ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista tehdyn, Roomassa 19.6.1980 allekirjoitettavaksi avatun yleissopimuksen 6 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että silloinkin, kun työntekijä työskentelee työsopimuksen perusteella tavallisesti, pitkäaikaisesti ja yhtäjaksoisesti samassa valtiossa, kansallinen tuomioistuin voi kyseisen määräyksen loppuosan perusteella jättää soveltamatta sen valtion lakia, jossa työtä tavallisesti tehdään, jos kaikista olosuhteista ilmenee, että kyseinen sopimus liittyy läheisemmin johonkin toiseen valtioon.

Tätä varten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on otettava huomioon kaikki työsuhdetta luonnehtivat seikat kokonaisuutena ja arvioitava sitä seikkaa tai niitä seikkoja, joita se pitää olennaisimpina. Tuomioistuin, jonka ratkaistavaksi konkreettinen yksittäistapaus on saatettu, ei voi kuitenkaan automaattisesti päätellä, että Rooman yleissopimuksen 6 artiklan 2 kohdan a alakohdassa oleva sääntö on sivuutettava jo pelkästään siitä syystä, että muut merkitykselliset seikat viittaavat lukumääränsä vuoksi työskentelypaikasta huolimatta johonkin muuhun valtioon.

Olennaisina liittymäperusteina on otettava huomioon etenkin valtio, johon työntekijä maksaa ansiotuloihinsa perustuvat verot ja maksut, sekä valtio, jonka sosiaaliturvan ja erilaisten eläke-, sairausvakuutus- ja työkyvyttömyysjärjestelmien piiriin hän kuuluu. Näiden lisäksi kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon myös kaikki tapaukseen liittyvät seikat, kuten palkan ja muiden työsuhteen ehtojen vahvistamiseen liittyvät tekijät, kokonaisuutena.

(ks. 36, 37, 40–42 ja 44 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Kysymykset, joilla ei ilmiselvästi ole merkitystä, ja hypoteettiset kysymykset, joihin ei voida antaa hyödyllistä vastausta – Kysymykset, joilla ei ole yhteyttä pääasian oikeudenkäynnin kohteeseen

(SEUT 267 artikla)

2. Jäsenvaltiot – Jäsenvaltioille kuuluva toimivalta – Arvonlisäverotukseen liittyvät seuraamukset – Velvollisuus käyttää tätä toimivaltaa unionin oikeuden ja sen yleisten periaatteiden mukaisesti

3. Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verotuksen neutraalisuuden periaate – Vaikutus – Jäsenvaltion säätämä viivästysseuraamus verovelvolliselle, joka ei ole noudattanut kirjaamisvelvollisuutta – Laiminlyönnin korjaaminen – Veron maksaminen – Sallittavuus – Kansallisen tuomioistuimen arviointi tietyistä seikoista direktiivin 2006/112 242 ja 273 artiklan perusteella ja suhteellisuusperiaatteen kannalta

(Neuvoston direktiivin 2006/112 242 ja 273 artikla)

Tiivistelmä

1. Ks. tuomion teksti.

(ks. 27 kohta)

2. Ks. tuomion teksti.

(ks. 31 kohta)

3. Verotuksen neutraalisuuden periaate ei ole esteenä sille, että jäsenvaltion veroviranomainen määrää verovelvolliselle, joka ei ole kansallisessa lainsäädännössä säädetyssä määräajassa täyttänyt velvollisuuttaan kirjata kirjanpitoon ja ilmoittaa veroilmoituksessa seikat, jotka vaikuttavat verovelvollisen arvonlisäverovelan määrän laskemiseen, sakkorangaistuksen, jonka määrä on yhtä suuri kuin tässä määräajassa maksamatta jääneen veron määrä, kun kyseinen verovelvollinen on myöhemmin korjannut laiminlyönnin ja maksanut verovelan koko määrän korkoineen. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida yhteisestä arvonlisäjärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112 242 ja 273 artiklan perusteella, ylittääkö asiassa määrätyn seuraamuksen rahamäärä sen, mikä on tarpeen veron kannon oikean toimittamisen varmistamista ja petosten estämistä koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi, kun otetaan huomioon pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevaan tapaukseen liittyvät seikat, erityisesti aika, jonka kuluessa sääntöjenvastaisuus on oikaistu, tämän sääntöjenvastaisuuden vakavuus ja se, onko verovelvollisen syyksi luettava petos tai sovellettavan lainsäädännön kiertäminen.

