Väliaikainen versio

JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

ATHANASIOS RANTOS

14 päivänä heinäkuuta 2022 ( )

Asia C-127/21 P

American Airlines Inc.

vastaan

Euroopan komissio

Muutoksenhaku – Asetus (EY) N:o 139/2004 – Yrityskeskittymät – Lentoliikennemarkkinat – Sisämarkkinoille soveltuvaksi todettu keskittymä – Keskittymän osapuolten antamat sitoumukset – Päätös, jolla myönnetään vakiintuneita oikeuksia





I Johdanto

1. Käsiteltävässä asiassa, joka liittyy lentoliikennemarkkinoilla toteutettuun yrityskeskittymään, unionin tuomioistuimen ratkaistavana on valitus, jonka American Airlines Inc. (jäljempänä American) on tehnyt unionin yleisen tuomioistuimen 16.12.2020 antamasta tuomiosta American Airlines v. komissio (T-430/18, EU:T:2020:603; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla tämä hylkäsi kyseisen yhtiön nostaman kanteen, jossa vaadittiin 30.4.2018 tehdyn Euroopan komission päätöksen C(2018) 2788 final (asia M.6607 – US Airways / American Airlines) (jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista.

2. Erityistä tässä asiassa on se, että unionin tuomioistuin joutuu ensimmäisen kerran ottamaan kantaa kysymykseen sitoumusten, jotka ovat erottamaton osa yrityskeskittymiä koskevia komission päätöksiä, yksittäisten määräysten tulkinnasta.

II Asian tausta, riidanalainen päätös ja valituksenalainen tuomio

3. Asian tausta on selostettu valituksenalaisen tuomion 1–69 kohdassa, ja se voidaan tässä tiivistää seuraavasti.

A US Airwaysin ja Americanin sulautumisen hyväksymistä koskeva päätös

1. US Airwaysin ja Americanin sulautumisen hyväksymistä koskevaan päätökseen johtanut hallinnollinen menettely

4. US Airways Group, Inc. (jäljempänä US Airways) ja American (jäljempänä sulautuman osapuolet) ilmoittivat 18.6.2013 komissiolle aikomuksestaan sulautua.

5. Komissio katsoi, että liiketoimen yhteydessä heräsi vakavia epäilyjä sen soveltuvuudesta sisämarkkinoille London Heathrow’n (Yhdistynyt kuningaskunta) ja Philadelphia International Airportin (Yhdysvallat) lentoasemien välisen reitin (jäljempänä LHR–PHL-reitti) osalta.

6. Sulautuman osapuolet vastasivat komission ilmaisemiin kyseistä liiketoimea koskeviin vakaviin epäilyihin esittämällä 10. ja 14.7.2013 ensimmäiset sitoumuksia koskevat ehdotuksensa. Komissio hylkäsi nämä kaksi ehdotusta ja vaati, että sitoumuksiin sisällytetään asiassa COMP/M.6447 – IAG/bmi (jäljempänä asia IAG/bmi) ehdotettujen ”kaltaisia” vakiintuneita oikeuksia (ns. grandfathering rights).

7. Sulautuman osapuolet esittivät 16.7.2013 kolmannen sitoumuksia koskevan ehdotuksensa, johon sisältyi muun muassa vakiintuneita oikeuksia. Komissiolle toimitettuun asiakirjaan oli liitetty myös vertaileva versio, josta ilmenivät edelliseen ehdotukseen tehdyt muutokset.

8. Erityisesti vakiintuneiden oikeuksien sisällyttämisestä muutettuihin sitoumusehdotuksiin on todettava, että kyseisten ehdotusten saatteena olleessa sähköpostiviestissä ainoastaan todettiin, että vakiintuneet oikeudet oli sisällytetty niihin komission ”pyynnöstä”. Lisäksi 16.7.2013 tehdyn sitoumusehdotuksen 1.9–1.11 kohta, jotka lisättiin kyseiseen ehdotukseen ensimmäistä kertaa, olivat sanamuodoltaan samanlaisia kuin komission hyväksymien lopullisten sitoumusten vastaavat kohdat.( )

9. Komissiolle ehdotettuihin lopullisiin sitoumuksiin (jäljempänä lopulliset sitoumukset) liittyvän 30.7.2013 päivätyn RM-lomakkeen( ) kohdassa, jonka otsikko on ”Poikkeaminen malliteksteistä”, sulautuman osapuolten oletettiin ilmoittavan kaikki ehdotettujen sitoumusten ja komission yksiköiden julkaisemien ja määräajoin tarkistamien sitoumusmallien väliset erot sekä selittävän näiden erojen syyt.

10. Tältä osin sulautuman osapuolet totesivat RM-lomakkeen 3 kohdassa seuraavaa:

”[Sulautuman osapuolten] ehdottamat sitoumukset poikkeavat komission yksiköiden julkaisemien sitoumusmallien teksteistä siltä osin kuin on tarpeen rakenteellisen korjaustoimenpiteen erityisvaatimusten täyttämiseksi lentoliikenteen erityisessä asiayhteydessä.

Kuten aiemmissa keskusteluissa todettiin, ehdotetut sitoumukset perustuvat sitoumuksiin, jotka komissio on hyväksynyt muissa lentoyhtiöiden keskittymiä koskevissa asioissa. Ne perustuvat suurimmaksi osaksi [asiassa] IAG/bmi ehdotettuihin sitoumuksiin.

Ehdotettujen sitoumusten arvioinnin helpottamiseksi [sulautuman osapuolten] on jäljempänä yksilöitävä seikat, joissa ehdotetut sitoumukset poikkeavat [asiassa] IAG/bmi hyväksytyistä sitoumuksista. Niihin eivät sisälly vähäiset kielelliset muutokset eivätkä käsiteltävän asian erityisten olosuhteiden edellyttämät täsmennykset erityisesti määritelmiä koskevassa jaksossa.”

11. Vakiintuneita oikeuksia koskevien määräysten osalta 30.7.2013 päivätyssä RM-lomakkeessa ei yksilöity poikkeamia asiassa IAG/bmi hyväksytyistä sitoumuksista.

2. US Airwaysin ja Americanin sulautumisen hyväksymistä koskeva päätös ja sulautuman osapuolten antamat sitoumukset

12. Asetuksen (EY) N:o 139/2004( ) 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan, luettuna yhdessä saman asetuksen 6 artiklan 2 kohdan kanssa, mukaisesti 5.8.2013 annetussa päätöksessä C(2013) 5232 final (asia COMP/M.6607 – US Airways / American Airlines) (EUVL 2013, C 279, s. 6) komissio totesi sulautuman yhteismarkkinoille soveltuvaksi mutta asetti tiettyjä ehtoja ja velvoitteita (jäljempänä hyväksymispäätös).

