Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Maito ja maitotuotteet - Maidon lisämaksu - Lisämaksusta vapautettujen viitemäärien myöntäminen - Tuottajat, jotka ovat luopuneet toimituksista kaupan pitämisestä luopumispalkkiota tai tuotannon muuttamispalkkiota koskevan järjestelmän mukaisesti - Erityisviitemäärän myöntäminen - Päällekkäisyyden kieltävä sääntö, jolla jätetään etujen saamisen ulkopuolelle sellaiset kaupan pitämisestä luopumista tai tuotannon muuttamista koskevan palkkion luovutuksen saajat, jotka ovat jo saaneet viitemäärän lisämaksujärjestelmän muiden säännösten perusteella - Säännön pätemättömyys - Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen valtuus tai velvollisuus myöntää erityisviitemäärä - Valtuuden ja velvollisuuden puuttuminen

(Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 764/89, 3 a artiklan 1 kohta)

2 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Maito ja maitotuotteet - Maidon lisämaksu - Lisämaksusta vapautettujen viitemäärien myöntäminen - Tuottajat, jotka ovat luopuneet toimituksista kaupan pitämisestä luopumispalkkiota tai tuotannon muuttamispalkkiota koskevan järjestelmän mukaisesti - Erityisviitemäärän myöntäminen - Tuottaja, joka on jätetty etujen saamisen ulkopuolelle sellaisen päällekkäisyyden kieltävän säännön perusteella, joka on todettu pätemättömäksi - Maatilan uusi omistaja, joka on aloittanut tuotannon alivuokralaisena maatilalla ennen kuin hänestä on tullut perinnön johdosta myös tämän tilan omistaja maanvuokraoikeuteen liittyvin rajoituksin - Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen valtuus tai velvollisuus myöntää erityisviitemäärä - Valtuuden ja velvollisuuden puuttuminen - Luottamuksensuojan periaatetta ei ole loukattu

(Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla (ETY) N:o 764/89 ja (ETY) N:o 1639/91, 3 a artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

3 Toimivaltaisella kansallisella viranomaisella ei ollut velvollisuutta myöntää asetuksen (ETY) N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 764/89, mukaan ja erityisesti sen 3 a artiklan 1 kohdan mukaan maidon lisämaksusta vapautettua väliaikaista erityisviitemäärää tuottajalle, joka oli saanut alkuperäisen kiintiön eri tilalle ja jolle sellaisen yhtiön varat ja toiminta, jossa se oli ollut osakkaana, siirrettiin yhtiön purkamisen jälkeen sekä joka lopulta johti yksin tämän yhtiön maatilaa noudattaen samalla yhtiön aiemmin antamaa kaupan pitämisestä luopumista koskevaa sitoumusta, vaikka se ei ollut tähän muodollisesti sitoutunut; toimivaltaisella kansallisella viranomaisella ei myöskään ollut oikeutta myöntää tätä viitemäärää.

Asian kannalta merkityksellisten säännösten mukaisen väliaikaisen erityisviitemäärän saamiseksi ei nimittäin riitä, että tuottaja on liittynyt joko tuottajana tai maatilan uutena omistajana kaupan pitämisestä luopumista koskevaan järjestelmään - sellaisena kuin tämä järjestelmä oli toteutettu asetuksella (ETY) N:o 1078/77 -, vaan lisäksi vaaditaan, ettei se ole saanut viitemäärää erityisesti asetuksen (ETY) N:o 857/84 2 artiklassa asetetuilla edellytyksillä. Ensimmäisen edellytyksen on katsottava täyttyneen kyseisen tuottajan osalta, koska ei voida hyväksyä, että pelkän muotovaatimuksen - kuten sellaisen sitoumuksen antamisen, jonka mukaan asianomainen jatkaa edeltäjänsä antamien sitoumusten noudattamista - laiminlyönnistä aiheutuisi, että kaupan pitämisestä luopumista koskevaan järjestelmään liittyneen maatilan uusi omistaja jätetään etujen ulkopuolelle, ikään kuin se ei olisi tosiasiallisesti noudattanut kaupan pitämisestä luopumista koskevaa sitoumusta; toinen edellytys ei ole täyttynyt, koska mainittu tuottaja on jo saanut alkuperäisen kiintiön edellä mainitun 2 artiklan perusteella sellaisten muiden maatilojen osalta, joilla se oli jatkanut maidontuotantoa.

