Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Mischo 14 päivänä kesäkuuta 2001. - Saksan liittotasavalta vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - EHTY - Teräsyritykselle myönnetty valtiontuki - Yhteisön oikeuden vastaisten tukien palautusvaatimus - Jäsenvaltioiden velvoitteet - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Menettelyn aloittaminen sen jälkeen, kun laiminlyönnillä ei enää ole vaikutusta. - Asia C-276/99.



Oikeustapauskokoelma 2001 sivu I-08055



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Saksan liittotasavalta vaatii Euroopan yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan komission 21.4.1999 tekemän päätöksen EHTY:n perustamissopimuksen 88 artiklan (josta on tullut HT 88 artikla) soveltamisesta valtiontukeen, jonka Saksan liittotasavalta (Baijerin osavaltio) on myöntänyt Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH:lle (jäljempänä NMH). Päätöksessä (jäljempänä riidanalainen päätös) komissio toteaa, että Saksan liittotasavalta on toiminut lainvastaisesti siinä yhteydessä, kun se vaatii NMH:ta palauttamaan yhteisön oikeuden vastaisesti myönnetyt valtiontuet.

I - Asiaa koskevat oikeussäännöt

2. Perustamissopimuksen 88 artiklan sanamuoto on seuraava:

"Jos komissio katsoo, että jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille tämän sopimuksen mukaan kuuluvan velvollisuuden, komissio toteaa sen antamalla asiasta lausunnon perusteluineen varattuaan ensin valtiolle, jota asia koskee, tilaisuuden esittää huomautuksensa. Komissio asettaa kyseiselle jäsenvaltiolle määräajan velvollisuuden täyttämiseksi.

Asianomainen jäsenvaltio voi kahden kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksi antamisesta nostaa kanteen yhteisön tuomioistuimessa, jolla on asiassa täysi harkintavalta.

Jos jäsenvaltio ei ole täyttänyt velvollisuuttaan komission vahvistamassa määräajassa tai jos kanne on nostettu, mutta hylätty, komissio voi saatuaan neuvoston kahden kolmasosan enemmistöllä annetun puoltavan lausunnon:

a. keskeyttää tälle jäsenvaltiolle tämän sopimuksen nojalla komission maksettavana olevien summien maksamisen;

b. toteuttaa tai antaa muille jäsenvaltioille luvan toteuttaa 4 artiklan määräyksistä poikkeavia toimenpiteitä todetun velvollisuuden rikkomisen vaikutusten oikaisemiseksi.

Edellä a ja b alakohdan soveltamiseksi tehdyistä päätöksistä voidaan kahden kuukauden kuluessa niiden tiedoksi antamisesta nostaa kanne, jonka käsittelyssä on täysi harkintavalta.

Jos edellä mainitut toimenpiteet osoittautuvat tehottomiksi, komissio saattaa asian neuvoston käsiteltäväksi."

II - Tosiseikat

3. Vuonna 1986 maksukyvyttömäksi todetun Eisenwerk-Gesellschaft Maximilianshütte GmbH Sulzbach-Rosenberg:n rakennemuutoksen yhteydessä Baijerin osavaltio hankki yhtiöosuuksia edellä mainitun yhtiön toimintoja jatkavassa NMH:ssä ja myönsi sille muun muassa 49,895 miljoonan Saksan markan suuruisen osakaslainan, ja lisäksi vuosina 1994 ja 1995 se myönsi yhtiölle yhteensä 24,1125 miljoonaa Saksan markkaa osakaslainana. Baijerin osavaltion myöntämästä valtiontuesta EHTY:n terästeollisuuden yritykselle Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH, Sulzbach-Rosenberg, 18.10.1995 ja 13.3.1996 tekemissään päätöksissä 96/178/EHTY(1) ja 96/484/EHTY(2) komissio on määritellyt tuet lainvastaisiksi ja kehottanut Saksan liittotasavaltaa perimään ne takaisin. Saksan liittotasavalta on nostanut näistä päätöksistä kanteen yhteisöjen tuomioistuimessa, ja kyseinen yhtiö on nostanut kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Yhteisöjen tuomioistuin on lykännyt asian käsittelyä yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomion julistamiseen asti.

4. Koska kanteen nostamisella ei ole lykkäävää vaikutusta, Saksan liittotasavalta vaati yhteisöjen tuomioistuinta määräämään 49,895 miljoonan Saksan markan osakaslainaa koskevan 18.10.1995 tehdyn päätöksen täytäntöönpanon lykättäväksi, koska täytäntöönpano olisi johtanut välittömästi NMH:n konkurssiin. Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti hylkäsi vaatimuksen 3.5.1996 antamallaan määräyksellä(3).

5. Baijerin osavaltio kehotti 12.6. ja 20.8. 1996 päivätyillä kirjeillään, NMH:ta maksamaan lainat takaisin. Koska NMH ei ryhtynyt toimenpiteisiin näiden kehotusten johdosta, Baijerin osavaltio vaati Amtsgericht Regensburgilta maksimimääräystä 14,8 miljoonan Saksan markan osalta. Velallisen vastustaessa asia siirrettiin Landgericht Ambergin käsiteltäväksi. Landgericht Amberg määräsi 5.3.1998 menettelyn lykättäväksi Saksan oikeudenkäymiskaaren 148 §:n nojalla, jonka mukaan tuomioistuimen on lykättävä riita-asian käsittelyä, jos asian ratkaisu riippuu siitä, onko toisessa vireillä olevassa riita-asiassa ratkaistava oikeussuhde olemassa. Landgericht Amberg katsoi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireillä ollut menettely muodosti tällaisen tapauksen. Baijerin osavaltio ei hakenut muutosta tähän lykkäyspäätökseen.

6. Saksan liittotasavalta ilmoitti komissiolle lykkäyspäätöksestä 14.7.1998 ja se toimitti 23.11.1998 komissiolle kopion tästä päätöksestä, joka oli tehty 5.3.1998. Samassa yhteydessä Saksan liittotasavalta ilmoitti komissiolle, että NMH oli hakenut 6.11.1998 konkurssimenettelyn aloittamista.

7. Komissio on ilmoittanut aloittaneensa 16.12.1998 Saksan liittotasavaltaa vastaan perustamissopimuksen 88 artiklan mukaisen menettelyn, koska se katsoi, että Saksan liittotasavalta oli rikkonut EHTY:n perustamissopimuksen 86 artiklaa jättäessään panematta täytäntöön päätökset, joiden mukaan maksetut tuet oli perittävä takaisin.

