YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

16 päivänä joulukuuta 1999

Asia T-143/98

Michael Cendrowicz

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Nimitys — Haettavana olevan viran palkkatason määrittäminen — Ilmoitus avoimesta virasta — Ansioiden vertailu — Ilmeinen virhe”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-1341

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan ensinnäkin kumottavaksi komission päätöstä, jolla nimitettiin Carlos Camino ”Ulkosuhteet: Välimeren eteläpuoliset maat, Keski- ja Lähi-itä, Latinalainen Amerikka, Etelä- ja Kaakkois-Aasia sekä pohjoinen-etelä-yhteistyö” -nimisen pääosaston (I B) ”Etelä- ja Kaakkois-Aasia” -nimisen C-linjan ”Intia, Nepal, Bhutan ja Sri Lanka” -nimisen yksikön päällikön virkaan KOM/98/97, ja päätöstä, jolla kantajan hakemus virkaan hylättiin, sekä tarpeen vaatiessa päätöstä, jolla kantajan oikaisupyyntö hylättiin, ja toiseksi vahingonkorvausta.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Yhteisöjen tuomioistuinten harjoittama laillisuusvalvonta nimittävän viranomaisen sellaisen päätöksen suhteen, jolla määritetään avoimen viran palkkataso, rajoittuu sen selvittämiseen, onko henkilöstöhallinto pysynyt kohtuullisissa rajoissa ja ollut käyttämättä harkintavaltaansa ilmeisen virheellisellä tavalla, kun otetaan huomioon ne seikat, jotka ovat mahdollisesti johtaneet henkilöstöhallinnon ratkaisuun. Pelkästään se, että aiemmin on omaksuttu erilainen kanta, ei osoita, että nimittävä viranomainen on ylittänyt laajan harkintavaltansa tai käyttänyt sitä ilmeisen virheellisellä tavalla. (ks. 23 ja 28 kohta) Viittaukset: asia T-36/94, Capitanio v. komissio, 16. 10. 1996 (Kok. H. 1996, s. II-1279, 57 ja 59 kohta).

Päätös on tehty harkintavaltaa väärin käyttäen vain siinä tapauksessa, että objektiivisten, asiassa merkityksellisten ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on ilmeistä, että se on annettu yksinomaisesti tai ainakin pääasiallisesti muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi taikka perustamissopimuksessa erikseen kyseistä tapausta varten määrätyn menettelyn kiertämiseksi. (ks. 30 kohta) Viittaukset: asia T-176/97, Hick v. TSK, 9.6.1998 (Kok. H. 1998, s. II-845, 27 kohta) ja edellä mainittu oikeuskäytäntö.

Nimittävän viranomaisen nimitysharkintavallan käyttö edellyttää hakijoiden asiakirjojen huolellista tutkimista ja viranhakuilmoituksessa mainittujen vaatimusten tunnollista noudattamista niin, että nimittävän viranomaisen on jätettävä huomiotta sellaiset hakijat, jotka eivät täytä näitä vaatimuksia. Viranhakuilmoitus nimittäin määrittää oikeudelliset rajat, jotka sitovat nimittävää viranomaista itseään ja joita sen on tarkasti noudatettava. Valvoessaan, onko nimittävä viranomainen toiminut näiden oikeudellisten rajojen puitteissa ja siten yksinomaan yksikön etua henkilöstösääntöjen 7 artiklan mukaisesti ajatellen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on ensin todettava, mitkä olivat kyseisessä tapauksessa viranhakuilmoituksessa vaaditut edellytykset, ja tutkittava sen jälkeen, täyttääkö nimittävän viranomaisen virkaan valitsema hakija tosiasiallisesti nämä edellytykset. Tämän tutkiminen ei merkitse sitä, että tuomioistuin asettaa nimittävän viranomaisen arvioinnin sijaan oman arviointinsa hakijoiden ansioista, vaan rajoittuu sen selvittämiseen, onko henkilöstöhallinto pysynyt kohtuullisissa rajoissa ja ollut käyttämättä harkintavaltaansa ilmeisen virheellisellä tavalla, kun otetaan huomioon ne seikat, jotka ovat mahdollisesti johtaneet sen ratkaisuun. Viranhakuilmoituksessa asetetut vaatimukset käsittävät niin ilmoituksen yhteenvedossa mainitut yleiset edellytykset, joiden otsikkona on ”vähimmäisedellytykset, jotka koskevat hakua siirtona/ylennyksenä”, kuin myös asianomaisen viran toimenkuvaa selostettaessa ilmaistut erityisedellytykset. Koska viranhakuilmoituksen tarkoituksena on antaa asianomaisille mahdollisimman tarkat tiedot, ilmoituksen yleistä ja erityistä osaa on tarkasteltava yhdessä. (ks. 39-41 kohta) Viittaukset: asia T-58/91, Booss ja Fischer v. komissio, 3.3.1993 (Kok. 1993, s. II-147, 68 kohta); asia T-356/94, Vecchi v. komissio, 2.10.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1251, 57 kohta) ja asia T-21/96, Giannini v. komissio, 19.3.1997 (Kok. H. 1997, s. II-211, 19, 20 ja 21 kohta).

Ylennysmenettelyssä nimittävällä viranomaisella on lakisääteinen valta vertailla arviointikertomuksia ja vastaavia ylentämiskelpoisten hakijoiden ansioita sopivimpana pitämänsä menettelyn tai menetelmän avulla. Viranomainen voi saada apua hallintonsa yksiköiltä saadakseen tietoonsa kaikki hakijoiden vastaavia ansioita koskevat, arviointiin vaikuttavat seikat ja vertaillakseen niitä. (ks. 60 kohta) Viittaukset: asia T-76/92, Tsirimokos v. parlamentti, 30.11.1993 (Kok. 1993, s. II-1281, 16 ja 17 kohta).