Väliaikainen versio

JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

TAMARA ĆAPETA

1 päivänä joulukuuta 2022 ( )

Asia C-626/21

Funke Sp. z o.o.

muu osapuoli:

Landespolizeidirektion Wien

(Ennakkoratkaisupyyntö – Verwaltungsgerichtshof (ylin hallintotuomioistuin, Itävalta))

Ennakkoratkaisupyyntö – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Direktiivi 2001/95/EY – Yleinen tuoteturvallisuus – Tuoteturvallisuutta koskeva Euroopan unionin nopea tiedonvaihtojärjestelmä (RAPEX) – Täytäntöönpanopäätös (EU) 2019/417 – RAPEX-ohjeet – Asetus (EY) N:o 765/2008 – Markkinavalvonta – Direktiivi 2013/29/EU – Pyroteknisten tuotteiden markkinoille saattaminen – Talouden toimijan oikeus täydentää RAPEX-ilmoitusta – SEUT 34 artikla – Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide





I Johdanto

1. Tavaroiden liikkuvuus, jota sisämarkkinat edistävät, merkitsee sitä, että vaaralliset tuotteet voivat helposti päätyä kuluttajille useissa jäsenvaltioissa. Tällaisiin tilanteisiin reagoimiseksi Euroopan unioni on perustanut RAPEX-järjestelmän( ) – oman versionsa savumerkein lähetetystä kolmesta savupilvestä.( )

2. Tiivistäen voidaan todeta, että RAPEX-järjestelmässä jäsenvaltio, jossa havaitaan, että vaarallinen tuote on saatettu siellä markkinoille, ilmoittaa tästä muille jäsenvaltioille Euroopan komission välityksellä. Käsiteltävässä asiassa on kyse tästä järjestelmästä ja erityisesti talouden toimijoiden oikeudesta puuttua tämän järjestelmän toimintaan, jos tavaroista, joilla ne käyvät kauppaa, on tehty tällainen ilmoitus.

3. Käsiteltävässä asiassa kyseessä olevat tavarat ovat paukkuja eli kovaäänisiä ilotulitteita, joita pääasian valittajana oleva Funke Sp. z o.o. tuo Euroopan unioniin Kiinasta. Niitä myydään eri jälleenmyyjien välityksellä useassa jäsenvaltiossa, muun muassa Itävallassa.

II Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa

4. Käsiteltävä asia on tullut esiin Verwaltungsgerichtshofin (ylin hallintotuomioistuin, Itävalta) esittämän ennakkoratkaisupyynnön johdosta.

5. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan Landespolizeidirektion Wienin (Wienin osavaltion poliisiviranomainen, Itävalta; jäljempänä LPD) sovellettavan Itävallan lain( ) nojalla pyroteknisten tuotteiden jälleenmyyjän luona suorittamien markkinavalvontatoimien yhteydessä kävi ilmi, että tietynlaiset kyseisen jälleenmyyjän varastossa säilyttämät paukkuammukset eivät olleet käyttäjän kannalta turvallisia. LPD kielsi hallinnollisella päätöksellä kyseistä jälleenmyyjää myymästä näitä tuotteita ja määräsi ne vedettäviksi markkinoilta (jäljempänä jälleenmyyjälle osoitetut hallinnolliset toimenpiteet).

6. LPD, joka on tällaisten tavaroiden osalta toimivaltainen markkinavalvontaviranomainen Itävallassa, aloitti tämän jälkeen RAPEX-ilmoitusmenettelyn. Kansallisen RAPEX-yhteyspisteen kautta LPD teki kolme erillistä ilmoitusta (jäljempänä RAPEX-ilmoitukset). Tarkistuksen jälkeen komissio toimitti nämä ilmoitukset jäsenvaltioille.

7. Funke Sp. z o.o. (jäljempänä Funke), joka on Puolaan sijoittautunut yhtiö, tuo maahan ilotulitteita, joita RAPEX-ilmoitukset koskevat.

8. Funke katsoi, että näissä ilmoituksissa, sellaisina kuin ne olivat RAPEXin kautta toimitettuina, ei asianmukaisesti kuvattu tuotteita, jotka olivat jälleenmyyjälle osoitettujen hallinnollisten toimenpiteiden kohteena. Funke esitti 30.4.2020 päivätyllä kirjeellä LPD:lle hakemuksen, joka koski RAPEX-ilmoitusten täydentämistä siten, että niihin lisätään kyseisten tuotteiden eränumerot. Kuten unionin tuomioistuimen istunnossa selvitettiin, tällä se itse asiassa pyysi kyseisten ilotulitteiden tuotantovuoden (2017) ilmoittamista.( ) Funke pyysi lisäksi, että sille annetaan oikeus tutustua RAPEX-ilmoitusmenettelyn asiakirja-aineistoon ja erityisesti näiden ilmoitusten kattamien tuotteiden riskiluokitteluun.

9. LPD jätti 29.6.2020 Funken hakemukset tutkimatta sillä perusteella, ettei Funke ollut menettelyn osapuolena. Funke teki tästä valituksen.

10. Kuten ennakkoratkaisupyynnössä todetaan, Verwaltungsgericht Wien (Wienin hallintotuomioistuin, Itävalta) hylkäsi Funken vaatimukset. Tämän tuomioistuimen mukaan RAPEX-ilmoituksia ei pidetä hallinnollisina päätöksinä vaan käytännön toimina (tosiasiallisina hallintotoimina). Itävallan oikeuden mukaan vain se, joka väittää, että hänen oikeuksiaan on loukattu hallintoviranomaisen päätöksellä, voi valittaa hallintotuomioistuimeen päätöksen lainvastaisuuden vuoksi. Tämä tuomioistuin kuitenkin katsoi, että Itävallan oikeusjärjestyksessä Funken kaltaisille talouden toimijoille ei ole annettu oikeutta hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä tai tutustua asiakirja-aineistoon. Tämä tuomioistuin totesi, että myöskään merkityksellisen unionin oikeuden perusteella ei voitu päätellä, että Funkella olisi tällaisia oikeuksia tai että sillä olisi asianosaisasema RAPEX-ilmoitusmenettelyssä.

11. Funken tästä tuomiosta Verfassungsgerichtshofissa (perustuslakituomioistuin, Itävalta) tekemä valitus siirrettiin Verwaltungsgerichtshofiin, joka on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön käsiteltävässä asiassa.

12. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, seuraako RAPEXia koskevasta unionin oikeudesta suoraan, että talouden toimijalla on oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä ja oikeus riittävään oikeussuojaan RAPEX-ilmoituksesta johtuvien kielteisten vaikutusten varalta. Tämä tuomioistuin toteaa, että sen mielestä talouden toimijalla ei ole oikeutta hakea epätäydellisenä pitämänsä RAPEX-ilmoituksen täydentämistä vaan RAPEX-ilmoitusmenettely käydään yksinomaan komission ja jäsenvaltioiden viranomaisten välillä ilman, että talouden toimijoille annetaan sen yhteydessä omia oikeuksia.

13. Jos tällainen oikeus kuitenkin olisi olemassa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, mikä viranomainen on vastuussa vastaamisesta talouden toimijan hakemukseen, joka koskee RAPEX-ilmoituksen täydentämistä. Se katsoo, että tietyt unionin oikeuden säännökset tukevat sitä, että jäsenvaltion viranomaisella on toimivalta ratkaista tällainen hakemus (koska tämä viranomainen on vastuussa annetuista tiedoista), kun taas toiset säännökset puoltavat komission toimivaltaa (koska komissio tarkistaa, ovatko RAPEX-ilmoitukset asianmukaisia ja täydellisiä).

14. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lisäksi, onko jälleenmyyjälle (eikä Funkelle maahantuojana) osoitettuja hallinnollisia toimenpiteitä pidettävä lähtökohtana RAPEX-ilmoitusmenettelyssä. Jos näitä kahta menettelyä pidetään yhtenä menettelynä, jälleenmyyjälle voitaisiin antaa oikeus ryhtyä toimiin ilmoituksen johdosta. Tämä ei edelleenkään merkitsisi oikeuksien myöntämistä Funken kaltaiselle maahantuojalle, jolle alkuperäistä hallinnollista päätöstä ei ole osoitettu. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko tällainen oikeussuoja unionin oikeuden mukaan riittävä.

15. Tässä tilanteessa Verwaltungsgerichtshof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”Onko

– yleisestä tuoteturvallisuudesta 3.12.2001 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2001/95/EY [(EYVL L 11, 15.1.2002, s. 4)], sellaisena kuin se on muutettuna [9.7.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksella (EY) N:o 765/2008 [(EUVL L 218, 13.8.2008, s. 30)] ja [18.6.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksella (EY) N:o 596/2009 [(EUVL L 188, 18.7.2009, s. 14)], erityisesti sen 12 artiklaa ja liitettä II,

– tuotteiden kaupan pitämiseen liittyvää akkreditointia ja markkinavalvontaa koskevista vaatimuksista ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 339/93 kumoamisesta 9.7.2008 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 765/2008 [(EYVL L 218, 13.8.2008, s. 30)], erityisesti sen 20 ja 22 artiklaa, sekä

– yleisestä tuoteturvallisuudesta annetun direktiivin 2001/95/EY 12 artiklan nojalla perustetun Euroopan unionin nopean tietojenvaihtojärjestelmän (RAPEX) ja siihen liittyvän ilmoitusjärjestelmän hallinnointia koskevista ohjeista 8.11.2018 annettua komission täytäntöönpanopäätöstä (EU) 2019/417 [(EUVL L 73, 15.3.2019, s. 121)] tulkittava siten, että

1) näistä säännöksistä seuraa suoraan, että talouden toimijalla on oikeus täydentää RAPEX-ilmoitusta?

2) [komissio] on toimivaltainen ratkaisemaan tällaisen hakemuksen?

vai

3) kyseisen jäsenvaltion viranomainen on toimivaltainen ratkaisemaan tällaisen hakemuksen?

(Mikäli kysymykseen 3 vastataan myöntävästi:)

4) oikeussuoja (kansallisessa) tuomioistuimessa tällaista päätöstä vastaan on riittävä, jos sitä ei myönnetä kaikille vaan ainoastaan sille talouden toimijalle, jota (pakollinen) toimenpide koskee, viranomaisen suorittamaa (pakollista) toimenpidettä vastaan?”

16. Funke, Itävallan hallitus ja komissio esittivät kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimessa. Samat osapuolet esittivät suulliset lausumansa 21.9.2022 pidetyssä istunnossa.

III Merkitykselliset oikeussäännöt

17. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt tulkitsemaan seuraavia unionin oikeuden RAPEXia koskevia säädöksiä, joihin viittaan jäljempänä yhdessä nimityksellä ”RAPEXia koskeva unionin oikeus”:

direktiivi 2001/95 (yleinen tuoteturvallisuusdirektiivi)( )

asetus N:o 765/2008 (markkinavalvonta-asetus) ( ) ja

täytäntöönpanopäätös 2019/417 (RAPEX-ohjeet).( )

18. Näitä säännöksiä sovelletaan käsiteltävässä asiassa kyseessä oleviin ilotulitteisiin pyroteknisistä tuotteista annetun direktiivin 2013/29/EU nojalla.( )

19. Kuten arvioinnistani ilmenee, tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevat perussopimuksen määräykset ovat myös merkityksellisiä käsiteltävässä asiassa.

IV Arviointi

20. Käsiteltävässä asiassa esitetyt ennakkoratkaisukysymykset liittyvät Itävallan hallinto-oikeuden erityispiirteisiin. Kuten Itävallan hallitus on todennut istunnossa, henkilön hallintoviranomaiselle esittämään hakemukseen katsotaan vastatun ”hallintotoimella”, jos tällä henkilöllä oli jokin oikeus tätä viranomaista kohtaan. Tällaisessa tilanteessa kyseisellä henkilöllä on myös oikeus nostaa kanne hallintotuomioistuimessa tästä päätöksestä, jolla hallintoviranomainen on vastannut sen hakemukseen. Jos henkilöllä ei sitä vastoin ollut tällaista oikeutta, hallintoviranomaisen vastausta ei pidetä hallintotoimena eikä sitä voida saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi.

21. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii näin ollen varmistamaan ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään lähinnä, onko Funken kaltaisella talouden toimijalla sovellettavan unionin oikeuden mukaan oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä tämän menettelyn osapuolena. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella ja kolmannella kysymyksellään, onko tietojen täsmällisyydestä vastuussa olevana viranomaisena jäsenvaltion viranomainen vai komissio. Jos katsotaan, että talouden toimijalla on oikeus pyytää jäsenvaltion viranomaiselta RAPEX-ilmoituksen täydentämistä, silloin se, että LPD kieltäytyi käsittelemästä Funken hakemusta, joka koski RAPEX-ilmoituksen täydentämistä, voidaan saattaa Itävallan hallintotuomioistuinten käsiteltäväksi.

