Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (toinen jaosto) tuomio 6 päivänä lokakuuta 1994. - Tetra Pak International SA vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Tuotemarkkinoiden määrittely - Maantieteelliset markkinat - 86 artiklan soveltaminen määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen niistä markkinoista, joilla määräävä markkina-asema on olemassa, erillisillä markkinoilla toteuttamiin menettelytapoihin - Väärinkäyttö - Tuotteiden sidonta - Yksinmyynti - Kohtuuttomat ehdot - Saalistushinnoittelu - Syrjivät hinnat - Hallinnollinen menettely - Hyvän hallintotavan periaate - Suullisen käsittelyn pöytäkirjan tiedoksi antaminen - Määräykset - Sakko. - Asia T-83/91.



Oikeustapauskokoelma 1994 sivu II-00755

Ruotsink. erityispainos sivu II-00001

Suomenk. erityispainos sivu II-00001



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Tuotemarkkinoiden määrittely - Maantieteelliset markkinat - 86 artiklan soveltaminen määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen niistä markkinoista, joilla määräävä markkina-asema on olemassa, erillisillä markkinoilla toteuttamiin menettelytapoihin - Väärinkäyttö - Tuotteiden sidonta - Yksinmyynti - Kohtuuttomat ehdot - Saalistushinnoittelu - Syrjivät hinnat - Hallinnollinen menettely - Hyvän hallintotavan periaate - Suullisen käsittelyn pöytäkirjan tiedoksi antaminen - Määräykset - Sakko

1. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Kuulemiset - Pöytäkirjan laatiminen - Tyhjentävyyttä koskeva vaatimus - Rajoitukset

(Komission asetuksen N:o 99/63/ETY 9 artiklan 4 kohta)

2. Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Relevantit markkinat - Rajaaminen - Perusteet

(ETY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

3. Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Relevantit markkinat - Maantieteellinen rajaaminen - Perusteet

(ETY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

4. Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Käsite - Harkintaperusteet - Markkinaosuuksien suuruuden merkitys

(ETY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

5. Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen velvollisuudet - Käyttäytyminen niiden markkinoiden, joilla määräävä markkina-asema on todettu, lähimarkkinoilla - 86 artiklan soveltaminen myös, kun lähimarkkinoilla ei ole määräävää markkina-asemaa - Edellytykset

(ETY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

6. Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Yksinomaista hankintaa koskevat sopimukset - Tuotteiden sidonnan järjestelmä

(ETY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

7. Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Yritys, joka vaikeuttaa kilpailijoidensa toimintaa sellaisten tuotteiden markkinoilla, jotka on tarkoitettu käytettäviksi sen valmistamien laitteiden apuna - Perustelumahdollisuus vetoamalla teknisiin seikkoihin, vastuuseen tuotetasolla tai terveyden suojelemiseen - Ei voida käyttää perusteina

(ETY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

8. Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Kustannuksia alhaisempien hintojen soveltaminen tarkoituksena kilpailijan syrjäyttäminen

(ETY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

9. Kilpailu - Määräävä markkina-asema - Väärinkäyttö - Syrjivät hintakäytännöt

(ETY:n perustamissopimuksen 86 artikla)

10. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Rikkomisen lopettaminen - Komission toimivalta - Yrityksille annetut määräykset - Toimenpiteet, jotka voidaan määrätä

(Neuvoston asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohta)

11. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Rikkomisen lopettaminen - Komission toimivalta - Yrityksille annetut määräykset - Hallinnollisen menettelyn kuluessa annetut suositukset - Lopullisessa päätöksessä määrätyt ylimääräiset toimenpiteet - Luottamuksensuojan periaatteen loukkaaminen - Ei ole loukattu

(Neuvoston asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 ja 3 kohta)

12. Kilpailu - Sakot - Määrä - Määrittäminen - Oikeus tulla kuulluksi - Yksityiskohtaiset säännöt

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artikla; komission asetuksen N:o 99/63/ETY 7 artikla)

13. Kilpailu - Sakot - Määrä - Määrittäminen - Arviointiperusteet - Useista seikoista koostuva rikkominen - Komission velvollisuus eritellä määrä ottamalla huomioon ne eri seikat, joista rikkominen koostuu - Ei velvollisuutta

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

14. Kilpailu - Yhteisön säännöt - Rikkominen - Tahallisuus - Käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

15. Kilpailu - Sakot - Määrä - Määrittäminen - Arviointiperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Tyhjentävän pöytäkirjan laatiminen kuulemistilaisuudesta on olennainen menettelymääräys silloin kun se jossain tietyssä asiassa osoittautuu välttämättömäksi, jotta kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevä neuvoa-antava komitea voisi lausua näkemyksensä ja jotta komissio voisi tehdä päätöksensä täysin tietoisena asiaan vaikuttavista seikoista eli niin, ettei se tee jonkin olennaisen seikan suhteen vääriä päätelmiä epätarkkuuksien tai laiminlyönnin vuoksi. Näin ei ole silloin, kun kuulemistilaisuuden pöytäkirjaan ainoastaan jätetään ottamatta asianomaisen yrityksen edustajan tietyt lausumat, joihin ei sisälly tärkeitä uusia tietoja verrattuna muihin kyseisen yrityksen edustajien suullisessa käsittelyssä esittämiin pöytäkirjaan otettuihin huomautuksiin. Tällaisessa tapauksessa laiminlyönnillä ei loukata asianomaisen yrityksen puolustautumisoikeuksia, eikä se voi vaikuttaa millään tavoin kuulemismenettelyn lopputulokseen eikä lopullisen päätöksen sisältöön. Tämän vuoksi tällaisesta laiminlyönnistä ei voi seurata, että koko hallinnollinen menettely olisi virheellinen ja lopullinen päätös lainvastainen.

2. Yrityksen mahdollista määräävää markkina-asemaa tietyillä markkinoilla voidaan tutkia vasta kun on osoitettu, että relevanttien tuotteiden markkinat ovat yleisten markkinoiden muista aloista erilliset. Relevantit tuotemarkkinat on määriteltävä ottamalla huomioon kaikki taloudelliset olosuhteet, jotta voidaan arvioida asianomaisen yrityksen tosiasiallinen taloudellinen valta. Sen arvioimiseksi, onko yrityksellä mahdollisuus toimia kilpailijoistaan, asiakkaistaan ja lopulta kuluttajista huomattavan riippumattomalla tavalla, on ensin määriteltävä, mitkä tuotteet - vaikka ne eivät olisi toisten tuotteiden kanssa toisiaan korvaavia - ovat riittävästi korvattavissa yrityksen itsensä tarjoamien tuotteiden kanssa paitsi niiden objektiivisten ominaisuuksiensa vuoksi, joiden perusteella ne erityisesti soveltuvat saman tarpeen tyydyttämiseen, myös markkinoiden kilpailuolosuhteiden sekä kysynnän ja tarjonnan rakenteen vuoksi.

3. Perustamissopimuksen 86 artiklan rakenteen mukaan maantieteelliset markkinat on rajattava sen määrittämiseksi, onko asianomaisella yrityksellä määräävä markkina-asema yhteisössä tai sen merkittävässä osassa. Maantieteellisten markkinoiden määritteleminen edellyttää siten taloudellista arviointia. Ne voidaan siten määritellä alueeksi, jolla kaikilla taloudellisilla toimijoilla on samankaltaiset tai riittävän yhdenmukaiset kilpailun edellytykset juuri relevanttien tuotteiden osalta, ilman, että edellytysten olisi oltava täysin yhdenmukaiset.

4. Noin 90 prosentin markkinaosuus on jo itsessään, jos poikkeuksellisia olosuhteita ei ole, riittävä peruste sille päätelmälle, että yritys on määräävässä markkina-asemassa. On selvää, että tällaiset osuudet asettavat kysymyksessä olevan yrityksen muiden toimijoiden kannalta välttämättömän kauppakumppanin asemaan markkinoilla ja takaavat määräävälle markkina-asemalle ominaisen toiminnan itsenäisyyden.

5. Perustamissopimuksen 3 artiklan f alakohdassa määräävässä asemassa olevalle yritykselle asetetun erityisen vastuun, joka koskee sen varmistamista, ettei sen toiminta haittaa toimivaa ja vääristymätöntä kilpailua yhteismarkkinoilla, on katsottava merkitsevän, ettei yritys saa toiminnallaan estää markkinoilla, joilla juuri kyseessä olevan yrityksen olemassaolon vuoksi kilpailuaste on jo heikentynyt, vielä voimassa olevan kilpailuasteen säilymistä ja mainitun kilpailun kehittymistä.

Näin ollen tällaisen yrityksen toiminta kuuluu perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisalaan ja siitä voidaan määrätä seuraamuksia kyseisen artiklan mukaisesti, myös jos yrityksen toiminta on kohdistunut niistä markkinoista erillisiin markkinoihin, joilla määräävä markkina-asema on olemassa, koska, siltä osin kuin kyseiset markkinat ovat läheisesti yhteydessä niihin markkinoihin, joilla määräävä markkina-asema on olemassa, ja siltä osin kuin yrityksellä on näillä markkinoilla johtava asema, se voi toimia itsenäisesti suhteessa muihin näillä markkinoilla toimiviin yrityksiin, minkä perusteella sillä on myös näillä markkinoilla erityinen vastuu toimivan ja vääristymättömän kilpailun säilyttämisestä, ilman että sen olisi osoitettava olevan määräävässä markkina-asemassa.

6. Se että markkinoilla määräävässä asemassa oleva yritys sitoo koneitaan ostavia asiakkaitaan velvoitteella, joka koskee kyseisiin koneisiin käytettävien raaka-aineiden yksinomaista hankintaa joko siltä tai sen osoittamalta tavarantoimittajalta, on perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettua väärinkäyttöä. Se että määräävässä markkina-asemassa oleva yritys sitoo asiakkaitaan suoraan tai epäsuorasti yksinostovelvoitteella, on katsottava väärinkäytöksi, koska se poistaa asiakkaalta hankintalähteitä koskevan valintamahdollisuuden ja estää toisten tuottajien pääsyn markkinoille. Näin on myös kun tällainen tuotteiden sidonta on kauppatapojen mukaista, sillä kilpailluilla markkinoilla vallitsevissa normaaleissa olosuhteissa hyväksyttävää käytäntöä ei voida hyväksyä silloin kun kilpailu markkinoilla on jo rajoittunutta.

7. Perustamissopimuksen 86 artiklassa kielletään määräävässä asemassa olevaa yritystä, joka valmistaa ja pitää kaupan sekä koneita että niiden yhteydessä käytettäviksi tarkoitettuja kulutustavaroita, teknisiin vaatimuksiin, tuotevastuuseen taikka kansanterveyden tai sen maineen suojelemiseen vetoamalla päättämästä omasta aloitteestaan, että kyseiset koneet ja tavarat muodostavat erottamattoman yhtenäisen järjestelmän ja että tuotteiden sidonta on näin ollen välttämätöntä, koska tämä estää kulutustavaroiden alan mahdollisten kilpailijoiden pääsyn markkinoille.

8. Vaikka tietyissä olosuhteissa voidaan hyväksyä, että määräävässä asemassa oleva yritys harjoittaa tappiollista myyntiä, sitä ei voida hyväksyä silloin, kun kyseiseen myyntiin liittyy syrjäytystarkoitus. Vaikka yhteisön oikeudessa annetaan määräävässä asemassa olevalle yritykselle oikeus kohtuullisessa määrin suojata taloudelliset intressinsä, siinä ei hyväksytä toimia, joiden tarkoituksena on tämän määräävän aseman vahvistaminen ja sen väärinkäyttö. Erityisesti perustamissopimuksen 86 artiklassa kielletään määräävässä asemassa olevaa yritystä syrjäyttämästä kilpailijaa harjoittamalla muunlaista kuin laatukilpailuun liittyvää hintakilpailua.

Negatiivisten brutto- tai puolibruttomarginaalien - jotka on saatu vähentämällä myyntihinnasta välittömät muuttuvat kustannukset tai keskimääräiset muuttuvat kustannukset eli valmistettuun yksikköön liittyvät kustannukset - olemassaolo antaa aihetta olettaa, että hintakäytäntöön liittyy syrjäytystarkoitus. Määräävässä asemassa olevalle yritykselle ei ole mitään etua keskimääräisiä muuttuvia kustannuksia (toisin sanoen niitä kustannuksia, jotka vaihtelevat valmistetun määrän mukaan) alhaisempien hintojen soveltamisesta, paitsi jos sen tarkoituksena on syrjäyttää kilpailijansa voidakseen sitten nostaa hintojaan käyttäen hyväkseen monopoliasemaansa, koska jokainen myyntitapahtuma tuottaa sille kaikkien valmistettuun yksikköön liittyvien kiinteiden kustannusten (toisin sanoen niiden kustannusten, jotka säilyvät muuttumattomina riippumatta valmistetuista määristä) sekä ainakin muuttuvien yksikkökustannusten osan suuruisen menetyksen.

Lisäksi on todettava, että jos nettomarginaali on negatiivinen ja bruttomarginaali positiivinen eli jos hinnat ovat keskimääräisiä kokonaiskustannuksia (joihin sisältyvät sekä kiinteät että muuttuvat kustannukset) alhaisemmat, mutta keskimääräisiä muuttuvia kustannuksia korkeammat, niiden on katsottava merkitsevän väärinkäyttöä, jos ne on määritetty osana sellaista suunnitelmaa, jonka tarkoituksena on kilpailijan syrjäyttäminen. Tällaisten hintakäytäntöjen, joiden tarkoituksena on kilpailijan vahingoittaminen, ajallinen kesto on tällöin otettava huomioon.

9. Perustamissopimuksen 86 artiklan c kohdassa kielletään määräävässä asemassa olevaa yritystä soveltamasta eri jäsenvaltioihin sijoittautuneita käyttäjiä syrjiviä hintoja. Vaikka kyseisessä määräyksessä ei estetä sitä, että tällainen yritys vahvistaa erilaiset hinnat eri jäsenvaltioissa, varsinkin kun hintaerot ovat perusteltuja kaupan pitämisen edellytysten ja kilpailun voimakkuuden vaihtelun vuoksi, määräävässä asemassa olevalla yrityksellä on kuitenkin oikeus ainoastaan puolustaa sillä tavoin kohtuullisella tavalla kaupallisia etujaan. Se ei voi toteuttaa sellaisia eri jäsenvaltioiden välisiä keinotekoisia hintaeroja, joiden seurauksena sen asiakkaat joutuvat epäedulliseen asemaan ja joiden seurauksena kilpailu vääristyy kansallisten markkinoiden keinotekoisen eristämisen seurauksena.

