ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Onko julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY (1), sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston direktiivien 89/665/ETY ja 92/13/ETY muuttamisesta julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen tehokkuuden parantamiseksi 11.12.2007 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2007/66/EY (2), (jäljempänä direktiivi 89/665) 1 artiklan 3 kohtaa unionin tuomioistuimen tuomiossa Fastweb (asia C-100/12) (3)) vahvistettujen periaatteiden valossa tulkittava siten, että tarjoajalta, jonka tarjouksen hankintayksikkö on lainvoimaisesti sulkenut pois hankintamenettelystä ja joka ei sen vuoksi ole direktiivin 89/665 2 a artiklassa tarkoitettu asianomainen tarjoaja, voidaan evätä mahdollisuus hakea muutosta hankintaan liittyvään päätökseen (päätös puitejärjestelyn tekemisestä) ja hankintasopimuksen tekemiseen (mukaan lukien direktiivin 2 artiklan 7 kohdassa edellytetty vahinkojen korvaaminen), vaikka ainoastaan kaksi tarjoajaa on jättänyt tarjouksen ja sopimuspuoleksi valitun tarjoajan tarjous olisi valitsematta jääneen tarjoajan väitteen mukaan pitänyt myös sulkea pois hankintamenettelystä? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:
(i)

Valituksenalainen tuomio on epäjohdonmukainen siltä osin kuin siinä on katsottu, että keskivertokuluttaja – joka on määritelty kohdeyleisöksi – on ”tavanomaisesti valistunut ja kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen” samalla kun siinä on kuitenkin siltä osin kuin on kyse konkreettisesti sen arvioimisesta, voiko keskivertokuluttaja todellisuudessa erottaa kahta selvästi erilaista tavaramerkkiä, katsottu, että keskivertokuluttaja on täysin keinotekoinen henkilö, joka ei voi itsenäisesti suorittaa melko helppoja arviointeja.
—

On todettava, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 11 ja 12 artiklan ja 76 artiklan 6 kohdan, asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (2) 5 artiklan ja sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevän hallintotoimikunnan päätöksen A1 (3) mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut 27.12.2012 annetun puitelain 23 §:n ja 24 §:n.
1)

Onko jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY (1) 7 artiklan 2 kohtaa ja aiheeseen liittyvää oikeuskäytäntöä tulkittava siten, että tavaramerkinhaltijalla on laillinen oikeus estää rinnakkaistuojan harjoittama lääkkeen laskeminen uudestaan liikkeelle, jos rinnakkaistuoja on pakannut lääkkeen uuteen ulkopakkaukseen ja varustanut sen tavaramerkillä, silloin kun tavaramerkin haltija on saattanut lääkkeen markkinoille tilavuudeltaan samansuuruisissa pakkauksissa ja samoina pakkauskokoina kaikissa Euroopan talousalueen maissa, joissa lääkettä markkinoidaan?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 294/26

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hof van Cassatie (Belgia) on esittänyt 8.6.2015 – Rijksdienst voor Pensioenen v. Willem Hoogstad – muu osapuoli: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering

(Asia C-269/15)

(2015/C 294/32)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hof van Cassatie

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Rijksdienst voor Pensioenen

Vastaaja: Willem Hoogstad

Muu osapuoli: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (1) 13 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että etuuksista, joita maksetaan Belgian lisäeläkejärjestelmistä, jotka eivät kuulu kyseisen asetuksen 1 artiklan j alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun lainsäädäntöön, pidätetään vakuutusmaksu – kuten terveydenhoitoa ja korvauksia koskevasta pakollisesta vakuutuksesta 14.7.1994 annetun konsolidoidun lain 191 §:n 1 momentin 7 kohdan perusteella tehty pidätys ja sosiaalisista säännöksistä 30.3.1994 annetun lain 68 §:n perusteella maksettava solidaarisuusmaksu – kun etuudet on maksettava muualla kuin Belgiassa asuvalle etuuksien saajalle, johon kyseisen asetuksen 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan mukaan sovelletaan sen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmää, jossa hän asuu?

