JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JULIANE KOKOTT

30 päivänä syyskuuta 2004 ( )

Asia C‑195/03

Merabi Papismedov ym.

(Hof van Beroep te Antwerpenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Yhteisön tullikoodeksi – Tullivalvonnan edellytykset – Tuontitullivelan syntyminen – Tullien alaisten tavaroiden esittäminen tullille – Väärän nimityksen sisältävän tulli-ilmoituksen (keittiötarvikkeet savukkeiden sijasta) vaikutukset – Myöhempi tullivalvonnasta pois siirtäminen

I Johdanto

1. Tämän ennakkoratkaisumenettelyn taustalla olevaa tosiseikastoa voidaan puhekielellä kuvailla savukkeiden salakuljetukseksi. Kysymys on pääasiallisesti siitä, että savukkeet oli sen jälkeen, kun ne oli tuotu yhteisön tullialueelle, ilmoitettu tullille keittiötarvikkeina (cookware) ja myöhemmin siirretty pois tullivalvonnasta.

2. Tässä tapauksessa Hof van Beroep te Antwerpen( ) (Belgia; jäljempänä myös ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin) käsittelee muutoksenhakuasteena asiaa, jossa on kysymys useista tullirikoksista ja jossa syytettynä on Papismedov ja muita henkilöitä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää tämän rikosasian johdosta yhteisöjen tuomioistuimelle useita ennakkoratkaisukysymyksiä tullivalvonnan käsitteestä ja siitä, miten tullivelka syntyy yhteisön tullikoodeksin mukaan.( )

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Yhteisön lainsäädäntö

3. Tulliviranomaisten valvonta määritellään tullikoodeksin 4 artiklan 13 kohdassa niin, että sillä tarkoitetaan

”tulliviranomaisten yleisiä toimia, joiden tarkoituksena on varmistaa tullilainsäädännön ja tapauksen mukaan muiden tullivalvonnassa oleviin tavaroihin sovellettavien säännösten noudattaminen”.

4. Tulli-ilmoitus määritellään tullikoodeksin 4 artiklan 17 kohdassa niin, että sillä tarkoitetaan

”tointa, jolla henkilö ilmoittaa määrättyjä muotoja ja yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen haluavansa asettaa tavaran tiettyyn tullimenettelyyn”.

5. Tullille esittämisen käsite määritellään tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohdassa niin, että sillä tarkoitetaan

”tulliviranomaisille määrätyssä muodossa tehtävää ilmoitusta tavaroiden saapumisesta tullitoimipaikkaan tai muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan”.

6. Tullivalvonnan alkamis‑ ja päättymisajankohta ilmenevät tullikoodeksin 37 artiklasta, jossa säädetään seuraavaa:

”1. Yhteisön tullialueelle tuotavat tavarat ovat tuontihetkestä alkaen tullivalvonnassa. Tulliviranomaiset voivat tarkastaa niitä voimassa olevien säännösten mukaisesti.

2. Tavarat ovat tullivalvonnassa niin kauan kuin se on tarpeellista niiden tullioikeudellisen aseman määrittämiseksi, ja muut kuin yhteisötavarat ovat tullivalvonnassa, kunnes niiden tullioikeudellinen asema muuttuu, ne siirretään vapaa-alueelle tai vapaavarastoon taikka jälleenviedään tai hävitetään 182 artiklan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 82 artiklan 1 kohdan soveltamista.”

7. Tullikoodeksin 38–42 artiklassa säädetään velvollisuuksista, joita tavaran yhteisön tullialueelle tuovalla henkilöllä on aikana, joka alkaa rajanylityksestä ja päättyy tullille esittämiseen, viimeksi mainittu toimenpide mukaan lukien. Niissä säädetään erityisesti seuraavaa:

”38 artikla

1. Henkilön, joka tuo tavarat yhteisön tullialueelle, on viipymättä kuljetettava ne tulliviranomaisten tähän tarkoitukseen mahdollisesti osoittamaa reittiä ja näiden antamia ohjeita noudattaen:

a) tulliviranomaisten osoittamaan tullitoimipaikkaan taikka muuhun näiden osoittamaan tai hyväksymään paikkaan; – –

– –

40 artikla

Henkilön, joka on tuonut tavarat yhteisön tullialueelle, tai tapauksen mukaan henkilön, joka on ottanut vastatakseen tavaroiden kuljetuksesta yhteisön tullialueelle tuonnin jälkeen, on esitettävä tavarat tullille niiden saavuttua 38 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti tullitoimipaikkaan taikka muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan.”

8. Tullikoodeksin 202 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa säädetään tullivelan syntymisestä siinä tapauksessa, että tavaroita yhteisön tullialueelle tuotaessa tapahtuu tullioikeudellisia laiminlyöntejä. Nyt esillä olevassa asiayhteydessä merkitystä on erityisesti seuraavilla artikloilla:

”202 artikla

1. Tuontitullivelka syntyy, kun:

a) tuontitullien alainen tavara tuodaan säännösten vastaisesti yhteisön tullialueelle;

– –

Tässä artiklassa tarkoitetaan säännösten vastaisella tuonnilla 38–41 artiklan ja 177 artiklan toisen luetelmakohdan vastaista tuontia.

2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona säännösten vastainen tuonti tapahtuu.

3. Velallisina ovat:

– säännösten vastaiseen tuontiin syyllistynyt henkilö,

– –

203 artikla

1. Tuontitullivelka syntyy, kun:

– tuontitullien alainen tavara siirretään säännösten vastaisesti pois tullivalvonnasta.

2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tavara siirretään pois tullivalvonnasta.

3. Velallisina ovat:

– henkilö, joka on siirtänyt tavaran pois tullivalvonnasta,

– henkilöt, jotka ovat osallistuneet siirtoon ja jotka ovat tienneet tai joiden olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tavara on siirretty pois tullivalvonnasta,

– tavaraa hankkineet tai hallussaan pitäneet henkilöt, jotka tavaran hankkiessaan tai vastaanottaessaan ovat tienneet taikka joiden olisi tällöin kohtuudella pitänyt tietää tavaran olleen siirretty pois tullivalvonnasta, sekä

– tarvittaessa henkilö, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu.

204 artikla

1. Tuontitullivelka syntyy, kun:

a) ei täytetä jotakin velvollisuutta, joka johtuu tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu, – –

– –

muissa kuin 203 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, jollei todeta, etteivät nämä laiminlyönnit tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan.

2. Tullivelka syntyy joko sinä ajankohtana, jona velvollisuutta, jonka täyttämättä jättämisestä tullivelka syntyy, ei enää täytetä, tai sinä ajankohtana, jona tavara on asetettu kyseiseen tullimenettelyyn, jos myöhemmin todetaan, ettei jokin edellytys, joka on koskenut tavaroiden asettamista tähän menettelyyn taikka alennetun tuontitullin tai tullittomuuden soveltamista tavaran tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tosiasiallisesti ole täyttynyt.

3. Velallisena on henkilö, joka tapauksen mukaan on velvollinen joko täyttämään velvollisuudet, jotka johtuvat tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista taikka sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu, tai täyttämään tavaran tähän menettelyyn asettamista koskevat edellytykset.”

B Kansallinen lainsäädäntö

9. Belgian tullirikosoikeuden alaan kuuluvan Algemene Wet inzake Douane en Accijnzenin( ) (jäljempänä AWDA), joka on annettu 18.7.1977, 257 §:n 3 momentissa säädetään pääasiallisesti, että se, joka ilman tullihallinnon etukäteen antamaa lupaa kuljettaa tavarat muuhun kuin asianomaisissa tulliasiakirjoissa mainittuun paikkaan, syyllistyy rangaistavaan tekoon.

III Tosiseikat, ennakkoratkaisupyyntö ja oikeudenkäyntimenettely

10. Antwerpenin satamaan saapui 10.6.2001 konttialus, jota koskevat tullimuodollisuudet hoidettiin paikallisessa tullitoimipaikassa. Tätä tarkoitusta varten esitettyjen kuljetusasiakirjojen mukaan eräässä puretuista konteista piti olla 406 laatikkoa keittiötarvikkeita (cookware). Tästä rahtitavarasta oli ennen laivan saapumista tehty sähköinen tavarailmoitus (goederencomptabiliteit). Ilmoituksen mukaan tavarat olivat peräisin Kiinan kansantasavallasta, ja ne olivat menossa Belgiassa olevalle vastaanottajalle.