10. Jos yritys on käyttänyt väärin määräävää markkina-asemaansa soveltamalla sekä syrjiviä hintoja tai syrjäytyshintoja että uskollisuusalennuksia, komissiolla on sille asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan nojalla kuuluva toimivalta määrätä lopettamaan rikkominen kieltämällä asianomaista yritystä kaikilla niillä markkinoilla, joilla siihen sovelletaan 86 artiklaa, myöntämästä tietyille asiakkailleen minkäänlaisia alennuksia tai suhteessa muihin edullisempia ehtoja, jotka eivät ole objektiivisesti perusteltuja.

11. Komissio ei loukkaa luottamuksensuojan periaatetta määrätessään lopullisessa päätöksessään niiden toimenpiteiden lisäksi, joita se oli suositellut jo hallinnollisen menettelyn kuluessa, tiettyjä lisätoimenpiteitä rikkomisen lopettamiseksi. Asetuksen N:o 17 3 artiklan 3 kohdassa ainoastaan annetaan komissiolle toimivalta antaa yrityksille suosituksia väärinkäytön lopettamiseksi, ennen kuin se tekee päätöksen, jossa saman artiklan nojalla todetaan kilpailusääntöjen rikkominen. Se, että yritys, jota asia koskee, noudattaa kyseisiä suosituksia, ei voi saman artiklan 1 kohdan nojalla koskaan vaikuttaa rajoittavasti komissiolle myönnettyyn toimivaltaan määrätä päätöksessään kaikista niistä toimenpiteistä, joiden se katsoo olevan tarpeen todetun väärinkäytön lopettamiseksi.

12. Asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdassa ja asetuksen N:o 99/63/ETY 7 artiklan 1 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että ennen sakkojen määräämistä komission on varattava yrityksille, joita asia koskee, tilaisuus esittää huomautuksensa komission niitä vastaan esittämistä väitteistä. Näin ollen kysymyksessä olevien yritysten puolustautumisoikeudet, siltä osin kuin on kysymys sakon määrän määräämisestä, on taattu sillä, että yritykset voivat esittää komissiolle huomautuksia rikkomisen kestosta, vakavuudesta ja kilpailunvastaisen luonteen ennakoitavuudesta.

13. Jotta asianomaiset yritykset voisivat arvioida, onko sakon määrä asianmukainen, sekä esittää puolustuksensa ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voisi tutkia päätöksen laillisuuden, komission ei, toisin kuin kantaja väittää, tarvitse eritellä sakon määrää sen yksilöimiseksi, mikä sakon osa on seurausta mistäkin väärinkäytöstä. On todettava erityisesti, että sellainen erittely on mahdotonta silloin kun, kuten käsiteltävänä olevassa asiassa, kaikki kilpailusääntöjen rikkomiset ovat osa yhtenäistä kokonaisstrategiaa ja kun niitä on näin ollen sekä perustamissopimuksen 86 artiklan kannalta että sakon määräämiseksi tarkasteltava kokonaisuutena. Riittää, että komissio täsmentää päätöksessä ne arviointiperusteet, joiden mukaisesti se on määrittänyt yritykselle määrätyn sakon yleisen tason. Sen ei tarvitse yksilöidä sitä, miten se on ottanut huomioon kunkin yksittäisen seikan, jotka on mainittu näiden arviointiperusteiden yhteydessä ja jotka ovat vaikuttaneet sakon yleisen tason määrittämiseen.

14. Jotta kilpailusääntöjen rikkominen voitaisiin katsoa tahalliseksi, riittää, että kysymyksessä olevan yrityksen olisi pitänyt tietää menettelynsä olevan kilpailua rajoittava, riippumatta siitä, tiesikö se rikkovansa perustamissopimuksen kilpailusääntöjä.

15. Suhteuttaakseen sakon määrän siihen, kuinka vakavalla tavalla yritys on rikkonut yhteisön kilpailusääntöjä, komissio voi ottaa huomioon tiettyjen rikkomistapausten erityisen pitkän keston, kaikkia tai lähes kaikkia kyseisen yrityksen tuotteita koskevien rikkomistapausten, joista jotkin vaikuttivat kaikkiin jäsenvaltioihin, määrän ja moninaisuuden, kuten myös tarkoitukselliseen ja yhdenmukaiseen strategiaan - jonka tarkoituksena oli erilaisilla kilpailijoiden syrjäyttämiseksi ja asiakkaiden sitomiseksi yritykseen tarkoitetuilla menettelytavoilla kyseisen yrityksen määräävän markkina-aseman keinotekoinen säilyttäminen tai lujittaminen markkinoilla, joilla kilpailu oli jo muutenkin rajoittunutta - perustuvan rikkomisen erityisen vakavuuden, ja lopuksi väärinkäytön erityisen haitalliset vaikutukset kilpailuun sekä yrityksen tämän rikkomisen seurauksena saavuttamat edut.

Näin ollen sakon määrä, joka on suuruudeltaan noin 2,2 prosenttia tietyn vuoden kokonaisliikevaihdosta, ei ole kohtuuton. Se pysyy asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan sakon määrä voi olla jopa 10 prosenttia asianomaisen yrityksen edellisen varainhoitovuoden kokonaisliikevaihdosta, määrätyissä rajoissa.

Asianosaiset

Asiassa T-83/91,

Tetra Pak International SA, kotipaikka Pully (Sveitsi), edustajanaan ensin Christopher Bellamy, QC, myöhemmin asianajaja John Swift, QC, Englannin ja Walesin asianajajayhteisö, sekä asianajaja Michel Waelbroeck ja asianajaja Alexandre Vandencasteele, Bryssel, sekä Vivien Rose ja ensin barrister Stephen Morris, myöhemmin barrister Rhodri Thompson, Englannin ja Walesin asianajajayhteisö, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Ernest Arendt, 8-10 rue Mathias Hardt,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies Julian Currall, avustajanaan Nicholas Forwood, QC, ja barrister David Lloyd Jones, Englannin ja Walesin asianajajayhteisö, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Georgios Kremlis, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1991 tehdyn komission päätöksen 92/163/ETY (IV/31.043 - Tetra Pak II, EYVL 1992, L 72, s. 1),

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN

TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. L. Cruz Vilaça sekä tuomarit C. P. Briët, A. Kalogeropoulos, A. Saggio ja J. Biancarelli,

kirjaaja: H. Jung,

ottaen huomioon kirjallisen menettelyn ja 22.3.1994 pidetyn suullisen käsittelyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Tosiseikat ja menettely

1 Komissio totesi ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1991 tekemällään päätöksellä 92/163/ETY (IV/31.043 - Tetra Pak II, EYVL 1992, L 72, s. 1, jäljempänä päätös), että Tetra Pak International SA:lla (jäljempänä Tetra Pak) oli määräävä markkina-asema nestemäisten elintarvikkeiden pakkaamiseen tarkoitettujen aseptisten koneiden ja pahvipakkausten markkinoilla Euroopan talousyhteisössä (jäljempänä yhteisö), ja että se oli käyttänyt väärin kyseistä asemaa ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetulla tavalla ainakin vuodesta 1976 vuoteen 1991 sekä aseptisten että ei-aseptisten koneiden ja kartonkien markkinoilla. Komissio määräsi yritykselle 75 miljoonan ecun sakon ja määräsi sen lopettamaan todetun rikkomisen.

2 Tetra Pak, jonka kotipaikka on Sveitsissä, sovittaa yhteen erään alkujaan ruotsalaisen, sittemmin maailmanlaajuiseksi levinneen yritysryhmän toimintatapoja. Tetra Pak -yhtymä on erikoistunut laitteisiin, jotka on tarkoitettu nestemäisten ja puolijuoksevien elintarvikkeiden, erityisesti maidon, pakkaamiseen pahvisiin pakkauksiin. Tetra Pakin alaa ovat sekä aseptinen että ei-aseptinen pakkaaminen. Toiminta kohdistuu erityisesti pahvipakkausten ja täyttölaitteiden valmistukseen yritysryhmän omaa teknologiaa hyödyntämällä.

3 Päätöksessä ilmoitetuista tiedoista käy ilmi, että Tetra Pak -yhtymän konsolidoitu liikevaihto oli 2,4 miljardia ecua vuonna 1987 ja 3,6 miljardia vuonna 1990. Liikevaihdosta noin 90 prosenttia kertyi kartonkimarkkinoilta ja loput 10 prosenttia pakkauskoneiden markkinoilta ja niihin liittyvästä toiminnasta. Liikevaihdosta hieman yli 50 prosenttia kertyi yhteisön alueelta. Yhteisön maista Italia on se maa tai yksi niistä maista, joissa Tetra on Pak on parhaiten onnistunut markkina-asemansa luomisessa. Yhtymän seitsemän italialaisen yhtiön konsolidoitu liikevaihto vuonna 1987 oli 204 miljoonaa ecua.

4 Päätös on yksi kolmesta Tetra Pakia koskevasta päätöksestä. Ensimmäinen niistä on ETY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1988 tehty komission päätös 88/501/ETY [IV/31.043 - Tetra Pak I (BTG-lisenssi), EYVL L 272, s. 27, jäljempänä Tetra Pak I -päätös], jolla komissio totesi, että hankkimalla Liquipak-yhtymän ostolla erästä uutta maidon aseptista pakkausmenetelmää eli ultralämpökäsittelyä (jäljempänä UHT) koskevan patenttilisenssin yksinoikeuden Tetra Pak rikkoi perustamissopimuksen 86 artiklaa kyseisen hankinnan suorituspäivästä kyseisen yksinoikeuden päättymispäivään asti. Päätökseen haettiin muutosta, mutta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi muutoksenhaun asiassa T-51/89, Tetra Pak Rausing v. komissio, 10.7.1990 antamallaan tuomiolla (Kok. 1990, s. II-309). Toinen päätös on erään yrityskeskittymän yhteismarkkinoille soveltuvuuden toteamisesta 19 päivänä heinäkuuta 1991 tehty päätös 91/535/ETY (asia n:o IV/M068 - Tetra Pak v. Alfa-Laval, EYVL L 290, s. 35), jolla komissio totesi yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 (oikaistu versio EYVL 1990, L 257, s. 13) 8 artiklan 2 kohdan perusteella Tetra Pakin suorittaman Alpha-Laval AB:tä koskevan yritysoston yhteismarkkinoille soveltuvaksi.

5 Siltä osin kuin on kysymys käsiteltävänä olevassa asiassa tarkoitetuista tuotteista, päätöksessä (6 kohta) esitetyistä luvuista käy ilmi, että vuonna 1983 noin 90 prosenttia pahvipakkauksista käytettiin maidon ja muiden nestemäisten maitotuotteiden pakkaamiseen. Saman lähteen mukaan kyseinen osuus oli vuonna 1987 noin 79 prosenttia maidon pakkausten osuuden ollessa 72 prosenttia. Noin 16 prosenttia pakkauksista käytettiin hedelmämehujen pakkaamiseen. Pakkauksista ainoastaan noin 5 prosenttia käytettiin muihin tuotteisiin (viineihin, mineraalivesiin, tomaattipohjaisiin tuotteisiin, keittoihin, kastikkeisiin ja vauvanruokiin).

6 Maidon pakkaamisen osalta on huomautettava, että maitoa myydään pääasiallisesti pastöroituna (tuore maito) tai aseptisesti iskukuumennettuna; tällainen käsittely mahdollistaa useiden kuukausien säilytyksen jäähdyttämättömässä ympäristössä (iskukuumennettu maito). Päätöksestä käy ilmi, että steriloidun maidon osuus yhteisön markkinoilla sen sijaan on suhteellisen vähäinen.

7 Aseptisella alalla Tetra Pak valmistaa erityisesti iskukuumennetun maidon pakkaamiseen tarkoitettua "Tetra Brik" -järjestelmää. Kantajan antamien tietojen mukaan järjestelmässä tarvittavat laitteet tuotiin Saksan markkinoille vuonna 1968, ja vuonna 1970 aloitettiin niiden markkinointi muissa Euroopan maissa. Järjestelmää sovellettaessa käyttäjälle rullina toimitettava kartonki tehdään aseptiseksi itse täyttökoneessa upottamalla se vetyperoksidinesteeseen, minkä jälkeen sillä pakataan neste sen virratessa aseptiseen ympäristöön. Samalla alalla yksi ainoa Tetra Pakin kilpailija, PKL-yhtiö, jossa sveitsiläisellä SIG-yhtiöllä (Société industrielle générale) on määräysvalta, valmistaa myös aseptista järjestelmää, jossa pakkaamiseen käytetään "Combiblocs"-nimellä tunnettuja tiiliskiven muotoisia pahvipakkauksia. Toisin kuin Tetra Pakin jatkuvan pakkaamisen menetelmässä, siinä kartonki muotoillaan valmiiksi ennen pakkausajankohtaa. Teknisten syiden sekä sen vuoksi, että aseptisten koneiden valmistajilla on tapana toimittaa kartonkia myös omissa koneissaan käytettäväksi, aseptisen täyttötekniikan hallitseminen varmistaa pääsyn sekä aseptisten koneiden että aseptisten kartonkien markkinoille.

8 Sen sijaan ei-aseptinen pakkaaminen ei, varsinkaan kun on kysymys tuoreesta pastöroidusta maidosta, edellytä tällaista steriilisyysastetta, eikä siihen näin ollen tarvita yhtä pitkälle kehitettyjä laitteita. Ei-aseptisten kartonkien markkinoilla Tetra Pak käytti alussa ja käyttää yhä tiiliskiven muotoisia pakkauksia, mutta sen pääasiallinen tuote kyseisillä markkinoilla on nyt "Gable Top" -tyyppinen sivultaan päätykolmion muotoinen "Tetra Rex" -pakkaus, joka on norjalaisen Elopak-yhtymän (jäljempänä Elopak) valmistaman "Pure-Pak"-pakkauksen suora kilpailija.

9 Tetra Pak valmistaa itse omat ei-aseptiseen pakkaamiseen käyttämänsä koneet. Lisäksi se on Elopakin ja PKL:n tavoin, tosin vain vaihtelevasti, noin kymmenen pientuottajan, joista tärkeimpiä ovat Nimco, Cherry Burrel ja Shikoku, valmistamien koneiden jälleenmyyjä.

10 Oikeudenkäyntiasiakirjoista käy ilmi, että Tetra Pak on hankkinut patentteja kehittämälleen kone- ja kartonkialan perusteknologialle ja sen menetelmille sekä näihin tuotteisiin myöhemmin tehdyille muutoksille ja tietyille erityistekniikoille, kuten kartongin taivuttamisen menetelmälle. Viimeiset 60-luvulla kehitettyjä aseptisia Tetra Brik -kartonkeja suojaavat patentit raukeavat 2000-luvun alussa (päätöksen 22 kohta). Asianosaisten esittämien yhdenmukaisten tietojen mukaan Tetra Pak ei ole myöntänyt ainoatakaan kartonkejaan koskevaa valmistuslisenssiä yhteisössä.