8. NMH:n konkurssimenettely aloitettiin 31.12.1998. Baijerin osavaltio merkitytti myönnettyjen lainojen kokonaismäärää vastaavat saamiset 18.1.1999 valkojen luetteloon.

9. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin julisti 21.1.1999 tuomion(4), jonka mukaan lainojen maksaminen oli vastoin yhteisön oikeutta. Lech-Stahlwerke GmbH:n tätä tuomiota koskeva valitus hylättiin 25.1.2001(5) annetulla yhteisöjen tuomioistuimen määräyksellä. Edellä mainitut Saksan liittotasavallan yhteisöjen tuomioistuimessa nostamat kanteet on peruutettu 8.6.1999 ja 27.1.2001 päivätyillä kirjeillä.

10. Komissio ilmoitti perustamissopimuksen 88 artiklan mukaisesti 1.2.1999 Saksan hallitukselle kirjeitse näkemyksensä väitetystä perustamissopimuksen rikkomisesta ja kehotti Saksan hallitusta esittämään kuukauden kuluessa oman kantansa asiasta. Saksan hallitus vastasi 3.3.1999 päivätyllä kirjeellään ja kiisti esitetyt väitteet. Komissio teki 21.4.1999 riidanalaisen päätöksen, jonka päätösosan sanamuoto on seuraava:

"1 artikla

Saksa on laiminlyönyt päätöksistä 96/178/EHTY ja 96/484/EHTY sekä EHTY:n perustamissopimuksen 86 artiklasta johtuvat velvollisuutensa jättämällä perimättä kokonaisuudessaan takaisin Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH:lle myönnetyn 74 miljoonan Saksan markan määrän sekä korot EHTY:n perustamissopimuksen vastaisena tukena toimivaltaisen tuomioistuimen kautta tai jättämällä määrittämättä saamisia koskevan alennuksen notaarin vahvistamalla sopimuksella, jolla varmistetaan, että päätökset pannaan täytäntöön täysimääräisesti ja viipymättä osasaamista koskevan tuomioistuimen päätöksen tekemisen jälkeen.

2 artikla

Saksa on laiminlyönyt päätöksistä 96/178/EHTY ja 96/484/EHTY sekä EHTY:n perustamissopimuksen 86 artiklasta johtuvat velvollisuutensa, koska se (Baijeri) on jättänyt hakematta muutosta Ambergin maaoikeuden 5.3.1998 tekemään kyseisessä tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn lykkäämistä koskevaan päätökseen.

3 artikla Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle."

11. Saksan liittotasavalta nosti 23.7.1999 kanteen riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi. Komissio vaati kumoamiskanteen hylkäämistä.

III - Arviointi asiasta

Johdanto

12. Kumoamiskanteessaan Saksan liittovalta riitauttaa ensimmäiseksi riidanalaisen päätöksen 1 ja 2 artiklan. Saksan liittotasavalta väittää, että komission esille tuomia seikkoja ei voida katsoa Saksalle EHTY:n perustamissopimuksen mukaan kuuluvien velvoitteiden laiminlyönniksi.

13. Seuraavaksi Saksan liittotasavalta vetoaa kanneperusteeseen, jonka mukaan perustamissopimuksen 88 artiklaa on sovellettu väärin koska laiminlyönti ei ollut tapahtunut ainakaan vielä sinä ajankohtana, jolloin perusteltu päätös on tehty.

14. Katson aiheelliseksi käsitellä ensimmäiseksi tätä perustetta.

EHTY 88 artiklan virheellistä soveltamista koskeva kanneperuste

15. Saksan hallitus viittaa julkisasiamies Roemerin 20.6.1960(6) antamaan ratkaisuehdotukseen ja esittää seuraavaa: "Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn tavoitteena ei ole ratkaista abstrakteja oikeuskysymyksiä eikä rankaista aikaisemmasta asenteesta. Sen tavoitteena sitä vastoin on perustamissopimuksen yhdenmukaisen tulkinnan takaamisen lisäksi velvoittaa jäsenvaltio lopettamaan perustamissopimuksen sen hetkinen rikkominen."

16. Saksan hallitus esittää perusteluna seuraavaa: "Sinä ajankohtana, jolloin komissio teki päätöksen, perustamissopimusta ei komissionkaan mukaan - - rikottu, sillä komissio ei enää asettanut määräaikaa, jonka kuluessa velvollisuudet olisi täytettävä." Saksan hallituksen mukaan syy tähän on seuraava: "Kun se vaati [18.1.1999] saatavansa merkittäväksi NMH:n etuoikeudettomien velkojen luetteloon, kaikki tarpeelliset ja välttämättömät toimet NMH:n velkasumman takaisin perimiseksi oli - - toteutettu." Saksan hallitus katsoo, EY:n perustamissopimuksen analogisen tulkinnan perusteella, että jotta jäsenyysvelvoitteen noudattamatta jättäminen voitaisiin asianmukaisesti todeta, sen on oltava olemassa sinä ajankohtana, jolloin päätös on tehty, eli tässä tapauksessa 21.4.1999, tai ainakin ajankohtana, jolloin virallinen huomautus on esitetty, eli tässä tapauksessa 1.2.1999. Nämä molemmat päivämäärät ovat kuitenkin myöhäisempiä kuin 18.1.1999.

17. Komissio kiistää sen, että perustamissopimuksen 88 artiklan tarkoituksena olisi ainoastaan velvoittaa jäsenvaltio lopettamaan sen hetkinen ja edelleen jatkuva velvollisuuden laiminlyönti.

18. Sitä vastoin se arvioi, että "HT 88 artiklan kolmannen kohdan sanamuodolla tarkoitetaan sitä, että jos velvollisuuden täyttämiseksi ei ole asetettu määräaikaa, velvollisuuksien noudattamatta jättämisen toteaminen on tämän määräyksen mukaista. Siinä nimittäin määrätään seuraamuksista kahdessa, peräkkäin mainitussa tapauksessa, joista ensimmäinen koskee sitä, että jäsenvaltio ei ole täyttänyt velvollisuuttaan asetetussa määräajassa, ja toinen sitä, että kanne on hylätty, mikä on mahdollista myös silloin, kun mitään määräaikaa ei ole asetettu. Samoin se, että perustamissopimuksessa määrättyjä seuraamuksia ei ole sidottu velvoitteiden noudattamatta jättämisen kestoon, voidaan ymmärtää ainoastaan siten, että HT 88 artiklan ensimmäisen kohdan viimeistä virkettä ei ole määrätty pakottavaksi."