Oikeussubjektit eivät nimittäin saa vedota unionin säädöksiin vilpillisesti tai käyttää niitä väärin. On kuitenkin korostettava, että arvonlisäveron tilittämistä myöhässä ei voida sellaisenaan rinnastaa veropetokseen.

(ks. 41 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)
Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/665, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2007/66, 1 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että jos sopimuspuoleksi valittu tarjoaja, joka on esittänyt liitännäisvaatimuksen, esittää muutoksenhakumenettelyn yhteydessä prosessiväitteen, joka perustuu siihen, että päävaatimuksen esittäneeltä tarjoajalta puuttuu asiavaltuus, koska hankintaviranomaisen olisi pitänyt hylätä tämän tarjous sen vuoksi, että se ei vastannut tarjouspyyntöasiakirjoissa määriteltyjä teknisiä eritelmiä, kyseisen säännöksen kanssa on ristiriidassa se, että tämä päävaatimus jätetään tutkimatta prosessiväitteen edeltävän tutkimisen perusteella lausumatta siitä, ovatko sekä sopimuspuoleksi valitun tarjoajan tarjous että päävaatimuksen esittäneen tarjoajan tarjous näiden teknisten eritelmien mukaisia.

(ks. 34 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Tavarat ja palvelut, joita on käytetty verovelvollisen arvonlisäverollisissa liiketoimissa – Aiemmassa vaihdannan vaiheessa suoritetun liiketoimen ja verovelvollisen toiminnan välisen suoran ja välittömän yhteyden välttämättömyys – Arviointiperuste – Asianajajan palveluista, jotka on suoritettu rikosoikeudenkäynnissä, johon on ryhdytty verovelvollisen yhtiön johtajia vastaan henkilökohtaisesti luonnollisina henkilöinä, maksettava vero – Vähennysoikeutta ei ole

(Neuvoston direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/115, 17 artiklan 2 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Tietyn liiketoimen ja verovelvollisen koko toiminnan välinen suora ja välitön yhteys sen ratkaisemiseksi, onko verovelvollinen käyttänyt tavaroita ja palveluja jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/115, 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin ”verovelvollisen verollisiin liiketoimiin”, riippuu kyseisen verovelvollisen hankkiman tavaran tai palvelun objektiivisesta sisällöstä.

Se, että palvelusuorituksen ja koko verollisen liiketoiminnan välisen suoran ja välittömän yhteyden määrittäminen on tehtävä kyseisen palvelusuorituksen objektiivisen sisällön perusteella, ei sulje pois sitä, että huomioon voidaan ottaa myös kyseisen liiketoimen yksinomainen syy, koska mainittua syytä on pidettävä objektiivisen sisällön määrittämisperusteena. Kun on osoitettu, että liiketointa ei ole tehty verovelvollisen verollisen toiminnan tarpeisiin, mainitulla liiketoimella ei voida katsoa olevan suoraa ja välitöntä yhteyttä kyseiseen toimintaan, vaikka mainittu toiminta olisikin objektiivisen sisältönsä puolesta arvonlisäverollista.

Sellaiset asianajopalvelut, joiden tarkoituksena on välttää verovelvollisen yrityksen johtajien, jotka ovat luonnollisia henkilöitä, rikosoikeudelliset seuraamukset, eivät oikeuta kyseistä yritystä vähentämään suoritettujen palvelujen perusteella maksettavaa arvonlisäveroa hankintoihin sisältyvänä arvonlisäverona silloin, kun ensinnäkin mainituilla palveluilla pyritään suoraan ja välittömästi suojaamaan johtajien, joita syytetään heidän henkilökohtaisesta menettelystään johtuvista rikoksista, yksityisiä etuja ja kun toiseksi rikossyytteiden ja verovelvollisen yrityksen välillä ei ole oikeudellista yhteyttä, joten mainitut palvelut on katsottava suoritetun täysin verovelvollisen yrityksen verollisen toiminnan ulkopuolella.