11 Päätöksestä käy myös ilmi, että lukuun ottamatta Tetra Pakin haltuunsa ottamalle Liquipakille työskenteleviä jälleenmyyjiä, Tetra Pakin koneiden ja pakkausten jakelusta yhteisössä huolehtii yksinomaan Tetra Pakin tytäryhtiöistä muodostuva verkosto (21 kohta).

12 Vertailujakson kuluessa Tetra Pakin ja sen yhteisön eri jäsenvaltioissa olevien asiakkaiden välillä oli voimassa erilaisia koneiden myyntiä ja vuokrausta sekä kartonkien toimitusta koskevia vakiosopimuksia. Sopimuksiin sisällytettyjen ehtojen, joilla on vaikutusta kilpailuun, sisältö on esitetty tiivistelmänomaisesti päätöksen 24-45 kohdassa seuraavasti:

"2.1. Tetra Pakin laitteita koskevat myyntiehdot (liite 2.1)

(24) Myyntiä koskevia vakiosopimuksia on seuraavissa viidessä maassa: Kreikka, Irlanti, Italia, Espanja ja Yhdistynyt kuningaskunta. Kunkin tarkastellun sopimuslausekkeen kohdalla on merkitty sulkuihin se maa tai ne maat, joita asia koskee.

2.1.1. Laitteiden kokoonpano

(25) Tetra Pak varaa itselleen Italiassa myytyjen laitteiden kokoonpanoa koskevan valvontaoikeuden ja kieltää ostajaa

(i) lisäämästä koneisiin lisävarusteita;

(ii) muuttelemasta konetta, lisäämästä siihen osia tai poistamasta siitä osia;

(iii) siirtämästä konetta.

2.1.2. Laitteiden käyttö ja huolto

(26) Seuraavien viiden laitteen käyttöä ja huoltoa koskevan sopimuslausekkeen tarkoituksena on taata Tetra Pakin yksinoikeus ja valvontaoikeus seuraavissa asioissa:

(iv) huoltoa ja korjausta koskeva yksinoikeus (kaikki maat Espanjaa lukuun ottamatta);

(v) varaosien toimitusta koskeva yksinoikeus (kaikki maat Espanjaa lukuun ottamatta);

(vi) oikeus sellaisen teknisen avun, koulutuksen, huollon ja ajantasalla pitämisen tarjoamiseen ilmaiseksi, joita asiakas ei ole pyytänyt (Italia);

(vii) liukuva hinnoittelu (40 prosenttiin asti kuukausittaisesta perusmaksusta), joka koskee osaa tekniseen apuun, huoltoon ja ajantasalla pitämiseen liittyvistä kustannuksista kaikissa samantyyppisissä Tetra Pakin koneissa käytettyjen kartonkien määrän mukaan (Italia);

(viii) velvollisuus ilmoittaa Tetra Pakille kaikista laitteisiin tehdyistä teknisistä parannuksista tai muutoksista ja varata sille niiden omistusoikeus (Italia).

2.1.3. Kartongit

(27) Seuraavat neljä kartonkia koskevaa sopimuslauseketta on myös tarkoitettu takaamaan Tetra Pakin kyseistä tuotetta koskeva yksinoikeus ja valvontaoikeus:

(ix) velvollisuus käyttää koneissa yksinomaan Tetra Pak -kartonkia (kaikki maat);

(x) velvollisuus hankkia kartongit yksinomaan Tetra Pakilta tai sen nimeämältä toimittajalta (kaikki maat);

(xi) velvollisuus ilmoittaa Tetra Pakille kaikista kartonkeihin tehdyistä teknisistä parannuksista tai muutoksista ja velvollisuus varata sille niiden omistusoikeus (Italia);

(xii) kartonkeihin liitettävää tekstiä koskeva valvontaoikeus (Italia).

2.1.4. Tarkastukset

(28) Seuraavien kahden lausekkeen tarkoituksena on erityisesti sen valvominen, että ostaja noudattaa sopimusvelvoitteita:

(xiii) ostajan velvollisuus antaa kuukausittainen selonteko (Italia);

(xiv) Tetra Pakille varattu oikeus yllätystarkastuksiin (Italia).

2.1.5. Laitteita koskevan omistusoikeuden siirtäminen tai käyttöoikeuden luovutus

(29) Seuraavissa kahdessa sopimuslausekkeessa rajoitetaan jälleenmyynti- tai luovutusoikeutta:

(xv) velvollisuus hankkia Tetra Pakin suostumus laitteiden jälleenmyyntiä tai käyttöoikeuden luovutusta varten (Italia), jälleenmyyntimahdollisuus tietyin edellytyksin (Espanja) ja Tetra Pakin takaisinosto-oikeus ennalta sovituin kiintein hinnoin (kaikki maat). Tämän lausekkeen noudattamatta jättämisestä voi seurata erityinen rangaistus (Kreikka, Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta);

(xvi) velvollisuus varmistaa se, että kolmas, joka hankkii laitteita, noudattaa ensimmäisen ostajan velvollisuuksia (Italia, Espanja).

2.1.6. Takuu

(30) (xvii) Myytyjen laitteiden takuun edellytyksenä on, että kaikkia sopimuslausekkeita noudatetaan (Italia) tai vähintään se, että ostaja käyttää yksinomaan Tetra Pak -kartonkia (muut maat).

2.2. Tetra Pakin laitteita koskevat vuokraehdot (liite 2.2)

(31) Kaikissa yhteisön maissa Kreikkaa ja Espanjaa lukuun ottamatta on vuokrausta koskevia vakiosopimuksia.

Vuokrasopimuksissa on suurin osa myyntisopimusten sisältämistä ehdoista, joihin on tehty tarpeelliset muutokset. Muut ehdot ovat erityisiä vuokraehtoja, joiden kaikkien tarkoituksena on Tetra Pakin ja asiakkaiden välisten suhteiden lujittaminen mahdollisimman tehokkaalla tavalla.

2.2.1. Laitteiden kokoonpano

(32) Tässä kohdassa esitetään lausekkeet (i), (ii) ja (iii) [Italia lauseke (i); kaikki maat lauseke (ii); Ranska, Irlanti, Italia, Portugali, Yhdistynyt kuningaskunta lauseke (iii)].

(xviii) Lisäksi vuokraaja velvoitetaan lisälausekkeella käyttämään yksinomaan Tetra Pak -kartonkien kuljetukseen tarkoitettuja laatikoita, päällyspakkauksia ja/tai säiliöitä (Saksa, Belgia, Italia, Luxemburg, Alankomaat) tai hankkimaan vastaavat edellytykset täyttävät tarvikkeet Tetra Pakilta (Tanska, Ranska).

2.2.2. Laitteiden käyttö ja huolto

(33) Tässä kohdassa esitetään yksinoikeutta koskevat lausekkeet (iv) ja (v) (kaikki maat).

Lisäksi esitetään lauseke (viii), jossa Tetra Pakille varataan omistusoikeus käyttäjän tekemiin parannuksiin (Belgia, Saksa, Italia, Luxemburg, Alankomaat) tai jossa vähintään velvoitetaan vuokraaja myöntämään Tetra Pakille käyttölisenssi (Tanska, Ranska, Irlanti, Portugali, Yhdistynyt kuningaskunta).

2.2.3. Kartongit

(34) Tässä kohdassa esitetään samat yksinomaista hankintaa koskevat lausekkeet (ix) (kaikki maat) ja (x) (Italia), lauseke (xi), jossa Tetra Pakille myönnetään tehtyjä parannuksia koskeva omistusoikeus (Tanska, Italia) tai vähintään sille kuuluva käyttölisenssi (Ranska, Irlanti, Portugali, Yhdistynyt kuningaskunta), ja lauseke (xii), jossa sille varataan niiden tekstien tai tavaramerkkien valvontaoikeus, jotka asiakas tahtoo liittää pakkauskartonkeihin (Saksa, Espanja, Kreikka, Italia, Alankomaat, Portugali, Yhdistynyt kuningaskunta).

2.2.4. Tarkastukset

(35) Kuten myynnin ollessa kysymyksessä, vuokraajan on annettava kuukausittainen selonteko [lauseke (xiii) - kaikki maat], jonka antamatta jättämisestä voidaan laskuttaa kiinteällä summalla (Belgia, Luxemburg, Alankomaat), ja sallittava laitteiden sijoituspaikassa suoritettavat tarkastukset [lauseke (xiv) - kaikki maat] ja yllätystarkastukset (kaikki maat Tanskaa, Saksaa, Irlantia, Portugalia ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta).

(xix) Eräässä toisessa lausekkeessa sallitaan vuokraajana olevan yrityksen tilien tarkastaminen (kaikki maat) - milloin tahansa (Tanska, Ranska) - ja (maasta riippuen) vuokraajana olevan yrityksen laskujen, kirjeenvaihdon tai minkä tahansa muun sellaisen asiakirjan tarkastaminen, joka on tarpeen käytettyjen kartonkien määrän tarkistamiseksi.

2.2.5. Vuokrasopimuksen siirto, alivuokrasopimukset, käyttöoikeuden luovutus tai käyttö kolmannen lukuun

(36) Myynnin ollessa kysymyksessä omaisuuden myöhempi siirto on mahdollista ainoastaan hyvin rajoitetuissa olosuhteissa.

(xx) Vuokrasopimusten määräyksissä suljetaan samoin pois vuokrasopimusten luovutus, alivuokrasopimukset (kaikki maat) tai jopa pelkkä tilaustyö kolmannen lukuun (Italia).

2.2.6. Takuu

(37) Tämän kohdan teksti on sanamuodoltaan epätarkempaa kuin myyntisopimuksissa: siinä takuun edellytykseksi asetetaan Tetra Pakin koneiden 'huollosta' ja 'moitteettomasta käytöstä' antamien ohjeiden noudattaminen (kaikki maat). 'Ohjeiden', 'huollon' ja 'moitteettoman käytön' käsitteet ovat kuitenkin niin väljiä, että niiden on tulkittava kattavan vähintään Tetra Pakin varaosien, korjaus- ja huoltopalveluiden sekä pakkausmateriaalien yksinomaisen käytön. Tetra Pakin väitetiedoksiantoon antamat kirjalliset ja suulliset vastaukset vahvistavat tämän tulkinnan.

2.2.7. Vuokran määrääminen ja maksuehdot

(38) Vuokra sisältää seuraavat osat (kaikki maat):

a) (xxi) vuokran 'alkuosuus', joka maksetaan silloin kun kone annetaan vuokraajan käyttöön. Tämä maksu ei välttämättä ole määrältään alhaisempi kuin samojen koneiden myyntihinta, ja se muodostaa lähes yksinään tällöin ja myöhemmin maksettavien vuokrien koko määrän (joissain tapauksissa yli 98 prosenttia);

b) neljännesvuosittain ennakkoon maksettava vuotuinen vuokra;

c) (xxii) kuukausittainen tuotantomaksu, jonka määrä alenee asteittain kaikissa samantyyppisissä Tetra Pak -koneissa käytettyjen kartonkien määrän mukaan. Tämä maksu korvaa osaan huoltokuluista myynnin yhteydessä sovelletun määrältään rinnastettavissa olevan liukuvan hinnoittelun [katso lauseke (vii)]. Tietyissä maissa (Saksa, Ranska, Portugali) tämän maksun suorittamatta jättämisestä määräajan kuluessa seuraa erityinen rangaistus.

2.2.8. Vuokrasopimuksen kesto

(39) Vuokrasopimuksen kesto ja sen päättymiseen sovellettavat yksityiskohtaiset säännöt vaihtelevat jäsenvaltioittain.

(xxiii) Vuokrasopimuksen vähimmäiskesto on kolmesta vuodesta (Tanska, Irlanti, Portugali, Yhdistynyt kuningaskunta) yhdeksään vuoteen (Italia).

2.2.9. Rangaistuslauseke

(40) (xxiv) Tavanomaisten vahingonkorvausten lisäksi Tetra Pak varaa itselleen oikeuden määrätä rangaistus vuokralaiselle, joka rikkoo jotain sopimusvelvoitetta; Tetra Pak määrää harkintansa mukaan tämän rangaistuksen määrän tietyn enimmäiskynnyksen rajoissa tapauksen vakavuuden perusteella (Italia).

2.3. Kartonkia koskevat toimitusehdot (liite 2.3)

(41) Toimitusta koskevia vakiosopimuksia on Kreikassa, Irlannissa, Italiassa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa; ne ovat pakollisia aina kun asiakas vuokraamisen sijasta ostaa koneen.

2.3.1. Yksinomainen hankinta

(42) (xxv) Ostaja sitoutuu hankkimaan yksinomaan Tetra Pakilta kaikki Tetra Pakin tietyssä koneessa tai tietyissä koneissa käytettävät pakkausmateriaalit (kaikki maat) ja kaikissa muissa myöhemmin hankittavissa Tetra Pak -koneissa käytettävät pakkausmateriaalit (Italia).

2.3.2. Sopimuksen kesto

(43) (xxvi) Sopimus allekirjoitetaan ensin yhdeksäksi vuodeksi, minkä jälkeen se voidaan uusia viideksi vuodeksi (Italia) tai niin pitkäksi aikaa kuin kone pysyy ostajan omistuksessa (Kreikka, Irlanti, Espanja, Yhdistynyt kuningaskunta).

2.3.3. Hintojen määrääminen

(44) (xxvii) Kartongit toimitetaan tilauksentekoajankohtana voimassa ollein hinnoin. Minkäänlaisesta tasoitus- tai indeksijärjestelmästä ei ole sovittu (kaikki maat).

2.3.4. Sanamuoto

(45) Tässä kohdassa mainitaan jälleen Tetra Pakin valvontaoikeus [lauseke (xii)], joka koskee sen tekstin tai niiden tavaramerkkien sanamuotoa, jotka asiakas tahtoo liittää kartonkeihin."

13 Päätöksestä käy ilmi, että erityisesti kartonkiin pakattavien nestemäisten elintarvikkeiden aseptisen pakkaamisen alan järjestelmien tarjonnan rakenne yhteisössä on melko monopolistinen: Tetra Pakin hallussa oli päätöksentekoajankohtana 90-95 prosenttia alasta (12 kohta). Vuonna 1985 Tetra Pakin hallussa oli noin 89 prosenttia kartonkimarkkinoista ja 92 prosenttia aseptisten koneiden markkinoista yhteisön alueella (päätöksen liitteet 1.1 ja 1.2). PKL:llä, joka oli sen ainoa todellinen kilpailija näillä markkinoilla, oli hallussaan lähes kaikki loput markkinaosuudet eli 5-10 prosenttia alasta.

