ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

UStG:n 3a §:ssä säädetään palvelujen suorituspaikan määrittämisestä seuraavasti: ”(1) Jollei 2–8 momentista ja 3b, 3e ja 3f §:stä muuta johdu, palvelun suorituspaikka on paikka, josta elinkeinonharjoittaja harjoittaa yrityksensä toimintaa. – – (2) Jollei 3–8 momentista ja 3b, 3e ja 3f §:stä muuta johdu, palvelun, joka suoritetaan elinkeinonharjoittajalle tämän yritystä varten, suorituspaikka on paikka, josta vastaanottaja harjoittaa yrityksensä toimintaa. Jos suoritus suoritetaan elinkeinonharjoittajan kiinteälle toimipaikalle, edellä mainitun sijaan merkityksellinen on se paikka, jossa kiinteä toimipaikka sijaitsee. Ensimmäistä ja toista virkettä sovelletaan soveltuvin osin palveluihin, jotka suoritetaan yhtäältä sellaiselle oikeushenkilölle, joka harjoittaa yksinomaan muuta kuin liiketoimintaa ja jolle on annettu liikevaihtoverotunniste, ja toisaalta sellaiselle oikeushenkilölle, joka harjoittaa sekä liiketoimintaa että muuta toimintaa; tämä ei koske palveluita, jotka on tarkoitettu yksinomaan henkilöstön tai yhtiömiehen yksityisiin tarpeisiin. (3) Poiketen siitä, mitä 1 ja 2 momentissa säädetään [30.6.2013 alkaen]: – – 2. Kulkuneuvon lyhytaikaisen vuokrauksen suorituspaikka on paikka, jossa kulkuneuvo tosiasiassa annetaan vastaanottajan käyttöön. Ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettuna lyhytaikaisena vuokrauksena pidetään vuokrausta, joka kestää yhtäjaksoisesti a) vesialusten osalta enintään 90 päivää, b) muiden kulkuneuvojen osalta enintään 30 päivää. Sellaisen kulkuneuvon vuokrauksen, jota ei voida pitää toisessa virkkeessä tarkoitettuna lyhytaikaisena vuokrauksena ja joka suoritetaan sellaiselle palvelun vastaanottajalle, joka ei ole elinkeinonharjoittaja, jonka yritykselle palvelu hankitaan, eikä oikeushenkilö, joka harjoittaa muuta kuin liiketoimintaa ja jolle on annettu liikevaihtoverotunniste, suorituspaikka on paikka, jossa vastaanottajan kotipaikka tai toimipaikka on. – –”
60

Esitettyyn kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että direktiivin 2000/78 2 artiklaa on tulkittava seuraavasti: – työnantajan käytäntö, jossa palkanlisä maksetaan vammaisille työntekijöille, jotka ovat esittäneet todistuksen vammaisuudestaan kyseisen työnantajan valitseman ajankohdan jälkeen, mutta ei vammaisille työntekijöille, jotka ovat esittäneet tämän todistuksen ennen kyseistä ajankohtaa, voi merkitä välitöntä syrjintää, jos ilmenee, että tämä käytäntö perustuu vammaisuuteen erottamattomasti liittyvään perusteeseen siten, että se on omiaan tekemään tämän ajallisen edellytyksen täyttämisen pysyvästi mahdottomaksi selvästi yksilöidylle työntekijäryhmälle, joka muodostuu vammaisista työntekijöistä, joiden vammaisuudesta työnantaja oli väistämättä tietoinen käytännön aloittaessaan; – vaikka kyseinen käytäntö on näennäisesti puolueeton, se voi merkitä vammaisuuteen perustuvaa välillistä syrjintää, jos ilmenee, että se saattaa vammaiset työntekijät erityisen epäedulliseen asemaan heidän vammansa laadun vuoksi, erityisesti vamman ilmeisyyden tai sen vuoksi, että vamma edellyttää työolojen kohtuullisia mukautuksia, ilman että sillä olisi puolueettomasti perusteltavissa olevaa oikeutettua tavoitetta, jonka saavuttamiseksi käytetyt keinot olisivat asianmukaisia ja tarpeellisia?
27