11. Tullitoimipaikka tarkasti kontin seuraavana päivänä eli 11.6.2001. Ilmeni, että siinä oli vain 29 laatikkoa keittiötarvikkeita ja että nämä olivat lastitilan kahdessa ensimmäisessä rivissä. Niiden takana oli samanlaisia laatikoita, joissa oli kuitenkin mustia muovipusseja, joihin oli kuhunkin pakattu kaksi savukekartonkia. Tämän vuoksi kontti suljettiin uudelleen, sinetöitiin ja asetettiin tarkkailun alaiseksi.

12. Samana päivänä eli 11.6.2001 tavara ilmoitettiin niin sanottuun yhteisön ulkoiseen passitusmenettelyyn. Tätä varten laaditussa niin sanotussa T1-asiakirjassa kontin lastiksi mainittiin ilmoituksen mukaisesti jälleen keittiötarvikkeet. Passituksesta vastaava oli Transocean System Transport B.V.B.A. ‑yhtiö. Asiakirjassa olevien tietojen mukaan kontti oli tarkoitus United Logistic Partners B.V.B.A:n toimesta kuljettaa Merksemissä (Belgia) sijaitsevaan tullivarastoon, joka oli määrätullitoimipaikka.

13. Seuraavana päivänä eräs syytetyistä kuitenkin kuljetti kontin Schoteniin (Belgia) erääseen varastoon, jota ei ollut hyväksytty tullivalvonnassa olevien tavaroiden säilytykseen. Belgian tullin työntekijät, jotka olivat seuranneet rekka-autoa huomaamattomasti, puuttuivat täällä asiaan. Varastossa suoritetussa etsinnässä takavarikoitiin muiden tavaroiden ohella kontin koko sisältö, muun muassa 7 090 000 savuketta.

14. Näiden tapahtumien johdosta Papismedovia, joka oli ollut läsnä Schotenissa, kun konttia purettiin, ja muita asiaan osallisia vastaan nostettiin syyte Rechtbank van eerste aanleg in Antwerpenissä. Heitä syytettiin muun muassa siitä, että he olivat takavarikoitujen savukkeiden osalta syyllistyneet AWDA:n 257 §:n 3 momentin mukaiseen rangaistavaan tekoon. Asiaan osallisten väitettiin salakuljettaneen savukkeet yhteisön tullialueelle siirtämällä tavaran pois tullivalvonnasta passitusmenettelyyn liittyvän kuljetuksen aikana.

15. Alioikeus Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen tuomitsi 30.7.2001 antamallaan tuomiolla kahdeksan syytettyä tämän johdosta 6–10 kuukauden vankeusrangaistuksiin. Lisäksi nämä syytetyt määrättiin maksamaan yhteisvastuullisesti sakkona savukkeiden tuonnista aiheutuva tullivelka kymmenkertaisena. Tuomittujen joukossa oli muun muassa Papismedov.

16. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin käsittelee asiaa muutoksenhakuasteena. Se katsoo, että muutoksenhakuasian ratkaisu riippuu siitä, onko maahantuoduista savukkeista aiheutuva tullivelka syntynyt tullikoodeksin 202, 203 vai 204 artiklan perusteella. Koska Hof van Beroep te Antwerpen oli epätietoinen yhteisön oikeuden tulkinnasta, se päätti 7.5.2003 tekemässään välipäätöksessä esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”1) Onko tavaroita, joiden osalta on annettu yleisilmoitus, jossa niille on ilmoitettu virheellinen nimitys/kauppanimi (nyt esillä olevassa tapauksessa keittiötarvikkeet savukkeiden sijasta), tai tavaroita, jotka on ilmoitettu johonkin tullimenettelyyn (kuten yhteisön ulkoiseen passitusmenettelyyn) virheellisellä nimityksellä/kauppanimellä, pidettävä siitä huolimatta, että nimitys/kauppanimi on – tahallisesti tai tahattomasti – ilmoitettu virheellisesti, sääntöjen mukaisesti yhteisön tullialueelle tuotuina ja siten tullivalvonnassa (väliaikaisessa varastoinnissa tai jossakin tullimenettelyssä) olevina tavaroina?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko silloin, kun tavarat, joille on tahallisesti tai tahattomasti ilmoitettu virheellinen nimitys/kauppanimi, siirretään pois tullivalvonnasta, katsottava, että tullivelka syntyy yhteisön tullikoodeksin 203 artiklan perusteella, ja onko myös henkilön, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaroiden väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavarat (joille tosin on ilmoitettu virheellinen nimitys) on asetettu, katsottava olevan vastuussa tullivelasta?

3) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko siinä tapauksessa, että tulliviranomaiset toteavat, että tullivalvonnassa oleville tavaroille oli tahallisesti tai tahattomasti ilmoitettu virheellinen nimitys/kauppanimi, kun tavaroita ei (vielä) ollut siirretty pois tullivalvonnasta vaan tulliviranomaiset pääsivät niihin edelleen käsiksi, katsottava, että tavaroiden, joille on ilmoitettu virheellinen nimitys/kauppanimi, osalta tullivelka on syntynyt yhteisön tullikoodeksin 204 artiklan perusteella, vai onko katsottava, että tullivelka ei ole vielä syntynyt näiden tavaroiden osalta?

4) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko katsottava, että tavarat, joille on tahallisesti tai tahattomasti ilmoitettu virheellinen nimitys/kauppanimi, on tuotu yhteisön tullialueelle sääntöjen vastaisesti (toisin sanoen yhteisön tullikoodeksin 38–41 artiklaa ja 177 artiklan toista luetelmakohtaa rikkoen), jolloin tullivelka syntyy näiden tavaroiden osalta yhteisön tullikoodeksin 202 artiklan perusteella ja jolloin henkilöä, joka on antanut yleisilmoituksen tai tullimenettelyä koskevan ilmoituksen ilmoittaen tosin virheellisen nimityksen/kauppanimen, voidaan pitää tullivelallisena vain, jos häntä voidaan pitää yhteisön tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna velallisena?”

17. Yhteisöjen tuomioistuimelle ovat kirjallisia huomautuksia esittäneet syytetty Papismedov, Belgian hallitus, Suomen hallitus ja komissio.

IV Yhteenveto yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyistä huomautuksista

18. Syytetty Papismedov katsoo, että ensimmäinen kysymys on muotoiltava uudelleen ja että siihen on vastattava siten, että kysymys on tullikoodeksin 202 artiklassa tarkoitetusta tavaroiden säännösten vastaisesta tuonnista yhteisön tullialueelle, jos tavarat esitetään tullille virheellisellä nimityksellä tai kauppanimellä. Toissijaisesti Papismedov ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi ensimmäiseen kysymykseen kieltävästi ja neljänteen kysymykseen myöntävästi sekä jättäisi vastaamatta toiseen ja kolmanteen kysymykseen, koska niillä ei ole kohdetta.

19. Suomen hallitus ja komissio ovat molemmat pääasiallisesti sitä mieltä, että pääasian kaltaisessa tilanteessa tullivelka syntyy tullikoodeksin 202 artiklan perusteella.

20. Belgian hallitus sitä vastoin katsoo, että velvollisuus esittää tavarat tullille ei sisällä velvollisuutta ilmoittaa niille oikeaa nimitystä ja että väärällä nimityksellä tullille esitetyt tavarat on siten tuotu yhteisön tullialueelle säännösten mukaisesti, joten mitään tullikoodeksin 202 artiklan mukaista tullivelkaa ei synny. Jos tarkastuksen johdosta ilmenee, että tavaroista on tehty yleisilmoitus, jossa on ilmoitettu virheellinen nimitys, ja että tavarat on sen jälkeen siirretty pois tullivalvonnasta, tullivelka syntyy Belgian hallituksen käsityksen mukaan tullikoodeksin 203 artiklan perusteella. Belgian hallituksen mukaan neljänteen kysymykseen ei ole näissä olosuhteissa vastattava.