22. Neljäs ennakkoratkaisukysymys ei ole yhtä selkeä. Ottaen huomioon, että RAPEX-ilmoitusmenettely alkoi käsiteltävässä asiassa jälleenmyyjälle osoitetuilla hallinnollisilla toimilla, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaisi katsovan, että jälleenmyyjällä voisi olla oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä mutta ei Funkella. Se kuitenkin pohtii, onko tällainen oikeussuoja unionin oikeuden mukaan riittävä vai olisiko muille talouden toimijoille, joita asia koskee, kuten maahantuojille, annettava oikeus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi. Jotta tähän kysymykseen voidaan vastata tavalla, josta on hyötyä ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle,( ) tarkastelen tätä kysymystä siten, että sillä tiedustellaan, edellytetäänkö unionin oikeudessa, että jäsenvaltiot antavat Funken kaltaisille talouden toimijoille, joita asia koskee, oikeuden saattaa RAPEX-ilmoitus tuomioistuimen käsiteltäväksi.( )

23. Unionin tuomioistuinta pyydetään nyt ensimmäistä kertaa tulkitsemaan RAPEXia koskevan unionin oikeuden säännöksiä. Esitän näin ollen ensiksi joitakin alustavia huomautuksia RAPEXista ja siitä, miten sen ilmoitusmenettely toimii (A). Vastaan seuraavaksi toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen selvittämällä, että RAPEXia koskevan unionin oikeuden mukaan vastuu RAPEX-ilmoituksen tietojen täsmällisyydestä kuuluu jäsenvaltion viranomaiselle (B). Tämän saman lainsäädännön mukaan talouden toimijoita ei kuitenkaan pidetä RAPEX-ilmoitusmenettelyn osapuolina. Talouden toimijan oikeus pyytää RAPEX-ilmoituksen täydentämistä ei näin ollen voi mielestäni perustua RAPEXia koskevaan unionin oikeuteen (C). Tämä ei tarkoita sitä, että toimija jäisi käsiteltävän asian kaltaisessa tilanteessa unionin oikeuden mukaan täysin vaille oikeussuojakeinoja epätäydellisen ilmoituksen osalta. Väitän, että epätäydellinen RAPEX-ilmoitus voi talouden toimijan näkökulmasta muodostaa kaupan esteen sisämarkkinoilla. Tästä syystä oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä voidaan johtaa eräistä tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevista perussopimuksen määräyksistä (D). Tarkastelen lopuksi, mitä seurauksia tästä päätelmästä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kannalta (E).

A RAPEX ja ilmoitusmenettely

24. Laajasti katsottuna RAPEX on, kuten sen nimestä ilmenee, unionin oikeuden mukaisesti perustettu jäsenvaltioiden( ) ja komission välinen nopea tietojenvaihtojärjestelmä, joka koskee muita vaarallisia tuotteita kuin elintarvikkeita.( ) Sen alkuperä on useissa 1980-luvulta alkaen tehdyissä neuvoston päätöksissä.( ) Tämä järjestelmä otettiin sittemmin yleisestä tuoteturvallisuudesta annettuun direktiiviin 92/59/EY,( ) joka edelsi yleistä tuoteturvallisuusdirektiiviä.

25. RAPEXin kautta lähetettyjen ilmoitusten määrä on jatkuvasti kasvanut vuosien mittaan.( ) Vuonna 2021 RAPEXin kautta tehtiin 2142 ilmoitusta ja 4965 jatkoilmoitusta.( )

26. Kuten on todettu, RAPEXia koskevaan unionin oikeuteen kuuluvat nykyään yleinen tuoteturvallisuusdirektiivi,( ) markkinavalvonta-asetus( ) ja RAPEX-ohjeet.( ) Kaikkien näiden toimien perustana on SEUT 114 artikla.

27. RAPEXin päätavoitteena on nopea tietojenvaihto jäsenvaltioiden ja komission välillä tilanteissa, jotka edellyttävät (muun kuin elintarvikkeena pidettävän) tuotteen osalta nopeaa toimintaa markkinoilla.( ) Sen tarkoituksena on estää onnettomuudet varoittamalla muiden jäsenvaltioiden täytäntöönpanoviranomaisia mahdollisesti vaarallisista tuotteista.( ) RAPEXilla on merkittävä tehtävä tuoteturvallisuuden alalla ja sillä erityisesti estetään ja rajoitetaan vakavan vaaran kuluttajien terveydelle ja turvallisuudelle aiheuttavien vaarallisten tuotteiden tarjontaa ja sitä kautta edesautetaan sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja korkeatasoista kuluttajansuojaa.( )

28. RAPEX muodostuu useista osista, joihin kuuluvat oikeussäännöt, joissa säädetään järjestelmän toiminnasta (eli yleinen tuoteturvallisuusdirektiivi ja RAPEX-ohjeet), sähköinen RAPEX-sovellus, jonka avulla jäsenvaltiot ja komissio voivat vaihtaa tietoja nopeasti, kansalliset RAPEX-yhteyspisteet, jotka ovat vastuussa RAPEXin toiminnasta jäsenvaltioissa, ja RAPEX-verkkosivusto,( ) jossa esitetään tiivistelmät RAPEX-ilmoituksista ja viikottaiset päivitykset yleisölle.( )

29. RAPEXin toiminnassa on seuraavat kolme vaihetta.( ) Ensinnäkin ilmoitusvaiheessa jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset tekevät ilmoituksen, jonka kansallinen RAPEX-yhteyspiste toimittaa komissiolle. Toiseksi tarkistus- ja jakamisvaiheessa komissio tarkistaa kaikki ilmoitukset varmistaakseen, että ne ovat asianmukaisia ja täydellisiä, ja toimittaa ne sitten jäsenvaltioille sekä julkaisee ne lisäksi RAPEX-verkkosivuilla. Kolmanneksi jatkotoimien vaiheessa jäsenvaltiot RAPEX-ilmoituksen saatuaan tutkivat toimitetut tiedot ja ryhtyvät asianmukaisiin toimiin, joista ne myös ilmoittavat komissiolle.( )

30. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin 12 artiklan ja markkinavalvonta-asetuksen 22 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on lähetettävä RAPEX-ilmoitus komissiolle, kun seuraavat neljä edellytystä täyttyvät.( ) Ensinnäkin tuote kuuluu yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin tai markkinavalvonta-asetuksen soveltamisalaan. Toiseksi tuotteeseen kohdistuu toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on estää tai rajoittaa tuotteen kaupan pitämistä tai mahdollista käyttöä taikka asettaa näille erityisehtoja ja jotka voidaan toteuttaa joko talouden toimijan aloitteesta (vapaaehtoiset toimenpiteet) tai jäsenvaltion viranomaisen määräyksestä (pakolliset toimenpiteet), kuten käsiteltävässä asiassa.( ) Kolmanneksi tuote aiheuttaa vakavaa vaaraa kuluttajien terveydelle tai turvallisuudelle taikka markkinavalvonta-asetuksen osalta muille merkityksellisille yleisille eduille. Neljänneksi vakava vaara ylittää ilmoittavan jäsenvaltion alueen rajat ja sillä on näin ollen rajatylittäviä vaikutuksia.( )

