ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Onko [kansallisen EY-tyyppihyväksyntäasetuksen (1) (jäljempänä EG-FGV)] 6 §:n 1 momenttia ja 27 §:n 1 momenttia tai direktiivin 2007/46/EY (2) 18 artiklan 1 kohtaa ja 26 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että valmistaja laiminlyö velvollisuutensa antaa voimassa oleva todistus EG-FGV:n 6 §:n 1 momentin mukaisesti (tai velvollisuutensa esittää direktiivin 2007/46/EY 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vaatimuksenmukaisuustodistus), jos se on asentanut ajoneuvoon asetuksen N:o 715/2007 (3) 5 artiklan 2 kohdassa ja 3 artiklan 10 alakohdassa tarkoitetun kielletyn estolaitteen, ja tällaisen ajoneuvon saattaminen markkinoille on ristiriidassa EG-FGV:n 27 §:n 1 momentissa tarkoitetun ajoneuvon markkinoille saattamista ilman voimassa olevaa vaatimustenmukaisuustodistusta koskevan kiellon (tai direktiivin 2007/46/EY 26 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ajoneuvon myyntiä ilman voimassa olevaa vaatimustenmukaisuustodistusta koskevan kiellon) kanssa? Mikäli tähän vastataan myöntävästi: 1 a. Onko EG-FGV:n 6 ja 27 §:n tai direktiivin 2007/46/EY 18 artiklan 1 kohdan, 26 artiklan 1 kohdan ja 46 artiklan tarkoituksena suojella myös loppuasiakasta ja – jos kyseessä on jälleenmyynti käytettyjen ajoneuvojen markkinoilla – erityisesti seuraavaa autonostajaa myös hänen toimintavapautensa ja omaisuutensa osalta? Kuuluuko se, että ostaja ostaa käytetyn ajoneuvon, joka on saatettu markkinoille ilman voimassa olevaa vaatimustenmukaisuustodistusta, niihin vaaroihin, joiden estämiseksi nämä oikeussäännöt on annettu?
b)

Jos toisen kysymyksen a kohtaan vastataan myöntävästi, onko toisen kysymyksen a kohdassa mainittuja unionin oikeussääntöjä tulkittava siten, että poikkeusta kyseisessä a kohdassa mainitusta pääsäännöstä, jonka mukaan oikeudenhaltijalle on korvattava ensimmäisen kysymyksen a kohdassa mainitut asianajokulut täysimääräisesti tai vähintään asianmukaisilta ja olennaisilta osin, on tarkasteltava ottamalla huomioon muut tekijät (kuten esimerkiksi teoksen ajankohtaisuus, julkaisemisen kesto ja se, että loukkaukseen on syyllistynyt luonnollinen henkilö ilman kaupallisia tai ammatillisia intressejä), vaikka direktiivin 2004/48 2 artiklassa tarkoitettu teollis- tai tekijänoikeuksien loukkaus on tehty tiedostoja jakamalla, eli on saatettu teos yleisön saataville tarjoamalla maksuton lataus kaikille vapaasti käytettävissä olevan vaihtopörssin osallistujille ilman digitaalisten oikeuksien hallintaa (Digital Rights Management)?
a)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 1215/2012 (uudelleenlaadittu) (jäljempänä Bryssel I a -asetus) 7 artiklan 2 alakohtaa tulkittava siten, että Alankomaissa ja/tai Alankomaihin sijoittautuneessa pankissa ja/tai sijoituspalveluyrityksessä olevalla sijoitustilillä suoraan ilmenevä puhdas taloudellinen vahinko, joka on seurausta sijoituspäätöksistä, jotka on tehty kansainvälisen, julkisesti noteeratun yhtiön yleisesti maailmanlaajuisesti levittämien mutta virheellisten, puutteellisten ja harhaanjohtavien tietojen perusteella, on vahingon ilmenemispaikan (Erfolgsort) nojalla riittävä liittymäperuste Alankomaiden tuomioistuinten kansainväliselle toimivallalle?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal in Northern Ireland (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 2.10.2019 – TKF v. Department of Justice for Northern Ireland

(asia C-729/19)

(2019/C 423/34)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal in Northern Ireland

Pääasian asianosaiset

Valittaja: TKF

Vastapuoli: Department of Justice for Northern Ireland

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko elatusapuasetuksen (EY) N:o 4/2009 (1) 75 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan ainoastaan ”päätöksiin”, jotka on annettu valtioissa, jotka olivat Euroopan unionin jäsenvaltioita kyseisten päätösten tekohetkellä?

