ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
120

Näin ollen ennakkoratkaisupyynnöt esittäneille tuomioistuimille on vastattava, että puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa sallitaan se, että kunnes valtion ylläpitämiin kouluihin tarvittaviin virkoihin otettavan opetushenkilöstön palvelukseenottoa koskevat kilpailumenettelyt on saatettu päätökseen, voidaan määräaikaiset työsopimukset uusia opettajien sekä hallinnollisen, teknisen ja avustavan henkilöstön avointen ja täyttämättä olevien toimien täyttämiseksi, mutta ei ilmoiteta näiden kilpailujen tarkkaa päättymisajankohtaa ja evätään opettajilta ja kyseiseltä henkilöstöltä mahdollisuus saada korvausta tällaisesta uusimisesta mahdollisesti aiheutuneesta vahingosta. Lienee nimittäin niin – mikä ennakkoratkaisua pyytäneiden tuomioistuinten on tutkittava –, että tästä säännöstöstä ei yhtäältä voida johtaa objektiivisia ja läpinäkyviä arviointiperusteita sen tarkistamiseksi, vastaako näiden sopimusten uudistaminen todellisuudessa todellista tarvetta ja onko se sopiva ja tarpeellinen keino tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, eikä siinä toisaalta säädetä muista toimenpiteistä perättäisten määräaikaisten työsopimusten väärinkäytön estämiseksi ja seuraamusten määräämiseksi tällaisesta väärinkäytöstä.
38

Lisäksi on todettava, kuten julkisasiamies on esittänyt ratkaisuehdotuksensa 52 ja 55 kohdassa, että pääasian kaltaisissa olosuhteissa, joissa yhdessä jäsenvaltiossa direktiivin 91/414 mukaisesti myyntiluvan saanutta ainetta jälleentuodaan rinnakkaistuontina kyseiseen jäsenvaltioon sen jälkeen, kun se on tuotu rinnakkaistuontina toiseen jäsenvaltioon, yksinkertaistetussa valvontamenettelyssä vaadittavien tarkistusten tekemiseen tarvittavien, muun muassa sen apuaineita sekä pakkausta, merkintöjä ja päällystä koskevien tietojen pitäisi lisäksi olla periaatteessa helpommin saatavilla, koska viiteaine lopullisessa tuontijäsenvaltiossa on se sama aine, joka on sieltä alun perin viety.
18

Tässä yhteydessä on todettava yhtäältä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on vain ilmoittanut unionin tuomioistuimelle asiakirjoista, jotka Traum on esittänyt osoittaakseen tavaroiden yhteisöluovutuksen olemassaolon, eikä se ole itse todennut, että tavarat on tosiasiassa kuljetettu Kreikkaan tai luovutettu hankkijalle, ja toisaalta, että unionin tuomioistuimelle esitetyt kysymykset koskevat päinvastoin näyttövaatimuksia, joita jäsenvaltiot voivat asettaa yhteisöluovutukseen perustuvalle arvonlisäverovapautukselle.
25

Tässä tilanteessa on todettava, että unionin tuomioistuimen vastauksesta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään tulkintakysymykseen on tälle hyötyä sen ratkaisemisessa, onko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö sopusoinnussa unionin oikeuden kanssa, joten Romanian hallituksen väitteet siitä, että ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta, on hylättävä ja kysymykseen on näin ollen vastattava.
64

On kuitenkin syytä korostaa, että jollei tällaista sääntöä ole, pääasiassa kyseessä olevan kaltaisten sääntöjenvastaisuuksien on tämän tuomion 53 kohdassa mieliin palautetun oikeuskäytännön mukaisesti katsottava vanhentuneen neljän vuoden kuluttua niiden tekoajankohdasta, ja tällöin on otettava huomioon asetuksen N:o 2988795 3 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyt, vanhentumisen katkaisevat toimet sekä noudatettava kyseisen 3 artiklan 1 kohdan neljännessä alakohdassa säädettyä enimmäisaikaa.
Asetus N:o 1782/2003 korvattiin yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 73/2009 (EUVL L 30, s. 16 ja oikaisu EUVL 2010, L 43, s. 7), jota sovelletaan 1.1.2009 lukien. Asetuksen N:o 73/2009 johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa täsmennetään seuraavaa:

