ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9.

Lisäksi on viitattava asetuksen N:o 1/2003 johdanto-osan 1, 6, 8, 14, 15, 22 ja 34 perustelukappaleeseen, joissa todetaan seuraavaa: ”(1) Sellaisen järjestelmän aikaansaamiseksi, jolla varmistetaan, että kilpailu [sisämarkkinoilla] ei vääristy, EY 81 ja 82 artiklaa on sovellettava [unionissa] tehokkaasti ja yhtenäisesti. – – – – (6) [Unionin] kilpailusääntöjen tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi kansallisten kilpailuviranomaisten osallistumista siihen on lisättävä. Tätä varten niillä on oltava valtuudet soveltaa [unionin oikeutta]. – – (8) [Unionin] kilpailusääntöjen tehokkaan täytäntöönpanon ja tähän asetukseen sisältyvän yhteistyömekanismin asianmukaisen toiminnan varmistamiseksi jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset ja tuomioistuimet on velvoitettava soveltamaan myös [EY] 81 ja [EY] 82 artiklaa, kun ne soveltavat kansallista kilpailulainsäädäntöä sopimuksiin ja käytäntöihin, jotka voivat vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Yhdenvertaisten mahdollisuuksien luomiseksi [sisämarkkinoille] yritysten välisiä sopimuksia, yritysten yhteenliittymien päätöksiä ja yritysten yhdenmukaistettuja menettelytapoja varten on – – määriteltävä kansallisen lainsäädännön ja [unionin] kilpailulainsäädännön välinen suhde. Tätä varten on säädettävä, että kansallisen kilpailulainsäädännön soveltaminen [EY] 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin yritysten välisiin sopimuksiin, päätöksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin ei saa johtaa näiden sopimusten, päätösten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen kieltämiseen, jos niitä ei ole kielletty myös [unionin] kilpailulainsäädännössä. – – – – (14) Poikkeustapauksissa [unionin] yleisen edun niin vaatiessa voi myös olla tarpeen, että komissio tekee ilmoitusluonteisen päätöksen, jossa se toteaa, että [EY] 81 artiklassa tai [EY] 82 artiklassa asetettu kielto ei sovellu; tällöin tarkoituksena on oikeuden selventäminen ja sen johdonmukaisen soveltamisen varmistaminen [unionissa] erityisesti sellaisten uudenlaisten sopimusten tai käytäntöjen osalta, joita ei ole vielä ratkaistu nykyisessä oikeus- ja hallintokäytännössä. (15) Komission ja jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten on muodostettava yhdessä viranomaisten välinen verkosto, joka soveltaa [unionin] kilpailusääntöjä tiiviissä yhteistyössä. – – – – (22) Oikeusvarmuuden ja [unionin] kilpailusääntöjen yhtenäisen soveltamisen takaamiseksi rinnakkaisen toimivallan järjestelmässä on ristiriitaisten päätösten tekemistä vältettävä. – – – – (34) – – täytäntöön pannut [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan periaatteet antavat [unionin] toimielimille keskeisen aseman. Tämä keskeinen asema on tarpeen säilyttää, samalla kuitenkin lisäten jäsenvaltioiden osallistumista [unionin] kilpailusääntöjen soveltamiseen. – – – –”
64.

Tässä yhteydessä on muistutettava, että oikeuskäytännön mukaan kontradiktorinen periaate, joka kuuluu puolustautumisoikeuksiin, joiden noudattamisesta unionin tuomioistuinten on huolehdittava, merkitsee yleisesti asianosaisten oikeutta saada tietoonsa tuomioistuimelle esitetyt todisteet ja huomautukset ja keskustella niistä. ( 28 ) Unionin tuomioistuin on samassa yhteydessä todennut, että oikeuden perusperiaatteen vastaista olisi se, että tuomioistuimen päätöstä perusteltaisiin tosiseikoilla ja asiakirjoilla, joihin asianosaiset tai yksi niistä ei ole voinut tutustua ja joihin ne eivät näin ollen ole voineet ottaa kantaa. ( 29 ) Oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen liittyvien vaatimusten täyttämiseksi asianosaisilla on näet oltava tilaisuus keskustella kontradiktorisesti sellaisista tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista, jotka ovat oikeudenkäyntimenettelyn tuloksen kannalta ratkaisevia. ( 30 )
70.