Siltä osin kuin on kyse siitä, onko luovutus vastikkeellinen, on muistutettava, että unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, että arvonlisäverodirektiivin 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu ”vastikkeellinen” tavaroiden luovutus edellyttää, että luovutetun tavaran ja saadun vastasuorituksen välillä on suora yhteys. Tällainen suora yhteys on olemassa ainoastaan sillä edellytyksellä, että luovuttajan ja ostajan välillä on oikeussuhde, johon liittyvät suoritukset ovat vastavuoroisia, ja luovuttajan saama korvaus on todellinen vastasuoritus luovutetusta tavarasta. Lisäksi vastikkeena on oltava subjektiivinen arvo, ja sen täytyy olla todella saatu ja rahassa ilmaistavissa (tuomio 13.6.2018, Gmina Wrocław, C‑665/16, EU:C:2018:431, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37

Vaikka tällainen korvaus suoritetaan korkojen maksamisella, muita vastikkeen muotoja ei voida sulkea pois. Unionin tuomioistuin on jo todennut, että tavaran oston rahoittaminen etukäteen tämän rahoituksen saajan maksamaa lisämaksua vastaan on rahoitustoimi, joka rinnastuu luoton myöntämiseen ja on näin ollen vapautettu kyseisen säännöksen nojalla arvonlisäverosta (ks. vastaavasti tuomio 15.5.2019, Vega International Car Transport and Logistic, C‑235/18, EU:C:2019:412, 47 ja 48 kohta).
107

Sähkölain 11 §:n 2 momentin 2 ja 6 kohdassa säädetään lisäksi, että teknisessä asetuksessa määritellään ne toiminnalliset säännöt, joita verkonhaltijan on noudatettava toimissa, jotka sen on toteutettava ylikuormitusongelmien korjaamiseksi, sekä tiedot, jotka verkonhaltijan on toimitettava sellaisten muiden sähköverkkojen haltijoille, joiden kanssa siirtoverkko on yhteenliitetty, yhteenliitetyn verkon turvallisen ja tehokkaan hyödyntämisen, koordinoidun kehittämisen ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi. Lisäksi maakaasulain 15/5 undecies §:n 2 momentin 9 kohdassa säädetään, että käytännesäännöissä vahvistetaan perusperiaatteet, jotka koskevat yhtäältä maakaasun siirtoverkonhaltijan ja toisaalta maakaasun siirtoverkon käyttäjien oikeuksia ja velvollisuuksia neuvotteluissa, jotka koskevat pääsyä siirtokapasiteetteihin ja ylikuormituksen hallintaa.
50

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 44/2001 15 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että luonnollinen henkilö, jonka kotipaikka on jäsenvaltiossa ja joka on tehnyt toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yhtiön kanssa pokerin pelaamiseksi internetissä sopimuksen, joka sisältää kyseisen yhtiön laatimat yleiset sopimusehdot, ja joka ei ole virallisesti rekisteröitynyt tällaisen toiminnan harjoittamista varten eikä tarjoa tällaista toimintaa kolmansille osapuolille maksullisena palveluna, ei menetä asemaansa mainitussa säännöksessä tarkoitettuna kuluttajana, vaikka hän pelaa kyseistä peliä useita tunteja päivässä, hänellä on tästä laaja tietämys ja hän saa tästä pelistä merkittäviä voittoja.
63

Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä todetun perusteella vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 25 artiklaa on tulkittava siten, että lentoyhtiö ei voi kiistää tuomioistuimen toimivaltaa asetuksen N:o 261/2004 nojalla lentoyhtiötä vastaan nostetun korvauskanteen tutkimiseen vetoamalla matkustajan ja sen väliseen kuljetussopimukseen sisältyvään oikeuspaikkalausekkeeseen perintätoimistoa vastaan, jolle matkustaja on siirtänyt saatavansa, paitsi jos kyseinen perintätoimisto on oikeuspaikkalausekkeessa nimettyjen tuomioistuinten valtion lainsäädännön mukaisesti tullut alkuperäisen sopimuspuolen tilalle tämän kaikkien oikeuksien ja velvollisuuksien osalta, ja tämän seikan tarkistaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä. Tällaista oikeuspaikkalauseketta, joka on siitä erikseen neuvottelematta sisällytetty kuluttajan eli lentomatkustajan ja elinkeinonharjoittajan eli asianomaisen lentoyhtiön väliseen sopimukseen ja jossa annetaan yksinomainen toimivalta tuomioistuimelle, jonka tuomiopiirissä lentoyhtiön kotipaikka sijaitsee, on tarvittaessa pidettävä direktiivin 93/13 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla kohtuuttomana.
51