”Pysyvien laitumien myönteiset ympäristövaikutukset on tunnustettu asetuksessa – – N:o 1782/2003. Tässä asetuksessa tarkoitetut toimenpiteet, joiden tarkoituksena on ollut kannustaa nykyisten pysyvien laidunten säilyttämiseen entisellään sen varmistamiseksi, että suuria alueita ei muuteta peltomaaksi, olisi säilytettävä.”
14

Vuotta 2008 koskevan veroasetuksen 8 §:n ensimmäisessä ja toisessa momentissa säädetään seuraavaa: ”Jokainen verovelvollinen on velvollinen maksamaan veroa jokaisesta erillisestä toimipaikasta, nimitetäänpä sitä miksi tahansa, joka on verovelvollisen käytössä tai varattuna hänen käyttöönsä ja joka sijaitsee Antwerpenin maakunnan alueella. Verotettava toimipaikka on jokainen pinta-ala, joka on tarkoitettu ammatin tai yritystoiminnan harjoittamiseen tai jota käytetään ammatin tai yritystoiminnan harjoittamisessa tai joka on varattu ammatin tai yritystoiminnan harjoittamiseen tai jota käytetään ammatin tai yritystoiminnan harjoittamisen toteutumisen edistämiseen.”
3

Direktiivin 2004/114 johdanto-osan 6, 7, 14, 15 ja 24 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(6) Yhteisön tavoitteisiin koulutuksen alalla kuuluu markkinoida koko Eurooppaa merkittävänä yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen alan osaamiskeskuksena. Yhteisöön opiskelua varten tulevien kolmansien maiden kansalaisten liikkuvuuden edistämisellä on ratkaiseva merkitys tämän strategian toteutumiselle. Tähän kuuluu myös maahantulon ja oleskelun edellytyksiä koskevan jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön lähentäminen. (7) Muutto ulkomaille tämän direktiivin mukaisia tarkoituksia varten, mikä on itsessään tilapäistä ja vastaanottavan maan työmarkkinoilla vallitsevasta tilanteesta riippumatonta, on hyödyksi niin muuttajalle itselleen kuin tämän lähtömaalle ja vastaanottavalle jäsenvaltiolle sekä parantaa yleisesti kulttuurien keskinäistä ymmärtämystä. – – (14) Maahanpääsy tässä direktiivissä säädettyjä tarkoituksia varten voidaan evätä asianmukaisesti perustelluista syistä. Maahanpääsy voidaan evätä varsinkin, jos jäsenvaltio katsoo tosiseikkoihin perustuvan arvion mukaisesti, että asianomainen kolmannen maan kansalainen on mahdollinen uhka yleiselle järjestykselle tai turvallisuudelle. Yleisen järjestyksen käsite voi kattaa vakavaan rikokseen syyllistymisen johdosta annetun tuomion. Tässä yhteydessä on huomattava, että yleisen järjestyksen ja yleisen turvallisuuden käsitteet kattavat myös ne tapaukset, joissa kolmannen maan kansalainen kuuluu tai on kuulunut kansainvälistä terrorismia tukevaan järjestöön, kannattaa tai on kannattanut tällaista yhdistystä tai hänellä on tai on ollut äärimmäisyyspyrkimyksiä. (15) Jos maahanpääsyä koskevan hakemuksen perusteista on epäilyksiä, jäsenvaltioiden olisi voitava vaatia kaiken tarvittavan selvityksen esittämistä, jotta voidaan arvioida hakemuksen johdonmukaisuutta erityisesti hakijan aikomien opintojen kanssa tässä direktiivissä säädetyn menettelyn väärinkäytön torjumiseksi. – – (24) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän direktiivin tavoitetta eli kolmansien maiden opiskelua, opiskelijavaihtoa, palkatonta harjoittelua tai vapaaehtoistyötä varten tapahtuvalle maahanpääsylle asetettavien edellytysten määrittelyä, vaan se voidaan laajuutensa ja vaikutustensa vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.”
7

