Asia C-279/06

CEPSA Estaciones de Servicio SA

vastaan

LV Tobar e Hijos SL

(Audiencia Provincial de Madridin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — Yritysten väliset sopimukset — EY 81 artikla — Asetus (ETY) N:o 1984/83 — Asetuksen 10–13 artikla — Asetus N:o 2790/1999 — Asetuksen 4 artiklan a alakohta — Huoltamoyrittäjän ja öljy-yhtiön välinen öljytuotteiden yksinostosopimus — Poikkeus”

Julkisasiamies P. Mengozzin ratkaisuehdotus 13.3.2008 I - 6686

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 11.9.2008 I - 6716

Tuomion tiivistelmä

(Komission asetuksen N:o 1984/83, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1582/97, 10, 11, 12 ja 13 artikla; komission asetus N:o 2790/1999)

(Komission asetus N:o 1984/83, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1582/97; komission asetuksen N:o 2790/1999 3 artiklan 1 kohta, 5 artiklan a alakohta ja 12 artikla)

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kielto – Ryhmäpoikkeus – Yksinostosopimus – Asetuksen N:o 1984/83 voimassa ollessa tehty sopimus – Asetuksen N:o 2790/1999 voimaantulon jälkeen sovellettavat säännökset

(Komission asetuksen N:o 1984/83, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1582/97, 10 artikla ja 12 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Huoltamoyrittäjän ja tavarantoimittajan välinen öljytuotteiden yksinostosopimus voi kuulua EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos se yhtäältä muodostaa yritysten välisen sopimuksen siitä syystä, että huoltamoyrittäjä vastaa yhdestä tai useammasta näiden tuotteiden myyntiin kolmansille liittyvästä taloudellisesta tai kaupallisesta riskistä sellaisessa määrin, että sitä ei voida pitää merkityksettömänä, ja täten huoltamoyrittäjän katsotaan olevan itsenäinen taloudellinen toimija, ja jos se toisaalta sisältää lausekkeita, joilla voidaan rajoittaa kilpailua, kuten EY 81 artiklan 1 kohdan a alakohdassa nimenomaisesti kielletyn vähittäismyyntihinnan määrittämistä koskevan lausekkeen, mikäli kaikki muut kyseisen määräyksen soveltamisedellytykset täyttyvät. Mikäli huoltamoyrittäjä ei vastaa näistä riskeistä tai vastaa niistä ainoastaan merkityksettömässä määrin, hänestä ei tule itsenäistä taloudellista toimijaa myytäessä polttoaineita kolmansille, koska yrittäjän ja tavarantoimittajan välinen suhde on samanlainen kuin kauppaedustajan ja päämiehen välinen suhde. Tässä tilanteessa ainoastaan huoltamoyrittäjälle asetetut sellaiset velvoitteet, jotka koskevat tavaroiden myyntiä kolmansille osapuolille tavarantoimittajan lukuun – mukaan luettuna vähittäismyyntihinnan määrittäminen –, jäävät EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Sitä vastoin edellä mainitun määräyksen soveltamisalaan voivat kuulua velvoitteet, jotka huoltamoyrittäjälle on asetettu hänen tavarantoimittajalle suorittamiensa edustajanpalvelujen puitteissa ja jotka liittyvät näiden väliseen suhteeseen itsenäisinä taloudellisina toimijoina. Tilanne on näin yksinoikeus- ja kilpailukieltolausekkeiden osalta, jotka ovat luonteeltaan sellaisia, että niillä rikotaan kilpailusääntöjä siltä osin kuin niiden avulla suljetaan kyseiset markkinat. (ks. 35, 40–42 ja 44 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

Huoltamoyrittäjän ja tavarantoimittajan väliseen öljytuotteiden yksinostosopimukseen voidaan soveltaa perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan [josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta] soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin annetussa asetuksessa N:o 1984/83, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1582/97, säädettyä ryhmäpoikkeusta, jos sopimus täyttää asetuksen 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädettyä kymmenen vuoden enimmäiskestoa koskevan edellytyksen ja jos tavarantoimittaja myöntää huoltamoyrittäjälle yksinoikeuden vastikkeena merkittäviä taloudellisia etuja, jotka edesauttavat jakelun parantamista, helpottavat huoltamon perustamista tai ajanmukaistamista ja alentavat jakelukustannuksia. (ks. 49, 54 ja 60 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