Edellä esitetyn perusteella toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että SEUT 108 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kansallisilla tuomioistuimilla on velvollisuus määrätä tämän määräyksen vastaisesti toteutetun valtiontuen saaja maksamaan korkoa tuen sääntöjenvastaisuuden ajalta myös sellaisten tukien osalta, jotka tuensaaja on siirtänyt sidosyrityksilleen ja jotka valtion määräysvallassa oleva yritys on maksanut sille.
3

Direktiivin 2001/29 johdanto-osan 3, 9, 10 ja 31 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(3) Ehdotettu yhdenmukaistaminen edistää sisämarkkinoiden neljän vapauden toteuttamista ja liittyy erityisesti niiden oikeudellisten perusperiaatteiden noudattamiseen, jotka koskevat omaisuutta, henkinen omaisuus mukaan lukien, sekä ilmaisunvapautta ja yleistä etua. – – (9) Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhdenmukaistamisen on perustuttava suojan korkeaan tasoon, koska nämä oikeudet ovat ratkaisevan tärkeitä henkisen luomistyön kannalta. Niiden suojaaminen auttaa varmistamaan luovuuden ylläpitämisen ja kehittymisen niin tekijöiden, esittäjien, tuottajien, kuluttajien, kulttuurin, teollisuuden kuin suuren yleisön etujen mukaisesti. Tämän vuoksi henkisen omaisuuden tunnustetaan olevan erottamaton osa omaisuuden käsitettä. (10) Voidakseen jatkaa luovaa ja taiteellista työtään tekijöiden tai esittäjien on saatava asianmukainen korvaus työnsä käyttämisestä, kuten myös tuottajien voidakseen rahoittaa tällaista työtä. Tuotteiden kuten äänitteiden, elokuvien tai multimediatuotteiden sekä esimerkiksi tilauspalvelujen kaltaisten palvelujen tuottamiseen vaadittavat investoinnit ovat merkittäviä. Henkistä omaisuutta koskevien oikeuksien riittävä oikeudellinen suoja on tarpeen, jotta tämän korvauksen saatavuus voidaan taata ja mahdollistaa näille investoinneille riittävä tuotto. – – (31) Eri oikeudenhaltijaryhmien välisten samoin kuin eri oikeudenhaltijaryhmien ja suojatun aineiston käyttäjien välisten oikeuksien ja etujen oikeudenmukainen tasapaino on turvattava. Jäsenvaltioissa säädettyjä nykyisiä poikkeuksia ja rajoituksia näihin oikeuksiin on arvioitava uudelleen uuden sähköisen ympäristön kannalta. – – Sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan varmistamiseksi nämä poikkeukset ja rajoitukset olisi määriteltävä yhdenmukaisemmin. Yhdenmukaistamisen asteen olisi perustuttava vaikutukseen, joka poikkeuksilla ja rajoituksilla on sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaan.”
54

Edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 132 artiklan 1 kohdan g alakohtaa on tulkittava siten, että – riippumattoman asiantuntijan hoitokassan lääketieteellisen yksikön lukuun suorittamaa hoidon tarpeen arviointia koskevien sellaisten lausuntojen laatimista, joita kyseinen hoitokassa tarvitsee arvioidakseen sitä, missä laajuudessa siinä vakuutetuilla henkilöillä on oikeus sosiaalihuoltoon tai sosiaaliturvaan liittyviin palvelujen suorituksiin, on pidettävä sosiaalihuoltoon tai sosiaaliturvaan läheisesti liittyvänä palvelujen suorituksena, kunhan se on välttämätöntä kyseiseen alaan liittyvien liiketoimien suorittamiseksi, ja että – kyseinen säännös ei ole esteenä sille, ettei mainittua asiantuntijaa suostuta tunnustamaan sosiaalisia hyvinvointipalveluja tuottavaksi laitokseksi, tilanteessa, jossa hän yhtäältä suorittaa hoidon tarpeen arviointiin liittyvien lausuntojen laatimiseen perustuvia palvelujen suorituksiaan alihankkijana mainitun lääketieteellisen yksikön – joka on tunnustettu edellä tarkoitetuksi laitokseksi – toimeksiannosta, jossa toisaalta asianomainen hoitokassa ottaa välillisesti ja kiinteämääräisesti vastatakseen kyseisten lausuntojen laatimisesta aiheutuvista kustannuksista ja jossa kolmanneksi mainitulla asiantuntijalla on kansallisen oikeuden nojalla mahdollisuus tehdä suoraan kyseisen kassan kanssa mainittujen lausuntojen laatimista koskeva sopimus voidakseen tulla tunnustetuksi edellä tarkoitetuksi laitokseksi, mutta ei ole käyttänyt tätä mahdollisuutta hyväkseen.
124

Asiassa C‑245/19 esitettyyn toiseen kysymykseen on kaiken edellä todetun perusteella vastattava, että direktiivin 2011/16 1 artiklan 1 kohtaa ja 5 artiklaa on tulkittava siten, että päätöksen, jolla jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen velvoittaa henkilön, jolla on hallussaan tietoja, toimittamaan sille nämä tiedot toimenpiteisiin ryhtymiseksi toisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen esittämän tietojenvaihtoa koskevan pyynnön johdosta, on tarkasteltuna yhdessä tämän pyynnön kanssa katsottava koskevan tietoja, joiden osalta ei ole selvää, että tiedot eivät ole ennalta arvioiden olennaisia, kun viimeksi mainittu viranomainen yksilöi kyseessä olevien tietojen haltijan, tietojenvaihtoa koskevan pyynnön taustalla olevan tutkinnan kohteena olevan verovelvollisen ja tutkinnan kohteena olevan ajanjakson ja kun pyyntö koskee sopimuksia, laskuja ja maksuja, joita ei tosin ole yksilöity täsmällisesti mutta jotka on rajattu perusteilla, jotka liittyvät ensinnäkin siihen, että ne ovat tietojen haltijan tekemiä tai suorittamia, ja toiseksi siihen, että ne ovat tapahtuneet tutkinnan kohteena olevana ajanjaksona, ja kolmanneksi siihen, että ne liittyvät tutkinnan kohteena olevaan verovelvolliseen.
29

Kolmanneksi Edison väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen päättely on ristiriitainen siltä osin kuin tämä on valituksenalaisen tuomion 44 kohdassa viitannut WIPO:n julkaisemaan julkilausumaan, joka on saatavilla sen internetsivuilla ja jossa todetaan, että ”vaikka sähköenergia on aineetonta, sen voidaan katsoa vastaavan luokkaan 4 kuuluvia muita aineellisia polttoaineita kuten bensiiniä ja kerosiinia”. Edisonin mukaan tässä lausumassa vahvistetaan täsmälleen päinvastainen toteamus eli se, että sähkön toiminnallisen ominaisuuden, joka on sen kyky tuottaa energiaa, on oltava etusijalla sen ontologisiin ominaisuuksiin nähden.
75