19. Komissio korostaa vielä, että 88 artiklan tarkoittaman velvollisuuden noudattamatta jättämistä koskevaa päätöstä ei voida verrata EY 226 artiklan mukaiseen perusteltuun lausuntoon. "Perusteltu lausunto ei ole sitova toimi, ja sillä on merkitystä ennen kaikkea menettelyn kannalta, mutta HT 88 artiklan mukainen päätös on sitova ja se voi saada lainvoiman. Jos perustellulla lausunnolla ei ole ollut vaikutusta, komission on nostettava EY 226 artiklan mukainen kanne oikeudellisen kantansa vahvistamiseksi, mutta perustamissopimuksen 88 artiklan järjestelmässä aloitteen teko asian käsittelemiseen tuomioistuimessa kuuluu jäsenvaltiolle."

20. Tällä perusteella komissio päättelee, että "koska EY 226 artiklaa sovellettaessa voidaan todeta, että jäsenvaltio on rikkonut perustamissopimusta rikkomisesta, vaikka perustamissopimuksen vastainen tilanne on korjattu yhteisöjen tuomioistuimen oikeudenkäyntimenettelyn kuluessa, ei ole olemassa mitään syytä siihen, että komissiolla - joka tässä suhteessa on samankaltaisessa tilanteessa kuin yhteisöjen tuomioistuin - ei olisi käytettävissään samaa mahdollisuutta silloin, kun velvollisuus on täytetty komissiossa vireillä olevan menettelyn aikana tai että - kuten tässä tapauksessa - velvollisuuden täyttäminen ei enää ole objektiivisesti mahdollista."

21. Aloittakaamme tarkastelemalla tätä komission viimeistä väitettä.

22. Edellä lainatussa kohdassa komissio itse asiassa ilmoittaa, että sen täytyy pystyä voida toteamaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen, jos tilanne on korjattu vasta "komissiossa vireillä olevan menettelyn aikana" tai jos velvollisuuden täyttäminen tulee objektiivisesti mahdottomaksi vasta tässä vaiheessa.

23. Komissio siis epäsuorasti myöntää, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen on oltava olemassa ajankohtana, jolloin se aloittaa 88 artiklan mukaisen menettelyn.

24. Komission mukaan menettely on tässä tapauksessa aloitettu 16.12.1998 päivätyllä lehdistötiedotteella.

25. Lehdistötiedote ei ole mukana yhteisöjen tuomioistuimen asiakirja-aineistossa, mutta Saksan liittotasavalta ei ole kiistänyt sen olemassaoloa.

26. Vaikka se komission väite osoittautuikin oikeaksi, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, joka koskee EY 226 artiklan mukaan nostettuja sellaisia jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntejä koskevia kanteita, jotka on korjattu vasta yhteisöjen tuomioistuimen menettelyn aikana, voidaan soveltaa 88 artiklan menettelyyn, on tärkeää tutkia, onko komissio lehdistötiedotteen julkaisemalla tosiasiallisesti aloittanut 'menettelyn' Saksan liittotasavaltaa vastaan.

27. On kuitenkin todettava, että 88 artiklassa ei mainita "jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn aloittamista" eikä "rikkomista koskevaa menettelyä".

28. Määräyksessä todetaan seuraavaa: "Jos komissio katsoo, että jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille tämän sopimuksen mukaan kuuluvan velvollisuuden, komissio toteaa sen antamalla asiasta lausunnon perusteluineen varattuaan ensin valtiolle, jota asia koskee, tilaisuuden esittää huomautuksensa."

29. Mielestäni menettely voidaan katsoa aloitetuksi vasta kun virallinen huomautus on lähetetty.

30. Lisäksi komission esittämä näkemys johtaisi siihen, että virallinen huomautus menettäisi merkityksensä. Nimittäin siinä tapauksessa, että jäsenvaltio viralliseen huomautukseen vastatessaan ilmoittaa toteuttaneensa laiminlyöntinsä korjaamiseksi tarvittavat toimet tai ryhtyvänsä viipymättä niitä toteuttamaan, komissio ei enää tämän jälkeen voi tehdä perustelua päätöstä, jossa todetaan, että velvollisuutta ei ole täytetty. Komission pitää ainakin antaa jäsenvaltiolle kulloistenkin olosuhteiden mukaan kohtuullinen on määräaika, jonka kuluessa jäsenvaltio voi osoittaa siitä, että se on toteuttanut aikomuksensa(7).

31. Mikäli katsottaisiin, että ennen virallisen huomautuksen lähettämistä julkaistu lehdistötiedote voisi aloittaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn jopa siinä tapauksessa, että jäsenvaltio ilmoittaisi viralliseen huomautukseen laatimassaan vastauksessa täyttäneensä velvollisuutensa tai aikovansa täyttää ne, virallinen huomautus menettäisi täysin merkityksensä. Tästä on pääteltävä, että menettely on "komissiossa vireillä" vasta siitä ajankohdasta lähtien, jolloin virallinen huomautus on lähetetty.

32. Yhteisöjen tuomioistuimen ei tarvitse käsitellä periaatekysymystä siitä, onko komissio HT 88 artiklan mukaisessa menettelyssä samassa tilanteessa kuin yhteisöjen tuomioistuin käsitellessään EY 226 artiklan perusteella nostettua kannetta, vaan tässä tapauksessa on riittävää todeta, että sinä ajankohtana, jolloin Baijerin osavaltio merkitytti myöntämiensä lainojen kokonaismäärää vastaavat saatavat valkojen luetteloon, eli 18.1.1999, menettely ei ollut vireillä komissiossa, koska virallinen huomautus lähetettiin vasta 1.2.1999.

33. Hieman asiaa täydentäen haluan vielä lisätä, että mielestäni ratkaisevaa ei ole sen, onko "menettely vireillä", vaan se, onko velvollisuuksien laiminlyönti olemassa perustellun päätöksen tekemisen ajankohtana.

34. Mielestäni nimittäin ei voida hyväksyä komission esittämää ajatusta siitä, että komissio ja yhteisöjen tuomioistuin olisivat samankaltaisessa tilanteessa komission toimiessa perustamissopimuksen 88 artiklan mukaisessa menettelyssä ja yhteisöjen tuomioistuimen toimiessa EY 226 artiklaan liittyvässä asiassa.

