ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 279/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Alankomaat) on esittänyt 22.4.2016 – Jan Theodorus Arts v. Veevoederbedrijf Alpuro BV

(Asia C-227/16)

(2016/C 279/15)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Jan Theodorus Arts

Vastapuoli: Veevoederbedrijf Alpuro BV

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko vasikankasvattajan ja integrointiyrityksen välisen sopimuksen ehtojen kokonaisuus, sellaisena kuin se on esitetty tämän välipäätöksen 3.4 ja 3.5 kohdassa, josta seuraa, että vasikankasvattajalle yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (1) nojalla myönnetty tilatuki siirtyy integrointiyritykselle, koska se vähennetään lihotettujen vasikoiden hinnasta, pätevä, kun otetaan huomioon kyseisen asetuksen tavoitteet, erityisesti maanviljelijöiden kohtuullisen elintason turvaaminen suoraan maksettavalla tulotuella sekä kansanterveyden, eläinten terveyden, ympäristön ja eläinten hyvinvoinnin edistäminen?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: onko kansallinen tuomioistuin toimivaltainen sopimusehtojen ollessa asetuksen 73/2009 vastaisia muuttamaan sopimusta clausula rebus sic stantibus opin perusteella siten, että pätemättömyydestä integrointiyritykselle aiheutuva haitta neutralisoituu kokonaan tai osittain, erityisesti jos tämä tapahtuu alentamalla lihotetuista vasikoista maksettavaa hintaa?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 73/2009 (EUVL 2009, L 30, s. 16).
—

ensimmäinen osa: unionin yleinen tuomioistuin on ylittänyt toimivaltansa (ultra vires), se on sivuuttanut periaatteen, jonka mukaan osapuolet määrittävät oikeusriidan kohteen, ja se on sivuuttanut Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan ja 48 artiklan 2 kohdan säännökset, sellaisina kuin niitä sovellettiin saatettaessa oikeusriita ensimmäisen oikeusasteen käsiteltäväksi
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 279/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Hannover (Saksa) on esittänyt 29.4.2016 – Heike Schottelius v. Falk Seifert

(Asia C-247/16)

(2016/C 279/19)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Hannover

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Heike Schottelius

Vastaaja: Falk Seifert

Ennakkoratkaisukysymys

Täten kysytään, onko kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista 25.5.1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY (1) 3 artiklan 2 kohdan [oikeammin: 5 kohdan] toisesta luetelmakohdasta johdettavissa kuluttajaoikeudellinen unionin periaate siitä, että kaikissa muun kuin kuluttajan ja kuluttajan välisissä kulutustavaroita koskevissa liiketoimissa on takuuta koskeviin toissijaisiin oikeuksiin vetoamiseksi riittävää, ettei takuuvelvoitteiden täyttämiseen velvollinen muu kuin kuluttaja ole kohtuullisessa ajassa oikaissut virhettä, ilman että on tarpeen nimenomaisesti asettaa määräaika virheen korjaamiseksi, ja että kansallisen oikeuden säännöksiä on tältä osin esimerkiksi kulutustavaroita koskevan urakkasopimuksen tapauksessa tulkittava vastaavasti ja mahdollisesti suppeasti?

(1) Kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista 25.5.1999 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/44/EY (EYVL 1999, L 171, s. 12).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 260/30

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 12.5.2016 – Shields & Sons Partnership v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Asia C-262/16)

(2016/C 260/38)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Shields & Sons Partnership

Vastapuoli: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Kun tarkastellaan neuvoston direktiivin (EY) 2006/112/EY (1) XII osaston 2 luvussa säädettyä yhteistä maataloustuottajien vakiokantajärjestelmää, onko 296 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että siinä säädetään tyhjentävästi siitä, milloin jäsenvaltio voi sulkea maataloustuottajan yhteisen maataloustuottajien vakiokantajärjestelmän ulkopuolelle? Erityisesti: 1.1 Voiko jäsenvaltio sulkea 296 artiklan 2 kohdan nojalla ainoastaan maataloustuottajia yhteisen maataloustuottajien vakiokantajärjestelmän ulkopuolelle? 1.2 Voiko jäsenvaltio myös sulkea yksittäisen maataloustuottajan yhteisen maataloustuottajien vakiokantajärjestelmän ulkopuolelle soveltamalla 299 artiklaa? 1.3 Antaako verotuksen neutraalisuuden periaate jäsenvaltiolle oikeuden sulkea yksittäisen maataloustuottajan yhteisen maataloustuottajien vakiokantajärjestelmän ulkopuolelle? 1.4 Onko jäsenvaltioilla oikeus sulkea maataloustuottajia yhteisen maataloustuottajien vakiokantajärjestelmän ulkopuolelle muilla perusteilla?