(1) EYVL L 149, s. 2.
—

Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut arvonlisäverodirektiivin ( 1 ) ja erityisesti sen 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan, 132 artiklan 1 kohdan f alakohdan, 1 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan, 168 artiklan a alakohdan, 178 artiklan a alakohdan, 14 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on säätänyt riippumattomia yhteenliittymiä koskevasta arvonlisäverojärjestelmästä sellaisena kuin tämä järjestelmä on määritelty 12.2.1979 annetun arvonlisäverolain 44 §:n 1 momentin y alakohdassa, riippumattomien yhteenliittymien jäsenilleen tarjoamien palvelujen arvonlisäverovapautuksesta 21.1.2004 annetun suurherttuan asetuksen 1–4 §:ssä, 29.1.2004 annetussa hallinnollisessa soveltamisohjeessa nro 707 siltä osin kuin siinä otetaan kantaa suurherttuan asetuksen 1–4 §:ään, sekä 18.12.2008 päivätyssä Comite d’Observation des Marchés’n (Cobma) työryhmän ja Administration de l’Enregistrmeent et des Domaines’n laatimassa muistiossa
1)

Onko asetuksen N:o 817/2004 (1) 71 artiklan 2 kohdassa säädettyjen oikeudellisten vaikutusten soveltaminen sellaiseen maatalouden ympäristötukeen, joka on myönnetty osalle alkuaan ilmoitettua pinta-alaa, jonka osalta edellytykset tuen saamiseksi on täytetty viiden vuoden ajan, yhdenmukaista asetuksen N:o 1257/99 (2) tavoitteen ja asetuksen N:o 817/2004 tavoitteen sekä suhteellisuusperiaatteen kanssa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 245/4

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Rejonowy dla Wrocławia-Śródmieścia we Wrocławiu (Puola) on esittänyt 20.4.2015 – Alicja Sobczyszyn v. Szkoła Podstawowa w Rzeplinie

(Asia C-178/15)

(2015/C 245/05)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Rejonowy dla Wrocławia-Śródmieścia we Wrocławiu

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Alicja Sobczyszyn

Vastaaja: Szkoła Podstawowa w Rzeplinie

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (1) 7 artiklaa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään neljän viikon palkallisen vuosiloman tällaisen loman saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä tai käytännössä vahvistettujen edellytysten mukaisesti, tulkittava siten, että opettaja, joka on ollut opettajan perussäännöstä 26.1.1982 annetussa laissa (Dz. U. 2014 järjestysnumero 191 ja 1198) määritellyllä kuntoutuslomalla, saa myös oikeuden yleisen työlainsäädännön mukaiseen vuosilomaan sinä vuonna, jona hän on käyttänyt oikeuttaan kuntoutuslomaan?

(1) EUVL L 299, s. 9.
—

valtiontuesta N 512/2007 – Saksa, Abalon Hardwood Hessen GmbH, 21.10.2008 tehty komission päätös K(2008) 6017 lopullinen on kumottava siltä osin kuin siinä todetaan, että ilmoitettu aluetuki on asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdan ii alakohdassa tarkoitettua voimassa olevaa tukea
1)

Onko direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/138/EY (1), 183 artiklan ensimmäistä kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan arvonlisäveron ylimenevän osan palauttamisen edellytyksiä määritettäessä (viivästyneelle arvonlisäveron palautukselle maksettavien) viivästyskorkojen myöntäminen edellyttää kymmenen päivän määräajan kulumista siitä, kun verotarkastus, jolla pyritään osoittamaan arvonlisäveron ylimenevän osan palauttamista koskevan oikeuden perusteltavuus, on päätetty?
2)