13. Hyväksymispäätöksen 160 kohdassa vakiintuneita oikeuksia koskevien lopullisten sitoumusten sisältö tiivistettiin seuraavasti:

”Mahdollisen markkinoille tulijan lopullisten sitoumusten nojalla hankkimia lähtö- ja saapumisaikoja on käytettävä pääsääntöisesti säännöllisen matkustajalentoliikennepalvelun tarjoamiseen ilman välilaskuja lentoasemaparin [LHR ja PHL] välillä, ja niitä voidaan käyttää toisella kaupunkiparilla vain, jos mahdollinen markkinoille tulija on harjoittanut tällaista lentoliikennettä käyttökauden aikana – –. Käyttökauden päätyttyä mahdollisella markkinoille tulijalla on oikeus käyttää lähtö- ja saapumisaikoja millä kaupunkiparilla tahansa (’vakiintuneet oikeudet’). Vakiintuneiden oikeuksien myöntäminen edellyttää kuitenkin riippumattoman asiamiehen suosittelemaa komission hyväksyntää.”

14. Hyväksymispäätöksen 176, 178–181, 186 ja 197–199 kohdassa komissio totesi sitoumuksia koskevan analyysinsa yhteydessä seuraavaa:

”(176) Euroopan unionin tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan sitoumusten on oltava omiaan poistamaan todetut kilpailuongelmat ja varmistamaan markkinoiden kilpailurakenteet. Erityisesti on todettava, että toisin kuin vaiheen II menettelyn aikana, vaiheen I aikana ehdotetuilla sitoumuksilla ei pyritä estämään tehokkaan kilpailun olennaista estymistä vaan pikemminkin hälventämään selvästi kaikki tätä koskevat vakavat epäilyt. Komissiolla on laaja harkintavalta arvioitaessa, ovatko nämä korjaustoimenpiteet suora ja riittävä vastaus, jolla nämä epäilyt voidaan hälventää.

(178) Komission arvioinnin mukaan lopulliset sitoumukset poistavat kaikki menettelyn aikana havaitut vakavat epäilyt. Komissio päättelee näin ollen, että osapuolten antamat lopulliset sitoumukset ovat riittäviä poistamaan vakavat epäilyt liiketoimen soveltuvuudesta sisämarkkinoille.

(179) Lentoyhtiöitä koskevissa asioissa komissio voi hyväksyä lähtö- ja saapumisaikojen vapauttamista koskevat sitoumukset, jos on riittävän selvää, että uudet kilpailijat tosiasiallisesti tulevat markkinoille, mikä poistaa tehokkaan kilpailun olennaisen estymisen. – –

(180) Lähtö- ja saapumisaikoja koskeva sitoumus perustuu siihen, että lähtö- ja saapumisaikojen saatavuus London Heathrow’ssa on pääasiallinen markkinoille tulon este reitillä, jonka osalta on todettu vakavia epäilyjä. Se on siis suunniteltu poistamaan tämä este (tai ainakin vähentämään sitä merkittävästi) ja mahdollistamaan riittävä, hyvissä ajoin tapahtuva ja todennäköinen markkinoille pääsy [LHR-PHL-reitillä].

(181) – – Sitoumuspaketissa lähtö- ja saapumisaikojen luontaista houkuttelevuutta vahvistaa mahdollisuus saada vakiintuneita oikeuksia – –.

(186) Kun otetaan huomioon edellä esitetty ja muut käytettävissä olevat todisteet, erityisesti markkinoiden toimijoiden kuulemisen yhteydessä esitetyt kiinnostukset ja tiedot todennäköisestä ja hyvissä ajoin tapahtuvasta markkinoille pääsystä, komissio päättelee, että lähtö- ja saapumisaikoja koskeva sitoumus on avaintekijä todennäköiselle ja hyvissä ajoin tapahtuvalle markkinoille pääsylle [LHR–PHL-reitillä]. Kyseiselle reitille pääsyn laajuus riittää hälventämään markkinoilla havaitut vakavat epäilyt – –.

(197) Sulautuma-asetuksen 6 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan ensimmäisen virkkeen mukaan komissio voi liittää päätökseensä ehtoja ja velvoitteita, joiden tarkoituksena on varmistaa, että keskittymään osallistuvat yritykset noudattavat komissiolle antamiaan sitoumuksia keskittymän saattamiseksi yhteismarkkinoille soveltuvaksi.

(198) – – Jos jokin edellytys ei täyty, [hyväksymis]päätös ei ole enää voimassa. – –

(199) – – käsiteltävänä olevassa asiassa annettava ratkaisu edellyttää lopullisten sitoumusten 1, 2, 3 ja 4 jaksossa esitettyjen vaatimusten (ehtojen) täysimääräistä noudattamista, kun taas lopullisten sitoumusten muissa jaksoissa asetetaan velvoitteita osapuolille.”

15. Hyväksymispäätöksen 200 kohdassa täsmennettiin, että lopulliset sitoumukset oli liitetty kyseiseen päätökseen ja että ne olivat erottamaton osa sitä. Lopuksi komissio totesi hyväksymispäätöksen 201 kohdassa, että se oli päättänyt todeta ilmoitetun keskittymän, sellaisena kuin se oli muutettuna lopullisilla sitoumuksilla, sisämarkkinoille soveltuvaksi, ”edellyttäen, että tämän päätöksen liitteenä olevissa lopullisissa sitoumuksissa asetettuja ehtoja ja velvoitteita noudatetaan täysimääräisesti”.

16. Hyväksymispäätökseen liitettyjen lopullisten sitoumusten johdanto-osan ensimmäisessä kohdassa sulautuman osapuolet muistuttivat antaneensa lopulliset sitoumukset, jotta komissio voi todeta sulautuman sisämarkkinoille soveltuvaksi.

17. Lopullisten sitoumusten johdanto-osan kolmannessa kohdassa täsmennetään seuraavaa:

”Tätä tekstiä on tulkittava [hyväksymis]päätöksen perusteella siltä osin kuin sitoumukset ovat tähän päätökseen liittyviä ehtoja ja velvoitteita, unionin oikeuden yleisissä puitteissa, erityisesti sulautuma-asetuksen perusteella, ja ottaen huomioon [sulautuma-]asetuksen ja [soveltamis]asetuksen mukaan hyväksyttävistä korjaustoimenpiteistä annettu komission tiedonanto.”

18. Lopullisten sitoumusten jaksossa ”Määritelmät” määritellään muutamia ilmaisuja seuraavasti:

– Ilmaisu ”vakiintuneet oikeudet” määritellään viittaamalla 1.10 kohtaan.

– Ilmaisu ”väärinkäyttö” määritellään viittaamalla 1.13 kohtaan.

– Ilmaisu ”käyttökausi” määritellään viittaamalla 1.9 kohtaan, ja tässä yhteydessä täsmennetään, että tämän ajanjakson on oltava kuusi Kansainvälisen ilmakuljetusliiton (IATA) tarkoittamaa peräkkäistä kautta (jäljempänä IATA-kausi).

19. Lopullisten sitoumusten 1.9–1.11 kohdassa todetaan seuraavaa:

”1.9 Mahdollisen markkinoille tulijan lähtö- ja saapumisaikojen vapauttamismenettelyn päätteeksi saamia lähtö- ja saapumisaikoja käytetään pääsääntöisesti ainoastaan kilpailukykyisen lentoliikennepalvelun tarjoamiseen kyseessä olevalla lentokenttäparilla. Lähtö- ja saapumisaikoja ei voida käyttää toisella kaupunkiparilla, ellei mahdollinen markkinoille tulija ole harjoittanut välilaskutonta lentoliikennettä lentokenttäparilla 1.24 kohdan mukaisesti tehdyn tarjouksen mukaisesti lukuisten peräkkäisten IATA-kausien aikana (’käyttökausi’).