Jos komissio olisi velvollinen osoittamaan jokaisessa asiassa, mitä toimenpiteitä se on toteuttanut taatakseen asian valmisteluvaiheessa saatujen tietojen asianmukaisen käytön, edellytettäisiin näyttöä menettelystä, josta säädetään voimassa olevassa lainsäädännössä, kuten edellä todettiin. Näin ollen on kohtuullista, että todistustaakka on pääasian vastaajilla, joiden pitäisi esittää tosiasiallinen näyttö siitä, että komissio on käyttänyt lainvastaisesti luottamuksellista tietoa valmistellessaan puolustuksensa nyt käsiteltävän asian kohteena olevan kaltaisessa siviilioikeudenkäynnissä. Kuten unionin jäsenvaltioiden kansallisissa oikeusjärjestelmissä, todistustaakka lainsäädännön rikkomisesta on, kuten yleensäkin, asianosaisella, joka vetoaa siihen. Tässä tapauksessa todistustaakan on oltava pääasian vastaajilla, jotka eivät ole esittäneet mitään viitteitä siitä, että komissio olisi käyttänyt lainvastaisesti tietoja, jotka on annettu kilpailusääntöjen rikkomista koskevissa asioissa, jotka on pantu vireille ennen vaatimuksen esittämistä Rechtbankissa.
111.

Tässä vaiheessa on selvitettävä, oliko vuoden 2010 kertomus sellainen, että se oli omiaan ohjaamaan merkittävästi toimivaltaisen kansallisen viranomaisen päätöstä. Jos näin olisi ja mikäli kyseessä olisi näin ollen olennainen seikka, asianomaisen olisi pitänyt saada esittää tätä koskevia huomautuksiaan. Nyt käsiteltävässä asiassa tilanne ei näytä asiakirja-aineiston perusteella olevan tällainen. Kansallinen tuomioistuin korostaa yhtäältä, että Ruandan yleisessä tilanteessa ja turvallisuustilanteessa ei ole tapahtunut merkittäviä muutoksia ajanjaksolla 2007–2010. Toisaalta se esittää, että kun kyseessä on hakijan henkilökohtainen tilanne ja erityisesti uskottavuuden puute, josta häntä lähinnä arvostellaan, vuosien 2008 ja 2010 kertomusten väliset erot eivät ole erityisen merkityksellisiä. Näin ollen vaikuttaa siltä, että tiedot, joihin Minister for Justice, Equality and Law Reform on nojautunut, ovat vain tukeneet päätelmiä, jotka on jo tehty turvapaikkahakemuksen tutkintamenettelyssä.
105.

Neljänneksi nyt kyseessä olevalla alalla mikään ei noudata rationaalista päättelyä. Kuten unionin tuomioistuin totesi asiassa Salahadin Abdulla ym. antamassaan tuomiossa, ( 31 ) arviointi vaaran suuruudesta on joka tapauksessa suoritettava huolellisesti ja varovaisesti, koska esille tulevat kysymykset koskevat ihmisten koskemattomuutta ja henkilökohtaisia vapauksia ja kuuluvat unionin perusarvoihin. ( 32 ) Jos odotetaan järkevää käyttäytymistä turvapaikanhakijalta, joka elää epävarmuudessa ja hyökkäysten tai vangitsemisen pelossa, ei ymmärretä oikein vaaraa, jolle yksilö on alttiina. Kysymys on vaarallisesta vedonlyönnistä, eikä turvapaikkaoikeus voi perustua tällaiselle ennusteelle. Mielestäni se olisi myös osoitus ajattelemattomuudesta. Riippumatta siitä, millaisia ponnisteluja asianomainen suostuu tekemään siltä osin kuin kysymys on tavasta, jolla hän elää julkisesti, hän pysyy alkuperämaassaan harhaoppisena, toisinajattelijana tai homoseksuaalina. Kuten tiedetään, eräissä maissa kaikki vähäisinkin toiminta voi olla tekosyynä kaikenlaisille väkivaltaisuuksille.
73.

Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että lainvastaisen toimen peruuttamiseen on sovellettava erittäin tiukkoja edellytyksiä, koska laillisuusperiaate on sovitettava yhteen oikeusvarmuuden periaatteen kanssa, ja tässä yhteydessä on suojattava toimen sellaisen adressaatin perusteltua luottamusta, joka on voinut luottaa toimen lainmukaisuuteen. ( 26 ) Oikeusvarmuuden periaatteen, joka on unionin oikeuden yleinen periaate, ( 27 ) tarkoituksena on näet taata niiden tilanteiden ja oikeudellisten suhteiden ennakoitavuus, joihin unionin oikeutta sovelletaan, ( 28 ) ja se edellyttää, että unionin toimielimet kunnioittavat toteuttamiensa toimien koskemattomuutta. Lainvastaista toimea peruutettaessa unionin tuomioistuin siis edellyttää, että kyseinen toimielin noudattaa toimivaltasääntöjä ja niihin liittyviä menettelysääntöjä, toimii kohtuullisessa ajassa ja ottaa huomioon toimenpiteen, johon asianomainen on mahdollisesti voinut perustaa luottamuksensa toimen laillisuuteen.
68.

Käsiteltävässä asiassa on todettava, ettei ennakkoratkaisupyynnössä ole tietoja relevanteista loppupään markkinoista. Tiedossa on, että Compass-Datenbank haluaa markkinoida ja täydentää Itävallan valtion pitämässä yritysrekisterissä olevaa raakatietoa kehittyneen taloustietopalvelun muodossa. Ei ole kuitenkaan olemassa mitään tietoa perustekijöistä, jotka koskevat Compass-Datenbankin markkina-asemaa tällaisen kehittyneen palvelun osalta ja joita ovat esimerkiksi sen markkinaosuus ja se, mikä kyseinen osuus on verrattuna muiden toimijoiden, jos niitä itse asiassa on, osuuksiin. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on huomauttanut, ”aineellisesti ja maantieteellisesti relevanttien markkinoiden rajaaminen sekä kyseisillä markkinoilla toimivien yritysten markkinaosuuksien laskeminen muodostavat aina kilpailuoikeudellisen arvioinnin lähtökohdan”. ( 49 ) Jos unionin tuomioistuin ei voi tehdä kyseistä arviointia, se toteaa, ettei ennakkoratkaisupyyntöä voida ottaa tutkittavaksi. ( 50 )
34.

Sen lisäksi, että tällaista arviota on mahdotonta perustella, se loukkaisi merkittävästi itse päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan tarkoitusta sekä turkkilaisen työntekijän oikeutta yksityis- ja perhe-elämänsä kunnioittamiseen, sellaisena kuin siitä on määrätty Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklassa. Perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjan määräyksiä on nimittäin sovellettava, kun jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta. Kuten unionin tuomioistuin on todennut edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Kahveci ja Inan antamansa tuomion 23 kohdassa, päätöksen N:o 1/80 7 artikla on erottamaton osa unionin oikeutta, ja jäsenvaltioiden on siis noudatettava kyseiseen määräykseen perustuvia velvoitteita täysin samalla tavalla kuin niillä on velvollisuus kunnioittaa unionin lainsäädännön mukaisia oikeuksia.
31.