2) Miten neuvoston direktiivin (EY) 2006/112/EY 296 artiklan 2 kohtaan sisältyvää maataloustuottajaryhmien käsitettä on tulkittava? Erityisesti: 2.1 Onko asianomainen maataloustuottajaryhmä voitava yksilöidä objektiivisten ominaisuuksien perusteella? 2.2 Voiko asianomainen maataloustuottajaryhmä olla yksilöitävissä taloudellisten näkökohtien perusteella? 2.3 Miten tarkasti on yksilöitävä maataloustuottajaryhmä, jonka jäsenvaltio on halunnut sulkea järjestelmän ulkopuolelle? 2.4 Annetaanko siinä jäsenvaltiolle oikeus pitää tällaisena ryhmänä ”maataloustuottajia, joiden on todettu saavan vakiokantajärjestelmään kuuluvina tuottajina huomattavasti enemmän palautuksia kuin he olisivat saaneet, jos he olisivat rekisteröityneet arvonlisäverovelvollisiksi”?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).
3)

Mikäli edelliseen kysymykseen vastataan kieltävästi ja mikäli uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian verotus on hyväksyttävää direktiivin 2008/118/EY 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, onko erityistarkoituksen käsitettä tulkittava siten, että asetetun tavoitteen on oltava ainoa tavoite ja että lisäksi uusiutuvasta energiasta kannettavan veron rakenteen on oltava luonteeltaan verotukseen kuulumaton eikä vero saa olla pelkästään talousarvioon liittyvä tai varojen keräämiseksi kannettava?
1)

Onko direktiivin 2004/38/EY (1) 27 ja 32 artiklaa, luettuina yhdessä SEUT 45 ja SEUT 49 artiklan kanssa ja jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden sekä luottamuksensuojan ja hyvän hallinnon periaatteiden valossa, tulkittava siten, että niissä velvoitetaan peruuttamaan toisen jäsenvaltion kansalaiselle jo annettu rekisteröitymistä Euroopan unionin kansalaisena koskeva rekisteröintitodistus – tai siten, että niissä sallitaan se – presidentin asetuksen nro 106/2007 8 §:n 1 momentin nojalla ja toteuttamaan hänen osaltaan toimenpide, jolla hänet palautetaan vastaanottavan valtion alueelta, kun tämä kansalainen on merkitty ei-toivottuja ulkomaalaisia koskevaan kansalliseen luetteloon, mihin liittyy maahantulokielto yleiseen järjestykseen ja yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä, mutta hän on saapunut uudelleen kyseiseen jäsenvaltioon ja aloittanut siellä yritystoiminnan hakematta maahantulokiellon poistamista direktiivin 2004/38 32 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti, koska on katsottava, että viimeksi mainittu (maahantulokielto) on itsenäinen yleistä järjestystä koskeva peruste, jonka vuoksi jäsenvaltion kansalaisen rekisteröintitodistuksen peruuttaminen on perusteltua?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 175/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 23.2.2016 – Lg Costruzioni Srl v. Area – Azienda Regionale per lEdilizia Abitativa – Distretto di Carbonia ja Area – Azienda Regional per l’Edilizia Abitativa

(Asia C-110/16)

(2016/C 175/10)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Lg Costruzioni Srl

Vastapuolet: Area – Azienda regionale per l’Edilizia Abitativa – Distretto di Carbonia ja

Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa

Ennakkoratkaisukysymys

Onko edellä käsitellyn 16.4.2006 annetun asetuksen nro 163 53 §:n 3 momentin, jonka mukaan tarjouspyyntömenettelyyn voi osallistua yritys, jolla on ”nimetty” suunnittelija, joka, koska hän ei kansallisen oikeuskäytännön mukaan ole tarjoaja, ei voi turvautua kolmansien osapuolten voimavarojen hyväksikäyttöön, yhteensopiva 31.3.2004 annetun direktiivin (1) 48 artiklan kanssa?

(1) Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 32004/18/EY (EUVL L 134, s. 114).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 191/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 21.3.2016 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs v. Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd

(Asia C-164/16)

(2016/C 191/20)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Vastapuoli: Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Mikä on direktiivin 2006/112/EY (1) 14 artiklan 2 kohdan b alakohtaan sisältyvän ilmauksen ”[sopimus], johon sisältyy ehto omistusoikeuden siirtymisestä [tavanomaisessa tapauksessa, ts. ’in the normal course of events’] viimeistään viimeisen maksuerän maksamisen yhteydessä” merkitys?