Italian tasavalta on pannut direktiivin 98/5 täytäntöön valtionsisäisessä oikeudessaan 2.2.2001 annetulla asetuksella (decreto legislativo) nro 96 (GURI nro 79, Supplemento ordinario, 4.4.2001; jäljempänä asetus nro 96/2001). Sen 6 §:ssä, jonka otsikkona on ”Merkitseminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden kansalaisten, jotka ovat suorittaneet jonkin 2 §:ssä tarkoitetuista tutkinnoista, on kirjoittauduttava siinä tuomiopiirissä, jossa heillä on vakinainen asuinpaikka tai johon he ovat sijoittautuneet harjoittaakseen pysyvästi ammattiaan, pidettävän asianajajaluettelon erityiseen osaan, siten että sosiaaliturvaan liittyviä velvoitteita koskevaa lainsäädäntöä noudatetaan. 2. Asianajajaluettelon erityiseen osaan merkitseminen edellyttää, että hakija on merkitty ammattikuntaa siinä jäsenvaltiossa, josta hän on peräisin, edustavan toimivaltaisen elimen pitämään luetteloon. 3. Luetteloon merkitsemistä koskevaan hakemukseen on liitettävä seuraavat asiakirjat: a) todistus Euroopan unionin jäsenvaltion kansalaisuudesta tai tällaista todistusta vastaava ilmoitus b) kotipaikkatodistus tai tällaista todistusta vastaava ilmoitus taikka hakijan ilmoitus, jossa mainitaan paikka, jossa ammattia harjoitetaan c) enintään kolme kuukautta ennen hakemuksen esittämistä annettu todistus siitä, että henkilö on merkitty ammattikuntaa edustavan elimen luetteloon siinä jäsenvaltiossa, josta hän on peräisin, tai tällaista todistusta vastaava ilmoitus. – – 6. Asianajajayhdistyksen hallitus määrää merkinnän tekemisestä luettelon erityiseen osaan 30 päivän kuluessa hakemuksen tekemisestä tai sen täydentämisestä tarkistettuaan tarvittavien vaatimusten täyttymisen sekä sen, ettei muita esteitä ole, ja ilmoittaa tästä sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, josta hakija on peräisin.” 7. Hakemusta ei voida hylätä kuulematta ensin hakijaa. Päätös on perusteltava ja annettava kokonaisuudessaan tiedoksi asianosaiselle ja oikeushallintoviranomaiselle 15 päivän kuluessa – – 8. Ellei asianajajayhdistyksen hallitus tee päätöstään 6 momentissa säädetyssä ajassa, hakija voi kymmenen päivän kuluessa määräajan päättymisestä hakea muutosta Consiglio Nazionale Forensessa [asianajajien kansallinen ammattikuntaneuvosto], joka ratkaisee hakemuksen aineellisesti. 9. Sijoittautunut asianajaja saa luettelon erityiseen osaan merkitsemisen seurauksena äänioikeuden mutta ei vaalikelpoisuutta. – –”
81

Tähän on lisättävä erityisesti, kun kyse on asetuksesta N:o 1386/2002, jolla on tarkoitus vahvistaa muutetun asetuksen N:o 1164/94 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, joihin nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva säännös kuuluu, että komission kannattamaa näkemystä, jonka unionin yleinen tuomioistuin vahvisti valituksenalaisen tuomion 36 ja 39 kohdassa ja jonka mukaan asetuksen N:o 1386/2002 18 artiklassa ainoastaan vahvistetaan päivämäärä, josta lähtien muutetun asetuksen N:o 1164/94 liitteessä II olevan H artiklan 2 kohdassa tarkoitetun päätöksen tekemisen määräaika alkaa juosta, ei voida hyväksyä, koska unionin lainsäätäjä ei olisi voinut asettaa kyseisessä H artiklassa tarkoitetun päätöksen tekemistä koskevan määräajan alkamisajankohtaa, ellei tällaista määräaikaa olisi olemassa.
47

Näin ollen toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 6/2002 85 artiklan 2 kohtaa on tulkittava niin, että jotta yhteisömalleja käsittelevä tuomioistuin pitää rekisteröimätöntä yhteisömallia pätevänä, kyseisen mallin haltija ei ole velvollinen näyttämään toteen, että malli on mainitun asetuksen 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla luonteeltaan yksilöllinen, vaan haltija on vain velvollinen osoittamaan, miten malli on luonteeltaan yksilöllinen, eli yksilöimään kyseisen mallin sen piirteen tai ne piirteet, jotka haltijan mukaan tekevät siitä luonteeltaan yksilöllisen.
6