(ks. 29–31 ja 33 kohta sekä tuomiolauselma)
Ympäristö – Tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi – Direktiivi 85/337 – Jäsenvaltioiden harkintavalta lentokenttiä koskevien sellaisten hankkeiden, joille on jo myönnetty lupa, jotka on jo toteutettu tai joita parhaillaan toteutetaan, kaikkien muutosten tai laajennusten ympäristövaikutusten arvioinnissa – Laajuus ja rajat – Muutostyöt, jotka kohdistuvat jo olemassa olevan lentokentän infrastruktuuriin ilman, että nousu- ja laskukiitorataa pidennetään, ja ilman, että olemassa olevaan struktuuriin vaikutetaan – Kuuluminen soveltamisalaan – Valintaperusteiden ja raja-arvojen vahvistaminen sellaiselle tasolle, joka jättää käytännössä kokonaisen hankkeiden luokan ympäristövaikutusten tutkimisvelvollisuuden ulkopuolelle – Yhteensoveltumattomuus direktiivin kanssa

Ympäristö – Tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi – Direktiivi 85/337 – Lentokenttiä koskevien sellaisten hankkeiden, joille on jo myönnetty lupa, jotka on jo toteutettu tai joita parhaillaan toteutetaan, muutokset tai laajennukset – Hankkeen vaikutusten kumulatiivinen huomioon ottaminen sellaisten hankkeiden, joille on jo myönnetty lupa ja jotka on jo toteutettu, vaikutusten kanssa kyseisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioimiseksi kokonaisvaltaisesti – Asian arvioimisen kuuluminen kansalliselle tuomioistuimelle

(Neuvoston direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11, 2 artiklan 1 kohta, 4 artiklan 2 ja 3 kohta sekä liitteet II ja III)
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tekemä hakemus työjärjestyksen 104 b artiklan mukaisen kiireellisen menettelyn soveltamisesta on perusteltu, koska pääasian hakija, joka on tuomittu ulkomaalaisten laittoman maahantulon ammattimaisesta ja järjestäytyneestä järjestämisestä neljän vuoden ja kolmen kuukauden vankeusrangaistukseen, on ollut keskeytyksettä tutkintavankeudessa ja häntä ei unionin tuomioistuimen ratkaisusta riippuen voitaisi enää syyttää ja hän olisi vankeudessa näin ollen perusteettomasti.

Yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta (viisumisäännöstö) annetun asetuksen N:o 810/2009 21 ja 34 artiklaa on tulkittava siten, että niiden vastaista ei ole, että kansallisen lainsäädännön mukaan ulkomaalaisten laittoman maahantulon järjestäminen on rangaistavaa siinä tapauksessa, että laittomasti maahan tuoduilla henkilöillä, jotka ovat kolmannen maan kansalaisia, on viisumi, jonka he ovat saaneet vilpillisesti erehdyttämällä viisumin myöntävän jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia heidän matkansa todellisesta tarkoituksesta, eikä kyseistä viisumia ole ensin mitätöity.

(ks. 48 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Käsite – Työsuhteen olemassaolo – Aito ja tosiasiallinen työskentely – Kyseessä olevan työsuhteen kokonaisarviointi

(SEUT 45 artikla)

2. Unionin kansalaisuus – Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus – Direktiivi 2004/38 – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Poikkeus – Vastaanottavalla jäsenvaltiolla ei ole velvollisuutta opintotukien myöntämiseen – Rajat – Opiskelijan asema silloin, kun hän samanaikaisesti tekee aitoa ja tosiasiallista palkkatyötä vastaanottavassa jäsenvaltiossa

(SEUT 45 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 24 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Ks. tuomion teksti.

(ks. 39–43 kohta)

2. Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella annetun direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 24 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että unionin kansalaiselta, joka opiskelee vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja tekee siellä samanaikaisesti aitoa ja tosiasiallista palkkatyötä, jonka perusteella hänellä on SEUT 45 artiklassa tarkoitetun työntekijän asema, ei voida evätä sellaisia opintotukia, joita kyseisen jäsenvaltion kansalaisille myönnetään.

Kansallisen tuomioistuimen on tutkittava tarvittavat tosiseikat sen arvioimiseksi, riittääkö asianomaisen henkilön tekemä palkkatyö kyseisen aseman saamiseen.

Se seikka, että asianomainen henkilö on saapunut vastaanottavan jäsenvaltion alueelle pääasiallisena tarkoituksenaan osallistua koulutukseen, on merkityksetön ratkaistaessa sitä, onko hänellä SEUT 45 artiklassa tarkoitetun työntekijän asema ja onko hänellä siten työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti oikeus näihin tukiin samoin edellytyksin kuin vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisilla.

