ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) 4.2.2016 asiassa T-620/11 antama tuomio on kumottava sikäli kuin siinä hylätään kanne perusteettomana, ja Saksan myöntämästä valtiontuesta C 7/10 (ex CP 250/09 ja NN 5/10) ”KStG-lain saneerauslauseke”, nro K(2011) 275 26.1.2011 annettu komission päätös (1) on julistettava mitättömäksi;
3)

Jos vastaus toiseen kysymykseen on myöntävä, onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 7 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että — oikeushenkilön intressien keskus sijaitsee – ja näin ollen oikeushenkilön kärsimän vahingon voidaan katsoa aiheutuneen – jäsenvaltiossa, jossa on oikeushenkilön kotipaikka, vai — oikeushenkilön intressien keskuksen sijaintipaikan ja näin ollen oikeushenkilön kärsimän vahingon aiheutumispaikan määrittämisessä on otettava huomioon kaikki olosuhteet, kuten oikeushenkilön kotipaikka ja toiminnan harjoittamisen paikka, asiakkaiden sijaintipaikka ja sopimusten tekotapa?
2)

Onko edellä mainitun direktiivin 2004/18/EY 1 artiklaa tulkittava siten, että näin määritellyt ja etenkin pakollisia jäsenmaksuja perivät yhteenliittymät täyttävät julkisoikeudellisena laitoksena pitämistä koskevan kriteerin siitä, että niiden johto on julkisen vallan valvonnassa, kun tämä valtion suorittama talouden ja varainkäytön valvonta on ulkoista valvontaa, joka kohdistuu tämän valvonnan piiriin kuuluvien yritysten ja laitosten taloudelliseen toimintaan ja varainhoitoon ja jonka tavoitteena on kartoittaa näiden yritysten ja laitosten riskejä sekä arvioida niiden suorituskykyä ja valvoa valtion omaisuutteen liittyviä intressejä, ja kun valvonnasta vastaavalla virkamiehellä on tehtäväänsä suorittaessaan käytössään kaikki asiakirjojen tarkastuksiin ja paikan päällä tehtäviin tarkastuksiin perustuvat tutkintavaltuudet, kun tarkastuksen kohteena olevan yrityksen tai laitoksen on toimitettava tarkastajalle kaikki tämän tehtävän hoidossa välttämättömät tiedot, myös niitä tytäryhtiöitä koskevat tiedot, jotka kuuluvat sen konsolidointipiiriin, kun tämä tarvittaessa pyytää mitä tahansa täydentäviä tietoja, kun tarkastaja voi osallistua neuvoa-antavasti hallituksen, hallintoneuvoston tai muun vastaavan päättävän elimen sekä sen mahdollisesti perustamien komiteoiden ja lautakuntien istuntoihin, kun tarkastaja voi osallistua yrityksen tai laitoksen sisäisten komiteoiden, lautakuntien ja kaikkien neuvoa-antavien elinten istuntoihin sekä yhtiökokouksiin, ja kun hän saa käyttöönsä näiden jäsenten kanssa samoin edellytyksin kokouskutsut, esityslistat ja kaikki muut ennen istuntoja toimitettavat asiakirjat?
2)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, voiko kansallinen tuomioistuin arvioida tilanteessa, jossa kaksi asetusta eli perusasetus ja täytäntöönpanoasetus ovat soveltamisvaiheessa ristiriidassa keskenään, tässä tapauksessa sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 883/2004 ja sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 987/2009, niiden säännöksiä niiden normatiivisen painoarvon perusteella eli sillä perusteella, mikä on niiden asema unionin oikeuden säädöshierarkiassa?
2)

Onko direktiivin 2013/11 1 artiklaa, siltä osin kuin sillä halutaan varmistaa kuluttajille mahdollisuus toimittaa elinkeinonharjoittajiin kohdistuvia valituksia vaihtoehtoisten riidanratkaisuelinten käsiteltäviksi, tulkittava siten, että säännös on esteenä sellaiselle kansalliselle säännökselle, jossa sovitteluun osallistuminen asetetaan kuluttajaksi määriteltävän osapuolen nostaman kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykseksi direktiivin 2013/11 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kaltaisissa riita-asioissa, ja joka tapauksessa sellaiselle kansalliselle säännökselle, jossa edellytetään, että tällaista riita-asiaa koskevaan sovitteluun osallistuvalla kuluttajalla on oltava oikeudellinen avustaja ja hänen on vastattava siitä koituvista kustannuksista, sekä säädetään, ettei kuluttaja voi olla osallistumatta sovitteluun muusta kuin perustellusta syystä?
1)