Direktiivin 92/13 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 artiklassa tarkoitetuissa muutoksenhakumenettelyjen aikaansaamiseksi toteutettavissa toimenpiteissä annetaan valtuudet joko a) ryhtyä kiireellisesti väliaikaisiin toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on oikaista väitetty virheellinen menettely tai estää kyseisiin etuihin kohdistuvat lisävahingot, mukaan lukien toimenpiteet sopimuksentekomenettelyn tai hankintayksikön tekemän päätöksen täytäntöönpanon keskeyttämiseksi tai niiden keskeyttämisen varmistamiseksi, b) kumota lainvastaisesti tehdyt päätökset tai varmistaa niiden kumoaminen, mukaan lukien sopimusilmoituksessa, määräaikaisessa ohjeellisessa ilmoituksessa, kelpuuttamisjärjestelmän olemassaoloa koskevassa ilmoituksessa, tarjouspyynnössä, sopimusasiakirjoissa tai muussa kyseiseen sopimuksentekomenettelyyn liittyvässä asiakirjassa olevien syrjintää aiheuttavien teknisten, taloudellisten tai rahoitusta koskevien eritelmien poistaminen tai c) ryhtyä kiireellisesti mahdollisuuksien mukaan väliaikaisin menettelyin ja tarvittaessa asiasisältöä koskevin lopullisin menettelyin muihin kuin a ja b alakohdassa mainittuihin toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on oikaista havaittu virheellinen menettely ja estää kyseisiin etuihin kohdistuvat vahingot; erityisesti määräämällä maksettavaksi tietty korvaus tapauksissa, joissa virheellistä menettelyä ei ole oikaistu tai estetty. Jäsenvaltiot voivat valita menettelyn joko kaikkien hankintayksiköiden osalta tai puolueettomin perustein määritettyjen yksikköryhmien osalta, säilyttäen kuitenkin niiden toimenpiteiden tehokkuuden, jotka on määrätty kyseisiin etuihin kohdistuvien vahinkojen estämiseksi, d) sekä molemmissa edellä tarkoitetuissa tapauksissa määrätä maksettaviksi vahingonkorvauksia virheellisestä menettelystä vahinkoa kärsineille. Kun vahingonkorvauksia vaaditaan sillä perusteella, että päätös on tehty lainvastaisesti, jäsenvaltiot voivat määrätä, että kiistanalainen päätös on ensin kumottava tai julistettava lainvastaiseksi, jos niiden kansallinen oikeusjärjestys tätä edellyttää ja jos niillä on tätä tarkoitusta varten toimielimet, joilla on tarvittavat toimivaltuudet.”
19

Työntekijöiden asemasta annetun lain 15. lisäsäännöksessä, jonka otsikko on ”Kestoa koskevien rajojen soveltaminen tiettyä tehtävää tai palvelua koskevaan sopimukseen ja perättäisiin sopimuksiin julkishallinnossa”, sellaisena kuin se on muutettuna kiireellisistä toimenpiteistä työmarkkinoiden muuttamiseksi 17.9.2010 annetun lain 35/2010 (BOE nro 227, 18.9.2010, s. 79326), joka tuli voimaan 19.9.2010, 1 §:n 6 momentilla, todetaan seuraavaa: ”1. Tämän lain 15 §:n 1 momentin a kohdan säännöksillä, jotka koskevat tiettyä tehtävää tai palvelua koskevan sopimuksen enimmäiskestoa, ja 15 §:n 5 momentin säännöksillä, jotka koskevat perättäisiin sopimuksiin sovellettavia rajoja, on vaikutuksia julkishallintoon ja julkisiin elimiin, jotka ovat sidoksissa siihen tai siitä riippuvia, tämän vaikuttamatta perustuslaissa säädettyihin yhdenvertaisen kohtelun, ansioiden ja pätevyyden periaatteisiin julkishallinnon palvelukseen ottamisen yhteydessä, joten se ei ole esteenä velvollisuudelle täyttää asianomaiset toimet tavanomaisia menettelyjä soveltamalla sovellettavassa säännöstössä säädettyjen säännösten mukaisesti. Työntekijä säilyttää toimen, jota hän hoitaa, siihen saakka, kunnes se täytetään edellä mainittujen menettelyjen mukaisesti, mikä merkitsee työsuhteen päättymistä, ellei kyseistä työntekijää oteta julkishallinnon palvelukseen hänen selvitettyään menestyksekkäästi vastaavan valintamenettelyn. – – 3. Tämän lain 15 §:n 5 momentissa säädetyn perättäisiin sopimuksiin sovellettavan rajan soveltamiseksi otetaan huomioon yksinomaan sopimukset, jotka on tehty kunkin julkishallinnon vastuualueella pois lukien julkisoikeudelliset laitokset, virastot ja muut yksiköt, joilla on oma oikeushenkilöllisyys ja jotka ovat sidoksissa viimeksi mainittuun tai siitä riippuvaisia. Kyseisen 15 §:n 5 momentin säännöksiä ei missään tapauksessa sovelleta, kun on kyse työsopimuksen yksityiskohtaisista säännöistä, joita tarkoitetaan laissa [6/2001] tai missä tahansa muussa lain tasoisessa säädöksessä.”
41