Kaiken edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 651/2014 liitteessä I olevan 3 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan yritystä ei voida pitää pk-yrityksenä, kun sellaisen toisen yrityksen, jonka hallinnassa on olennainen osa sen osuus- tai osakekannasta, elimeen kuuluvien jäsenten enemmistö muodostuu kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen julkisyhteisöjen tai ‑laitosten edustajista siten, että julkisyhteisöt tai ‑laitokset käyttävät yhdessä pelkästään tästä syystä kyseisessä säännöksessä tarkoitettua välillistä määräysvaltaa ensin mainitussa yrityksessä, vaikka kyseisellä elimellä ei ole toimivaltaa johtaa sen päivittäistä liiketoimintaa, jolloin – yhtäältä mainittuun säännökseen sisältyvän julkisyhteisön tai ‑laitoksen käsitteen tarkoituksena on kattaa yliopistojen ja korkeakoulujen sekä kauppa- ja teollisuuskamarin kaltaiset yksiköt, jos kyseiset yksiköt on perustettu täyttämään nimenomaisesti yleisen edun mukaisia tarpeita, niillä on oikeuskelpoisuus ja niitä rahoittavat pääosin valtio, alue- tai paikallistason julkisyhteisöt tai muut julkisyhteisöt tai ‑laitokset taikka ne ovat suoraan tai välillisesti valtion, alue- tai paikallistason julkisyhteisöjen tai muiden julkisyhteisöjen tai ‑laitosten määräysvallassa, eikä tältä osin ole merkitystä sillä, että kyseisten yksikköjen ehdotuksesta nimitetyt henkilöt ovat asianomaisen yrityksen luottamusmiesjäseniä, koska heitä on ehdotettu ja heidät on nimitetty juuri kyseisten yksikköjen jäseninä, ja – toisaalta tällaisen määräysvallan olemassaolon kannalta on riittävää, että julkisyhteisöillä tai ‑laitoksilla on yhdessä, vaikkakin välillisesti, hallinnassaan vähintään 25 prosenttia asianomaisen yrityksen osuus- tai osakekannasta tai äänioikeuksista sen yrityksen yhtiöjärjestyksen nojalla, joka käyttää asianomaiseen yritykseen suoraa määräysvaltaa, eikä ole tarpeen tutkia lisäksi, voivatko kyseiset julkisyhteisöt tai ‑laitokset vaikuttaa siihen, miten niiden edustajat tosiasiassa käyttävät äänioikeuksiaan, tai yhteensovittaa tätä käyttämistä, taikka ottavatko kyseiset edustajat tosiasiassa huomioon mainittujen julkisyhteisöjen tai ‑laitosten edut.
13

Lain 4/2000 soveltamisesta annetun asetuksen 149 §:ssä säädetään menettelystä, jota on noudatettava pitkäaikaisen oleskeluluvan saamiseksi. Kyseisen asetuksen 149 §:n 2 momentin f kohdassa säädetään, että tällaista lupaa koskevaan hakemukseen on liitettävä maan, josta hakija on lähtöisin, viranomaisten tai maiden, joissa hakija on oleskellut viimeisen viiden vuoden aikana, antama rikosrekisteriote tai vastaava asiakirja, josta ei saa ilmetä, että henkilö olisi tuomittu Espanjan oikeusjärjestyksessä rikokseksi säädetyistä teoista.
2)

Toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava, onko päätöksen, jolla jatketaan nesteytetyn maakaasun uudelleenkaasutukseen tarkoitetun terminaalin rakennushankkeen, jota koskeva alkuperäinen lupa on rauennut, toteuttamiselle alun perin vahvistettua määräaikaa, vaikutukset arvioitava asianmukaisesti direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetyllä tavalla, ja jos näin on, onko tämän arvioinnin koskettava hanketta kokonaisuudessaan vai sen osaa, ja sen on erityisesti otettava huomioon sekä mahdollinen aikaisemmin tehty arviointi että asian kannalta merkityksellisten ympäristötietojen ja tieteellisten tietojen kehittyminen mutta myös hankkeen mahdollinen muuttaminen ja muiden suunnitelmien tai hankkeiden olemassaolo. Kyseinen vaikutusten arviointi on tehtävä, jos alaa koskevan parhaan tieteellisen tietämyksen perusteella ei voida sulkea pois sitä, että kyseinen hanke vaikuttaa asianomaisen alueen suojelutavoitteisiin. Kyseisen hankkeen aikaisemmalla arvioinnilla, joka on tehty ennen hanketta koskevan alkuperäisen luvan myöntämistä, voidaan sulkea kyseinen riski pois ainoastaan, jos se sisältää täydellisiä, täsmällisiä ja lopullisia päätelmiä, joilla voidaan hälventää kaikenlainen perusteltu tieteellinen epäilys töiden vaikutuksista, ja edellyttäen, että asian kannalta merkitykselliset ympäristötiedot ja tieteelliset tiedot eivät ole kehittyneet, että hanketta ei mahdollisesti ole muutettu ja että muita suunnitelmia tai hankkeita ei ole olemassa.
45

