Valitus, jonka Duravit AG ym. ovat tehneet 25.11.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-364/10, Duravit AG ym. v. Euroopan komissio, 16.9.2013 antamasta tuomiosta

(Asia C-609/13 P)

(2014/C 71/07)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittajat: Duravit AG, Duravit SA ja Duravit BeLux SPRL/BVBA (edustajat: asianajajat U. Soltész ja C. von Köckritz)

Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että

1) unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) 16.9.2013 asiassa T-364/10 antama tuomio kumotaan siltä osin kuin sillä on hylätty valittajien kanne

2) asiassa COMP/39092 — Kylpyhuonekalusteet — 23.6.2010 tehdyn Euroopan komission päätöksen K(2010) 4185 lopullinen 1 artiklan 1 kohta, 2 artikla ja 3 artikla on SEUT 263 artiklan 4 kohdan mukaisesti kumottava kokonaisuudessaan valittajien osalta

3) (kohdassa 2 esitettyyn vaatimukseen nähden) toissijaisesti edellä mainitussa päätöksessä valittajille määrätyt sakot on kumottava tai niitä on huomattavasti alennettava

4) (kohdissa 2 ja 3 esitettyihin vaatimuksiin nähden) toissijaisesti asia on palautettava unionin yleisen tuomioistuimen uudelleen ratkaistavaksi unionin tuomioistuimen tuomiossa ratkaistuja oikeusseikkoja noudattaen

5) komissio on joka tapauksessa velvoitettava korvaamaan valittajien oikeudenkäyntikulut unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajat vetoavat kaikkiaan kuuteen valitusperusteeseen.

Ensinnäkin valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut asetuksen N:o 1/2003 31 artiklaa virheellisesti, loukannut syyttömyysolettamaa ja oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin (perusoikeuskirjan 47 artikla ja 48 artiklan 1 kohta luettuina yhdessä 52 artiklan 3 kohdan kanssa sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 ja 2 kappale), koska se on kieltäytynyt riidanalaisen päätöksen oikeellisuuden täysimittaisesta tutkimisesta, jota oli nimenomaisesti vaadittu, ja koska se on pitänyt komission esittämiä toteamuksia tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista lähtökohtaisesti oikeina eikä se ole riittävästi käyttänyt omaa harkintaansa sakon määrän vahvistamisessa.

Toiseksi valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut SEUT 263 artiklaa virheellisesti sekä loukannut valittajien oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin (perusoikeuskirjan 47 artiklan 1 kohta) ja menettelyllisen yhdenvertaisuuden periaatetta, koska se ei ole riittävästi käyttänyt toimivaltaansa päätöksen laillisuuden valvomisessa vaan on ylittänyt tämän toimivaltansa rajat valittajien vahingoksi.

Kolmanneksi valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin on useilla eri tavoilla vääristänyt asiakirja-aineiston sisältöä siten, että tämä on vaikuttanut asian ratkaisuun, ja se on näin ollen tehnyt oikeudellisia virheitä ja loukannut todistelumenettelyä koskevia tunnustettuja periaatteita.

Neljänneksi valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt menettelyvirheitä ja rikkonut työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohtaa sekä loukannut valittajien puolustautumisoikeuksia, valittajien oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja menettelyllisen yhdenvertaisuuden periaatetta, koska se on valittajien vahingoksi käyttänyt hyödyntämiskiellon alaisia ja myöhässä esitettyjä todisteita sekä ilman riittäviä perusteita hylännyt kaikki valittajien esittämät pyynnöt näytön hankkimiseksi.

Viidenneksi valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut SEUT 101 artiklaa virheellisesti ja laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, kun se on katsonut komission menetelleen oikein lukiessaan valittajien syyksi osallistumisen useita tuotteita yhteisesti koskevaan kilpailusääntöjen rikkomiskokonaisuuteen hana-, suihkukaappi- ja keramiikkamarkkinoilla.

Kuudenneksi valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut SEUT 101 artiklaa virheellisesti, koska se on käyttänyt väärää mittakaavaa arvioidessaan SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tietojenvaihtoa, katsonut valittajien olleen velvollisia irtisanoutumaan muiden kuin kilpailevien yritysten keskusteluista sekä pitänyt SEUT 101 artiklan rikkomisen täytettynä tekomuotona sitä, että useita tuotteita edustavissa järjestöissä on väitetty ”yritetyn tehdä sopimuksia” tietyistä erityistapauksista.