On todettava vielä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on antamiensa tietojen mukaan edellä mainitussa 3.1.2013 antamassaan määräyksessä, josta Torralbo Marcos on tehnyt valituksen (suplicación), hylännyt Torralbo Marcosin sovintopöytäkirjan pakkotäytäntöönpanoa koskevan hakemuksen lähinnä sillä perusteella, että pakkotäytäntöönpanon jatkaminen riippuu sen toimivaltaisen kauppatuomioistuimen ratkaisusta, jossa Torralbo Marcosia on kehotettu vetoamaan oikeuksiinsa.
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa annetun direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että niissä olevan sopivan hyvityksen käsitteen osalta on tehtävä ero sen mukaan, valmistaako kuka hyvänsä käyttäjä kappaleet paperille tai samankaltaiselle alustalle käyttämällä mitä tahansa valokuvaustekniikkaa tai muuta menetelmää, jolla on samanlaiset vaikutukset, vai onko kyseessä luonnollisten henkilöiden valmistamat kappaleet, jotka on tehty yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen.

Nimittäin sellaista tilannetta, jossa luonnollinen henkilö on direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetyn valokopiointia koskevan poikkeuksen nojalla valmistanut kappaleet yksityiseen käyttöön eikä niiden käyttötarkoitus ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, ei voida sopivan hyvityksen osalta rinnastaa sellaiseen tilanteeseen, jossa muut käyttäjät kuin luonnolliset henkilöt ovat valokopiointia koskevan poikkeuksen nojalla valmistaneet kappaleet tai luonnolliset henkilöt ovat valmistaneet ne saman poikkeuksen nojalla välittömästi tai välillisesti kaupallista käyttöä tai muuta kuin yksityistä käyttöä varten, koska oikeudenhaltijoille näissä tilanteissa aiheutuvat vahingot eivät lähtökohtaisesti ole samat.

(ks. 41 ja 43 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen N:o 883/2004 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetuille vanhuusetuuksille on tyypillistä ennen kaikkea se, että niillä pyritään turvaamaan sellaisten henkilöiden toimeentulomahdollisuudet, jotka tietyn iän saavutettuaan lopettavat työskentelyn eivätkä enää ole velvollisia olemaan työvoimaviranomaisten käytettävissä.

Mainitussa säännöksessä tarkoitetuksi vanhuusetuudeksi ei voida luokitella sellaista joulurahaa, jota ei makseta yksinomaan vanhuuseläkkeen, varhennetun vanhuuseläkkeen tai sotilas- ja poliisihenkilöstön ansioeläkkeen saajille vaan sen saajien piiri sisältää myös henkilöt, jotka saavat muuntyyppisiä eläkkeitä, muiden muassa työkyvyttömyyseläkettä, sosiaalieläkettä, leskeneläkettä tai lapseneläkettä, ja jonka tarkoitus ei riipu vain siitä, minkätyyppistä eläkettä sillä on tarkoitus täydentää.

Tästä on kyse muun muassa silloin, kun joulurahana maksettavan taloudellisen lisän, jonka myöntäminen ei riipu toimivaltaisten viranomaisten hakijaan kohdistamasta tapauskohtaisesta tarveharkinnasta, varsinaisena tarkoituksena on lieventää pienituloisten avustuksensaajien vaikeaa sosiaalista tilannetta ajanjaksona, jonka aikana he voivat henkilökohtaisesti kokea vähäisten tulojensa takia taloudellisen ja sosiaalisen tilanteensa raskaaksi, ja kyseinen tarkoitus ilmenee myös siitä, että useiden lakisääteisten eläkkeiden saajat saavat joulurahan vain kerran ja näin on silloin, kun eläkkeiden yhteismäärä ei ylitä vahvistettua rajaa.

