YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

5 päivänä maaliskuuta 1998

Asia T-221/96

Immacolata Manzo-Tafaro

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Ylentämättä jättäminen — Ansioiden vertailu — Iän ja virkaiän huomioon ottaminen”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-307

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan kumoamaan komission 9.4.1996 julkistettu päätös siltä osin kuin siinä kieltäydytään ylentämästä kantajaa palkkaluokkaan C 1 vuoden 1996 ylennyskierroksella.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja nimitettiin 1.1.1989 palkkaluokkaan C 2. Ura-alueen C ylennyskomitean suosituksesta nimittävä viranomainen otti hänet luetteloon niistä ansioituneimmista virkamiehistä, jotka voidaan ylentää palkkaluokkaan C 1. Häntä ei kuitenkaan otettu luetteloon ylennyksen saaneista virkamiehistä.

Kantaja teki 17.6.1996 Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan perusteella valituksen tästä ylentämättä jättämisestä. Komissio hylkäsi tämän valituksen 25.9.1996 tekemällään päätöksellä todeten seuraavaa:

”Nimittävä viranomainen ei ole ottanut huomioon ainoastaan hakijoiden ansioita, jotka arvioitiin jo ylennyskelpoisten ansioituneimpien hakijoiden luetteloa laadittaessa, vaan myös hakijoiden uraprofiilin eli heidän ikänsä ja palvelusvuotensa palkkaluokassa. Vaikka virkamiehen ansiot ovat ratkaiseva peruste arvioitaessa sitä, saako hän ylennyksen, nimittävä viranomainen voi kuitenkin toissijaisesti ottaa huomioon hakijoiden iän ja heidän palvelusvuotensa heidän palkkaluokassaan tai yksikössään

[— — ].”

Kantaja ylennettiin palkkaluokkaan C 1 vuoden 1997 ylennyskierroksella.

Pääasia

Nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta arvioidessaan huomioon otettavia ansioita henkilöstösääntöjen 45 artiklassa tarkoitetun ylennyspäätöksen yhteydessä, ja tällä alueella yhteisöjen tuomioistuinten laillisuusvalvonnan on rajoituttava ainoastaan sen selvittämiseen, onko hallinto, ottaen huomioon ne keinot ja perusteet, joihin se on voinut perustaa arvionsa, pitäytynyt sallituissa rajoissa ja ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen väärin. Yhteisöjen tuomioistuimet eivät siten arvioi hakijoiden ansioita ja pätevyyttä nimittävän viranomaisen asemesta (16 kohta).

Viittaukset: asia T-262/94, Baiwir v. komissio, 6.6.1996 (Kok. H. 1996, s. II-739, 66 kohta).

Henkilöstösääntöjen 45 artiklassa säädetään nimittävän viranomaisen velvollisuudesta vertailla ylennettävien hakijoiden ansioita; tämä velvoite ilmentää sekä virkamiesten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta että heidän odotustaan urallaan ylenemisestä. Ansioiden vertailu on siten ratkaiseva peruste ylentämiselle, ja nimittävä viranomainen voi ainoastaan toissijaisesti ottaa huomioon hakijoiden iän ja heidän palvelusvuotensa palkkaluokassa tai yksikössä (17 kohta).

Viittaukset: asia T-280/94, Lopes v. yhteisöjen tuomioistuin, 29.2.1996 (Kok. H. 1996, s. II-239, 138 kohta).

Henkilöstösääntöjen 45 artiklassa säädetyn ansioiden vertailun osalta nimittävän viranomaisen ei tarvitse perustaa kantaansa yksinomaan hakijoita koskeviin arviointikertomuksiin, vaan se voi perustaa arvionsa myös muihin ansioiksi katsottaviin seikkoihin, kuten tietoihin heidän hallinnollisesta ja henkilökohtaisesta asemastaan, millä voidaan suhteuttaa yksinomaan arviointikertomusten perusteella tehtyä arviota (18 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-89/91, T-21/92 ja T-89/92, X v. komissio, 25.11.1993 (Kok. 1993, s. II-1235, 49 ja 50 kohta) ja asia T-168/96, Patronis v. neuvosto, 21.10.1997 (Kok. H. 1997, s. II-833, 35 kohta).

Nimittävä viranomainen on henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa asetettujen vaatimusten mukaisesti vertaillut palkkaluokkaan C 1 ylentämistään odottavien virkamiesten ansioita, arviointikertomuksia sekä ikää (20-24 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.