ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY (EUVL L 299, s. 25 ja oikaisu EUVL 2009, L 11, s. 86) 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Tavaramerkkiin kuuluvat oikeudet”, säädetään seuraavaa: ”1. Rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on yksinoikeus tavaramerkkiin. Tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää muita ilman hänen suostumustaan käyttämästä elinkeinotoiminnassa: a) merkkiä, joka on sama kuin tavaramerkki ja samoja tavaroita tai palveluja varten kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity; b) merkkiä, joka sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten oleva tavaramerkki, aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran, joka sisältää myös vaaran merkin ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä. 2. Jäsenvaltio voi myös säätää, että haltijalla on oikeus kieltää muita ilman hänen suostumustaan elinkeinotoiminnassa käyttämästä merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, vaikka tavarat tai palvelut, joita varten merkki on, eivät ole samankaltaisia kuin ne, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, milloin viimeksi mainittu tavaramerkki on laajalti tunnettu tässä jäsenvaltiossa ja merkin aiheeton käyttö merkitsee tavaramerkin erottuvuuden [oikeammin: erottamiskyvyn] tai maineen epäoikeutettua hyväksi käyttämistä taikka on haitaksi tavaramerkin erottuvuudelle [erottamiskyvylle] tai maineelle. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa säädetyin edellytyksin voidaan kieltää muun muassa: a) merkin paneminen tavaroihin tai niiden päällyksiin; b) tavaroiden tarjoaminen tai liikkeelle laskeminen tai niiden varastoiminen tällaista tarkoitusta varten merkkiä käyttäen taikka palvelujen tarjoaminen tai suorittaminen merkkiä käyttäen; c) tavaroiden maahantuonti tai maastavienti merkkiä käyttäen; d) merkin käyttäminen liikeasiakirjoissa ja mainonnassa. 4. Jos jäsenvaltion lain mukaan ei ole voitu kieltää merkin käyttämistä 1 kohdan b alakohdassa tai 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ennen päivää, jona [jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston] direktiivin 89/104/ETY [(EYVL L 40, s. 1)] noudattamisen edellyttämät säännökset ovat tulleet voimaan asianomaisessa jäsenvaltiossa, oikeus tavaramerkkiin ei estä jatkamasta merkin käyttämistä. 5. Mitä 1–4 kohdassa säädetään, ei estä jäsenvaltioita soveltamasta niiden säännöksiä suojasta muuhun tarkoitukseen kuin tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi tapahtuvaa merkin käyttämistä vastaan, jos merkin aiheeton käyttö merkitsee tavaramerkin erottuvuuden [oikeammin: erottamiskyvyn] tai maineen epäoikeutettua hyväksi käyttämistä taikka on haitaksi tavaramerkin erottuvuudelle [erottamiskyvylle] tai maineelle.”
18

Verwaltungsgericht Berlin (Berliinin hallinto-oikeus) toteaa erityisesti, että koska unionin tuomioistuin on jo katsonut, että direktiivin 2003/87 16 artiklan 4 kohdassa, sellaisena kuin se on alkuperäisessä muodossaan, säädetty 40 euron suuruinen ylitysmaksu kutakin sellaista aiheutettua hiilidioksidiekvivalenttitonnia kohti, jonka osalta toiminnanharjoittaja ei ole palauttanut päästöoikeuksia, vuoden 2005 ja vuoden 2007 välisen ensimmäisen päästökauppakauden aikana on yhteensoveltuva suhteellisuusperiaatteen kanssa (tuomio Billerud Karlsborg ja Billerud Skärblacka, C‑203/12, EU:C:2013:664), näin ei voi olla sen direktiivin 2003/87 16 artiklan 3 kohdassa säädetyn ylitysmaksun osalta, jonka suuruus on vuodesta 2008 alkaen 100 euroa kutakin sellaista aiheutettua hiilidioksidiekvivalenttitonnia kohti, jonka osalta toiminnanharjoittaja ei ole palauttanut päästöoikeuksia, kun otetaan huomioon lisäksi se, että kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien hinnat ovat romahtaneet vuoden 2006 joulukuun jälkeen.
19