(ks. 52, 55, 57, 60 ja 61 kohta)
Vuodesta 2000 lähtien komission on rahoitusoikaisuja koskevaa päätöstä tehdessään noudatettava säädettyä määräaikaa. Komissiolla mainitun päätöksen tekemiseksi olevan määräajan kesto vaihtelee sovellettavan säännöstön mukaan. Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen N:o 1083/2006 100 artiklan 5 kohdan mukaan komissio tekee päätöksen rahoitusoikaisusta kuuden kuukauden kuluessa kuulemisesta, ja jos kuulemista ei pidetä, kuuden kuukauden määräaika alkaa kahden kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona komissio lähetti kutsun kuulemiseen. Näin ollen se, että komissio ei ole tehnyt mainituista rahastoista saatuihin taloudellisiin tukiin kohdistuvista rahoitusoikaisuista päätöstä mainitussa asetuksessa vahvistetussa määräajassa, merkitsee olennaisten muotomääräysten rikkomista, ja jättäessään mainitun säännöksen rikkomisen huomiotta unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen.

Unionin tuomioistuimien työjärjestyksissä säädetyn kaltaisia erityistapauksia lukuun ottamatta unionin tuomioistuimet eivät voi perustaa ratkaisuaan oikeudelliseen perusteeseen, joka on otettu huomioon omasta aloitteesta, vaikka se kuuluisikin oikeusjärjestyksen perusteisiin, jolleivät ne ole kehottaneet asianosaisia ensin esittämään huomautuksiaan kyseisestä perusteesta. Mainitunlainen erityistapaus, jossa asianosaisia ei ole aiheellista kehottaa esittämään huomautuksiaan perusteesta, on olemassa silloin, kun yhtäältä komissiolla on ollut riittävästi tilaisuuksia esittää sellaisiin aikaisempiin asioihin, joissa oli kyse olennaisilta osin samoista tosiseikkoja koskevista kysymyksistä ja oikeudellisista kysymyksistä, liittyvän kontradiktorisen näkemystenvaihdon yhteydessä perusteensa ja perustelunsa Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen N:o 1083/2006 100 artiklan 5 kohdassa säädetyn määräajan ulottuvuudesta ja toisaalta kyseiselle säännökselle mainituissa asioissa annettua tulkintaa on pidettävä vakiintuneena, koska unionin tuomioistuin on vahvistanut sen useissa sen jälkeisissä asioissa.

(ks. 57–61 kohta)
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/680, 13 artiklan B kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että käytetyn ajoneuvon myyjästä riippumattoman talouden toimijan suorittama palvelu, jonka sisältönä on tämän ajoneuvon tiettyjen osien mekaanisia vikoja koskevan takuun antaminen kiinteämääräistä maksua vastaan, on tässä säännöksessä tarkoitettua arvonlisäverosta vapautettua vakuutustoimintaa.

Siitä riippumatta, tehdäänkö käytetyn ajoneuvon ostajan ja tämän ajoneuvon myyjästä riippumattoman talouden toimijan välillä sopimus, jonka yhteydessä myyjä toimii ainoastaan välittäjänä, vai tekeekö myyjä tämän sopimuksen omissa nimissään mutta ajoneuvon ostajan puolesta vai siirtääkö myyjä ostajalle oikeudet, jotka perustuvat sen omissa nimissään ja omaan lukuunsa tekemään sopimukseen riippumattoman talouden toimijan kanssa, kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan a alakohdassa tarkoitettu vakuutustoiminnan käsite on riittävän laaja kattamaan jokaisen näistä tilanteista.

Suorituksen luokitteleminen kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan a alakohdassa tarkoitetuksi vakuutustoiminnaksi ei myöskään riipu siitä, millä tavoin vakuuttaja käsittelee vastattavakseen ottamansa riskin suuruutta ja millä tavoin se laskee vakuutusmaksujen täsmällisen määrän. Tältä osin kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan a alakohdassa tarkoitetun vakuutustoiminnan olennaisin ominaispiirre on siinä, että vakuutettu suojautuu epävarmoilta mutta mahdollisesti huomattavilta taloudellisilta tappioilta vakuutusmaksulla, jonka maksaminen on varmaa mutta jonka määrä on rajattu.

Edellä mainitun kaltaisen palvelun suorittamista ja käytetyn ajoneuvon myyntiä on lähtökohtaisesti pidettävä erillisinä ja itsenäisinä suorituksina, joita on käsiteltävä arvonlisäverotuksessa erikseen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää, liittyvätkö käytetyn ajoneuvon myynti ja tämän ajoneuvon myyjästä riippumattoman talouden toimijan antama takuu ajoneuvon tiettyjen osien mahdollisten mekaanisten vikojen varalta toisiinsa siinä määrin, että niitä on pidettävä yhtenä ainoana liiketoimena, vai ovatko ne päinvastoin itsenäisiä liiketoimia.

(ks. 38, 41, 42 ja 58 kohta sekä tuomiolauselma)