V Oikeudellinen arviointi

21. Tämä ennakkoratkaisupyyntö liittyy niiden yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä olleiden asioiden joukkoon, joissa on ollut kysymys erityisesti tullikoodeksin 202 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen tulkinnasta.( ) Hof van Beroep te Antwerpenin selvityksen mukaisessa tosiseikastossa nousee kuitenkin esiin useita sellaisia kysymyksiä, joihin yhteisöjen tuomioistuin ei ole vielä ottanut kantaa yksityiskohtaisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle on merkitystä erityisesti sillä, miten ne tullikoodeksin yksittäiset tunnusmerkistöt, joiden mukaisesti tuontitullivelka voi syntyä, rajataan oikein.

22. Tavallisesti tuontitullivelka syntyy, kun tavara puhekielellä ilmaistuna ”tullataan” eli kun – tullikoodeksin 201 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodon mukaan – tuontitullien alainen tavara luovutetaan vapaaseen liikkeeseen.( )

23. Sitä vastoin silloin, kun tapahtuu tiettyjä tullioikeudellisia laiminlyöntejä, tuontitullivelka syntyy tullikoodeksin 202–205 artiklan perusteella. Kunkin artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan tullivelka syntyy kulloinkin kyseessä olevassa tilanteessa eri ajankohtana ja tullivelallinen on kussakin tilanteessa eri.

24. Koska yksittäiset syytetyt eivät osallistuneet koko siihen tapahtumasarjaan, joka toteutui 10.–12.6.2001, vaan tämän ajan kuluessa kulloinkin vain eri toimiin, saattaa olla, että vain jotkut heistä ovat velallisia savukkeista menevästä tuontitullista. Se, ketkä ovat velallisia, riippuu siitä, mitä tullikoodeksin säännöksiä sovelletaan.

A Ensimmäinen kysymys: tullivalvonta

25. Ensimmäisellä kysymyksellään, joka on muihin kysymyksiin nähden alustava kysymys, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy varsinaisesti, ovatko maahantuodut tavarat tullivalvonnassa, jos tulliviranomaiselle on ilmoitettu tavaroiden osalta virheellinen nimitys annettaessa niitä koskevaa yleisilmoitusta tai ilmoitettaessa ne tullimenettelyyn.

26. Tähän kysymykseen vastaamiseksi on ensin selvitettävä tullivalvonnan edellytykset. Sen jälkeen on tarkasteltava, voiko virheellinen tulli-ilmoitus vaikuttaa tullivalvonnan olemassaoloon.

1. Tullivalvonnan edellytykset

27. Tullikoodeksin 37 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan tullivalvonta alkaa heti, kun tavara tuodaan yhteisön tullialueelle.

28. Toisin kuin tulli-ilmoitus (tullikoodeksin 4 artiklan 17 kohta) ja tullille esittäminen (tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohta), jotka kumpikin edellyttävät, että tulliviranomaiselle tehdään määrätyssä muodossa ilmoitus, tavaran tuominen yhteisön tullialueelle on pelkkä teko ja tosiasiallinen toimi.

29. Tämän vuoksi tullivalvonta ei edellytä sen enempää sitä, että tietty tavara (nyt esillä olevassa asiassa savukkeet) tuodaan maahan tietoisesti, kuin sitäkään, että se tuodaan maahan säännösten mukaisesti.

30. Yhtäältä on todettava, ettei sillä voi olla merkitystä, tiesivätkö maahantuontiin osalliset henkilöt yksityiskohtaisesti, minkä lajisia tavaroita he toivat yhteisön tullialueelle. Tulliviranomaisilla ei voi olla tarkastustoimivaltaa vain silloin, kun on kysymys tietyn tavaran tietoisesta tuonnista, vaan tarkastustoimivallan on pikemminkin oltava olemassa erityisesti myös silloin, kun tavarat on tuontitullien maksamista välttäen salakuljetettu yhteisön vaihdantaan tuojan – esimerkiksi vilpittömässä mielessä olleiden kuljettajien – tietämättä.( ) Silloin kun tavara tuodaan yhteisön tullialueelle, on lisäksi yhtä merkityksetöntä, onko tulliviranomaisella minkäänlaista tietoa sen olemassaolosta. Tavallisesti tulliviranomainen saa tietää tavaran läsnäolosta vasta, kun tavara esitetään tullille (ks. tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohta ja 40 artikla).

31. Myös tullivalvonnan tarkoitus edellyttää, että tullikoodeksin 37 artiklan 1 kohtaa on tulkittava tällä tavoin täysin objektiivisesti. Tullikoodeksin 4 artiklan 13 kohdan mukaan tullivalvonta nimittäin oikeuttaa tulliviranomaiset toteuttamaan yhteisön tullialueelle tuotujen tavaroiden osalta yleisiä toimia tullilainsäädännön ja tapauksen mukaan muiden säännösten noudattamisen varmistamiseksi (ks. myös tullikoodeksin 37 artiklan 1 kohdan toinen virke). Tämä valvonta menettäisi suuren osan tehokkaasta vaikutuksestaan, jos sen alaisuuteen kuuluisivat vain tietoisesti maahantuodut tavarat, sillä tuontitapahtuman järkevä tarkastaminen olisi tällöin mahdotonta.

32. Toiseksi on todettava, ettei tullikoodeksin 37 artiklan 1 kohdan mukainen tullivalvonnan alkaminen edellytä myöskään sitä, että tavara tuodaan yhteisön tullialueelle säännösten mukaisesti. Toisin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mahdollisesti olettaa ensimmäisessä kysymyksessään, tavaran säännösten mukainen tuonti yhteisön tullialueelle ja tullivalvonnan alkaminen eivät ole missään syy-yhteydessä toisiinsa. Tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta voidaan nimittäin tehdä se vastakohtaispäätelmä, että tavara on tuotu tullialueelle säännösten mukaisesti vasta sitten, kun pelkän rajan yli tapahtuvan kuljetuksen lisäksi myös tullikoodeksin 38–41 artiklasta ilmenevät velvollisuudet on täytetty. Erityisesti edellytetään, että tavara on esitetty tullille, siten kuin tullikoodeksin 40 artiklassa tarkoitetaan.

33. Maahantuodut tavarat ovat tullivalvonnassa kuitenkin jo ennen niiden esittämistä tullille. Tällä on merkitystä erityisesti silloin, kun toimivaltainen tullitoimipaikka ei sijaitse välittömästi yhteisön alueen ulkorajalla. Tällaisessa tapauksessa tulliviranomaisella on nimittäin tullivalvonnan yhteydessä oltava oikeus tarkastaa, että on käytetty reittiä (esim. tullitietä), joka on hyväksytty käytettäväksi rajanylityspaikasta tullitoimipaikkaan tapahtuvassa kuljetuksessa.( ) Muussa tapauksessa tullivalvonta menettäisi jälleen tehokkaan vaikutuksensa, ja tuontitapahtuman järkevä tarkastaminen olisi mahdotonta.

34. Yleisilmoitus ja ilmoittaminen tullimenettelyyn ovat yhtä vähän kuin tullille esittäminen tullivalvonnan alkamisen edellytyksiä. Tämä ei seuraa ainoastaan relevanttien säännösten sanamuodosta vaan myös tullikoodeksin rakenteesta. Sekä yleisilmoitus että tulliselvitysmuodon osoittaminen, esimerkiksi ilmoittamalla tavara passitusmenettelyyn, nimittäin edellyttävät tullikoodeksin 43 artiklan 1 kohdan ja 48 artiklan mukaan tavaran esittämistä tullille, kun taas tullivalvonta – kuten edellä on osoitettu – liittyy pelkkään tavaran tuomiseen yhteisön tullialueelle, eli se alkaa jo ennen tavaran esittämistä tullille.

2. Virheellisen ilmoituksen vaikutus tullivalvonnan olemassaoloon

35. On vielä tutkittava, voiko se, että tavara on ilmoitettu virheellisesti, kuten nyt esillä olevassa asiassa (keittiötarvikkeet savukkeiden sijasta), vaikuttaa tullivalvonnan jatkumiseen eli päättääkö virheellinen ilmoitus tullivalvonnan.