31. Käsiteltävän asian kannalta on merkityksellistä etenkin, että RAPEX-ilmoitusmenettelystä voidaan erottaa useita piirteitä. Ensinnäkin, kun jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen markkinavalvonnan yhteydessä havaitsee nopeita toimenpiteitä edellyttävän vakavan riskin aiheuttavan tuotteen, tällaisen tuotteen osalta on järjestettävä palauttamismenettely, se on poistettava markkinoilta tai se on kiellettävä markkinoilla.( )

32. Toiseksi, kun jäsenvaltio toteuttaa tai aikoo toteuttaa tällaisen toimenpiteen, sen on arvioitava, ulottuvatko toimenpiteen taustalla olevat syyt tai toimenpiteet vaikutukset sen alueen ulkopuolelle.( ) Jäsenvaltion on myös arvioitava, aiheutuuko tuotteesta vakavaa vaaraa, mikä merkitsee, että ennen kuin jäsenvaltio päättää lähettää RAPEX-ilmoituksen, sen on suoritettava riskinarviointi.( )

33. Kolmanneksi, jos RAPEX-ilmoitukselle asetetut edellytykset täyttyvät, jäsenvaltion on ”välittömästi” lähetettävä ilmoitus komissiolle.( ) Ilmoittava jäsenvaltio toimittaa kaikki käytettävissä olevat tiedot, mukaan lukien erityisesti tuotteen tunnistamiseen tarvittavat tiedot.( ) RAPEX-ilmoitus, jonka jäsenvaltion asianomainen viranomainen on tehnyt,( ) toimitetaan yhtenäisellä ilmoituslomakkeella RAPEX-ohjeiden mukaisesti.( ) Jokaisen jäsenvaltion on perustettava yksi keskitetty RAPEX-yhteyspiste hoitamaan RAPEXia kansallisella tasolla.( ) Kansallinen RAPEX-yhteyspiste tarkistaa ja validoi toimivaltaisilta viranomaisilta saatujen tietojen täydellisyyden ennen RAPEX-ilmoituksen välittämistä komissiolle.( )

34. RAPEX-ilmoitusten tulisi tältä osin sisältää monentyyppisiä tietoja, kuten tiedot, joiden avulla ilmoitettu tuote voidaan tunnistaa. Taustalla oleva ajatus on, että ”yksityiskohtaisilla ja täsmällisillä tuotteen tunnistetiedoilla on keskeinen merkitys markkinavalvonnassa ja täytäntöönpanossa, koska niiden avulla kansalliset viranomaiset voivat tunnistaa ilmoitetun tuotteen, erottaa sen muista samanlaisista tai samantyyppisistä tai samaan ryhmään kuuluvista tuotteista, joita on saatavilla markkinoilla, ja löytää kyseisen tuotteen markkinoilta ja toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä tai sopia niistä”.( ) Kuten RAPEX-ohjeissa korostetaan, ilmoitusten olisi tämän vuoksi oltava mahdollisimman täydellisiä ja kaikki ilmoituslomakkeen kentät olisi täydennettävä vaadituilla tiedoilla. Jos näitä tietoja ei ole saatavilla ilmoituksen toimitusajankohtana, tämä on mainittava ja selitettävä selvästi, ja kun puuttuvat tiedot tulevat saataville, ilmoittavan jäsenvaltion on ajantasaistettava ilmoituksensa.( ) RAPEX-ohjeissa olevan ilmoituksen mallin mukaan tietyt tuotetiedot – kuten tyyppi/mallinumero, eränumero/viivakoodi ja tuotteen ja sen pakkauksen kuvaus – ovat pakollisia tietoja, mikä tarkoittaa, että ne on lähtökohtaisesti täytettävä lomakkeeseen.( )

35. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin mukaan ilmoituksen tehnyt jäsenvaltio vastaa tiedoista.( ) Tästä syystä RAPEX-ohjeissa edellytetään, että ”ilmoittavan jäsenvaltion ja vastuullisen kansallisen viranomaisen on varmistettava, että kaikki RAPEX-sovelluksen kautta toimitetut tiedot ovat täsmälliset, jotta vältetään sekaannus EU:n markkinoilla saatavilla olevien samaan ryhmään tai tyyppiin kuuluvien samanlaisten tuotteiden kanssa”.( )

36. Neljänneksi RAPEX-ilmoitusmenettelyssä komissio on lähinnä ”keskus”( ) tai ”viestien jakelija”( ) jäsenvaltioiden välillä. Sen on tarkistettava ”mahdollisimman nopeasti” kaikki RAPEX-ilmoitukset, jotta varmistetaan, että ne ovat asianmukaisia ja täydellisiä, ennen niiden välittämistä muille jäsenvaltioille.( ) Täydellisyyden osalta erityistä huomiota kiinnitetään RAPEX-ilmoituksen niihin osiin, jotka koskevat tuotteen tunnistamista.( ) Komissio myös julkaisee tiivistelmiä RAPEX-ilmoituksista RAPEX-verkkosivuilla ilmoittaakseen yleisölle tuotteista, joista aiheutuu vakavaa vaaraa.( ) RAPEX-ohjeissa kuitenkin todetaan, että komission toteuttamat toimet, kuten RAPEX-ilmoitusten validoiminen ja jakaminen ja niiden julkaiseminen RAPEX-verkkosivuilla, eivät merkitse vastuun ottamista välitetyistä tiedoista, vaan se jää ilmoittavalle jäsenvaltiolle.( )

37. Lopuksi muiden jäsenvaltioiden on varmistettava asianmukaisten jatkotoimien toteuttaminen RAPEX-ilmoituksen saatuaan.( ) Niiden on tutkittava RAPEX-ilmoituksessa esitetyt tiedot ja ryhdyttävä asianmukaisiin toimiin selvittääkseen, onko tuotetta pidetty kaupan sen alueella, arvioidakseen, mitä estäviä tai rajoittavia toimenpiteitä olisi toteutettava, suorittaakseen tarvittaessa ylimääräisen riskinarvioinnin ja testauksen sekä kerätäkseen mahdolliset lisätiedot, joilla voi olla merkitystä muille jäsenvaltioille (esim. tiedot ilmoitetun tuotteen jakelukanavista).( ) Jäsenvaltiot ilmoittavat sitten komissiolle näiden jatkotoimien tulokset ja niistä seuraavat toimenpiteet jatkoilmoitusten muodossa.( )

38. Käsiteltävässä asiassa esitettyjä ennakkoratkaisukysymyksiä on tutkittava tästä näkökulmasta.

B Vastuu RAPEX-ilmoitusten tietojen täsmällisyydestä

39. RAPEXia koskevan unionin oikeuden mukaan ilmoittava jäsenvaltio on vastuussa RAPEX-ilmoituksessa annetuista tiedoista ja sen on varmistettava niiden täsmällisyys (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 33–36 kohta).