1.10 Mahdollisella markkinoille tulijalla katsotaan olevan vakiintuneita oikeuksia saavutettuihin lähtö- ja saapumisaikoihin, jos lähtö- ja saapumisaikoja on käytetty tarkoituksenmukaisesti kyseisellä lentokenttäparilla käyttökauden aikana. Käyttökauden päätyttyä mahdollisella markkinoille tulijalla on oikeus käyttää näiden sitoumusten perusteella saatuja lähtö- ja saapumisaikoja millä kaupunkiparilla tahansa (’vakiintuneet oikeudet’).

1.11 Vakiintuneiden oikeuksien myöntäminen edellyttää riippumattoman asiamiehen suosittelemaa komission hyväksyntää käyttökauden lopussa. – –”

20. Lopullisten sitoumusten 1.13 kohdassa todetaan seuraavaa:

”Käyttökauden aikana väärinkäytön katsotaan tapahtuneen silloin, kun osapuolten vapauttamat lähtö- ja saapumisajat saavuttanut osallistuja päättää

– –

b) liikennöidä harvemmalla vuorotiheydellä kuin johon se on tarjouksessaan sitoutunut 1.24 kohdan mukaisesti tai lopettaa liikennöinnin lentoasemaparilla, jollei tämä päätös ole sopusoinnussa [lähtö- ja saapumisaikojen jakamista yhteisön lentoasemilla koskevista yhteisistä säännöistä 18.1.1993 annetun] asetuksen [(ETY) N:o 95/93 (EYVL 1993, L 14, s. 1)] 10 artiklan 2 kohdassa vahvistetun käytettyjä tai käyttämättä jätettyjä lähtö- ja saapumisaikoja koskevan periaatteen (tai liikennöinnin lakkauttamisen) kanssa;

– –”

21. Lopullisten sitoumusten 1.24 kohdassa todetaan seuraavaa:

”1.24 Ennen lähtö- ja saapumisaikojen jakamista koskevien hakemusten esittämiselle asetetun määräajan päättymistä jokaisen hakijan on esitettävä myös lähtö- ja saapumisaikojen jakamista koskeva muodollinen tarjouksensa riippumattomalle asiamiehelle. Muodolliseen tarjoukseen on sisällytettävä ainakin

a) keskeiset ehdot (eli lähtö- ja saapumisajat, vuorotiheys ja IATA-käyttökausien lukumäärä (vuosi- tai kausipalvelu));

b) yksityiskohtainen liiketoimintasuunnitelma. – –”

22. Lopullisten sitoumusten 1.26 kohdassa todetaan seuraavaa:

”Saatuaan yhden tai useamman virallisen tarjouksen komission (jonka neuvonantajana toimii riippumaton asiamies) on

a) arvioitava, ovatko kaikki hakijat elinkelpoisia olemassa olevia tai mahdollisia kilpailijoita, joilla on kyky, resurssit ja tahto harjoittaa liikennettä lentoasemaparilla pitkällä aikavälillä, mikä merkitsee dynaamista ja elinkelpoista kilpailuvoimaa;

b) arvioitava kunkin edellä a alakohdan mukaiset vaatimukset täyttävän hakijan muodollisia tarjouksia ja asetettava hakijat paremmuusjärjestykseen.”

23. Lopullisten sitoumusten 1.27 kohdassa todetaan seuraavaa:

”Arvioidessaan asiaa 1.26 kohdan mukaisesti komissio asettaa etusijalle hakijan, joka aiheuttaa tehokkaimman kilpailupaineen lentoasemaparilla – –. Tätä varten komissio ottaa huomioon hakijan liiketoimintasuunnitelman vahvuuden ja asettaa etusijalle hakijan, joka täyttää yhden tai useamman seuraavan kriteerin:

a) suurin kapasiteetti (mitattuna kahden (2) peräkkäisen IATA-kauden aikana tarjottujen matkustajapaikkojen lukumäärällä) ja/tai eniten palveluja/vuoroja

b) ympärivuotinen liikennöinti, kausiluonteinen liikennöinti IATA:n kesäkaudella tai kausiluonteinen liikennöinti IATA:n talvikaudella, ja

c) tariffirakenne ja palvelutarjonta, joilla voidaan luoda tehokkain kilpailupaine lentoasemaparilla.

– –”

B Lähtö- ja saapumisaikojen jakamista Delta Airlinesille koskeva komission päätös

24. Väliintulijana oleva Delta Air Lines Inc. (jäljempänä Delta) teki 9.10.2014 lähtö- ja saapumisaikojen jakamista koskevan muodollisen tarjouksen lopullisten sitoumusten 1.24 kohdan mukaisesti. Hakemusasiakirjojensa mukaan se aikoi liikennöidä päivittäin LHR-PHL-reitillä kuuden peräkkäisen IATA-kauden ajan kesästä 2015 alkaen.

25. Delta oli ainoa, joka oli tehnyt lähtö- ja saapumisaikojen jakamista koskevan tarjouksen lopullisten sitoumusten perusteella.

26. Arvioituaan Deltan elinkelpoisuutta ja sen tarjousta lopullisten sitoumusten 1.21 ja 1.26 kohdan mukaisesti komissio totesi, että Delta oli ensinnäkin osapuolista riippumaton ja vailla yhteyttä niihin ja se oli käyttänyt loppuun oman lähtö- ja saapumisaikojen salkkunsa London Heathrow’ssa sitoumusten 1.21 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja että se oli toiseksi osapuolten mahdollinen elinkelpoinen kilpailija lentoasemaparilla, jolle se oli pyytänyt lähtö- ja saapumisaikoja sitoumusten perusteella, ja että sillä oli kyky, resurssit ja tahto harjoittaa liikennettä LHR–PHL-reitillä pitkällä aikavälillä, mikä merkitsee dynaamista ja elinkelpoista kilpailuvoimaa.

27. American ja Delta esittivät 17.12.2014 komissiolle lähtö- ja saapumisaikojen vapauttamista koskevan sopimuksen, joka näiden kahden yhtiön oli tehtävä niiden sitoumusten täyttämiseksi, jotka koskivat Deltan LHR–PHL‑reitillä pyytämiä lähtö- ja saapumisaikoja.

28. Komissio hyväksyi lähtö- ja saapumisaikojen vapauttamista koskevan sopimuksen 19.12.2014 tehdyllä päätöksellä asiamiehen 17.12.2014 laatiman kertomuksen mukaisesti. Päätöksessä todetaan, että Deltan on käytettävä US Airwaysin lähtö- ja saapumisaikoja tarjotakseen välilaskutonta lentopalvelua LHR–PHL-reitillä. Siinä todetaan lisäksi, että Deltalla katsotaan olevan vakiintuneet oikeudet, kun näitä lähtö- ja saapumisaikoja on käytetty tarkoituksenmukaisesti käyttökauden aikana komission suostumuksella, ja että kun komissio hyväksyy vakiintuneet oikeudet, Delta säilyttää vapautetut lähtö- ja saapumisajat ja sillä on oikeus käyttää niitä millä tahansa kaupunkiparilla.

