Väliaikainen versio

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTIN MÄÄRÄYS

22 päivänä kesäkuuta 2018 ( )

Väliaikainen oikeussuoja – Kasvinsuojeluaineet – Täytäntöönpanoasetus (EU) 2017/1496 – Tehoaineen DPX KE 459 (flupyrsulfuronimetyyli) hyväksynnän uusimatta jättäminen – Täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus – Kiireellisyysedellytys ei täyty – Intressivertailu

Asiassa T‑719/17 R,

FMC Corp., kotipaikka Philadelphia, Pennsylvania (Yhdysvallat), edustajinaan asianajajat D. Waelbroeck, I. Antypas ja A. Accarain,

hakijana,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään G. Koleva, A. Lewis ja I. Naglis,

vastapuolena,

jossa on kyse SEUT 278 ja SEUT 279 artiklaan perustuvasta hakemuksesta, jossa pyydetään lykkäämään tehoaineen DPX KE 459 (flupyrsulfuronimetyyli) hyväksynnän uusimatta jättämisestä kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaisesti sekä komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 540/2011 muuttamisesta 23.8.2017 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/1496 (EUVL 2017, L 218, s. 7) täytäntöönpanoa,

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI

on antanut seuraavan

määräyksen ( )

[– –]

Oikeudellinen arviointi

[– –]

Kiireellisyys

[– –]

26 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kiireellisyysedellytys täyttyy vain, jos vakava ja korjaamaton vahinko, jota välitoimia hakeva asianosainen pelkää, on sillä tavoin uhkaava, että sen toteutuminen on odotettavissa riittävällä todennäköisyydellä. Välitoimen määräämistä hakeva asianosainen on joka tapauksessa velvollinen näyttämään toteen ne tosiseikat, joihin tällaisen vahingon odotuksen väitetään perustuvan, eikä välitoimia voida myöntää puhtaasti hypoteettisen vahingon, joka perustuu tulevien ja epävarmojen tapahtumien ilmenemiseen, perusteella (ks. määräys 23.3.2017, Gollnisch v. parlamentti, T‑624/16, ei julkaistu, EU:T:2017:243, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

27 Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 156 artiklan 4 kohdan toisen virkkeen mukaan välitoimihakemuksiin ”on sisällyttävä kaikki todisteet ja näytön esittämistä koskevat pyynnöt seikoista, joiden vuoksi välitoimien määrääminen on perusteltua”.

28 Välitoimihakemuksen on oltava sellainen, että vastapuoli voi valmistella huomautuksensa ja välitoimista päättävä tuomari lausua hakemuksesta pelkästään sen avulla tarvittaessa siten, etteivät ne tukeudu muihin tietoihin, ja niiden olennaisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin hakemus perustuu, on käytävä ilmi välitoimihakemuksen tekstistä (ks. määräys 6.9.2016, Inclusion Alliance for Europe v. komissio, C‑378/16 P-R, ei julkaistu, EU:C:2016:668, 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

29 Vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan myös, että voidakseen arvioida, täyttyvätkö kaikki edellä 25, 26 ja 28 kohdassa mainitut edellytykset, välitoimista päättävällä tuomarilla on oltava konkreettisia ja täsmällisiä tietoja, joita tukevat yksityiskohtaiset ja oikeaksi todistetut asiakirjatodisteet, joista käy ilmi välitoimia hakevan asianosaisen tilanne ja joiden perusteella voidaan arvioida, millaisia seurauksia todennäköisesti aiheutuisi, jos haettuja välitoimia ei määrättäisi. Tästä seuraa, että kyseisen asianosaisen on erityisesti silloin, kun se vetoaa luonteeltaan taloudellisen vahingon syntymiseen, esitettävä todenmukainen kokonaiskuva taloudellisesta tilanteestaan ja asiakirjoja sen tueksi (ks. vastaavasti määräys 29.2.2016, ICA Laboratories ym. v. komissio, T‑732/15 R, ei julkaistu, EU:T:2016:129, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

30 Vaikka välitoimihakemusta voidaan tietyiltä osin täydentää viittaamalla sen liitteenä oleviin asiakirjoihin, näillä asiakirjoilla ei voida korjata olennaisten seikkojen puuttumista hakemuksesta. Välitoimista päättävän tuomarin asiana ei nimittäin ole etsiä asianosaisen puolesta niitä välitoimihakemuksen liitteisiin tai pääasian kannekirjelmään tai sen liitteisiin sisältyviä seikkoja, jotka mahdollisesti voisivat tukea välitoimihakemusta. Tällainen välitoimista päättävälle tuomarille asetettu velvollisuus olisi sitä paitsi omiaan tekemään tehottomaksi työjärjestyksen 156 artiklan 5 kohdan, jonka mukaan välitoimihakemus on tehtävä erillisellä asiakirjalla (ks. vastaavasti määräys 20.6.2014, Wilders v. parlamentti ym., T‑410/14 R, ei julkaistu, EU:T:2014:564, 16 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

31 Näiden arviointiperusteiden mukaisesti on tutkittava, onko hakija osoittanut vakavan ja korjaamattoman vahingon olemassaolon.

