Asia C-306/16

António Fernando Maio Marques da Rosa

vastaan

Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação SA

(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal da Relação do Porto)

Ennakkoratkaisupyyntö – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Direktiivi 2003/88/EY – 5 artikla – Viikoittainen lepoaika – Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan seitsemän päivän jakson aikana on oltava vähintään yksi lepopäivä – Yli kuusi peräkkäistä työpäivää käsittävät jaksot

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 9.11.2017

Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Työajan järjestäminen – Viikoittainen lepoaika – Kahdenkymmenenneljän tunnin keskeytymätön viikoittainen vähimmäislepoaika – Velvollisuutta antaa mainittu vähimmäislepoaika viimeistään kuudetta peräkkäistä työpäivää seuraavana päivänä ei ole – Velvollisuus antaa mainittu vähimmäislepoaika kunkin seitsemän päivän jakson aikana

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88 3, 5 ja 6 artikla, 16 artiklan a ja b alakohta ja 22 artiklan 1 kohdan a alakohta; neuvoston direktiivin 93/104, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2000/34, 5 artikla)

Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 23.11.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/104/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 22.6.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/34/EY, 5 artiklaa ja tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 5 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että niissä ei edellytetä, että vähintään kahdenkymmenenneljän tunnin keskeytymätön viikoittainen lepoaika, johon työntekijällä on oikeus, annetaan viimeistään kuutta peräkkäistä työpäivää seuraavana päivänä, vaan niissä edellytetään, että kyseinen lepoaika annetaan kunkin seitsemän päivän jakson aikana.

Direktiivin 2003/88 5 artiklan sanamuodosta käy ensinnäkin ilmi, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa ”jokaista seitsemän päivän jaksoa kohden” vähintään kahdenkymmenenneljän tunnin keskeytymättömän lepoajan, johon lisätään direktiivin 2003/88 3 artiklassa tarkoitettu yhdentoista tunnin päivittäinen lepoaika. Tässä artiklassa ei kuitenkaan täsmennetä ajankohtaa, jolle tämän vähimmäislepoajan on sijoituttava, ja siinä annetaan siten jäsenvaltioille tietty vapaus valita mainittu ajankohta.

Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 40 kohdassa, mainitun artiklan tällaiselle tulkinnalle löytyy tukea direktiivin 2003/88 eri kieliversioista. Suurimmassa osassa mainitun artiklan kieliversioita, muun muassa englannin-, saksan- ja portugalinkielisissä versioissa, säädetään, että keskeytymätön vähimmäislepoaika on annettava jokaista seitsemän päivän jaksoa ”kohden”. Kyseisen artiklan eräät toiset kieliversiot ovat lähempänä ranskankielistä versiota, jonka mukaan viikoittainen lepoaika on annettava jokaisen seitsemän päivän jakson ”aikana”.

Toiseksi asiayhteys, johon kyseiset termit kuuluvat, tukee tätä sanamuodon mukaista tulkintaa. Tässä yhteydessä on todettava, että unionin lainsäätäjä on käyttänyt direktiivin 2003/88 useissa säännöksissä ilmaisua ”vertailujakso” asettaessaan määräajan, jonka kuluessa vähimmäislepoaika on annettava. Näin on erityisesti mainitun direktiivin 16 artiklan a alakohdassa, jossa säädetään, että jäsenvaltiot voivat määrätä saman direktiivin 5 artiklan soveltamiseksi vertailujakson, joka on enintään 14 päivää. Viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitetun seitsemän päivän ajanjakson voidaan kuitenkin myös katsoa olevan vertailujakso, vaikka sitä ei nimenomaisesti nimitetä sellaiseksi (ks. vastaavasti tuomio 12.11.1996, Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto, C-84/94, EU:C:1996:431, 62 kohta).

Vertailujakso voidaan määritellä tässä asiayhteydessä kiinteäksi ajanjaksoksi, jonka aikana on annettava tietty määrä peräkkäisiä lepotunteja, riippumatta siitä ajankohdasta, jona nämä lepotunnit annetaan. Tälle määritelmälle löytyy tukea mutatis mutandis direktiivin 2003/88 16 artiklan b alakohdasta, luettuna yhdessä sen 22 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa. Näistä ensin mainitun säännöksen mukaan jäsenvaltiot voivat määrätä mainitun direktiivin 6 artiklan soveltamiseksi vertailujakson, joka on enintään neljä kuukautta. Jälkimmäisessä säännöksessä säädetään, että työnantaja ei voi vaatia työntekijää työskentelemään yli 48:aa tuntia seitsemän päivän aikana, laskettuna 16 artiklan b alakohdassa tarkoitetun vertailujakson keskiarvona. Näin ollen edellytyksenä ei ole työtuntien jakautuminen tasaisesti.

Kolmanneksi direktiivin 2003/88 tavoitteesta on muistutettava, että tämän direktiivin tarkoituksena on suojella tehokkaasti työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä. Tämän olennaisen tavoitteen valossa kullakin työntekijällä on oltava muun muassa oikeus asianmukaisiin lepoaikoihin (tuomio 9.9.2003, Jaeger, C-151/02, EU:C:2003:437, 92 kohta ja tuomio 23.12.2015, komissio v. Kreikka, C-180/14, ei julkaistu, EU:C:2015:840, 51 kohta). Tässä tarkoituksessa direktiivin 5 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään keskeytymättömästä viikoittaisesta vähimmäislepoajasta jokaisen työntekijän hyväksi.

(ks. 39, 40, 42, 43, 45 ja 51 kohta sekä tuomiolauselma)