2) Erityisesti käsiteltävän asian yhteydessä edellyttääkö kyseiseen säännökseen sisältyvä ilmaus ”tavanomaisessa tapauksessa”, että veroviranomainen pelkästään toteaa sellaisen lunastusmahdollisuuden olemassaolon, jota voidaan käyttää viimeistään viimeisen maksuerän maksamisen yhteydessä?

3) Vaihtoehtoisesti, edellyttääkö ilmaus ”tavanomaisessa tapauksessa”, että kansallinen viranomainen tekee lisäselvityksiä ja määrittää sopimuksen taloudellisen tarkoituksen?

4) Jos kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi: a. Pitäisikö 14 artiklan 2 kohdan b alakohdan tulkintaan vaikuttaa sen arviointi, käyttääkö asiakas todennäköisesti tällaista mahdollisuutta? b. Onko lunastusmahdollisuuden käytöstä maksettavan maksun suuruus merkityksellinen määritettäessä sopimuksen taloudellista tarkoitusta?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1).
2)

Jos ovat, a) kuinka näitä itsenäisiä käsitteitä on kokonaisuutena tarkasteltuna tulkittava, ja b) kuuluuko esillä olevan kaltainen tapaus, jolle on ominaista, että — eurooppalaisen pidätysmääräyksen mukaan haaste on annettu tiedoksi luovutettavaksi pyydetyn henkilön osoitteessa luovutettavaksi pyydetyn henkilön talouteen kuuluvalle täysi-ikäiselle, joka on luvannut antaa haasteen luovutettavaksi pyydetylle henkilölle, — eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ei käy ilmi, onko – ja jos on, milloin – kyseinen pyydetyn henkilön talouteen kuuluva todella antanut haasteen luovutettavaksi pyydetylle henkilölle, — samalla selvityksestä, jonka luovutettavaksi pyydetty henkilö on esittänyt ennakkoratkaisukysymyksen esittäneessä tuomioistuimessa pidetyssä käsittelyssä, ei voida päätellä, että luovutettavaksi pyydetty henkilö oli – asianmukaiseen aikaan – tietoinen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta,
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 136/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal administratif de Montreuil (Ranska) on esittänyt 12.2.2016 – ArcelorMittal Atlantique et Lorraine v. Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie

(Asia C-80/16)

(2016/C 136/24)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal administratif de Montreuil

Pääasian asianosaiset

Kantaja: ArcelorMittal Atlantique et Lorraine

Vastaaja: Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko Euroopan komissio rikkonut päätöksellään 2011/278/EU (1) direktiivin 2003/87/EY (2) 10 a artiklan 1 kohdassa säädettyjä vertausarvojen ennakolta asettamista koskevia sääntöjä ja erityisesti prosessikaasujen tehokkaan talteenoton tavoitetta ja mahdollisuutta jakaa päästöoikeuksia maksutta prosessikaasuista tuotetun sähkön osalta, kun se ei ole ottanut kuuman metallin vertailuarvoihin päästöjä, jotka liittyvät sähköntuotannossa kierrätettyihin prosessikaasuihin?

2) Onko komissio laiminlyönyt velvollisuutensa käyttää uusimpia ja ajantasaisimpia tieteellisiä tietoja, jotka ovat saatavilla, ja/tai loukannut hyvän hallinnon periaatetta, kun se on nojautunut kyseisessä päätöksessä rauta- ja teräsalan BREF-viiteasiakirjan ja LDSD 2007 -ohjeiden tietoihin määrittäessään kuuman metallin vertailuarvon?

3) Jos ilmenee, että Euroopan komissio on päättänyt sisällyttää päätöksessä 2011/278/EU tehtaan, joka tuottaa sekä sintrattua malmia että pellettejä, vertailukohtana oleviin laitoksiin määrittäessään sintratun malmin vertailuarvon, tarkoittaako tämä sitä, että tämä vertailuarvo on lainvastainen?

4) Onko komissio laiminlyönyt Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 296 artiklassa määrätyn perusteluvelvollisuuden, kun se ei ole täsmentänyt tässä päätöksessä erikseen tämän ratkaisunsa syitä?

(1) Päästöoikeuksien yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevien unionin laajuisten siirtymäsäännösten vahvistamisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY 10 a artiklan mukaisesti 27.4.2011 annettu komission päätös 2011/278/EU (EUVL L 130, s. 1).