40. Samalla yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin liitteessä II olevassa 5 kohdassa asetetaan osittain vastuuta myös komissiolle ja vaaditaan, että sen on tarkistettava ”mahdollisimman nopeasti” kaikki RAPEX-ilmoitukset, jotta varmistetaan, että ne ovat asianmukaisia ja täydellisiä (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 36 kohta). Kuten Itävallan hallitus ja komissio ovat todenneet, on ilmeistä, että kysymys on kuitenkin suurimmaksi osaksi muodollisesta tarkistuksesta ja ettei se korvaa ilmoittavan jäsenvaltion ensisijaista vastuuta RAPEX-ilmoituksen täydellisyyden varmistamisessa.( )

41. Ilmoituksen tehnyt jäsenvaltio vastaa ilmoitetuista tiedoista niin kauan kuin tiettyjä tuotteita koskeva RAPEX-ilmoitus on järjestelmässä ja sen on tiedotettava komissiolle sellaisista tapahtumista, jotka edellyttävät muutoksia RAPEX-ilmoitukseen.( ) Koska ilmoittavalla jäsenvaltiolla on täysi vastuu RAPEXin kautta välitetyistä tiedoista, RAPEX-ilmoitus voidaan poistaa pysyvästi tai väliaikaisesti ainoastaan kyseisen jäsenvaltion pyynnöstä.( )

42. Edellä esitetyn perusteella unionin lainsäätäjä on tarkoittanut asettaa ilmoittavan jäsenvaltion ensisijaisesti vastuuseen RAPEXin kautta ilmoitettujen tietojen täsmällisyydestä ja myös kyseistä tuotetta koskevien tietojen täydellisyydestä. Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa näin toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen.

C Oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä RAPEXia koskevan unionin oikeuden nojalla

43. Jos ilmoittava jäsenvaltio on vastuussa ilmoitettujen tietojen täsmällisyydestä, esiin tulee kysymys siitä, onko talouden toimijoilla, joita asia koskee, oikeus hakea RAPEX-ilmoitusmenettelyssä jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta RAPEX-ilmoituksen täydentämistä.

44. Funken esittämien väitteiden mukaan tällainen oikeus voidaan johtaa RAPEXia koskevasta unionin oikeudesta. Itävallan hallitus ja komissio ovat eri mieltä.

45. On kiistatonta, että RAPEXia koskevassa unionin oikeudessa ei nimenomaisesti säädetä tällaisesta oikeudesta.

46. Tällaista oikeutta osallistua RAPEX-ilmoitusmenettelyyn, jonka nojalla talouden toimija voisi hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä, ei voida mielestäni johtaa RAPEXia koskevasta unionin oikeudesta eikä myöskään säännöksistä, joihin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa kysymyksissään.

47. RAPEXia koskevasta unionin oikeudesta ilmenee, kuten Itävallan hallitus ja komissio ovat todenneet, että RAPEX-ilmoitusmenettely on tarkoitettu menettelyksi, johon osallistuvat jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ja komissio. Yleisen tuoteturvallisuusdirektiivin (12 artiklan) ja markkinavalvonta-asetuksen (22 artiklan) mukaan jäsenvaltion on välittömästi ilmoitettava komissiolle RAPEXia käyttäen, jos se toteuttaa tai päättää toteuttaa vapaaehtoisia tai pakollisia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on estää tai rajoittaa tuotteen kaupan pitämistä tai asettaa näille erityisehtoja sen vuoksi, että kyseinen tuote aiheuttaa vakavaa vaaraa (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 30 ja 33 kohta).

48. On mahdollista, että talouden toimijat voivat toimittaa tiedot vaaraa aiheuttavista tuotteista erityistyökalua käyttäen (Product Safety Business Alert Gateway ‑järjestelmä) RAPEX-verkkosivustolla. Talouden toimijoiden toteuttamat riskinarvioinnit eivät kuitenkaan ole sitovia jäsenvaltion viranomaisille, joiden tulee suorittaa oma riskinarviointinsa ja jotka voivat siten tehdä erilaisen päätelmän.( ) RAPEX-ohjeissa todetaan tältä osin selvästi, että talouden toimijat eivät osallistu suoraan RAPEX-ilmoitusten toimittamiseen,( ) vaikka ne voivat osallistua siihen jossain määrin välillisesti. Talouden toimijat ovat kuitenkin velvollisia ilmoittamaan välittömästi toimivaltaisille viranomaisille kaikissa jäsenvaltioissa, joissa tuote on asetettu saataville, jos ne havaitsevat, että siitä aiheutuu vaaraa. Tällaisia tietoja koskevat RAPEX-ilmoitukset, joista seuraa kaikille jäsenvaltioille velvollisuus reagoida, vaihdetaan kuitenkin jäsenvaltioiden ja komission välillä.

49. Mielestäni RAPEXia koskevaa unionin oikeutta, olipa kyseessä yleinen tuoteturvallisuusdirektiivi, markkinavalvonta-asetus tai RAPEX-ohjeet (tai muu säädös( )), ei ole näin ollen suunniteltu siten, että talouden toimijoita pyrittäisiin kohtelemaan osapuolina, joilla on tiettyjä oikeuksia RAPEX-ilmoitusmenettelyssä.

50. Huomautan, että kuten oikeuskirjallisuudessa on todettu, on todellakin olemassa unionin tiedonvaihtojärjestelmiä, joita koskevassa lainsäädännössä nimenomaisesti annetaan asianomaisille henkilöille oikeus pyytää tietojen oikaisemista.( ) Mielestäni RAPEX ei kuitenkaan tällä hetkellä kuulu niihin.

51. Katson näin ollen, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että talouden toimijan oikeutta hakea jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta RAPEX-ilmoituksen täydentämistä ei voida johtaa RAPEXia koskevasta unionin oikeudesta.

52. Olen kuitenkin sitä mieltä, että talouden toimijat, joihin epätäydellisellä RAPEX-ilmoituksella on kielteisiä vaikutuksia, eivät jää vaille oikeussuojaa unionin oikeusjärjestyksessä. Niiden oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä voidaan johtaa perussopimuksen määräyksistä, joissa kielletään jäsenvaltioita asettamasta kohtuuttomia kaupan esteitä.

D Oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä perussopimusten nojalla

1. Epätäydellinen RAPEX-ilmoitus kaupan esteenä

53. Mielestäni epätäydellinen RAPEX-ilmoitus voisi Funken kaltaisen talouden toimijan näkökulmasta merkitä määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavaa toimenpidettä (jäljempänä vaikutukseltaan vastaava toimenpide), jos se rajoittaa tämän toimijan mahdollisuuksia saattaa turvallisia tuotteita, joilla se käy kauppaa, muiden jäsenvaltioiden markkinoille.

54. Tavaroiden vapaa liikkuvuus jäsenvaltioiden välillä on EUT-sopimuksen perusperiaate, joka ilmenee muun muassa SEUT 34 artiklan (ja SEUT 35 artiklan) jäsenvaltioiden välisiä tuonnin (ja viennin) määrällisiä rajoituksia ja kaikkia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä koskevasta kiellosta.( )

55. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 34 ja SEUT 35 artiklalla on välitön oikeusvaikutus siten, että niissä myönnetään talouden toimijoille suhteessa jäsenvaltioihin oikeuksia, joihin ne voivat vedota tuomioistuimessa.( )

56. Jos epätäydellistä RAPEX-ilmoitusta voidaan pitää vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä, Funken kaltainen talouden toimija voisi näin ollen johtaa suoraan perussopimuksista oikeuden, johon se voi vedota tuomioistuimessa, pyytää, että tällaista toimenpidettä ei sovelleta sen liiketoimintaan. Epätäydellinen RAPEX-ilmoitus voi lakata olemasta vaikutuksiltaan vastaava toimenpide, jos sitä täydennetään. Talouden toimija voisi näin ollen johtaa oikeuden pyytää RAPEX-ilmoituksen täydentämistä suoraan perussopimuksista.

57. Itävallan hallitus ja komissio katsoivat, kun tätä asiaa tiedusteltiin niiltä istunnossa, ettei RAPEX-ilmoitusta voida pitää vaikutuksiltaan vastaavana toimenpiteenä. Funke väitti sen sijaan, että juuri RAPEX-ilmoituksilla heikennettiin suoraan sen oikeutta talouden toimijana myydä tuotteitaan muiden jäsenvaltioiden markkinoilla. Funke selitti tältä osin, ettei se voi myydä tuotteita, joista on tehty aiheettomia RAPEX-ilmoituksia, ja että tietojen julkaiseminen RAPEX-verkkosivustolla vaikutti kuluttajiin siten, etteivät he ostaneet näitä tuotteita.

58. On muistettava, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu tuomiosta Dassonville( ) lähtien, että määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä koskeva kielto koskee kaikkia jäsenvaltioiden toimenpiteitä, jotka voivat tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoittaa unionin sisäistä kauppaa suoraan tai välillisesti.

59. SEUT 34 artiklassa tarkoitettuina määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavina toimenpiteinä on näin ollen pidettävä paitsi sellaisia jäsenvaltion toteuttamia toimenpiteitä, joilla on tarkoituksena kohdella epäedullisemmin toisista jäsenvaltioista tuotavia tuotteita, ja toimenpiteitä, joilla on tällainen vaikutus, myös kaikkia muita toimenpiteitä, joilla vaikeutetaan yhdestä jäsenvaltiosta peräisin olevien tuotteiden pääsyä toisen jäsenvaltion markkinoille.( )

60. Epätäydellinen RAPEX-ilmoitus voi vaikeuttaa kaupankäyntiä turvallisilla tuotteilla, jotka se perusteettomasti kattaa. Juuri tästä syystä asiaa koskevassa unionin lainsäädännössä edellytetään, että ilmoitettujen tietojen on oltava mahdollisimman täsmällisiä ja täydellisiä (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 33 ja 34 kohta). Tämän kansallisille viranomaisille asetetun velvollisuuden tarkoituksena on mahdollistaa se, että toisten jäsenvaltioiden kansalliset viranomaiset sekä talouden toimijat ja kuluttajat voivat yksilöidä tuotteen, jonka katsotaan aiheuttavan vaaraa, ja erottaa sen muista markkinoilla olevista samankaltaisista tuotteista, jotta vältetään esteiden asettaminen turvallisten tuotteiden kaupalle.

61. Nyt käsiteltävässä tilanteessa jo pelkästään sitä mahdollisuutta, että toisen jäsenvaltion talouden toimija voidaan saada Itävallan viranomaisten RAPEXin kautta toimittaman epätäydellisen ilmoituksen vuoksi luopumaan tuomasta maahan tuotteita, jotka on virheellisesti sisällytetty RAPEX-ilmoitukseen, tai saattamasta niitä markkinoille, on mielestäni pidettävä Funken kaltaisen talouden toimijan kannalta tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoituksena.( )

62. On totta, ettei RAPEX-ilmoitus ole sellainen toimenpide, josta on tavallisesti kysymys SEUT 34 artiklaa koskevissa asioissa. Unionin tuomioistuin on yleensä käsitellyt maahantuovan jäsenvaltion toteuttamia toimenpiteitä. Käsiteltävän asian olosuhteissa tällaisen toimenpiteen olisivat voineet toteuttaa esimerkiksi Saksan viranomaiset, jotka olisivat RAPEX-ilmoituksen saatuaan kieltäneet kaikkien Funken maahantuomien ilotulitteiden myynnin Saksan markkinoilla. Funke mainitsi Saksan viranomaisten ryhtyneen joihinkin toimenpiteisiin muttei selventänyt niitä.

63. Katson, että jopa ilman mitään Saksan viranomaisten (edellä olevan esimerkin mukaisesti) toteuttamaa toimenpidettä asianomaiset talouden toimijat Saksassa (esimerkiksi jälleenmyyjät, joiden kanssa Funke oli liikesuhteissa) voisivat päättää olla tuomatta Funken tuotteita Saksaan pelkästään Itävallan viranomaisten antamien RAPEX-ilmoitusten vuoksi. Koska RAPEX-ilmoitukset ovat julkisesti saatavilla RAPEX-verkkosivustolla, monet kuluttajat voivat myös päättää olla ostamatta Funken maahantuomia ja eri jäsenvaltioiden markkinoille jakelemia tuotteita, mikä voisi puolestaan johtaa maahantuonnin vähentymiseen.

64. Itävallan hallitus ja komissio katsovat kuitenkin, että pelkästään se mahdollisuus, että epätäydellinen RAPEX-ilmoitus saattaa vaikuttaa maahantuontiin, on liian kaukainen, jotta tätä ilmoitusta voitaisiin sen vuoksi pitää vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä.