Mitä olennaisia periaatteita on sovellettava määritettäessä sitä, voidaanko palvelu, jollaista verovelvollinen on suorittanut käsiteltävässä asiassa, katsoa saamisten perimiseksi ja jättää siten kuudennen arvonlisäverodirektiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 3 alakohdassa säädetyn vapautuksen soveltamisalan ulkopuolelle? Jos jollakin tietyllä maksutavalla (kuten pankki- tai luottokortilla) suoritetun maksun käsittely katsotaan tuomiossa Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. AXA UK plc (C-175/09, EU:C:2010:646) sovellettujen periaatteiden mukaisesti saamisten perimiseksi tilanteessa, jossa kyseinen palvelu suoritetaan sille henkilölle, jolle maksu osoitetaan (eli henkilölle, joka vastaanottaa maksun), katsotaanko kyseinen palvelu saamisten perimiseksi myös tilanteessa, jossa kyseinen palvelu suoritetaan henkilölle, jolta maksu saadaan (eli maksavalle henkilölle)? Onko käsiteltävän asian kaltaisessa tilanteessa ylipäänsä kyse saamisista, jotka on tarkoitus periä?
—

edellä mainitut vaatimukset on hyväksyttävä, eli — ensisijaisesti asia on ratkaistava lopullisesti jättämällä Gascogne Sack Deutschland GmbH:n ja Groupe Gascogne S.A:n vahingonkorvauskanne tutkimatta sen vuoksi, että kannetta on ajettu Euroopan unionin tuomioistuinta vastaan (unionin edustajana) — toissijaisesti, mikäli unionin tuomioistuin katsoisi, ettei se seikka, että mainittua kannetta on ajettu Euroopan unionin tuomioistuinta eikä komissiota vastaan (unionin edustajana), ratkaise kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä vaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi Euroopan unionin tuomioistuimen siellä esittämän oikeudenkäyntiväitteen johdosta pitänyt määrätä asianosaisseuraannosta, jossa komissio tulee vastaajaksi Euroopan unionin tuomioistuimen tilalle, asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen Gascogne Sack GmbH:n ja Groupe Gascogne S.A:n vahingonkorvauskanteen ratkaisemiseksi unionin tuomioistuimen ratkaisemien oikeusseikkojen mukaisesti
3.

Oikeudellisesti virheellinen oletus asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan mukaisesta ”mielikuvan siirtämisestä” Unionin yleinen tuomioistuin ei virheellisesti kyseenalaistanut valituslautakunnan käsitystä siitä, että valittajan hakeman tavaramerkin ”Carrera” hyväksi on olemassa vaara ”mielikuvan siirtämisestä”. Valituslautakunta oletti, että kaikki haetun tavaramerkin kattamat tavarat voidaan ”asentaa moottoriajoneuvoihin ja niitä voidaan käyttää niissä”. Tästä aiheutuu sen mukaan ”sosiaalinen tottumus”, jonka perusteella yhtäältä hakemuksessa ilmoitettujen tavaroiden ja toisaalta moottoriajoneuvojen käyttö ”kuuluu yhteen”. On todella niin, ettei pelkästään se tosiseikka, että hakemuksessa ilmoitettuja tavaroita asennetaan moottoriajoneuvoihin ja että niitä voidaan käyttää niissä, perusta minkäänlaista ”sosiaalista tottumusta” eikä voi myöskään johtaa mielikuvan siirtämiseen. Valituslautakunta ja unionin yleinen tuomioistuin eivät tältä osin perustelleet ratkaisuaan riittävästi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 127/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 5.2.2015 – Hauptzollamt Frankfurt am Main v. Duval GmbH & Co. KG

(Asia C-44/15)

(2015/C 127/17)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Hauptzollamt Frankfurt am Main

