Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen – Yritykset, joiden voidaan katsoa rikkoneen kilpailusääntöjä osallistumalla kokonaisvaltaiseen yhteistoimintajärjestelyyn – Perusteet

(EY 81 artiklan 1 kohta)

2. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Harkinnassa huomioon otettavat seikat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

3. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yrityksen vastuuseen joutuminen – Vastuu muiden yritysten toiminnasta saman rikkomisen yhteydessä – Hyväksyttävyys – Perusteet

(EY 81 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Sakon vahvistaminen suhteessa rikkomisen vakavuutta harkittaessa huomioon otettuihin seikkoihin – Relevanttien markkinoiden pienen koon suhteellinen merkitys

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailunrajoituksen kohteena olevista tavaroista kertyneen liikevaihdon merkityksellisyys

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Sen mittaaminen, voiko yritys todella aiheuttaa vahinkoa niillä markkinoilla, joihin on vaikutettu

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

8. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Asianomaisen yrityksen taloudellinen tilanne

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

9. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Osallistuminen yritysten kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus – Asianomaisen yrityksen tarve osoittaa, ettei se ole pannut näissä kokouksissa tehtyjä sopimuksia täytäntöön

(EY 81 artiklan 1 kohta)

10. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät asianhaarat – Yrityksen passiivisuus tai seurailijan asema

(EY 81 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 ja 3 kohta)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakon määrän alentaminen vastineena rikkomiseen syyllistyneen yrityksen yhteistyöstä – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 11 artiklan 4 ja 5 kohta)

12. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset – Lainvastaisuus – Vahinko – Syy-yhteys – Käsite – Todistustaakka

(EY 288 artiklan toinen kohta)

Tiivistelmä

1. Yrityksen voidaan katsoa olevan vastuussa kokonaisvaltaisesta yhteistoimintajärjestelystä, vaikka näytetään toteen, että se on välittömästi osallistunut vain yhteen tai useampaan yhteistoimintajärjestelyn osatekijöistä.

Se, että eri yrityksillä on ollut erilainen rooli yhteiseen tavoitteeseen pyrittäessä, ei poista sitä, että kilpailunvastainen tavoite ja rikkominen on sama, edellyttäen, että kukin yritys on omalla tasollaan myötävaikuttanut yhteisen tavoitteen toteutumiseen.

Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka niiden samanlaisen tavoitteen perusteella ovat osa säännöllisesti järjestettyjä kokouksia sekä hintatavoitteiden ja kiintiöiden vahvistamista koskevia järjestelmiä, jotka puolestaan ovat osa niitä toimenpiteitä, joilla yritykset pyrkivät hintakehityksen vääristämiseen, eivät ole erillisiä kilpailusääntöjen rikkomisia vaan yhtenä kokonaisuutena pidettävä kilpailusääntöjen rikkominen.

Jos yritys tietää muiden yhtenä kokonaisuutena pidettävään rikkomiseen osallistuneiden kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä käyttäytymisestä tai jos se on voinut kohtuudella ennakoida sen ja ollut valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin, se on vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen. Tällainen päätelmä ei ole vastoin periaatetta, jonka mukaan vastuu tällaisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta on yrityskohtaista.

Riittää, että komissio näyttää toteen, että yritys on osallistunut kokouksiin, joiden kuluessa on tehty kilpailua rajoittavia sopimuksia, ja ettei se ole niitä selvästi vastustanut, todistaakseen riittävällä tavalla kyseisen yrityksen osallistuneen kartelliin. Kun tällaisiin kokouksiin osallistuminen on toteennäytetty, yrityksen on esitettävä seikkoja, jotka osoittavat, ettei sen osallistumisella kyseisiin kokouksiin ollut kilpailua rajoittavaa tarkoitusta, osoittamalla ilmoittaneensa kilpailijoilleen, että sillä oli näihin kokouksiin osallistuessaan eri tarkoitus kuin kilpailijoilla. Tämän oikeusperiaatteen taustalla oleva syy on se, että yritys, joka on osallistunut mainittuihin kokouksiin sanoutumatta julkisesti irti niiden sisällöstä, on antanut muille osallistujille aiheen ajatella, että se hyväksyy näiden kokousten lopputuloksen ja että se tulee noudattamaan sitä. Tämä pätee myös silloin, kun yritys osallistuu yhtenä kokonaisuutena pidettävän sopimuksen toimeenpanoon. Voidakseen todistaa yrityksen osallistuneen tällaiseen sopimukseen komission on näytettävä toteen, että kyseinen yritys aikoi omalla käyttäytymisellään myötävaikuttaa kaikkien osallistujien yhteisten päämäärien saavuttamiseen ja että yritys tiesi muiden samaan päämäärään pyrkivien yritysten suunnittelemasta tai toteuttamasta konkreettisesta käyttäytymisestä tai että se saattoi kohtuudella ennakoida sen ja oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin.