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 160 artiklan 3 kohdassa määrätään, että välitoimihakemuksissa on ilmoitettava oikeudenkäynnin kohde ja seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi haetun välitoimen määrääminen on ilmeisesti perusteltua. Välitoimista päättävä tuomari voi siten lykätä täytäntöönpanoa ja määrätä muista välitoimista, jos on selvitetty, että niistä määrääminen ilmeisesti on tosiasiallisesti ja oikeudellisesti perusteltua (fumus boni juris) ja että ne ovat kiireellisiä siinä mielessä, että niitä hakevan asianosaisen etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi on tarpeen, että näistä toimista määrätään ja että niiden vaikutukset alkavat jo ennen kuin pääasiassa annetaan ratkaisu. Nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, joten välitoimihakemus on hylättävä, jos jokin niistä ei täyty. Välitoimista päättävän tuomarin on myös tilanteen mukaan vertailtava esillä olevia intressejä (määräys Technische Glaswerke Ilmenau v. komissio, C‑404/04 P-R, EU:C:2005:267, 10 ja 11 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja määräys komissio v. ANKO, C‑78/14 P‑R, EU:C:2014:239, 14 kohta).
19

Unionin tuomioistuin korostaa myös, että on tärkeää, että kansallinen tuomioistuin ilmoittaa täsmällisesti ne syyt, joiden perusteella unionin oikeuden tulkinta on sille epäselvä ja se on päätynyt siihen, että ennakkoratkaisukysymysten esittäminen unionin tuomioistuimelle on tarpeellista (ks. vastaavasti mm. tuomio ABNA ym., C-453/03, C-11/04, C-12/04 ja C‑194/04, EU:C:2005:741, 46 kohta; tuomio Mora IPR, EU:C:2013:98, 36 kohta ja määräys Mlamali, EU:C:2013:763, 20 kohta).
1.

Tuomioistuinmenettely–Oikeudenkäyntikulut–Vahvistaminen–Korvattavat oikeudenkäyntikulut–Huomioon otettavat seikat–Palkkiot, jotka asianosaisten on maksettava omille asianajajilleen–Niiden palkkioiden määrittäminen, jotka on mahdollista saada takaisin asianosaiselta, joka on velvoitettu korvaamaan oikeudenkäyntikulut (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 144 artiklan b kohta) (ks. 11 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (yhdeksäs jaosto) 17.12.2015 – YARA Brunsbüttel

(asia C‑529/14) ( 1 )

”Ennakkoratkaisupyyntö — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla — Direktiivi 2003/96/EY — Energiatuotteiden ja sähkön verotus — Direktiivin 2 artiklan 4 kohdan b alakohta — Kaksoiskäyttöisten energiatuotteiden käsite — Energiatuote, jota käytetään jätteiden ja poistoilman lämpökäsittelyyn”

1. Ennakkoratkaisukysymykset — Vastaus, joka on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä — Työjärjestyksen 99 artiklan soveltaminen (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla) (ks. 20 ja 21 kohta)

2. Verotukseen liittyvät säädökset — Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen — Energiatuotteiden ja sähkön verotus — Direktiivin 2003/96 soveltamisala — Kaksoiskäyttöisten energiatuotteiden käsite — Maakaasu, jota käytetään yhtäältä sellaisen höyryn lämmittämiseen ja kuivattamiseen, jota tämän jälkeen käytetään ammoniakin tuotantoprosessissa, ja toisaalta mainitussa prosessissa syntyvien jätekaasujen lämpöhajoamisessa ja evakuoinnissa, ei kuulu direktiivin soveltamisalaan — Verovapautuksen myöntämisen edellytykset (Neuvoston direktiivin 2003/96, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/75, 2 artiklan 4 kohdan b alakohta) (ks. 28–31 kohta ja määräysosa)

Ratkaisu

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY 2 artiklan 4 kohdan b alakohtaa, sellaisena kuin tämä direktiivi on muutettuna 29.4.2004 annetulla neuvoston direktiivillä 2004/75/EY, on tulkittava siten, ettei maakaasu, jota käytetään yhtäältä sellaisen höyryn lämmittämiseen ja kuivattamiseen, jota tämän jälkeen käytetään ammoniakin tuotantoprosessissa, ja toisaalta mainitussa prosessissa syntyvien jätekaasujen lämpöhajoamisessa ja evakuoinnissa, ole mainitussa säännöksessä tarkoitettu kaksoiskäyttötuotteena käytettävä energiatuote, joka ei kuuluisi kyseisen direktiivin soveltamisalaan. Jäsenvaltiot voivat näin ollen myöntää tällaisen energiatuotteen käyttöön perustuvan verovapautuksen vain niiltä osin kuin kyseinen vapautus on direktiivissä 2003/96, sellaisena kuin tämä on muutettuna direktiivillä 2004/75, vahvistettujen velvoitteiden mukainen.

