ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
77

Tästä seuraa, että toiseen asiassa C‑419/18 esitettyyn kysymykseen ja ainoaan asiassa C‑483/18 esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa ja direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kun kansallisella tuomioistuimella on sellaisessa tilanteessa, josta on kyse pääasioissa, vakavia epäilyksiä siitä, onko vaatimus, joka perustuu omaan vekseliin, joka on asetettu kulutusluottosopimukseen perustuvan saatavan vakuudeksi, hyväksyttävä, ja jossa kyseisen vekselin asettaja on alun perin asettanut kyseisen vekselin avoimena ja vekselinsaaja on myöhemmin täydentänyt sitä, kyseisen tuomioistuimen on viran puolesta tutkittava, ovatko osapuolten välillä sovitut sopimusmääräykset kohtuuttomia, ja kyseinen tuomioistuin voi tältä osin vaatia elinkeinonharjoittajaa esittämään asiakirjan, joka sisältää kyseiset sopimusmääräykset, jotta se kykenee varmistautumaan siitä, että kuluttajien kyseisiin direktiiveihin perustuvia oikeuksia kunnioitetaan.
6

Direktiivin 2014/59 103 artiklassa, jonka otsikko on ”Etukäteen suoritettavat rahoitusosuudet”, säädetään seuraavaa: ”1. Edellä 102 artiklassa määritetyn tavoitetason saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että rahoitusosuudet peritään vähintään vuosittain niiden alueella toimiluvan saaneilta laitoksilta, mukaan lukien unionissa toimivat sivuliikkeet. – – 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että velvoite suorittaa tässä artiklassa tarkoitetut rahoitusosuudet on täytäntöönpanokelpoinen kansallisen lainsäädännön nojalla ja että erääntyvät rahoitusosuudet maksetaan täysimääräisinä. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön asianmukaiset rekisteröinti-, kirjanpito- ja raportointivelvoitteet ja muut velvoitteet sen varmistamiseksi, että erääntyvät rahoitusosuudet maksetaan täysimääräisinä. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä, jotta voidaan todentaa asianmukaisesti, onko rahoitusosuudet maksettu oikein. – – 5. Tämän artiklan mukaisesti perittyjä määriä saa käyttää ainoastaan 101 artiklan 1 kohdassa määriteltyihin tarkoituksiin. – – 7. Siirretään komissiolle valta antaa 115 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joissa määritetään tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettu käsite rahoitusosuuksien mukauttamisesta laitosten riskiprofiiliin – – – – 8. Siirretään komissiolle valta antaa 115 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä – – – –”
15

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin, että vaikka Comida paralela on vapautettu rikosoikeudellisesta vastuusta, kyseinen yhtiö on kuitenkin valmisteverolain 265 §:n ja 266 §:n mukaisesti yhteisvelallisena edelleen yksityisoikeudellisessa vastuussa tullivelan maksamisesta. Mainittu tuomioistuin toteaa kuitenkin, että tullikoodeksi on esteenä sille, että yhtiö olisi velvollinen maksamaan tullivelan, joka on syntynyt sillä perusteella, että kyseisen yhtiön johtaja on tuonut Belgian alueelle sääntöjenvastaisesti toisesta jäsenvaltiosta lähtöisin olevia tavaroita.
39

Näissä olosuhteissa on todettava, että ensimmäinen, toinen, kolmas ja neljäs valitusperuste, jotka kaikki koskevat unionin yleisen tuomioistuimen päättelyä, joka perustuu yleiseen oikeusperiaatteeseen, jonka mukaan lainvastaiset hallintotoimet voidaan peruuttaa, ja asetuksen N:o 207/2009 83 artiklaan, ovat tehottomia. Ne on siis hylättävä ilman, että on tarpeen tutkia EUIPO:n ja repowermap.orgin riitauttamien ensimmäisen, toisen ja neljännen valitusperusteen tutkittavaksi ottamista tai vastata väitteeseen, jonka mukaan asetuksen N:o 207/2009 80 artiklan 1 kohdassa säännellään tyhjentävästi EUIPO:n päätösten peruuttamismahdollisuuksia ja se on siten esteenä tällaiselle peruuttamiselle, jos kyseisen säännöksen soveltamisedellytykset eivät täyty.
5

