ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Merkin käyttö laatumerkkinä voi olla tavaramerkille ominaista käyttöä, joka on omiaan takaamaan Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 15 artiklassa tarkoitettujen oikeuksien säilymisen, sillä edellytyksellä, että kyseessä olevan merkin käyttö täyttää samanaikaisesti tavaramerkin alkuperän osoittamista koskevan keskeisen tehtävän. Tässä tilanteessa asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan sellaisen EU-tavaramerkin haltijalle, joka vastaa laatumerkkiä, oikeus kieltää kilpailijaa käyttämästä samanlaista merkkiä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, jos tällainen käyttö voi aiheuttaa vahinkoa jollekin tavaramerkin tehtävistä, kuten tavaran laadun osoittamiselle. Jos kolmas sitä vastoin käyttää tavaramerkin kanssa samanlaista tai samankaltaista merkkiä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten kyseinen tavaramerkki on rekisteröity, asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan EU-tavaramerkin haltijalle oikeus kieltää kyseisen merkin käyttö vain, jos on olemassa sekaannusvaara.
22.

Yhteisön tullikoodeksin 204 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Tuontitullivelka syntyy, kun: a) ei täytetä jotakin velvollisuutta, joka johtuu tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu, taikka b) ei noudateta jotakin edellytystä, joka koskee tavaran asettamista mainittuun menettelyyn taikka alennetun tuontitullin tai tullittomuuden soveltamista tavaraan sen tietyn käyttötarkoituksen perusteella, muissa kuin 203 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, jollei todeta, etteivät nämä laiminlyönnit tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan. 2. Tullivelka syntyy joko sinä ajankohtana, jona velvollisuutta, jonka täyttämättä jättämisestä tullivelka syntyy, ei enää täytetä, tai sinä ajankohtana, jona tavara on asetettu kyseiseen tullimenettelyyn, jos myöhemmin todetaan, ettei jokin edellytys, joka on koskenut tavaroiden asettamista tähän menettelyyn taikka alennetun tuontitullin tai tullittomuuden soveltamista tavaran tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tosiasiallisesti ole täyttynyt. 3. Velallisena on henkilö, joka tapauksen mukaan on velvollinen joko täyttämään velvollisuudet, jotka johtuvat tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista taikka sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu, tai täyttämään tavaran tähän menettelyyn asettamista koskevat edellytykset.”
8.

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V. (jäljempänä Zentrale) on erityisesti järjestö- ja yritysjäsentensä taloudellisia etuja tukeva yhdistys. Zentrale on nostanut ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa comtechia vastaan kieltokanteen BGB:n 312a §:n 5 momentin, jolla direktiivin 2011/83 21 artikla on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, rikkomisen vuoksi. Zentrale väitti kanteessaan, että puhelinlinjan tarjoaminen osana myynnin jälkeisiä tukipalveluja tavanomaista puhelumaksua suuremmalla hinnalla on sopimaton kaupallinen menettely. ( 4 )
–

kumoaa tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetusten (EU) N:o 1285/2009, N:o 610/2010, N:o 83/2011, N:o 687/2011, N:o 1375/2011, N:o 542/2012, N:o 1169/2012, N:o 714/2013 ja N:o 125/2014 kumoamisesta 12.7.2010 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 610/2010, 31.1.2011 annetun täytäntöönpanoasetuksen N:o 83/2011, 18.7.2011 annetun täytäntöönpanoasetuksen N:o 687/2011, 22.12.2011 annetun täytäntöönpanoasetuksen N:o 1375/2011, 25.6.2012 annetun täytäntöönpanoasetuksen N:o 542/2012, 10.12.2012 annetun täytäntöönpanoasetuksen N:o 1169/2012, 25.7.2013 annetun täytäntöönpanoasetuksen N:o 714/2013, 10.2.2014 annetun täytäntöönpanoasetuksen N:o 125/2014 ja 22.7.2014 annetun täytäntöönpanoasetuksen N:o 790/2014 siltä osin kuin ne koskevat Hamasia (mukaan lukien Hamas-Izz al-Din al-Qassem)
3.

Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin yrittää saada selvyyden siihen, onko direktiivin 2006/114 4 artiklan a ja c alakohdan mukaan niin, että liikeketjujen myymien tuotteiden hintavertailu on sallittua ainoastaan silloin, jos tuotteita myydään täysin samantyyppisissä tai samankokoisissa myymälöissä. Sama tuomioistuin tiedustelee lisäksi unionin tuomioistuimelta, merkitseekö se, että myymälät, joiden hintoja vertaillaan, ovat erikokoisia ja erityyppisiä, direktiivin 2005/29/EY ( 4 ) 7 artiklassa tarkoitettua olennaista tietoa, ja jos vastaus on myöntävä, miten laajasti tästä olisi tiedotettava kuluttajille. Tältä osin käsiteltävässä asiassa on kyse direktiivin 2006/114 ja direktiivin 2005/29 välisestä yhteydestä.
35.

Kuten komissio esittää, on totta, että unionin tuomioistuin on omaksunut ”hankintaviranomaisten päätösten” käsitteen laajan tulkinnan. Unionin tuomioistuin on todennut seuraavaa: muutoksenhakudirektiivin 1 artiklan 1 kohta ei sisällä mitään rajoitusta siltä osin kuin kyse on näiden päätösten luonteesta tai sisällöstä; ( 10 ) tuomioistuinvalvonnan laajuutta ei pidä tulkita suppeasti; ( 11 ) ja 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna päätöksenä, johon voidaan hakea muutosta, on pidettävä kaikkia julkisia hankintoja koskevien direktiivien aineelliseen soveltamisalaan kuuluvaan julkiseen palveluhankintaan liittyviä hankintaviranomaisen päätöksiä, joilla voi olla oikeusvaikutuksia. ( 12 )
193.

Tähän on vielä lisättävä, vaikka asian käsittelyyn osallistuneet eivät ole keskustelleet tästä, että yleisesti ottaen suunniteltu sopimus vastaa mielestäni myös Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa tarkoitetun ilmaisun ”laki sen sallii”, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, toista ulottuvuutta eli lakia koskevaa edellytystä. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tämä ilmaisu edellyttää, että kyseinen toimenpide on saatavilla ja riittävän ennakoitavissa, toisin sanoen, että siinä käytetään melko selviä käsitteitä, joilla ilmoitetaan riittävällä tavalle kaikille, missä olosuhteissa ja millä edellytyksillä se oikeuttaa julkisen vallan turvautumaan toimenpiteisiin, jotka vaikuttavat heidän Euroopan ihmisoikeussopimuksella suojattuihin oikeuksiinsa. ( 77 ) Sen jälkeen kun suunniteltu sopimus on tehty, se julkaistaan kokonaisuudessaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, mikä täyttää selvästi saatavuutta koskevan kriteerin. Tarkasteltaessa ennakoitavuutta koskevaa kriteeriä, ottamatta huomioon suunnitellun sopimuksen useiden määräysten sisältöä sekä täsmällisyyden ja selvyyden astetta koskevia – pikemminkin monilukuisia – erityisiä perusteluja, joita kehitellään jäljempänä, ( 78 ) katson, että kokonaisuudessaan suunniteltu sopimus on muotoiltu niin selvästi, että kaikki henkilöt, joita asia koskee, voivat ymmärtää riittävällä tavalla edellytykset ja olosuhteet, joissa PNR-tiedot siirretään Kanadan viranomaisille ja joissa nämä käsittelevät, säilyttävät ja mahdollisesti luovuttavat edelleen nämä tiedot, ja toimia sen mukaisesti. Suunnitellun sopimuksen 11 artiklassa määrätään useista lisätoimenpiteistä, jotka sopimuspuolten on toteutettava sen varmistamiseksi, että erityisesti tiedot PNR-tietojen keräämisen syistä sekä niiden käyttämisestä ja luovuttamisesta ovat yleisesti saatavilla.
Unionin tuomioistuin on tältä osin todennut, että tilanteessa, jossa emoyhtiön vastuu on johdettu täysin sen tytäryhtiön vastuusta ja jossa mikään muu tekijä ei yksilöi sitä käyttäytymistä, josta emoyhtiötä moititaan, emoyhtiön vastuu ei voi olla suurempi kuin sen tytäryhtiön vastuu. ( 28 ) Unionin tuomioistuin onkin katsonut, että koska tietyt menettelylliset edellytykset täyttyvät, emoyhtiön, jonka vastuu on täysin sen tytäryhtiön vastuusta johdettua vastuuta, vastuuta on lähtökohtaisesti pienennettävä samalla tavalla kuin on mahdollisesti pienennetty sitä sen tytäryhtiön vastuuta, jonka on katsottu kuuluvan emoyhtiölle. ( 29 ) Unionin tuomioistuin on saanut myös tilaisuuden täsmentää, että koska unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta määrättyjen sakkojen maksamisessa noudatetun yhteisvastuujärjestelmän erityisenä tavoitteena on tehostaa sakkojen perintätoimintaa, yhteisvastuullisten velallisten välistä ulkoista suhdetta koskevalla mahdollisella riidalla ”ei ole komissiolle lähtökohtaisesti enää mitään merkitystä siltä osin kuin yksi tai useampi mainituista yhteisvelallisista on maksanut sille sakon kokonaisuudessaan”. ( 30 )
36.