29. Delta aloitti liikennöinnin LHR–PHL-reitillä vuoden 2015 IATA-kesäkauden alussa.

C Riidanalainen päätös

30. Komissio antoi 30.4.2018 riidanalaisen päätöksen, jossa se totesi, että Delta oli käyttänyt lähtö- ja saapumisaikoja tarkoituksenmukaisesti käyttökauden aikana, ja hyväksyi vakiintuneiden oikeuksien myöntämisen Deltalle lopullisten sitoumusten 1.10 kohdan mukaisesti.

31. Kyseisten sitoumusten sanamuodon, asiayhteyden ja tavoitteen perusteella tekemänsä tulkinnan mukaisesti komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, että ilmaisua ”tarkoituksenmukainen käyttö” ei voitu ymmärtää siten, että sillä tarkoitetaan ”tarjouksen mukaista käyttöä”, vaan sen oli tulkittava tarkoittavan lopullisten sitoumusten 1.13 kohdassa tarkoitetun lähtö- ja saapumisaikojen ”väärinkäytön” puuttumista.

32. Tämän jälkeen komissio tutki riidanalaisessa päätöksessä, oliko Delta käyttänyt lähtö- ja saapumisaikoja väärin lopullisten sitoumusten 1.13 kohdassa tarkoitetulla tavalla, voidakseen määrittää, oliko Deltalle myönnettävä vakiintuneita oikeuksia. Tältä osin kyseinen toimielin katsoi, että lähtö- ja saapumisaikojen käyttö oli niiden vajaakäytöstä huolimatta käytettyjä tai käyttämättä jätettyjä lähtö- ja saapumisaikoja koskevan periaatteen mukaista, sellaisena kuin siitä säädetään asetuksen N:o 95/93( ) 10 artiklan 2 ja 3 kohdassa, koska lähtö- ja saapumisaikojen käyttöaste oli aina yli 80 prosenttia. Komissio totesi, ettei Delta ollut käyttänyt lähtö- ja saapumisaikoja väärin lopullisten sitoumusten 1.13 kohdassa tarkoitetulla tavalla, ja päätteli tästä, että asiamiehen kirjallisen suosituksen mukaan Delta oli käyttänyt lähtö- ja saapumisaikoja tarkoituksenmukaisesti käyttökauden aikana, ja hyväksyi vakiintuneiden oikeuksien myöntämisen Deltalle lopullisten sitoumusten 1.10 kohdan mukaisesti.

D Asian käsittely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio

33. American nosti yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 10.7.2018 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisen päätöksen kumoamista ja vedottiin kahteen kanneperusteeseen. Ensimmäinen kanneperuste koski oikeudellisia virheitä, joita komissio oli tehnyt ilmauksen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkinnassa. Toisessa kanneperusteessaan American väitti, ettei komissio ollut ottanut huomioon kaikkia vakiintuneiden oikeuksien myöntämisen kannalta merkityksellisiä seikkoja.

34. Valituksenalaisella tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Americanin kanteen kokonaisuudessaan ja velvoitti tämän vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut. Unionin yleinen tuomioistuin totesi muun muassa, että komissio oli aivan oikein katsonut, että lopullisten sitoumusten 1.10 kohdassa olevaa ilmausta ”tarkoituksenmukainen käyttö” on tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan kyseisten sitoumusten 1.13 kohdassa tarkoitettua ”väärinkäytön puuttumista”.

35. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tämä tulkinta seuraa ensinnäkin 1.10 kohdan sanamuodosta, kun otetaan huomioon sen asiayhteys, toiseksi kyseisen määräyksen tavoitteesta ja lainsäädännöstä, jonka osa se on ja jonka tarkoituksena on helpottaa uusien markkinoille tulijoiden pääsyä kyseiselle reitille, ja erityisesti lähtö- ja saapumisaikoja koskevan asetuksesta, ja kolmanneksi RM-lomakkeesta ilmenevästä sulautuman osapuolten aikomuksesta.

III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset

36. American valitti valituksenalaisesta tuomiosta unionin tuomioistuimeen 26.2.2021 jättämällään valituskirjelmällä.

37. Valituksessaan American vaatii, että unionin tuomioistuin

– kumoaa valituksenalaisen tuomion

– kumoaa riidanalaisen päätöksen

– vaihtoehtoisesti palauttaa tarvittaessa asian unionin yleisen tuomioistuimen, jotta tämä ratkaisee asian uudestaan unionin tuomioistuimen tuomion huomioon ottaen

– velvoittaa komission korvaamaan tästä käsittelystä ja unionin yleisen tuomioistuimen käsittelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

38. Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin

– hylkää valituksen

– velvoittaa Americanin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

39. Delta vaatii, että unionin tuomioistuin

– hylkää valituksen kokonaisuudessaan

– velvoittaa Americanin korvaamaan tästä käsittelystä ja unionin yleisen tuomioistuimen käsittelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

IV Asian arviointi

40. Valituksensa tueksi American vetoaa yhteen ainoaan valitusperusteeseen, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että lopullisten sitoumusten 1.10 kohdassa olevalla ilmauksella ”tarkoituksenmukaisen käyttö” tarkoitetaan ”väärinkäytön puuttumista”. Unionin yleinen tuomioistuin teki virheen myös pysyttäessään päätöksen, jolla Deltalle myönnettiin vakiintuneita oikeuksia, koska Delta ei ollut käyttänyt sille myönnettyjä lähtö- ja saapumisaikoja.

41. Tämä valitusperuste jakautuu kolmeen osaan. Ensimmäisessä osassa American väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut ilmauksen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkinnassa huomioon sulautuma-asetuksen, sen nojalla määrättyjen korjaustoimenpiteiden ja sulautuman osapuolten itsensä antamien sitoumusten tavoitteita. Toisessa osassa se väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se katsoi, että ”tarkoituksenmukaisella käytöllä” tarkoitetaan ”väärinkäytön puuttumista”. Kolmannessa osassa American väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen RM-lomakkeen ja lopullisten sitoumusten 1.9 kohdan tulkinnassa erityisesti siltä osin kuin on kyse ilmauksen ”tarjouksen mukainen käyttö” oikeudellisista seurauksista.

42. Tämän valitusperusteen huomioon ottaen käsiteltävän valituksen keskeinen kysymys koskee käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkintaa, ja lopullisten sitoumusten 1.10 kohdan mukaan tämä käsite on se oikeudellinen kriteeri, jonka mukaan vakiintuneita oikeuksia myönnetään.

43. Koska sitoumusten 1.10 kohdassa olevaa ilmausta ”tarkoituksenmukainen käyttö” ei ole määritelty, on selvitettävä, tekikö unionin yleinen tuomioistuin oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että riidanalaisessa päätöksessä tehtyä tulkintaa, jonka mukaan käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” on katsottava tarkoittavan lopullisten sitoumusten 1.13 kohdassa tarkoitettua ”väärinkäytön puuttumista”, tukevat kyseisten määräysten tarkoitus ja asiayhteys.