Onko tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 561/2006 (1) 8 artiklan 6 ja 8 kohtaa tulkittava siten, että saman asetuksen 8 artiklan 6 kohdassa tarkoitettuja säännöllisiä viikoittaisia lepoaikoja ei saada pitää ajoneuvossa?
1)

Voiko yhteisömallista johtuvien oikeuksien täytäntöönpanemiseksi noudatettavassa menettelyssä jäsenvaltion tuomioistuin, jonka toimivalta vastaajaan nähden perustuu yksinomaan yhteisömallista 12.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 (1) 79 artiklan 1 kohtaan, luettuna yhdessä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (2) 6 artiklan 1 alakohdan kanssa, koska tämä toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut vastaaja on toimittanut kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille vastaajille mahdollisesti immateriaalioikeuksia loukkaavia tavaroita, antaa ensin mainittua vastaajaa koskevia määräyksiä, joita sovelletaan koko unionissa ja jotka ulottuvat toimivallan perustana olevia toimitussuhteita pidemmälle?
3)

Onko yhteisön tavaramerkkiasetuksen 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyssä tapauksessa kyseistä säädöstä tulkittava niin, että jos aiempi tavaramerkki on esiintynyt rinnakkain riidanalaisen merkin kanssa tietyn vuosimäärän ajan kahdessa unionin jäsenvaltiossa ilman aikaisemman tavaramerkin haltijan riitauttamista, tämä tavaramerkin haltijan myöhäisemmän merkin käyttämistä kohtaan osoittama suvaitsevuus näissä kahdessa valtiossa erityisesti, voi ekstrapoloitua unionin jäljelle jääneelle alueelle, mistä määräytyy, että myöhäisemmän tavaramerkin käytölle kolmannen toimesta on olemassa perusteltu syy siksi, että yhteisön tavaramerkki velvoittaa yhtenäiseen kohteluun?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 136/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Stralsund (Saksa) on esittänyt 18.1.2016 – HanseYachts AG v. Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur ja Companie GENERALI IARD SA

(Asia C-29/16)

(2016/C 136/15)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Stralsund

Pääasian asianosaiset

Kantaja: HanseYachts AG

Vastaaja: Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur ja Companie GENERALI IARD SA

Ennakkoratkaisukysymys

Jos jäsenvaltion prosessioikeudessa säädetään itsenäisestä todistelumenettelystä, jossa tuomioistuimen määräyksestä pyydetään asiantuntijalausunto (tässä: Ranskan oikeuden mukainen expertise judiciaire) ja jos kyseisessä jäsenvaltiossa suoritetaan tällainen itsenäinen todistelumenettely ja sen jälkeen samassa jäsenvaltiossa pannaan vireille itsenäisen todistelumenettelyn tuloksiin perustuva kanne samojen asianosaisten välillä:

Onko tässä tapauksessa jo kirjelmä, jolla itsenäinen todistelumenettely on pantu vireille asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 30 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”haastehakemus tai vastaava asiakirja”? Vai onko vasta kirjelmää, jolla kanne on nostettu, pidettävä ”haastehakemuksena tai vastaavana asiakirjana”?

(1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL L 12, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 111/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Općinski sud u Velikoj Gorici (Kroatia) on esittänyt 18.12.2015 – Vodoopskrba i odvodnja d.o.o. v. Željka Klafurić

(Asia C-686/15)

(2016/C 111/07)

Oikeudenkäyntikieli: kroaatti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Općinski sud u Velikoj Gorici

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Vodoopskrba i odvodnja d.o.o.