(2) Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta13.10.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/87/EY (EUVL L 275, s. 32).
1)

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettua neuvoston direktiiviä 93/13/ETY (1) tulkittava Euroopan unionin perusoikeuskirjan (2) 38 ja 47 artiklan perusteella siten, että sen vastaisena on pidettävä Espanjan siviililain 1535 §:n kaltaisesta jäsenvaltion säännöksestä oikeuskäytännössä esitettyä tulkintaa, jossa sallitaan tämän säännöksen soveltaminen pääasiamenettelyssä ainoastaan siihen saakka, kunnes siinä annetaan tuomio, ja estetään soveltamasta sitä täytäntöönpanovaiheessa sen jälkeen, kun tuomio on annettu tai kun vaatimuksen riitauttamiselle asetettu määräaika on päättynyt, kun velkojan saatavaa ei tällä välin ole kokonaan maksettu takaisin?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 98/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 28.12.2015 – Secretary of State for the Home Department v. David Davis, Tom Watson, Peter Brice ja Geoffrey Lewis

(Asia C-698/15)

(2016/C 098/28)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Secretary of State for the Home Department

Vastapuolet: David Davis, Tom Watson, Peter Brice ja Geoffrey Lewis

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Asetetaanko unionin tuomioistuimen tuomiossa Digital Rights Ireland ja Seitlinger (yhdistetyt asiat C-293/12 ja C-594/12, ECLI:EU:C:2014:238; jäljempänä tuomio Digital Rights Ireland) (ja erityisesti sen 60–62 kohdassa) unionin oikeuden mukaisia pakottavia vaatimuksia jäsenvaltion kansalliselle järjestelmälle, joka koskee oikeutta saada kansallisen lainsäädännön mukaisesti säilytettyjä tietoja, jotta se olisi Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklan mukainen?
1)

[Kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen tuomio komissio v. Italia, C-465/05, EU:C:2007:781, jossa] todettiin, että Italian valtio oli rikkonut EY:n perustamissopimuksen 43 ja 49 artikloissa säädettyjä periaatteita (sijoittautumisvapaus ja palveluiden tarjoamisen vapaus), kun se oli säätänyt, että a) yksityisen vartijan tehtävissä voi toimia vain henkilö, joka on ennalta vannonut uskollisuudenvalan Italian tasavallalle b) toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneet palveluntarjoajat voivat harjoittaa yksityistä turvallisuuspalvelutoimintaa vain Prefetton luvalla; kyseisen luvan pätevyys on alueellisesti rajoitettu, eikä sen myöntämisessä oteta huomioon velvollisuuksia, joita palvelujen tarjoajiin jo sovelletaan niiden lähtövaltioissa c) kyseisen luvan pätevyys on alueellisesti rajoitettu, ja sen myöntämisessä otetaan huomioon samalla alueella jo toimivien turvallisuuspalveluja tarjoavien yritysten lukumäärä ja niiden koko d) yksityisiä turvallisuuspalveluja tarjoavilla yrityksillä on oltava toimipaikka jokaisessa maakunnassa, jossa ne harjoittavat toimintaansa e) kyseisten yritysten henkilökunnalla on oltava henkilökohtaiset luvat harjoittaa turvallisuuspalvelutoimintaa; tältä osin ei oteta huomioon valvontaa, jota jokaiseen yksityiseen vartijaan sovelletaan siinä jäsenvaltiossa, josta hän on lähtöisin g) yksityisiä turvallisuuspalveluja tarjoavilla yrityksillä on oltava vähimmäis- ja/tai enimmäismäärä työntekijöitä, jotta ne voivat saada luvan h) yksityisiä turvallisuuspalveluja tarjoavien yritysten on asetettava vakuus paikalliseen talletus- ja luottokassaan i) yksityisten turvallisuuspalvelujen hinnat vahvistetaan prefektin luvassa tietyn ennalta asetetun marginaalin rajoissa[,] [voidaanko sulkea] pois alueellisen poliisiviranomaisen (questore) toimivalta antaa valituksenalaisten määräysten kaltaisia palvelua koskevia määräyksiä[, joihin] sisältyy vartijoiden vähimmäismäärää (kaksi) koskeva velvoite tiettyjen palveluiden osalta;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 59/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 30.11.2015 – London Borough of Ealing v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Asia C-633/15)

(2016/C 059/05)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: London Borough of Ealing

Vastapuoli: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voiko Yhdistynyt kuningaskunta asettaa direktiivin (1) 133 artiklan viimeisen kohdan nojalla kyseisen artiklan d alakohtaan sisältyvän edellytyksen julkisoikeudellisille laitoksille, i) kun asianomaisia liiketoimia verotettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1.1.1989 mutta muihin urheilupalveluihin sovellettiin vapautusta kyseisenä ajankohtana ja ii) kun asianomaisille liiketoimille ei ollut myönnetty vapautusta kansallisen lainsäädännön perusteella ennen kuin Yhdistynyt kuningaskunta päätti asettaa 133 artiklan d alakohtaan sisältyvän edellytyksen?