35. Toisaalta komission ja toisaalta yhteisöjen tuomioistuimen institutionaaliset erityispiirteet sekä se, että yhteisöjen tuomioistuimella on rooli myös siinä, mikä liittyy perustamissopimuksen 88 artiklaan perustuvassa menettelyssä, nimittäin ovat myös sen vastaisia.

36. Lisäksi perustamissopimuksen 88 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan komissio "toteaa sen [että jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille tämän sopimuksen mukaan kuuluvan velvollisuuden] antamalla asiasta lausunnon perusteluineen" ja että komissio "asettaa kyseiselle jäsenvaltiolle määräajan velvollisuuden täyttämiseksi".

37. Indikatiivin käyttö merkitsee, että komission täytyy asettaa määräaika, jotta jäsenvaltio voi täyttää velvollisuutensa. Määräajan asettaminen on kuitenkin aiheellista ainoastaan siinä tapauksessa, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen jatkuu vielä päätöstä tehtäessä.

38. Ei nimittäin ole syytä luopua tulkinnasta, josta tuomioistuin on pitänyt kiinni vuodesta 1960 lähtien. Yhteisöjen tuomioistuin nimittäin totesi edellä mainitussa asiassa Italia vastaan korkea viranomainen antamassaan tuomiossa seuraavaa: "Koska jäsenyysvelvoitteen noudattamatta jättämisen toteamisen pitää perustua 88 artiklan ensimmäisessä kappaleessa määrättyyn perusteeseen ja koska siinä asetettu määräaika määrää sen ajanjakson pituuden, jonka kuluessa velvollisuus - - pitää täyttää - -".(8)

39. Hieman edempänä(9) yhteisöjen tuomioistuin tarkentaa seuraavaa:

"Koska 88 artikla avaa mahdollisuuden käyttää täytäntöönpanokeinoja(10) ja koska sen perimmäisenä tarkoituksena(11) on taata se, etteivät jäsenvaltiot viivyttelyllään tai vastustelullaan(12) vaaranna perustamissopimuksella asetettuja yhteisön etuja.

ja koska tässä on kyse menettelystä, joka ulottuu selvästi pidemmälle kuin tähän asti perinteisessä kansainvälisessä oikeudessa hyväksytyt säännöt, joilla pyritään takaamaan jäsenvaltioiden velvollisuuksien täyttäminen;

88 artiklaa on tulkittava suppeasti."

40. Yhteisöjen tuomioistuimen toteamus siitä, että 88 artiklan menettelyn tavoitteena on estää jäsenvaltioiden viivyttely ja vastustelu, osoittaa, että menettelyn tavoitteena on velvoittaa jäsenvaltiot ryhtymään toimenpiteisiin, eikä todeta, ovatko jäsenvaltiot jättäneet velvoitteensa noudattamatta joskus aikaisemmin.

41. Perustamissopimuksen 88 artiklan sanamuoto edempänä vielä tukee tätä tulkintaa. Sen jälkeen kun artiklassa on kuvattu, mihin pakkokeinoihin komissio voi ryhtyä (neuvoston puoltavan lausunnon saatuaan), 88 artikla päättyy seuraavaan virkkeeseen:

"Jos edellä mainitut toimenpiteet osoittautuvat tehottomiksi, komissio saattaa asian neuvoston käsiteltäväksi."

42. Mielestäni tämä määräys osoittaa ratkaisevalla tavalla, että perustamissopimuksen 88 artiklan tavoitteena on saada vastahakoinen jäsenvaltio muuttamaan toimintatapaansa, ja että sitä ei voida käyttää aiemmin tapahtuneen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamiseen in abstracto tai 'periaatteessa'(13).

43. Käsitellen siis vielä komission esittämiä päinvastaisia väitteitä ainoastaan täyden kuvan antamiseksi.

44. Kuten edellä kohdassa 18 selvitetään, komission väite perustuu pääasiassa 88 artiklan kolmannen kohdan sanamuotoon.

45. Tästä artiklasta seuraa, että komissio voi ryhtyä siinä määrättyihin toimenpiteisiin (saatuaan neuvoston kahden kolmasosan enemmistöllä annetun puoltavan lausunnon) ainoastaan, "jos jäsenvaltio ei ole täyttänyt velvollisuuttaan komission vahvistamassa määräajassa tai jos kanne on nostettu, mutta hylätty". Katson, että mikäli komission päätöstä vastaan on nostettu kanne, komissio ei voi ryhtyä toimenpiteisiin jäsenvaltiota vastaan ennen kuin tämän kanteen hylkääminen vapauttaa komission perustamissopimuksen 88 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätystä velvoitteesta, jonka mukaan se asettaa "kyseiselle jäsenvaltiolle määräajan velvollisuuden täyttämiseksi".

46. Edellä lainattu perustamissopimuksen 88 artiklan kolmannen kohdan virke merkitsee yksinomaan sitä, että jos jäsenvaltio on nostanut kanteen päätöksestä, komission pitää odottaa, että kanne on hylätty, ennen kuin se voi alistaa painostustoimenpiteet neuvostolle sen puoltavan lausunnon saamiseksi, ja näin siinäkin tapauksessa, että jäsenvaltio ei ole täyttänyt velvollisuuttaan asetetun määräajan kuluttua umpeen. Tässä suhteessa tämä määräys muodostaa poikkeuksen pääsäännöstä, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuimessa nostetuilla kanteilla ei ole lykkäävää vaikutusta.(14)

47. Mitä tulee komission väitteeseen, jonka mukaan perustamissopimuksen 88 artiklan kolmannessa kappaleessa määrättyjä seuraamuksia ei olisi sidottu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen kestoon, en ymmärrä miten tämän perusteella voitaisiin jättää soveltamatta perustamissopimuksen 88 artiklan ensimmäisen kohdan selvä virke, jonka mukaan komission on asetettava määräaika. Lisäksi tämä väite vaikuttaa mielestäni kyseenalaiselta. Nimittäin 88 artiklan viimeisestä kohdasta, johon jo aiemmin viittasimme, nimittäin voidaan päätellä, että seuraamusten tarkoituksena on ainoastaan saada jäsenvaltio korjaamaan toimintatapaansa. Näin ollen vaikuttaa, siltä, että seuraamukset riippuvat jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen kestosta, toisin kuin komissio katsoo.