A Ainoan valitusperusteen ensimmäinen osa

44. Ainoan valitusperusteensa ensimmäisessä osassa American riitauttaa lähinnä sen teleologisen ja kontekstuaalisen tulkinnan, jonka unionin yleinen tuomioistuin teki sitoumusten 1.10 kohdassa olevasta tarkoituksenmukaisen käytön käsitteestä. Americanin perustelut jakautuvat kolmeen osaan. Sen mukaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa tekemässä analyysissa ei otettu huomioon ensinnäkään sulautuma-asetuksen ja sen nojalla toteutettujen korjaustoimenpiteiden tavoitteita, toiseksi lopullisten sitoumusten erityisiä tavoitteita ja kolmanneksi näistä sitoumuksista muodostuvaa korjausjärjestelmää kokonaisuutena. American väittää, että valituksenalaisessa tuomiossa tehtiin ilmeinen oikeudellinen tulkintavirhe, kun siinä ei tutkittu näitä seikkoja.

45. Komissio kiistää nämä väitteet ja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisessa tuomiossa perusteellisesti sekä sulautuma-asetuksen ja sen nojalla määrättyjen korjaustoimenpiteiden tavoitteet että kyseisten sitoumusten tavoitteet.

46. Delta puolestaan väittää, että ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta, koska siinä American ainoastaan toistaa väitteet, joihin se vetosi jo ensimmäisessä oikeusasteessa, tekemättä täsmällistä analyysia valituksenalaisesta tuomiosta.

1. Ensimmäisen osan tutkittavaksi ottaminen

47. Ennen kuin analysoidaan niitä kolmea argumenttia, joihin ainoan valitusperusteen ensimmäinen osa perustuu, on otettava kantaa Deltan tästä osasta esittämään oikeudenkäyntiväitteeseen.

48. Vaikka nimittäin American toistaa valituksessaan joitakin jo ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiään väitteitä, mielestäni se kuitenkin ilmoittaa selvästi ja täsmällisesti sen, miltä kaikilta oikeuskysymyksiä koskevilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, ja ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän ensimmäisen osan tueksi. Kuten nimittäin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 44 kohdassa todettiin, American kiistää valituksenalaisessa tuomiossa käsitteestä ”tarkoituksenmukainen käyttö” tehdyn teleologisen ja kontekstuaalisen tulkinnan.

49. Deltan tästä valitusperusteen osasta esittämä oikeudenkäyntiväite ei siten voi menestyä.

2. Arviointi

a) Sulautuma-asetuksen ja sen perusteella määrättyjen korjaustoimenpiteiden tavoitteiden huomioon ottaminen

50. Ensinnäkin American väittää, että valituksenalaisessa tuomiossa ei otettu ilmauksen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkinnassa huomioon [sulautuma-asetuksen] ja [soveltamisasetuksen] mukaan hyväksyttävistä korjaustoimenpiteistä annetussa komission tiedonannossa (EUVL 2008, C 267, s. 1; jäljempänä korjaustoimenpiteitä koskeva tiedonanto) vahvistettua tavoitetta, jonka mukaan sitoumusten on ”poistettava” kilpailuongelmat ”kokonaisuudessaan”.

51. Aluksi on muistutettava, että silloin, kun yrityskeskittymä aiheuttaa kilpailuongelmia, koska se saattaa olennaisesti estää tehokasta kilpailua, sulautuman osapuolet voivat ehdottaa komission toteamien ongelmien ratkaisemiseksi korjaustoimenpiteitä, joita kutsutaan sitoumuksiksi.( )

52. Sulautuma-asetuksen nojalla toteutettavista korjaustoimenpiteistä on todettava, että niiden tarkoituksena on poistaa komission toteamat kilpailuongelmat kokonaisuudessaan niin, ettei keskittymä olennaisesti estä tehokasta kilpailua. Hallinnollisen menettelyn vaiheen mukaan komission on nimittäin voitava ehdotettujen sitoumusten perusteella joko sulautuma-asetuksen 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti katsoa, että ilmoitetun keskittymän soveltuvuudesta yhteismarkkinoille ei ole enää vakavia epäilyjä alustavan tutkinnan vaiheessa (vaihe I), tai sulautuma-asetuksen 18 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä sen 8 artiklan 2 kohdan kanssa, mukaisesti vastata perusteellisemman tutkimusmenettelyn kuluessa esitettyihin väitteisiin (vaihe II).

53. On todettava, että valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin tutki asianmukaisesti, olivatko sulautuma-asetuksen ja sen nojalla määrättyjen korjaustoimenpiteiden tavoitteet toteutuneet.

54. Tästä on huomautettava ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin määritti valituksenalaisen tuomion 111 ja 112 kohdassa asian kannalta merkityksellisen tulkintakehyksen toteamalla, että tulkinnassa oli otettava huomioon lopullisten sitoumusten johdanto-osan kolmannessa kohdassa täsmennetyt erityiset tulkintasäännöt. Kyseisessä kohdassa nimittäin määrätään, että lopullisia sitoumuksia on tulkittava ”hyväksymispäätöksen perusteella, unionin oikeuden yleisissä puitteissa, erityisesti sulautuma-asetuksen perusteella, ja ottaen huomioon sulautuma-asetuksen ja soveltamisasetuksen mukaan hyväksyttävistä korjaustoimenpiteistä annettu – – tiedonanto”.

55. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin vahvisti valituksenalaisen tuomion 117–120 kohdassa periaatteet, joihin yrityskeskittymien valvonta perustuu, muistuttamalla yhtäältä, että sitoumuksilla on varmistettava, että ”määräävän aseman syntyminen tai vahvistuminen tai todellisen kilpailun esteet, joita sitoumuksilla on tarkoitus torjua, eivät toteudu lähitulevaisuudessa”, ja toisaalta, että ”vaiheen I aikana annettujen sitoumusten päämääränä on hälventää kaikki vakavat epäilyt siitä, rajoittuuko toimiva kilpailu keskittymän seurauksena huomattavasti yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla määräävän markkina-aseman luomisen tai vahvistamisen johdosta”. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että ”vaiheen I aikana annettujen sitoumusten on oltava ulottuvuudeltaan ja sisällöltään sellaisia, että komissio voi tehdä hyväksymispäätöksen vaihetta II aloittamatta, koska komission on voitava ilmeistä arviointivirhettä tekemättä katsoa, että sitoumukset ovat sellainen välitön ja riittävä ratkaisu, joka selvästi hälventää kaikki vakavat epäilyt”.( ) Ilmauksesta ”tarkoituksenmukainen käyttö” tekemänsä teleologisen tulkinnan yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin myös muistutti valituksenalaisen tuomion 255 kohdassa, että ”sulautuman osapuolet ovat antaneet [nämä sitoumukset], jotta komissio voi todeta, että ne hälventävät sen vakavat epäilyt”.

56. Se, ettei unionin yleinen tuomioistuin nimenomaisesti maininnut valituksenalaisessa tuomiossa sulautuma-asetuksen johdanto-osan 30 perustelukappaletta ja korjaustoimenpiteitä koskevan tiedonannon 9 kohtaa, ei tarkoita – toisin kuin American väittää – sitä, että se ei ottanut huomioon asiaan sovellettavasta lainsäädännöstä ilmeneviä sitoumusten tavoitteita.

57. Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin ei jättänyt huomiotta sulautuma-asetuksen nojalla toteutettujen korjaustoimenpiteiden tavoitetta, kun se tulkitsi tarkoituksenmukaisen käytön käsitettä. Valituksenalaisessa tuomiossa ei siten tehty tältä osin minkäänlaista oikeudellista virhettä.

b) Sulautuman osapuolten antamien sitoumusten huomioon ottaminen

58. American väittää, ettei valituksenalaisessa tuomiossa oteta huomioon sulautuman osapuolten antamien sitoumusten erityistä tavoitetta korvata kilpailun menetys LHR–PHL-reitillä, mikä edellyttää ilmauksen ”tarkoituksenmukainen käyttö” suppeampaa tulkintaa.

59. Tältä osin American väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei valituksenalaisen tuomion 30 kohdassa viitannut komission kyseisistä sitoumuksista tekemien päätelmien olennaisiin osiin, jotka mainitaan erityisesti hyväksymispäätöksen 176, 178–181, 186 ja 197–199 kohdassa. Unionin yleinen tuomioistuin ei valituksenalaisessa tuomiossa viitannut esimerkiksi korjaustoimenpiteiden laajuuden ja ulottuvuuden merkitykseen, liiketoimesta seuranneeseen kasvuun, markkinoilletulonäkymiin, siihen, että lopulliset sitoumukset mahdollistavat riittävän kilpailun LHR–PHL-reitillä liikennöivien lentoyhtiöiden välillä, eikä korjaustoimenpiteen rakenteelliseen luonteeseen.

60. Vaikka valituksenalaisessa tuomiossa muistutettiin oikeuskäytännöstä, jonka mukaan sitoumusten on oltava sellainen välitön ja riittävä ratkaisu, joka selvästi hälventää kaikki kyseiseen keskittymään kohdistuvat vakavat epäilyt, American arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta myös siitä, ettei se noudattanut tätä korjaustoimenpiteiden tehokkuuden logiikkaa ilmauksen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkinnassa, koska se piti hyväksyttävänä sitä, että Delta oli jättänyt käyttämättä 470 korjaavaa lähtö- ja saapumisaikaa.

61. American väittää, että kun unionin yleinen tuomioistuin valituksenalaisen tuomion 250–278 kohdassa tulkitsi sitoumuksiin sisältyviä merkityksellisiä määräyksiä niiden tavoitteiden perusteella, se otti huomioon ainoastaan vakiintuneiden oikeuksien tavoitteen, joka oli lähtö- ja saapumisaikojen luontaisen houkuttelevuuden vahvistaminen, arvioimatta itse sitoumusten tavoitetta, joka oli yhden sulautuman osapuolen päivittäisestä liikennöinnistä luopumisen seurauksena aiheutuneen kilpailun menetyksen korvaaminen ja riittävän markkinoille pääsyn takaaminen. Tältä osin American toteaa, että kysymys siitä, vastaako lähtö- ja saapumisaikojen tosiasiallinen käyttö tätä tavoitetta vai ei, on olennainen osa vakiintuneiden oikeuksien myöntämisestä tehtävää päätöstä.

62. Lopuksi American väittää, että valituksenalaisen tuomion 266 ja 267 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin sekoitti vakiintuneiden oikeuksien tavoitteen ja tarkoituksen näiden oikeuksien myöntämiselle asetettuun tarkoituksenmukaisen käytön edellytykseen. Se katsoo, että koska lähtö- ja saapumisaikoja koskevan sitoumuksen tavoitteena oli korvata yhden sulautuman osapuolen päivittäinen liikennöinti niin, että kilpailuongelma voitiin poistaa kokonaisuudessaan, sen selvittäminen, miten kyseisiä lähtö- ja saapumisaikojen on konkreettisesti käytetty tämän tavoitteen saavuttamiseksi, on täysin sovitettavissa yhteen tarkoituksenmukainen käytön määrittämisen ja vakiintuneiden oikeuksien myöntämisestä tehtävän päätöksen kanssa ja on todellisuudessa olennainen osa tätä analyysia.

63. Tältä osin on aluksi todettava, että Americanin väitteet perustuvat olettamaan, jonka mukaan yrityskeskittymien valvonnassa toteutettavien korjaustoimenpiteiden yleisenä tavoitteena ja sitoumusten erityisenä tavoitteena oli korvata yhden sulautuman osapuolen aikaisemmin hoitama päivittäinen liikennöinti.

64. Jäljempänä sitoumusten tavoitteista tekemäni tarkastelu kuitenkin osoittaa, että tämä olettama on virheellinen.

65. Muistutan, että sulautuman osapuolten antamien sitoumusten tavoitteena oli hälventää vakavat epäilyt, joita komissiolle oli herännyt kyseisen liiketoimen soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Yrityskeskittymän seurauksena syntyneestä yksiköstä olisi nimittäin tullut ainoa lentoliikenteen harjoittaja, joka olisi tarjonnut suoria lentoja LHR–PHL-reitillä. Komissio oli myös todennut, että se, ettei London Heathrow’ssa ollut saatavana vapaita lähtö- ja saapumisaikoja, oli pääasiallinen markkinoille pääsyn este reitillä, jonka osalta oli todettu vakavia epäilyjä.( )

66. Sitoumusten tavoitteena oli siten ratkaista kokonaisuudessaan kilpailuongelmat LHR–PHL-reitiltä poistamalla (tai ainakin vähentämällä merkittävästi) markkinoille pääsyn esteitä London Heathrow’ssa, jotta varmistettaisiin mahdollisen markkinoille tulijan riittävä, hyvissä ajoin tapahtuva ja todennäköinen markkinoille pääsy tällä reitillä.

67. Sulautuman osapuolten vapauttamista ja mahdolliselle markkinoille tulijalle siirtyvistä lähtö- ja saapumisajoista sitoumuksissa määrätään, että näitä aikoja on käytettävä ”kilpailukykyisen lentoliikennepalvelun” tarjoamiseen, jolla lopullisten sitoumusten mukaan tarkoitetaan ”säännöllisen matkustajalentoliikennepalvelun tarjoamista ilman välilaskuja LHR–PHL-lentoasemaparin välillä”.( ) ”Kilpailukykyisen lentoliikennepalvelun” tarjoamiseksi mahdollisen markkinoille tulijan ei edellytetty liikennöivän mitään tiettyä määrää päivittäisiä lentoja. Vaikka nimittäin sitoumusten 1.1 kohdassa mainitaan vain vapautettavien korjaavien lähtö- ja saapumisaikojen enimmäismäärä, siinä ei yksilöidä mitään kiinteää ja sitovaa määrää vuoroja, joita mahdollisen markkinoille tulijan on liikennöitävä.

68. Uudelle markkinoille tulijalle myönnettyjä lähtö- ja saapumisaikoja ei myöskään voitu käyttää millään muulla reitillä kuin LHR–PHL-reitillä käyttökauden aikana. Lopullisten sitoumusten 1.10 kohdan mukaan vakiintuneita oikeuksia voitiin myöntää vain, jos lähtö- ja saapumisaikoja oli ”käytetty tarkoituksenmukaisesti” LHR–PHL-reitillä kyseisen kauden aikana. Kun nämä oikeudet oli myönnetty, uusi markkinoille tulija sai nämä lähtö- ja saapumisajat pysyvästi itselleen ja voi käyttää niitä millä tahansa reitillä tai minkä tahansa kaupunkiparin välillä.