(ks. 32, 33 ja 37 kohta)

2. Rikkomisen vakavuuden arviointia, jonka avulla sakon yleinen lähtötaso määritetään, ei pidä sekoittaa arviointiin, joka koskee sitä, miten vakavasti kukin asianomainen yritys on osallistunut rikkomiseen, sillä tämä jälkimmäinen kysymys on tutkittava raskauttavia tai lieventäviä olosuhteita mahdollisesti sovellettaessa.

Sakon perusmäärän laskentapohja vahvistetaan rikkomisen mukaan, kun taas kyseisen rikkomisen vakavuus määritetään useiden muiden tekijöiden perusteella, joiden osalta komissiolla on harkintavaltaa. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuista suuntaviivoista ilmenee, että rikkomisen vakavuuden arvioinnissa on kaksi vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa rikkomisen yleistä vakavuutta arvioidaan ainoastaan rikkomista itseään koskevien seikkojen, kuten sen luonteen ja markkinoihin kohdistuneiden vaikutusten perusteella, ja toisessa vaiheessa suhteellista vakavuutta arvioitaessa otetaan huomioon asianomaista yritystä koskevat olosuhteet, joten komissio ottaa huomioon mahdollisten raskauttavien olosuhteiden lisäksi tarvittaessa myös lieventävät olosuhteet. Tämä menettely mahdollistaa sen, että rikkomisen vakavuutta arvioitaessa kunkin yrityksen erilainen asema ja kunkin yrityksen suhtautuminen komissioon menettelyn aikana voidaan ottaa huomioon etenkin niissä tapauksissa, joissa rikkomiseen on osallistunut useita yrityksiä.

(ks. 46 ja 48 kohta)

3. Yritys, joka on osallistunut monimuotoiseen yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiseen omalla käyttäytymisellään, joka kuuluu EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sellaisen sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan, jolla on kilpailua rajoittava tarkoitus, käsitteeseen ja jolla on tarkoitus myötävaikuttaa kilpailusääntöjen rikkomisen toteutumiseen kokonaisuudessaan, voi olla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman rikkomisen yhteydessä koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen, jos kyseisen yrityksen näytetään tienneen muiden osallistujien kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä käyttäytymisestä tai voineen kohtuudella ennakoida sen ja olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin.

(ks. 33 kohta)

4. Suhteellisuusperiaate edellyttää, että yhteisön toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimenpiteillä ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarkoituksenmukaista ja tarpeellista tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.

Sakkojen laskennassa kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus on osoitettava lukuisten seikkojen perusteella, eikä millekään näistä seikoista pidä antaa sellaista merkitystä, joka olisi suhteeton verrattuna muihin arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin.

Suhteellisuusperiaate edellyttää tässä yhteydessä, että komission on vahvistettava sakko suhteessa rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi huomioon otettuihin seikkoihin ja että sen on tältä osin sovellettava näitä seikkoja johdonmukaisesti ja objektiivisesti perustellulla tavalla.

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan mukaan komissio voi määrätä yrityksille sakon, jonka suuruus kunkin rikkomiseen osallisen yrityksen osalta on enintään kymmenen prosenttia sen edellisen tilikauden liikevaihdosta. Jotta sakon määrä voitaisiin määrittää näissä rajoissa, näissä säännöksissä säädetään, että rikkomisen vakavuus ja kesto on otettava huomioon. Lisäksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa todetaan, että komissio määrää laskentapohjan kyseisen rikkomisen vakavuuden mukaan ottamalla huomioon rikkomisen laadun, sen todellisen vaikutuksen markkinoihin, jos se on mitattavissa, ja maantieteellisten markkinoiden laajuuden.