2) Kun otetaan huomioon, että Puola on nykyään Euroopan unionin jäsenvaltio, jota Haagin pöytäkirja sitoo, voidaanko Puolassa vuosina 1999 ja 2003 eli ennen kuin Puolasta tuli Euroopan unionin jäsenvaltio tehtyjä elatusapupäätöksiä nyt rekisteröidä ja panna täytäntöön toisessa unionin jäsenvaltiossa asetuksen (EY) N:o 4/2009 (elatusapuasetus) minkä tahansa osan nojalla ja erityisesti a) elatusapuasetuksen 75 artiklan 3 kohdan ja 56 artiklan nojalla; b) elatusapuasetuksen 75 artiklan 2 kohdan ja IV luvun 2 jakson nojalla; c) elatusapuasetuksen 75 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja IV luvun 3 jakson nojalla; d) asetuksen minkä tahansa muun artiklan nojalla?

(1) Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 4/2009 (EUVL 2009, L 7, s. 1).
3)

Jos toiseen kysymykseen on vastattava kieltävästi: Onko direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan e alakohdassa tarkoitettu ”sisäisiä asiakirjoja” koskeva suoja voimassa vain niin kauan, kunnes tiedon antamiseen velvollinen elin on tehnyt päätöksen tai hallintomenettely on muutoin viety päätökseen?
C 399/35

Kanne 9.10.2019 – Euroopan parlamentti v. Euroopan unionin neuvosto

(asia C-743/19)

(2019/C 399/41)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan parlamentti (asiamiehet: L. Visaggio, I. Anagnostopoulou ja C. Biz)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

— 13.6.2019 annetun päätöksen (EU) 2019/1199 (1) kumoaminen

— vastaajan velvoittaminen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäisellä kanneperusteella parlamentti vetoaa riidanalaisen päätöksen antajan – olipa tämä neuvosto tai kaikki jäsenvaltiot – toimivallan puuttumiseen, kun on kyse Euroopan työviranomaisen (ELA) toimipaikan sijainnin määrittämisestä. Parlamentti katsoo, että SEUT 341 artikla ei ole riittävä oikeusperusta erillisvirastojen kaltaisten unionin elinten toimipaikan määrittämiselle. Käsiteltävässä tapauksessa unionin lainsäätäjä perusti Euroopan työviranomaisen asetuksella (EU) 2019/1149, (2) joka annettiin SEUT 46 ja SEUT 48 artiklan perusteella tavallisessa lainsäätämisjärjestyksessä. Parlamentti väittää, että SEUT 341 artiklaa ei voida käyttää ottamaan unionin lainsäätäjältä, joka on perustanut Euroopan työviranomaisen, toimivalta päättää viranomaisen toimipaikan sijainnista ja sen sijaan antaa kyseinen toimivalta jäsenvaltioille, eikä se näin ollen voi pätevästi toimia oikeusperustana kyseessä olevalle päätökselle.

Toisella kanneperusteella, joka esitetään toissijaisesti siinä tapauksessa, että tuomioistuin vastoin kantajan näkemystä katsoo, että SEUT 341 artikla on asianmukainen oikeusperusta kyseessä olevalle päätökselle, parlamentti väittää, että päätöksen perustelut puuttuvat. Parlamentti väittää, että kyseessä oleva päätös on unionin oikeuden säädöksenä perusteltava SEUT 296 artiklan toisen kohdan mukaisesti, mutta tätä velvollisuutta ei ole täytetty lainkaan, vaan syyt sille, miksi Bratislavan kaupunki on valittu Euroopan työviranomaisen toimipaikaksi, jätetään kokonaan esittämättä.

(1) Euroopan työviranomaisen toimipaikan sijainnista 13.6.2019 annettu jäsenvaltioiden hallitusten edustajien yhteisellä sopimuksella hyväksymä päätös (EU) 2019/1199 (EUVL 2019, L 189, s. 68).