Direktiivin 91/676 johdanto-osan 1., 3., 5., 6. ja 10.–13. perustelukappaleen sanamuoto on seuraava: ”jäsenvaltioiden joidenkin alueiden veden nitraattipitoisuus lisääntyy ja on jo korkea verrattuna standardeihin, joista on säädetty jäsenvaltioissa juomaveden valmistamiseen tarkoitetun pintaveden laatuvaatimuksista 16 päivänä kesäkuuta 1975 annetussa neuvoston direktiivissä 75/440/ETY [(EYVL 1975, L 194, s. 26)], sellaisena kuin se on muutettuna [9 päivänä lokakuuta 1979 annetulla neuvoston] direktiivillä 79/869/ETY [(EYVL 1979, L 271, s. 44)], sekä juomaveden laadusta 15 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa [neuvoston] direktiivissä 80/778/ETY [(EYVL 1980, L 229, s. 11)], sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1985 liittymissopimuksella, – – komission vihreässä kirjassa ”Yhteisen maatalouspolitiikan näkymiä” käsitellyssä yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisessa osoitetaan, että vaikka typpipitoisten lannoitteiden ja lantojen käyttäminen on yhteisön maatalouden kannalta välttämätöntä, lannoitteiden liikakäyttö muodostaa vaaran ympäristölle; – – – – pääasialliset yhteisön vesiä pilaavat hajanaisista lähteistä tulevat aineet ovat maataloudesta peräisin olevia nitraatteja, ihmisten terveyden ja elävien luonnonvarojen ja vesiekosysteemien suojelemiseksi ja veden muun oikeutetun käytön turvaamiseksi on näin ollen tarpeen vähentää maataloudesta peräisin olevien nitraattien suoraan tai välillisesti aiheuttamaa vesien pilaantumista ja estää tällaisen pilaantumisen laajeneminen; tätä varten on tarpeen toteuttaa typpiyhdisteiden varastointia ja levitystä sekä eräitä maanviljelymenetelmiä koskevia toimenpiteitä, – – on tarpeen, että jäsenvaltiot määrittelevät pilaantumisalttiit vyöhykkeet ja että ne laativat ja toteuttavat toimintaohjelmia, joiden tarkoituksena on vähentää typpiyhdisteiden aiheuttamaa veden pilaantumista pilaantumisalttiilla vyöhykkeillä, tällaisissa toimintaohjelmissa on oltava toimenpiteitä kaikkien typpipitoisten lannoitteiden pintalevityksen rajoittamiseksi ja erityisesti erityisten rajojen asettamiseksi karjanlannan käytölle, toiminnan tehokkuuden varmistamiseksi on tarpeen valvoa vesien laatua ja soveltaa vertailumenetelmiä typpiyhdisteiden määritykseen, tiettyjen jäsenvaltioiden hydrogeologia on tunnustetusti sellainen, että voi kestää useita vuosia ennen kuin suojelutoimenpiteet johtavat veden laadun parantumiseen”.
22

Vaikka lähtökohtaisesti on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, jolla on välitön tuntemus pääasiassa kyseessä olevasta oikeusriidasta ja joka on yksin toimivaltainen tulkitsemaan kansallista oikeutta, asiana määrittää päivä, jona tasa-arvoisen kohtelun palauttavat toimenpiteet on toteutettu, tällaisten toimenpiteiden on kuitenkin täytettävä unionin oikeuden vaatimukset, joten unionin tuomioistuin voi esittää kansalliselle tuomioistuimelle unionin oikeuden tulkintaan liittyviä merkityksellisiä seikkoja (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2016, EURO 2004. Hungary, C-291/15, EU:C:2016:455, 36 kohta ja tuomio 30.6.2016, Ciup, C‑288/14, ei julkaistu, EU:C:2016:495, 33 kohta).
Eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskeviin sulautumisiin, jakautumisiin, osittaisjakautumisiin, varojensiirtoihin ja osakkeiden vaihtoihin sekä eurooppayhtiön (SE) tai eurooppaosuuskunnan (SCE) sääntömääräisen kotipaikan siirtoon jäsenvaltioiden välillä sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 19.10.2009 annetun neuvoston direktiivin 2009/133/EY 8 artiklan 1 ja 6 kohtaa sekä eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskeviin sulautumisiin, jakautumisiin, osittaisjakautumisiin, varojensiirtoihin ja osakkeidenvaihtoihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/434/ETY 8 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että arvopapereiden vaihdon yhteydessä kyseisissä säännöksissä edellytetään, että vaihdettuihin arvopapereihin liittyvää arvonnousua, jonka verotusta on lykätty, ja vaihdossa saatujen arvopapereiden luovutuksessa syntynyttä arvonnousua on kohdeltava verotuksellisesti samalla tavalla – verokannan osalta ja sellaisen veronalennuksen soveltamisen kannalta, jolla otetaan huomioon arvopapereiden omistusajan pituus – kuin arvonnousua, joka olisi toteutunut ennen arvopapereiden vaihtamista olemassa olleiden arvopapereiden luovutuksen yhteydessä, jos vaihtoa ei olisi tapahtunut.
34