Vastaaja: Željka Klafurić

Ennakkoratkaisukysymys

Kuinka unionin oikeuden mukaan on määritettävä vesimaksujen suuruus kerrostaloasunnoille ja omakotitaloille toimitetusta vedestä, toisin sanoen kuinka Euroopan unionin kansalaiset maksavat vesilaskut, eli maksavatko he ainoastaan vesimittarilla mitatusta tosiasiallisesta vedenkulutuksestaan vai maksavatko he lisäksi joitakin muita kustannuseriä tai maksuja?
—

On todettava, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut arvonlisäverodirektiivin (1) 132 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on rajoittanut riippumattomien yhteenliittymien, joiden toiminta on vapautettu arvonlisäverosta tai jotka eivät ole toiminnastaan arvonlisäverollisia, jäsenilleen suorittamien palvelujen, jotka ovat välittömästi tarpeellisia näiden toiminnalle, jos nämä yhteenliittymät vaativat jäseniltään korvaukseksi ainoastaan kunkin osuuden yhteisistä kustannuksista, arvonlisäverosta vapauttamisen koskemaan vain yhteenliittymiä, joiden jäsenet harjoittavat vain tiettyjä ammatteja.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 78/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 24.12.2015 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs v. Brockenhurst College

(Asia C-699/15)

(2016/C 078/10)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Vastapuoli: Brockenhurst College

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Kun tarkastellaan arvonlisäverodirektiivin (1) 132 artiklan 1 kohdan i alakohtaa, liittyvätkö koulutuslaitoksen maksaville yleisön jäsenille (jotka eivät ole pääsiallisen koulutuspalvelun vastaanottajia) suorittamat ravintola- ja viihdepalvelut suoraan koulutuksen tarjoamiseen tilanteessa, jossa opiskelijat (jotka ovat pääasiallisen koulutuspalvelun vastaanottajia) osallistuvat näiden palvelujen suorittamiseen koulutuksensa aikana ja olennaisena osana koulutustaan?

2) Määritettäessä sitä, kuuluvatko ravintola- ja viihdepalvelujen suoritukset 132 artiklan 1 kohdan i alakohdan poikkeuksen alaan koulutuksen tarjoamiseen suoraan liittyvinä palvelujen suorituksina, a. onko merkityksellistä se, että opiskelijat hyötyvät osallistumisesta kyseisten palvelujen suorittamiseen eivätkä näiden suoritusten kohteesta; b. onko merkityksellistä se, että näitä palvelujen suorituksia eivät vastaanota tai käytä joko suoraan tai välillisesti opiskelijat vaan yleisön jäsenet, jotka maksavat niistä ja jotka eivät ole pääasiallisen koulutuspalvelun vastaanottajia; c. onko merkityksellistä se, että kyseisten palvelujen tavanomaisten vastaanottajien (toisin sanoen palveluista maksavien yleisön jäsenten) näkökulmasta palvelujen suoritukset eivät ole keino nauttia muusta palvelusta parhaissa olosuhteissa vaan tavoite sinällään; d. onko merkityksellistä se, että opiskelijoiden näkökulmasta kyseiset palvelujen suoritukset eivät ole tavoite sinällään vaan osallistuminen palvelujen suorittamiseen on opiskelijoille keino nauttia pääasiallisesta koulutuspalvelusta parhaissa olosuhteissa; e. missä määrin verotuksen neutraalisuuden periaate olisi otettava huomioon?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1)
3.

Valittajan mukaan unionin yleisen tuomioistuimen suorittamassa käytön muodon määrittämisen perustelemisessa on ristiriitaisuuksia ja ajatusvirheitä. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa tosin, että käytetty merkki saa poiketa siitä muodosta, jossa se on rekisteröity, ainoastaan ”vähäisten osien” osalta ja että käytettyä merkkiä ja rekisteröityä merkkiä oli pidettävä ”kokonaisuudessaan vastaavina”, jotta merkkiä voidaan katsoa käytetyn haltijan oikeudet säilyttävällä tavalla. Unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin soveltanut näitä arviointiperusteita ristiriitaisella tavalla ja tehnyt soveltaessaan ajatusvirheitä. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin käyttää jäykkää tutkintaa tutkiessaan, esiintyvätkö käytetyssä muodossa ne kolme elementtiä, joita se pitää erottamiskykyisinä. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo näiden perusteiden perusteella, että kyseessä on haltijan oikeudet säilyttävä käyttö ja jättää ottamatta silloin huomioon, että käytettyyn muotoon on lisätty lukuisia uusia elementtejä, minkä jälkeen käytettyä merkkiä ja rekisteröityä tavaramerkkiä ei voi enää pitää ”kokonaisuudessaan vastaavina”.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 27/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Vilniaus apygardos teismas (Liettua) on esittänyt 9.11.2015 – LitSpecMet UAB v. Vilniaus lokomotyvų remonto depas UAB