14 Ei-aseptisen alan rakenne on avoimempi mutta silti harvojen hallitsema. Päätöksentekoajankohtana Tetra Pakilla oli hallussaan 50-55 prosenttia alasta yhteisössä (päätöksen 13 kohta). Vuonna 1985 sen hallussa oli noin 48 prosenttia kartonkimarkkinoista ja 52 prosenttia ei-aseptisten koneiden markkinoista kahdentoista nykyisen jäsenmaan alueella (päätöksen liitteet 1.1 ja 1.2). Elopakilla puolestaan oli vuonna 1985 hallussaan 27 prosenttia ei-aseptisten koneiden ja kartonkien markkinoista, ja sen jälkeen varteenotettavimmalla yrityksellä PKL:llä noin 11 prosenttia kyseisistä markkinoista. Aseptisten koneiden alalla Elopak oli ainoastaan jälleenmyyjä, kunnes se osti takaisin Ex-Cell-O:n pakkauskoneosaston vuonna 1987. Kolme yhtiötä, Schouw Packing (Tanska, +/- 7 prosenttia, josta Elopak omisti 50 prosenttia), Mono-Emballage/Scalpak (Ranska/Alankomaat, +/- 2,5 prosenttia) ja Van Mierlo (Belgia, +/- 0,5 prosenttia), joiden markkinat keskittyivät yhteen tai muutamaan maahan, hallitsi loppuja 12:ta prosenttia ei-aseptisten kartonkien markkinoista. Kyseiset yhtiöt tuottivat omat kartonkinsa yleensä lisenssillä (Ex-Cell-O, jonka Elopak otti haltuunsa vuonna 1987, Nimco, Sealright jne.). Konemarkkinoilla ne olivat ainoastaan jälleenmyyjiä. Ne noin 13 prosenttia ei-aseptisten koneiden markkinoista, joita Tetra Pak, Elopak ja PKL eivät hallinneet, jakautuivat noin kymmenen pientuottajan kesken, joista tärkeimmät olivat Nimco (Yhdysvallat, +/- 4 prosenttia), Cherry Burrel (Yhdysvallat, +/- 2,5 prosenttia) ja Shikoku (Japani, +/- 1 prosentti).

15 Tuoreiden nestemäisten elintarvikkeiden kartonkiin pakkaamisen alalla Elopak on siten Tetra Pakin tärkein kilpailija. Se ei ole tähän mennessä toiminut aseptisella alalla. Päätöksestä (3 kohta) käy ilmi, että Tetra Pakin ja Elopakin liikevaihdon suhteen voitiin arvioida olleen 7,5:1 vuonna 1987. Elopakia edustaa Italiassa sen tytäryhtiö Elopak Italia (Milano). Päätöksen mukaan italialaisella tytäryhtiöllä ei ole tuotantotoimintaa paikan päällä, vaan se tuo maahan tarvitsemansa kartongit yhtymän muilta tytäryhtiöiltä.

16 Elopak Italia teki 27.9.1983 komissiolle kantelun Tetra Pak Italianaa ja muita sen Italiassa sijaitsevia sisaryhtiöitä vastaan. Yhtymä katsoi, että edellisten vuosien aikana Tetra Pak oli pyrkinyt vähentämään Elopakin kilpailukykyä Italiassa harjoittamalla sellaisia kauppatapoja, joihin liittyi 86 artiklassa tarkoitettua väärinkäyttöä. Elopakin mukaan osoituksena kyseisen kaltaisista menettelytavoista olivat erityisesti Tetra Rex -kartonkien myynti saalistushinnoin, kartonkien täyttökoneita koskevien epärehellisten toimitusehtojen asettaminen ja tietyissä tapauksissa myös kyseisten laitteiden myynti saalistushinnoin. Lopuksi Elopak ilmoitti toimenpiteistä, joiden tarkoituksena oli ollut evätä siltä tiettyjen mainontavälineiden käyttö.

17 Komissio päätti aloittaa tätä asiaa koskevan menettelyn 16.12.1988. Tetra Pakille lähetettiin väitetiedoksianto 20.12.1988 päivätyllä kirjeellä. Kuuleminen tapahtui 21. ja 22.9.1989.

18 Tetra Pakin ja komission välisten neuvottelujen seurauksena, jotka koskivat kuulemisen jälkeen riidanalaisiksi jääneitä seikkoja, Tetra Pak sitoutui komissiolle osoitetulla, 1.2.1991 päivätyllä kirjeellään (päätöksen liite 7) luopumaan yksinmyyntijärjestelmästään ja muuttamaan näin ollen vakiosopimuksiaan; kirjeen liitteenä oli uusia vakiosopimuksia (kanteen liite 3). Komissio hyväksyi kyseiset sitoumukset ja katsoi päätöksensä 180 kohdassa niiden koskevan jäljempänä olevassa 21 kohdassa mainitun päätöksen 3 artiklan 3 kohdan 1, 4 ja 5 alakohdassa esitettyjen määräysten täytäntöönpanoa.

19 Komissio totesi päätöksen 1 artiklassa seuraavaa: "Tetra Pak on, käyttäen hyväkseen määräävää markkina-asemaansa nestemäisten elintarvikkeiden pakkaamiseen tarkoitettujen aseptisten koneiden ja kartonkien markkinoilla rikkonut ainakin vuodesta 1976 ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklaa sekä aseptisten tuotteiden markkinoilla että niiden lähimarkkinat ja niiden liitännäismarkkinat muodostavilla ei-aseptisten koneiden ja kartonkien markkinoilla käyttäen useita eri menettelytapoja, joiden tarkoituksena oli kilpailun eliminoiminen ja/tai saavutetusta asemasta mahdollisesti seuraavien etujen maksimointi käyttäjien kustannuksella."

20 Rikkominen kuvataan päätöksessä pääkohdittain seuraavasti:

"1) sellaisen kauppapolitiikan toteuttaminen, joka on johtanut tarjonnan huomattavaan rajoittumiseen ja kansallisten markkinoiden eristymiseen yhteisössä;

2) Tetra Pak -tuotteiden käyttäjiä koskevien monien sopimuslausekkeiden, sellaisina kuin on esitetty (i)-(xxvii) kohdissa, määrääminen kaikissa jäsenvaltioissa olennaisena tarkoituksena kyseisten käyttäjien sitominen perusteettomasti Tetra Pakiin ja mahdollisen kilpailun keinotekoinen eliminoiminen;

3) sellaisten hintojen soveltaminen, jotka ovat osoittaneet eri jäsenvaltioiden käyttäjien välistä syrjintää ja joiden tavoitteena on voitu todeta ainakin Italiassa olleen kilpailijoiden syrjäyttäminen;

4) sellaisten hintojen soveltaminen koneisiin, jotka ovat osoittaneet

- eri jäsenvaltioiden käyttäjien välistä syrjintää,

- ainakin Italiassa myös saman maan eri käyttäjien välistä syrjintää,

ja

- ainakin Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa pyrkimystä syrjäyttää kilpailijat;

5) erilaisia erityisiä menettelytapoja, joiden tarkoituksena on ollut ainakin Italiassa kilpailijoiden syrjäyttäminen ja/tai niiden teknologian eliminoiminen tietyiltä markkinoilta."

21 Komissio määräsi päätöksensä 3 artiklassa kantajan lopettamaan todetun rikkomisen, jollei se ollut jo lopettanut sitä, toteuttamalla seuraavat toimenpiteet:

"1) Tetra Pak muuttaa tai poistaa koneita koskevista myynti- ja vuokrasopimuksistaan sekä kartonkien toimittamista koskevista sopimuksistaan numeroilla (i)-(xxvii) merkityt lausekkeet siltä osin kuin on tarpeen komission osoittaman väärinkäytön poistamiseksi. Uudet sopimukset on annettava komission tiedoksi;

2) Tetra Pak poistaa sellaiset eri jäsenvaltioissa tuotteisiinsa soveltamiensa hintojen väliset erot, jotka eivät ole seurausta erityisistä markkinaolosuhteista. Kaikkien asiakkaiden on yhteisössä voitava hankkia tuotteita valitsemaltaan Tetra Pakin tytäryhtiöltä sen soveltamin hinnoin;

3) Tetra Pak ei sovella syrjäytyshintoja eikä syrjiviä hintoja eikä myönnä millekään asiakkaalleen minkäänlaisia tuotteitaan koskevia alennuksia tai suhteessa muihin edullisempia maksuehtoja, jotka eivät ole objektiivisesti perusteltuja. Näin ollen ainoastaan tilauskohtaiset määrään sidotut kartonkien hinnanalennukset ovat mahdollisia, eikä erilaisten kartonkien tilauksia voida laskea yhteen alennuksen saamiseksi;

4) Tetra Pak ei voi kieltäytyä vastaamasta voimassaolevin hintaehdoin yritysten tekemiin ostotarjouksiin sen perusteella, etteivät ne ole Tetra Pak -tuotteiden lopullisia käyttäjiä.

5) Tetra Pak ilmoittaa koneen ostajalle tai vuokraajalle ne laatuvaatimukset, jotka pakkauskartonkien on täytettävä, jotta niitä voitaisiin käyttää Tetra Pakin koneissa."

22 Näissä olosuhteissa Tetra Pak vaati yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 18.11.1991 jättämällään kanteella tuomioistuinta kumoamaan päätöksen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ilman edeltäviä asian selvittämistoimia. Työjärjestyksen 64 artiklassa määrättyjen prosessinjohtotoimenpiteiden mukaisesti asianosaisia vaadittiin esittämään tiettyjä asiakirjoja ja vastaamaan kirjallisesti tiettyihin kysymyksiin ennen suullista käsittelyä. Suullinen käsittely pidettiin 22.3.1994.

Asianosaisten vaatimukset

23 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa komission 24.7.1991 tekemän päätöksen;

- kumoaa kaikissa tapauksissa joko kokonaan tai osittain mainitun päätöksen 1 ja/tai 2 ja/tai 3 ja/tai 4 artiklan;

- poistaa 2 artiklassa määrätyn sakon tai alentaa sitä kaikissa tapauksissa;

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut;

- määrää kaikki sakon maksamista koskevan vakuuden asettamisesta Tetra Pakille aiheutuneet kulut korvattaviksi.

Vastaaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen perusteettomana;

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Vaatimukset, joiden tarkoituksena on päätöksen kumoaminen

24 Päätöksen kumoamista koskevien vaatimustensa tueksi kantaja esittää neljä perustetta, jotka koskevat hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista, sitä, ettei suullisen käsittelyn pöytäkirjaa annettu tiedoksi, sitä, ettei kantaja ole rikkonut perustamissopimuksen 86 artiklaa sekä lopuksi sitä, että komissio on käyttänyt väärin valtaansa antaa määräyksiä.

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee hyvän hallintotavan periaatteen loukkaamista

Tiivistelmä asianosaisten väitteistä ja niiden perusteluista

25 Kantaja väittää, että komissio toimi hallinnollisen menettelyn kuluessa epäasianmukaisella ja epäjohdonmukaisella tavalla. Se esittää, että vaikka hallinnollisen menettelyn tavoitteena on valmistella rikkomista koskevaa päätöstä, se "tarjoaa myös kyseisille yrityksille mahdollisuuden mukauttaa moitteen kohteena olevat käytännöt perustamissopimuksen määräyksiin" (yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 ja 110/82, IAZ ym. v. komissio, Kok. 1983, s. 3369, 15 kohta, 8.11.1983 antama tuomio).

26 Käsiteltävänä olevassa asiassa kantaja väittää antaneensa koko hallinnollisen menettelyn ajan näyttöä tahdostaan mukautua tulevaisuudessa perustamissopimuksen kilpailusääntöihin. Sen mukaan komissio ei ole noudattanut velvollisuuttaan tukea kantajaa tämän pyrkimyksissä. Komissio on jatkuvasti muuttanut kantaansa ratkaisun löytämiseksi käytetyn perusteen suhteen ottaen jatkuvasti esiin uusia seikkoja ja palaten jo ratkaistuihin ongelmiin ja viivästyttänyt siten loputtomasti päätöksen tekoa. Komission käyttäytymisen perusteella kantaja luotti perustellusti siihen, että jos se mukautuisi komission vaatimuksiin, sopimukseen voitaisiin päästä ennen päätöksen tekemistä.

27 Näissä olosuhteissa kantaja esittää, että komissio loukkasi sen perusteltua luottamusta ja puolustautumisoikeuksia, koska se ei myöntänyt, että kantaja oli lopettanut rikkomisen vapaasta tahdostaan, ja koska se antoi kantajalle määräyksiä, jotka ylittivät suuressa määrin neuvottelujen aikana tehdyt sopimukset. Kantaja teki sen johtopäätöksen, että komissio loukkasi siten hyvän hallinnon periaatetta, ja että päätös on kumottava tai että toissijaisesti ne päätöksessä määrätyt toimenpiteet, joiden tarkoituksena on rikkomisen lopettaminen, on kumottava tai niitä lievennettävä.

28 Komissio katsoo, ettei se ole loukannut hyvän hallinnon periaatetta. Se huomauttaa, että jos kantaja olisi todella tahtonut vapaaehtoisesti muuttaa kyseisiä käytäntöjä, se ei olisi sen tehdäkseen antanut kulua kuutta vuotta edeltävään asian selvittelyyn ja kahta ja puolta vuotta hallinnolliseen menettelyyn.

29 Siltä osin kuin on kysymys kantajan perustellusta luottamuksesta, komissio huomauttaa, ettei kukaan voi perustellusti olettaa voivansa välttyä aiemman toimintansa seurauksilta yksinomaan muuttamalla toimintatapojaan tulevaisuudessa. Missään tapauksessa komissio ei missään vaiheessa antanut kantajalle aihetta olettaa niin, mitä kantaja ei myöskään ole kiistänyt.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

30 Aivan ensin on huomautettava, että komission asian selvittämiseen käyttämän ajanjakson pituus kantelun tekemisestä vuonna 1983 menettelyn aloittamiseen ja väitetiedoksiantoon vuonna 1988 ei voi, siltä osin kuin se johtuu kaikkea Tetra Pakin erityisen pitkän ajanjakson kuluessa harjoittamaa toimintatapaa koskevan tutkimuksen laajuudesta ja siihen liittyvistä vaikeuksista, käsiteltävänä olevassa asiassa olla osoitus hyvän hallinnon periaatteen loukkaamisesta.

31 Lisäksi on todettava, että vaikka kantelu oli jätetty jo vuonna 1983, vaikka menettely oli aloitettu 9.12.1988 ja vaikka Tetra Pakille oli osoitettu väitetiedoksianto 20.12.1988 päivätyllä kirjeellä, se sitoutui luopumaan yksinmyyntijärjestelmästään vasta vuoden 1991 alussa 1.2.1991 päivätyllä komissiolle osoittamallaan kirjeellä (päätöksen liite 7), jonka liitteinä uudet vakiosopimukset olivat (kanteen liite 3). Näissä olosuhteissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, ettei kantaja voi syyttää komissiota hyvän hallinnon periaatteen loukkaamisesta.