Mikäli asetuksen N:o 1984/83 voimassa ollessa tehdyn yksinostosopimuksen voimassaoloaika jatkuu kyseisen asetuksen 31.12.1999 päättyvän voimassaolon jälkeen, asetuksessa säädettyä poikkeusta sovelletaan edelleen 31.5.2000 saakka EY 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annetun asetuksen N:o 2790/1999 nojalla. Tällaiseen sopimukseen sovelletaan näin ollen asetuksessa N:o 2790/1999 säädettyä poikkeusta asetuksen soveltamisen alkamispäivästä 1.6.2000 lähtien, jos toimittajan markkinaosuus on enintään 30 prosenttia asian kannalta merkityksellisillä markkinoilla, joilla se myy sopimuksessa tarkoitettuja tavaroita tai palveluja, ja jos välittömät tai välilliset kilpailukieltovelvoitteet eivät ole voimassa määräämätöntä aikaa tai yli viittä vuotta, niihin liittyen viiden vuoden jälkeen hiljaisella sopimuksella uusittavan kilpailukieltovelvoitteen katsotaan olevan sovittu määräämättömäksi ajaksi. Siirtymäkausi, jonka aikana EY 81 artiklan 1 kohdassa määrättyä kieltoa ei sovelleta, koskee 31.12.2001 asti 31.5.2000 voimassa olleita sopimuksia, jotka täyttivät asetuksessa N:o 1984/83 säädetyt poikkeusedellytykset mutta jotka eivät täyttäneet asetuksessa N:o 2790/1999 säädettyjä vastaavia edellytyksiä. (ks. 56–60 kohta)

Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan [josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta] soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin annetun asetuksen N:o 1984/83, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1582/97, 10–13 artiklaa on tulkittava siten, että niillä estetään ryhmäpoikkeuksen soveltaminen yksinostosopimukseen, jonka mukaan tavarantoimittajalla on valta määrittää vähittäismyyntihinta, koska tällaista velvoitetta ei luetella niiden asetuksen 11 artiklassa tyhjentävästi lueteltujen velvoitteiden joukossa, joita jälleenmyyjälle voidaan yksinostolausekkeen lisäksi asettaa. Kysymys yhtäältä siitä, voiko tavarantoimittaja muuttaa yksipuolisesti hintojen määrittämistä koskevaa lauseketta saattaakseen sen kilpailusääntöjen mukaiseksi, ja toisaalta siitä, voiko sopimus tässä tapauksessa mahdollisesti tulla päteväksi, on ratkaistava kyseiseen sopimukseen sovellettavan kansallisen oikeuden perusteella. Mikäli yksipuolinen muutos hyväksytään, poikkeusedellytyksiä on tutkittava tällaisen muutoksen toteutushetkellä voimassa olevan lainsäädännön perusteella. (ks. 63, 65, 67, 68, 75 ja 76 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)

EY 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annetun asetuksen N:o 2790/1999 2 artiklassa säädettyä poikkeusta ei kyseisen asetuksen 4 artiklan a alakohdan mukaan sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, joilla pyrittiin rajoittamaan ostajan mahdollisuutta asettaa oma jälleenmyyntihinta, tämän kuitenkaan rajoittamatta toimittajan mahdollisuutta asettaa enimmäismyyntihinta tai suositella myyntihintaa, edellyttäen, että nämä eivät johda kiinteään tai vähimmäismyyntihintaan jonkin osapuolen käyttämän painostuksen tai toteuttamisen kannustustoimenpiteiden vuoksi. Enimmäismyyntihinnan määrittämisen osalta kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, onko vähittäismyyjällä todellista mahdollisuutta alentaa tätä myyntihintaa, ja sen otettava tässä yhteydessä huomioon sopimusvelvoitteiden muodostama kokonaisuus niiden taloudellisessa ja oikeudellisessa toimintakehyksessä sekä pääasian asianosaisten toiminta. Erityisesti on selvitettävä, määritetäänkö vähittäismyyntihinta todellisuudessa välillisin tai peitellyin keinoin, kuten vähittäismyyjän marginaalin määrittämisellä, uhkauksilla, pelotteluilla, varoituksilla, seuraamuksilla tai kannustustoimenpiteillä. (ks. 69–71 kohta)