 5, jonka otsikko on ”Wonen in eigen streek” (”Asuminen omalla alueella”), nimittäin säännöstö, jonka mukaan määrätyissä niin kutsutuissa kohdekunnissa tonttien ja niille pystytettyjen rakennusten luovuttaminen edellyttää ostajan tai vuokraajan osoittamaa riittävää sidettä kuntaan asetuksen 5.2.1 §:n, 2 momentin mukaisesti?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko kansallinen lainsäädäntö, jolla pyritään torjumaan rikollisuutta valvomalla kyseisellä alalla toimivia yrityksiä sen varmistamiseksi, että tällaista toimintaa harjoitetaan yksinomaan valvotuissa olosuhteissa, EY:n perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklan mukainen, kun siinä annetaan uhkapelien toteuttamista, hallinnointia, järjestämistä ja toimintaa koskeva yksinoikeus yhdelle ainoalle yritykselle, myös silloin, kun yksinoikeuden antamisesta seuraa samanaikaisesti, että pelien tarjontaa laajennetaan rajattomasti, vai onko joka tapauksessa välttämätöntä, jotta tällaista rajoitusta olisi pidettävä asianmukaisena keinona rikollisuuden torjumista koskevan tavoitteen saavuttamiseksi, että tarjonnan laajentamista ainakin valvotaan, eli että siinä pitäydytään siinä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi välttämätöntä, eikä ylitetä sitä? Siinä tapauksessa, että laajentamista on ainakin valvottava, voidaanko tältä osin katsoa, että sitä valvotaan, jos tällä alalla annetaan yksinoikeus yhdelle yhteisölle, jolla on ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä mainitut ominaisuudet? Jos katsotaan, että kyseisen yksinoikeuden antaminen johtaa uhkapelien tarjonnan valvottuun laajentamiseen, mennäänkö sillä, että yksinoikeus annetaan yhdelle ainoalle yritykselle, pidemmälle kuin on tarpeen, kun otetaan huomioon, että tämä tavoite voidaan asianmukaisesti saavuttaa myös antamalla tällainen oikeus useammalle kuin yhdelle yritykselle?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 179/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka des Bundeskommunikationssenat (Itävalta) on esittänyt 4.4.2011 — Publikumsrat des Österreichischen Rundfunks v. Österreichischer Rundfunk

(Asia C-162/11)

2011/C 179/20

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundeskommunikationssenat

Pääasian asianosaiset

Hakija: Publikumsrat des Österreichischen Rundfunks

Vastaaja: Österreichischer Rundfunk

Ennakkoratkaisukysymys

Onko televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3.10.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/552/ETY (1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 89/552 muuttamisesta 19.6.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/36/EY (2), 1 artiklan c alakohtaa, 10 ja 11 artiklaa sekä 18 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että kaikenlaiset lähetystoiminnan harjoittajan omissa ohjelmissaan ja lähetyksissään esittämät ilmoitukset, jotka koskevat sen omia (ilmaiseksi katseltavia) ohjelmia ja lähetyksiä, kuuluvat käsitteeseen ”televisiomainonta” (1 artiklan c alakohta) ja että sellaisiin ilmoituksiin on näin ollen sovellettava muun muassa 10 artiklan tunnistamista ja erillään pitämistä koskevia säännöksiä ja 11 artiklan mainosten sijoittamista koskevia säännöksiä?

(1) EYVL L 298, s. 23.

(2) EYVL L 202, s. 60.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 186/16

Valitus, jonka Lan Airlines S.A. on tehnyt unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) 28.4.2011 asiassa T-194/09, Lan Airlines S.A. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ja Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo, S.A., 8.2.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-198/11 P)

2011/C 186/28

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Valittaja: Lan Airlines S.A. (edustaja: abogado E. Armijo Chávarri)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo, S.A.

Vaatimukset

— unionin yleisen tuomioistuimen 8.2.2011 antama tuomio on kumottava kokonaisuudessaan

— asiakysymyksestä (Lan Airlines, S.A:n tekemä väite Air Nostrumin hakemuksesta sanamerkin LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi) on annettava uusi tuomio tai asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen uuden ratkaisun antamista varten

— SMHV on joka tapauksessa velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti asetuksen N:o 40/94 (1) (nykyisin asetus N:o 207/09 (2)) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa.

