ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 64/31

Valitus, jonka Sunplus Technology Co. Ltd on tehnyt 22.1.2008 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-38/04, Sunplus Technology Co. Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 15.11.2007 annetusta tuomiosta

(Asia C-21/08 P)

(2008/C 64/44)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Sunplus Technology Co. Ltd (edustajat: Rechtsanwälte H. Eichmann, G. Barth, U. Blumenröder, C. Niklas-Falter, M. Kinkeldey, K. Brandt, A. Franke, U. Stephani, B. Allekotte, K. Lochner, B. Ertle, C. Neuhierl ja S. Prückner)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) ja Sun Microsystems, Inc.

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

— kumoaa valituksenalaisen tuomion

— kumoaa riitautetun päätöksen

— velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki virheen soveltaessaan asetuksen N:o 40/94 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa sekä tulkitsi sitä väärin, koska se vertasi kahden tavaramerkin yksittäisiä kohtia eikä arvioinut tavaramerkkien kokonaisvaikutelmaa kuluttajalle.

Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut tosiseikaston ja näytön vääristyneellä tavalla huomioon, koska se totesi, että rekisteröitäväksi haetun tavaramerkin osa muistuttaa ennemminkin tyyliteltyä aurinkoa kuin ”tähti”-kuviota, ja koska se ei ottanut huomioon ”S”-kirjainta verratessaan tavaramerkkien kokonaisvaikutelmia.

Valittaja väittää myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelut ovat sikäli ristiriitaiset, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tuomion 39 kohdassa, että lisäosat luovat eroavuuksia tavaramerkkien välille, mutta se ei ota huomioon kyseisiä lisäosia verratessaan tavaramerkkien lausuntatapoja.

Lopuksi kantaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki virheen, koska se ei sekaannusvaaraa arvioidessaan ottanut huomioon kyseessä olevien tavaroiden ja palvelujen luokkaa eikä olosuhteita, joissa kyseessä olevia tavaroita ja palveluja markkinoidaan.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94, EYVL L 11, s. 1.
1)

Onko kuudennen direktiiviin (1) 21 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että arvonlisäveroa ei ole maksettava sellaisessa jäsenvaltiossa, jossa laskun laatija asuu tai johon se on sijoittautunut, jos laskun laatija on merkinnyt laskuun arvonlisäveron määrän sellaisten toimien osilta, jotka yhteisen arvonlisäverojärjestelmän mukaan katsotaan suoritetun toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa?
3.

Tuomioistuimen tulkinta merkin MICRO FOCUS merkityssisällöstä ”pienenä polttopisteenä” ei vastaa sekaannusvaaraa koskevan kysymyksen yleisiä periaatteita. Tälle käsitteelle voidaan antaa tämä merkitys vain, jos Saksan kielen kieliopin sääntöjä sovelletaan virheellisesti. Merkin MICRO FOCUS tulkinnan perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on päätellyt virheellisesti, että ainoastaan yhdistetyn sana-/kuviomerkin MICRO FOCUS osaa Focus on verrattava haettuun merkkiin FOCUS. Tällä perusteella se on katsonut oikeudellisesti virheellisesti, että sekaannusvaara on olemassa. Jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tarkastellut sana-/kuviomerkkiä MICRO FOCUS kokonaisuudessaan, se eolisi päätynyt tulkitsemaan asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa oikein.
—

On todettava, että Maltan tasavalta ei noudattanut järjestelmästä yhteisön kasvihuonekaasupäästöjen seuraamiseksi ja Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanemiseksi 11.2.2004 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 280/2004/EY (1) 3 artiklan 1 kohdan ja päätöksen N:o 280/2004/EY täytäntöönpanosäännöistä 10.2.2005 tehdyn päätöksen 2005/166/EY 2 ja 7 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut ensin mainitun päätöksen noudattamisen edellyttämiä tietoja.
1)

Onko tilanteessa, jossa lennon peruuttaminen on seuraus lentokoneessa olevasta teknisestä viasta ja erityisesti moottorin vauriosta, kyse matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista poikkeuksellisista olosuhteista, kun otetaan huomioon kyseisen asetuksen johdanto-osan 14 perustelukappale, ja onko asetuksen 5 artiklan 3 kohdan mukaisia vastuuvapausperusteita tulkittaessa otettava huomioon Montrealin yleissopimuksen määräykset (19 artikla)?
1)