Asetuksessa N:o 17, asetuksessa N:o 1/2003 ja suuntaviivoissa ei näin säädetä, että sakon määrä olisi vahvistettava suoraan kyseisten markkinoiden koon perusteella, koska tämä tekijä on vain yksi merkityksellinen tekijä muiden joukossa. Näissä oikeussäännöissä ei siis sellaisenaan velvoiteta komissiota ottamaan huomioon tuotemarkkinoiden pientä kokoa. Rikkomisen vakavuutta arvioidessaan komission on kuitenkin otettava huomioon monia tekijöitä, joiden luonne ja merkitys vaihtelevat kyseisen rikkomistyypin ja asianomaisen rikkomisen erityisolosuhteiden mukaan. Ei ole suljettu pois, että näihin tekijöihin, jotka osoittavat rikkomisen vakavuuden, voi tapauksen mukaan kuulua tuotteen markkinoiden koko. Vaikka markkinoiden koko voi olla yksi huomioon otettava tekijä rikkomisen vakavuuden osoittamiseksi, sen merkitys vaihtelee näin ollen asianomaisen rikkomistyypin ja sen erityisolosuhteiden mukaan.

Käytännöt, joissa vaihdetaan arkaluonteisia tietoja hinnastoista ja/tai yksittäisiltä asiakkailta veloitetuista hinnoista, sovitaan hinnankorotuksista ja/tai tavoitehinnoista, vältetään hintakilpailua vakiintuneen toimittajan eduksi ja jaetaan asiakkaat, ovat suuntaviivoissa tarkoitetun ”hintakartellin” tyyppisiä horisontaalisia rajoituksia, ja ne ovat näin luonteeltaan ”erittäin vakavia” rikkomisia. Tässä yhteydessä kyseessä olevien markkinoiden pienellä koolla, vaikka se olisi näytetty toteen, on vain vähäinen merkitys rikkomisen vakavuuden osoittaviin muihin seikkoihin nähden.

(ks. 60–65 kohta)

5. Ainoa asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohtaan ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohtaan sisältyvä nimenomainen viittaus rikkomiseen osallistuneen yrityksen kokonaisliikevaihtoon koskee sitä ylärajaa, jota sakon määrä ei voi ylittää. Tätä rajaa noudattaen komissio voi lähtökohtaisesti vahvistaa sakon haluamansa maantieteellisen alueen ja tuotteiden pohjalta lasketun liikevaihdon perusteella, eikä se ole velvollinen ottamaan huomioon juuri kokonaisliikevaihtoa tai relevanteilta maantieteellisiltä markkinoilta tai tuotemarkkinoilta kerättyä liikevaihtoa. Vaikka asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa ei todeta, että sakot olisi laskettava tietyn liikevaihdon perusteella, niissä ei kuitenkaan myöskään kielletä sitä, että asianomaisten yritysten kyseisillä markkinoilla keräämät liikevaihdot otettaisiin huomioon sakon määrää määritettäessä unionin oikeuden yleisten periaatteiden noudattamiseksi ja tilanteen sitä vaatiessa. Liikevaihto saattaa näin olla yksi niistä tekijöistä, jotka otetaan huomioon, kun sakon määrää lasketaan suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan neljännen ja kuudennen alakohdan mukaisesti.

Tästä seuraa, että komissio saa sakon suuruutta määrittäessään vapaasti ottaa huomioon haluamansa liikevaihdon, kunhan se ei vaikuta tapaukseen liittyvien olosuhteiden perusteella kohtuuttomalta. Komissio ei ole myöskään velvollinen varmistamaan tapauksissa, joissa sakkoja määrätään useille yrityksille samasta rikkomisesta, että sakkojen lopulliset määrät heijastavat yritysten kokonaisliikevaihtojen tai merkityksellisten liikevaihtojen välisiä eroja.

Siitä valinnasta, jonka komissio voi tehdä eri liikevaihtojen välillä, on todettava, että kun se analysoi rikkomiseen syyllistyneiden tosiasiallista taloudellista kykyä aiheuttaa vahinkoa kilpailulle, mikä merkitsee näillä yrityksillä relevanteilla markkinoilla olevan todellisen merkityksen arviointia eli niiden vaikutusta näihin markkinoihin, kokonaisliikevaihto antaa vain vajavaisen kuvan todellisesta tilanteesta. Ei näet ole mahdotonta, että vahva monialayritys toimii vain vähäisessä määrin joillakin erityisillä tuotemarkkinoilla. Ei ole myöskään mahdotonta, että yrityksellä, jolla on merkittävä asema unionin ulkopuolisilla maantieteellisillä markkinoilla, on vain heikko asema unionin markkinoilla tai Euroopan talousalueen markkinoilla. Tällaisissa tapauksissa pelkästään se seikka, että kyseisen yrityksen kokonaisliikevaihto on huomattava, ei merkitse välttämättä sitä, että sillä olisi ratkaiseva vaikutus kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olleisiin markkinoihin. Tämän vuoksi on niin, että vaikka yrityksen kyseisillä markkinoilla keräämä liikevaihto ei voi olla ratkaiseva peruste sille päätelmälle, että yritys kuuluu vahvaan taloudelliseen yksikköön, sillä on sitä vastoin merkitystä sen määrittämisessä, millaista vaikutusvaltaa yritys on voinut käyttää markkinoilla.