Kolmanteen kysymykseen on siten vastattava, että direktiivin 2002/22 26 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan jäsenvaltioille harkintavalta numeroon 112 soittaneen henkilön sijaintitietojen täsmällisyyttä ja luotettavuutta koskevien perusteiden määrittelemisessä, mutta on kuitenkin täsmennettävä, että niiden määrittelemien perusteiden avulla on varmistettava teknisten mahdollisuuksien rajoissa soittajan sijainti sillä luotettavuudella ja täsmällisyydellä kuin on tarpeen, jotta hätäpalvelut voivat tulla hyödyllisesti hänen avukseen, mitä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava.
56

Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2002/65 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan 3 alakohdan a alakohdan ja 6 artiklan 2 kohdan c alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että elinkeinonharjoittajan, joka tekee kuluttajan kanssa rahoituspalveluja koskevan etäsopimuksen, unionin oikeuden vaatimusten mukaista velvollisuutta ilmoittaa peruuttamisoikeudesta selkeästi ja ymmärrettävästi tavanomaisesti valistuneelle ja kohtuullisen tarkkaavaiselle ja huolelliselle keskivertokuluttajalle ennen kuin tämä kuluttaja on tullut etäsopimuksen tai tarjouksen sitomaksi ei ole loukattu, kun elinkeinonharjoittaja ilmoittaa kuluttajalle, että peruuttamisoikeutta ei sovelleta sopimukseen, jonka kumpikin osapuoli on täyttänyt kokonaisuudessaan kuluttajan nimenomaisesta pyynnöstä ennen kuin kuluttaja käyttää peruuttamisoikeuttaan, vaikka tämä tieto ei vastaa kansallista lainsäädäntöä – sellaisena kuin sitä on tulkittu kansallisessa oikeuskäytännössä –, jonka mukaan tällaisessa tapauksessa sovelletaan peruuttamisoikeutta.
62

Seitsemänteen kysymykseen on edellä todetuin perustein vastattava, että asetuksen N:o 261/2004 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kyseistä säännöstä sovellettaessa todistustaakka siitä, että uudelleenreititys on tehty viipymättä, on lennosta vastaavalla lentoliikenteen harjoittajalla.
2)

Asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa, luettuna kyseisen asetuksen johdanto-osan 14 ja 15 perustelukappaleen valossa, on tulkittava siten, että se, että lentoaseman kiitotiellä on polttoainetta, minkä johdosta kiitotie on suljettu, – ja minkä on osoitettu merkitsevän poikkeuksellista olosuhdetta – on katsottava kyseisessä säännöksessä tarkoitetuksi olosuhteeksi, jota ei olisi voitu välttää, vaikka kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet olisi toteutettu.
10

Tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL 1993, L 253, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 19.7.1995 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1762/95 (EYVL 1995, L 171, s. 8; jäljempänä soveltamisasetus), 147 artiklan 1 kohdassa säädettiin seuraavaa: ”[Tulli]koodeksin 29 artiklaa sovellettaessa myynnin kohteena olevien tavaroiden ilmoittamista vapaaseen liikkeeseen luovutettaviksi on pidettävä riittävänä osoituksena siitä, että ne on myyty yhteisön tullialueelle vietäviksi. Ennen arvonmääritystä tapahtuvien peräkkäisten myyntien tapauksessa tämä näyttö koskee viimeistä myyntiä, joka on johtanut tavaroiden tuomiseen yhteisön tullialueelle, tai yhteisön tullialueella ennen tavaroiden luovutusta vapaaseen liikkeeseen tapahtuvaa myyntiä. Jos ilmoitetaan hinta, joka koskee myyntiä, joka on tapahtunut ennen viimeistä myyntiä ja jonka perusteella tavarat on tuotu yhteisön tullialueelle, on osoitettava tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla, että tavaroiden tämä myynti tapahtui niiden viemiseksi kyseiselle tullialueelle. Sovelletaan 178–181 a [artiklan] säännöksiä.”
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 988/2009, on tulkittava siten, että henkilön, joka asetuksen N:o 883/2004 soveltamisen alkamispäivänä teki palkkatyötä yhdessä jäsenvaltiossa ja toimi itsenäisenä ammatinharjoittajana toisessa jäsenvaltiossa ja joka kuului siten samanaikaisesti näiden kahden jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön piiriin, ei täytynyt, jotta häneen sovellettaisiin asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 988/2009, nojalla sovellettavaa lainsäädäntöä, esittää tätä koskevaa nimenomaista pyyntöä.
72