Jos Lubricarga S.L:n ja Petrogal S.A:n välillä tehty sopimus on niin sanottu de minimis -sopimus, jääkö se kaikissa tapauksissa [ETY:n] perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle, vai onko kyseistä määräystä sopimuksen de minimis -luonteesta huolimatta sovellettava siinä tapauksessa, että huoltoasemayrittäjälle asetetaan velvollisuus noudattaa toimittajan määräämää lopullista vähittäismyyntihintaa ja/tai kun jälleenmyyjälle asetetaan yksinostovelvoite ja kilpailukielto, jotka ovat perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin 22.6.1983 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 1984/83 (1) (EYVL L 173, s. 5) ja EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22.12.1999 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2790/1999 (2) (EYVL 336, s. 21) tarkoitetulla tavalla ajallisesti rajoittamattomia?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 37/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale di Bergamo (Italia) on esittänyt 21.11.2007 — Luigi Scarpelli v. NEOS Banca SpA

(Asia C-509/07)

(2008/C 37/08)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale di Bergamo

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Luigi Scarpelli

Vastaaja: NEOS Banca SpA

Ennakkoratkaisukysymys

”Onko direktiivin 102/87/ETY (1) 11 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että välttämättömänä edellytyksenä sille, että kuluttajalla on oikeus vaatia oikeuksiensa täyttämistä rahoittajalta — myyjän syyllistyttyä sopimusrikkomukseen — on, että myyjän ja rahoittajan välillä on sopimus, jonka perusteella tällä rahoittajalla on yksinoikeus myöntää luottoa myyjän asiakkaille silloin, kun kuluttajan tuomioistuimessa vaatima oikeus koskee a) pelkästään rahoitussopimuksen purkamista; tai b) sekä rahoitussopimuksen purkamista että tämän seurauksena rahoituslaitokselle suoritettujen summien palauttamista?”

(1) EYVL L 42, s. 48.
3.

Lisäksi komissio esittää, että jotta edellä mainituille työntekijöille myönnetään oikeus vanhempainlomaan, Kreikan lainsäädännön mukaan on noudatettava seuraavaa edellä mainitussa direktiivissä asetettujen edellytysten lisäksi: — ensin on palveltava 12 kuukautta samalla aluksella — kyseisellä aluksella on työskenneltävä vähintään 30 henkilöä — on esitettävä näyttö siitä, että toinen vanhemmista työskentelee muualla kuin kyseisellä aluksella — vanhempainlomalta palaava on luokiteltava uudella miehistösopimuksella työskenteleväksi, ja uuden työn keston on oltava vähintään 6 tai 7 kuukautta — kauppalaivaston on vastattava viransijaisen kuluista — kyseessä olevaa kansallista lainsäädäntöä sovelletaan vain sellaisiin miehistösopimuksiin, jotka tulevat voimaan kollektiivisopimusten voimaantulon jälkeen — kaupalliset velvoitteet on luokiteltu ylivoimaisiksi esteiksi, joiden takia vanhempainlomaa ei myönnetä.
168.

Ei voida kuitenkaan katsoa, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan, sellaisena kuin se on sisällytettynä perusoikeuskirjan 6 artiklaan, noudattamista koskeva kysymys on loppuun käsitelty tällä ensimmäisellä toteamuksella. Kyseiseen säännökseen sisältyy myös 4 kappale, jonka mukaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla säilöön otetulla henkilöllä on oikeus valittaa säilöönottonsa jatkumisesta. Tarkemmin sanottuna Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 4 kappaleessa määrätään, että ”jokaisella, jolta on riistetty hänen vapautensa pidättämällä tai muuten, on oikeus vaatia tuomioistuimessa, että hänen vapaudenriistonsa laillisuus tutkitaan viipymättä ja että hänet vapautetaan, mikäli toimenpide ei ole laillinen”. Kyseinen määräys on sisällytetty perusoikeuskirjan 6 artiklaan sekä perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan avulla että perusoikeuskirjan selityksiin sisältyvällä nimenomaisella viittauksella erityisesti rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön alalla, ja sillä on selkeä vaikutus pääasiaan.
9.