32 Hakija väittää, että asetuksen välittömästä täytäntöönpanosta voi aiheutua sille vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, koska se saattaa menettää markkinaosuuksiaan Euroopan viljakasveille tarkoitettujen rikkakasvintorjunta-aineiden markkinoilla.

33 Se näyttää katsovan, että sille voi aiheutua vahinkoa yhtäältä nykyisten markkinaosuuksiensa menettämisestä Euroopan viljakasveille tarkoitettujen rikkakasvintorjunta-aineiden markkinoilla ja toisaalta niiden markkinaosuuksien menettämisestä, jotka se saa sen jälkeen, kun se on ostanut itselleen FPS:ään liittyvät liiketoiminnot.

Markkinaosuuksien menettämisestä aiheutuvaksi väitetyn vahingon vakavuus

[– –]

59 Neljänneksi ja viimeiseksi on todettava, että oikeuskäytännön mukaan ei voida sulkea pois, että objektiivisesti huomattava taloudellinen vahinko, jonka väitetään seuraavan velvollisuudesta tehdä lopullinen tärkeä taloudellinen valinta epäedullisessa määräajassa, voidaan katsoa ”vakavaksi” tai että tällaisen vahingon vakavuus voidaan katsoa ilmeiseksi jopa silloin, kun ei ole tietoja kyseisen yrityksen koosta (ks. vastaavasti määräys 7.3.2013, EDF v. komissio, C‑551/12 P(R), EU:C:2013:157, 33 kohta).

60 Tätä oikeuskäytäntöä on kuitenkin tarkasteltava suhteessa alaan, jolla hakija harjoittaa liiketoimintaa. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että erittäin säännellyillä markkinoilla – kuten nyt tarkasteltavilla markkinoilla, joiden hakija myöntää olevan erittäin säännellyt – joilla toimivaltaiset viranomaiset saattavat joutua puuttumaan tilanteeseen nopeasti, jos syistä, joita ei aina voida ennakoida, ilmenee kansanterveyttä uhkaavia vaaroja, näiden yritysten on varauduttava tilanteeseen puuttumisen seurauksiin asianmukaisella toimintastrategialla tai muuten niiden on itse vastattava tällaisesta tilanteeseen puuttumisesta aiheutuvista vahingoista (ks. määräys 16.6.2016, ICA Laboratories ym. v. komissio, C‑170/16 P(R), ei julkaistu, EU:C:2016:462, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

61 Käsiteltävässä asiassa Dupontilla on aikaisintaan 6.11.2014, jolloin Euroopan elintarvikevirasto esitti johtopäätöksensä ja ehdotti FPS:n luokittelua syöpää aiheuttaviksi ja lisääntymiselle vaarallisiksi tuotteiksi epäiltyjen tuotteiden ryhmään (C2 ja R2) (ks. edellä 5 kohta), tai ainakin 18.3.2015, jolloin komissio julkaisi tutkimusraporttiluonnoksensa, jossa suositeltiin kyseisen tehoaineen hyväksynnän uusimatta jättämistä (ks. edellä 6 kohta), ollut saatavillaan tietoja, joiden perusteella sen olisi huolellisuusvelvoitteensa perusteella pitänyt edellä 60 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet varautuakseen FPS:n myyntikiellosta mahdollisesti aiheutuviin lainsäädännöllisiin riskeihin. Nämä lainsäädännölliset riskit sitä paitsi vahvistuivat yhtäältä sen johdosta, että Euroopan elintarvikevirasto julkaisi 3.10.2016 tarkistetun version johtopäätöksistään, ja toisaalta sen johdosta, että komissio julkaisi 22.12.2016 tarkistetun version tutkimusraporttiluonnoksestaan (ks. edellä 7 kohta).

62 Käsiteltävän asian erityisolosuhteissa nämä näkökohdat ovat sitäkin merkityksellisempiä, koska on selvää, että hakijan on täytynyt perehtyä yksityiskohtaisesti kaikkiin näihin tietoihin siinä yhteydessä, kun se osti itselleen Dupontin FPS:ään liittyvät liiketoiminnot.

63 Hakija ei joka tapauksessa ole esittänyt väitteidensä tueksi mitään erityisiä seikkoja. Edellä 26–30 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan välitoimista päättävän tuomarin asiana ei kuitenkaan ole etsiä näitä seikkoja asianosaisen puolesta.

64 Tähän välitoimihakemukseen liittyvien erityisolosuhteiden perusteella ei siten voida katsoa, että väitettyä markkinaosuuksien menettämistä Euroopan viljakasveille tarkoitettujen rikkakasvintorjunta-aineiden markkinoilla voitaisiin pitää edellä 59 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuna ”objektiivisesti huomattavana taloudellisena vahinkona”.

[– –]

Näillä perusteilla

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI

on määrännyt seuraavaa:

1) Välitoimihakemus hylätään.

2) Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

Julistettiin Luxemburgissa 22 päivänä kesäkuuta 2018.

E. Coulon M. Jaeger