Valituksessa katsotaan, että valituksen kohteena olevassa tuomiossa ei ole noudatettu vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jonka mukaan sekaannusvaaraa koskevan kokonaisarvioinnin on kyseessä olevien merkkien ulkoasun, lausuntatavan tai merkityssisällön osalta perustuttava merkeistä syntyvään kokonaisvaikutelmaan, ja huomioon on otettava erityisesti merkkien erottavat ja hallitsevat osat, kun nämä osat hallitsevat moniosaisesta tavaramerkistä muodostuvaa mielikuvaa.

Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon asiassa merkityksellisiä tekijöitä (pääasiallisesti toimialan erityispiirteitä, yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen luonnetta ja edellytystä, joka koskee sitä, miten kohdeyleisö mieltää merkin), kun se arvioi riidanalaiseen tavaramerkkihakemukseen sisältyvän sanaosan LAM tosiasiallista merkitystä siihen, miten espanjalainen keskivertokuluttaja mieltää tavaramerkin.

Valittaja katsoo, että jos unionin yleinen tuomioistuin olisi arvioinut tosiseikkoja asianmukaisesti, se olisi joutunut toteamaan, että riidanalainen tavaramerkki mielletään ennen kaikkea lyhenteen LAM kautta ja vertaamaan tätä tavaramerkkihakemusta valittajan tavaramerkkeihin tämän osatekijän näkökulmasta.

Valitus perustuu olettamalle siitä, että jos unionin yleinen tuomioistuin olisi hyväksynyt tämän seikan, se olisi katsonut, että on olemassa sekaannusvaara yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen, joka koskee sanamerkkiä LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM, ja valittajan LAN tavaramerkkien välillä.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus N:o 40/94 (EYVL 1994 L 11, s. 1).

(2) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus N:o 207/09 (EUVL L 78, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 160/12

Kanne 25.3.2011 — Euroopan komissio v. Ranskan tasavalta

(Asia C-145/11)

2011/C 160/14

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: M. Šimerdová ja A. Marghelis)

Vastaaja: Ranskan tasavalta

Vaatimukset

— on todettava, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut eläinlääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/82/EY (1) 32 ja 33 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on kieltäytynyt vahvistamasta CT-Line 15 % Premix — ja CT-Line 15 % Oral Powder -nimisten eläinlääkkeiden markkinoille saattamista koskevat lupahakemukset direktiivissä tarkoitetussa hajautetussa lupamenettelyssä

— Ranskan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio katsoo kanteessaan, ettei direktiivissä 2001/82/EY sallita sitä, että jäsenvaltio arvioi hajautetussa lupamenettelyssä lupahakemusta oikeudellisesti ja tieteellisesti. Vahvistusvaiheen tarkoituksena on yksinomaan varmistaa, että esitetty asiakirja-aineisto on samanlainen kaikissa jäsenvaltioissa, että se on täydellinen ja että se sisältää luettelon kysymyksessä olevista jäsenvaltioista direktiivin 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen edellytysten mukaisesti. Kantaja moittii siksi vastaajaa siitä, että se on hylännyt lupahakemukset vedoten erityisesti perusteisiin, jotka liittyvät lääkkeen koostumukseen ja sen farmaseuttiseen muotoon, väitettyyn kansallisen oikeuden vastaisuuteen ja mahdollisiin kansanterveyttä koskeviin vaaroihin.

Komissio katsoo myös, että vahvistusvaiheessa jäsenvaltioilla, joita lupahakemus koskee, on velvollisuus hyväksyä vertailujäsenvaltion arviointikertomus tai ainakin vedota mahdolliseen vakavaan vaaraan ihmisten tai eläinten terveydelle tai ympäristölle direktiivin 33 artiklan mukaisesti. Ranskan viranomaiset eivät kuitenkaan ole noudattaneet tässä artiklassa tarkoitettua menettelyä.

(1) Eläinlääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/82/EY (EYVL L 311, s. 1).
3)

Mikäli toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Onko direktiivin 2006/112 176 artiklaa tulkittava siten, että jäsenvaltio, joka on halunnut käyttää sille myönnettyä mahdollisuutta jättää tietyt tavarat ja palvelut vähennysoikeuden ulkopuolelle ja joka on määritellyt menojen ryhmät täsmentämällä, että ”tavarat tai palvelut on tarkoitettu vastikkeettomiin liiketoimiin tai muuhun toimintaan kuin verovelvollisen liiketoimintaan, lukuun ottamatta arvonlisäverolain 70 §:n 3 momentissa tarkoitettuja tapauksia”, on täyttänyt edellytyksen, jonka mukaan on esitettävä ryhmä riittävällä tavalla määriteltyjä tavaroita ja palveluja eli määriteltävä ne niiden luonteen mukaan?