Palauttamisdirektiivin säilöönottoa maastapoistamista varten koskevan luvun 15 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltiot voivat ottaa säilöön palauttamismenettelyjen kohteena olevan kolmannen maan kansalaisen palauttamisen valmistelemiseksi ja/tai henkilön poistamiseksi maasta vain, jos muita riittäviä mutta lievempiä keinoja ei voida soveltaa tehokkaasti tietyssä tapauksessa, erityisesti kun a) on olemassa pakenemisen vaara; tai b) asianomainen kolmannen maan kansalainen välttelee tai vaikeuttaa palauttamisen valmisteluja tai maastapoistamista. Säilöönoton on oltava mahdollisimman lyhytaikainen, ja sitä saa jatkaa vain niin kauan kuin asianmukaisella ripeydellä hoidettavat maastapoistamisjärjestelyt ovat kesken. 2. Säilöönottomääräyksen antaa hallinto- tai oikeusviranomainen. Säilöönottomääräys on annettava kirjallisena ja siinä on mainittava ratkaisun tosiseikkoihin liittyvät ja oikeudelliset perusteet. Jos säilöönottomääräyksen antaa hallintoviranomainen, jäsenvaltion on a) joko säädettävä, että oikeusviranomainen tutkii viipymättä säilöönoton laillisuuden ja tekee siitä päätöksen mahdollisimman lyhyessä ajassa säilöönoton alkamisesta; b) tai annettava asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle oikeus panna vireille menettely, jossa oikeusviranomainen tutkii viipymättä hänen säilöönottonsa laillisuuden ja tekee siitä päätöksen mahdollisimman lyhyessä ajassa kyseisen menettelyn alkamisesta. Tässä tapauksessa jäsenvaltion on välittömästi ilmoitettava asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle mahdollisuudesta tällaisen menettelyn vireillepanoon. Asianomainen kolmannen maan kansalainen on vapautettava välittömästi, jos säilöönotto ei ole laillinen. 3. Joka tapauksessa säilöönottoa on tarkasteltava uudelleen kohtuullisin väliajoin joko asianomaisen kolmannen maan kansalaisen hakemuksesta tai viran puolesta. Jos säilöönoton kestoa jatketaan, uudelleen tarkastelut toteutetaan oikeusviranomaisen valvonnassa. 4. Kun käy ilmi, että kohtuullista mahdollisuutta maasta poistamisen toteuttamiseen ei enää ole oikeudellisten tai muiden näkökohtien vuoksi tai että 1 kohdassa säädetyt edellytykset eivät enää ole olemassa, säilöönotto ei ole enää perusteltua ja asian[om]ainen henkilö on vapautettava välittömästi. 5. Säilöönottoa on jatkettava niin kauan kuin 1 kohdassa säädetyt edellytykset ovat olemassa ja niin kauan kuin se on tarpeen onnistuneen maastapoistamisen varmistamiseksi. Kunkin jäsenvaltion on säädettävä rajoitetusta säilöönottoajasta, joka ei saa ylittää kuutta kuukautta. 6. Jäsenvaltiot eivät saa jatkaa 5 kohdassa tarkoitettua aikaa muutoin kuin kansallisen lainsäädännön mukaisesti rajoitetuksi ajaksi, joka ei ole pidempi kuin kaksitoista kuukautta, jos niiden kohtuullisista pyrkimyksistä huolimatta maasta poistaminen todennäköisesti kestää kauemmin siitä syystä, että a) asianomainen kolmannen maan kansalainen ei tee yhteistyötä; tai b) kolmansista maista hankittavat tarpeelliset asiakirjat viivästyvät.”
69.

Kuitenkin nimenomaisesti palkallisen vuosiloman alalla Euroopan unionin virkamiesten tilannetta voidaan mielestäni verrata yleisesti sovellettavan lainsäädännön alaisten työntekijöiden tilanteeseen. On nimittäin kiistatonta, että palkallisen vuosiloman tarkoituksena on mahdollistaa se, että työntekijä voi levätä ja että hänellä on lepo- ja vapaa-aikaa, ja että näitä päämääriä ei voida tavoittaa, kun asianomainen henkilö on sairas, ( 58 ) riippumatta siitä, onko kyseessä yleisesti sovellettavan lainsäädännön alainen työntekijä tai virkamies, tai suorittaako hänen työnantajansa hänelle maksuja sairauden aikana tai ei. En siksi löydä yhtään objektiivista syytä, jolla voitaisiin perustella virkamiehen epäedullisempi kohtelu verrattuna yleisesti sovellettavan lainsäädännön alaiseen työntekijään, siltä osin kuin on kyse pitkäaikaisen sairauden vuoksi pitämättä jääneiden vuosilomapäivien siirtämisestä, sellaisena kuin se on vahvistettu yhdistetyissä asioissa Schultz-Hoff annetun tuomion mukaisessa oikeuskäytännössä.
70.