69. Edellä esitetystä voidaan tehdä seuraavat päätelmät.

70. Ensinnäkin lähtö- ja saapumisaikoihin liittyvä sitoumus on korjaustoimenpide, jonka tarkoituksena on helpottaa markkinoille pääsyä LHR–PHL-reitillä poistamalla pääasiallinen markkinoille tulon este mutta täsmentämättä mitään tiettyä vuorotiheyttä, jolla mahdollisen tai mahdollisten markkinoille tulijoiden on liikennöitävä. Toisin kuin American väittää, yhdessäkään sitoumusten kohdassa ei siten edellytetä, että mahdollinen markkinoille tulija sitoutuu käyttämään sataprosenttisesti ne korjaavat lähtö- ja saapumisajat, joiden käyttöä se on pyytänyt, ja perustelee kaikki tapaukset, joissa se on poikennut tarjouksestaan.

71. Toiseksi tämän sitoumuksen tavoitteena ei ole korvata US Airwaysin päivittäistä liikennöintiä vaan US Airwaysin ennen keskittymää aiheuttama kilpailupaine. Lähtö- ja saapumisaikoja koskevalla sitoumuksella siis taataan, että keskittymän seurauksena syntyneeseen yksikköön kohdistuu kilpailupainetta tosiasiallisen tai mahdollisen markkinoille tulon seurauksena. Sitoumuksilla, jotka koskevat lähtö- ja saapumisaikojen luovuttamista uudelle markkinoille tulijalle, pyritään siihen, että viimeksi mainittu voi käyttää näitä lähtö- ja saapumisaikoja samoin edellytyksin kuin US Airways käytti niitä ennen sulautumista.( )

72. Kolmanneksi myöskään US Airwaysin päivittäisen liikennöinnin korvaaminen ei ole ennakkoedellytyksenä vakiintuneiden oikeuksien myöntämiselle mahdolliselle tai mahdollisille markkinoille tulijoille.

73. Neljänneksi, kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 257–261 kohdassa, vakiintuneiden oikeuksien tavoitteena on parantaa lähtö- ja saapumisaikoja koskevan sitoumuksen tehokkuutta ja edistää yleisenä tavoitteena olevaa komission toteamien kilpailuongelmien poistamista kokonaisuudessaan mahdollistamalla riittävä, hyvissä ajoin tapahtuva ja todennäköinen markkinoille pääsy LHR–PHL-reitillä.

74. Huomautan myös, että toisin kuin American valituksessaan moittii, unionin yleinen tuomioistuin ei jättänyt huomiotta sen mainitsemaa tavoitetta, jonka mukaan sitoumuksilla pyritään korvaamaan keskittymällä aikaan saatu kasvu. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi nimenomaisesti tämän väitteen, koska hyväksymispäätös ja riidanalainen päätös sen paremmin kuin lopulliset sitoumuksetkaan eivät tukeneet sitä ja koska se oli ristiriidassa vakiintuneiden oikeuksien luonteen ja sen harkintavallan kanssa, joka komissiolla on hyväksyessään sulautuman osapuolten ehdottamia korjaustoimenpiteitä.( ) On myös todettava, että yksikään edellä tämän ratkaisuehdotuksen 59 kohdassa esitetyistä hyväksymispäätöksen otteista ei tue Americanin näkemystä.

75. Mielestäni on myös hylättävä edellä tämän ratkaisuehdotuksen 61 kohdassa mainittu Americanin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin painotti ainoastaan vakiintuneiden oikeuksien tavoitetta, joka oli lähtö- ja saapumisaikojen houkuttelevuuden vahvistaminen, eikä ottanut huomioon sitoumusten laajempaa tavoitetta varmistaa, että ilmoitetusta yrityskeskittymästä aiheutuneisiin kilpailuongelmiin löydetään tehokas ratkaisu.

76. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 72 ja 73 kohdassa jo selitettiin, vakiintuneiden oikeuksien myöntäminen ei ollut mikään itsetarkoitus, vaan sillä pyrittiin edistämään sitoumusten yleistä tavoitetta, joka oli kilpailuongelmien poistaminen kokonaisuudessaan LHR–PHL-reitillä. Vakiintuneiden oikeuksien sisällyttämisellä sitoumuksiin pyrittiin siis mahdollistamaan markkinoille tulo tekemällä lähtö- ja saapumisaikojen tarjonta houkuttelevammaksi, jotta lentoyhtiöitä kannustettaisiin pyytämään käyttöönsä korjaavia lähtö- ja saapumisaikoja ja tarjoamaan LHR–PHL-reitillä kilpailukykyistä lentoliikennepalvelua, ja siten varmistamaan sitoumusten tehokas täytäntöönpano. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt minkäänlaista oikeudellista virhettä, kun se keskittyi vakiintuneiden oikeuksien tavoitteeseen.

c) Sitoumuksiin perustuvan korjausjärjestelmän huomioon ottaminen kokonaisuutena

77. American väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” kontekstuaalisessa tulkinnassa, koska se ainoastaan tutki lopullisten sitoumusten 1.13 kohdan erikseen ottamatta huomioon näihin sitoumuksiin perustuvaa korjausjärjestelmää kokonaisuutena. Kyseisen yhtiön mukaan kontekstuaalisessa tulkinnassa olisi pitänyt ottaa huomioon ainakin sitoumusten 1.1, 1.24, 1.26, 1.27, 1.10 ja 1.11 kohta. Nämä määräykset yhdessä tutkittuina muodostavat yhtenäisen järjestelmän, jonka avulla korjaustoimenpiteiden päätavoite, joka on kilpailuongelman ”ratkaiseminen kokonaisuudessaan”, voidaan saavuttaa.

78. Ensinnäkin on huomattava, että kontekstuaalinen tai systemaattinen tulkinta ei tarkoita sitä, että oikeussääntöä on tulkittava sen lainsäädännön kaikkien muiden säännösten valossa, johon kyseinen oikeussääntö sisältyy. Näiden muiden säännösten arviointi on tarpeen vain siltä osin kuin ne ovat merkityksellisiä asian kannalta.

79. Toiseksi siltä osin kuin on kyse näillä sitoumuksilla luodun korjausjärjestelmän arvioinnista kokonaisuutena, on todettava, että valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin kyllä arvioi muut lopullisia sitoumuksia koskevat määräykset, Americanin mainitsemat määräykset mukaan luettuina. Niiden ei kuitenkaan katsottu olevan merkityksellisiä ilmauksen ”tarkoituksenmukainen käyttö” arvioinnin kannalta, koska ne eivät koske vakiintuneiden oikeuksien myöntämistä. Tältä osin, kuten unionin yleinen tuomioistuin valituksenalaisen tuomion 246–249 kohdassa perustellusti totesi, lopullisten sitoumusten 1.1, 1.24, 1.26 ja 1.27 kohdassa määrätään mahdollisen markkinoille tulijan tarjouksesta, ja ne ovat merkityksellisiä korjaavien lähtö- ja saapumisaikojen myöntämisen kannalta eivätkä vakiintuneiden oikeuksien myöntämisen kannalta.