36. Jo tullikoodeksin 37 artiklan 2 kohta puhuu sitä vastaan, että virheellisellä ilmoituksella olisi tällainen vaikutus, ja sen puolesta, että tullivalvonta jatkuu muuttumattomana. Tämän säännöksen mukaan tavaran tullivalvonta jatkuu nimittäin niin kauan kuin se on tarpeellista tavaran tullioikeudellisen aseman määrittämiseksi. Muun kuin yhteisötavaran tullivalvonta kestää jopa siihen saakka, että tavaran tullioikeudellinen asema on muuttunut, eli pääsääntöisesti siihen saakka, että tavara on luovutettu vapaaseen liikkeeseen (ks. tullikoodeksin 4 artiklan 7 kohdan toinen luetelmakohta sekä 79 artikla ja sitä seuraavat artiklat).( ) Pelkkä ilmoitus luovutuksesta vapaaseen liikkeeseen ei vielä aiheuta aseman muuttumista,( ) vaan tämä tapahtuu vasta, kun tulliviranomaiset luovuttavat tavaran, siten kuin tarkoitetaan tullikoodeksin 4 artiklan 20 kohdassa sekä 73 ja 74 artiklassa yhdessä 79 artiklan 2 kohdan kanssa, siis kun tavara ”vapautetaan” tullivelan maksamisen tai vakuuden antamisen jälkeen.( )

37. Nyt esillä olevassa asiassa ei saavutettu edes vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen vaihetta. Siinä suoritettiin pikemminkin vain ulkoinen passitus eli erillinen, vapaaseen liikkeeseen luovutuksesta poikkeava menettely (ks. tullikoodeksin 4 artiklan 16 kohdan a ja b alakohta), joka ei vielä johda tavaran tullioikeudellisen aseman muuttumiseen. Kyseessä on suspensiomenettely, jonka on tarkoitus mahdollistaa tavaran kuljettaminen määräpaikkaan ja sen ”tullaus” määräpaikassa;( ) ulkoisen passituksen päämääränä nimittäin on tavaran esittäminen ja sen tullioikeudellisen aseman määrittäminen määräpaikan tullitoimipaikassa (ks. tullikoodeksin 92, 40 ja 42 artikla).

38. Totean pelkkänä reunahuomautuksena, että tavaran virheellinen ilmoittaminen ei myöskään merkitse sellaista tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tavaran pois siirtämistä, jonka johdosta tullivalvonta päättyisi. Tähän mennessä vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan pois siirtämisestä on nimittäin kysymys silloin, kun toimivaltainen tulliviranomainen toimenpiteen tai laiminlyönnin seurauksena hetkellisestikin estyy pääsemästä käsiksi tullivalvonnan alaiseen tavaraan ja toteuttamasta tullikoodeksin 37 artiklan 1 kohdan mukaisia tarkastustoimia.( ) Pelkästään se tosiseikka, että tavara ilmoitetaan virheellisesti, ei näin ollen ole tällaista pois siirtämistä, koska se ei vaikuta tulliviranomaisten tosiasiallisiin mahdollisuuksiin päästä käsiksi maahantuotuun tavaraan.

3. Päätelmä

39. Edellä esitetyn perusteella on todettava, että yhteisön tullialueelle tuotu tavara on tullivalvonnassa, vaikka tulliviranomaiselle on ilmoitettu sen osalta virheellinen nimitys, siitä riippumatta, onko tämä tahallista vai tahatonta.

B Neljäs kysymys: tullikoodeksin 202 artikla

40. On syytä tarkastella neljättä ennakkoratkaisukysymystä ennen toista ja kolmatta kysymystä, sillä tämä järjestys vastaa tuontitapahtuman kulkua ja tullikoodeksin vastaavien säännösten järjestystä.

41. Neljäs ennakkoratkaisukysymys koskee sitä pääasian tosiseikaston jaksoa, jona tavarat (keittiötarvikkeet ja savukkeet) tuotiin Antwerpenin satamaan ja jona eräs syytetyistä antoi paikalliselle tulliviranomaiselle niiden osalta tiettyjä ilmoituksia. Tällä kysymyksellä, joka muodostuu kahdesta osakysymyksestä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa pääasiallisesti selvittää yhtäältä, syntyykö tuontitullivelka tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan perusteella, jos tavaroista rajanylityksen jälkeen ilmoitetaan tulliviranomaiselle virheellinen nimitys, ja toisaalta, voidaanko virheellisen nimityksen ilmoittanutta henkilöä pitää tullivelallisena.

42. Ennakkoratkaisupyynnön sanamuodon vastaisesti tällä kysymyksellä on merkitystä myös silloin, kun ensimmäiseen kysymykseen – kuten nyt – vastataan myöntävästi. Tavara on tullivalvonnassa jo sen perusteella, että se tuodaan yhteisön tullialueelle.( ) Tullivalvonta ei siten ole sen enempää tullikoodeksin 202 artiklan soveltamiseen johtava kuin sen soveltamisen estäväkään tunnusmerkki. Tullivalvonnan olemassaololla ei näin ollen ole merkitystä tämän säännöksen yhteydessä.

1. Tuontitullivelan syntyminen tullikoodeksin 202 artiklan perusteella

43. Tuontitullivelka syntyy tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan perusteella, kun tuontitullien alainen tavara tuodaan säännösten vastaisesti yhteisön tullialueelle.( ) Tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa olevan legaalimääritelmän mukaan säännösten vastaisella tuonnilla tarkoitetaan tullikoodeksin 38–41 artiklan ja 177 artiklan toisen luetelmakohdan vastaista tuontia.

44. Neljännen kysymyksen ensimmäiseen osaan annettava vastaus riippuu siis siitä, onko sitä, että tulliviranomaiselle ilmoitetaan tavaran osalta virheellinen nimitys (keittiötarvikkeet savukkeiden sijasta), pidettävä tullikoodeksin 38–41 artiklan mukaisten velvollisuuksien laiminlyöntinä.( )

45. Sillä, että tulliviranomaiselle ilmoitetaan tavaran osalta virheellinen nimitys, ei rikota tullikoodeksin 38 artiklaa. Tämän säännöksen mukaan tavara on rajanylityksen jälkeen kuljetettava tiettyyn paikkaan viipymättä ja mahdollisesti määrättyä reittiä noudattaen. Tämä paikka on yleensä tullitoimipaikka, jossa tavara voidaan tunnistaa. Tullikoodeksin 38 artiklassa ei siten vaadita mitään ilmoitusta vaan tosiasiallisen toimen suorittamista eli tavaran kuljettamista määrätyissä ajallisissa ja alueellisissa rajoissa. Virheellinen ilmoitus ei siten jo tunnusmerkistönkään puolesta kuulu tullikoodeksin 38 artiklan soveltamisalaan.

46. Nyt esillä olevassa asiassa ei ole myöskään perusteita katsoa, että tullikoodeksin 39 artiklaa olisi rikottu. Toisin kuin tullikoodeksin 38 artiklassa tässä säännöksessä tosin asetetaan velvollisuus tehdä tulliviranomaiselle ilmoitus, jos ja siinä määrin kuin edellä mainittua kuljetusvelvollisuutta ei ennalta-arvaamattoman tapahtuman tai ylivoimaisen esteen vuoksi voida täyttää. Kysymys on kuitenkin poikkeussääntelystä, jolla kuljetusvelvollisuus korvataan ilmoitusvelvollisuudella. Jos tavara on kuljetettu säännösten mukaisesti siten kuin tullikoodeksin 38 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetaan, tullikoodeksin 39 artiklasta ei seuraa mitään ilmoitusvelvollisuutta.

47. Nyt esillä olevassa asiassa ei ole myöskään mitään perusteita katsoa, että tullikoodeksin 41 artiklaa olisi rikottu.

48. Kysymykseen tulee kuitenkin tullikoodeksin 40 artiklan mukaisen esittämisvelvollisuuden laiminlyönti. Jos tavarat tuodaan maahan eikä niitä ylipäänsä millään tavalla esitetä tullille, on kiistatonta, että tullikoodeksin 40 artiklaa rikotaan. Sitä vastoin on kyseenalaista, voidaanko myös pelkkää tullille esitetyn tavaran nimityksen sisällöllistä virheellisyyttä pitää tullikoodeksin 40 artiklan mukaisen esittämisvelvollisuuden laiminlyöntinä. Kumpaakin näkökohtaa tarkastellaan lähemmin jäljempänä.

a) Tavara, joka on esitetty tullille mutta sisällöllisesti virheellisellä nimityksellä

49. Sellaisen tavaran osalta, joka on esitetty tullille sisällöllisesti virheellisellä nimityksellä (keittiötarvikkeet savukkeiden sijasta tai keittiötarvikkeet keittiötarvikkeiden ja savukkeiden sijasta), kysymys voi olla tullikoodeksin 40 artiklan rikkomisesta vain siinä tapauksessa, että esittämisvelvollisuuteen sisältyy myös tavaran oikean nimityksen ilmoittaminen.

50. Tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohdan mukaan tullille esittämisellä tarkoitetaan tulliviranomaisille määrätyssä muodossa tehtävää ilmoitusta tavaroiden saapumisesta tullitoimipaikkaan tai muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan. Tavaran esittämisellä tulliviranomaiselle annetaan ensimmäisen kerran tieto siitä, että maahantuotu tavara on saapunut yhteisön tullialueelle. Tässä vaiheessa ei vielä vaadita, että esittämisestä vastuussa oleva henkilö saattaa myös maahantuotujen tavaroiden lajin ja lukumäärän tulliviranomaisen tietoon. Edellä olevan määritelmän mukaan tullille esittäminen ei nimittäin ole mikään tulliviranomaiselle annettava ilmoitus siitä, mitä tavaroita tullitoimipaikkaan on saapunut. Ilmoitettava on ainoastaan, että tavarat ovat tullitoimipaikassa. Tämä ilmenee erityisesti selvästi esimerkiksi tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohdan englannin- ja portugalinkielisistä versioista, joiden mukaan tullille esittäminen on ”notification – – of the arrival of goods” tai ”comunicação – – da chegada de mercadorias”.

51. Tullikoodeksin rakenne tukee tätä tulkintaa. Yhteisön lainsäätäjä on nimittäin pitänyt asianmukaisena, että tullille esittäminen ja yleisilmoitus muotoillaan itsenäisiksi ja että niistä säädetään eri luvuissa( ) ja että velvollisuuksien laiminlyönnistä seuraavaa tullivelan syntymistä säännellään niiden osalta eri tavalla.( )

52. Tullikoodeksin 43 artiklasta tosin ilmenee, että molemmat ilmoitukset ovat sekä sisällöllisesti että ajallisesti yhteydessä toisiinsa, ja myös käytännössä ne tehdään säännönmukaisesti yhdessä eli yhtenä ilmoituksena. Näyttää siltä, että näin on tapahtunut myös pääasiassa kyseessä olevassa tapauksessa.

53. Oikeudelliselta kannalta katsottuna molemmat ilmoitukset on kuitenkin pidettävä erillään, ja on pelkästään johdonmukaista, että kummallekin ilmoitukselle asetetaan erilaiset sisällölliset vaatimukset. Yleisilmoituksessa( ) ja myöhemmin tehtävässä tulli-ilmoituksessa on ilmoitettava maahantuodun tavaran tarkka nimitys. Siinä vaiheessa, kun tavara esitetään tullille, sitä vastoin riittää, kun vaaditaan, että tulliviranomaiselle annetaan pelkkä yleinen ilmoitus siitä, että maahantuodut tavarat ovat tietyssä paikassa.

54. Tällainen ero tullille esittämiselle ja yleisilmoitukselle asetettujen sisällöllisten vaatimusten välillä ilmenee ennen kaikkea myös kummankin ilmoituksen tarkoituksessa. Yleisilmoitus palvelee tavaroiden tunnistamista ja auttaa tullien kantamista siinä tapauksessa, että tavara siirretään pois tullivalvonnasta tullille esittämisen jälkeen. Tullille esittämisen tarkoituksena sitä vastoin on vain turvata ennakolta, että tulliviranomainen pystyy jo varhaisessa vaiheessa valvomaan tuontitapahtumaa tai jatkamaan valvontaa konkreettisilla tarkastuksilla sen jälkeen, kun tavara on saapunut tullitoimipaikkaan.

55. Tuontitapahtuman valvonnan ja tarkastamisen kannalta on tarpeellista mutta myös riittävää, että viranomainen saa aluksi pelkästään tiedon siitä, että tavara – lajista ja määrästä riippumatta – on saapunut ja missä paikassa saapunut tavara on. Se, että tavaralle ilmoitetaan tullille esittämisen yhteydessä virheellinen nimitys, ei nimittäin mitenkään muuta sitä, että maahantuotu tavara on ilmoitetussa paikassa ja että tulliviranomaiset pääsevät siihen käsiksi.( )

56. Myöskään siitä, että tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohdassa viitataan ”määrättyyn muotoon”, ei voida päätellä, että tullille esittämisen yhteydessä pitäisi antaa enemmän (ja sisällöllisesti paikkansapitäviä) tietoja maahantuodusta tavarasta. Yhteisön oikeudessa – erityisesti tullikoodeksin soveltamisasetuksessa( ) – ei säädetä mitään tarkempaa tullille esittämisen muodosta ja sisällöstä. Jollei joissakin kansallisissa täytäntöönpanosäännöksissä aseteta lisävaatimuksia, tullille esittäminen voi tapahtua missä muodossa tahansa, vaikkapa konkludenttisen käyttäytymisen muodossa.

57. Näin ollen on katsottava, että tullikoodeksin 40 artiklan mukaiseen velvollisuuteen esittää tavara tullille ei sisälly velvollisuutta ilmoittaa tavaran osalta sisällöllisesti oikeaa nimitystä. Siltä osin kuin on siis kysymys tavarasta, joka on esitetty tullille, vaikka sisällöllisesti virheellisellä nimityksellä, tullikoodeksin 40 artiklaa ei ole rikottu.

b) Tavara, jota ei ole lainkaan esitetty tullille

58. Juuri edellä tarkastellusta tilanteesta on erotettava tapaukset, joissa tavaraa (esimerkiksi savukkeita) ei ole lainkaan esitetty tullille, siitä riippumatta, ovatko hyvässä uskossa olleet kuljettajat tuoneet tavaran maahan tietämättään vai onko tavaran olemassaolo täysin tietoisesti salattu tuontitullien välttämiseksi.

59. Yhteisöjen tuomioistuin on yhdistetyissä asioissa Viluckas ym. antamassaan tuomiossa katsonut, että yhteisöön tuotujen tavaroiden esittäminen tullille tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohdassa tarkoitetulla tavalla koskee kaikkia tavaroita, eli myös niitä, jotka on piilotettu tätä tarkoitusta varten tehtyyn kätköön, ja että esittämisvelvollisuus koskee rekka-auton kuljettajaa ja apukuljettajaa, jotka ovat tuoneet kyseiset tavarat, vaikka ne oli piilotettu ajoneuvoon heidän tietämättään.( ) Jos tällaisia tavaroita ei esitetä tullille, ne on tuotu yhteisön tullialueelle säännösten vastaisesti siten kuin tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitetaan.( )

60. Tämän vuoksi kussakin yksittäistapauksessa on tutkittava, kattoiko tullille esittäminen tavaran, jota ei ollut nimenomaisesti mainittu tullille esittämistä koskevassa ilmoituksessa, eli oliko tavara siis lainkaan tullille esittämistä koskevan ilmoituksen kohteena.( ) Yhteisöjen tuomioistuimella ei tosin ole EY 234 artiklan mukaisessa menettelyssä toimivaltaa itse soveltaa yhteisön oikeutta pääasiaan. Sillä on kuitenkin toimivalta esittää ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaa koskevat seikat, jotka auttavat tätä ratkaisemaan, kattaako tullille esittämistä koskeva ilmoitus sellaiset tavarat, kuten pääasiassa takavarikoidut savukkeet, joita ei ole nimenomaisesti ilmoitettu tulliviranomaiselle.

61. Tältä osin voidaan yhdistetyissä asioissa Viluckas ym. annetusta tuomiosta johtaa ohjeeksi, että tullille esittämistä koskeva (tarkemmin yksilöimätön) ilmoitus koskee aina vain tavaroita, jotka ovat kuljetusvälineen niissä osissa, joissa tavaroita tavallisesti säilytetään.( ) Tämä vastaa tullille esittämisen tarkoitusta. Vain tällaisten tavaroiden osalta tulliviranomainen nimittäin pystyy käyttämään yhteisön oikeudessa sille annettuja tarkastusvaltuuksia mielekkäästi( ) ja varmistamaan tuontitapahtuman tehokkaan valvonnan.( )

62. Senkaltaisessa tilanteessa, joka oli yhdistettyjen asioiden Viluckas ym. taustalla, tulliviranomainen ei ilman muuta pysty käyttämään tarkastusvaltuuksiaan tehokkaasti; tässä tapauksessa salakuljetetut savukkeet olivat nimittäin rekka-auton kattoon erityisesti tätä tarkoitusta varten tehdyssä kätkössä erillään varsinaisesta lastitilasta.( ) Ei siis ollut ehdottomasti odotettavissa, että tulliviranomainen löytää tavaran pelkässä rutiinitarkastuksessa. Asia on samoin, jos tavara on kätketty esimerkiksi kulkuneuvon moottoritilaan, istuinten sisälle tai pyörien taakse.