Edellä esitetyn perusteella katson, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kolmeen ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että yleisen tietosuoja-asetuksen 15 artiklan 3 kohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava seuraavasti: – tämän säännöksen mukaisella ”jäljennöksen” käsitteellä on ymmärrettävä tarkoitettavan sellaista alkuperäistä vastaavaa jäljennöstä rekisteröidyn pyytämistä henkilötiedoista ymmärrettävässä muodossa konkreettisella ja pysyvällä alustalla, jonka perusteella rekisteröity voi käyttää tehokkaasti oikeuttaan saada tutustua henkilötietoihinsa siten, että hän saa täysimääräisesti selville kaikki käsiteltävät henkilötietonsa – mukaan lukien muut tiedot, joita on mahdollisesti tuotettu käsittelyn seurauksena, jos myös niitä käsitellään – jotta hän voi tarkistaa niiden paikkansapitävyyden ja saa mahdollisuuden varmistua käsittelyn oikeellisuudesta ja lainmukaisuudesta voidakseen tarvittaessa käyttää muita oikeuksia, joita hänelle annetaan yleisessä tietosuoja-asetuksessa; jäljennöksen täsmällinen muoto määritetään kunkin tapauksen erityispiirteiden ja erityisesti niiden henkilötietojen laadun, joihin tutustumista pyydetään, ja rekisteröidyn vaatimusten perusteella; – tällä säännöksellä ei anneta rekisteröidylle yleistä oikeutta saada jäljennös sellaisen asiakirjan osasta tai sellaisesta koko asiakirjasta, joka sisältää rekisteröidyn henkilötietoja, tai, jos henkilötietoja käsitellään tietokannassa, ote tästä tietokannasta; – tässä säännöksessä ei kuitenkaan suljeta pois sitä, että voi olla olemassa velvollisuus toimittaa rekisteröidylle asiakirjojen osia, kokonaisia asiakirjoja tai tietokantaotteita, jos tämä on tarpeen, jotta voidaan taata tietopyynnön kohteena olevien käsiteltävien henkilötietojen täysi ymmärrettävyys.
88.