(ks. 51 kohta ja tuomiolauselma)
60

Tämän jälkeen on huomautettava, että riidanalaisessa lainsäädännössä säädetään poikkeuksista, jotka koskevat sitä, että muissa jäsenvaltioissa asuvat henkilöt, esimerkiksi turistit, jotka viettävät Puolassa rajallisen ajan, käyttävät ajoneuvoja, joiden ohjauspyörä on oikealla, mikä osoittaa, että kyseisessä lainsäädännössä siedetään tällaisesta liikenteestä aiheutuvaa vaaraa. Liikenneturvallisuudelle aiheutunut vaara on tässä tapauksessa sama, varsinkin kun näiden vierailijoiden virta Puolan alueella on jatkuvaa eikä tämän vaaran voida katsoa olevan pienempi sillä perusteella, että vierailijat, jotka tulevat Puolaan rajalliseksi ajaksi tällaisella ajoneuvolla, ajaisivat varovaisemmin kuin kuljettajat, joiden ajoneuvo on rekisteröity Puolassa.
17

Lisäksi korkein hallinto-oikeus katsoo, että käsiteltävä asia eroaa edellä mainituista asioista Lidl Belgium ja Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt siinä, että K:lle aiheutunut tappio ei liity toisessa jäsenvaltiossa kiinteästä toimipaikasta harjoitettuun yritystoimintaan. Tällaisen toiminnan jatkuessa on luonnollista olettaa, että kiinteä toimipaikka tuottaa myöhemmin voittoa, josta tappiot voidaan vähentää. Tästä seuraa, ettei ole varmuutta tappioiden jäämisestä lopulliseksi ja on olemassa kaksinkertaisen tappioiden vähentämisen vaara. Jos sitä vastoin verovelvolliselle ei jää toiseen valtioon mitään sellaista tulolähdettä, josta tappio voitaisiin vähentää, tilanne on tappioiden lopullisuutta arvioitaessa toinen, vaikka myös Ranskan verojärjestelmä voisi sisältää mahdollisuuden vähentää omaisuuden luovutustappio tulevien vuosien tuloista. Pääasian kohteena olevan kaltaisessa tilanteessa, joka ei liity yritystoiminnan harjoittamiseen, ei ole mahdollista katsoa, että verovelvollinen saisi myöhemmin siinä jäsenvaltiossa, jossa omaisuus sijaitsee, tuloa, josta tappiot voitaisiin uudestaan vähentää.
3

Pääasian tosiseikkoihin sovellettavat unionin säännökset sisältyivät asetukseen N:o 2200/96 ja asetukseen N:o 1432/2003. Asetus N:o 2200/96 on kumottu ja korvattu maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetun asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) muuttamisesta 14.4.2008 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 361/2008 (EUVL L 121, s. 1). Asetus N:o 1432/2003 puolestaan on kumottu ja korvattu neuvoston asetusten N:o 2200/96, (EY) N:o 2201/96 ja (EY) N:o 1182/2007 soveltamissäännöistä hedelmä- ja vihannesalalla 21.12.2007 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1580/2007 (EUVL L 350, s. 1), joka puolestaan on kumottu ja korvattu neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä hedelmä- ja vihannesalan sekä hedelmä- ja vihannesjalostealan osalta 7.6.2011 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 543/2011 (EUVL L 157, s. 1).
Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY 1 artiklan 9 kohdan toisen alakohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että julkisoikeudellisen ammatillisen yhdistyksen kaltainen laitos ei täytä edellytystä, joka koskee sitä, että pääosa rahoituksesta on peräisin julkiselta vallalta, kun kyseinen laitos rahoitetaan pääosin sen jäsenten maksamilla jäsenmaksuilla, joiden suuruus laitoksella on lain nojalla toimivalta vahvistaa ja jotka sillä on lain nojalla toimivalta periä, mikäli kyseisessä laissa ei määritellä kyseisen laitoksen niiden lakisääteisten tehtäviensä suorittamisen yhteydessä toteuttamien toimien laajuutta ja toteuttamistapaa, jotka on tarkoitus rahoittaa kyseisillä jäsenmaksuilla, eikä edellytystä, joka koskee sitä, että laitoksen johto on julkisen vallan valvonnan alainen, pelkästään sillä perusteella, että valvontaviranomaisen on hyväksyttävä päätös, jolla kyseinen laitos vahvistaa näiden jäsenmaksujen suuruuden.
26