(2) Euroopan työviranomaisen perustamisesta, asetusten (EY) N:o 883/2004, (EU) N:o 492/2011 ja (EU) 2016/589 muuttamisesta ja päätöksen (EU) 2016/344 kumoamisesta 20.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2019/1149 (EUVL 2019, L 186, s. 21).
b)

tarjoaa asiakkailleen ohjelmia, joihin sisältyy pelkät kuntosalipalvelut, sekä ohjelmia, joihin sisältyvät kuntosali- ja ravitsemuspalvelut; onko 28.[11.2006] annetun direktiivin 2006/112/EY (1) 2 artiklan 1 kohdan c [alakohtaa] sovellettaessa katsottava, että terveyspalvelut, erityisesti ravintovalmennus, ovat liikunta- ja hyvinvointipalvelujen liitännäispalveluja, jolloin tarjottuja liitännäispalveluja on kohdeltava verotuksessa samoin kuin pääasiallisena toimintana tarjottavia palveluja, vai onko sen sijaan katsottava, että terveyspalvelut, erityisesti ravintovalmennus, sekä liikunta- ja hyvinvointipalvelut ovat toisistaan erillisiä ja itsenäisiä, jolloin niihin on sovellettava kummallekin toiminnalle säädettyä omaa verokohteluaan?
C 357/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 14.6.2019 – Latte Villafranca SCRL, selvitystilassa, ym. v. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) ja Regione Veneto

(asia C-464/19)

(2019/C 357/10)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Latte Villafranca SCRL, selvitystilassa, Azienda Agricola Cordioli Cesarino e Noè società semplice, Cordioli Evaristo e Loredano società semplice, DZ, EA ja FB

Vastapuolet: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) ja Regione Veneto

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko kuvatun kaltaisessa, pääasian kohteena olevassa tilanteessa unionin oikeutta tulkittava siten, että jos jäsenvaltion lainsäädännön säännös on ristiriidassa asetuksen (ETY) N:o 3950/92 (1) 2 artiklan 2 kohdan 3 alakohdan kanssa, siitä seuraa, etteivät tuottajat ole velvollisia maksamaan lisämaksua, kun kyseisessä asetuksessa säädetyt edellytykset täyttyvät?

2) Onko kuvatun kaltaisessa, pääasian kohteena olevassa tilanteessa unionin oikeutta ja erityisesti yleistä luottamuksensuojan periaatetta tulkittava siten, että sellaisten henkilöiden luottamusta ei voida suojata, jotka ovat noudattaneet jäsenvaltion säätämää velvollisuutta ja hyötyneet kyseisen velvollisuuden noudattamiseen liittyvistä vaikutuksista, kun kyseinen velvollisuus on osoittautunut unionin oikeuden vastaiseksi?

3) Ovatko kuvatun kaltaisessa, pääasian kohteena olevassa tilanteessa 9.7.2001 annetun asetuksen (EY) N:o 1392/2001 (2) 9 artikla ja unionin oikeuteen sisältyvä ”etuoikeutetun luokan” käsite esteenä Italian tasavallan antaman asetuksen (decreto legge) nro 157/2004 2 §:n 3 momentin kaltaiselle jäsenvaltion säännökselle, jossa säädetään liikaa kannetun lisämaksun palauttamisessa sovellettavista erilaisista menettelyistä määräaikojen ja palautustapojen osalta erottamalla toisistaan tuottajat, jotka ovat luottaneet siihen, että unionin oikeuden vastaiseksi osoittautunutta kansallista säännöstä on noudatettava, ja tuottajat, jotka eivät ole noudattaneet kyseistä säännöstä?

(1) Maito- ja maitotuotealan lisämaksusta 28.12.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3950/92 (EYVL 1992, L 405, s. 1).

(2) Maito- ja maitotuotealan lisämaksusta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3950/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9.7.2001 annettu komission asetus (EY) N:o 1392/2001 (EYVL 2001, L 187, s. 19).
1)

Rinnastetaanko se, että hoidon, johon vakuutettu henkilö on antanut suostumuksensa, on määrännyt ainoastaan jonkin toisen jäsenvaltion kuin vakuutetun asuinjäsenvaltion lääkäri, tuomion Elchinov (C-173/09) 45 kohdan perusteella kiireelliseen hoidon tarpeeseen tai onko kyseessä asetuksen N:o 883/2004 (1) 20 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetty luvan pyytämistä koskeva objektiivinen mahdottomuus, joka voi olla perustana sille, että asianmukaisista sairaanhoitopalveluista (sairaalahoito) jossain toisessa jäsenvaltiossa kuin vakuutetun henkilön asuinjäsenvaltiossa aiheutuneet kustannukset korvataan täysimääräisesti, kun otetaan huomioon, että diagnoosin ja varsinaisen kiireellisen hoidon tarpeen on vahvistanut lääkäri, joka kuuluu asuinjäsenvaltion sairausvakuutusjärjestelmään mutta joka on määrännyt jonkin toisen hoidon, ja hoito, johon vakuutettu henkilö on antanut oman suostumuksensa asianmukaisina pidettävistä syistä, on vähintään yhtä tehokas, mutta sen etuna on, että siitä ei aiheudu vammaa?
a.

