Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Eparchiako Dikastirio Larnakasin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

Yksinkertaistetun järjestelmän käyttöönotosta henkilötarkastuksissa ulkorajoilla 15.5.2014 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöstä N:o 565/2014 on tulkittava siten, että jäsenvaltio, jolle päätös on osoitettu ja joka on päättänyt hyväksyä sen 3 artiklan 1 kohdassa luetellut asiakirjat omia kansallisia viisumejaan vastaaviksi poikkeuksia vahvistamatta ja ilmoittanut tästä komissiolle kyseisen päätöksen 5 artiklan mukaisesti, ei voi sen jälkeen, kun kyseinen ilmoitus on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, evätä rajalla maahanpääsyä asetuksen N:o 539/2001 liitteessä I mainitun kolmannen maan kansalaiselta, jolla on jokin edellä mainitun 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu, asianmukaisesti myönnetty ja voimassa oleva asiakirja, pelkästään sen vuoksi, ettei tällä ole kansallista viisumia. Kolmannen maan kansalainen, jolta on edellä mainituissa olosuhteissa evätty pääsy kyseisen jäsenvaltion alueelle tai kulku sen kautta, voi vedota päätökseen N:o 565/2014 tuomioistuimessa epäämispäätöksen lainmukaisuuden riitauttamiseksi.

Lentoliikenteen harjoittajan, joka itse tai lähtöjäsenvaltion lentoasemalla toimivien edustajiensa välityksellä epää matkustajan pääsyn lennolle sillä perusteella, että määränpääjäsenvaltion viranomaiset eivät päästä matkustajaa maahan kansallisen viisumin puuttumisen vuoksi, ei voida katsoa toimivan kyseisen jäsenvaltion ilmentymänä, jota vastaan kyseinen matkustaja voisi vedota päätöstä N:o 565/2014 soveltaville jäsenvaltioille asetettuihin velvoitteisiin.

Se, että lentoyhtiön päätös evätä matkustajalta pääsy kahden Schengen-alueen ulkopuolisen jäsenvaltion väliselle lennolle on perustunut lennon määränpääjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten tietoihin, suosituksiin tai päätöksiin siitä, vastaavatko matkustajalla olevat asiakirjat kyseisen jäsenvaltion rajan ylittämiseltä edellytettyjä asiakirjoja, ei sellaisenaan ole peruste vapauttaa lentoyhtiötä vastuusta, joka seuraa sopimuksen ja siihen sovellettavan lain mukaan kuljetuspalvelun suorittamatta jättämisestä.

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä 11.2.2004 annetun neuvoston asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan j alakohtaa on tulkittava niin, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu lennolle pääsyn epäämisen käsite kattaa tilanteet, joissa matkustajaa ei ole päästetty lennolle sellaisen virheen vuoksi, jonka lähtöpaikan lentoaseman lentoyhtiön maapalveluhenkilökunta tai kyseisen yhtiön edustaja tai asiamies on tehnyt matkustajan matkustusasiakirjojen asianmukaisuutta tarkastaessaan, paitsi jos tapauksen olosuhteiden kokonaisarvioinnin perusteella todetaan, ettei virhettä olisi noudatetusta huolellisuudesta huolimatta voitu välttää.

Asetuksen N:o 261/2004 15 artikla on esteenä lentoliikenteen harjoittajan soveltamiin ja tämän verkkosivustolla julkaistuihin yleisiin kuljetusehtoihin otetulle lausekkeelle, joka rajoittaa lentoliikenteen harjoittajan vastuuta tai sulkee sen pois tilanteessa, jossa matkustajan pääsy lennolle evätään hänen matkustusasiakirjojensa asianmukaisuuteen liittyvistä syistä, siltä osin kuin tällaisen lausekkeen soveltaminen johtaa siihen, että matkustajalta evätään kyseisen asetuksen 4 artiklan 3 kohdassa säädetty oikeus korvaukseen asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa, sen 2 artiklan j alakohdassa tarkoitetuissa lennolle pääsyn epäämistilanteissa, joihin kuuluu tilanne, jossa pääsy lennolle on evätty siksi, että lentoyhtiön henkilökunta on tehnyt virheen arvioidessaan matkustajan esittämien matkustusasiakirjojen asianmukaisuutta.