48. Lyhyesti sanoen, jotta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen, eli tilanne, joka edellyttää jäsenvaltion muuttavan toimintatapaansa, voidaan todeta, sen on oltava olemassa ajankohtana, jolloin perusteltu päätös tehdään. Tämä päätelmäni perustuu 88 artiklassa määrätyn menettelyn erityisluonteeseen, ja erityisesti sen sanamuotoon ja tavoitteeseen.

49. On siis aiheellista tutkia, oliko sinä päivänä, jolloin perusteltu päätös on tehty, olemassa sellainen tilanne, jossa Saksan liittotasavallan olisi pitänyt muuttaa toimintatapaansa voidakseen täyttää EHTY:n perustamissopimuksesta sille johtuvat velvollisuudet.

50. Jos pysytellään riidanalaisen päätöksen päätösosan sanamuodossa, voidaan todeta, että komissio väittää Saksan liittotasavallan syyllistyneen kahteen laiminlyöntiin, joista ensimmäinen johtuu siitä, että se ei ole nostanut tuen kokonaismäärää koskevaa kannetta kansallisessa toimivaltaisessa tuomioistuimessa (riidanalaisen päätöksen 1 artikla), ja toinen siitä, että se ei ole hakenut muutosta Landgericht Ambergissa vireillä olevan menettelyn lykkäämistä koskevaan päätökseen (riidanalaisen päätöksen 2 artikla).

51. Näihin prosessitoimiin ei kuitenkaan enää ollut mahdollista ryhtyä siinä vaiheessa, jolloin perusteltu päätös on tehty. Kuten Saksan hallitus on selvittänyt - komission tätä kiistämättä - "kun konkurssimenettely aloitettiin 31.12.1998, sen surauksena kaikki muut vireillä olleet menettelyt oli keskeytettävä riita-asioiden oikeudenkäyntimenettelystä annetun lain aiemman version 240 §:n nojalla. Saksan liittotasavalta ei voinut (enää) vastata vaatimuksiin laajentaa kyseistä kannetta [kyseisen summan 20 prosentista 100 prosenttiin] - - ".

52. Samoin, "[riita-asioiden oikeudenkäyntimenettelystä annetun lain] 249 §:n 2 momentin mukaan pääasiaan liittyvillä prosessitoimilla, joihin asianosainen on ryhtynyt keskeytyksen tapahtuessa, ei ole oikeusvaikutuksia toiseen osapuoleen nähden". Tästä seuraa, että Landgericht Ambergin tekemän, oikeudenkäyntimenettelyn lykkäämistä koskevasta päätöksestä nostettu kanne "olisi toistaiseksi perusteeton".

53. Koska sinä ajankohtana, jolloin perusteltu päätös on tehty, Saksan liittotasavalta ei enää voinut tehokkaasti toteuttaa komission tarpeellisiksi katsomia toimenpiteitä EHTY:n perustamissopimuksesta sille johtuvien velvollisuuksien täyttämiseksi - minkä myös komissio myöntää - (15) ei voida katsoa, että Saksan liittotasavalta olisi tänä kyseisenä ajankohtana laiminlyönyt velvollisuutensa.

54. Tarkasteltaessa 21.4.1999 tehdyn perustellun päätöksen tarkoitusta, on sitä vastoin mahdollista pohtia, oliko kyseessä velvollisuuksien laiminlyönti perustellun päätöksen tekemisen ajankohtana, koska tästä päätöksestä käy kiistatta ilmi, että Saksan liittotasavalta ei komission mielestä ollut toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä tuen perimiseksi takaisin.

55. Myös tässä tapauksessa pitäisi tehdä se johtopäätös, ettei laiminlyöntiä ollut olemassa perustellun päätöksen tekemisen ajankohtana. Baijerin osavaltio nimittäin oli 18.1.1999 merkityttänyt lainojen kokonaismäärää vastaavan saatavan velkojen luetteloon.

56. Katson, että tämänkaltaista tointa ei voida pitää tuen takaisinperimistä koskevan velvollisuuden laiminlyöntinä. Tämä käsitys on vahvistettu yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Belgia vastaan komissio 21.3.1990 antamassa tuomiossa(16), jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi seuraavaa: "- -komissio on ilmoittanut istunnossa, että Belgian hallitus on täyttänyt - - velvoitteensa tuen takaisinperimisessä, koska - - se oli ilmoittanut saatavansa Tubemeusen etuoikeudettomiin saataviin ...".

57. Näin ollen on mahdollista - tarkastelen asiaa vielä jäljempänä täydentävänä kysymyksenä - että Saksan liitotasavalta ei aiempana ajankohtana ole toteuttanut tarpeellisia toimenpiteitä tuen perimiseksi takaisin. Olen kuitenkin sitä mieltä, ettei kyseistä laiminlyöntiä ollut olemassa sinä ajankohtana, jolloin perusteltu päätös tehtiin.

58. Mielestäni 88 artiklan erityisen luonteen vuoksi sen perusteella voidaan todeta ainoastaan sellainen velvollisuuden laiminlyönti, joka on olemassa perustellun päätöksen tekemisen ajankohtana, ja tämän vuoksi katson, että komissio on soveltanut tätä määräystä virheellisesti. Siksi ehdotan riidanalaista päätöstä kumottavaksi.

Komission toteaman velvollisuuksien laiminlyönnin perusteista

59. Saksan liittotasavalta on kiistänyt myös komission riidanalaisessa päätöksessään toteaman velvollisuuksien laiminlyönnin perusteet. Edellä esitetty ratkaisuehdotukseni huomioon ottaen tarkastelen asiaa yksinomaan täydentävänä kysymyksenä, koska asia tulee käsiteltäväksi ainoastaan siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että komissiolla oli oikeus todeta menneisyydessä tapahtunut velvollisuuksien laiminlyönti tai että väitetty velvollisuuksien laiminlyönti jatkui vielä ajankohtana, jolloin perusteltu päätös on tehty.

Riidanalaisen päätöksen 1 artikla

60. Riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa komissio arvostelee Saksan liittotasavaltaa siitä, että tämä on jättänyt "perimättä kokonaisuudessaan takaisin - - [NMH]:lle myönnetyn 74 miljoonan Saksan markan määrän sekä korot EHTY:n perustamissopimuksen vastaisena tukena toimivaltaisen tuomioistuimen kautta tai jättämällä määrittämättä saamisia koskevan alennuksen notaarin vahvistamalla sopimuksella, jolla varmistetaan, että päätökset pannaan täytäntöön täysimääräisesti ja viipymättä osasaamista koskevan tuomioistuimen päätöksen tekemisen jälkeen."

