Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Tuet, joiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(EY 87 artiklan 3 kohta ja EY 88 artikla)

2. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Pienten ja keskisuurten yritysten valtion tukia koskevista suuntaviivoista annettu komission tiedonanto – Käsitteen ”pienet ja keskisuuret yritykset” määritelmä – Riippumattomuutta koskevan perusteen tulkinta

(Pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä annettu komission suositus 96/280; pienten ja keskisuurten yritysten valtion tukia koskevista yhteisön suuntaviivoista annettu komission tiedonanto)

Tiivistelmä

1. Kun oikeudellisesti itsenäiset luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt muodostavat taloudellisen kokonaisuuden, niitä on kohdeltava yhtenä ainoana yrityksenä sovellettaessa yhteisön kilpailusääntöjä.

Valtiontukien alalla taloudellisen kokonaisuuden olemassaoloa koskeva kysymys nousee esille varsinkin silloin, kun on yksilöitävä tuensaaja. Tältä osin komissiolla on laaja harkintavalta päättää, onko ryhmittymään kuuluvia yhtiöitä pidettävä taloudellisena kokonaisuutena vai oikeudellisesti ja taloudellisesti itsenäisinä valtiontukia koskevan järjestelmän soveltamiseksi. Tähän komission harkintavaltaan kuuluu monitahoisten taloudellisten tosiseikkojen ja olosuhteiden huomioon ottaminen ja arviointi. Koska yhteisöjen tuomioistuimet eivät voi omalla arvioinnillaan korvata päätöksen tekijän muun muassa taloudelliselta kannalta tekemää arviointia tosiseikoista, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvonnan on tältä osin kohdistuttava ainoastaan siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin. Lisäksi itse EY 87 artiklan 3 kohdan ja EY 88 artiklan sanamuodosta seuraa, että komissio ”voi” pitää ensin mainitussa määräyksessä tarkoitettuja tukia yhteismarkkinoille soveltuvina. Näin ollen, vaikka komission on aina ratkaistava, soveltuvatko ne valtiontuet, joita se valvoo, yhteismarkkinoille, vaikka niistä ei olisi ilmoitettu komissiolle, sillä ei kuitenkaan ole velvollisuutta todeta tällaisia tukia yhteismarkkinoille soveltuviksi.

(ks. 50–53 kohta)

2. Komissiota sitovat ne suuntaviivat ja tiedonannot, jotka se on laatinut valtiontukien valvonnan alalla, sillä edellytyksellä, ettei niillä poiketa perustamissopimuksen määräyksistä ja että jäsenvaltiot ovat ne hyväksyneet.

Tältä osin pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) valtion tukia koskevista yhteisön suuntaviivoista annetun komission tiedonannon, joka on julkaistu vuonna 1996, 1.2 kohdasta seuraa, että markkinoiden puutteet, joiden takia pk-yritykset joutuvat kohtaamaan tiettyjä esteitä ja jotka siten rajoittavat näiden yritysten yhteiskunnallisesti ja taloudellisesti suotavaa kehitystä, ovat syynä komission myönteiseen suhtautumiseen kyseiseen tukeen, ja mainitun tiedonannon 3.2 kohdasta ilmenee, että jotta yritys voidaan katsoa kyseisissä suuntaviivoissa tarkoitetuksi pk-yritykseksi, sen on täytettävä kolme edellytystä, eli henkilökunnan määrää, yrityksen taloutta ja riippumattomuutta koskevat edellytykset. Pk-yritysten määritelmästä annetun komission suosituksen 96/280 liitteessä olevan 1 artiklan 3 kohdassa todetaan viimeksi mainitun edellytyksen osalta, että riippumattomia yrityksiä ovat ne yritykset, joiden pääomasta tai äänivaltaisista osakkeista 25 prosenttia tai enemmän ei ole yhden sellaisen yrityksen omistuksessa tai sellaisten yritysten yhteisomistuksessa, joihin ei voida soveltaa pk-yrityksen määritelmää. Samassa liitteessä olevan 1 artiklan 4 kohdassa myös todetaan, että laskettaessa 1 kohdassa tarkoitettuja kynnysarvoja on tarpeen laskea yhteen asiaankuuluvat luvut kyseisen yrityksen ja kaikkien sen suoraan tai epäsuorasti 25 prosentin suuruisen tai suuremman pääoma- tai äänimääräosuuden perusteella hallitsemien yritysten osalta.

Tietyn päätöksen päätösosa ja perustelut liittyvät kuitenkin erottamattomasti toisiinsa, ja tämän vuoksi päätöstä tulkittaessa on tarvittaessa otettava huomioon päätöksen tekemiseen johtaneet syyt.

Tässä tapauksessa etenkin mainitun suosituksen 18., 19. ja 22. perustelukappaleesta sekä pk-yrityksiä koskevien suuntaviivojen 3.2 kohdasta ilmenee, että riippumattomuusperusteen tarkoituksena on varmistaa, että pk-yrityksiin kohdistettavat toimenpiteet hyödyttävät aidosti yrityksiä, jotka kokonsa takia ovat epäedullisessa asemassa, eikä sen sijaan yrityksiä, jotka kuuluvat suureen konserniin ja jotka pystyvät siis saamaan rahoitusta ja tukea, joita niiden kilpailijoilla, jotka ovat vastaavankokoisia ja jotka eivät kuulu suureen konserniin, ei ole käytettävissään. Edellä mainituista säännöksistä ilmenee myös, että ainoastaan todella riippumattomien pk-yritysten huomioon ottamiseksi on poistettava sellaiset pk-yritysten oikeudelliset rakennelmat, jotka muodostavat taloudellisia ryhmiä, joiden voima ylittää tällaisen yrityksen voiman, ja että on valvottava, että pk-yrityksen määritelmää ei kierretä pelkästään muodollisilla perusteilla.

Suosituksen 96/280 liitteessä olevan 1 artiklan 3 ja 4 kohtaa on näin ollen tulkittava tämän tarkoituksen mukaisesti siten, että sellaisen yrityksen luvut, josta toinen yritys omistaa jopa vähemmän kuin 25 prosenttia, on otettava huomioon laskettaessa kyseisen artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja kynnysarvoja, silloin kun kyseiset yritykset, vaikka ne muodollisesti ovat eri yrityksiä, muodostavat kuitenkin taloudellisen kokonaisuuden.

(ks. 54 ja 56–63 kohta)