63. Tulliviranomaisilla on sitä vastoin paljon suuremmat mahdollisuudet löytää ilmoittamatta jätetty tai virheellisesti ilmoitettu tavara senkaltaisessa tilanteessa, joka on saatettu yhteisöjen tuomioistuimen tietoon nyt esillä olevassa asiassa. Tässä tapauksessa savukkeet säilytettiin samassa paikassa kuin keittiötarvikkeet, ja ne oli myös pakattu samoihin (kylläkin tuotteelle vieraisiin) laatikoihin. Savukkeita ei ollut esimerkiksi naamioitu jollakin erityisellä järjestelyllä tai sijoitettu johonkin kätköpaikkaan, jossa tavaraa ei tavallisesti säilytetä.

64. Yhteenvetona on todettava, että esittämisvelvollisuus koskee myös piilotettuja tai erityisesti toteutetuilla järjestelyillä salattuja tavaroita. Tällaiset tavarat ovat tullille esittämistä koskevan ilmoituksen kohteena vain silloin, kun ne mainitaan siinä nimenomaisesti tai kun ne ovat kuljetusvälineessä sellaisissa paikoissa, joita tavallisesti käytetään tavaroiden säilyttämiseen. Muussa tapauksessa rikotaan tullikoodeksin 40 artiklaa.

c) Päätelmä

65. Neljännen kysymyksen ensimmäiseen osaan on tämän vuoksi vastattava seuraavasti:

Tuontitullivelka ei synny tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan perusteella, jos tavarat on esitetty tulliviranomaiselle, vaikka niiden osalta olisi ilmoitettu sisällöllisesti virheellinen nimitys.

Piilotetut tai salatut tavarat, joita ei mainita tulliviranomaiselle nimenomaisesti ja jotka eivät myöskään ole kuljetusvälineessä sellaisissa paikoissa, joita tavallisesti käytetään tavaroiden säilyttämiseen, eivät kuitenkaan ole tullille esittämistä koskevan ilmoituksen kohteena siten kuin tullikoodeksin 40 artiklassa tarkoitetaan yhdessä 4 artiklan 19 kohdan kanssa; tällaisten tavaroiden osalta tuontitullivelka syntyy tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan perusteella.

2. Tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu tullivelallinen

66. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa neljännen kysymyksensä toisella osalla saada selville yhtäältä, onko henkilö, joka on antanut sisällöllisesti virheellisen yleisilmoituksen tai väärän tullimenettelyä koskevan ilmoituksen, tullivelallinen, ja toisaalta, onko henkilö ”tullivelalli[nen] vain, jos häntä voidaan pitää – – tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna velallisena”.

67. Tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohta sisältää eriytetyn sääntelyn, joka koskee niiden henkilöiden piiriä, jotka ovat velallisia tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan perusteella kannettavista tuontitulleista. Jos tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdan ohessa tarkastellaan 203, 204 ja 205 artiklan 3 kohdassa olevia vastaavia sääntelyjä, voidaan todeta, että niissä kaikissa on tyhjentävä luettelo mahdollisista tullivelallisista kunkin säännöksen aineellisella soveltamisalalla. Tämän vuoksi tullihallinto voi tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisen laiminlyönnin osalta pitää tullivelallisina vain henkilöitä, jotka täyttävät tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdassa säädetyt edellytykset.( )

68. Sillä, että henkilö on tehnyt väärän yleisilmoituksen tai tullimenettelyä koskevan ilmoituksen, ei sellaisenaan tarkasteltuna ole merkitystä tullikoodeksin 202 artiklan yhteydessä. Ne säännökset, joihin tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa viitataan, eivät nimittäin koske tämäntyyppisiä ilmoituksia. Tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettuna tullivelallisena on pikemminkin henkilö, joka on tuonut tavaran yhteisön tullialueelle tullikoodeksin 38 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaista kuljetusvelvollisuutta tai 40 artiklan mukaista esittämisvelvollisuutta rikkoen.

69. Kuten edellä on jo todettu,( ) yleisilmoituksen tekeminen on kuitenkin ajallisesti välittömässä yhteydessä tavaran tullille esittämiseen (ks. myös tullikoodeksin 43 artiklan toisen kohdan ensimmäinen virke) tai jopa osuu täysin yhteen sen kanssa. Jos sisällöllisesti virheellisen yleisilmoituksen tekemiseen sisältyy siis samalla tullikoodeksin 40 artiklan mukaisen esittämisvelvollisuuden laiminlyönti – kuten on esimerkiksi aina silloin, kun kätkettyä tai salattua tavaraa ei ole lainkaan ilmoitettu tulliviranomaiselle eikä näin ollen myöskään esitetty tullille( ) – yleisilmoituksen tehnyt henkilö on tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu tullivelallinen. On ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä tutkia, onko sen käsiteltävänä olevassa asiassa näin.

C Toinen ja kolmas kysymys: tullikoodeksin 203 ja 204 artikla

70. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei toisella ja kolmannella kysymyksellään pyydä pelkästään selvitystä tullikoodeksin 203 ja 204 artiklan tulkinnasta, vaan molemmat kysymykset koskevat sen ohella myös näiden säännösten keskinäistä suhdetta. Näiden säännösten rajaamisella on käytännön merkitystä muun muassa sen vuoksi, että vain tullikoodeksin 204 artiklassa – tarkemmin sanottuna sen 1 kohdan lopussa – säädetään korjaantumismahdollisuudesta, joka koskee tapauksia, joissa todetaan, ettei tullioikeudellinen laiminlyönti ole tosiasiallisesti vaikuttanut väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan.

1. Kolmas kysymys: tullikoodeksin 204 artiklan aineellinen soveltamisala

71. Kolmas kysymys koskee jälleen sitä pääasian tosiseikaston jaksoa, jona eräs syytetyistä antoi tulliviranomaiselle tiettyjä ilmoituksia maahantuodusta tavarasta (keittiötarvikkeet). Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tällä kysymyksellä selvittää pääasiallisesti, syntyykö tullivelka tullikoodeksin 204 artiklan perusteella, jos tullille esitetyistä tavaroista on tosin tehty sisällöllisesti virheellinen ilmoitus mutta ne ovat kuitenkin edelleen tullivalvonnassa.

72. Tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan tuontitullivelka syntyy, kun ei täytetä jotakin velvollisuutta, joka johtuu tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu.

73. Tavaran väliaikainen varastointi alkaa, kun tavara esitetään tullille (ks. tullikoodeksin 50 artikla). Yleisilmoituksen tekeminen on tullikoodeksin 43 artiklan mukaan eräs tavaran väliaikaisesta varastoinnista johtuvista velvollisuuksista. Kuten edellä on jo todettu,( ) yleisilmoituksessa – toisin kuin vielä tavaraa tullille esitettäessä – tavaran nimitys on ilmoitettava konkreettisesti. Jos yleisilmoituksessa siis ilmoitetaan jotakin muuta kuin tosiasiallisesti maahantuotava tavara (eri tavara, esimerkiksi keittiötarvikkeet savukkeiden sijasta tai keittiötarvikkeet keittiötarvikkeiden ja savukkeiden sijasta), tullikoodeksin 43 artiklasta johtuvaa velvollisuutta ei ole täytetty.

74. Tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen laiminlyönnin tapahtuessa kyseessä olevat tavarat ovat tosin tietenkin aina tullivalvonnassa, sillä tässä säännöksessä sanktioidaan juuri väliaikaisesta varastoinnista tai tullimenettelyn käyttämisestä johtuvien velvollisuuksien laiminlyönti eli sellaisten velvollisuuksien laiminlyönti, jotka kuuluvat tullivalvonnan ajalliseen soveltamisalaan (tullikoodeksin 37 artikla).