(Asia C-567/15)

(2016/C 027/15)

Oikeudenkäyntikieli: liettua

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Vilniaus apygardos teismas

Pääasian asianosaiset

Kantaja: LitSpecMet UAB

Vastaaja: Vilniaus lokomotyvų remonto depas UAB

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko direktiivin 2004/18/EY (1) 1 artiklan 9 kohtaa tulkittava siten, että yritystä,

— jonka on perustanut hankintaviranomainen, joka harjoittaa toimintaa rautatieliikenteen alalla, nimittäin julkisen rautatieinfrastruktuurin hallinnon sekä henkilö- ja tavaraliikenteen aloilla,

— joka harjoittaa itsenäisesti liiketoimintaa, laatii oman liiketoimintastrategiansa, tekee päätöksiä yrityksen toiminnan edellytyksistä (tuotemarkkinat, asiakassegmentti ja niin edelleen), osallistuu kilpailluille markkinoille koko Euroopan unionin alueella ja unionin markkinoiden ulkopuolella tarjoten liikkuvan kaluston valmistukseen ja korjaukseen liittyviä palveluja ja joka osallistuu kyseiseen toimintaan liittyviin hankintamenettelyihin pyrkimyksenään saada tilauksia kolmansilta osapuolilta (ei emoyhtiöltä),

— joka tarjoaa perustajalleen in house -liiketoimien perusteella liikkuvan kaluston korjauspalveluja, joiden arvo on 90 prosenttia yrityksen koko toiminnasta,

— jonka perustajalleen tarjoamien palvelujen tarkoituksena on turvata perustajan henkilö- ja tavaraliikennetoiminta, ei pidetä hankintaviranomaisena?

Jos Euroopan unionin tuomioistuin katsoo, että yritystä on edellä kuvatuissa olosuhteissa pidettävä hankintaviranomaisena, onko direktiivin 2004/18/EY 1 artiklan 9 kohtaa tulkittava siten, että yritys menettää hankintaviranomaisen aseman, jos in house -liiketoimien perusteella hankintaviranomaiselle, joka on yrityksen perustaja, tarjottujen liikkuvan kaluston korjauspalvelujen arvo laskee siten, että se on alle 90 prosenttia tai se ei muodosta suurinta osaa yrityksen toiminnasta saatavasta kokonaisliikevaihdosta?

(1) Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18/EY (EUVL L 134, s. 114).
2.

Onko direktiivin 2009/103 24 artiklan 1 kohdan viidennen alakohdan c alakohtaa ja sisäisten sääntöjen 3 artiklan 1 ja 4 kohtaa (yhdessä tai erikseen mutta rajoittumatta edellä mainittuihin oikeussääntöihin) tulkittava siten, että toimiston A on, ennen kuin se tekee lopullisen päätöksen korvauksen maksamisesta vahingosta, joka vahingon kärsineelle on aiheutunut, ilmoitettava selvällä ja ymmärrettävällä tavalla (siten, että se ottaa huomioon myös kielen, jolla tiedot annetaan) vastuussa olevalle henkilölle ja ajoneuvon omistajalle (jos kyseessä ei ole sama henkilö) korvaushakemuksen käsittelyn aloittamisesta ja käsittelyn etenemisestä ja annettava heille riittävästi aikaa esittää huomautuksensa tai vastaväitteensä päätöksestä, joka tehdään korvauksen maksamisesta ja/tai korvauksen suuruudesta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 414/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Vilniaus miesto apylinkės teismas (Liettua) on esittänyt 22.9.2015 – W ja V v. X

(Asia C-499/15)

(2015/C 414/21)

Oikeudenkäyntikieli: liettua

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Vilniaus miesto apylinkės teismas

Pääasian asianosaiset

Kantajat: W ja V

Vastaaja: X

Ennakkoratkaisukysymys

Kumpi jäsenvaltio – Liettuan tasavalta vai Alankomaiden kuningaskunta – on tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (1) 8–14 artiklan perusteella toimivaltainen ratkaisemaan asian, joka koskee Alankomaiden kuningaskunnassa asuvaan alaikäiseen lapseen V. liittyviä asuinpaikan, elatusavun määrän ja sovellettavien tapaamisoikeutta koskevien järjestelyjen muutoksia?