32 Näin ollen ensimmäinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

Toinen kanneperuste, joka koskee sitä, ettei suullisen käsittelyn pöytäkirjaa annettu tiedoksi

Tiivistelmä asianosaisten väitteistä ja niiden perusteluista

33 Kantaja esittää, että kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevälle neuvoa-antavalle komitealle (jäljempänä neuvoa-antava komitea) toimitettu suullisen käsittelyn pöytäkirjaluonnos oli niin puutteellinen ja virheellinen, ettei komitea voinut ilmaista kantaansa täysin tietoisena kaikista asiaan vaikuttavista seikoista. Vaikka kantaja esitti luettelon korjauksista, ne koskivat ainoastaan epäolennaisia seikkoja, eikä kantajalla ollut tilaisuutta korjata kyseisessä luonnoksessa olevia suuria puutteita.

34 Kantaja väittää erityisesti, että Tetra Pak Italianan valtuuttaman hallintovirkamies Severin julistusta, joka koski kaikille Tetra Pak -yhtymän yhtiöille asetettavaa hintaluetteloiden, joihin kyseisten yritysten olisi mukauduttava, julkaisuvelvollisuutta koskevan ehdotuksen vaikutusta hänen edustamaansa yhtiöön, ei ole merkitty pöytäkirjaan. Kantajan mukaan tämä on vakava puute siltä osin kuin se koskee merkittävimpiä päätöksessä rikkomisen lopettamiseksi annetuista määräyksistä aiheutuvia ongelmia.

35 Komissio puolestaan arvioi, että pöytäkirjaluonnoksen toimittaminen kokonaisuudessaan mahdollisti sen, että neuvoa-antava komitea saattoi antaa lausuntonsa täysin tietoisena kaikista asiaan vaikuttavista seikoista. Komissio kiistää erityisesti sen, että Severi olisi esittänyt näkemyksensä hintaluetteloiden julkaisuvelvollisuudesta. Lisäksi Severin lausumaksi esitetty väite lausuttiin useita kertoja hallinnollisen menettelyn kuluessa ja se on merkitty suullisen käsittelyn pöytäkirjaluonnokseen.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

36 On muistutettava ensin, että neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY (EYVL 1963, 127, s. 2268) 1 artiklassa säädetään, että komission on kuultava kysymyksessä olevaa yritystä ennen kuin se kuulee kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa. Lisäksi, siltä osin kuin on kysymys kuulemisen suullisesta vaiheesta, saman asetuksen 9 artiklan 4 kohdassa säädetään, että kunkin kuultavan henkilön tärkeimmät lausunnot on otettava pöytäkirjaan, jonka kuultava hyväksyy sen luettuaan.

37 Tyhjentävän pöytäkirjan laatiminen kuulemistilaisuudesta on olennainen menettelymääräys silloin kun se jossain tietyssä asiassa osoittautuu välttämättömäksi, jotta kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevä neuvoa-antava komitea voisi lausua näkemyksensä ja jotta komissio voisi tehdä päätöksensä täysin tietoisena asiaan vaikuttavista seikoista eli niin, ettei se tee jonkin olennaisen seikan suhteen vääriä päätelmiä epätarkkuuksien tai laiminlyönnin vuoksi. Näin ei ole silloin, kun kuulemistilaisuuden pöytäkirjaan ainoastaan jätetään ottamatta asianomaisen yrityksen edustajan tietyt lausumat, joihin ei sisälly tärkeitä uusia tietoja verrattuna muihin kyseisen yrityksen edustajien suullisessa käsittelyssä esittämiin pöytäkirjaan otettuihin huomautuksiin. Tällaisessa tapauksessa laiminlyönnillä ei loukata asianomaisen yrityksen puolustautumisoikeuksia, eikä se voi vaikuttaa millään tavoin kuulemismenettelyn lopputulokseen eikä lopullisen päätöksen sisältöön. Tämän vuoksi tällaisesta laiminlyönnistä ei voi seurata, että koko hallinnollinen menettely olisi virheellinen ja lopullinen päätös lainvastainen.

38 Käsiteltävänä olevassa asiassa on huomattava, että ainoat kuulemistilaisuuden pöytäkirjaa koskevat puutteet, jotka kantaja on täsmentänyt ja jotka komissio kiistää, koskevat erään sen edustajan pääasiallisesti erääseen komission tekemään ehdotukseen liittyvää lausumaa; ehdotuksen tarkoituksena oli, että kaikki Tetra Pakin kansalliset tytäryhtiöt velvoitettaisiin julkaisemaan hintaluettelo sekä koneista että kartongeista. Kuulemistilaisuuden pöytäkirjan perusteella voidaan kuitenkin todeta tältä osin, että eräs kantajan neuvonantajista on laajasti käsitellyt kantajan esittämää hintaluetteloväitettä, ja että se on otettu pöytäkirjaan.

39 Näin ollen kantajan väittämällä laiminlyönnillä ei ole missään tapauksessa loukattu sen puolustautumisoikeuksia, eikä väitetystä laiminlyönnistä voi seurata, että hallinnollinen menettely olisi virheellinen.

40 Toinen kanneperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.

Kolmas kanneperuste, joka koskee sitä, ettei kantaja ole rikkonut perustamissopimuksen 86 artiklan määräyksiä

41 Tämä kanneperuste on kaksiosainen. Ensin kantaja esittää, ettei sillä ole määräävää markkina-asemaa yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla. Sen jälkeen se väittää, ettei päätöksessä tarkoitettua käyttäytymistä ole pidettävä perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettuna väärinkäyttönä.

I Määräävän markkina-aseman olemassaolo

42 Kantaja katsoo, ettei sillä ole perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettua määräävää markkina-asemaa. Ensinnäkään se ei hyväksy päätöksessä esitettyä tuotemarkkinoiden määritelmää (A). Lisäksi se riitauttaa maantieteellisten markkinoiden määritelmän (B). Lisäksi se vielä väittää, ettei sillä ole määräävää markkina-asemaa aseptisten tuotteiden markkinoilla, ja vastustaa kaikissa tapauksissa 86 artiklan soveltamista ei-aseptisilla markkinoilla, jotka ovat niiden markkinoiden lähimarkkinat, joilla määräävän markkina-aseman väitetään olevan olemassa (C).

A Tuotemarkkinat

43 Päätöksessä määritellään neljät relevanttien tuotteiden markkinat: kartonkiin pakattavien nestemäisten elintarvikkeiden aseptisten pakkauskoneiden markkinat ja vastaavat kartonkimarkkinat (jäljempänä aseptiset markkinat), sekä kartonkiin pakattavien nestemäisten elintarvikkeiden ei-aseptisten pakkauskoneiden markkinat ja vastaavat kartonkimarkkinat (jäljempänä ei-aseptiset markkinat; 9, 11 ja 92-97 kohta, joihin on viittauksina sisällytetty Tetra Pak I -päätöksen 29-39 kohta). Kantaja puolestaan katsoo, että relevantit markkinat ovat "sekamarkkinat", joihin sisältyvät kaikki nestemäisten elintarvikkeiden pakkausjärjestelmät.

44 Tämän vuoksi on tutkittava, ovatko toisaalta aseptiset markkinat ja toisaalta ei-aseptiset markkinat sekä toisistaan erillisiä että erillisiä niiden järjestelmien kannalta, joissa käytetään muita materiaaleja (1). Lisäksi on selvitettävä, muodostavatko koneet ja kartongit erilliset markkinat, mitä ajatusta kantaja vastustaa (2).

1. Kartongin käyttöön perustuvat aseptiset markkinat ja vastaavat ei-aseptiset markkinat eivät muodosta erillisiä markkinoita

Tiivistelmä asianosaisten väitteistä ja niiden perusteluista

45 Kantaja huomauttaa ensin, että päätös ei kata UHT-menetelmällä käsittelemättömien tuotteiden aseptisia pakkausmenetelmiä. Komissio katsoi virheellisesti kilpailutilanteen olevan samanlainen toisaalta UHT-menetelmällä käsittelemättömien tuotteiden, kuten hedelmämehujen, joita varten on olemassa monia muita aseptiset kartongit korvaavia pakkausjärjestelmiä, pakkaamiseen käytettävien aseptisten järjestelmien alalla, ja toisaalta UHT-käsittelyä edellyttävän pitkään säilyvän maidon pakkaamiseen käytettävien aseptisten järjestelmien alalla. Tämä virhe esiintyy ensimmäisen kerran Tetra Pak I -päätöksen 14 kohdassa, jossa esitetään, että "yhteisössä myös useimmat pitkään säilyvät hedelmämehut käsitellään UHT-menetelmällä ja pakataan aseptisesti". Tämän vuoksi aseptiset markkinat on päätöksen 11 kohdassa määritelty "UHT-menetelmällä käsiteltyjen nestemäisten elintarvikkeiden" pakkaamiseen tarkoitettujen koneiden ja kartonkien markkinoiksi.

46 Osoittaakseen vääräksi päätöksessä esitetyn relevanttien tuotteiden markkinoiden määritelmän kantaja väittää, että komission olisi pitänyt kunkin nestemäisten elintarvikkeiden luokan osalta, joista jokaiseen kohdistuvat omat erityiset tarpeensa pakkaamisen suhteen, tarkistaa erityisesti, ovatko erilaiset markkinoilla saatavilla olevat pakkausjärjestelmät riittävän suuressa määrin korvattavissa keskenään.

47 Kantaja tekee tästä sen johtopäätöksen, että sekä aseptisen alan että ei-aseptisen alan osalta päätöksessä käytetty markkinoiden määritelmä on liian laaja, koska siihen sisältyvät muiden nestemäisten elintarvikkeiden kuin maidon pakkaamiseen käytettävät kartongit, ilman, että on riittävästi tarkasteltu näiden tuotteiden alalla käytettävien pakkausjärjestelmien markkinoita. Komissio on vain otaksunut tekemiensä maidon pakkaamista koskevien johtopäätösten koskevan myös tätä alaa.

48 Kantaja tekee tästä myös sen johtopäätöksen, että edellä tarkoitettujen neljien relevanttien markkinoiden määritelmä on lisäksi liian rajoittava, koska siinä erotetaan aseptisten pakkausjärjestelmien markkinat ei-aseptisten järjestelmien markkinoista ja kartonkiin pakkaamisen menetelmiin perustuvat markkinat muihin materiaaleihin pakkaamisen menetelmiin perustuvista markkinoista. Kantaja väittää, että nestemäisten elintarvikkeiden pakkausjärjestelmien markkinoilla on olemassa pakattavien tuotteiden luokan mukaan eriytyneitä markkinoita. Nämä markkinat ovat laajemmat kuin päätöksessä määritellyt markkinat.

49 Tässä yhteydessä kantaja syyttää komissiota siitä, että se on soveltanut lopullista kulutusvaihetta koskevan lyhyen aikavälin täydellisen "korvaa-vuuden" arviointiperustetta pakkausvaihetta koskevan pitkän aikavälin riittävän korvaavuuden arviointiperusteen asemasta.

50 Kantaja korostaa erityisesti, että komissio on määritellyt relevantit markkinat yksinomaan suhteessa kuluttajakysyntään. Kuluttajat eivät kuitenkaan ohjaa kysyntää, vaan sitä ohjaavat vähittäiskauppiaat ja tavaroiden pakkaajat sekä sisällön, joko tuoreen tai pitkään säilyvän tuotteen, että pakkauksen osalta. Näissä olosuhteissa Tetra Pakin tarjoamien tuotteiden vähäiset hintaerot voivat olla ratkaisevia siltä osin kuin pakkauksen valinta on pakkaajalle sen valvottavissa olevien kustannusten tärkein tekijä. Komissio ei tässä tapauksessa suorittanut Tetra Pakin asiakkaisiin kohdistuvaa tutkimusta erilaisten pakkausmuotojen keskinäisestä korvaavuudesta, toisin kuin se menetteli erityisesti edellä mainitussa asiassa Tetra Pak vastaan Alfa-Laval.

51 Jos riittävän korvaavuuden perustetta sovelletaan oikein, voidaan kantajan mukaan todeta ensin, että erilaiset joko kartonkien tai muiden materiaalien käyttöön perustuvat aseptiset ja ei-aseptiset järjestelmät ovat riittävässä määrin korvattavissa keskenään silloin kun on kysymys muiden nestemäisten elintarvikkeiden kuin maidon pakkaamisesta. Näissä olosuhteissa mitään komission esittämistä kolmesta tärkeimmästä maitoalaa koskevasta väitteestä, nimittäin 1) sitä, että iskukuumennettu maito voidaan pakata ainoastaan aseptiseen kartonkiin, 2) että iskukuumennetulla maidolla on omat erityiset maku- ja säilytysominaisuutensa ja että se yhdistetään tietyntyyppisiin pakkauksiin, ja 3) että kuluttajien mielestä maidon eri lajit ja niihin yhdistetyt pakkaukset eivät ole täysin korvattavissa, ei voida siirtää hedelmämehujen ja muiden kuin maitotuotteiden alalle.

52 Toisena näkökohtana on todettava, että erilaiset muiden nestemäisten maitotuotteiden kuin maidon pakkausjärjestelmät ovat riittävässä määrin korvattavissa keskenään. Tiettyjen tällaisten tuotteiden, kuten kerman, ollessa kysymyksessä kuluttaja ei tee eroa tuoreiden, pitkään säilyvien ja steriilien tuotteiden välillä. Kolmas todettava seikka on, että pastöroidun maidon alalla toisaalta ei-aseptiset kartongit, toisaalta lasi- tai muovipullot ja muovipussit ovat riittävässä määrin korvattavissa keskenään.

53 Neljäntenä näkökohtana on todettava, että maidon alalla yleensä toisaalta aseptiset kartongit, toisaalta muut, sekä aseptiset että ei-aseptiset pakkausmuodot ovat riittävässä määrin korvattavissa keskenään. Tämä korvaavuus korostuu, kun kuluttajat ottavat huomioon pakkauksen ympäristövaikutukset, ja kun lainsäädännössä pyritään antamaan etusija palautettaville pakkauksille. Lisäksi pakkausmarkkinoista on tullut ostajien markkinat. Tässä yhteydessä se, ettei pastöroidun maidon ja iskukuumennetun maidon välillä ole täydellistä keskinäistä korvaavuutta kulutusvaiheessa, ei, toisin kuin komissio väittää, merkitse, että väitetty aseptisia pakkausjärjestelmiä koskevan monopoliaseman haltija voisi voittoa saaden nostaa asiakkailtaan vaatimaansa hintaa ilman riskiä, että ne siirtyvät ei-aseptiseen hyvän markkina-aseman saavuttaneeseen maidon pakkausjärjestelmään. Lisäksi uudet aseptiset pakkausjärjestelmät, joissa pakkaaminen tapahtuu muovi- tai lasipulloihin, ovat varteenotettavia korvaavia järjestelmiä. Esimerkiksi Ranskassa Tetra Pakin, Candian ja Lactelin tärkeimmät asiakkaat ovat asentaneet liukuhihnoja iskukuumennetun maidon pakkaamiseksi muovipulloihin ja ovat siten saavuttaneet yli viiden prosentin markkinaosuuden vuoden 1987 jälkeen. Siitä lähtien Tetra Brik on menettänyt 30 prosenttia puolirasvattoman maidon (joka edustaa 10:tä prosenttia iskukuumennetun maidon kokonaismäärästä) markkinoista Ranskassa aseptisella alalla. Saksassa Boschin ja SENin edustamaa aseptisen pakkaamisen järjestelmää, jossa käytetään palautettavia lasipulloja, on äskettäin myyty hyvin paljon. Aseptisia muovipusseja on menestyksekkäästi markkinoitu Espanjassa, ja iskukuumennettua maitoa myydään metallitölkkeihin pakattuna Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

54 Tarkasteltuaan kysyntäpuolen korvaavuutta Tetra Pak käsittelee lyhyesti myös täydentävää tarjontapuolen korvaavuuden perustetta. Se huomauttaa, että lähimarkkinoilla toimiva yritys, joka ei tällä hetkellä valmista aseptisia kartongin käyttöön perustuvia pakkausjärjestelmiä, voi helposti päästä aseptisille markkinoille.