Vaikka asiassa C-264/90, Wehrs, 3.12.1992 annetussa tuomiossa (Kok. 1992, s. I-6285) 3 a artiklan 1 kohdan toinen luetelmakohta julistettiin pätemättömäksi siltä osin kuin siinä jätetään erityisviitemäärän myöntämisen ulkopuolelle sellaiset asetuksen (ETY) N:o 1078/77 perusteella myönnetyn palkkion luovutuksen saajat, jotka ovat saaneet viitemäärän asetuksen (ETY) N:o 857/84 2 artiklan perusteella ja joihin kyseinen tuottaja voidaan rinnastaa, toimivaltaisella kansallisella viranomaisella ei ollut sen vuoksi velvollisuutta myöntää maidon lisämaksusta vapautettua väliaikaista tai lopullista erityisviitemäärää tälle tuottajalle; toimivaltaisella kansallisella viranomaisella ei myöskään ollut oikeutta myöntää tätä viitemäärää.

Kansallisissa oikeusjärjestyksissä mahdollisesti siitä tehtävät päätelmät, että yhteisön toimielimen antama säädös todetaan pätemättömäksi, riippuvat joka tapauksessa suoraan yhteisön oikeuden säännöistä, sellaisina kuin nämä säännöt ovat pätemättömyyden toteamisen jälkeen. Kun kyseessä on järjestelmänä monimutkainen maitokiintiöjärjestelmä, tällaiselle tuottajalle ei voida myöntää erityisviitemäärää asian kannalta merkityksellisten oikeussääntöjen, sellaisina kuin ne ovat asiassa Wehrs annettuun tuomioon sisältyneen pätemättömyyden toteamisen jälkeen ja ennen kuin asetus (ETY) N:o 2055/93 annettiin, perusteella sellaisinaan eli ilman järjestelmän muuttamista.

4 Toimivaltaisella kansallisella viranomaisella ei ollut velvollisuutta myöntää asetuksen (ETY) N:o 857/84, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla (ETY) N:o 764/89 ja (ETY) N:o 1639/91, mukaan ja erityisesti sen 3 a artiklan 1 kohdan viimeisen alakohdan toisen luetelmakohdan mukaan maidon lisämaksusta vapautettua erityisviitemäärää tuottajalle, joka oli aloittanut alivuokralaisena tuotannon maatilalla asetuksessa (ETY) N:o 1078/77 tarkoitetun, kaupan pitämisestä luopumisen ajanjakson päättymisen jälkeen ja ennen kuin hänestä oli sittemmin myös tullut tämän tilan omistaja maanvuokrasopimukseen liittyvin varauksin, eikä toimivaltaisella kansallisella viranomaisella myöskään ollut oikeutta myöntää tätä viitemäärää, koska vaikka oletettaisiinkin, että tila oli siirtynyt kyseiselle tuottajalle perimällä tai perimisen kaltaisella tavalla määräajassa, tällä tuottajalla oli perillisenä oikeus saada kiintiö ainoastaan samalla perusteella kuin tilan luovuttajalla itselläänkin; voimassa olevien säännösten mukaan tällaista kiintiötä ei voitu myöntää yhdellekään tilan aikaisemmista luovuttajista.

Se seikka, että 3 a artiklan 1 kohdan toinen luetelmakohta todettiin pätemättömäksi asiassa C-264/90, Wehrs, 3.12.1992 annetussa tuomiossa (Kok. 1992, s. I-6285) siltä osin kuin luetelmakohdassa säädetään, että viitemäärä voidaan myöntää joillekin tilan luovuttajista sellaisen edellytyksen täyttyessä, jota tämä nimenomaan ei täyttänyt, ei muuttanut millään tavalla kansallisen viranomaisen velvollisuutta tai valtuutta myöntää tällainen erityisviitemäärä tälle tuottajalle. Tällaisesta pätemättömyyden toteamisesta ei nimittäin voinut sellaisenaan syntyä oikeutta mainittuun viitemäärään tilan luovuttajan hyväksi ennen viitemääräjärjestelmän muuttamista, vaan tämän pätemättömyyden toteamisen vuoksi oli välttämätöntä muuttaa mainittua järjestelmää ensin.

Se, että 3 a artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 1639/91, ei sallita viitemäärän myöntämistä tälle tuottajalle, ei merkitse luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista hänen suhteensa siltä osin kuin hänellä ei ollut tässä ominaisuudessaan oikeutta enempään kuin tilan luovuttajillakaan, joilla ei ollut ollut oikeutta vaatia erityisviitemäärää.