Tässä yhteydessä on muistutettava, että jäsenvaltioiden tuomioistuinten riippumattomuudella on monista eri syistä perustavanlaatuinen merkitys Euroopan unionin oikeusjärjestyksessä. Riippumattomuus liittyy ensinnäkin oikeusvaltioperiaatteeseen, joka on yksi niistä arvoista, jotka ovat SEU 2 artiklan mukaan unionin perustana ja jotka ovat jäsenvaltiolle yhteisiä, kuten myös SEU 19 artiklaan, jossa tämä arvo konkretisoituu ja jossa määrätään, että tässä oikeusjärjestyksessä tuomioistuinvalvonnan varmistavat myös jäsenvaltioiden tuomioistuimet (ks. vastaavasti tuomio27.2.2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C-64/16, EU:C:2018:117, 32 kohta). Tämä riippumattomuus on välttämätön edellytys, jotta yksityisille voidaan taata unionin oikeuden soveltamisalalla perusoikeus perusoikeuskirjan 47 artiklassa määrättyyn riippumattomaan ja puolueettomaan tuomioistuimeen, jolla on ensisijainen merkitys sen takaajana, että suojataan kaikkia niitä oikeuksia, joita yksityisillä on unionin oikeuden nojalla (ks. vastaavasti mm. tuomio 26.3.2020, uudelleenkäsittely Simpson v. neuvosto ja HG v. komissio, C‑542/18 RX-II ja C‑543/18 RX-II, EU:C:2020:232, 70 ja 71 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tämä riippumattomuus on olennaista sen tuomioistuinten välisen yhteistyön järjestelmän moitteettomalle toiminnalle, jota SEUT 267 artiklan mukainen ennakkoratkaisumenettely edustaa, sillä tämän menettelyn voi saattaa vireille vain elin, jonka tehtävänä on soveltaa unionin oikeutta ja joka täyttää muun muassa tämän riippumattomuuden vaatimuksen (ks. erityisesti tuomio 21.1.2020, Banco de Santander, C-274/14, EU:C:2020:17, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä BlackRock Investment Management (UK) Ltd (jäljempänä BlackRock) ja toisaalta Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (vero- ja tullihallinto, Yhdistynyt kuningaskunta) (jäljempänä verohallinto) ja joka koskee tilannetta, jossa verohallinto on evännyt BlackRockilta arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan g alakohdassa säädetyn arvonlisäverovapautuksen.
13

Sähköisestä viestinnästä annetun lain 48 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Yleisten viestintäverkkojen ja yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen suorittamisesta on tehtävä sopimus, josta on ehdottomasti käytävä ilmi selvässä, tyhjentävässä ja helposti saatavilla olevassa muodossa seuraavat seikat, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sovellettavia kuluttajansuojalainsäädännön säännöksiä: – – g) sopimuksen kesto sekä sopimuksen ja sen kohteena olevien palvelujen uudistamista, keskeyttämistä ja lakkaamista koskevat ehdot – – 2. Sopimusten kestoa koskevat tiedot, mukaan lukien sopimuksen uudistamis- ja lakkaamisehdot, on ilmaistava selvästi ja ymmärrettävästi, ne on asetettava saataville pysyvällä välineellä ja niiden on sisällettävä maininnat seuraavista: a) mahdollisen kuluttajalle tarjottavaan, määriteltyyn ja laskettuun etuun liittyvän sitovan tilausjakson kesto sekä siihen liittyvät päätelaitteiden korvaamista, palvelun asentamista ja aktivoimista ja muita tarjousehtoja koskevat ehdot b) mahdolliset maksut, joita numeroiden ja muiden tunnistetietojen siirrettävyydestä aiheutuu c) mahdolliset tilaajan aloitteesta tapahtuvasta sopimuksen ennenaikaisesta lakkaamisesta sitovan tilausjakson aikana aiheutuvat maksut erityisesti päätelaitteiden korvaamisen, palvelun asentamisen ja aktivoinnin sekä muiden tarjousehtojen vuoksi – – 4. Sähköisiä viestintäverkkoja ja/tai ‑palveluja tarjoavat yritykset eivät saa estää sopimusten irtisanomista tilaajien aloitteesta sillä perusteella, että on olemassa sitova tilausjakso, eivätkä vaatia minkäänlaisten maksujen suorittamista sitovan tilausjakson noudattamatta jättämisen perusteella, jos niillä ei ole näyttöä edellisessä momentissa tarkoitetusta kuluttajan tahdonilmaisusta. – – 11. Jos tilaaja irtisanoo sopimuksen sitovan tilausjakson aikana, tilaajalle aiheutuvat maksut eivät saa ylittää palveluntarjoajalle palvelun käyttöönotosta aiheutuneita kustannuksia, eikä vahingonkorvauksia tai hyvityksiä saa periä. 12. Jos tilaaja irtisanoo ennenaikaisesti sopimuksen, johon sisältyy sitova tilausjakso, siitä aiheutuvien maksujen on oltava oikeassa suhteessa tilaajalle myönnettyyn, sopimuksessa määriteltyyn ja laskettuun etuun ja niiden suuruus ei siten voi automaattisesti olla sama kuin sopimuksen lakkaamisajankohtaan mennessä suorittamatta olevien palvelujen kokonaisarvo. 13. Edellisen momentin mukaisessa tilanteessa, kun kyse on päätelaitteiden korvaamisesta, maksut on laskettava sovellettavan lainsäädännön mukaisesti, ja muussa tapauksessa ne eivät voi olla suurempia kuin määrä, joka palvelun suorittavalle yritykselle olisi vielä maksettava suhteutettuna sopimuksen koko voimassaoloaikaan päivänä, jona sopimus lakkaa ennenaikaisesti.”
3