65. Muistutan tältä osin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan jo pelkästään se mahdollisuus, että tuotteita myydään vähemmän valtion toimenpiteen (tai toiminnan) vuoksi, on riittävää, jotta sitä voidaan pitää vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä. Klassisena esimerkkinä yhteisöjen tuomioistuin katsoi tuomiossa komissio v. Irlanti ("Osta irlantilaista" ‑kampanja),( ) että Irlannin hallituksen tukema mainoskampanja, jolla kannustettiin sen kansalaisia ostamaan irlantilaisia tavaroita, rajoitti tavaroiden vapaata liikkuvuutta, koska siksi, että kampanja oli omiaan vaikuttamaan kauppiaiden ja kuluttajien käyttäytymiseen kyseisen jäsenvaltion alueella, sen mahdollista vaikutusta tuonteihin voitiin verrata sitovista toimista aiheutuviin vaikutuksiin. Lisäksi tuomiossa AGM-COS.MET( ) valtion syyksi luettujen virkamiehen lausumien, joiden mukaan tietyt tuotteet olivat erittäin vaarallisia ja unionin sovellettavan yhdenmukaistamista koskevan lainsäädännön vaatimusten vastaisia, katsottiin olevan omiaan rajoittamaan ainakin välillisesti ja mahdollisesti kyseisten tuotteiden markkinoille saattamista, ja niitä pidettiin näin ollen SEUT 34 artiklassa tarkoitettuna kaupan rajoituksena.

66. Tästä seuraa, että epätäydellistä RAPEX-ilmoitusta voidaan pitää vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä.

2. Tehokas oikeussuoja väitettyjä vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä vastaan

67. Kaikkia kaupan esteitä ei ole kielletty. Ne ovat sallittuja, jos niitä voidaan perustella hyväksyttävällä tavoitteella ja jos toimenpiteet eivät ole suhteettomia tähän tavoitteeseen nähden.

68. Vaikka kuluttajien terveyden ja turvallisuuden suojeleminen on varmasti hyväksyttävä tavoite, jolla RAPEX-ilmoituksia voidaan perustella, sillä ei välttämättä voida perustella epätäydellisiä ilmoituksia. Vaikka täsmällisellä RAPEX-ilmoituksella estetään vahinkojen aiheutuminen kuluttajien terveydelle ja turvallisuudelle, epätäydellisellä RAPEX-ilmoituksella saatetaan rajoittaa tuotteiden, joista ei aiheudu vakavaa vaaraa, markkinoille saattamista. Epätäydellinen RAPEX-ilmoitus voi näin ollen mielestäni merkitä kiellettyä vaikutuksiltaan vastaavaa toimenpidettä, jos sillä asetetaan suhteettomia esteitä turvallisten tuotteiden, jotka on virheellisesti sisällytetty ilmoitukseen, kaupalle.

69. Tämän mahdollisuuden vuoksi talouden toimijan on voitava saattaa asiansa sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta tarkistaa, onko epätäydellinen RAPEX-ilmoitus perusteltu.

70. Itävallan RAPEX-yhteyspisteen edustaja selvitti istunnossa, että tuotantovuotta, joka Funken mukaan puuttui RAPEX-ilmoituksista, ei voitu löytää kyseisistä tuotteista. Sitä ei näin ollen voitu ilmoittaa näissä ilmoituksissa. Se väitti lisäksi, ettei tällaisilla tiedoilla ole merkitystä arvioitaessa kyseisten ilotulitteiden riskitasoa. Tuotteessa oleva virhe (käsiteltävässä asiassa liian lyhyt sytytyslanka) osoittaa sen mielestä, että valvonta on tuotantomaassa riittämätöntä, jolloin tällaiset tuotteet ovat yleisesti vaarallisia tuotantovuodesta riippumatta.

71. Asia voi hyvinkin olla näin. Tällaisia kysymyksiä on kuitenkin arvioitava ja niistä on päätettävä asianmukaisessa elimessä jäsenvaltioissa, ja tuomioistuimen on myös väistämättä voitava valvoa kansallisten hallintoviranomaisten päätösten laillisuutta. Ei voida olettaa, kuten komissio on väittänyt, että jäsenvaltiot toimittavat aina pelkästään täsmällisiä ja täydellisiä tietoja ja että RAPEXin kaltainen järjestelmä on tästä takeena.

72. Oikeus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen, jolla on riittävä toimivalta antaa ratkaisu siitä, onko talouden toimijoiden unionin oikeuteen perustuvia oikeuksia väitetyllä tavalla loukattu, käsiteltäväksi seuraa tehokasta oikeussuojaa koskevasta periaatteesta, joka on nykyään vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklassa. Se on unionin oikeusjärjestyksen mukaisen oikeusvaltioperiaatteen ytimessä.

73. Komissio väittää kuitenkin, että se, että talouden toimijan sallitaan hakea epätäydellisen RAPEX-ilmoituksen täydentämistä, ei ole tarpeen tehokasta oikeussuojaa koskevan vaatimuksen täyttämiseksi. Komission mielestä on riittävää, että toimija, jolle on aiheutunut vahinkoa epätäydellisen RAPEX-ilmoituksen vuoksi, voi nostaa vahingonkorvauskanteen ilmoittavaa jäsenvaltiota vastaan.

74. En ole samaa mieltä. Vahingonkorvauskanne ei mielestäni vaikuttaisi olevan perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitettu tehokas oikeussuojakeino tässä tilanteessa.( )

75. Ensinnäkin tuomioistuimen ratkaisu todennäköisesti annettaisiin, kuten Funke huomauttaa, vuosien päästä. Vielä tärkeämpää on, että vahingonkorvauksesta annettavalla ratkaisulla ei olisi suoraa ja konkreettista vaikutusta kyseiseen virheelliseen RAPEX-ilmoitukseen. Sillä ei toisin sanoen poistettaisi perusteetonta kaupan estettä. Talouden toimija olisi tällä välin voinut menettää liiketoimintansa. Koska tällainen vahingonkorvauskanne perustuisi lisäksi siihen, että jäsenvaltio on väitetysti rikkonut unionin oikeutta (valtion korvausvastuuta koskeva periaate), tiukkojen edellytysten tulisi täyttyä (eli unionin oikeussäännön, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, riittävän ilmeinen rikkominen ja välitön syy-yhteys aiheutuneeseen vahinkoon( )), mikä tosiasiassa näyttäisi johtavan siihen, että myönnettyjä oikeuksia koskevan kysymyksen osalta palataan takaisin lähtöpisteeseen.