Kemikaalivirasto, jota Alankomaiden kuningaskunta tukee, huomauttaa, että kun on kyse toimista, jotka on tehty useita vaiheita käsittävässä menettelyssä, ainoastaan toimenpiteet, joilla lopullisesti vahvistetaan kyseinen toimielimen tai elimen kanta tämän neuvottelun päätteeksi, ovat toimia, jotka voidaan riitauttaa. Kemikaalivirasto väittää, että nyt käsiteltävässä asiassa akryyliamidin sisällyttäminen ehdolla olevien aineiden luetteloon, sellaisena kuin luettelo on julkaistu 30.3.2010, on toimi, jolla voi olla oikeusvaikutuksia, kun taas jäsenvaltioiden komitean sopimus on valmisteleva toimi, joka ei itsessään luo mitään oikeudellisia velvollisuuksia.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Belgian Electronic Sorting Technology NV, jota kutsutaan myös nimellä BEST NV (jäljempänä BEST), Bert Peelaers ja Visys NV (jäljempänä Visys), joka on yhtiö, jonka yksi perustajista Peelaers on, ja joka koskee sitä, että Visys on rekisteröinyt verkkotunnuksen www.bestlasersorter.com ja käyttänyt sitä, sekä sitä, että kyseinen yhtiö käyttää metatageja, jotka viittaavat BESTiin ja sen tavaroihin.
32

Komission mukaan siinäkin tapauksessa, että kyse on asetuksen N:o 1829/2003 34 artiklassa – jossa viitataan asetuksessa N:o 178/2002 säädettyyn monivaiheiseen menettelyyn, jota on noudatettava silloin, kun on olemassa vakava riski ihmisten terveydelle, eläinten terveydelle tai ympäristölle – tarkoitetusta hätätoimenpidemenettelystä, asianmukaisten toimenpiteiden toteuttaminen kuuluu komissiolle ja jäsenvaltiolla on toimivalta toteuttaa tilapäisiä suojatoimenpiteitä vain silloin, kun kyseinen toimielin ei ole toiminut.
53

Toiseen kysymykseen on siis vastattava, että direktiiviä 93/13 on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, joka on viran puolesta todennut sopimusehdon kohtuuttomaksi, on mahdollisuuksien mukaan sovellettava kansallisia menettelysääntöjään siten, että kyseisen ehdon kohtuuttomuuden toteamisesta tehdään kaikki kansallisen oikeuden perusteella seuraavat päätelmät sen varmistamiseksi, ettei kyseinen ehto sido kuluttajaa.
56

Niinpä kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, ettei sitä voida soveltaa vastaajiin, joiden kotipaikka ei ole jäsenvaltion alueella ja jotka on haastettu oikeuteen kanteella, joka on nostettu useita vastaajia vastaan ja näiden joukossa on myös henkilöitä, joiden kotipaikka on unionissa.
37

Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valittajien väitteen, jonka mukaan heihin ei voida soveltaa kahden kuukauden määräaikaa kanteen nostamiselle sillä perusteella, että riidanalaisia toimia ei ollut annettu heille tiedoksi. Unionin yleinen tuomioistuin lausui tältä osin seuraavaa: ”Kun otetaan huomioon se, että kanteen nostamisen määräaikojen tarkoituksena on oikeusvarmuuden turvaaminen välttämällä se, että unionin toimia, joilla on oikeusvaikutuksia, kyseenalaistetaan loputtomiin, julkaisemispäivä – jos toimi on julkaistu – on ratkaiseva tekijä määritettäessä kanteen nostamisen määräajan alkamisajankohtaa (asia C-500/07 P, TEA v. komissio, määräys 25.11.2008, – – 23 kohta; asia C-501/07 P, S.A.BA.R. v. komissio, määräys 25.11.2008, – – 22 kohta; asia C-498/08 P, Fornaci Laterizi Danesi v. komissio, määräys 9.7.2009, – – 22 kohta ja asia C-36/09 P, Transportes Evaristo Molina v. komissio, tuomio 11.11.2010, – – 37 kohta). Kantaja ei voi vedota siihen, että hän on saanut tiedon riidanalaisesta toimesta sen julkaisemisen jälkeen, siirtääkseen tätä alkamisajankohtaa myöhemmäksi (em. asia TEA v. komissio, määräyksen 23 kohta; em. asia S.A.BA.R. v. komissio, määräyksen 22 kohta ja em. asia Fornaci Laterizi Danesi v. komissio, määräyksen 22 kohta). Tästä seuraa, että koska [riidanalaiset] toimet on julkaistu, kanteen nostamisen määräaika alkaa kulua niiden julkaisemisesta (ks. kanteen nostamisen määräajan laskennasta, kun on kyse päätöksestä, jolla määrätään rajoittavista toimenpiteistä sen julkaisemisesta lähtien, asia T-299/04, Selmani v. neuvosto ja komissio, määräys 18.11.2005, – – 61 kohta), vaikkei niitä ole annettu tiedoksi [kantajille]. Tästä on lisäksi todettava, että neuvosto julkaisi – – henkilöille, joihin sovelletaan [riidanalaisissa toimissa] säädettyjä rajoittavia toimenpiteitä, tarkoitettuja ilmoituksia, joilla se muun muassa kiinnitti kyseisten henkilöiden huomiota mahdollisuuteen riitauttaa sen tekemä päätös unionin yleisessä tuomioistuimessa SEUT 275 artiklan toisessa kohdassa ja SEUT 263 artiklan neljännessä ja kuudennessa kohdassa tarkoitetuilla edellytyksillä.”
1

Ennakkoratkaisupyyntö koskee maataloustuotteiden jakeluohjelmasta Venäjän federaatiolle annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2802/98 soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 18.1.1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 111/1999 (EYVL L 14, s. 3), sellaisena kuin se on muutettuna 28.5.1999 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1125/1999 (EYVL L 135, s. 41; jäljempänä asetus N:o 111/1999), 16 artiklan tulkintaa.
8

Päätöksen 2004/290 johdanto-osan toisen perustelukappaleen sanamuoto on seuraava: ”Arvonlisäverojen menetykset ovat olleet huomattavia rakennusalalla ja rakennussiivousalalla, joilla arvonlisävero on avoimesti laskutettu, mutta sitä ei ole tilitetty veroviranomaisille, vaikka vastaanottaja on käyttänyt vähennysoikeuttaan. Säännösten vastaisesti käyttäytyviä toimijoita ei ole pystytty yksilöimään tai se on tapahtunut niin myöhään, että arvonlisäveroa ei enää ole voitu kantaa. Tällaisten tapausten määrä on kasvanut siinä määrin, että on syytä ryhtyä oikeudellisiin toimenpiteisiin. Ehdotettu arvonlisäveron maksuvelvollisuuden siirto vastaanottajalle koskee ainoastaan yrityksiä, jotka voivat käyttää vähennysoikeutta, eikä yksityishenkilöitä. Se on rajattu kahteen tiettyyn alaan, joilla arvonlisäveron menetykset ovat kasvaneet liian suuriksi. – –”
25

Kun tämä on todettu, on huomautettava, että direktiivin 2004/18 1 artiklan 2 kohdan mukaan julkisia hankintoja koskeva sopimus on kirjallinen sopimus, joka on tehty vastiketta vastaan taloudellisen toimijan ja hankintaviranomaisen välillä ja jonka tarkoituksena on direktiivin liitteessä II A tarkoitettujen palvelujen suorittaminen.
37

Toiseksi on tutkittava, onko kyseinen tuki maksettu virkamiehelle työn tai tehtävän perusteella. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy nimittäin ilmi, että sen arvioimiseksi, kuuluuko etuus SEUT 157 artiklan soveltamisalaan, ratkaiseva merkitys voi olla ainoastaan arviointiperusteella, joka on johdettu toteamuksesta, jonka mukaan etuus maksetaan työntekijälle hänen palvelusuhteensa perusteella, etenkin kun se on ainoa arviointiperuste, joka on johdettu itse tämän artiklan sanamuodosta (ks. vanhuuseläkkeen osalta em. asia Maruko, tuomion 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota saman työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan valituksen käsittelyyn, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Evropaïki Dynamiki on hävinnyt asian ja komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, Evropaïki Dynamiki on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.