Siltä osin kuin on kyse kahdesta näihin luetteloihin merkitystä hakijasta, on todettava, että vaikka valittaja olisi aloittanut valintamenettelyn uudelleen tai jatkanut sitä avointa toimea koskevaa ilmoitusta noudattaen, näillä kahdella hakijalla olisi ollut mahdollisuus osallistua siihen. Valittajan palvelukseensa ottamista kahdesta hakijasta on todettava, että vaikka muutoksenhaulla ei ole lykkäävää vaikutusta Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 60 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti, valittaja ei vaatinut unionin yleisen tuomioistuimen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä. Lisäksi, kuten tämän tuomion 68 kohdassa todetaan, valintamenettelyn läpäisseet henkilöt eivät voi käsiteltävässä asiassa vedota perusteltuun luottamukseen, joka on erityisen merkityksellinen kolmansien edun arvioinnissa. Joka tapauksessa kaksi ensimmäistä työsopimusta, jotka tulivat voimaan 1.8.2015 ja 1.11.2015, olivat kolmen vuoden työsopimuksia, joita ei voitu uusia. Tästä seuraa, että valittajan palvelukseensa ottamien valintamenettelyn läpäisseiden kahden henkilön suojaamista koskeva valitusperuste on menettänyt merkityksensä.
65

Siltä osin kuin toiseksi on kyse tämän tuomion 60 kohdassa esitystä väitteestä, joka koskee perusteluvelvollisuuden loukkaamista, on todettava, että oikeuskäytännössä katsotaan vakiintuneesti, että tämä velvollisuus ei merkitse sitä, että unionin yleisen tuomioistuimen on vastattava asianosaisten jokaiseen väitteeseen, vaan se merkitsee sitä, että sen on vain perusteltava päätöksensä siten, että asianosaiset voivat saada selville syyt, joiden vuoksi se on perusteltu, ja että unionin tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa silloin kun asiaan on haettu muutosta (tuomio 9.9.2008, FIAMM ym. v. neuvosto ja komissio, C‑120/06 P ja C‑121/06 P, EU:C:2008:476, 96 kohta ja tuomio 6.9.2012, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej v. komissio, C‑422/11 P ja C‑423/11 P, EU:C:2012:553, 48 kohta).
Lisäksi tämä tulkinta on myös sen periaatteen, jonka mukaan arvonlisävero on vero, jonka on tultava loppukuluttajan maksettavaksi, mukainen. Koska kansallisen oikeuden mukaan ei ole mahdollista lisätä perittävien täytäntöönpanomaksujen määrään maksettavaa arvonlisäveroa vastaavaa lisää, se, että tämän määrän katsotaan sisältävän jo tämän veron, johtaa siihen, että sen arvonlisäveron peruste, jonka veroviranomaiset kantavat, ei voi ylittää sitä vastiketta, jonka lopullinen kuluttaja on tosiasiassa maksanut ja jonka perusteella on laskettu se arvonlisävero, jonka viime kädessä kuluttaja maksaa (ks. vastaavasti tuomio 24.10.1996, Elida Gibbs, C-317/94, EU:C:1996:400, 19 kohta ja tuomio 7.11.2013, Tulică ja Plavoşin, C-249/12 ja C-250/12, EU:C:2013:722, 34 ja 35 kohta).
26

Pääasian asianosaiset ovat eri mieltä siitä, milloin Budimexin toimittamat palvelut on suoritettu, ja Budimex väittää, että sen tekemiin sopimuksiin sisältyvien sopimusmääräysten mukaisesti palvelut on suoritettu vasta sitten, kun toimeksiantaja on ottanut työt vastaan, riippumatta siitä, että ne on aineellisesti toteutettu aikaisemmin.
92