Saksan hallitus kuitenkin korostaa, että AMG:n 21 §:n 2 momentin 1 kohdan mukaan valmistamisen on tapahduttava olemassa olevan apteekkiliikkeen harjoittamisluvan perusteella. Vaikka lisäksi AMG:n 21 §:n 2 momentin 1 kohdassa ei edellytetä, että tällaiset lääkkeet valmistetaan farmakopean ohjeiden mukaan, ApBetrO:n 6 §:n 1 momentissa täsmennetään seuraavaa: apteekissa valmistettavien lääkkeiden on vastattava farmaseuttisella alalla edellytettyjä laatuvaatimuksia ( 19 ) ja ne on valmistettava ja niitä on valvottava tunnustettujen farmaseuttisten sääntöjen mukaisesti ja, jos farmakopeassa on tätä koskevia sääntöjä, niitä on noudatettava. ( 20 ) AMG:n 55 §:ssä puolestaan säädetään, että ”farmakopea on kokoelma hyväksyttyjä farmaseuttisia sääntöjä, jotka koskevat lääkkeiden ja niiden valmistuksessa käytettävien aineiden laatua, testausta, varastointia, myyntiä ja nimeämistä ja jotka lääkkeistä ja lääkinnällisistä laitteista vastaava liittovaltion virasto julkaisee yhteistyössä Paul Ehrlich Instituten ja kuluttajansuojasta ja elintarviketurvallisuudesta vastaavan liittovaltion viraston kanssa”. ( 21 )
31.

Unionin tuomioistuin on jo ratkaissut tämän asian. Se on todennut, että pöytäkirjassa N:o 36 olevan 9 artiklan suppea tulkinta poistaisi kyseiseltä artiklalta kokonaan tehokkaan vaikutuksen. Näin olisi, jos kyseisen artiklan katsottaisiin tarkoittavan ainoastaan, että poliisiyhteistyön ja rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön alalla annetut toimet eivät kumoudu automaattisesti Lissabonin sopimuksen tullessa voimaan. ( 8 ) Tässä yhteydessä ei pidä jättää huomiotta, että pöytäkirjassa N:o 36 oleva 9 artikla on ymmärrettävä siten, että sillä pyritään erityisesti takaamaan, että tämän yhteistyön alalla annettuja toimia voidaan yhä soveltaa tehokkaasti mainitun yhteistyön institutionaalisen kehyksen muuttamisesta huolimatta. ( 9 ) Tästä seuraa, että unionisopimuksen nojalla sääntöjenmukaisesti ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa annettujen toimien, joissa vahvistetaan muiden toimien antamista koskevia menettelyjä, oikeusvaikutukset säilyvät. ( 10 )
1)

Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 5 artiklan 2 kohdan b alakohta on esteenä sopivan hyvityksen järjestelmälle, jossa yksityistä kopiointia koskeva maksu peritään myös sellaisista koneista, laitteista ja välineistä, jotka on hankittu selvästi muuhun tarkoitukseen kuin yksityiskäyttöön tapahtuvaa kopiointia varten, ja jossa mahdollinen vapauttaminen kyseisestä maksusta on jätetty maksun hallinnoimisesta vastaavan organisaation ja hyvityksen maksamiseen velvollisten henkilöiden välillä sovittavaksi.
38.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Asetuksen N:o 44/2001 34 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että siinä vahvistettu muutoksenhakumahdollisuus koskee ainoastaan tilannetta, jossa muutosta voidaan hakea kansallisessa oikeudessa säädetyssä määräajassa, muttei tilannetta, jossa tämä määräaika on jo kulunut umpeen mutta kuitenkin voidaan hakea menetetyn määräajan palauttamista ja sen jälkeen – kun hakemus on hyväksytty – hakea muutosta varsinaista muutoksenhakukeinoa käyttäen. Asetuksen N:o 1393/2007 19 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että edellä mainitun asetuksen soveltamisalalla se sulkee pois sellaisten kansallisten säännösten soveltamisen, jotka koskevat muutoksenhaun osalta menetetyn määräajan palauttamista.
77.