Direktiivin 2001/83 johdanto-osan 2, 5, 17, 21, 23, 25 ja 40 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(2) Lääkkeiden tuotantoa, jakelua ja käyttöä koskevien säännösten ensisijaisena tarkoituksena on oltava kansanterveyden turvaaminen. – – (5) On tärkeää poistaa tämän vuoksi nämä esteet; ja siksi asiaan liittyvien säännösten lähentäminen on tarpeen. – – (17) On tarpeen hyväksyä immunologisia, homeopaattisia, radioaktiivisiin isotooppeihin perustuvia kuten myös ihmisvereen tai ‑veriplasmaan perustuvia lääkkeitä koskevat erityiset säännökset. – – (21) Ottaen huomioon homeopaattisten lääkkeiden erityisluonteen, kuten niiden sisältämien vaikuttavien ainesosien erittäin alhaiset pitoisuudet ja vaikeudet soveltaa niihin kliinisiin tutkimuksiin liittyviä tavanomaisia tilastollisia menetelmiä, on toivottavaa säätää erityisestä yksinkertaistetusta rekisteröintimenettelystä niille homeopaattisille lääkkeille, jotka saatetaan markkinoille ilman lääkemuodossa esitettyjä terapeuttisia käyttötarkoituksia ja annostuksella, joka ei aiheuta vaaraa potilaalle. – – (23) Ensisijaisesti on toivottavaa antaa homeopaattisten lääkkeiden käyttäjille hyvin selkeät tiedot niiden homeopaattisesta luonteesta sekä riittävät takeet niiden laadusta ja vaarattomuudesta. – – (25) Lääkkeiden myyntilupaa säänteleviä tavallisia säännöksiä on sovellettava homeopaattisiin lääkkeisiin, joita pidetään kaupan terapeuttisin käyttötarkoituksin varustettuna tai muodossa, josta voi aiheutua vaaraa, jota täytyy punnita suhteessa haluttuun terapeuttiseen vaikutukseen. Erityisesti niiden jäsenvaltioiden, joissa on homeopaattinen perinne, tulisi voida soveltaa erityisiä säännöksiä näiden lääkkeiden turvallisuuden ja tehon osoittamiseen tarkoitettujen testien ja tutkimusten tulosten arviointiin, edellyttäen, että ne ilmoittavat niistä komissiolle. – – (40) Potilaille annettavaa tietoa koskevien säännösten olisi varmistettava kuluttajansuojan korkea taso, jotta lääkkeitä käytettäisiin oikein täydellisen ja ymmärrettävän tiedon perusteella.”