Tältä osin EPSOn näkökulmasta on totta, että näppäimistöjen valinta on käytännöllinen ja tekninen kysymys, joka ei käy ilmi riidanalaisesta kilpailuilmoituksesta. Hakijan näkökulmasta vaikuttaa kuitenkin siltä, että kieliä koskevat järjestelyt vaikuttavat hänen suulliseen ja kirjalliseen ilmaisuunsa. Koska tämä ilmaisu on riippuvainen näppäimistön valinnasta, näiden kahden tekijän välistä yhteyttä ei voida sulkea pois. Koska kirjoitettua kieltä ilmaistaan näppäimistön tarjoamin teknisin keinoin, hakijan käyttämän kielen ja yleisten kieliä koskevien järjestelyjen välillä voidaan todeta olevan yhteys. Mielestäni ei ole epäilystäkään siitä, että nämä kaksi liittyvät toisiinsa ja että tällainen läheinen yhteys on nähtävissä käsiteltävän asian olosuhteissa. Se seikka, että riidanalaisessa kilpailuilmoituksessa kielten valinta rajoitettiin edellä mainittuihin kolmeen kieleen, vaikuttaa nähtävästi siihen, millaisia näppäimistöjä EPSO tarjoaa, nimittäin täsmälleen samoja kieliä varten. Tällainen yhdensuuntaisuus vaikuttaa olevan EPSOn valinta, joka on seurausta päätöksestä rajoittaa toisen kielen valintaa.
102.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin, Espanja) ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: 1) Palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2006/123/EY on tulkittava siten, että se kattaa kaikilta osin liikenneturvallisuustietoisuutta ja liikennetaitojen uudelleenkoulutusta koskevien kurssien järjestämisen kuljettajille, jotka ovat menettäneen ajokorttinsa pisteitä liikennerikkomusten vuoksi. 2) Direktiivin 2006/123 15 artiklan 1 kohtaa, 2 kohdan a alakohtaa ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla i) tällaisten kurssien järjestäminen tapahtuu julkista palvelua koskevan konsession perusteella; ii) näiden kurssien järjestämistä koskee vaatimus, jonka mukaan vain yksi toimija voi järjestää tällaisia kursseja tietyllä maantieteellisellä alueella, ja iii) palveluntarjoajien kokonaismäärä ei ylitä toimivaltaisen viranomaisen rajaamien maantieteellisten alueiden lukumäärää, jos kyseisellä lainsäädännöllä ylitetään se, mikä on välttämätöntä liikenneturvallisuutta koskevan tavoitteen saavuttamiseksi. Tämä seikka kuuluu kansallisen tuomioistuimen ratkaistavaksi. 3) Direktiivin 2006/123 15 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä tällaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jos kurssien järjestämiseen liittyvät tehtävät luonnehditaan tehtäviksi, jotka liittyvät yleistä taloudellista etua koskevaan palveluun, sillä edellytyksellä, että asetettu rajoitus on välttämätön ja oikeasuhteinen näiden tehtävien hoitamiseksi taloudellisesti kannattavin edellytyksin. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on suorittaa tämä arviointi.
94.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sąd Okręgowy w Warszawien esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 15 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 36 artiklan toisen virkkeen, SEU 19 artiklan 1 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että unionin oikeus ei ole esteenä käytännölle, jonka mukaan tuomioistuin EU-tavaramerkin suojaa koskevassa oikeudenkäynnissä käyttää tuomion tuomiolauselmassa yleisluontoista muotoilua ja jättää näin ratkaisun kohteena olevien tavaroiden määrittämisen täytäntöönpanevan viranomaisen tehtäväksi. Tämä edellyttää kuitenkin sitä, että täytäntöönpanovaiheessa vastaajalla on mahdollisuus riitauttaa markkinoille saatettuja tavaroita koskeva määrittely ja että tuomioistuin voi tutkia ja ratkaista, mitkä tavarat on tosiasiallisesti saatettu markkinoille Euroopan talousalueella tavaramerkin haltijan suostumuksella. Jos EU-tavaramerkin suojaa koskevassa oikeudenkäynnissä vastaaja vetoaa oikeuksien sammumiseen, mutta vastaajalla ei ole pääsyä tarvittaviin tietoihin, kansallisen tuomioistuimen on arvioitava mahdollisuutta muuttaa todistustaakan jakoa sekä siinä tapauksessa, että jälleenmyynnin todetaan tapahtuvan yksinmyyntijärjestelmän kautta, että siinä tapauksessa, että vastaajan on käytännössä mahdotonta näyttää toteen väitteitään tukevat tosiseikat.
3.

Unionin tuomioistuin on tarkastellut jo useaan otteeseen Belgian yhteisöverojärjestelmää ja erityisesti lopullisesti verotettuja tuloja koskevaa lainsäädäntöä, jonka mukaan kyseinen voitto voidaan vähentää yhtiön veron laskentaperusteesta tiettyjen yksityiskohtaisten edellytysten täyttyessä. ( 5 ) Vaikka käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö on jatkumoa unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi viime aikoina saatetuille asioille, joissa on ollut kyse lopullisesti verotettujen tulojen ylijäämän siirtämisestä samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden välillä, sen taustalla olevat tosiseikat ovat kuitenkin erilaiset, sillä se koskee lopullisesti verotettujen tulojen ylijäämän siirtämistä samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden välillä, kun kyseiset tulot ovat peräisin aiemmin etuyhteydettömiltä yhtiöiltä. On siis ratkaistava, voidaanko unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettuja periaatteita soveltaa riidassa, jossa on selvitettävä olennaisin osin, onko rajoitus, joka koskee verovähennyksen siirtämistä tuleville verotusvuosille sulautumisen yhteydessä, unionin oikeuden mukainen.
20.