61. Saksan liittotasavalta selvittää olevan yleistä, että silloin kun ei ole vaaraa asian vanhentumisesta, kanne nostetaan - kuten tässä tapauksessa - kustannusten säästämiseksi ainoastaan osasta saatavaa. Saksan hallituksen mukaan velallisen rajalliset menettelylliset mahdollisuudet saatavan jäljellä olevan määrän suhteen sen jälkeen, kun sen osaa koskeva tuomio on julistettu, saa yleensä aikaan sen, että jäännöksen periminen on helppoa; valtaosassa tapauksista se maksetaan vapaaehtoisesti.

62. Saksan hallitus täsmentää, että velan myöntäminen notaarin edessä yhtä aikaa hyväksymisilmoituksen kanssa ei ole yleisen käytännön mukaista. Lisäksi tällä tavalla saatu etu menetetään kustannusten vuoksi, koska myös notaarikulut riippuvat kauppa-arvosta.

63. Koska tähän prosessitoimeen ryhdyttiin komission lisäksi vielä Saksan hallituksen suostumuksella, Saksan hallitus vetoaa luottamuksensuojan periaatteeseen.

64. Komissio viittaa EHTY:n perustamissopimuksen 86 artiklaan ja katsoo, että Saksan liittotasavallan olisi pitänyt vaatia tuen palauttamista kokonaisuudessaan ja saatavan osaa koskevan kanteen yhteydessä jopa hankkia vakuudet jäljellä olevan määrän maksamisesta notaarin vahvistamalla sopimuksella. Muutoin jopa siinä tapauksessa, että Baijerin osavaltion kanne olisi menestynyt, ei olisi ollut mitään takuita jäljellä olevan saatavan, joka vastasi 80 prosenttia sen kokonaismäärästä, maksamisesta.

65. Komissio kiistää osallistuneensa minkäänlaiseen yhteistoimintaan prosessitoimien suhteen. Komissio väittää, että sen oli päinvastoin pitkän aikaa annettu ymmärtää, että NMH:n kanssa oli solmittu tai oltiin solmimassa notaarin vahvistamaa sopimusta.

66. Komissio korostaa, ettei se ole missään yhteydessä nimenomaisesti hyväksynyt tätä prosessitointa, johon Saksan liittotasavalta on ryhtynyt, eikä kehottanut Saksan liittotasavaltaa ryhtymään tähän toimeen. Tästä komissio päättelee, että luottamuksensuojan periaatteeseen vetoamien on täysin epäasianmukaista.

67. Miten näihin väitteisiin pitäisi suhtautua?

68. Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Alcan Deutschland antamassaan tuomiossa(17) seuraavaa: "Yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun valtion tuen osalta kansallisten viranomaisten tehtävä - - rajoittuu siihen, että ne panevat komission päätökset täytäntöön".

69. Komission päätösten 96/178 ja 96/484 täytäntöön panemiseksi Saksan liittotasavallan olisi siis pitänyt toteuttaa tarpeelliset toimenpiteet periäkseen tuen kokonaisuudessaan takaisin.

70. Baijerin osavaltion NMH:ta vastaan nostama kanne koskee kuitenkin ainoastaan 20 prosentin osuutta tästä summasta.

71. Arvelen komission tavoin, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole riittävästi todistusaineistoa, jonka perusteella voitaisiin päätellä, että vaadittua summaa koskeva tuomio olisi automaattisesti taannut sen, että tuki olisi maksettu takaisin kokonaisuudessaan.

72. Saksan hallitus nimittäin ainoastaan ilmoittaa, että mikäli NMH kieltäytyisi maksamasta tuen loppuosuutta, sen johtajisto voisi joutua siitä vastuuseen, että mahdollinen seuraava oikeudenkäynti ei koskisi enää varsinaista pääasiaa vaan ainoastaan saatavan määrää, ja että kannetta olisi mahdollista laajentaa milloin tahansa, ilman vaaraa oikeuden menettämisestä.

73. Saksan hallitus ei kuitenkaan missään yhteydessä kiistä, että mikäli NMH olisi ensimmäisen tuomion jälkeen kieltäytynyt maksamasta sitä 80 prosentin osuutta tuesta, joka ei ole ollut oikeudenkäynnin kohteena, summan perimiseksi olisi pitänyt aloittaa toinen oikeudenkäynti.

74. Tästä seuraa, että koska viimeksi mainitun summan osalta ei ollut pantu vireille menettelyä, josta tuen saaneelle olisi aiheutunut tuen takaisinmaksua koskeva oikeudellinen velvoite, Saksan hallitus ei ole toteuttanut tarpeellisia toimia tuen perimiseksi takaisin kokonaisuudessaan.

75. Saksan hallitus väittää edelleen, että oikeudenkäyntikulut olisivat olleet liian suuret siinä tapauksessa, että kanne olisi koskenut tuen summaa kokonaisuudessaan. Tältä osin voidaan vain todeta, että jäsenvaltio ei voi oikeudenkäyntikulujen vuoksi vapautua velvollisuudestaan toteuttaa tarpeelliset toimet perustamissopimuksen vastaisen tuen takaisin perimiseksi.

76. Luottamuksensuojan periaatetta koskevasta väitteestä on todettava, että toisaalta komissio kiistää, että se olisi ilmaissut suostumuksensa Baijerin osavaltion käyttämään menettelyyn, ja että toisaalta mikään asiakirja-aineistoon sisältyvistä asiakirjoista ei osoita, että se olisi antanut tällaisen suostumuksen.

77. Ainoastaan se, että komissio ei ryhtynyt välittömästi toimiin käytetyn prosessitoimen johdosta, olisi voinut antaa Saksan liittotasavallan johdolle perusteltuja odotuksia siitä, että käytetty toimi oli EHTY:n perustamissopimuksesta sille johtuvien velvollisuuksien mukainen.