Tässä yhteydessä on riittävää muistuttaa, että unionin tuomioistuin on toistuvasti katsonut, että kun arvioidaan sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä, eikä unionin tuomioistuin voi ottaa huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia. ( 11 ) Ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan tarkastelussa merkityksellinen on näin ollen lainsäädäntö, joka oli voimassa 9.10.2009 annetussa perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä.
13.

Barrot myönsi 10.9.2009 päivätyssä vastauskirjeessään, että direktiivin 2004/38 mukaan vapaan liikkuvuuden rajoituksen on oltava suhteellisuusperiaatteen mukainen, että direktiivin 27 artiklan 2 kohdan mukaan sen on perustuttava asianomaisen henkilön omaan käyttäytymiseen ja että siitä on ilmoitettava asianomaiselle direktiivin 30 artiklassa säädettyjen muotojen mukaisesti siten, että sen syyt esitetään täsmällisesti ja täydellisinä. Hän katsoi myös, että direktiivin 2004/38 sääntöjen soveltamisen valvonta on ensisijaisesti kansallisten tuomioistuinten tehtävä. Hän korosti, että on tehtävä kaikki mahdollinen tällaisten tilanteiden toistumisen estämiseksi, ja totesi olevansa luottavainen sen suhteen, että erimielisyys voidaan ratkaista kyseisten kahden jäsenvaltion välisellä rakentavalla keskustelulla.
129.

Komissio väittää, että tämä valitusperuste perustuu toistuvaan sekaannukseen määräävän markkina-aseman arvioinnin ja sen välillä, että tietyn menettelyn katsotaan merkitsevän väärinkäyttöä. Unionin kilpailuoikeuden syntyajoista saakka on patenttien merkityksen katsottu olevan sellainen tekijä, joka on otettava huomioon sen määrittämisessä, onko yritys määräävässä markkina-asemassa, mikä on todettu jo yhdistetyissä asioissa Istituto Chemioterapico Italiano ja Commercial Solvents vastaan komissio annetussa tuomiossa. ( 96 ) Lisäksi patentinhaltijan määräävän markkina-aseman olemassaolo voidaan todeta vasta, kun on tehty erityinen markkinoiden tilannetta koskeva arvio, jota tässä tapauksessa on selvitetty riidanalaisen päätöksen johdannon sivuilla 14–19 ja jonka unionin yleinen tuomioistuin on vahvistanut. Lisäksi se, että patentti ei automaattisesti tarkoita määräävää markkina-asemaa, ei poista sitä, että se voi muodostaa merkittävän esteen kilpailijoiden markkinoille tulolle tai niiden laajentumiselle.
68.

Edellä mainitut edellytykset huomioon ottaen käsiteltävässä asiassa on todettava, että asetuksen N:o 1924/2006 tavoitteena on – sen johdanto-osan ensimmäisen perustelukappaleen mukaan ja kuten edellä on esitetty – varmistaa kuluttajansuojan korkea taso. Sen 4 artiklan 3 kohdassa säädetyllä kiellolla pyritään – kuten myös asetuksen johdanto-osan 10 ja 18 perustelukappaleesta ilmenee – erityisesti varmistamaan kansanterveyden suojelun korkea taso, sillä sen tarkoituksena on sulkea pois terveyden ja alkoholijuomien käytön välinen myönteinen mielleyhtymä siitä riippumatta, pitävätkö kyseiset terveysväitteet tieteellisesti paikkansa, kun otetaan huomioon alkoholin käyttöön liittyvät mahdollisesti haitalliset vaikutukset ja väärinkäytön vaarat.
48.