Näin ollen niiden tavaroiden myynnistä, joita rikkominen koskee, kertyvä liikevaihto voi antaa oikean kuvan kilpailusääntöjen rikkomisen laajuudesta relevanteilla markkinoilla. Rikkomisen kohteena olevista tavaroista kerätty liikevaihto on omiaan antamaan oikean kuvan kunkin asianomaisen yrityksen vastuusta kyseisillä markkinoilla, koska se on objektiivinen seikka, joka antaa oikeat mittasuhteet sille, miten haitallista kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevä käyttäytyminen on normaalille kilpailulle, ja se on näin ollen hyvä indikaattori jokaisen kyseessä olevan yrityksen kyvystä aiheuttaa vahinkoa kilpailulle.

(ks. 76–79 kohta)

6. Kun komissio määrittelee kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneiden todellista taloudellista kykyä aiheuttaa huomattavaa vahinkoa toisille toimijoille, se voi vapaasti nojautua liikevaihtoa ja markkinaosuuksia kyseisillä markkinoilla koskeviin tietoihin arvioidessaan rikkomisen vakavuutta ja vahvistaessaan sakon perusmäärän laskentapohjaa, jolleivät kyseisten markkinoiden ominaispiirteiden kaltaiset erityiset olosuhteet ole omiaan vähentämään huomattavasti näiden tietojen merkittävyyttä ja edellyttämään sitä, että yritysten vaikutusta markkinoihin tarkasteltaessa otetaan huomioon muita merkityksellisiä tekijöitä, muun muassa vertikaalinen integroituminen ja tuotevalikoiman laajuus.

(ks. 82 kohta)

7. Kun komissio määrittää sakkojen määrää kyseisen rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella, se ei ole velvollinen varmistamaan, että tapauksessa, jossa sakkoja määrätään useammalle samaan rikkomiseen syyllistyneelle yritykselle, määrättävien sakkojen lopulliset määrät, joihin se laskelmissaan päätyy, heijastavat kaikkia yritysten kokonaisliikevaihtojen tai merkityksellisten liikevaihtojen välisiä eroja.

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa ei edellytetä myöskään, että tapauksessa, jossa sakkoja määrätään useammalle samaan rikkomiseen syyllistyneelle yritykselle, pienelle tai keskisuurelle yritykselle asetetun sakon määrä ei prosenttiosuutena liikevaihdosta olisi suurempi kuin suuremmille yrityksille asetettujen sakkojen määrä. Näistä säännöksistä näet ilmenee, että sekä pienten ja keskisuurten yritysten että suurempien yritysten osalta on sakon määrää määritettäessä otettava huomioon rikkomisen vakavuus ja kesto. Jos komissio asettaa kullekin samaan rikkomiseen osallistuneelle yritykselle rikkomisen vakavuuden ja keston mukaan perustellut sakot, sitä ei voida moittia siitä, että joillekin yrityksille asetettujen sakkojen määrä on liikevaihtoon nähden suurempi kuin toisille yrityksille asetettujen sakkojen määrä.

(ks. 89 ja 90 kohta)

8. Komissio ei ole velvollinen ottamaan sakon suuruutta määrittäessään huomioon yrityksen rahoitusvajetta. Sen huomioon ottaminen merkitsisi perusteettoman kilpailuedun antamista niille yrityksille, jotka ovat vähiten sopeutuneita markkinatilanteeseen. Vaikka oletettaisiinkin, että toimielimen toteuttama toimenpide johtaa tietyn yrityksen selvitystilaan, on kuitenkin niin, että vaikka yrityksen tällaisella selvitystilaan asettamisella kyseisessä oikeudellisessa muodossaan voidaankin vahingoittaa omistajien tai osakkeiden taikka osuuksien omistajien taloudellisia etuja, se ei merkitse kuitenkaan sitä, että myös yrityksen henkilöstö sekä aineelliset ja aineettomat osatekijät menettäisivät nekin arvonsa.