78. Komission selvityksestä nimittäin ilmenee, että komissio sai tietää tästä prosessitoimesta vasta saatuaan NMH:n Landgericht Ambergin oikeudenkäynnissä esitetyn vastineen 27.11.1997, eikä Saksan hallitus ole esittänyt tämän osalta vastakkaista näyttöä. Tästä vastineesta komissio sai tietää, että NMH ei ollut suostunut solmimaan notaarin vahvistamaa sopimusta tuen jäljellä olevan määrän takaisin maksamisesta, vaikka Saksan hallitus oli ilmoittanut tästä sopimuksesta käytävistä neuvotteluista 6.12.1996 päivätyllä kirjeellä. Tämän vastineen mukaan 80 prosentin osuuteen tuen kokonaismäärästä ei siis oltu kohdistettu mitään perintämenettelyä.

79. Vastineessa lisäksi pyydettiin Landgericht Ambergissa käytävän oikeudenkäynnin lykkäämistä. Näissä olosuhteissa ei voitane moittia komissiota siitä että - kuten se itse asian esittää - se halusi odottaa tietoa siitä, hyväksytäänkö tämä pyyntö, ennen kuin se otti kantaa menettelyyn kokonaisuudessaan.

80. Lisäksi Saksan liittotasavalta ilmoitti komissiolle Landgericht Ambergin tekemästä päätöksestä vasta 23.11.1998, vaikka päätös oli tehty jo 5.3.1998. Näin ollen Saksan liittotasavalta ei voine hyötyä siitä, että komissio ei ollut ryhtynyt toimiin.

81. On aiheellista lisätä, että mielestäni ei ole mitään syytä, jonka vuoksi jäsenvaltio, joka on velvoitettu perimään tuen takaisin kokonaisuudessaan, voisi perustellusti odottaa, että olisi riittävää vaatia ainoastaan 20 prosentin osuutta kyseisestä tuesta asianmukaisessa kansallisessa oikeudenkäynnissä.

82. Saksan hallituksen väite siitä, että velan myöntäminen notaarin edessä yhtä aikaa hyväksymisilmoituksen kanssa ei ole yleisen käytännön mukaista, ei ole luonteeltaan sellainen, että se asettaisi kyseenalaiseksi riidanalaisen päätöksen 1 artiklan perusteet. Voidaan vain yksinkertaisesti todeta, että juuri Saksan hallitus mainitsi kirjeessään 6.12.1996 tästä koko tuen kattavalle oikeudenkäyntimenettelylle vaihtoehtoisesta menettelytavasta.

83. Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että Saksan hallituksen riidanalaisen päätöksen 1 artiklan osalta esittämät väitteet ovat perusteettomia.

Riidanalaisen päätöksen 2 artikla

84. Riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa komissio toteaa, että Saksan liittotasavalta on jättänyt "hakematta muutosta Ambergin maaoikeuden 5 päivänä maaliskuuta 1998 tekemään kyseisessä tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn lykkäämistä koskevaan päätökseen".

85. Saksan hallituksen mukaan tämä väite on perusteeton.

86. Saksan hallitus arvioi seuraavaa: "Ottaen huomioon, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuimilla on yksinoikeus tehdä päätöksiä yhteisön oikeuden alalla, Landgericht Ambergilla ei ollut toimivaltaa eikä oikeutta itse arvioida sen pääasiassa annettavan ratkaisun perusteita" ja että sen oli Saksan lainsäädännöstä johtuvista syistä lykättävä asian käsittelyä. Se nimittäin katsoi, että tuen palauttaminen riippui siitä, oliko ne komission päätökset päteviä, joissa tuki määrättiin palautettavaksi. Nimenomaan tämä kysymys kuitenkin oli yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudenkäynnin kohteena.

87. Saksan hallitus katsoo, että yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 3.5.1996 antamalla määräyksellä, jolla komission päätösten täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus hylättiin, ei ole vaikutusta. Tämä määräys nimittäin koski toimenpiteiden täytäntöönpanon lykkäystä, ei kansallisen oikeudenkäyntimenettelyn lykkäystä, josta tässä tapauksessa on kyse.

88. Saksan hallitus vielä korostaa, että menettelyn lykkääminen ei myöskään tehnyt vaatimusta tukien palauttamisesta käytännössä mahdottomaksi, ei edes erityisen vaikeaksi. Se huomauttaa, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin antoi tuomionsa vain hieman lykkäysmääräyksen jälkeen; kanteen käsittely olisi varmaankin kestänyt kauemmin.

89. Komissio vastaa, että Landgericht Ambergillä ei missään tapauksessa ollut toimivaltaa tutkia komission tekemien riidanalaisten päätösten pätevyyttä. Komissio arvioi, että näin ollen ei voida missään tapauksessa katsoa, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion julistaminen olisi edellytyksenä kansallisessa tuomioistuimessa käytävän oikeudenkäynnin jatkamiselle ja päätteli, että kansallinen tuomioistuin on toiminut ilmeisen virheellisesti määrätessään asian käsittelyn lykättäväksi.

90. Komissio ei myöskään ymmärrä sitä miten Landgericht Amberg olisi voinut kyseisessä tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn lykkäämisestä määrätessään nimenomaisesti määrätä sellaista, mitä yhteisön tuomioistuin oli juuri hylännyt, koska yhteisöjen tuomioistuimen presidentti oli hylännyt komission päätöksiä koskevan lykkäyshakemuksen.

91. Komissio arvioi, että Baijerin osavaltion olisi tässä tilanteessa pitänyt hakea muutosta Landgericht Ambergin tekemään päätökseen.

92. Tältä osin on todettava ensinnäkin, että HT 39 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä olevalla kanteella ei ole lykkäävää vaikutusta. HT 32 d artiklan 2 kohdan viimeisen virkkeen mukaan tätä määräystä voidaan soveltaa myös yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltävinä oleviin kanteisiin.

93. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Hoechst vastaan komissio(18) antamassaan tuomiossa todennut, kaikilla yhteisön oikeuden oikeussubjekteilla on lisäksi velvollisuus "tunnustaa toimielinten toimien täysi tehokkuus, niin kauan kuin yhteisöjen tuomioistuin ei ole vahvistanut näitä toimia pätemättömiksi, ja [velvollisuus] kunnioittaa näiden toimien täytäntöönpanokelpoisuutta, niin kauan kuin yhteisöjen tuomioistuin ei ole päättänyt lykätä niiden täytäntöönpanoa".