55 Komissio kiistää kaikki tuotemarkkinoiden määritelmää koskevat kantajan väitteet. Se täsmentää ensin, että päätöksen 11 kohdassa tarkoitettu aseptisten markkinoiden määritelmä kattaa myös tuoremehujen pakkausjärjestelmät siltä osin kuin siinä viitataan UHT-menetelmällä käsiteltyjen tuotteiden pakkausjärjestelmille ominaiseen teknologiaan eikä oteta huomioon niiden käyttöä. Tätä määritelmää ei aseteta kyseenalaiseksi Tetra Pak I -päätöksen 14 kohdassa olevalla viittauksella "UHT-menetelmällä käsiteltyihin" hedelmämehuihin, jonka virheellisyyden komissio myöntää.

56 Komissio hylkää väitteen, jonka mukaan aseptisten markkinoiden määritelmä on liian laaja siltä osin kuin se sisältää myös muiden kuin maitotuotteiden pakkausjärjestelmät. Se väittää pääasiallisesti, että ei ollut taloudellisesti tarpeellista suorittaa kyseisen alan erittelyä erikseen maitoalan ollessa vallitseva.

57 Lisäksi komissio katsoo, että päätöksessä määritellyt neljät markkinat ovat todella erillisiä markkinoita. Se huomauttaa ensin, että pakkaajien tarpeista seuraavan kysynnän hintoja koskeva ristijousto, joka mahdollistaa pakkausjärjestelmien markkinoiden rajaamisen, riippuu hintojen ristijoustosta lopullisten tuotteiden markkinoilla.

58 Näissä olosuhteissa komissio esittää pääasiallisesti, että pakkaajien kannalta toisaalta aseptisten kartonkien, toisaalta ei-aseptisten pakkausten välillä ei ollut riittävää keskinäistä korvaavuutta, koska iskukuumennettu maito ja pastöroitu maito eivät olleet täydellisesti korvattavissa keskenään lopullisen kulutuksen vaiheessa. Lisäksi se väittää, ettei kyseisenä ajanjaksona ollut olemassa sellaisia muiden materiaalien käyttöön perustuvia aseptisia pakkausjärjestelmiä, jotka olisivat riittävässä määrin voineet korvata kartongin käyttöön perustuvat aseptiset pakkausjärjestelmät, ottaen huomioon näiden tuotteiden ominaisuudet käyttäjien kannalta sekä sen, että vuosina 1976-1987 aseptiset kartongit olivat käytännöllisesti katsoen ainoa iskukuumennettuun maitoon sovellettu pakkaamisen muoto.

59 Lisäksi sekä pastöroidun että iskukuumennetun maidon alalla lopullisten kuluttajien kysynnän yhteydessä äskettäin todetut siirtymiset yhdestä pakkausmuodosta toiseen ovat osoitus ulkopuolisiin tekijöihin yhteydessä olevista "rakenteellisista suuntauksista", kuten kuluttajien mieltymysten muuttumisesta ympäristötekijöiden mukaan. Eri pakkausmuotoihin liittyvät vähäiset mutta merkitsevät hinnanmuutokset eivät siis juuri vaikuta kysyntään.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

60 Ennen kuin tutkitaan, onko päätöksessä annettu neljien aseptisten markkinoiden määritelmä perusteltu, on täsmennettävä kyseisen määritelmän täsmällinen sisältö aseptisilla markkinoilla.

61 Toisin kuin kantaja väittää, päätös on tarkoitettu käsittämään molemmilla edellä tarkoitetuilla aseptisilla markkinoilla kaikki aseptiset koneet ja kartongit riippumatta siitä, käytetäänkö niitä iskukuumennetun maidon pakkaamiseen vai sellaisten nestemäisten elintarvikkeiden, kuten hedelmämehujen, aseptiseen pakkaamiseen, jotka eivät vaadi UHT-käsittelyä. Päätöksen 11 kohdassa aseptiset markkinat määritellään selvästi "a) konemarkkinoiksi, joihin sisältyy kartongin sterilointiteknologia ja jotka mahdollistavat UHT-menetelmällä käsiteltyjen nstemäisten elintarvikkeiden pakkaamisen aseptisin menetelmin näihin kartonkeihin, ja b) tällaisten pakkauskartonkien markkinoiksi". Määritelmästä käy selvästi ilmi, että kyseiset koneet määritellään yksinomaan UHT-menetelmällä käsiteltyjen tuotteiden pakkaamisessa käytettyjen koneiden ja kartonkien teknologisten ominaisuuksien perusteella, ja että näillä ominaisuuksilla varustettuja koneita ja kartonkeja käytetään myös UHT-menetelmällä käsittelemättömien tuotteiden aseptiseen pakkaamiseen. Tämä käsitys vahvistetaan päätöksen 1 artiklassa, jossa ainoastaan todetaan määräävän markkina-aseman olemassaolo "nestemäisten elintarvikkeiden pakkaamiseen tarkoitettujen aseptisten koneiden ja kartonkien markkinoilla", ilman, että millään tavoin viitataan kyseisten laitteiden käyttöön.

62 Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tutkittava, ovatko päätöksessä siten rajatut neljät markkinat erillisiä nestemäisten elintarvikkeiden pakkaamiseen tarkoitettujen pakkausjärjestelmien yleisten markkinoiden muista aloista.

63 On huomautettava ensin, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan relevantit tuotemarkkinat on määriteltävä ottamalla huomioon kaikki taloudelliset olosuhteet, jotta voidaan arvioida asianomaisen yrityksen tosiasiallinen taloudellinen valta. Sen arvioimiseksi, onko yrityksellä mahdollisuus toimia kilpailijoistaan, asiakkaistaan ja lopulta kuluttajista huomattavan riippumattomalla tavalla, on ensin määriteltävä, mitkä tuotteet - vaikka ne eivät olisi toisten tuotteiden kanssa toisiaan korvaavia - ovat riittävästi korvattavissa yrityksen itsensä tarjoamien tuotteiden kanssa paitsi niiden objektiivisten ominaisuuksiensa vuoksi, joiden perusteella ne erityisesti soveltuvat saman tarpeen tyydyttämiseen, myös markkinoiden kilpailuolosuhteiden sekä kysynnän ja tarjonnan rakenteen vuoksi (katso yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 322/81, Michelin v. komissio, 9.11.1983 antama tuomio, Kok. 1983, s. 3461, 37 kohta).

64 Käsiteltävänä olevassa asiassa aseptisten pakkausjärjestelmien ja ei-aseptisten järjestelmien välistä korvaavuutta ja kartongin käyttöön perustuvien pakkausjärjestelmien ja muiden materiaalien käyttöön perustuvien järjestelmien välistä korvaavuutta on arvioitava ottamalla huomioon nestemäisille elintarvikkeille tarkoitettujen pakkausjärjestelmien yleisten markkinoiden kilpailuolosuhteet. Tästä seuraa, että käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvissä erityisissä olosuhteissa kantajan lähestymistapa, johon sisältyy näiden yleisten markkinoiden jakaminen eriytyneisiin osamarkkinoihin sen mukaan, käytetäänkö pakkausjärjestelmiä maidon, muiden maitotuotteiden kuin maidon vai muiden tuotteiden kuin maitotuotteiden pakkaamiseen, näiden eri tuoteluokkien erityispiirteiden vuoksi, ja johon sisältyy erilaisten korvaavien laitteiden mahdollinen olemassaolo, johtaisi sellaiseen markkinoiden pirstomiseen, joka ei kuvaa taloudellista todellisuutta. Sekä aseptisille että ei-aseptisille koneille ja kartongeille on ominaista rinnastettavissa oleva tarjonnan ja kysynnän rakenne riippumatta niiden käytöstä, koska kaikki kuuluvat samaan, nestemäisten elintarvikkeiden pakkaamisen alaan. Riippumatta siitä, käytetäänkö aseptisia ja ei-aseptisia koneita ja kartonkeja maidon vai muiden tuotteiden pakkaamiseen, niillä ei ainoastaan ole vastaavasti samat tuotanto-ominaisuudet, vaan ne myös täyttävät samanlaiset taloudelliset tarpeet. Lisäksi huomattava osa Tetra Pakin asiakkaista toimii samanaikaisesti maidon ja hedelmämehujen alalla, kuten kantaja on myöntänyt. Näiden eri näkökantojen osalta käsiteltävänä oleva asia on siis erilainen kuin asiassa 85/76, Hoffmann-La Roche vastaan komissio, 13.2.1979 annetussa tuomiossa (Kok. 1979, s. 461) tarkasteltu tilanne, johon kantaja on vedonnut ja jossa yhteisöjen tuomioistuin ensin harkitsi, voidaanko yhden ja saman tuotteen osalta todeta kaksien erillisten markkinoiden olemassaolo, kun kyseistä tuotetta käytettiin, toisin kuin käsiteltävänä olevassa asiassa, kahteen erilaiseen tarkoitukseen toisistaan täysin erillisillä aloilla, joista toinen on "bionutritiivinen", toinen "teknologinen" (28 ja 29 kohta). Lisäksi on tärkeää huomauttaa, että molempien asianosaisten yhtäpitävien huomautusten mukaan samantyyppisiin Tetra Pakin valmistamiin koneisiin ja kartonkeihin sovellettiin yhtenäistä hintajärjestelmää riippumatta siitä, oliko ne tarkoitettu maidon vai muiden tuotteiden pakkaamiseen, mikä vahvistaa niiden kuulumisen yksille ja samoille tuotemarkkinoille. Siten ei ole aiheellista, toisin kuin kantaja väittää, todeta samantyyppisten pakkausjärjestelmien eriytyvän osamarkkinoiksi sen perusteella, käytetäänkö kyseisiä järjestelmiä johonkin tiettyyn luokkaan kuuluvien tuotteiden pakkaamiseen.

65 Sen selvittämiseksi, olivatko neljät päätöksessä rajatut markkinat kysymyksessä olevana ajanjaksona erillisiä markkinoita, on määritettävä erityisesti, kuten komissio esittää, mitkä tuotteet olivat vallitsevalla maitoalalla riittävästi korvattavissa aseptisilla ja ei-aseptisilla koneilla ja kartongeilla. Siltä osin kuin kartongin käyttöön perustuvia pakkausjärjestelmiä käytettiin pääasiallisesti maidon pakkaamiseen, mahdollinen määräävän markkina-aseman olemassaolo riitti tarvittaessa osoitukseksi määräävästä markkina-asemasta koko markkinoilla. Tätä mahdollista määräävää markkina-asemaa ei voitu asettaa kyseenalaiseksi kantajan väitteen perusteella, joka koski korvaavien laitteiden olemassaoloa muiden tuotteiden kuin maidon pakkaamisen alalla, koska kyseiset tuotteet muodostivat ainoastaan hyvin pienen osan kaikista kartonkiin pakattavista tuotteista ajanjaksona, jota päätös koskee. Tältä osin maidon pakkaamisen alan vallitsevuus käy hyvin selvästi ilmi päätöksessä (6 kohta) esitetyistä tiedoista, joita kantaja ei ole kiistänyt ja joiden mukaan vuonna 1987 72:ta prosenttia kartongin käyttöön perustuvista järjestelmistä käytettiin maidon pakkaamiseen, ja ainoastaan 7:ää prosenttia muiden maitotuotteiden pakkaamiseen. Samojen lähteiden mukaan vuonna 1983 90:tä prosenttia näistä järjestelmistä käytettiin maidon ja muiden maitotuotteiden pakkaamiseen. Tetra Pakin tuotteiden kohdalla tämä vallitsevuus korostui. Taulukoista, jotka se on esittänyt vastauksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen, käy ilmi, että vuonna 1976 sen aseptisten järjestelmien tuotannosta yhteisössä 96 prosenttia, vuonna 1981 81 prosenttia, vuonna 1987 70 prosenttia ja vuonna 1991 67 prosenttia oli tarkoitettu maidon pakkaamiseen. Nämä luvut osoittavat, että laskusta huolimatta suurinta osaa Tetra Pakin kartongeista käytettiin kysymyksessä olevana ajanjaksona maidon pakkaamiseen. Samojen lähteiden mukaan vuoteen 1980 asti 100 prosenttia ja sen jälkeen 99 prosenttia ei-aseptisista kartongeista käytettiin maidon pakkaamiseen. Kaikkien näiden syiden vuoksi komissio saattoi perustellusti arvioida, ettei muiden tuotteiden kuin maidon pakkaamisen alan erillisen tarkastelun suorittaminen ollut tarpeen.

66 Maidon pakkaamisen alalla on huomautettava, että komissio on perustellusti käyttänyt käsiteltävänä olevassa asiassa erilaisten nestemäisten elintarvikkeiden pakkaamiseen tarkoitettujen järjestelmien riittävän korvaavuuden perustetta, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sen esittänyt (katso erityisesti asioissa 6/72, Europemballage ja Continental Can v. komissio, Kok. 1973, s. 215, 32 kohta, ja edellä mainitussa Hoffmann-La Roche -asiassa, 28 kohta, kolmas alakohta, 21.2.1973 annetut tuomiot). Oikeuskäytännön mukaista on myös se, että komissio on soveltanut tuotteiden riittävän korvaavuuden periaatetta itse pakkausjärjestelmien osalta eikä lopullisten tuotteiden eli tässä tapauksessa pakattujen nestemäisten elintarvikkeiden osalta; pakkausjärjestelmät muodostavat ne välituotteiden markkinat, joilla Tetra Pakin asemaa on arvioitava (katso yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa 6/73 ja 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano ja Commercial Solvents v. komissio, 6.3.1974 antama tuomio, Kok. 1974, s. 223, 19-22 kohta).

