On syytä tukeutua näihin periaatteisiin sen arvioimiseksi, onko henkilöllä oikeutta arvonlisäveron palautukseen ottaen huomioon näiden kahden tilanteen vastaavuus. Tätä kantaa nähdäkseni tukee kahdeksannen arvonlisäverodirektiivin 3 artiklan b kohdan sanamuoto, jossa palautuksen edellytykseksi asetetaan se, että verovelvollinen ”sijoittautumisvaltionsa viranomaisten antamalla todistuksella” osoittaa ”olevansa arvonlisäverovelvollinen kyseisessä valtiossa”.

Débouche on kuitenkin vedonnut juuri tähän säännökseen ja erityisesti sen englanninkieliseen toisintoon, jonka mukaan kantajan on ”produce evidence —— that he is a taxable person for the purposes of value added tax in that State”, sen väitteen tueksi, että palautuksen saadakseen riittää, että voi osoittaa olevansa kuudennen arvonlisäverodirektiivin 4 artiklassa tarkoitettu verovelvollinen. On totta, että direktiivin eri kielisissä toisinnoissa on saatettu tulkita eri tavoin 3 artiklan b kohtaa; vaikka partisiipin perfektin käyttö useimmissa näistä toisinnoista, kuten ranskankielisessä (”tout assujetti —— doit —— justifier —— qu'il est assujetti à la taxe sur la valeur ajoutée dans cet État”), italiankielisessä (”ogni soggetto passivo —— deve —— comprovare —— che egli è assoggettato all'imposta sul valore aggiunto in tale Stato”), hollanninkielisessä (”een belastingsplichtige —— moet —— aantonen dat hij in die Staat onderworpen is aan de belasting over de toegevoegde waarde”) ja espanjankielisessä toisinnossa (”todo sujeto pasivo —— estará obligado a —— justificar —— que está sometido al impuesto sobre el valor añadido en dicho Estado”) tekee selväksi sen, että tarkoituksena on ollut asettaa verovelvollisen veronpalautusoikeuden syntymisen edellytykseksi se, että verollisia liiketoimia tehdään asuinvaltiossa, voidaan kuitenkin myöntää, että muita kielitoisintoja ja erityisesti englanninkielistä toisintoa, mutta myös saksalaista toisintoa, jonka mukaan ”daß er Mehrwertsteuerpflichtiger dieses Staates ist” voidaan tulkita eri tavoin.

Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön säännöksen erikielisten toisintojen poiketessa toisistaan yhtenäisen tulkinnan vaatimus edellyttää, ettei yhtä tekstiä tarkastella irrallaan muista kielitoisinnoista, vaan että tekstiä tulkitaan sekä yhteisön lainsäätäjän todellisen tahdon että niiden tavoitteiden valossa, jotka säännöksellä on tarkoitus saavuttaa. ( 6 ) Edellä esitetyn perusteella voitaneen katsoa, että yhteisön arvonlisäverojärjestelmän tarkoitusta ja kahdeksannen arvonlisäverodirektiivin erityistavoitteita lähimpänä, erityisesti kilpailun vääristymisen välttämiseksi, on 3 artiklan b kohdan tulkinta, joka edellyttää veronpalautusoikeuden syntymiseltä sitä, että verovelvollinen todella tekee verollisia liiketoimia siinä maassa, johon hän on sijoittautunut. Jos tällainen oikeus annettaisiin nyt käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa tilanteessa eli sellaiselle henkilölle, joka harjoittaa verovapaata toimintaa, päädyttäisiin tämän tarkastelutavan perusteella siihen, että hänen toimintaansa sovellettaisiin niin sanottua nollaveroprosenttia eli verovapautusta säilyttäen kuitenkin oikeuden ostettuihin tavaroihin tai palveluihin sisältyvän arvonlisäveron vähentämiseen, mikä kielletään yleisesti kuudennessa arvonlisäverodirektiivissä. ( 7 )