Voidaanko 19 artiklaa soveltaa, kun matka on tosiasiassa peruutettu jo vähintään seitsemän viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa? Jos 19 artiklaa sovelletaan, sovelletaanko sitä, jos 18 artiklaa on sovellettu ja matkustajalle on tarjottu uusi matkareitti lisäkuluitta ja/tai palautettu lipun hinta ja/tai matkustaja on valinnut myöhäisemmän matkan?
A

1) Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa (jäljempänä perusoikeuskirjan 47 artikla) ja kuluttajan implisiittistä oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tulkittava niin, että ne ovat esteenä siviililain (občianský zákonník) 107 §:n 2 momentin säännökselle, joka koskee kuluttajan oikeuden vanhentumista kolmen vuoden objektiivisen vanhentumisajan täytyttyä ja jonka mukaan kuluttajan oikeus vaatia kohtuuttoman sopimusehdon vuoksi suoritettujen maksujen palauttamista vanhenee myös silloin, kun kuluttaja ei itse ole kyennyt arvioimaan sopimusehdon kohtuuttomuutta? 2) Jos kuluttajan oikeuden vanheneminen kolmen vuoden objektiivisen vanhentumisajan täytyttyä on kuluttajan tietämättömyydestä huolimatta perusoikeuskirjan 47 artiklan ja tehokkuusperiaatteen mukaista, ennakkoratkaisupyynnön esittävä tuomioistuin kysyy asian ratkaisemiseksi, että: Ovatko perusoikeuskirjan 47 artikla ja tehokkuusperiaate esteenä sellaisen kansallisen oikeuskäytännön soveltamiselle, jossa kuluttajalla on todistustaakka osoittaa tuomioistuimessa luotonantajan puolesta toimivien henkilöiden tietoinen toiminta koskien sitä, että luotonantaja loukkaa kuluttajan oikeuksia, mikä pääasian osalta tarkoittaa tietoisuutta siitä, että olemalla ilmoittamatta todellista vuosikorkoa luotonantaja toimi lainvastaisesti, ja tietoisuutta siitä, että tällaisessa tapauksessa luotto on koroton ja että luotonantaja saa perusteettoman edun hyväksyessään korot? 3) Jos vastaus kappaleen A II kohdan kysymykseen on kielteinen, keiden luotonantajan puolesta toimivien henkilöiden, kuten yhtiön hallituksen jäsenten, yhtiön osakkaiden ja kaupallisten edustajien, osalta kuluttajan on osoitettava tietoinen toiminta kappaleen A II kohdan kysymyksen mukaisesti? 4) Jos vastaus kappaleen A II kohdan kysymykseen on kielteinen, mikä tietoisuuden intensiteetti riittää sen päämäärän tavoittamiseen, että luotonantajan voidaan todistaa tahallisesti loukanneen kyseisiä rahoitusmarkkinoiden sääntöjä?
C 288/31

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunalul Cluj (Romania) on esittänyt 3.6.2019 — SC C. F. SRL v. A. J. F. P. M. ja D. G. R. F. P. C.

(asia C-430/19)

(2019/C 288/39)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunalul Cluj

Pääasian asianosaiset

Kantaja: SC C. F. SRL

Vastaajat: A. J. F. P. M. ja D. G. R. F. P. C.

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voidaanko puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen valossa, siten kuin se on tähän mennessä määritelty unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä (tuomio Solvay, tuomio Sopropé Organizações de Calçado Lda ja tuomio Ispas), yksityiselle oikeussubjektille osoitettu verohallinnon päätös määrätä nimenomaisesti pätemättömäksi tai pitääkö se määrätä pätemättömäksi, jos kyseisellä yksityisellä oikeussubjektilla ei ole ollut mahdollisuutta tutustua tietoihin, joiden perusteella verohallinnon päätös on osoitettu sille, riippumatta siitä, että kyseisessä päätöksessä viitataan joihinkin asiakirja-aineiston asiakirjoihin?