Unionin tuomioistuimen tehtävänä sitä vastoin on sen toimivallan puitteissa, joka sillä on EKPJ:n ja EKP:n perussäännön 14.2 artiklan toisen kohdan nojalla, varmistua, että kyseessä olevalle pääjohtajalle osoitettu tilapäinen kielto hoitaa tehtäväänsä on annettu vain, jos asiassa on riittäviä viitteitä siitä, että hän on syyllistynyt vakavaan rikkomukseen, joka voi oikeuttaa tällaisen toimenpiteen.
6

Saman direktiivin III osastoon kuuluva 3 luku, jonka otsikko on ”Puitesopimukset”, sisältää direktiivin 42 artiklan, jonka otsikko on ”Tiedot ja ehdot”. Kyseisen artiklan sanamuoto on seuraava: ”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksupalvelunkäyttäjälle annetaan seuraavat tiedot ja ehdot: – – 2) maksupalvelun käytöstä: – – b) niiden tietojen tai yksilöllisen tunnisteen määrittäminen, jotka maksupalvelunkäyttäjän on annettava, jotta maksutoimeksianto voidaan asianmukaisesti toteuttaa; – –”
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 1 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella, jonka on päätettävä sellaisen henkilön luovuttamisesta, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys syytetoimenpiteitä varten, on käytössään SEU 7 artiklan 1 kohdan nojalla annettuun Euroopan komission perusteltuun ehdotukseen sisältyvän kaltaisia seikkoja, jotka tuntuvat osoittavan, että on olemassa todellinen vaara siitä, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattua perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin loukataan pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainkäyttövallan riippumattomuuteen liittyvien rakenteellisten tai yleisten puutteiden vuoksi, mainitun viranomaisen on tarkastettava konkreettisesti ja tarkasti, onko, kun otetaan huomioon kyseisen henkilön henkilökohtainen tilanne sekä sen rikoksen luonne, josta häntä syytetään, ja se tosiseikasto, jotka ovat eurooppalaisen pidätysmääräyksen perustana, ja kun otetaan huomioon pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna, 15 artiklan 2 kohdan nojalla toimittamat tiedot, olemassa painavia perusteita uskoa, että mainittu henkilö altistuu tällaiselle vaaralle, jos hänet luovutetaan viimeksi mainittuun valtioon.
12

ET väittää, että yleisen syyttäjän hakemus on jätettävä tutkimatta tai se on toissijaisesti katsottava perusteettomaksi. ET väittää tässä yhteydessä, ettei painostusvankeus ole pelkästään Alankomaiden rikosoikeudessa tarkoitettu ”toimenpide” vaan se on myös Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 7 artiklan 1 kappaleessa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu rangaistus. ET väittää lisäksi, että painostusvankeuden määrääminen merkitsee menetetyksi tuomitsemista koskevan ratkaisun, jonka täytäntöönpanoa haetaan, koventamista, mistä syystä se on oikeudenvastainen.
1.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet – Rajoitukset unionin pääomamarkkinoille pääsyyn – Velvollisuus yksilöidä perusteluissa erityiset ja konkreettiset seikat, jotka oikeuttavat kyseisen toimenpiteen toteuttamisen – Päätös, joka on tehty asianomaisen tuntemassa asiayhteydessä, jonka perusteella asianomainen voi ymmärtää hänen osaltaan toteutetun toimenpiteen ulottuvuuden – Suppeiden perustelujen hyväksyttävyys (SEUT 296 artiklan toinen kohta; neuvoston päätös 2014/512/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2014/659/YUTP; neuvoston asetus N:o 833/2014, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 960/2014) (ks. 35–37, 41 ja 42 kohta)
3.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla – Selvitysaineiston vääristämistä koskeva valitusperuste – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 66 kohta)
21