Vastapuoli: Duval GmbH & Co. KG

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Koska abstraktia määritelmää siitä, mitä on pidettävä CN-nimikkeessä 9025 tarkoitettuna lämpömittarina, ei ole, onko CN-nimikkeen 9025 (”lämpömittarit”) katsottava poikkeuksellisesti kattavan vain sellaiset laitteet, jotka on lueteltu harmonoidun järjestelmän selityksiin sisältyvän, nimikettä 9025 koskevan selityksen B kohdassa (lämpömittarit ja pyrometrit, myös rekisteröivät – kohdat 08.0–28.0)?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Voidaanko harmonoidun järjestelmän selitysten CN-nimikettä 9025 koskevaan selitykseen sisältyvän luettelon perusteella päätellä, että kojeita, joiden toiminta perustuu muihin tekijöihin kuin mainittujen laitteiden toiminta (lämpötilan mittaaminen esimerkiksi nesteiden tai metallien mekaanisen laajentumisen avulla tai fyysisten muutosten tai sähköimpulssien avulla jne.), ei voida luokitella CN-nimikkeeseen 9025?
2)

Arvioitaessa kansallisesti nimityksellä Verlados markkinoitavan omenasta tislatun väkevän alkoholijuoman mainitun nimityksen käytön kieltämistä maantieteellisen merkinnän Calvados suojaamiseksi, mitä merkitystä seuraavilla seikoilla on asetuksen N:o 110/2008 16 artiklan b alakohdassa tarkoitetun mielleyhtymän käsitteen tulkinnassa ja mainitun asetuksen soveltamisessa: a. nimityksen Verlados alkuosa Verla on suomalainen kylä, jonka nimen suomalainen kuluttaja saattaa tunnistaa; b. nimityksen Verlados alkuosa Verla viittaa Verlados-tuotteen valmistajaan Viiniverla Oy:öön; c. Verlados on Verlan kylässä valmistettu paikallinen tuote, jota on myyty keskimäärin pari sataa litraa vuodessa tilan omassa ravintolassa ja lisäksi rajoitetusti tilauksesta alkoholilaissa tarkoitetussa valtion omistamassa alkoholiyhtiössä; d. sanoissa Verlados ja Calvados on vain yksi yhteinen tavu (dos) kolmesta tavusta, mutta toisaalta sanojen viimeiset neljä kirjainta (ados) eli puolet kummankin sanan kaikista kirjaimista ovat samoja?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 138/25

Valitus, jonka sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (SMHV) on tehnyt 14.11.2014 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-687/13, Unibail v. SMHV, 3.9.2014 antamasta tuomiosta

(Asia C-513/14 P)

(2015/C 138/35)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (SMHV) (asiamies: A. Folliard-Monguiral)

Muu osapuoli: Unibail Management

Vaatimukset

— valituksenalainen tuomio on kumottava

— asia on ratkaistava perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen mukaisesti

— kantaja unionin yleisessä tuomioistuimessa on velvoitettava korvaamaan viraston oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi yhteen valitusperusteeseen. SMHV nimittäin katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) 75 artiklan ensimmäistä virkettä, luettuna yhdessä saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan kanssa. Valittaja esittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti paitsi kokonaisuutena perustelemisen käsitettä, myös omaa oikeuskäytäntöään. Valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta lopuksi siitä, että se on kääntänyt todistustaakan.

(1) EUVL L 78, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 65/20

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 19.11.2014 – Sparkasse Allgäu v. Finanzamt Kempten

(Asia C-522/14)

(2015/C 065/29)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Sparkasse Allgäu

Vastaaja: Finanzamt Kempten

Ennakkoratkaisukysymys

Onko sijoittautumisvapaus (Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 49 artikla, aiempi EY 43 artikla) esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan luottolaitoksen, jonka kotipaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa, on siellä asuneen perinnönjättäjän kuoltua ilmoitettava toimivaltaiselle jäsenvaltion veroviranomaiselle perintöverotusta varten myös tämän perinnönjättäjän ne varallisuuserät, joita säilytetään tai hoidetaan toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevassa luottolaitoksen epäitsenäisessä sivuliikkeessä, jos kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa ei ole vastaavaa ilmoitusvelvollisuutta ja luottolaitoksiin sovelletaan pankkisalaisuutta, jonka rikkomisesta on säädetty rikosoikeudellisia seuraamuksia?
C 73/9