Tätä näkökohtaa voidaan havainnollistaa seuraavalla vertauksella. SEUT 258–SEUT 260 artiklassa perustetussa järjestelmässä (yksi ensisijaisista oikeussuojakeinoista, joihin komissio turvautuu toimiessaan perussopimusten vartijana) on komission harkintavallassa ratkaista, onko unionin oikeuden rikkomisesta epäiltyjä jäsenvaltioita vastaan nostettava kanne, ja jos on, milloin tämä on tehtävä. Sillä on sama harkintavalta ratkaistessaan, mikä asianomaisen jäsenvaltion syyksi luettava menettely tai laiminlyönti on syynä siihen, että oikeudenkäynti on aloitettava. ( 34 )
—

’yleisöllä’ tarkoitetaan rajoittamatonta määrää potentiaalisia vastaanottajia, ja henkilöitä on lisäksi oltava varsin huomattava määrä, jolloin vastaanottajia on rajoittamaton määrä, jos kyse on ’yleisesti keistä tahansa henkilöistä’ eikä siis tietyistä yksityiseen ryhmään kuuluvista henkilöistä, ja ’varsin huomattavalla määrällä’ on tarkoitus ilmaista, että yleisön käsitteelle on ominaista tietty vähimmäistaso, jolla tämän käsitteen piiristä suljetaan pois liian pieni tai merkityksetön henkilöjoukko, ja tässä suhteessa ei ole ainoastaan tärkeää tietää, kuinka monen henkilön saatavilla sama teos on samanaikaisesti, vaan myös, kuinka monen heistä saatavilla se on peräkkäin
106.

Ehdotan edellä esitetyn perusteella, että unionin tuomioistuin vastaa esitettyihin kysymyksiin seuraavasti: 1) Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY 2 artiklan a alakohdan mukaisesti dynaaminen IP-osoite, jonka avulla käyttäjä on käynyt sähköisen tieto- ja viestintäpalvelun tarjoajan verkkosivuilla, on viimeksi mainitun kannalta henkilötieto edellyttäen, että verkkoyhteyden tarjoajalla on hallussaan lisätietoja, jotka dynaamiseen IP-osoitteeseen yhdistettyinä auttavat tunnistamaan käyttäjän. 2) Direktiivin 95/46 7 artiklan f alakohtaa on tulkittava siten, että sähköisen tieto- ja viestintäpalvelun toiminnan takaamisen tavoitetta voidaan lähtökohtaisesti pitää oikeutettuna intressinä, jonka toteuttamisella voidaan perustella kyseisen henkilötiedon käsittely, jos kyseisen intressin arvioidaan olevan tärkeämpi kuin kyseessä olevan henkilön intressit tai perusoikeudet. Kansallinen säännös, jonka perusteella kyseistä oikeutettua intressiä ei voida ottaa huomioon, on mainitun artiklan vastainen.
20.