76. Koska unionin oikeuden mukaan on pakollista, että toimenpide, joka väitetysti merkitsee jäsenvaltion asettamaa perusteetonta kaupan estettä, voidaan riitauttaa suoraan tuomioistuimessa, tätä oikeutta ei voida korvata tehokkaasti vahingonkorvauskanteella.

77. Lopuksi, toisin kuin Itävallan hallitus väittää, se, että tunnustetaan talouden toimijan oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä, ei mielestäni ole vastoin RAPEXin tavoitetta, joka koskee nopean tietojenvaihdon mahdollistamista muiden vaarallisten tuotteiden kuin elintarvikkeiden osalta jäsenvaltioiden ja komission välillä.

78. Ehdottamani ratkaisun mukaan talouden toimijalle ei anneta mahdollisuutta osallistua RAPEX-ilmoitusmenettelyyn osapuolena tai estää ilmoituksen tekemistä pyytämällä sen täydentämistä. Sillä ainoastaan tunnustetaan oikeus, joka kuuluu kaikille talouden toimijoille perussopimusten nojalla ja jonka mukaan jäsenvaltiot eivät saa asettaa perusteettomia rajoituksia niiden kaupankäynnille. Tämä velvollisuus on muotoiltu konkreettisesti RAPEXia koskevassa lainsäädännössä vaatimuksella, jonka mukaan järjestelmän kautta lähetettävien tietojen olisi oltava mahdollisimman täsmällisiä ja täydellisiä. Talouden toimijan valituksen, joka koskee lähetettyjen tietojen epätäydellisyyttä, käsittely voi johtaa toimivaltaisen viranomaisen päätökseen täydentää ilmoitusta tai siitä kieltäytymiseen, jolle on oltava järkevä selitys. Päätös täydentää ilmoitusta kuuluu edelleen jäsenvaltion viranomaisten toimivaltaan.

79. Sen, että viranomaisten on käsiteltävä talouden toimijan hakemus, joka koskee ilmoituksen täydentämistä, ja vastattava siihen, ei voida katsoa olevan ristiriidassa RAPEXin tavoitteiden kanssa. Talouden toimijoiden oikeuden, jonka nojalla ne voivat hakea (post festum) RAPEX-ilmoituksen täydentämistä, tunnustaminen näyttää mielestäni sitä vastoin edistävän tämän järjestelmän tehokkuutta. Sillä varmistettaisiin, että oikeat tuotteet tunnistetaan ja jäljitetään kaikissa jäsenvaltioissa, jotka voivat sen jälkeen ryhtyä asianmukaisiin toimiin.

80. Edellä esitettyjen syiden perusteella katson näin ollen, että talouden toimijan oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä voidaan johtaa perussopimuksen määräyksistä, joissa kielletään jäsenvaltioita asettamasta perusteettomia kaupan esteitä. Talouden toimijan, jonka täydentämistä koskevan hakemuksen toimivaltainen viranomainen on hylännyt, on voitava riitauttaa tämä hylkääminen tuomioistuimessa ja väittää, että epätäydellinen ilmoitus on perusteeton kaupan este. Tehokkain tapa tällaisen esteen poistamiseen on ilmoituksen täydentäminen.

E Seuraukset

81. Jäljellä on kysymys siitä, mitä seurauksia on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kannalta käsiteltävän asian olosuhteissa sillä, että talouden toimijan oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä tunnustetaan unionin oikeuden nojalla.

82. Kuten unionin tuomioistuin on jatkuvasti katsonut, yhdenmukaisen tulkinnan periaate edellyttää, että kansalliset tuomioistuimet tekevät toimivaltansa rajoissa kaiken mahdollisen ottamalla huomioon kansallisen oikeuden kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja taatakseen unionin oikeuden täyden tehokkuuden ja päätyäkseen ratkaisuun, joka on sillä tavoitellun päämäärän mukainen.( )

83. Itävallan hallitus totesi tältä osin, että kun henkilöllä on Itävallan hallintomenettelylain mukaan oikeus suoraan sovellettavan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen nojalla pyytää hallintoviranomaista toimimaan tietyllä tavalla, kyseisen viranomaisen on, jollei se hyväksy tätä pyyntöä, tehtävä tästä päätös. Tästä näyttäisi seuraavan, että sen tunnustaminen, että talouden toimijalla on perussopimuksiin perustuva oikeus hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä, muuttaisi Itävallan hallintomenettelylain mukaisten mahdollisten oikeussuojakeinojen arviointia. Sitä, että toimivaltainen viranomainen kieltäytyi käsittelemästä Funken hakemusta, voitaisiin näin ollen pitää hallintotoimena, mikä puolestaan mahdollistaisi sen tuomioistuinvalvonnan Itävallan oikeuden nojalla.

84. Tässä tilanteessa unionin oikeuden vaatimusten mukainen tulkinta on mielestäni mahdollinen. Kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välisen ennakkoratkaisumenettelyssä noudatettavan tehtävänjaon mukaisesti tämän varmistaminen on kuitenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä.

V Ratkaisuehdotus

85. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Verwaltungsgerichtshofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

Yleisestä tuoteturvallisuudesta 3.12.2001 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2001/95/EY, erityisesti sen 12 artiklaa ja liitettä II, tuotteiden kaupan pitämiseen liittyvää akkreditointia ja markkinavalvontaa koskevista vaatimuksista ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 339/93 kumoamisesta 9.7.2008 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 765/2008, erityisesti sen 20 ja 22 artiklaa, sekä yleisestä tuoteturvallisuudesta annetun direktiivin 2001/95/EY 12 artiklan nojalla perustetun Euroopan unionin nopean tietojenvaihtojärjestelmän (RAPEX) ja siihen liittyvän ilmoitusjärjestelmän hallinnointia koskevista ohjeista 8.11.2018 annettua komission täytäntöönpanopäätöstä (EU) 2019/417

on tulkittava siten, että ilmoittava jäsenvaltio on ensisijaisesti vastuussa RAPEX-ilmoitusmenettelyn kautta ilmoitettujen tietojen täsmällisyydestä mutta että talouden toimijan oikeutta hakea RAPEX-ilmoituksen täydentämistä ei voida suoraan johtaa näistä säännöksistä.

Tällainen oikeus voidaan kuitenkin johtaa SEUT 34 artiklassa vahvistetusta määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden kiellosta.

Jäsenvaltioilla on velvollisuus antaa oikeussuojaa kaikille talouden toimijoille, jotka väittävät, että epätäydellinen RAPEX-ilmoitus merkitsee niiden osalta perusteetonta kaupan estettä.