Valitus, jonka Longevity Health Products, Inc. on tehnyt 1.7.2014 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) 28.4.2014 asiassa T-473/11, Longevity Health Products, Inc. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), annetusta tuomiosta

(Asia C-311/14 P)

(2015/C 073/12)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Longevity Health Products, Inc. (edustaja: Rechtsanwalt J. Korab)

Muu osapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), Weleda Trademark AG

Euroopan unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on 20.1.2015 antamallaan tuomiolla hylännyt valituksen ja määrännyt, että valittaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 56/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Højesteret (Tanska) on esittänyt 2.12.2014 – Finn Frogne A/S v. Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

(Asia C-549/14)

(2015/C 056/10)

Oikeudenkäyntikieli: tanska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Højesteret

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Finn Frogne A/S

Vastapuoli: Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

Ennakkoratkaisukysymys

Onko julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY (1) 2 artiklaa yhdessä tuomion Pressetext, C-454/06, ja tuomion Wall, C-91708, kanssa tulkittava siten, että sovittelusopimus, joka sisältää sopimuspuolten aiemman tarjouspyynnön perusteella tekemässä hankintasopimuksessa alun perin sopimien palvelujen rajoituksia ja muutoksia samoin kuin vastavuoroisen pidättymisen laiminlyöntimenettelyistä tulevien oikeusriitojen välttämiseksi, on itsessään hankintasopimus, joka edellyttää tarjouspyynnön esittämistä, jos alkuperäiseen hankintasopimukseen on kohdistunut häiriöitä?

(1) EUVL L 134, s. 114.
—

On todettava, että Suomen tasavalta jättäessään nimeämättä elimen, jolla on toimivalta suorittaa rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta 29 päivänä kesäkuuta 2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/43/EY (1) 13 artiklassa edellytettyjä tehtäviä työelämän alalla ja varmistamatta, että nämä tehtävät tosiasiallisesti suoritetaan, on laiminlyönyt direktiivin 2000/43/EY 3 artiklan 1 kohdan ja 13 artiklan mukaiset velvollisuutensa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 462/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Puola) on esittänyt 5.9.2014 – ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna v. Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu

(Asia C-418/14)

(2014/C 462/20)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

Pääasian asianosaiset

Valittaja: ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna

Vastapuoli: Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY (1) 5 artiklaa, luettuna yhdessä 2 artiklan 3 kohdan ja 21 artiklan 4 kohdan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä 6.12.2008 annetun valmisteverolain (Dz. U., 2009, nro 3, järjestysnumero 11 muutoksineen; jäljempänä valmisteverolaki) 89 §:n 16 momentissa säädetylle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan lämmitysöljyyn on sovellettava moottoripolttoaineelle säädettyä verokantaa, jos verovelvollinen ei täytä valmisteverolain 89 §:n 14–15 momentissa säädettyä muodollista vaatimusta?

2) Onko suhteellisuusperiaate esteenä valmisteverolain 89 §:n 14–15 momentissa säädetylle muodolliselle vaatimukselle, jonka mukaan polttoöljyille säädetyn alennetun valmisteverokannan soveltaminen edellyttää yhteenvedon laatimista hankkijoiden ilmoituksista ja sen jättämistä lakisääteisessä määräajassa riippumatta siitä, täyttyykö aineellinen edellytys eli polttoaineen myynti lämmitykseen?

3) Onko sellainen valmisteverolain 89 §:n 16 momentissa säädetty seuraus suhteellisuusperiaatteen mukainen, jonka mukaan käsiteltävän asian kaltaisissa olosuhteissa myyjältä kannetaan valmistevero, joka on laskettu moottoripolttoaineelle (valmisteverolain 89 §:n 4 momentin 1 kohta) säädetyn verokannan mukaan lämmitysöljylle, koska valmisteverolain 89 §:n 14–15 momentin sisällössä säädettyä muodollista vaatimusta ei täytetä?

