Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Rajoitukset

(EY 43 ja EY 48 artikla)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Rajoitukset

(EY 43 ja EY 48 artikla)

Tiivistelmä

1. Perustamissopimuksessa kielletyksi rajoitukseksi ei katsota sellaista mahdollista kaksinkertaista verotusta, joka johtuu yritykselle kuuluvasta velvollisuudesta suorittaa yhtäältä kansallinen ammattikoulutusmaksu sellaisen laskentaperusteen mukaisesti, jossa otetaan huomioon sen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen sivuliikkeen palkkakustannukset, ja toisaalta tämän toisen jäsenvaltion työllisyyspoliittiset maksut kyseisen sivuliikkeen työntekijöiden osalta, koska tällainen verotuksellinen haitta perustuu siihen, että kaksi jäsenvaltiota käyttää samanaikaisesti verotusvaltaansa. Näin on siksi, että unionin oikeudessa ei sen nykytilassa vahvisteta tällaisen tilanteen osalta yleisiä perusteita toimivallan jakamiseksi jäsenvaltioiden välillä, kun on kyse kaksinkertaisen verotuksen poistamisesta Euroopan unionissa. Tästä seuraa, että unionin oikeuden nykytilassa jäsenvaltioilla on tällä alalla – unionin oikeuden noudattamisen asettamissa rajoissa – tietty itsenäisyys ja että niillä näin ollen ei ole velvollisuutta mukauttaa omia verotusjärjestelmiään muiden jäsenvaltioiden eri verotusjärjestelmiin muun muassa estääkseen kaksinkertaisen verotuksen, jota aiheutuu näiden jäsenvaltioiden verotusvallan rinnakkaisesta käyttämisestä.

(ks. 25 ja 27–29 kohta)

2. EY 43 ja EY 48 artikla ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka nojalla yritys, jonka kotipaikka on kyseisessä valtiossa, on velvollinen suorittamaan ammattikoulutusmaksun kaltaisen maksun, jonka määrä lasketaan yrityksen palkkakustannusten perusteella, sellaisen tämän yrityksen sivuliikkeen palkkakustannukset mukaan luettuina, joka on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon, jos tällaisen yrityksen on käytännössä mahdotonta käyttää tällaisen sivuliikkeensä osalta hyväkseen kyseisessä lainsäädännössä säädettyjä mahdollisuuksia tämän maksun alentamiseen tai päästä osalliseksi tällaisista mahdollisuuksista.

Näin ollen ne vaikeudet, joita yhtiöllä, jonka kotipaikka on valtion alueella, on käytännössä, kun se haluaa käyttää hyväkseen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen liikkeen osalta kansallisessa lainsäädännössä säädettyjä keinoja saada maksettavan ammattikoulutusmaksun bruttomäärää alennettua, asettavat kyseisen yhtiön tilanteeseen, joka ei ole yhtä edullinen kuin sellaisen yhtiön tilanne, joka harjoittaa toimintaansa ainoastaan valtion alueella. Tällaiset vaikeudet voivat näin saada yhtiön luopumaan EY 43 ja EY 48 artiklassa tarkoitetun sijoittautumisvapauden käyttämisestä ja rajoittavat näin tätä vapautta.

Tällaista rajoitusta ei voida perustella tarpeella turvata ammattikoulutusmaksun kaltaisen sääntelyn johdonmukaisuus, koska sitä, että yhtiön, jonka kotipaikka on valtion alueella, johonkin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen sivuliikkeen palkkakustannukset otetaan huomioon, ei käytännössä kompensoida tarjoamalla tälle yhtiölle mahdollisuus käyttää hyväkseen kansallisessa lainsäädännössä säädettyjä keinoja saada suoritettavan ammattikoulutusmaksun bruttomäärää alennettua tällaisessa liikkeessä suoritettujen koulutuskustannusten perusteella. Kun tarkastellaan lisäksi ammattikoulutusmaksua koskevan sääntelyn tavoitetta nostaa työntekijöiden koulutustasoa kansallisilla työmarkkinoilla, vaikka maksettavaksi tulevan ammattikoulutusmaksun bruttomäärän alentaminen niiden koulutuskustannusten perusteella, jotka on suoritettu valtion alueen ulkopuolella, voisi tietysti johtaa tämän tavoitteen toteuttamiseen osoitettujen tulojen alenemiseen, se on kuitenkin puhtaasti taloudellinen näkökohta, eikä sitä näin ollen voida pitää sellaisena yleisen edun mukaisena pakottavana syynä, jolla tällainen rajoitus voitaisiin perustella.

(ks. 43, 44 ja 47–49 kohta sekä tuomiolauselma)