( 1 ) EUVL C 65, 23.2.2015.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 31 kohta)
Siitä, että unionin yleisen tuomioistuimen sellaista tuomiota koskevan muutoksenhaun yhteydessä esitetyllä välitoimihakemuksella, jolla on hylätty sellaisesta komission päätöksestä nostettu kumoamiskanne, jolla valtiontuki todettiin sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja määrättiin se perittäväksi takaisin, pyritään kyseisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämiseen ja että sillä näin mennään valituksenalaisen tuomion täytäntöönpanon lykkäämistä pidemmälle, ei aiheudu, että tämä välitoimihakemus jätettäisiin tutkimatta.

Fumus boni juris -edellytys täyttyy, kun välitoimimenettelyvaiheessa on olemassa merkittävä oikeudellisiin seikkoihin tai tosiseikkoihin liittyvä erimielisyys, joka ei ole ratkaistavissa suoralta kädeltä, joten kanteelta ei ilmeisesti puutu vakavaa perustaa. Koska välitoimimenettelyn tavoitteena on taata tehtävän lopullisen päätöksen täysi tehokkuus, jotta vältettäisiin aukko unionin tuomioistuimen takaamassa oikeussuojassa, välitoimista päättävän tuomarin on arvioitava vain ”ensi näkemältä” pääasiassa esitettyjen perusteiden perusteltavuutta sen toteamiseksi, menestyykö pääasiassa nostettu kanne riittävän suurella todennäköisyydellä.

Kun kyse on unionin yleisen tuomioistuimen sellaista tuomiota koskevan muutoksenhaun yhteydessä esitetystä välitoimihakemuksesta, jolla on hylätty sellaisesta komission päätöksestä nostettu kumoamiskanne, jolla valtiontuki todettiin sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja määrättiin se perittäväksi takaisin, se, että välitoimihakemuksella pyritään riidanalaisen päätöksen eikä valituksenalaisen tuomion täytäntöönpanon lykkäämiseen, vaikuttaa fumus boni juris -edellytyksen arviointiin.

Vaikka valituksenalaista tuomiota vastaan esitetyt perusteet ja perustelut olisivat miten painavia tahansa, ne eivät yksinään riitä perusteeksi sille, että unionin yleisessä tuomioistuimessa riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkääminen olisi oikeudellisesti perusteltua. Voidakseen näyttää toteen fumus boni juris -edellytyksen täyttymisen valittajan pitäisi lisäksi kyetä osoittamaan, että kumoamiskanteessa kyseisen päätöksen laillisuutta vastaan unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyt perusteet ja perustelut ovat sellaisia, että vaadittujen välitoimien myöntäminen on niiden vuoksi ilmeisesti perusteltua siitä huolimatta, että unionin yleinen tuomioistuin on jo tutkinut ne ja todennut ne perusteettomiksi.

(ks. 20–22 ja 24 kohta)
1)

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY 2 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään valmisteveron kantamisesta tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna 19.9.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1031/2008, liitteessä I olevan yhdistetyn nimikkeistön koodiin 3811 kuuluvista lisäaineista eri verokannalla kuin polttoaineesta, johon ne lisätään.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins ja Via Directa – Companhia de Seguros SA (jäljempänä Via Directa) ja jossa on kyse loma- ja joulurahojen tai minkä tahansa 13. ja/tai 14. kuukauden palkkaa vastaavan korvauksen maksamisen keskeyttämisestä vuoden 2012 osalta.
10