(1) EUVL L 283, s. 51
2)

Onko SEUT 18 ja SEUT 45 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka perusteella sellaisen merialuksen miehistöön, jonka kotisatama oli kyseisessä jäsenvaltiossa, kuulunut merenkulkija, jolla ei ollut asuinpaikkaa maissa ja joka ei ole minkään jäsenvaltion kansalainen, suljettiin vanhuuseläkevakuutuksen ulkopuolelle, kun kyseisen säännöstön perusteella vakuutetulla tarkoitetaan merenkulkijaa, joka on sen jäsenvaltion kansalainen, jossa merialuksella on kotisatama, ja joka on muilta osin samassa tilanteessa, jos valtio, jonka kansalainen ensiksi mainittu merenkulkija on eläkkeen määräämisen aikaan, on tällä välin liittynyt unioniin (sen lailliseen edeltäjään) tai asetus N:o 1408/71 on tullut tällä välin voimaan kyseisessä valtiossa?
—

Unionin tuomioistuimen on todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut komission asetuksen (EY) N:o 303/2008 (1) 5 artiklan 2 kohdan, luettuna yhdessä 12 artiklan 3 kohdan kanssa, komission asetuksen (EY) N:o 304/2008 (2) 12 artiklan 3 kohdan, komission asetuksen (EY) N:o 305/2008 (3) 7 artiklan 1 kohdan, komission asetuksen (EY) N:o 306/2008 (4) 6 artiklan 1 kohdan, komission asetuksen (EY) N:o 307/2008 (5) 4 artiklan 2 kohdan, komission asetuksen (EY) N:o 308/2008 (6) 1 artiklan eikä tietyistä fluoratuista kasvihuonekaasuista 17.5.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 842/2006 (7) 13 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole ilmoittanut komissiolle niiden henkilöstön ja yritysten pätevöintilaitosten eikä sellaisen henkilöstön ja yritysten todistusten nimiä, jotka toimivat fluorattujen kasvihuonekaasujen kanssa ja jotka ovat komission täytäntöönpanoasetusten kohteena eikä antanut säännöksiä seuraamuksista asetuksen (EY) N:o 842/2006 säännösten rikkomisesta eikä ilmoittanut niistä komissiolle.
1)

Sisältyykö ikään perustuvan syrjinnän kieltoa koskeva unionin oikeuden yleinen periaate tanskalaisen järjestelmän kaltaista järjestelmää, jonka mukaan työntekijöillä ei ole oikeutta irtisanomiskorvaukseen, jos heillä on oikeus työnantajan maksamaan vanhuuseläkkeeseen sellaisen järjestelmän perusteella, johon he ovat liittyneet ennen kuin he ovat täyttäneet 50 vuotta, koskevan kiellon, ja jos näin on, vaikuttaako asiaan se, päättävätkö työntekijät pysyä työmarkkinoilla vai jäädä eläkkeelle?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 372/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesverwaltungsgericht (Saksa) on esittänyt 19.8.2014 – Vodafone GmbH v. Saksan valtio

(Asia C-395/14)

2014/C 372/15

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesverwaltungsgericht

Pääasian asianosaiset

Kantaja ja Revision-valittaja: Vodafone GmbH

Vastaaja ja Revision-valittajan vastapuoli: Saksan valtio

Ennakkoratkaisukysymys

Onko sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (1) (puitedirektiivi) 7 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että kansallinen sääntelyviranomainen, joka on velvoittanut operaattorin, jolla on huomattava markkinavoima, tarjoamaan matkapuhelujen vastaanottamispalveluja, ja joka on alistanut tästä perittävät maksut mainitussa direktiivin säännöksessä säädettyyn lupamenettelyyn, on velvollinen suorittamaan direktiivin 2002/21/EY 7 artiklan 3 kohdan mukaisen menettelyn uudestaan ennen kutakin konkreettisesti vaadittuja maksuja koskevaa lupaa?

(1) EYVL L 108, s. 33.