2) Jos vastaus edellä olevaan ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, voiko Yhdistynyt kuningaskunta asettaa direktiivin 133 artiklan d alakohtaan sisältyvän edellytyksen voittoa tavoittelemattomille julkisoikeudellisille laitoksille soveltamatta tätä edellytystä myös muihin voittoa tavoittelemattomiin yhteisöihin kuin julkisoikeudellisiin laitoksiin?

3) Jos vastaus edellä olevaan toiseen kysymykseen on myöntävä, voiko Yhdistynyt kuningaskunta jättää soveltamatta 132 artiklan 1 kohdan m alakohtaan sisältyvää vapautusta kaikkiin voittoa tavoittelemattomiin julkisoikeudellisiin laitoksiin tutkimatta tapauskohtaisesti, voisiko vapautuksen myöntäminen johtaa arvonlisäverovelvollisia kaupallisia yrityksiä haittaavaan kilpailun vääristymiseen?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1).
—

Unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) 24.9.2015 asiassa T-674/11, TV2/Danmark A/S v. Euroopan komissio, antama tuomio on kumottava siltä osin kuin siinä kumotaan Tanskan toimenpiteistä (C 2/03) TV2/Danmarkin hyväksi 20.4.2011 annettu komission päätös 2011/389/EU (1) siltä osin kuin kyseisessä päätöksessä todetaan, että TV2/Danmarkille TV2-Fondenin välityksellä maksetut vuosien 1995 ja 1996 mainostulot ovat valtiontukea
1)

Voidaanko asiassa C-564/10, Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung, 9.3.2012 annetun tuomion sanamuodosta päätellä, että asetuksen N:o 2988/95 (1) 3 artiklaa, jossa vahvistetaan yhteisön oikeudessa sovellettava vanhentumisjärjestely, sovelletaan toimenpiteisiin, joilla vaaditaan asetuksen (EY) N:o 800/1999 (2) 52 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 770/96 (3) 5 a artiklan mukaisesti suoritettavien korkojen maksamista?
1.

On katsottava, että oikeutta hyvään maineeseen, yksityisyyteen ja omaan kuvaan on lainvastaisesti loukattu siksi, että Patrick Johannes Jacquemynin kuvaa on käytetty luvatta, koska Euroopan komissio on sisällyttänyt hänen valokuvansa kuvagalleriaan, joka koskee tupakkatuotteiden terveysvaroituksia Euroopan unionissa.
—

Unionin oikeuden rikkominen: Unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti kieltäytynyt ottamasta huomioon SEUT 265 artiklan edellytyksiä, sillä komission laiminlyönti ei ollut päättynyt. Unionin yleinen tuomioistuin arvioi lisäksi virheellisesti asetusta (EY) N:o 1924/2006 (1) ja etenkin sen 17 ja 28 artiklaa. Toistaiseksi ratkaisemattomia ja hyväksyttyjä terveysväitteitä ei voida kohdella samalla tavoin. Siirtymäsäännöksistä seuraavat oikeudelliset seuraukset eivät ole riittävän ennakoitavia. Lopuksi on unionin yleisen tuomioistuimen näkemykseen nähden päinvastaisesti niin, että komission jatkuva laiminlyönti on vaikuttanut valittajaan suoraan ja haitallisesti.
2)

Onko sen vuoksi, että unionin tuomioistuin on rajannut palveluista sisämarkkinoilla annetun direktiivin (1) [4] ja [15] artiklan käsitteitä ”yleistä etua koskevat pakottavat syyt”, ”oikeasuhteisuus” ja ”välttämättömyys”, jäsenvaltioiden tuomioistuinten mahdollista katsoa tilanteessa, jossa valtio on säännellyt palveluista suoritettavien maksujen vahvistamista ja jossa täytäntöönpanosäännöksen puuttuessa on konkludenttisesti todettu olevan kyse yleistä etua koskevasta pakottavasta syystä, vaikka vertailu unionin oikeuskäytännön kanssa ei tue sitä, että konkreettisessa yksittäistapauksessa on olemassa rajoitus, joka ei ole yleisen edun mukainen, ja siten jättää soveltamatta tai kohtuullistaa oikeudenkäyntiasiamiesten palkkioita sääntelevää oikeussääntöä?