Nyt käsiteltävän asian painopiste on siinä, onko luontodirektiivin vaikutusten arviointia koskevan 6 artiklan 3 kohdan säännös sovellettavissa, kun haetaan lupaa laitoksen toiminnan jatkamiselle muutoksitta (ks. tästä A jakso). Siinä tapauksessa, että tämä säännös on sovellettavissa, ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin tiedustelee lisäksi, mikä merkitys on siinä yhteydessä annettava kyseistä suojelualuetta koskevalle vesienhoitosuunnitelmalle ja Natura 2000 ‑ohjelmalle. Yhtäältä tiedustellaan, mikä merkitys vesienhoitosuunnitelman typpipäästöjä koskevilla toteamuksilla on vaikutusten arvioinnin tarpeellisuutta koskevan ennakkoarvioinnin yhteydessä (ks. tästä B jakso), ja toisaalta tiedustellaan näiden kahden asiakirjan merkitystä varsinaisen vaikutusten arvioinnin kannalta (ks. tästä C jakso).
15.

Puitepäätöksen 27 artiklassa, jonka otsikko on ”Mahdollinen syytteeseenpano muista rikoksista”, säädetään seuraavaa: ”1. Kukin jäsenvaltio voi ilmoittaa Euroopan unionin neuvoston pääsihteeristölle siitä, että sen suostumus syytteeseenpanoa, tuomitsemista tai säilöön ottamista varten vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöön panemiseksi ennen kyseistä luovuttamista tehdystä, muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta katsotaan annetuksi muiden samanlaisen ilmoituksen antaneiden jäsenvaltioiden osalta, mikäli täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei jossain erityistapauksessa päätä luovuttamisesta tekemässään päätöksessä toisin. 2. Lukuun ottamatta 1 ja 3 kohdassa tarkoitettuja tapauksia, luovutettua henkilöä ei saa syyttää, tuomita tai muuten riistää häneltä vapautta ennen kyseistä luovuttamista tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta. 3. Edellä olevaa 2 kohtaa ei sovelleta seuraavissa tapauksissa: a) jos henkilö, jolla on ollut tilaisuus poistua sen jäsenvaltion alueelta, johon hänet on luovutettu, ei ole poistunut sieltä 45 päivän kuluessa lopullisesta vapauttamisestaan tai on palannut alueelle sieltä poistuttuaan; b) rikoksesta ei voi seurata vapaudenmenetystä käsittävää rangaistusta tai turvaamistoimenpidettä; c) rikosoikeudenkäynti ei johda henkilön henkilökohtaisen vapauden rajoitusta koskevaan toimenpiteeseen; d) henkilö joutuu muun kuin vapaudenriiston käsittävän rangaistuksen tai toimenpiteen kohteeksi, mukaan lukien taloudellinen rangaistus tai sellaisen sijasta määrätty toimenpide, vaikka se voisikin rajoittaa hänen henkilökohtaista vapauttaan; e) henkilö on suostunut luovuttamiseensa sekä mahdollisesti luopunut vetoamasta erityissääntöön 13 artiklan mukaisesti; f) henkilö on luovuttamisensa jälkeen nimenomaisesti luopunut vetoamasta erityissääntöön tiettyjen luovuttamista edeltäneiden tekojen osalta. Luopumisilmoitus annetaan pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisille oikeusviranomaisille ja se kirjataan tämän valtion kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Luopumisilmoitus annetaan tavalla, josta ilmenee kyseisen henkilön antaneen sen vapaaehtoisesti ja täysin tietoisena seurauksista, joita tästä aiheutuu. Tätä varten henkilöllä on oikeus käyttää oikeudellista avustajaa; g) henkilön luovuttanut täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen antaa suostumuksensa 4 kohdan mukaisesti. 4. Suostumusta on pyydettävä täytäntöönpanosta vastaavalta oikeusviranomaiselta liittäen pyyntöön 8 artiklan 1 kohdassa mainitut tiedot ja käännös 8 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Suostumus annetaan, jos rikoksesta, jonka perusteella sitä pyydetään, voitaisiin luovuttaa tämän puitepäätöksen määräysten nojalla. Suostumus on evättävä 3 artiklassa mainituilla perusteilla ja muuten se voidaan evätä ainoastaan 4 artiklassa mainituilla perusteilla. Päätös on tehtävä viimeistään 30 päivän kuluttua pyynnön vastaanottamisesta. Edellä 5 artiklassa mainituissa tilanteissa on pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion annettava kyseisessä artiklassa säädetyt takuut.”