TSN on terveyspalvelualan työehtosopimuksen allekirjoittaneen työntekijöiden edunvalvontajärjestön ominaisuudessa nostanut työtuomioistuimessa (Suomi) kanteen, jossa vaaditaan todettavaksi, että Luomalla oli edellä mainitusta leikkauksesta johtuneen työkyvyttömyyden vuoksi oikeus siirtää ajalle 9.9.–13.9.2015 vahvistettu loma kokonaisuudessaan pidettäväksi myöhempänä ajankohtana. TSN on vedonnut kanteensa tueksi siihen, että osana terveyspalvelualan työehtosopimusta sovellettu vuosilomalain, sellaisena kuin se on muutettuna lailla 276/2013, 25 §:n 1 momentti on direktiivin 2003/88 7 artiklan 1 kohdan ja perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdan vastainen, koska siinä säädetään vuosiloman siirtämisestä esimerkiksi sairauden takia ainoastaan siltä osin kuin kyse on mainitulla lailla taatusta vuosilomasta, mutta ei työehtosopimuksiin perustuvasta vuosilomasta.
65

Niinpä menettelydirektiivin 15 artiklan 2 ja 3 kohdasta ilmenee, että henkilökohtainen puhuttelu on suoritettava olosuhteissa, joissa voidaan taata asianmukainen luottamuksellisuus ja joissa hakija voi esittää hakemuksensa perusteet kattavasti. Siltä osin kuin on erityisesti kyse tästä viimeksi mainitusta seikasta, direktiivin 15 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että puhuttelun suorittaja on pätevä ottamaan huomioon hakemukseen liittyvät henkilökohtaiset ja yleiset olosuhteet, muun muassa hakijan kulttuuritaustan, sukupuolen, seksuaalisen suuntautumisen, sukupuoli-identiteetin tai haavoittuvan aseman. Direktiivin 15 artiklan 3 kohdan b alakohdassa puolestaan säädetään, että jäsenvaltioiden on aina kun mahdollista huolehdittava siitä, että hakijan puhuttelun suorittaa samaa sukupuolta oleva henkilö, jos hakija niin pyytää, paitsi jos tällainen pyyntö perustuu syihin, jotka eivät liity hakijan vaikeuksiin esittää hakemuksensa perusteet kattavasti. Lisäksi direktiivin 15 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on valittava tulkki, joka pystyy varmistamaan, että hakija ja puhuttelun suorittaja pystyvät keskustelemaan keskenään asianmukaisella tavalla, ja näin on tehtävä menettelydirektiivin 12 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn sen oikeuden panemiseksi täytäntöön, joka hakijalla on siihen, että hänen käyttöönsä annetaan tällainen tulkki, jotta hakija voi esittää asiansa. Direktiivin 15 artiklan 3 kohdan e alakohdassa säädetään vielä, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että alaikäisten puhuttelut suoritetaan lapselle soveltuvalla tavalla.
Tältä osin on aluksi täsmennettävä, että yhtäältä mallisuojalla ja toisaalta tekijänoikeussuojalla on perustavanlaatuisesti erilaiset tavoitteet ja niihin sovelletaan erilaisia järjestelmiä. Kuten julkisasiamies esittää pääasiallisesti todennut ratkaisuehdotuksensa 51 ja 55 kohdassa, mallisuojan tarkoituksena on suojata suojan kohteita, jotka ovat uusia ja yksilöitävissä mutta joilla on myös käytännöllinen käyttötarkoitus ja jotka soveltuvat massatuotantoon. Lisäksi on mainittava, että tällaisen suojan soveltamisajan on oltava rajallinen mutta samalla riittävän pitkä kyseisten kohteiden suunnittelun ja valmistuksen edellyttämien investointien kannattavuuden mahdollistamiseksi, eikä se saa rajoittaa kohtuuttomasti kilpailua. Tekijänoikeuteen liitetty suoja, jonka kesto on huomattavasti pidempi, on puolestaan varattu suojan kohteille, jotka on aiheellista luokitella teoksiksi.
18

Vaikka on totta, että perusoikeuskirjan 21 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon periaate, on kuitenkin muistutettava, että perusoikeuskirjan 52 artiklan 2 kohdassa määrätään, että perusoikeuskirjassa tunnustettuja oikeuksia, joista on määräyksiä perussopimuksissa, sovelletaan niissä määriteltyjen edellytysten ja rajoitusten mukaisesti. Näin on perusoikeuskirjan 21 artiklan 2 kohdassa, joka vastaa – kuten kyseiseen määräykseen liittyvissä Euroopan unionin perusoikeuskirjan selityksissä (EUVL 2007, C 303, s. 17) vahvistetaan – SEUT 18 artiklan ensimmäistä kohtaa, ja sitä on sovellettava sen mukaisesti (ks. analogisesti tuomio 4.7.2013, Gardella, C‑233/12, EU:C:2013:449, 39 kohta).