2) Ovatko neutraalisuuden periaate, suhteellisuusperiaate ja vastaavuusperiaate esteenä arvonlisäveron ja yhteisöveron vähennysoikeuden käyttämiselle, kun kyseessä on yhtiö, joka on toiminut moitteettomasti verotuksen näkökulmasta mutta jolta evätään yhteisöveron vähennysoikeus tavarantoimittajien verotuksellisen menettelyn vuoksi, koska tätä menettelyä pidetään soveltumattomana henkilöresurssien ja kuljetusvälineiden puuttumisen vuoksi, kun veroviranomainen ei myöskään esitä näyttöä toiminnasta, josta seuraisi asianomaisten tavarantoimittajien verotuksellinen/rikosoikeudellinen vastuu?

3) Onko kansallinen käytäntö unionin oikeuden mukainen, kun sen nojalla arvonlisäveron ja yhteisöveron vähennysoikeuden käyttäminen edellyttää, että yhtiöllä on hallussaan veron sisältävän laskun lisäksi muita tositteita, kuten esimerkiksi tarjous ja tiedot urakan etenemisestä, mutta näitä täydentäviä tositteita ei ole määritelty selvästi ja täsmällisesti kansallisessa verolainsäädännössä?
1)

Onko direktiivin 93/13/ETY (1) 1 artiklan 2 kohtaa ja 4 artiklan 2 kohtaa, siten kuin niitä on tulkittu tuomiossa C-186/16, Andriciuc ym., tulkittava siten, että kun kyseessä on valuuttakurssiriskiä koskeva, kansallista lakia heijastava sopimusehto, kansallinen tuomioistuin on velvollinen tutkimaan ensin direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kiellon merkityksellisyyden asian kannalta, vai onko sen tutkittava, onko elinkeinonharjoittaja noudattanut direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa säädettyä tiedonantovelvoitetta, ilman että sen pitäisi ensin arvioida asiaa saman direktiivin 1 artiklan 2 kohdan säännösten perusteella?
Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 24.5.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-237/17, Espanja v. komissio, 20.3.2019 antamasta tuomiosta

(asia C-406/19 P)

(2019/C 280/33)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: F. Castillo de la Torre ja J. Aquilina)

Muu osapuoli: Espanjan kuningaskunta

Vaatimukset

Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 1 kohdan ja hylkää ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen tai toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen.

Ainoa oikeudellinen peruste

Valittaja katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin arvioi todistustaakkaa virheellisesti kiinteämääräisten oikaisujen käytön yhteydessä yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 (1) 52 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

(1) EUVL 2013, L 347, s. 549.
—

Jo tuomion COFAZ (3) antamisen jälkeen asia koski valittajaa erikseen ja sillä on näin ollen asiavaltuus. Tämä johtuu siitä, että komissio on jättänyt huomiotta olennaisia tosiseikkoja ja lisäetuja, vaikka nämä valittajan toimenpiteet oli saatettu sen tietoon. Komissio on siten loukannut valittajan puolustautumisoikeuksia.
5)

Jos hakija on siirrettävä toiseen jäsenvaltioon Dublin III -asetuksen eli asetuksen (EU) N:o 604/2013 nojalla, mutta siirto viivästyy, koska hakija on käynnistänyt judicial review -menettelyn, jonka seurauksena siirto lykkääntyy tuomioistuimen lykkäysmääräyksen perusteella, voidaanko kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyn viivästymisen katsoa johtuvan hakijasta vastaanottodirektiivin (uudelleenlaadittu) 2013/33/EU 15 artiklaa sovellettaessa joko yleisesti tai erityisesti silloin, kun kyseisessä menettelyssä todetaan, että judicial review -menettely on ilmeisen tai muutoin perusteeton tai sitä käytetään väärin?
Valitus, jonka George Haswani on tehnyt 18.3.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-477/17, Haswani v. neuvosto, 16.1.2019 antamasta tuomiosta

(asia C-241/19 P)

(2019/C 187/51)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: George Haswani (edustaja: G. Karouni, avocat)

Muut osapuolet: Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa 16.1.2019 annetun tuomion T-477/17 kokonaisuudessaan

— määrää, että George Haswanin nimi on poistettava niiden asiakirjojen, joista on nostettu kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa, liitteistä

— ratkaisee asian ja — kumoaa päätöksen 2015/1836 ja asetuksen 2015/1828 — velvoittaa neuvoston maksamaan 100 000 euroa korvauksena Haswanin henkisestä kärsimyksestä

— velvoittaa neuvoston vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan valittajalle unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäisen valitusperusteen mukaan on tehty oikeudellinen virhe, päätöstä 2015/1836 (6 perustelukappale) ja päätöstä 2013/255 (5 perustelukappale), sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2015/1836, on rikottu, todistustaakka on käännetty ja syyttömyysolettaman periaatetta on loukattu.