(1) EUVL L 338, s. 1.
1.a

Onko hevosen omistajan (joka on verovelvollinen) kilpailunjärjestäjälle suorittama hevosen toimittaminen, jonka tarkoituksena on hevosen osallistuminen kilpailuun, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY (1) 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu vastikkeellinen palvelujen suoritus ja siten arvonlisäveron alainen liiketoimi?
2)

Jos veroviranomainen toteaa ensimmäisessä kysymyksessä mainitut seikat huomioon ottaen, että vaikka liiketoimi on toteutunut, laskun sisältö on epäuskottava, koska kyseinen liiketoimi ei ole toteutunut laskuun merkittyjen osapuolten välillä, voidaanko vaatia, kun todistustaakka on yleissäännön mukaan veroviranomaisella, että veroviranomaisen on selvitettävä niin ikään, ketkä ovat tällöin suorittaneet kyseisen liiketoimen ja kuka on laatinut laskun, vai voiko veroviranomainen evätä vähennysoikeuden, jota verovelvollinen haluaa käyttää, hankkimatta pitävää näyttöä mainituista tosiseikoista, jos asiaan ei liity tietoja tai seikkoja, joista kävisi ilmi asianomaisen kolmannen henkilön nimi ja asema, vaan perustana ovat ainoastaan veroviranomaisen itsensä esittämät toteamukset asiasta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 354/24

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Labour Court (Irlanti) on esittänyt 13.8.2015 – Dr. David L. Parris v. Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform ja Department of Education and Skills

(Asia C-443/15)

(2015/C 354/26)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Labour Court

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Dr. David L. Parris

Vastapuolet: Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform ja Department of Education and Skills

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko kyseessä direktiivin 2000/78/EY 2 artiklan vastainen sukupuoliseen suuntautumiseen perustuva syrjintä, kun sovelletaan ammatillisen etuusjärjestelmän sääntöä, jonka nojalla järjestelmän jäsenen kuoltua jälkeenjääneen etuuden maksamista jälkeenjääneelle rekisteröidylle kumppanille rajoitetaan vaatimuksella, jonka mukaan jäsenen ja hänen jälkeensä jääneen rekisteröidyn kumppanin on oltava rekisteröinyt parisuhteensa ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta, kun parisuhteen rekisteröinti oli kansallisen lainsäädännön mukaan mahdollista vasta sen jälkeen, kun jäsen oli täyttänyt 60 vuotta, ja jäsen ja hänen rekisteröity kumppaninsa elivät elämänkumppaneina ennen kyseistä ajankohtaa?

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:

2) Onko kyseessä direktiivin 2000/78/EY (1) 2 artiklan ja 6 artiklan 2 kohdan vastainen ikään perustuva syrjintä, kun ammatillisen etuusjärjestelmän etuuksien tarjoaja rajoittaa järjestelmän jäsenen kuoltua hänen jälkeensä jääneen rekisteröidyn kumppanin oikeutta jälkeenjääneen eläkkeeseen vaatimuksella, jonka mukaan jäsenen ja hänen kumppaninsa parisuhteen oli oltava rekisteröity ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta, kun a) vaatimus, joka koskee ikää, joka jäsenen täytyy olla saavuttanut parisuhteen rekisteröidessään, ei ole vakuutusmatemaattisessa laskennassa käytetty kriteeri ja b) kansallisen lainsäädännön mukaan jäsen ja hänen kumppaninsa voivat rekisteröidä parisuhteensa vasta sen jälkeen, kun jäsen oli täyttänyt 60 vuotta, ja jäsen ja hänen rekisteröity kumppaninsa elivät elämänkumppaneina ennen kyseistä ajankohtaa?

Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:

3) Olisiko kyseessä direktiivin 2000/78/EY 2 artiklassa ja 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu syrjintä, jos joko ensimmäisessä tai toisessa kysymyksessä kuvatut rajoitukset, jotka koskevat etuuksien saamista ammatillisesta etuusjärjestelmästä, johtuisivat järjestelmän jäsenen iän ja sukupuolisen suuntautumisen yhteisvaikutuksesta?

(1) Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annettu neuvoston direktiivi 2000/78/EY (EYVL L 303, s. 16).
1)

Onko eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annettua neuvoston direktiiviä 90/435/ETY (1) tulkittava siten, että kyseinen direktiivi on esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan irtaimen omaisuuden tuotosta Belgiassa tehtävästä pidätyksestä ei vapauteta osinkoja, jotka belgialainen tytäryhtiö jakaa Alankomaissa sijaitsevalle emoyhtiölle, joka täyttää vähimmäisosuutta ja sen omistuksen kestoa koskevan edellytyksen, koska alankomaalainen emoyhtiö on verotuksellinen sijoitusyritys, jonka on jaettava voittonsa kokonaisuudessaan osakkailleen ja johon tällä edellytyksellä voidaan soveltaa yhteisöverotuksessa nollaverokantaa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 337/8

Valitus, jonka Stichting Woonlinie ym. on tehnyt 29.7.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-202/10, Stichting Woonlinie ym. v. Euroopan komissio, 12.5.2015 antamasta määräyksestä

(Asia C-414/15 P)

(2015/C 337/10)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Asianosaiset

Valittajat: Stichting Woonlinie, Stichting Allee Wonen, Woningstichting Volksbelang, Stichting WoonInvest, Stichting Woonstede (edustajat: asianajaja P. Glazener ja yliopiston opettaja L. Hancher)

Muut osapuolet: Euroopan komissio, Belgian kuningaskunta, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN)

Vaatimukset

— [unionin yleisen tuomioistuimen seitsemännen jaoston asiassa T-202/10 (RENV) 12.5.2015 antama] määräys on kumottava tässä valituksessa esitettyjen valitusperusteiden perusteella kokonaisuudessaan tai osaksi

— asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen unionin tuomioistuimen oikeudellisen kannan mukaisen uuden ratkaisun antamista varten

— komissio on velvoitettava korvaamaan tästä oikeudenkäynnistä aiheutuvat sekä unionin yleisessä tuomioistuimessa käydystä oikeudenkäynnistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut unionin oikeutta, arvioinut relevantit tosiseikat virheellisesti ja perustellut määräyksen riittämättömästi, koska se totesi, että kantajien kanneperusteet kohdistuivat tosiasiassa 17 artiklan perusteella lähetettyyn kirjeeseen ja ettei unionin yleisen tuomioistuimen harjoittama valvonta voi ulottua siihen. Unionin yleiseltä tuomioistuimelta jää tämän johdosta huomaamatta, että SEUT 108 artiklan 1 kohdan mukaan määräyksen oikeusvaikutusten on oltava oikeutettuja sen johdosta, että aikaisempi tilanne ei soveltunut yhteen perustamissopimuksen kanssa. Unionin yleinen tuomioistuin tulkitsee virheellisesti TF1-tuomiota kun se johtaa siitä, että sen valituksenalaisen määräyksen osalta suorittaman tarkastelun on rajoituttava koskemaan sitä kysymystä, oliko komissio arvioinut oikein olemassa olevan tukiohjelman, sellaisena kuin se oli muutettuna Alankomaiden vastattaviksi ottamilla velvoitteilla, yhteensoveltuvuuden.

Toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut unionin oikeutta, arvioinut relevantit tosiseikat virheellisesti ja perustellut määräyksen riittämättömästi, koska se totesi, ettei se voinut harjoittaa valvontaa komission ehdottamien aiheellisten toimenpiteiden osalta, koska ne olivat vain ehdotuksia ja aiheellisista toimenpiteistä tulee sitovia vasta sen jälkeen kun Alankomaiden viranomaiset ovat hyväksyneet ne.