Tämän vuoksi Centrale Raad van Beroep (ylempi sosiaaliturva-asioita käsittelevä tuomioistuin) pyytää ennakkoratkaisua seuraaviin kysymyksiin: ”1) Onko asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan ja 94 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkittava tarkoittavan, että sellaisen aluksen miehistöön, jonka kotisatama oli jäsenvaltiossa, kuuluneelta entiseltä merimieheltä, jolla ei ollut asuinpaikkaa maissa ja joka ei ollut minkään jäsenvaltion kansalainen, ei voida evätä (osittain) vanhuuseläkettä sen jälkeen, kun valtio, jonka kansalainen kyseinen merimies on, on liittynyt unioniin (tai sen oikeudelliseen edeltäjään) tai kun asetus N:o 1408/71 on tullut voimaan kyseisessä valtiossa, pelkästään sen perusteella, että kyseinen entinen merimies ei ollut (väitetyllä) vakuutuskaudella (ensiksi mainitun) jäsenvaltion kansalainen? 2) Onko SEUT 18 artiklan ja SEUT 45 artiklan tulkittava olevan esteenä jäsenvaltion säännölle, jonka perusteella sellaisen aluksen miehistöön, jonka kotisatama oli kyseisessä jäsenvaltiossa, kuulunut merimies, jolla ei ollut asuinpaikkaa maissa ja joka ei ole minkään jäsenvaltion kansalainen, suljettiin vanhuuseläkevakuutuksen ulkopuolelle, kun kyseisen säännön perusteella vakuutettuna pidetään merimiestä, joka on sen jäsenvaltion kansalainen, jossa aluksella on kotisatama, ja joka on muilta osin samassa tilanteessa, jos valtio, jonka kansalainen ensiksi mainittu merimies on eläkkeen määrittämisen aikaan, on tällä välin liittynyt unioniin (tai sen oikeudelliseen edeltäjään) tai asetus N:o 1408/71 on tullut tällä välin voimaan kyseisessä valtiossa? 3) Onko ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen vastattava samalla tavalla, kun kyseessä on (entinen) merimies, joka oli työskentelynsä aikana sellaisen valtion kansalainen, joka liittyy unioniin (tai sen oikeudelliseen edeltäjään) myöhemmin, mutta joka ei ole liittymishetkellä tai sillä hetkellä, kun asetus N:o 1408/71 tulee voimaan kyseisessä valtiossa, eikä sillä hetkellä, kun hän jättää hakemuksensa vanhuuseläkeoikeuden saamiseksi, jäsenvaltion kansalainen, mutta johon asetusta N:o 1408/71 kuitenkin sovelletaan asetuksen N:o 859/2003 1 artiklan perusteella?”
42.

Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan uhkasakkoa laskettaessa on otettava huomioon jäsenvaltion BKT:n viimeaikainen kehitys, sellaisena kuin se on sillä hetkellä, kun unionin tuomioistuin tutkii tosiseikat. ( 19 ) Tämän vuoksi olisi käytettävä päivitettyjä tietoja, jotka komissio on julkaissut 5.8.2015 antamassaan tiedonannossa. ( 20 ) Näin ollen kertoimen n arvoksi on Portugalin maksukyvyn osalta katsottava 3,35. Sitä vastoin yhtenäiseksi perusmääräksi on nyt katsottava 670 euroa.
93.

Katson kuitenkin, että asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohtaan perustuvan valituslautakuntien harkintavallan käytön käynnistämiseksi riittää, että asianomainen osapuoli on asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan mukaisesti esittänyt asetetussa määräajassa tiettyjä merkityksellisiä todisteita, joilla voidaan osoittaa aikaisemman oikeuden olemassaolo, voimassaolo sekä sen antaman suojan laajuus, vaikka nämä todisteet olisivat riittämättömiä kaikkien näiden seikkojen osoittamiseen.
4.

Konkreettisesti käsiteltävässä asiassa herää ensinnäkin kysymys, otetaanko myös pelkästään määräaikaiset työntekijät huomioon määritettäessä sitä, ylittyykö direktiivin 98/59 soveltamisen edellytyksenä oleva raja-arvo. Toiseksi on selvitettävä, millä edellytyksin mainitussa raja-arvon määrittämisessä on otettava huomioon työsopimusten päättymistä, joka on lähtökohtaisesti rinnastettavissa direktiivissä tarkoitettuun vähentämiseen, koskevat tietyt yksityiskohtaiset säännöt. Kolmanneksi on vielä tarkasteltava, miten direktiivin yhteydessä on luokiteltava työntekijän omasta toiveesta tapahtunut työsopimuksen päättyminen, jos työsopimuksen päättyminen on viime kädessä ainoastaan reaktio siihen, että työnantaja on aiemmin yksipuolisesti muuttanut työsuhteen ehtoja olennaisesti.
70.