Tämän suhteen asetukseen N:o 343/2003 on sisällytetty olennaisilta osin 15.6.1990 tehdyn Dublinin yleissopimuksen ajatus siitä, että alueella, jolla taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus perussopimusten määräysten mukaisesti, jokainen jäsenvaltio on vastuussa muille jäsenvaltioille toimistaan, jotka koskevat kolmansien maiden kansalaisten maahantuloa ja alueella oleskelua, ja on myös velvollinen kantamaan näiden toimien seuraukset yhteisvastuun ja lojaalin yhteistyön hengessä. Tärkeimmät toimivallan määräytymisperusteet ja niiden esittäminen hierarkkisessa järjestyksessä heijastavat tätä yleistä lähestymistapaa siten, että vastuu osoitetaan sille jäsenvaltiolle, jolla on ollut merkittävin osuus turvapaikanhakijan tulemisessa jäsenvaltioiden alueelle tai hänen oleskelussaan siellä joko siksi, että kyseinen jäsenvaltio on myöntänyt hänelle oleskeluluvan tai viisumin, tai siksi, että se on toteuttanut valvontaa ulkorajoillaan puutteellisesti tai sallinut maahantulon ilman viisumia. Toiseen ryhmään kuuluvien perusteiden tarkoituksena on säätää seuraamuksista tapauksissa, joissa jokin jäsenvaltio on laiminlyönyt velvollisuutensa torjua laitonta maahanmuuttoa. ( 23 )
4.

Rajasäännöstön 5 artiklan otsikko on ”Kolmansien maiden kansalaisten maahantuloedellytykset”, ja siinä säädetään seuraavaa: ”1. Kolmannen maan kansalaisen maahantuloedellytykset enintään kolmen kuukauden pituista oleskelua varten kuuden kuukauden ajanjaksoa kohden ovat seuraavat: a) hänellä on hallussaan voimassa oleva matkustusasiakirja tai rajanylitykseen oikeuttavat asiakirjat;. b) hänellä on voimassa oleva viisumi, jos se vaaditaan luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 15 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 nojalla, paitsi jos hänellä on voimassa oleva oleskelulupa tai pitkäaikaiseen oleskeluun tarkoitettu viisumi. – – – – 4. Edellä 1 kohdasta poiketen: a) Maahantulo toisten jäsenvaltioiden alueelle kauttakulkua varten sallitaan kolmannen maan kansalaiselle, joka ei täytä 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä mutta jolla on jonkin jäsenvaltion myöntämä oleskelulupa tai paluuviisumi tai, kun se on vaatimuksena, molemmat asiakirjat, jotta hän voi matkustaa oleskeluluvan tai paluuviisumin myöntäneen jäsenvaltion alueelle, paitsi jos hän on sen jäsenvaltion kansallisessa maahantulo- tai kauttakulkukieltoluettelossa, jonka ulkorajan hän pyrkii ylittämään. b) Maahantulo jäsenvaltioiden alueelle voidaan sallia kolmannen maan kansalaiselle, joka täyttää 1 kohdassa säädetyt edellytykset muutoin paitsi b alakohdan osalta ja joka saapuu rajalle, jos hänelle myönnetään rajalla viisumi viisumien myöntämisestä rajalla, mukaan lukien tällaisten viisumien myöntäminen kauttakulkumatkalla oleville merimiehille, 27 päivänä helmikuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o /2003 mukaisesti. – – c) Kolmannen maan kansalaiselle, joka ei täytä yhtä tai useampaa 1 kohdassa säädetyistä edellytyksistä, voidaan sallia maahantulo jäsenvaltion alueelle humanitaarisesta syystä, kansallisen edun vuoksi tai kansainvälisten velvoitteiden perusteella. – –”
96.

Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan mukaan sakko on enintään kymmenen prosenttia yrityksen edellisen tilikauden liikevaihdosta. On selvää, ettei tätä määrättävän sakon ehdotonta enimmäismäärää ylitetty käsiteltävässä asiassa. Sivumennen sanoen vaikuttaa siltä, että useissa viimeaikaisissa tapauksissa kymmenen prosentin enimmäismäärä on itse asiassa ylittynyt: vuosina 1998–2009 peräti 24:lle komission päätösten adressaatille määrättyä sakkoa on alennettu siltä osin kuin sakon lopullinen määrä ylitti kymmenen prosenttia niiden kokonaisliikevaihdosta – noin kymmenelle prosentille adressaateista määrättiin näin ollen itse asiassa sakon ehdoton enimmäismäärä.
73.

Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuin on toistuvasti korostanut tuomioistuinten päätösten tai hallintopäätösten lopullisuutta koskevien sääntöjen tärkeyttä sekä unionin oikeusjärjestyksessä että kansallisissa oikeusjärjestyksissä, koska niillä edistetään oikeusvarmuutta, joka on unionin oikeuden perusperiaate. ( 28 )
159.

Jos unionin tuomioistuin on kuitenkin sitä mieltä, että Alankomaat on osoittanut, että asumisedellytys on lähtökohtaisesti oikeasuhteinen, katson, ettei komissio ole osoittanut, että muita vähemmän rajoittavia toimenpiteitä on olemassa saman lopputuloksen saavuttamiseksi. Komission kirjallisten ja suullisten huomautusten perusteella on melko epäselvää, esittikö se mitään tällaisia vaihtoehtoja. Jos sen koordinointia koskevaa väitettä on tarkoitus soveltaa sosiaaliseen tavoitteeseen, katson, että kyseinen väite on hylättävä edellä esitettyjen perustelujen nojalla. ( 76 )
174.

Lähestymistapa, jonka mukaan oikeusasiamiehen päätöstä, sellaisena kuin se on tehty 14.12.2004, on pidettävä uutena olennaisena tosiseikkana, jolla voidaan perustella sitä, että hallinnon on tutkittava uudelleen lopulliseksi tullut aikaisempi päätös, varmistaa mielestäni oikeusasiamiehen hallinnollista epäkohtaa koskevan toteamuksen tehokkaan vaikutuksen mutta jättää harkintavallan asianomaiselle toimielimelle. Yhtäältä ja toisin kuin komissio on väittänyt valitukseen antamassaan vastineessa, mielestäni toimielin on taipuvaisempi noudattamaan tarkasti hyvän hallinnon vaatimusta asiakirjojen tutustuttavaksi antamisen yhteydessä, jos se on tietoinen mahdollisuudesta, joka kielteisen päätöksen uudelleen tutkimista vaativalla osapuolella on sen jälkeen, kun oikeusasiamies on todennut hallinnollisen epäkohdan. Toisaalta on selvää, että huolimatta siitä, että toimielin on velvollinen tutkimaan uudelleen aikaisemman kielteisen päätöksen, sillä säilyy valta olla paljastamatta pyydettyä asiakirjaa asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädettyjen poikkeusten perusteella. ( 58 )
77.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Commissione tributaria provinciale di Romalle seuraavasti: 1) EY 12, EY 14, EY 43 ja EY 46 artiklaa ei voida soveltaa ennakkoratkaisupyynnön kohteena oleviin tosiseikkoihin. 2) Kaatopaikoista 26.4.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/31/ETY 10 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaisille kansallisille säännöksille kuten annetun lain nro 549/95 3 §:n 26 ja 31 momentti, joiden nojalla jätteiden kaatopaikoille sijoittamisesta peritään erityinen maksu ja joissa määritetään ajanjakso, jonka kuluessa maksu on perittävä kaatopaikan pitäjältä, kun maksujärjestelmässä, jonka osan säännökset muodostavat, ei kuitenkaan edellytetä, että jätteiden luovuttajat korvaavat maksun kaatopaikan pitäjälle kohtuullisessa ajassa, tai säädetä tällaiseen korvaukseen sovellettavasta tehokkaasta menetelmästä. 3) Kaatopaikan pitäjälle tällaisen maksun viivästymisestä määrättävää rahamääräistä seuraamusta ei voida periä jätteiden luovuttajalta direktiivin 1999/31 10 artiklan nojalla, ellei kaatopaikan pitäjä pysty osoittamaan, että seuraamus on sille väistämättä aiheutuva kustannus, joka johtuu siitä, ettei jätteiden luovuttaja korvaa maksua ajoissa. Kansallisen tuomioistuimen asiana on ratkaista, täyttyykö tämä edellytys. 4) Tällaisen maksun korvaus on osa korvausta, joka peritään kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta 29.6.2000 annetun direktiivin 2000/35 2 artiklassa määritellystä yrityksen ja viranomaisen välisestä kaupallisesta toimesta, ja kuuluu näin ollen 1 artiklassa määriteltyyn direktiivin soveltamisalaan. Jäsenvaltioiden on näin ollen varmistettava, että korkoa voidaan periä 3 artiklan mukaisesti, jos tällainen maksu maksetaan tai korvataan viivästyneenä, ja että voidaan periä kaikki muut kulut, joita väistämättä aiheutuu, kun kaatopaikan pitäjä rahoittaa ennakkomaksuaan välttyäkseen seuraamukselta.
1)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 2 artiklan 1 kohtaa ja 4 artiklan 1 ja 2 kohtaa, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna annetulla neuvoston direktiivillä 2006/18/EY, sekä yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 2 artiklan 1 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun emoyhtiö luovuttaa kaikki osakkeensa, jotka se omistaa tytäryhtiössä ja osakkuusyhtiössä, joiden hallinnointiin mainittu emoyhtiö on osallistunut suoraan tai epäsuorasti suorittamalla niille vastikkeellisesti erilaisia hallinto- ja kirjanpalveluja sekä kaupallisia palveluja, joista emoyhtiö on arvonlisävelvollinen, tämä luovutus on taloudellista toimintaa.
88.