(ks. 95 ja 96 kohta)

9. Yrityksen, jota kiellettyä kartellia koskeva hallinnollinen menettely koskee, on osoittaakseen, ettei se ollut pannut täytäntöön kokouksissa, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus, tehtyjä sopimuksia, näytettävä toteen, että sinä aikana, jona se osallistui kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin sopimuksiin, se tosiasiassa pidättyi niiden soveltamisesta kilpailemalla markkinoilla tai ainakin selvästi ja huomattavasti rikkoi velvoitteita, jotka koskivat kyseisen kartellin täytäntöönpanoa, siinä määrin, että se häiritsi kartellin toimintaa.

(ks. 111 kohta)

10. Passiivisuus, joka asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen mukaan voidaan ottaa huomioon kielletyn kartellin toteuttamiseen liittyvinä lieventävinä olosuhteina, tarkoittaa sitä, että kyseinen yritys on omaksunut ”matalan profiilin” eli että se ei ole osallistunut aktiivisesti kilpailunvastaisen sopimuksen tai sopimusten laatimiseen. Sellaisina seikkoina, jotka saattavat ilmentää yrityksen passiivisuutta kartellissa, voidaan ottaa huomioon se, että yritys on osallistunut huomattavasti satunnaisemmin kokouksiin kuin kartellin varsinaiset jäsenet, samoin kuin se, että se on tullut myöhemmin kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olleille markkinoille, riippumatta siitä, miten pitkään se on rikkomiseen osallistunut, tai huomioon voidaan ottaa myös kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden kolmansien yritysten edustajien antamat tämänsuuntaiset nimenomaiset lausumat.

Se, että yritys, jonka osallistuminen EY 81 artiklan 1 kohdan mukaiseen lainvastaiseen yhteistoimintaan on osoitettu, ei ole käyttäytynyt markkinoilla kilpailijoidensa kanssa sopimallaan tavalla, ei ole välttämättä seikka, joka olisi otettava huomioon. Yritys, joka kilpailijoidensa kanssa tekemästä yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa sovitusta poikkeavaa politiikkaa, saattaa yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyödykseen.

(ks. 119, 120 ja 129 kohta)

11. Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiseen perustuvien sakkojen määrää määritettäessä sellainen tutkimuksessa tehty yhteistyö, joka ei ylitä sitä, mikä perustuu asetuksen N:o 17 11 artiklan 4 ja 5 kohdan nojalla yrityksille kuuluviin velvollisuuksiin, ei oikeuta sakon määrän alentamiseen. Tällainen alennus on sitä vastoin oikeutettu silloin, kun yritys on toimittanut tietoja, jotka selvästi ylittävät sen, mitä komissio voi vaatia asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla.

Jos yritys, jota arvostellaan rikkomisesta, ei tyydy antamaan vain tosiseikkoja koskevia tietoja, vaan se antaa tärkeitä todisteita rikkomisesta, ja jos se ei kiistä niiden tosiseikkojen paikkansapitävyyttä, joihin komissio perustaa syytöksensä, mainitulle yritykselle on myönnettävä suurempi alennus kuin yrityksille, joiden yhteistyötä komissio on pitänyt hyödyttömänä verrattuna mainitun yrityksen yhteistyöhön.

(ks. 147–151 kohta)

12. Sen asianosaisen tehtävänä, joka vetoaa yhteisön vastuuseen, on esittää todisteet sen vahingon olemassaolosta tai laajuudesta, johon se vetoaa, ja näyttää toteen riittävän välitön syy-yhteys kyseessä olevan toimielimen moititun toiminnan ja esitetyn vahingon välillä. Tässä suhteessa on todettava, että kun kyse on saamatta jääneen tulon arvon, ja siis välttämättä hypoteettisten liiketoimien arvon, määrittämisestä, kantajan saattaa olla vaikeaa ja jopa mahdotonta tarkasti arvioida vahinkoa, jonka se väittää kärsineensä. Tällaisissa tapauksissa tuomioistuin voi tyytyä keskimääräisiin tilastollisiin arvoihin perustuviin arvioihin. Tämä ei kuitenkaan vapauta kantajaa kaikesta vahinkoa koskevasta näyttövelvollisuudesta. Vaikka saamatta jääneen tulon arvo välttämättä onkin hypoteettinen tieto, joka on arvioitava, koska sitä ei voida tarkasti laskea, asianosainen, joka vetoaa niihin tietoihin, joihin tämä arvio perustuu, voi – ja sen pitää kaikin mahdollisin tavoin – kuitenkin aina todistaa ne.

(ks. 167 ja 168 kohta)