Toisen valitusperusteen mukaan perusteluvelvollisuutta on laiminlyöty ja perustelut ovat puutteelliset.

Kolmannen valitusperusteen mukaan suhteellisuusperiaatetta on loukattu ja perustelut ovat puutteelliset.
1)

Onko moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä kevyiden henkilö- ja hyötyajoneuvojen päästöjen (Euro 5 ja Euro 6) osalta ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta 20.6.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 715/2007 (1) 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että asetuksen N:o 715/2007 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ajoneuvon laite ei ole sallittu, jos siinä pakokaasun takaisinkierrätysventtiili (EGR-venttiili) eli osa, joka voi vaikuttaa päästöjen määrään, on suunniteltu siten, että pakokaasun takaisinkierrätysosuus eli takaisin imusarjaan johdettavan pakokaasun osuus on säädetty niin, että venttiili takaa vain 15 ja 33 Celsius-asteen välillä ja vain alle 1 000 metrin korkeudessa vähäpäästöisen toimintamoodin, ja osuus pienenee tämän lämpötilaikkunan ulkopuolella lämpötilan noustessa tai laskiessa 10 Celsius-astetta — ja noustaessa yli 1 000 metrin korkeudesta 1 250 metriin — lineaarisesti nollaan, jolloin typen oksidipäästöt ylittävät asetuksen N:o 715/2007 raja-arvot?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 8.2.2019 — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG v. Hauptzollamt Köln

(asia C-97/19)

(2019/C 182/14)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

Vastaaja: Hauptzollamt Köln

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (1) 78 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että sen mukaan pääasian kaltaisessa tilanteessa tulli-ilmoitus on tarkastettava ja oikaistava siten, että tavaranhaltijaa koskevat tiedot korvataan sitä henkilöä koskevilla tiedoilla, jolle maahantuotua tavaraa koskeva tuontitodistus on annettu, ja että kyseistä henkilöä edustaa henkilö, joka on merkitty tulli-ilmoitukseen tavaranhaltijaksi ja joka on esittänyt tullitoimipaikalle tuontitodistuksen haltijan antaman valtakirjan?

(1) EYVL 1992, L 302, s. 1.
3)

Jos edellisiin kysymyksiin vastataan myöntävästi, onko asetuksessa N:o 954/2005 oleva edellä mainittu olettama oikeudellisesti sitova eli voidaanko sitä käyttää luokiteltaessa ennakkoratkaisupyynnön 17 kohdassa tarkoitettuja NPK-lannoitteita Taric-koodeihin voimassa olevien toimenpiteiden (polkumyyntitullin) soveltamiseksi, vaikka asetuksen N:o 945/2005 1 artiklan 1 ja 3 kohdassa (ja vastaavasti kyseisten maahantuontimenettelyiden tapahtuma-aikaan voimassa olleen asetuksen N:o 999/2014 (2) 1 artiklan 1 kohdassa ja 1 artiklan 2 kohdan c alakohdassa) yhdistetään lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotto tuotteen sisältämän ainesosan, typen, sijaan tuotteen sisältämään yhdisteeseen, ammoniumnitraattiin, sekä tuotteen sisältämään fosforiin ja kaliumiin?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 8.3.2019 — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited ja United Biscuits Pension Investments Limited v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(asia C-235/19)

(2019/C 172/25)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal

Pääasian asianosaiset

Valittajat: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited ja United Biscuits Pension Investments Limited

Vastapuoli: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Ennakkoratkaisukysymys

Onko käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien kaltaisissa eläkerahastojen hallinnointipalveluissa, joita a) vakuutuksenantajat ja/tai b) muut kuin vakuutuksenantajat tarjoavat edunvalvojille, kyse arvonlisäverodirektiivin (1) 135 artiklan 1 kohdan a alakohdassa (aiemmin kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan a alakohdassa) tarkoitetusta ”vakuutustoiminnasta”?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).