75. Ei kuitenkaan vaadita, että tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta velvollisuuksien laiminlyönnistä (esim. sisällöllisesti virheellisestä yleisilmoituksesta) aiheutuisi haittaa tälle tullivalvonnalle. Tämä käy ilmi, kun vertailukohtana pidetään tullikoodeksin 203 artiklaa. Yhteisöjen tuomioistuin nimittäin on jo asiassa Hamann International antamassaan tuomiossa( ) todennut, että tullikoodeksin 203 ja 204 artiklalla on eri soveltamisala. Siinä missä ensin mainittu artikla koskee toimenpiteitä, jotka johtavat tavaran siirtämiseen pois tullivalvonnasta, viimeksi mainittu artikla koskee sellaisia velvollisuuksien laiminlyöntejä, joilla ei ole vaikutusta tullivalvontaan.

76. Tullikoodeksin 204 artiklan menettäisi sitä paitsi tehokkaan vaikutuksensa, jos sitä sovellettaisiin vain sellaisiin velvollisuuksien laiminlyönteihin, jotka vaikuttavat tullivalvontaan. Tämä säännös jäisi tällöin käytännössä vaille sisältöä. Jos tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu laiminlyönti nimittäin vaikuttaa siten, että tavara samalla siirtyy pois tullivalvonnasta, myös tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdan mukainen tunnusmerkistö täyttyy ilman muuta aina, ja 203 artiklaa on jo tullikoodeksin sanamuodon mukaan( ) sovellettava erityislakina ennen 204 artiklaa.

77. Velvollisuuksien laiminlyönnin mahdollisilla vaikutuksilla tullivalvontaan voi korkeintaan olla välillistä merkitystä tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan lopussa olevan korjaantumissäännöksen yhteydessä, sillä tullikoodeksin soveltamisasetuksen 859 artiklasta, jossa on tyhjentävä luettelo korjaantumismahdollisuuksista,( ) ilmenee, että korjaantuminen ei tule kysymykseen, jos tavara on yritetty luvatta siirtää pois tullivalvonnasta.( ) Tämä kuitenkin merkitsee käänteisesti, että sellaisetkin velvollisuuksien laiminlyönnit, jotka eivät – myöskään yrityksen muodossa – vaikuta tullivalvontaan, kuuluvat tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan mukaisen tunnusmerkistön alaisuuteen (mutta voivat mahdollisesti korjaantua).

78. Yhteenvetona on todettava, että tuontitullivelka syntyy tullikoodeksin 204 artiklan perusteella, jos tavaroista on tehty sisällöllisesti virheellinen ilmoitus, siitä riippumatta, haitataanko tällä laiminlyönnillä tullivalvontaa.

2. Toisen kysymyksen toinen osa: tullikoodeksin 203 artiklan henkilöllinen soveltamisala

79. Toinen kysymys koskee sitä pääasian tosiseikaston jaksoa, jona tavara vietiin pois Antwerpenin satamasta ja kuljetettiin toiseen paikkaan kuin siihen varastoon, joka oli passitusasiakirjassa merkitty määrätullitoimipaikaksi.

80. Toisen kysymyksensä toisella osalla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa pääasiallisesti selvittää, voidaanko myös henkilöä, jonka täytyy täyttää väliaikaisesta varastoinnista tai tullimenettelyn käyttämisestä johtuvat velvollisuudet, pitää tullivelallisena tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdan perusteella syntyneen tuontitullin osalta. Tällä kysymyksellä on merkitystä esimerkiksi silloin, kun – kuten pääasian tosiseikastossa – passituksesta vastaava, joka on ilmoittanut tavaran tähän menettelyyn, ei ole sama kuin henkilö, joka on sen jälkeen siirtänyt tavaran pois tullivalvonnasta siirtokuljetuksen tai lastin purkamisen yhteydessä.

81. Aluksi on todettava, että tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan kolmen ensimmäisen luetelmakohdan mukaan tullivelallisia ovat seuraavat henkilöt: ensinnäkin henkilö, joka on siirtänyt tavaran pois tullivalvonnasta, toiseksi tietyt tällaiseen pois siirtämiseen osallistuneet henkilöt ja lopuksi tietyt henkilöt jotka ovat hankkineet tavaran tai pitäneet sitä hallussaan.

82. Lisäksi tullivelallisena on kuitenkin ”tarvittaessa henkilö, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu” (tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan neljäs luetelmakohta). Tullikoodeksissa säädetään näin ollen ensi arviolta yksiselitteisesti, että myös viimeksi mainittu henkilö on edellä mainittujen henkilöiden ohella velallinen tuontitullin osalta. Toisin kuin 203 artiklan 3 kohdan aikaisemmissa luetelmakohdissa tässä säännöksessä on kuitenkin sellainen lisämaininta, että henkilö, jonka on täytettävä väliaikaisesta varastoinnista tai tullimenettelyn käyttämisestä johtuvat velvollisuudet, on tullivelallinen vain tarvittaessa. Tullikoodeksista ei voida kuitenkaan suoraan päätellä, mitä tällä tarkoitetaan.

83. Mielestäni tarvittaessa-sana( ) ei sisällä mitään rajoittavaa lisäedellytystä kyseessä olevien henkilöiden tullivelallisuudelle. Kysymys on pikemminkin pelkästään sellaisesta selvennyksestä, että neljättä luetelmakohtaa voidaan loogisesti ajatellen soveltaa vain siinä tapauksessa, että on ylipäänsä olemassa tässä säännöksessä tarkoitettu ”henkilö”. Näin on silloin, kun – kuten pääasian tosiseikastossa – joku toinen henkilö oli ensin esittänyt tullille tai ilmoittanut tullimenettelyyn sen tavaran, joka siirrettiin pois tullivalvonnasta, eli kun sama henkilö ei hoitanut sekä tavaran tullille esittämistä tai ilmoittamista että tavaran pois siirtämistä.( ) Jos sitä vastoin sama henkilö on esittänyt tai ilmoittanut tavaran tullille ja siirtänyt sen pois, ei ole mitään tarvetta turvautua tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan neljänteen luetelmakohtaan, koska tähän henkilöön voidaan muutoinkin soveltaa jo ensimmäistä luetelmakohtaa. Tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan neljänteen luetelmakohtaan turvautumisessa on yhtä vähän mieltä, jos tavaraa ei ollut lainkaan esitetty tai ilmoitettu tullille siihen mennessä, kun se siirrettiin pois tullivalvonnasta, kuten siinä tapauksessa, että pois siirtäminen oli tapahtunut jo ennen tullitoimipaikkaan saapumista, esimerkiksi siten, että oli poistuttu määrätyltä reitiltä (esimerkiksi tullitieltä); viimeksi mainitussa tapauksessa ei ole olemassa mitään neljännessä luetelmakohdassa tarkoitettua vastuuhenkilöä.

84. Tämä tulkinta, jonka mukaan tarvittaessa-sana on pelkkä selvennys eikä rajoitus, vastaa tullikoodeksin 202 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen päämäärää. Kun otetaan huomioon yhteisön verotuksellinen intressi, tullivelallisten piiri on nimittäin tehtävä mahdollisimman laajaksi, jotta tullien täytäntöönpano varmistettaisiin parhaalla mahdollisella tavalla.

85. Senkaltaisessa tilanteessa, josta on kysymys pääasiassa ja jossa se, joka on ilmoittanut tavaran yhteisön ulkoiseen passitusmenettelyyn, ei ole sama kuin se, joka on myöhemmin kuljettanut tai purkanut tavaran, tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan neljännellä luetelmakohdalla on itsenäinen soveltamisala, koska sen perusteella on olemassa uusi tullivelallinen, jota aikaisemmat luetelmakohdat eivät kata.

86. Yhteenvetona on todettava, että senkaltaisessa tilanteessa, josta on kysymys pääasiassa, tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan neljännen luetelmakohdan mukaan myös henkilö, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu, on velallinen tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdan mukaisesta tuontitullista.