Yongjian ei ole myöskään esittänyt ainuttakaan perustetta, jossa se lähtisi muusta kuin siitä olettamuksesta, että komission kannan muuttuminen perustui todella siihen näkemykseen, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan viimeinen virke esti sitä arvioimasta uudelleen markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman osalta tekemäänsä alkuperäistä arviointia, joten Yongjian olisi voinut esittää huomautuksia, joissa se olisi riitauttanut tämän näkemyksen. Yongjian pyrkii asiassa Alrose annetun tuomion ( 41 ) avulla väittämään, että kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaaminen voidaan pelkkänä muodollisena seikkana jättää huomiotta vain silloin, kun lopputulos ei olisi missään tapauksessa voinut olla toinen, mutta että huomiotta jättäminen on aineellinen virhe, joka vaikuttaa toteutetun toimenpiteen pätevyyteen, jos on mahdotonta tarkasti määrittää, missä määrin se voisi vaikuttaa lopputulokseen. Tällä väitteellä ei voi kuitenkaan olla merkitystä, mikäli ainoat huomautukset, joiden esittämiseen kyseiselle asianosaiselle ei tämän omien väitteiden mukaan annettu tilaisuutta, liittyvät seikkoihin, joiden osalta on todettu, että ne eivät voineet vaikuttaa lopputulokseen.
19.

Puitedirektiivin 7 artiklan 3 ja 5 kohdassa määritellään harjoitettavan yhteistyön muoto. Jos kansallinen sääntelyviranomainen aikoo toteuttaa toimenpiteitä, jotka kuuluvat puitedirektiivin 15 tai 16 artiklan soveltamisalaan ja jotka myös vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, sen on ilmoitettava asiasta muille kansallisille sääntelyviranomaisille ja komissiolle. Toimenpide-ehdotus perusteluineen on asetettava muiden kansallisten sääntelyviranomaisten ja komission saataville lausuntojen antamista varten. Kansallisen sääntelyviranomaisen on otettava lausunnot huomioon, ja jos se hyväksyy toimenpide-ehdotuksen, sen on toimitettava se komissiolle.