67 Pakkausjärjestelmien pakkausvaiheen korvaavuuden arvioimiseksi komission oli otettava huomioon lopullisten kuluttajien kysynnän vaikutukset pakkaajien tarpeista seuraavaan välivaiheen kysyntään. Se totesi, että pakkaajat saattoivat vaikuttaa kuluttajien tottumuksiin tuotteen pakkaustavan valinnassa ainoastaan pitkiä ja kalliita toimia edellyttävin, useita vuosia kestävin myynninedistämis- ja mainoskeinoin, kuten Tetra Pak nimenomaisesti myönsi väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa. Näissä olosuhteissa erilaisten pakkausten ei voitu, riippumatta pakkaajien neuvottelumahdollisuuksista, joihin kantaja viittasi, katsoa olevan "riittävästi" korvattavissa pakkausvaiheessa.

68 Komissio viittasi siten siihen, ettei täydellistä korvaavuutta ollut, tarkoittaen ainoastaan pakattuja tuotteita eikä pakkausjärjestelmiä, ainoastaan arvioidakseen lopullisen kysynnän vaikutusta pakkaajien tarpeista seuraavaan välivaiheen kysyntään. Komissio katsoi erityisesti ja perustellusti, että koska pakkauskustannusten osuus maidon myyntihinnasta oli vähäinen, "pienet mutta merkitykselliset erilaisten pakkausten hintaa koskevat muutokset eivät ole riittäviä, jotta erilaiset maitolaadut, joihin kyseiset pakkaukset yhdistetään, korvaisivat toisensa käytännössä, ottaen huomioon, ettei erilaisten maitolaatujen välillä ole täydellistä keskinäistä korvaavuutta" (Tetra Pak I -päätös, 32 kohdan loppuosa). Näin ollen kantajan väitteitä, joiden mukaan komissio on käyttänyt perusteenaan täydellisen kilpailun olettamusta ja määritellyt relevantit markkinat yksinomaan kuluttajakysynnän kannalta, ei voida hyväksyä.

69 Näissä olosuhteissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa ensin, että komissio on perustellusti todennut, että toisaalta kartongin käyttöön perustuvien aseptisten pakkauskoneiden, toisaalta ei-aseptisten pakkauskoneiden välillä ei ollut riittävää korvaavuutta kysymyksessä olevana ajanjaksona, riippumatta käytetystä materiaalista. Kysyntävaiheessa aseptisilla järjestelmillä on omat kuluttajien erityistarpeita ja -mieltymyksiä vastaavat erityisominaisuutensa säilymisen keston ja laadun sekä maun osalta. Lisäksi siirtyminen iskukuumennetun maidon pakkauksista tuoreen maidon pakkauksiin edellytti sellaisen jakelujärjestelmän käyttöönottoa, joka takaa jatkuvan säilymisen jäähdytetyssä ympäristössä. Lisäksi tarjontavaiheen osalta on todettava, että iskukuumennetun maidon aseptisen kartonkiin pakkaamisen mahdollistavien koneiden valmistus edellytti monimuotoisen teknologian hallintaa, jollaisen ainoastaan Tetra Pak ja sen kilpailija PKL olivat päätöksessä tarkasteltuna ajanjaksona pystyneet kehittämään ja saattamaan toimivaksi. Näin ollen kartongin käyttöön perustuvien ei-aseptisten koneiden valmistajat, jotka toimivat relevantteja aseptisten koneiden markkinoita lähimpänä olevilla markkinoilla, eivät päässeet ensin mainituille markkinoille tekemällä koneisiinsa tiettyjä mukautuksia aseptisten koneiden markkinoita varten.

70 Myös aseptiset kartongit muodostavat ei-aseptisten pakkausten markkinoista erilliset markkinat. Pakkaajien tarpeista seuraavan välivaiheen kysynnän osalta aseptisten kartonkien ja ei-aseptisten pakkausten, kartongit mukaan lukien, välillä ei ollut riittävää korvaavuutta samoista syistä kuin edellä olevassa kohdassa on esitetty koneiden osalta. Oikeudenkäyntiasiakirjoista käy ilmi, että tarjontavaiheessa ei-aseptisten kartonkien valmistajat eivät, vaikka ylitsepääsemättömiä teknisiä esteitä ei ollut, kyenneet käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvissä olosuhteissa mukautumaan aseptisten kartonkien valmistukseen. Tältä osin yhden ainoan Tetra Pakin kilpailijan, PKL:n, jolla oli kysymyksessä olevana ajanjaksona ainoastaan 10 prosentin markkinaosuus aseptisten kartonkien markkinoilla, läsnäolo kyseisillä markkinoilla osoittaa kilpailuedellytysten olleen sellaiset, ettei ei-aseptisten kartonkien valmistajilla käytännöllisesti katsoen ollut mahdollisuutta päästä aseptisten kartonkien markkinoille, varsinkaan, jos niillä ei ollut aseptisia täyttökoneita.

71 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että toisaalta aseptisten koneiden ja kartonkien, toisaalta muiden materiaalien käyttöön perustuvien aseptisten pakkausjärjestelmien välillä ei ollut riittävää korvaavuutta kysymyksessä olevana ajanjaksona. Oikeudenkäyntiasiakirjoissa esitettyjen tietojen mukaan, joita kantaja ei ole kiistänyt, tällaisia korvaavia laitteita ei ollut, lukuun ottamatta sellaisten aseptisten pakkausjärjestelmien ilmaantumista markkinoille Ranskassa, Saksassa ja Espanjassa tarkasteltavana olevan ajanjakson loppuvaiheessa, joissa käytetään palautettavia lasipulloja ja pusseja. Kuitenkin kukin näistä uusista tuotteista otettiin käyttöön ainoastaan yhdessä maassa, ja niiden osuus oli vain vähäinen iskukuumennetun maidon pakkaamisen markkinoilla. Kantajan esittämien tietojen mukaan kyseinen osuus on ollut Ranskassa vain 5 prosenttia markkinoista vuodesta 1987. Yhteisössä kokonaisuutena tarkastellen kaikki maito pakattiin kartonkiin vuonna 1976. Kantajan vastauksena väitetiedoksiantoon esittämistä huomautuksista käy ilmi, että vuonna 1987 noin 97,7 prosenttia iskukuumennetusta maidosta pakattiin kartonkiin. Kysymyksessä olevan ajanjakson loppuvaiheessa, toisin sanoen vuonna 1991, kartonki muodosti vielä 97 prosenttia iskukuumennetun maidon pakkaamisen markkinoista muovisten pakkausten muodostaessa loput 3 prosenttia, kuten kantaja osoitti erääseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa. Muiden materiaalien käyttöön perustuvien aseptisten pakkausjärjestelmien vähäinen osuus riittää osoittamaan, ettei näiden pakkausten ja kartongin käyttöön perustuvien aseptisten järjestelmien välillä voitu katsoa olevan, edes sen ajanjakson viimeisinä vuosina, jota päätös koski, riittävää keskinäistä korvaavuutta (ks. em. asia Istituto Chemioterapico Italiano ja Commercial Solvents v. komissio, tuomion 15 kohta).

72 Kolmanneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että ei-aseptiset koneet ja kartongit muodostivat muiden materiaalien kuin kartongin käyttöön perustuvista ei-aseptisen pakkaamisen järjestelmistä erilliset markkinat. Tältä osin on jo osoitettu (ks. edellä olevat 67 ja 68 kohta), että koska pakkauskustannusten osuus maidon hinnasta on vähäinen, ainoastaan lopullisten kuluttajien kysynnän lähes täydellinen korvaavuus olisi saattanut pakkaajat katsomaan, että pakkausvälineet, tässä tapauksessa ei-aseptiset kartongit, lasi- tai muovipullot ja pussit, ovat helposti korvattavissa. Ottaen huomioon lasipullojen ja kartongin hyvin erilaiset fyysiset ominaisuudet ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytetyn järjestelmän, jossa maito toimitetaan kotiin lasipulloihin pakattuna ja pastöroituna, tämä pakkausmuoto ei ollut kuluttajien kannalta korvattavissa kartonkiin pakkaamisen muodolla. Lisäksi ympäristötekijät, joiden vaikutuksesta osa kuluttajista antoi etusijan tietynlaisille pakkausmuodoille, kuten palautettaville lasipulloille, ei ollut omiaan luomaan kyseisten pakkausten ja kartongin välille korvaavuutta. Kuluttajat, joihin nämä tekijät vaikuttivat, eivät katsoneet kyseisten pakkausten olevan korvattavissa kartongilla. Korvaavuudesta ei voida puhua myöskään niiden kuluttajien kohdalla, jotka ovat päinvastoin tottuneet kartonkiin pakattujen tuotteiden tietynlaiseen käyttömukavuuteen. Muovipullojen ja -pussien osalta on huomautettava, että niitä oli ainoastaan sellaisten maiden markkinoilla, joilla kuluttajat hyväksyivät kyseisen pakkaustavan; päätöksessä esitettyjen tietojen mukaan, joita kantaja ei ole kiistänyt, tällaisia maita olivat erityisesti Saksa ja Ranska. Lisäksi on todettava, että samojen lähteiden mukaan kyseisiä pakkauksia käytettiin Ranskassa ainoastaan noin kolmasosaan, Saksassa 20:een prosenttiin pastöroidusta maidosta. Tiedoista käy ilmi, ettei kyseisillä tuotteilla ja ei-aseptisilla pahvipakkauksilla ollut kaikkialla yhteisössä riittävää keskinäistä korvaavuutta ajanjaksona, jota päätös koskee.

73 Maidon pakkaamisen alan markkinoiden tarkastelu osoittaa myös, että neljät päätöksessä tarkoitetut rajatut markkinat muodostivat todellakin erilliset markkinat.

74 Lisäksi ja joka tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että hedelmämehujen, joiden osuus nestemäisistä elintarvikkeistä on maidon jälkeen suurin, alan erilaisten pakkausjärjestelmien korvaavuuden tarkastelu osoittaa, ettei tälläkään alalla aseptisten ja ei-aseptisten järjestelmien välillä eikä kartongin käyttöön perustuvien järjestelmien ja muiden materiaalien käyttöön perustuvien järjestelmien välillä ollut riittävää korvaavuutta.

75 Tältä osin on huomautettava ensin, että kysymyksessä olevana ajanjaksona hedelmämehujen kartonkiin pakkaamisen markkinat muodostuivat pääasiallisesti aseptisista järjestelmistä. Vuonna 1987 91 prosenttia hedelmämehujen pakkaamiseen käytetyistä kartongeista oli aseptisia. Tämä suhde pysyi muuttumattomana vuoteen 1991, jolloin aseptisten kartonkien osuus oli 93 prosenttia, kuten käy ilmi Tetra Pakin erääseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen antamasta vastauksesta. Hedelmämehujen pakkaamiseen käytettävien ei-aseptisten kartonkien osuus, jonka voidaan todeta olleen useiden vuosien ajan hyvin pieni, osoittaa, että käytännöllisesti katsoen ne ja aseptiset kartongit olivat vain hyvin vähäisessä määrin korvattavissa keskenään.

76 Hedelmämehujen pakkaamisen osalta on todettava, että toisaalta aseptisten koneiden ja kartonkien, toisaalta muiden materiaalien käyttöön perustuvien laitteiden välillä ei ollut riittävää keskinäistä korvaavuutta. Tässä yhteydessä on huomautettava, että Tetra Pakin vastauksena erääseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymykseen esittämistä taulukoista käy ilmi, että kysymyksessä olevana ajanjaksona kaksi tärkeintä kilpailevaa pakkaustapaa hedelmämehujen alalla olivat lasipullot ja kartongit. Taulukoista käy erityisesti ilmi, että yhteisössä (määrällisesti) yli 76 prosenttia hedelmämehuista pakattiin lasipulloihin, 9 prosenttia kartonkiin ja 6 prosenttia muovipulloihin vuonna 1976. Noin vuonna 1987 kartonkien osuus ylti 50 prosenttiin määrän ollessa 46 prosenttia vuonna 1991. Lasipullojen määrä nousi 30 prosentista 39 prosenttiin kyseisten ajankohtien välisenä aikana, ja muovipullojen osuus, joka pysyi vähäisenä, vaihteli noin 13 prosentin ja 11 prosentin välillä.

77 Ottaen huomioon kartonkien ja lasipullojen hyvin erilaiset ominaisuudet sekä ulkoasun, painon ja varastointimuodon että hintojen osalta, niiden välillä ei voitu katsoa olevan riittävää korvaavuutta. Siltä osin kuin on kysymys erityisesti hintavertailusta, molempien asianosaisten erääseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen antamista yhdenmukaisista vastauksista käy ilmi, että pakkaajalle aiheutuvat hedelmämehujen pakkaamiseen liittyvät kokonaiskustannukset käytettäessä poisheitettäviä lasipulloja olivat selvästi noin 75 prosenttia korkeammat kuin käytettäessä aseptisia kartonkeja.

78 Kaikista edellä esitetyistä huomioista seuraa, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut, että aseptisten koneiden ja kartonkien markkinat, kuten myös ei-aseptisten koneiden ja kartonkien markkinat, muodostivat elintarvikejärjestelmien pakkaamiseen tarkoitettujen järjestelmien yleisistä markkinoista erilliset markkinat.

2. Kone- ja kartonkimarkkinoita ei voida erottaa toisistaan

Tiivistelmä asianosaisten väitteistä ja niiden perusteluista

79 Kantaja väittää, että relevantit markkinat on määriteltävä pakkausjärjestelmien yhdentyneiksi markkinoiksi, joihin sisältyvät sekä nestemäisten elintarvikkeiden pakkaamiseen tarkoitetut koneet että itse pakkaukset. Se väittää, että koneiden ja kartonkien välillä on perustamissopimuksen 86 artiklan d kohdassa tarkoitetun kaltainen luonnollinen kaupallinen yhteys. Aseptisten täyttökoneiden ja aseptisten kartonkien erottaminen toisistaan voisi johtaa vakaviin kansanterveydellisiin riskeihin, ja Tetra Pakin asiakkaisiin voisi kohdistua vakavia seurauksia.

80 Tässä yhteydessä kantaja väittää, ettei komissio ole ottanut lainkaan huomioon Tetra Pakin kilpailijoiden ilmoituksia, jotka osoittavat oikeiksi kantajan esittämät väitteet, eikä esittänyt minkäänlaisia todisteita siitä, että koneiden ja kartonkien erillisellä toimittamisella vastataan joko itsenäisten kartongin toimittajien olemassaoloa koskeviin pakkaajien tarpeisiin tai kartongin toimittajien omiin tarpeisiin.

