Asia T-25/07

Iride SpA ja Iride Energia SpA

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Valtiontuki — Energia-ala — Hukkakustannusten korvaaminen — Päätös, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi — Tuensaajayrityksen velvollisuus maksaa lainvastaiseksi katsottu aikaisempi tuki ensin takaisin — Valtion varat — Etu — Perusteluvelvollisuus”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 11.2.2009 II ‐ 250

Tuomion tiivistelmä

EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena on pidettävä ainoastaan suoraan tai välillisesti valtion varoista myönnettyjä etuja. Tässä määräyksessä tehty ero ”jäsenvaltion myöntämän tuen” ja ”valtion varoista myönnetyn tuen” välillä ei näet merkitse sitä, että kaikki jäsenvaltion myöntämät edut olisivat tukea riippumatta siitä, onko ne rahoitettu valtion varoista, vaan erottelun tarkoituksena on ainoastaan sisällyttää tuen käsitteeseen valtion suoraan myöntämät edut ja valtion nimeämien tai perustamien julkisten tai yksityisten elinten välityksellä myönnetyt edut. EY 87 artiklan 1 kohta koskee kaikkia rahoituskeinoja, joita julkinen sektori voi tosiasiallisesti käyttää tukeakseen yrityksiä, ilman että sillä seikalla olisi merkitystä, ovatko nämä varat pysyvästi julkisen sektorin varoja. Tästä seuraa, että vaikka kyseistä toimenpidettä vastaavat summat eivät ole pysyvästi valtionkassan omistuksessa, ne voidaan luokitella valtion varoiksi jo sillä perusteella, että ne ovat jatkuvasti valtion valvonnassa ja siis toimivaltaisten kansallisten viranomaisten käytettävissä. Korvauksesta, joka sähköntuottaja- ja -jakajayrityksille on myönnetty siten, että julkinen elin perii sähkötariffin erään kaikilta loppukäyttäjiltä kannettavan osatekijän soveltamisesta saatavan tuoton ja hoitaa sitä erityisellä tilillä, on todettava, että tuensaajalle jaettuja summia on pidettävä valtion varoina, sillä ne ovat jatkuvasti julkisessa valvonnassa, minkä lisäksi ne ovat valtion omaisuutta ennen kuin ne jaetaan tuensaajalle. (ks. 23, 25, 27 ja 28 kohta)

Sen tutkimiseksi, onko valtion toimenpide tukea, on määritettävä, saako tuensaajayritys taloudellista etua, jota se ei olisi saanut normaalissa markkinatilanteessa. Siitä kysymyksestä, kuuluvatko lainsäädäntökehyksen muutokset kehityskulkuihin, joihin taloudellisten toimijoiden pitää normaalissa markkinatilanteessa varautua, kun kyse on sähköntuotantomarkkinoiden vapauttamisesta, on todettava, että demokraattisessa valtiossa samoin kuin markkinataloudessakin lainsäädäntöä voidaan muuttaa millä hetkellä hyvänsä. Koska Euroopan yhteisöjen talouspolitiikan yleisenä suuntauksena on kansallisten markkinoiden avautuminen ja jäsenvaltioiden välisen kaupan suosiminen, näin on sitäkin suuremmalla syyllä siinä tapauksessa, jossa aikaisemmassa lainsäädännössä säädettiin tiettyjen markkinoiden kansallisesta ja/tai alueellisesta eristämisestä monopolitilanteen luomiseksi. Tästä seuraa, että aiemmin eristettyjen markkinoiden avaamisella ei voida katsoa poikettavan normaalista markkinatilanteesta. Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annetun direktiivin 96/92 antamisen jälkeen tapahtunut sähköalan lainsäädännön muuttaminen kuuluu normaaliin markkinatilanteeseen. (ks. 46, 48, 50 ja 51 kohta)

Toimenpiteen perustelut määräytyvät sen luonteen mukaan, ja niistä on selkeästi ilmettävä toimenpiteen tehneen toimielimen päättely siten, että ne, joita toimenpide koskee, ymmärtävät sen perustan ja että tuomioistuin voi tarkistaa, että toimenpide on perusteltu, ilman että perusteluissa tarvitsee kuitenkaan esittää kaikkia asiaan liittyviä oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja koskevia yksityiskohtia, koska tutkittaessa, ovatko perustelut EY 253 artiklan mukaisia, otetaan huomioon sekä kyseisen toimenpiteen sanamuoto että sen oikeudellinen ja tosiasiallinen asiayhteys. Valtiontukipäätöksessä, jossa komissio esittää vain yhden ainoan virkkeen, jonka mukaan se ”on todennut, että tutkittavana olevaa toimenpidettä [oli] pidettävä valtiontukena”, se noudattaa perusteluvelvollisuuttaan, jos kyseisen päätöksen oikeudellinen ja tosiasiallinen asiayhteys käsittää valtiontukea koskevan tutkintamenettelyn aloittamispäätöksen lisäksi sellaista vastaavaa toimenpidettä koskevan päätöksen, johon aloittamispäätöksessä ja kyseisessä päätöksessä nimenomaisesti viitataan ja jossa kuvataan yksityiskohtaisesti ne syyt, joiden vuoksi komissio katsoi, että sen kohteena olleet toimenpiteet olivat valtiontukea. (ks. 66, 67, 70 ja 71 kohta)

Kun komissio arvioi tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille EY 87 artiklan 3 kohdan mukaisesti, sillä on laaja harkintavalta, jonka käyttäminen edellyttää taloudellisten ja sosiaalisten seikkojen arvioimista yhteisön edun kannalta katsoen. Kun komissio tutkii tietyn valtiontuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille, sen on otettava huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset seikat ja tarpeen tullen myös aikaisemmassa päätöksessä jo arvioidut seikat sekä tässä aikaisemmassa päätöksessä jäsenvaltiolle jo mahdollisesti asetetut velvollisuudet. Komissio ei näin ollen ylitä harkintavaltaansa, kun se sellaista tukihanketta tutkiessaan, jonka jäsenvaltio aikoo myöntää eräälle yritykselle, tekee päätöksen, jossa se julistaa tuon tuen yhteismarkkinoille soveltuvaksi mutta jossa se kuitenkin kyseisten tukien yhteisvaikutuksen vuoksi asettaa edellytykseksi, että yritys ensin maksaa takaisin aikaisemman lainvastaisen tuen. Komission valtiontuen alalla tekemät päätökset osoitetaan vain ja ainoastaan kyseessä oleville jäsenvaltioille. Tästä seuraa, että kun komissio ottaa huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset seikat, se tutkii yksinomaan tuolla päätöksellä jäsenvaltiolle asetetut velvollisuudet mutta ei velvollisuuksia, joita siitä tarpeen tullen saattaa aiheutua tuensaajayritykselle. Tukijärjestelmän osalta se, ettei komissio esitä lainvastaista tukea saaneita yrityksiä tai niiden saamia tarkkoja määriä koskevia täsmällisiä tietoja, ei vaikuta takaisinperintämääräyksen pätevyyteen eikä ole este sen täytäntöönpanolle, koska kyseisen jäsenvaltion on helpompi saada nämä tiedot ja koska komissiolla on toimivalta tehdä päätös käytettävissään olevien tietojen perusteella, jos kyseinen jäsenvaltio ei toimi yhteistyössä. (ks. 82, 83, 85 ja 89 kohta)