Unionin tuomioistuimella on useaan otteeseen ollut mahdollisuus lausua lainvoimaisen tuomion käsitteestä. Oikeuskäytännöstä ilmeneekin, että sen selvittämiseksi, voidaanko asianomaista ratkaisua pitää ”lainvoimaisena”, on tutkittava seuraavat olennaiset seikat: Kyseinen ratkaisu on pitänyt antaa asian aineellisen arvioinnin perusteella, ja sen on johdettava kansallisessa oikeusjärjestyksessä rikoksentekijän osalta syyteoikeuden raukeamiseen. ( 18 )
On myös tarpeen huomauttaa unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenevän, että vaikka on totta, että asetuksen N:o 44/2001 15 artiklan 1 kohdan c alakohdalla ja 16 artiklalla pyritään suojaamaan kuluttajaa, tämä ei merkitse sitä, että suoja olisi absoluuttista. ( 20 ) Kuten myös Bundesgerichtshof korostaa, 15 artiklan 1 kohdan c alakohdan luonne poikkeussäännöksenä Bryssel I -asetuksen järjestelmässä on esteenä kuluttajansuojan tavoitteen laajalle tulkinnalle. Asetuksen 15 artiklan 1 kohdan c alakohta ”on poikkeus sekä toimivaltaa koskevasta pääsäännöstä, josta säädetään asetuksen N:o 44/2001 2 artiklan 1 kohdassa ja jonka mukaan toimivalta on sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa vastaajan kotipaikka on, että siitä säännöstä, joka koskee erityistä toimivaltaa sopimusasioissa, josta säädetään saman asetuksen 5 artiklan 1 alakohdassa ja jonka mukaan toimivaltainen on sen paikkakunnan tuomioistuin, missä kanteen perusteena oleva velvoite on täytetty tai on täytettävä”. ( 21 ) Näin ollen on Bryssel I -asetuksen 15 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava suppeasti. ( 22 )
1)

Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20.9.2005 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1698/2005 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä maaseudun kehittämisen tukitoimenpiteitä koskevien tarkastusmenettelyjen ja täydentävien ehtojen täytäntöönpanon osalta 7.12.2006 annettu komission asetus (EY) N:o 1975/2006 (sellaisena kuin se on muutettuna), luettuina yhdessä neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta 30.11.2009 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1122/2009 kanssa, eivät periaatteessa ole esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan harvinaisia kasvilajeja viljeltäessä kyseistä harvinaista kasvia koskeva todistus on liitettävä tukihakemukseen.
86.

Näin ollen katson, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen neljänteen kysymykseen on syytä vastata lausumalla, että direktiiviä 95/46 on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla jäsenvaltion julkinen laitos voi käsitellä toisen julkisen laitoksen sille siirtämiä henkilötietoja ja etenkin rekisteröityjen tulotietoja ilman, että heitä on ennakolta informoitu tästä siirrosta tai käsittelystä.
106.

Asetuksen N:o 267/2012 liitteen IX muuttaminen siten, että otetaan henkilön tai yhteisön nimi niiden henkilöiden luetteloon, joiden varat jäädytetään, olisi välttämättä toteutettava SEUT 215 artiklan mukaisessa menettelyssä, jos itse asetuksessa N:o 267/2012 ei vahvistettaisi täsmällisesti ja yksityiskohtaisesti kriteereitä, joita on sovellettava, kun päätetään henkilön tai yhteisön merkitsemisestä kyseiseen luetteloon. Neuvostolle asetuksen N:o 267/2012 46 artiklan 2 kohdassa annettu toimivalta ei kuitenkaan anna tälle toimielimelle kaikenkattavaa arviointivaltaa, kun on päätettävä henkilön merkitsemisestä luetteloon, vaan neuvoston on noudatettava kriteereitä, jotka on täsmennetty asetuksen N:o 267/2012 23 artiklan 2 kohdassa.
64.

Unionin tuomioistuin on korostanut samassa tuomiossa, että ottaen huomioon asetuksen N:o 3820/85 liikenneturvallisuuden parantamista koskevan tavoitteen, kyseisen ajan on katsottava olevan osa asetuksen (ETY) N:o 3821/85 15 artiklassa tarkoitettuja kaikkia muita työskentelyaikoja. ( 21 ) Unionin tuomioistuimen mukaan tämä tulkinta on yhdenmukainen kuljettajien työolojen parantamista koskevan tavoitteen kanssa, koska sen avulla vältetään se, että aikaa, jona kuljettajat harjoittavat työnantajiensa kannalta hyödyllistä toimintaa, pidettäisiin lepoaikana. Tältä osin ei ole unionin tuomioistuimen mukaan ratkaisevaa, onko kuljettaja saanut kyseisen siirtymisen toteuttamistapaa koskevia täsmällisiä ohjeita. Siirtyessään tarkkaan paikkaan, joka on enemmän tai vähemmän etäällä työnantajan toimipaikasta, kuljettaja nimittäin täyttää tehtävän, joka hänelle työsuhteen perusteella kuuluu, eikä kuljettaja näin ollen voi käyttää kyseistä aikaa haluamallaan tavalla. ( 22 ) Unionin tuomioistuin on todennut samansuuntaisesti tuomiossaan Smit Reizen. ( 23 )