94. On totta, että kansallinen tuomioistuin voi joissakin olosuhteissa määrätä toimenpiteitä, jotka estävät yhteisön toimien soveltamisen väliaikaisesti.(19) Asianosaiset eivät kuitenkaan väitä, että nämä edellytykset olisivat täyttyneet tässä tapauksessa, etenkin kun otetaan huomioon, että yhteisön tuomioistuimen presidentti oli jo hylännyt näistä päätöksistä toisen toimeenpanoa koskevan lykkäyshakemuksen kuten komissio riidanalaisessa päätöksessä mainitsee.

95. Edellä esitetyn perusteella on todettava, että, koska kansallinen tuomioistuin on katsonut, kuten Saksan hallitus selvittää, että sen päätös "riippui pääasiallisesti siitä, olivatko tuen takaisinperintää koskevat komission päätökset sovittamiskelpoisia vai mitättömiä", se on tulkinnut yhteisön oikeutta virheellisesti. Näitä päätöksiä voitiin soveltaa, eikä ollut mitään syytä viivyttää niiden täytäntöönpanoa.

96. Saksan hallitus vastaa vielä, että Landgericht Amberg ei lykännyt komission päätösten täytäntöönpanoa, vaan ainoastaan kansallista oikeudenkäyntimenettelyä.

97. On kuitenkin todettava, että lopputulos oli sama. Kansallisen menettelyn lykkääminen yhteisön oikeuden väärän tulkinnan vuoksi lykkäsi automaattisesti komission päätösten täytäntöönpanoa, koska ne olisi voitu panna täytäntöön ainoastaan kansallisen menettelyn kautta.

98. Ei voida myöskään yhtyä siihen Saksan hallituksen esittämään väitteeseen, jonka mukaan Landgericht Ambergin lykkäysmääräys ei olisi tehnyt takaisinperinnästä käytännössä mahdotonta tai liian vaikeaa.

99. Saksan hallituksen selvityksestä ilmenee, että väite on johdettu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä jonka mukaan "tuki on yleensä perittävä takaisin asiaa koskevien kansallisten säännösten mukaisesti, joita on kuitenkin sovellettava sillä tavoin, ettei käytännössä tehdä mahdottomaksi yhteisön oikeuden edellyttämää takaisinperimistä".(20)

100. Tämä oikeuskäytäntö ei kuitenkaan voi oikeuttaa sellaisen kansallisen säännöksen tai määräyksen soveltamista, joka estäisi tuen perimisen takaisin, jos sen soveltaminen johtuu virheellisestä yhteisön oikeuden tulkinnasta.

101. Lopuksi katson, että Saksan hallituksen huomautus siitä, että ennakkoratkaisupyynnön esittäminen olisi lykännyt menettelyä, ei ole asianmukainen, koska Landgericht Amberg ei ole esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntöä.

102. Edellä esitetyn perusteella Saksan liittotasavalta ei ole toteuttanut komission päätösten asianmukaisen täytäntöönpanon takaavia toimenpiteitä, kun se ei ole hakenut muutosta Landgericht Ambergin 5.3.1998 tekemään kyseisessä tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn lykkäämistä koskevaan päätökseen. Saksan liittotasavallan riidanalaisen päätöksen 2 artiklaa vastaan esittämät väitteet ovat myös perusteettomia.

103. Näin ollen, jos komission perusteltu päätös olisi tehty ennen yrityksen konkurssia tai jos yritystä ei olisi asetettu konkurssiin, olisin todennut päätöksen päteväksi ja hylännyt Saksan liittotasavallan sitä vastaan esittämät väitteet.

104. Koska tapauksen olosuhteet huomioon ottaen kyseessä ei kuitenkaan ole 88 artiklassa tarkoitettu velvoitteiden noudattamatta jättäminen sinä ajankohtana, jolloin kyseinen päätös on tehty, katsomme, että komissio on soveltanut määräystä virheellisesti.

IV - Ratkaisuehdotus

105. Esitän, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:

- kumoaa EHTY:n perustamissopimuksen 88 artiklaan (josta on tullut HT 88 artikla) perustuvassa menettelyssä 21 päivänä huhtikuuta 1999 tehdyn komission päätöksen, joka koskee Saksan liittotasavallan Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH:lle myöntämää valtiontukea

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) - EYVL 1996, L 53, s 41.

(2) - EYVL, L 198, s. 40.

(3) - Asia C-399/95 R, Saksa v. komissio (Kok., s. I-2441).

(4) - Asiat T-129/95, T-2/96 ja T-97/96 (Kok., s. II-17).

(5) - Asia C-111/99 P (Kok., s.I-727).

(6) - Asia 20/59, Italia v. korkea viranomainen, tuomio 15.7.1960 (Kok. 1960, s. 663).

(7) - Tähän voidaan soveltaa analogisesti sitä, mitä yhteisöjen tuomioistuin on julistanut EY:n perustamissopimukseen liittyen. Katso yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 293/85, komissio v. Belgia, 2.2.1988 antama tuomio (Kok. 1988, s.305).

(8) - Kok. 1960, s.691, a kohta, viides kappale.

(9) - Kok. 1960, s. 692, b kohta, ensimmäinen kappale.

(10) - Kursivointi tässä

(11) - Kursivointi tekstissä

(12) - Kursivointi tässä

(13) - Yhteisöjen tuomioistuin on omaksunut saman lähestymistavan EY:n perustamissopimuksen yhteydessä, asiassa C-362/90, komissio v. Italia, tuomio 31.3.1992 (Kok. 1992, s. I-2353, 9-13 kohdat).

(14) - HT 39 artikla, ensimmäinen kappale.

(15) - Katso lainaus edellä kohdassa 20, jonka lopussa komissio toteaa seuraavaa: " - tässä tapauksessa - velvollisuuden täyttäminen ei enää [ollut] objektiivisesti mahdollista".

(16) - Asia C-142/87 (Kok. 1990, s. I-959, 62 kohta).

(17) - Asia C-24/95, tuomio 20.3.1997 (Kok. 1997, s. I-1591, 34 kohta).

(18) - Asiat 46/87 ja 227/88, tuomio 21.9.1989 (Kok. 1989, s. 2859, 64 kohta). Katso myös asia C-137/92 P, komissio v. BASF ym., tuomio 15.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2555, 48 kohta) sekä asia C-344/98, Masterfoods ja HB, tuomio 14.12.2000 (Kok. 2000, s. I-11369, 53 kohta).

(19) - Asia C-465/93, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft ym. (I), tuomio 9.11.1995 (Kok. 1995, s. I-3761).

(20) - Edellä mainittu asia Alcan Deutschland, tuomion 24 kohta.