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Budapestin hallinto- ja työtuomioistuin), jossa DZNLN nosti kanteen kyseisestä päätöksestä, pohtii päätöksen yhteensopivuutta asetusten N:o 1698/2005 ja N:o 1974/2006 kanssa. Kyseinen kansallinen tuomioistuin on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Voidaanko [asetuksia N:o 1698/2005 ja N:o 1974/2006] tulkita siten, että maatalouden tukijärjestelmien yhteyteen perustetut paikalliset toimintaryhmät voivat toimia jäsenvaltiossa ainoastaan tietyssä lakisääteisessä muodossa? 2) Voidaanko edellä mainittujen asetusten perusteella ottaa käyttöön erilainen kohtelu, joka perustuu siihen, että jäsenvaltion lainsäätäjä tunnustaa vain tietyn oikeudellisen muodon omaaville elimille paikallisen toimintaryhmän aseman, säätämällä näin ankarammista tai muista vaatimuksista kuin ne, joista on säädetty asetuksen N:o 1698/2005 62 artiklan 1 kohdassa? 3) Onko edellä mainittujen asetusten mukaan riittävää, että paikallinen toimintaryhmä täyttää jäsenvaltiossa vain asetuksen N:o 1698/2005 62 artiklan 1 kohdan edellytykset? Voiko jäsenvaltio rajoittaa tätä säännöstä asettamalla 62 artiklan 1 kohdassa vahvistetut edellytykset täyttävälle elimelle muita muodollisia tai oikeudellisia vaatimuksia? 4) Voidaanko edellä mainittuja asetuksia tulkita siten, että jäsenvaltio voi harkintansa mukaan päättää siitä, että asetuksen N:o 1698/2005 62 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttävä paikallinen toimintaryhmä, joka on koko toimintansa ajan muuten noudattanut kaikkia toimintaa koskevia jäsenvaltion ja unionin oikeussääntöjä, lakkautetaan kyseisessä säännöksessä säädetyistä edellytyksistä huolimatta, ja sallia vain uudessa oikeudellisessa muodossa olevien paikallisten toimintaryhmien toiminnan? 5) Voidaanko edellä mainittuja asetuksia tulkita siten, että jäsenvaltio voi jo käynnissä olevien tukiohjelmien tai ohjelmakauden aikana myös tarvittaessa muuttaa oikeussääntöjä, joiden mukaisesti paikalliset toimintaryhmät toimivat? 6) Millä tavoin edellä mainittuja asetuksia on tulkittava siinä tapauksessa, että aiemmin tehokkaasti ja laillisesti toiminut paikallinen toimintaryhmä lakkautetaan? Miten menetellään tällaisessa tapauksessa paikallisen toimintaryhmän antamien sitoumusten ja hankkimien oikeuksien kanssa, kun otetaan erityisesti huomioon lakkautettujen elimien määrä? 7) Voidaanko [asetuksen N:o 1698/2005] 62 artiklan 2 kohtaa tulkita siten, että sellainen jäsenvaltion oikeussääntö voidaan hyväksyä ja katsoa lailliseksi, jonka mukaan voittoa tavoittelemattoman yhtiön muodossa toimivan paikallisen Leader-toimintaryhmän on vuoden määräajassa muutettava toimintansa yhdistysmuotoiseksi sillä perusteella, että yhdistysmuoto on yhteisömuotona ainoa, jolla kyetään asianmukaisesti takaamaan paikallisten kumppaneiden verkottuminen, koska voimassa olevan Unkarin oikeuden mukaan yhtiön ensisijaisena päämääränä on voiton tuottaminen eikä uusien jäsenten julkinen etsintä ja liittyminen ole mahdollista tällaisten taloudellisten intressien vuoksi?”
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 30.4.2015 –

Castel Frères vastaan SMHV

(asia C‑622/13 P) 1 ( 1 )

”Muutoksenhaku — Yhteisön tavaramerkki — Asetus (EY) N:o 40/94 — 7 artiklan 1 kohdan c ja j alakohta — Sanamerkki CASTEL — Maantieteellistä alkuperää osoittava ilmaus — Maantieteellistä alkuperää osoittavan ilmauksen ”Castell” haltijan tekemä mitättömyysvaatimus — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artikla — Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi perusteeton”

1. Yhteisön tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Mitättömyysvaatimus — Tutkittavaksi ottaminen — Oikeuden väärinkäytöllä ei ole merkitystä (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 51 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 55 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 42–47 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran ominaisuuksia — Sanamerkki, joka koostuu useista osista — Sen huomioon ottaminen, kuinka kohdeyleisö mieltää tavaramerkin kokonaisuutena (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 70 ja 71 kohta)

3. Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Unionin yleisessä tuomioistuimessa esitettyjen perusteiden ja perustelujen pelkkä toistaminen — Tutkimatta jättäminen (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta ja 169 artiklan 2 kohta) (ks. 82 kohta)

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.

2) Castel Frères SAS velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) EUVL C 24, 25.1.2014.
14

Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kehottaa unionin tuomioistuinta toisen kysymyksensä a kohdassa ratkaisemaan, mikä oikeudellinen merkitys komission tällaiselle toimimattomuudelle on annettava. Ennen kuin tällainen oikeudellinen luonnehdinta on mahdollista tehdä, kyseisen toimielimen menettelyä on tulkittava tosiseikkojen valossa lähes kahden vuosikymmenen ajalta. Kuten edellisessä kohdassa on muistutettu, tällainen tulkinta ei kuitenkaan kuulu unionin tuomioistuimen tehtäviin. Koska unionin tuomioistuin ei tässä oikeudenkäynnissä kaiken lisäksi voi todeta komission väitettyä toimimattomuutta, kysymys siitä, mikä oikeudellinen merkitys kyseiselle toimimattomuudelle on annettava, on puhtaasti hypoteettinen. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei myöskään esitä unionin tuomioistuimelle seikkoja, jotka se tarvitsee voidakseen antaa hyödyllisen vastauksen esitettyyn kysymykseen.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 37 ja 42 kohta)
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 93/13 3 artiklan 1 ja 3 kohtaa ja sen liitteessä olevan 1 kohdan q alakohtaa on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on pankin ja kuluttajan välisen kiinnitysluottosopimuksen tekemiseen liittyneiden kaikkien seikkojen nojalla päättää, onko siihen sisältyvää sopimusehtoa, jonka mukaan kaikki kyseistä sopimusta koskevat riidat kuuluvat sellaisen pysyvän välitystuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan, jonka ratkaisuihin ei kansallisen oikeuden mukaan saada hakea muutosta, pidettävä kyseisissä säännöksissä tarkoitettuna kohtuuttomana sopimusehtona. Kansallisen tuomioistuimen on tässä arvioinnissaan muun muassa

— tarkistettava, onko kyseisen sopimusehdon tarkoituksena tai vaikutuksena kuluttajan oikeuden nostaa kanne tai käyttää muita oikeussuojakeinoja poissulkeminen tai rajoittaminen, ja
1.

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Kemikaalien rekisteröinti, arviointi ja lupamenettelyt — REACH-asetuksen muuttamisesta annettu asetus N:o 366/2011 — Akryyliamidia koskevien rajoitusten käyttöön ottaminen — Unionin toimielinten harkintavalta — Ulottuvuus — Tuomioistuinvalvonta — Rajat (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1907/2006 liite XVII; komission asetuksen N:o 366/2011 1 artikla) (ks. 26 kohta)
35

Unionin tuomioistuin katsoo, että asianlaita on näin nyt käsiteltävässä asiassa, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on sitä paitsi ehdottanut. Vastaukset ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksiin voidaan nimittäin selvästi päätellä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, erityisesti edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Novartis ym. annetusta tuomiosta. Vaikkei asetusta N:o 469/2009 olekaan vielä sisällytetty ETA-sopimukseen, pääasiaa on tutkittava suhteessa tähän asetukseen, jolla on kumottu asetus N:o 1768/92, joka oli sisällytetty mainittuun sopimukseen, koska lisäsuojatodistusta koskeva hakemus on tehty unionin jäsenvaltion viranomaiselle 11.12.2009 eli päivänä, jona asetusta N:o 469/2009 oli sovellettava, koska asetusta N:o 1768/92 koskevat viittaukset on ymmärrettävä viittauksiksi asetukseen N:o 469/2009, koska kyseessä olevat säännökset kummassakin asetuksessa vastaavat toisiaan ja koska, kuten tämän määräyksen 18 kohdassa todetaan, Liechtensteinin ruhtinaskunta ei missään tapauksessa myönnä lisäsuojatodistusta.
1.

Oikeudenkäyntimenettely — Kannekirjelmä — Muotomääräykset — Oikeudenkäynnin kohteen yksilöinti — Yhteenvetoa kanteen oikeudellisista perusteista ei ole — Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi perusteeton (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 120 artiklan c alakohta; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 24, 27, 32–34, 37 ja 38 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (kahdeksas jaosto) 14.5.2012 – Sepracor Pharmaceuticals vastaan komissio

(asia C‑477/11 P)

Muutoksenhaku – Asetus (EY) N:o 726/2004 – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Vaikuttava aine ”eszopiclone” – Markkinoille saattamista koskeva lupa – Menettely – Komission kannanotto – Luokittelu ”uudeksi vaikuttavaksi aineeksi” – Kannekelpoisen toimen käsite

Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Komission kirje, jossa ilmaistaan komission kanta siihen, miten Euroopan lääkeviraston ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä käsittelevän komitean lausunnon perusteella on toimittava, ei ole tällainen toimi (SEUT 263 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 726/2004 10 artiklan 2 kohta) (ks. 51–58, 60 ja 61 kohta)

Aihe

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T‑275/09, Sepracor Pharmaceuticals vastaan komissio, 4.7.2011 antamasta määräyksestä, jolla jätettiin tutkimatta kanne, jossa vaadittiin kumoamaan komission 6.5.2009 tekemä sellainen päätös, jossa todetaan kantajan valmistaman ˮLuniviaˮ-nimisen lääkkeen markkinoille saattamista koskevan lupamenettelyn osalta, että kyseisen lääkkeen sisältämä vaikuttava aine ˮeszopicloneˮ ei ole Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 726/2004 (EUVL L 136, s. 1) 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu uusi vaikuttava aine – Kannekelpoisen toimen käsite

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.