3. Tullikoodeksin 203 ja 204 artiklan välinen suhde

87. Toisen kysymyksensä ensimmäisellä osalla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää pintapuolisesti tarkasteltuna tietoa, joka voidaan johtaa helposti jo tullikoodeksin sanamuodosta, sillä tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tuontitullivelka syntyy, kun tuontitullien alainen tavara siirretään pois tullivalvonnasta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tältä osin oikein, että yhteisön ulkoisessa passitusmenettelyssä oleva tavara siirretään tosiasiallisesti pois tullivalvonnasta, jos se – kuten pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa on tapahtunut – kuljetetaan johonkin muuhun paikkaan kuin siihen varastoon, joka on passitusasiakirjassa merkitty määrätullitoimipaikaksi.( )

88. Jos tätä toisen kysymyksen ensimmäistä osaa kuitenkin tarkastellaan muiden kysymysten ja erityisesti kolmannen kysymyksen yhteydessä, ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa lisäksi tullikoodeksin 203 ja 204 artiklan väliseen suhteeseen ja että se haluaa konkreettisesti tietää, kumman säännöksen mukaan tuontitullivelka syntyy, kun – kuten nyt esillä olevassa asiassa – aluksi on tapahtunut tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tullioikeudellinen laiminlyönti ja tavara on sen lisäksi myöhemmin siirretty pois tullivalvonnasta. Keskeinen kysymys on siis se, sovelletaanko tullikoodeksin 203 artiklaa vai 204 artiklaa vai molempia, kun ennen tavaran siirtoa pois tullivalvonnasta (nyt esillä olevassa asiassa kuljetusta muuhun paikkaan kuin määrättyyn tullivarastoon) on jo tapahtunut tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu laiminlyönti, joka ei kuitenkaan vielä vaikuttanut tullivalvontaan (nyt esillä olevassa se, että tulliviranomaiselle oli tavaran osalta ilmoitettu virheellinen nimitys eli keittiötarvikkeet savukkeiden sijasta tai keittiötarvikkeet keittiötarvikkeiden ja savukkeiden sijasta).( )

89. Tältä osin on todettava aluksi, että tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa säännellään nimenomaisesti näiden säännösten kilpailutilannetta. Sen mukaan tullivelka syntyy tullikoodeksin 204 artiklan perusteella vain muissa kuin 203 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa. Tämän vuoksi yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Hamann International antamassaan tuomiossa todennut myös, että säännöksillä on eri soveltamisala ja että sen ratkaiseminen, kumman säännöksen perusteella tuontitullivelka on syntynyt, riippuu siitä, onko kyseessä tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tilanne, jossa tavarat on siirretty pois tullivalvonnasta. Tullikoodeksin 204 artiklan säännöksiä on sovellettava ainoastaan, jos vastaus tähän kysymykseen on kieltävä.( )

90. Säännöstä, jolla kilpailutilanne on ratkaistu tullikoodeksin 203 artiklan hyväksi, sovelletaan siis aina, kun arvioitavana on sama toimenpide. Sitä vastoin voidaan epäillä, meneekö tullikoodeksin 203 artikla erityissäännöksenä 204 artiklan edelle myös silloin, kun arvioitavana ovat eri toimenpiteet, joista toinen kuuluu tullikoodeksin 204 artiklan soveltamisalaan ja toinen, myöhempi toimenpide tullikoodeksin 203 artiklan soveltamisalaan.

91. Se, kuinka laaja tullikoodeksin 203 artiklan etusija on, riippuu siitä, miten tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tapaus ymmärretään. Mielestäni tämä käsite on ymmärrettävä viittaukseksi kulloiseenkin toimenpiteeseen eikä sitä pidä laajentaa koko tuontitapahtumaa koskevaksi yleisluonteiseksi viittaukseksi.( )

92. Tullikoodeksin 204 artiklan sanamuodon mukaan kyseessä on nimittäin ensinnäkin oltava jokin 203 artiklassa tarkoitetuista tapauksista. Tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdassa kuitenkin kuvaillaan vain yhtä toimenpidettä eli tavaran siirtämistä pois tullivalvonnasta.

93. Toiseksi on todettava, että tullikoodeksin 204 artiklan soveltamisalaa ja siten sen tehokasta vaikutusta rajoitettaisiin huomattavasti, jos tämä säännös aina syrjäytettäisiin siinä tapauksessa, että tavara myöhemmin siirretään pois tullivalvonnasta. Se yhteisön verotuksellinen intressi, että kaikki tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdassa ja 204 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut tullivelalliset on pystyttävä saamaan vastuuseen yhteisvastuullisesti,( ) on esteenä tälle.

94. Kolmanneksi on otettava huomioon, ettei tavaran myöhempi siirtäminen pois tullivalvonnasta poista tullikoodeksin 204 artiklan mukaisen aikaisemman laiminlyönnin vaikutuksia vaan syventää niitä, sillä tällaisen pois siirtämisen jälkeen tulliviranomainen ei enää pysty tarkastuksella paljastamaan 204 artiklassa tarkoitettua velvollisuuksien aiempaa laiminlyöntiä, kuten esimerkiksi virheellistä ilmoitusta.

95. Kaikki tämä tukee sitä käsitystä, että tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa oleva normien kilpailutilannetta koskeva sääntely ei koske tapauksia, joissa 203 ja 204 artiklan tunnusmerkistöt täytetään erillisillä, ajallisesti toisiaan seuraavilla toimenpiteillä. Tällaisissa tapauksissa tullikoodeksin 203 artikla ei siis syrjäytä 204 artiklaa.( )

96. Tästä on erotettava tullin tosiasiallinen maksaminen. On selvää, että tulli voidaan siitä huolimatta, että tullivelan syntymiselle on useita oikeusperustoja, kantaa aina vain kerran ja että se on maksettava vain kerran. Jos useat henkilöt ovat velallisia tullin osalta, he vastaavat siitä yhteisvastuullisesti (tullikoodeksin 213 artikla).

97. Yhteenvetona on todettava, että tuontitullivelka syntyy sekä tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdan että myös 204 artiklan 1 kohdan a alakohdan perusteella, jos erillisillä, ajallisesti toisiaan seuraavilla toimenpiteillä ensin laiminlyödään jotakin väliaikaisesta varastoinnista tai tullimenettelyn käyttämisestä johtuvaa velvollisuutta ja myöhemmin siirretään tuontitullien alainen tavara pois tullivalvonnasta.

VI Ratkaisuehdotus

98. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Hof van Beroep te Antwerpenin sille esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

1) Ensimmäinen kysymys:

Yhteisön tullialueelle tuotu tavara on tullivalvonnassa, vaikka tulliviranomaiselle on ilmoitettu sen osalta virheellinen nimitys, siitä riippumatta, onko tämä tahallista vai tahatonta.

2) Toinen ja kolmas kysymys:

Tuontitullivelka syntyy sekä tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdan että myös 204 artiklan 1 kohdan a alakohdan perusteella, jos erillisillä, ajallisesti toisiaan seuraavilla toimenpiteillä ensin laiminlyödään jotakin väliaikaisesta varastoinnista tai tullimenettelyn käyttämisestä johtuvaa velvollisuutta ja myöhemmin siirretään tuontitullien alainen tavara pois tullivalvonnasta.

Senkaltaisessa tilanteessa, josta on kysymys pääasiassa, tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan neljännen luetelmakohdan mukaan myös henkilö, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu, on velallinen tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdan mukaisesta tuontitullista.

Tuontitullivelka syntyy tullikoodeksin 204 artiklan perusteella, jos tavaroista on tehty sisällöllisesti virheellinen ilmoitus, siitä riippumatta, haitataanko tällä laiminlyönnillä tullivalvontaa.

3) Neljäs kysymys:

Tuontitullivelka ei synny tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan perusteella, jos tavarat on esitetty tulliviranomaiselle, vaikka niiden osalta olisi ilmoitettu sisällöllisesti virheellinen nimitys.

Piilotetut tai salatut tavarat, joita ei mainita tulliviranomaiselle nimenomaisesti ja jotka eivät myöskään ole kuljetusvälineessä sellaisissa paikoissa, joita tavallisesti käytetään tavaroiden säilyttämiseen, eivät kuitenkaan ole tullille esittämistä koskevan ilmoituksen kohteena siten kuin tullikoodeksin 40 artiklassa tarkoitetaan yhdessä 4 artiklan 19 kohdan kanssa; tällaisten tavaroiden osalta tuontitullivelka syntyy tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan perusteella.

Jos sisällöllisesti virheellisen yleisilmoituksen tekemiseen sisältyy samalla tullikoodeksin 40 artiklan mukaisen esittämisvelvollisuuden laiminlyönti, yleisilmoituksen tehnyt henkilö on tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu tullivelallinen.