81 Komissio puolestaan kiistää kantajan väittämän koneiden ja kartonkien välisen yhteyden. Se esittää, että se, että monimutkaisten tuotteiden valmistaja estää kolmansia valmistamasta sen laitteissa käytettäviksi tarkoitettuja kulutustavaroita, on vastoin perustamissopimuksen 86 artiklaa.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

82 On huomautettava ensin, että toisin kuin kantaja väittää, kauppatapojen tarkastelun perusteella ei voida tehdä sitä johtopäätöstä, että tuotteen pakkaamiseen tarkoitetut koneet ja kartongit ovat luonteeltaan erottamattomia. Itsenäisiä tuottajia, jotka ovat erikoistuneet muiden yritysten valmistamissa koneissa käytettäviksi tarkoitettujen ei-aseptisten pakkauskartonkien valmistukseen ja jotka eivät itse valmista koneita, on ollut olemassa huomattavan kauan. Päätöksestä (16 kohta), jota kantaja ei ole kiistänyt, käy erityisesti ilmi, että vuoteen 1987 asti vuonna 1957 perustettu Elopak valmisti yksinomaan pakkauskartonkeja ja niihin, erityisesti niiden käsittelyyn, liittyviä varusteita. Lisäksi on todettava, että samojen lähteiden mukaan (13 kohta), joita kantaja ei ole kiistänyt, noin 12 prosenttia ei-aseptisten kartonkien alasta jakautui vuonna 1985 kolmen yhtiön kesken, jotka valmistivat omia kartonkejaan, yleensä lisenssillä, ja jotka koneiden osalta olivat ainoastaan jälleenmyyjiä. Näissä olosuhteissa ei voida katsoa, että koneiden ja kartonkien myynnin sidonta oli kauppatapojen mukaista, koska sellainen myynti ei ollut yleistä ei-aseptisella alalla ja koska aseptisella alalla oli ainoastaan kaksi valmistajaa, Tetra Pak ja PKL.

83 Kansanterveyden suojelemiseen liittyviä vaatimuksia sekä kantajan ja sen asiakkaiden etuja koskevia kantajan väitteitä ei voida hyväksyä. Laitteistokokonaisuuksien valmistajat eivät voi päättää, että yleiseen etuun liittyvien pakottavien vaatimusten täyttämiseksi kartonkien kaltaiset kulutustavarat muodostavat niiden koneiden kanssa, joiden kanssa ne on tarkoitettu käytettäviksi, erottamattoman yhtenäisen järjestelmän. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin kun ei ole olemassa sitovia standardeja tai yleisiä sääntöjä, kaikki itsenäiset tuottajat ovat yhteisön kilpailuoikeuden kannalta täysin vapaita valmistamaan muiden valmistamissa laitteissa käytettäviksi tarkoitettuja kulutustavaroita, edellyttäen, ettei tällä tavoin loukata kilpailijan teollis- ja tekijänoikeuksia (ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-30/89, Hilti v. komissio, 12.12.1991 antama tuomio, Kok. 1991, s. II-1439, 68 kohta, sekä yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-53/92 P, Hilti v. komissio, 2.3.1994 antama tuomio, Kok. 1994, s. I-667, 11-16 kohta).

84 Riippumatta aseptisen täyttömenetelmän monimutkaisuudesta käsiteltävänä olevassa asiassa kansanterveyden suojeleminen voidaan näissä olosuhteissa taata muilla keinoilla, erityisesti tiedottamalla koneiden käyttäjille niistä teknisistä ominaisuuksista, jotka kartongeilla on oltava, jotta ne soveltuisivat kyseisiin koneisiin, ilman, että näin loukataan valmistajien teollisia ja kaupallisia oikeuksia. Lisäksi, vaikka kantajan tavoin oletettaisiin, että erilaista alkuperää olevia koneita ja kartonkeja ei voida käyttää yhdessä vaikuttamatta järjestelmän ominaisuuksiin, ratkaisun on löydyttävä siitä, että annetaan soveltuvia lakeja ja asetuksia, eikä siitä, että valmistajat asettavat yksipuolisesti standardeja, joiden vaikutuksesta suuri osa itsenäisten valmistajien toiminnasta estyy.

85 Näin ollen kantajan väitettä, jonka mukaan tuotteen pakkaamiseen tarkoitettuja konemarkkinoita ja pakkaamiseen tarkoitettujen kartonkien markkinoita ei voida erottaa toisistaan, ei voida hyväksyä.

B Relevantit maantieteelliset markkinat

Tiivistelmä asianosaisten väitteistä ja niiden perusteluista

86 Kantaja kiistää sen, että relevantit maantieteelliset markkinat kattavat koko yhteisön alueen. Se katsoo, että eri jäsenvaltiot muodostavat relevanttien tuotteiden kannalta erilliset markkinat, koska objektiiviset kilpailuedellytykset eivät ole kaikkien taloudellisten toimijoiden kannalta samanlaiset kaikkialla yhteisössä.

87 Kantaja esittää, että jokaisessa jäsenvaltiossa on paikalliset markkinat, joilla sekä Tetra Pakin että muiden valmistajien itsenäiset tytäryhtiöt toimivat. Lisäksi pakattujen nestemäisten elintarvikkeiden kuluttajakysyntä vaihtelee jäsenvaltioittain. Erityisesti Luoteis-Euroopan markkinoita, joihin kuuluu Tanska, Irlanti, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta, olisi pitänyt tarkastella erikseen, koska iskukuumennetun maidon kulutus niissä on vähäistä. Lisäksi kantaja väittää, että koneiden ja kartonkien jäsenvaltioiden väliset hintaerot osoittavat, ettei yhteisö muodosta relevantteja maantieteellisiä markkinoita.

88 Lisäksi kantaja esittää, että Kreikan, Espanjan ja Portugalin alueiden ei voida katsoa kuuluneen relevantteihin markkinoihin ennen niiden liittymistä Euroopan yhteisöihin. Espanjan on katsottava liittymisensä jälkeen olleen relevanttien markkinoiden ulkopuolella siirtymävaiheen ajan voimassa olleiden tariffirajojen vuoksi.

89 Komissio puolestaan katsoo, että maantieteelliset markkinat sisältävät koko yhteisön. Se esittää pääasiallisesti, että kaikissa jäsenvaltioissa on merkittävässä määrin kaikkia erilaisia kartonkeja ja koneita, ja että sekä koneiden että kartonkien kuljetusmaksut ovat hyvin alhaiset. Lisäksi se katsoo, että kantajan väittämät jäsenvaltioiden väliset hintaerot johtuvat monopoliaseman kaltaisen tilanteen olemassaolosta markkinoilla tai markkinoiden eristämisestä.

90 Komissio täsmentää, että niiden jäsenvaltioiden alue, jotka liittyivät Euroopan yhteisöihin kysymyksessä olevana ajanjaksona, oli maantieteellisten markkinoiden ulkopuolella, eikä niiden kohdalla voida todeta minkäänlaista rikkomista ennen niiden liittymisajankohtaa. Tuontiin liittyvistä tariffiesteistä, jotka olivat voimassa Espanjassa sen liittymisen jälkeen, ei aiheutunut koneiden ja kartonkien valmistajien välistä "syrjintää", koska tällaisia valmistajia ei ollut sijoittautunut Espanjaan.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

91 Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa ensin, että perustamissopimuksen 86 artiklan rakenteen mukaan maantieteelliset markkinat on rajattava sen määrittämiseksi, onko asianomaisella yrityksellä määräävä markkina-asema yhteisössä tai sen merkittävässä osassa. Maantieteellisten markkinoiden, kuten myös tuotemarkkinoiden määritteleminen, edellyttää siten taloudellista arviointia. Maantieteelliset markkinat voidaan siten määritellä alueeksi, jolla kaikilla taloudellisilla toimijoilla on samankaltaiset kilpailun edellytykset juuri relevanttien tuotteiden osalta. Tältä osin komissio huomauttaa perustellusti, ettei ole mitenkään välttämätöntä, että taloudellisten toimijoiden väliset objektiiviset kilpailuedellytykset ovat täysin yhdenmukaiset. Riittää, että ne ovat "samankaltaiset" tai "riittävän yhdenmukaiset" (ks. yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 27/76, United Brands v. komissio, 14.2.1978 antama tuomio, Kok. 1978, s. 207, 44 kohta; katso myös 11 ja 53 kohta).

92 Tämän vuoksi on tutkittava, luovatko kantajan esiin tuomat erilaiset tekijät yhteisössä epäyhdenmukaiset objektiiviset kilpailuedellytykset. Tässä yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että se, että pakkausjärjestelmien suurtuottajien kansallisia tytäryhtiöitä on sijoittautunut kaikkiin jäsenvaltioihin, ja se, että eri meijerit huolehtivat paikallisesta toimittamisesta, ei riitä, toisin kuin kantaja väittää, osoittamaan, että kaikissa näissä valtioissa on omat erityiset kilpailuedellytyksensä. Siltä osin kuin on kysymys erityisesti Tetra Pakin määrittelemästä politiikasta, käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvät olosuhteet antavat päinvastoin aihetta olettaa, että edellä kuvatut olosuhteet johtuvat pikemminkin sen käyttämästä markkinoiden eristämisen strategiasta kuin paikallisten markkinoiden olemassaolosta, joille on ominaista objektiivisesti erilaisten kilpailuedellytysten olemassaolo. Vaikka erilaiset Tetra Pakin ja sen asiakkaiden väliset sopimukset poikkeavat toisistaan siten, että monet niihin sisällytetyt liitännäiset ehdot vaihtelevat jäsenvaltioittain, yhtymän eri tytäryhtiöiden kauppapolitiikka riippuu kuitenkin emoyhtiön tavasta yhteensovittaa kauppapolitiikkaansa, mistä on osoituksena erityisesti se, että kaikkien jäsenvaltioiden meijerien kanssa tehdyissä sopimuksissa on, mitä seikkaa kantaja ei kiellä, tuotteiden sidontaa koskeva lauseke (ix) sekä yksinomaista hankintaa Tetra Pakin tytäryhtiöltä koskeva lauseke. Lisäksi tietyt konkreettiset todisteet, kuten Tetra Pak -yhtymän ja Tetra Pak Italianan väliset päätöksessä (71-83 kohta) mainitut kirjeet ja teleksit, jotka on liitetty oikeudenkäyntiasiakirjoihin, vahvistavat, että Tetra Pakin kauppapolitiikka oli määritelty yhtymän tasolla.

93 Tältä kannalta tarkastellen käsiteltävänä oleva asia poikkeaa siis siitä, mitä on esitetty asiassa Michelin vastaan komissio, johon kantaja vetoaa ja jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että maailmanlaajuisella tasolla toimivien yhtymien uusia renkaita valmistavien alankomaalaisten tytäryhtiöiden asianomaisten kansallisten markkinoiden erityisiin tilanteisiin mukauttaman itsenäisen kauppapolitiikan harjoittaminen oli todiste sellaisten kansallisten markkinoiden olemassaolosta, joilla kilpailuedellytykset olivat riittävän samankaltaiset (tuomion 26 kohta).

94 Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio perustellusti rajasi koko yhteisön kattavat maantieteelliset yhtenäismarkkinat, mihin oli pääasiallisesti kolme syytä. Ensin, kuten komissio korostaa, ja ilman että kantaja kiistäisi asiaa, kysynnän - vaikka sen voimakkuus vaihteli jäsenvaltioittain - voidaan todeta olleen vakaa ja vahva kaikkien relevanttien tuotteiden osalta koko yhteisön alueella ajanjaksona, jota päätös koski. Samojen lähteiden mukaan asiakkailla ei myöskään ollut teknisiä esteitä suorittaa kone- ja kartonkiostonsa muista jäsenvaltioista, samalla kun voidaan todeta, että paikallisten jälleenmyyntiyksiköiden olemassaolo oli välttämätöntä ainoastaan koneiden asentamisen, huollon ja korjauksen kannalta. Kolmas todettava seikka on, että kartonkien ja koneiden hyvin alhaiset kuljetuskustannukset mahdollistivat jäsenvaltioiden välisen helpon ja nopean kaupan, mitä kantaja ei kiistä. Osoituksena siitä, ettei koneiden maahantuonnille ollut alhaisten kuljetuskustannusten ansiosta taloudellisia esteitä, on erityisesti se seikka, että yhteisössä myytiin Nimcon tai Cherry Burrelin Yhdysvalloissa valmistamia ja Shikokun Japanissa valmistamia koneita, kuten päätöksestä käy ilmi.

95 Tässä yhteydessä tietyt kulutustottumukset eivät yksinään riitä perusteeksi erillisten maantieteellisten markkinoiden, jollaisiksi kantaja väittää Luoteis-Euroopan valtioiden markkinoita, olemassaololle. Väitetyt erot, jotka koskivat kuluttajien mieltymyksiä maitolaadun tai pakkausmuodon osalta, vaikuttivat ainoastaan relevanttien tuotteiden markkinoiden kokonaislaajuuteen kussakin jäsenvaltioissa, eivätkä kyseisten erityistuotteiden valmistajien välisiin kilpailun edellytyksiin, jotka olivat kaikille samankaltaiset koko yhteisössä, mainituilla markkinoilla.

96 Lisäksi jäsenvaltioiden väliset hintaerot, joihin kantaja myös viittaa, eivät voi olla osoitus epäyhdenmukaisista objektiivisista kilpailuedellytyksistä, sillä edellä olevissa kohdissa kuvatuissa olosuhteissa ne ovat pikemminkin osoitus markkinoiden keinotekoisesta eristämisestä.

97 Siltä osin kuin on kysymys Euroopan yhteisöihin kysymyksessä olevan ajanjakson aikana liittyneistä valtioista, on lisäksi selvää, että ne saattoivat kuulua relevantteihin maantieteellisiin markkinoihin ainoastaan liittymisajankohdastaan alkaen, kuten päätöksen perusteella voidaan todeta, ja kuten komissio on todennut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Lisäksi vastaaja on perustellusti arvioinut, että tuontia koskevat tariffiesteet Espanjassa siirtymävaiheen aikana eivät luoneet epäyhdenmukaisia kilpailuedellytyksiä pakkausjärjestelmien eri valmistajille yhteisössä, koska mikään niistä ei komission toimittamien tietojen mukaan, joita kantaja ei ole kiistänyt, ollut sijoittautunut Espanjaan eikä siten ollut näiden maksujen vuoksi Espanjan alueella poikkeuksellisen suotuisassa asemassa muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin kilpailijoihinsa nähden.

98 Näin ollen relevantit maantieteelliset markkinat kattavat käsiteltävänä olevassa asiassa koko yhteisön. Ne ulottuivat siten 31.12.1980 asti yhdeksään jäsenvaltioon, 31.12.1985 asti kymmeneen jäsenvaltioon ja 1.1.1986 alkaen kahteentoista jäsenvaltioon.

99 Kaikista edellä esitetyistä huomioista seuraa, että komission käyttämään relevanttien markkinoiden määritelmään ei liity minkäänlaista ilmeistä arviointivirhettä, riippumatta siitä, onko kysymys tuotemarkkinoista vai maantieteellisistä markkinoista.

C Tetra Pakin asema relevanteilla markkinoilla ja perustamissopimuksen 86 artiklan soveltaminen

Tiivistelmä asianosaisten väitteistä ja niiden perusteluista

100 Kantaja väittää, ettei sillä ole määräävää markkina-asemaa. Lisäksi se