80. Kuten unionin yleinen tuomioistuin valituksenalaisen tuomion 239 kohdassa totesi, ainoa lopullisiin sitoumuksiin liittyvä määräys, joka tosiasiallisesti koskee kyseisten lähtö- ja saapumisaikojen käyttöä, on 1.13 kohta, joka koskee väärinkäyttöä. Tarkemmin sanottuna lopullisten sitoumusten 1.13 kohdan b alakohdassa mainitaan vuorotiheydet, joilla mahdollisen markkinoille tulijan on liikennöitävä, jotta sitä, että se liikennöi harvemmalla vuorotiheydellä kuin se, johon se on sitoutunut, ei pidettäisi ”väärinkäyttönä”. Tämän käytön on oltava käytettyjä tai käyttämättä jätettyjä lähtö- ja saapumisaikoja koskevan periaatteen mukaista, sellaisena kuin siitä säädetään lähtö- ja saapumisaikoja koskevan asetuksen 10 artiklan 2 kohdassa, jossa säädetään, että jotta lentoliikenteen harjoittaja voisi käyttää samoja lähtö- ja saapumisaikoja seuraavalla aikataulukaudella, sen on osoitettava, että se on käyttänyt näitä lähtö- ja saapumisaikoja vähintään 80 prosenttia siitä aikataulukaudesta, joksi ne on jaettu (jäljempänä 80/20-sääntö).

81. Lisäksi, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 70 kohdassa jo todettiin, yhdessäkään lopullisten sitoumusten kohdassa ei edellytetä, että mahdollinen markkinoille tulija sitoutuu käyttämään sataprosenttisesti ne korjaavat lähtö- ja saapumisajat, joiden käyttöä se on pyytänyt, ja että se perustelee kaikki tapaukset, joissa se on poikennut tarjouksestaan.

82. Edellä esitetyn perusteella olen sitä mieltä, että ainoan valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.

B Ainoan valitusperusteen toinen osa

83. Ainoan valitusperusteensa toisessa osassa American väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että käsitteellä ”tarkoituksenmukaisen käyttö” tarkoitetaan ”väärinkäytön puuttumista”.

84. Tämä väite jakautuu kahteen osaan. Yhtäältä American väittää, että ”väärinkäytön puuttumisen” käyttäminen kriteerinä käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkinnassa johtaa lähtö- ja saapumisaikojen käyttöasteeseen, joka on sulautuman osapuolten antamien sitoumusten tavoitteiden vastainen. Toisaalta American väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisessa tuomiossa useita virheitä, kun se katsoi käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tarkoittavan ”väärinkäytön puuttumista”.

85. Komissio ja Delta puolestaan väittävät, että yksikään Americanin valituksensa tässä osassa esittämistä argumenteista ei osoita, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheitä arvioinnissaan.

1. Väärinkäytön puuttumista vastaava käyttöaste

86. American väittää, että aina silloin, kun korjaavaa lähtö- ja saapumisaikaa ei käytetä, kilpailuongelmien ”poistamista kokonaisuudessaan” koskeva tavoite jää toteutumatta ja muodostuu ”tehokkaan kilpailun olennainen este”. Kyseisen yhtiön mukaan on niin, että vaikka komissiolla on laaja harkintavalta tutkiessaan, ovatko sitoumukset riittäviä poistamaan kaikki vakavat epäilyt, komissio ei voi muuttaa näitä velvoittavia sitoumuksia sellaisella käsitteestä ”tarkoituksenmukainen käyttö” tekemällään tulkinnalla, joka ei ole näiden sitoumusten tavoitteiden ja edellytysten mukainen.

87. Katson, että tämä väite on hylättävä erityisesti siksi, että Americanin vaatimus lähtö- ja saapumisaikojen käyttämisestä edellytyksenä vakiintuneiden oikeuksien myöntämiselle on sitoumusten määräysten ja tavoitteiden vastainen ja vaarantaisi niiden tehokkuuden.

88. Ensinnäkin Americanin esittämän tulkinnan hyväksyminen tarkoittaisi nimittäin sitä, että kaikilta mahdollisilta markkinoille tulijoilta olisi edellytettävä sitä, että käyttöaste ylittää 80 prosenttia, joka on alan yleinen standardi.( ) Näin ollen ei ole mitään syytä, miksi Deltan olisi vakiintuneita oikeuksia saadakseen noudatettava tiukempia liikennöintiehtoja kuin ne, jotka sille asetetaan asiaa koskevassa sääntelykehyksessä ja joita US Airwaysiin sovellettiin ennen keskittymää ja Americaniin on sovellettu sulautumisen jälkeen.

89. Toiseksi se, että mahdollisille markkinoille tulijoille vahvistettaisiin korkeampi käyttöaste kuin niiden kilpailijoille, olisi vastoin tarvetta varmistaa tasapuoliset kilpailuedellytykset LHR–PHL-reitillä. Tällaisella vaatimuksella Deltalta vietäisiin 80/20-säännön tuoma jousto ja saatettaisiin se epäedulliseen asemaan verrattuna Americaniin, joka edelleen hyötyisi tästä joustosta. Koska sitoumusten tavoitteena on taata tehokas kilpailu LHR–PHL-reitillä, Deltan tilanteen on oltava verrattavissa minkä tahansa muun lentoyhtiön ja erityisesti kyseisellä reitillä liikennöivien yhtiöiden tilanteeseen. Tästä seuraa, että ainoastaan sillä, että uusi markkinoille tulija käyttää lähtö- ja saapumisaikoja lopullisten sitoumusten 1.13 kohdassa määrättyjen edellytysten mukaisesti, voidaan taata se, että tämä uusi markkinoille tulija – tässä tapauksessa Delta – voi harjoittaa toimintaansa tasapuolisin edellytyksin suurimman kilpailijansa eli Americanin kanssa.

90. Kolmanneksi Americanin näkemys ei ole yhteensopiva sitoumusten erityisen tavoitteen kanssa, joka on markkinoille pääsyn helpottaminen LHR–PHL-reitillä. Alan yleistä standardia korkeamman käyttöasteen edellyttäminen voisi saada mahdolliset markkinoille tulijat luopumaan markkinoille tulosta, mikä veisi sitoumuksilta niiden kannustavan vaikutuksen, joka saadaan aikaan myöntämällä vakiintuneita oikeuksia, ja heikentäisi lähtö- ja saapumisaikoja koskevan sitoumuksen tehokkuutta.

91. Neljänneksi Americanin esittämän tulkinnan hyväksyminen voisi vaarantaa oikeusvarmuuden, joka on välttämätön riidanalaisen päätöksen soveltamisen ja sitoumusten tehokkuuden takaamiseksi. Tältä osin on huomautettava, kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti toteaa valituksenalaisen tuomion 125 ja 275 kohdassa, että vaikka sitoumusten tarkoituksena on poistaa vakavat epäilyt keskittymän soveltuvuudesta sisämarkkinoille, ne ovat merkityksellisiä myös keskittymän osapuolten toimintaa jatkavien kolmansien kannalta, koska niissä määritetään laajasti tällaisen toiminnan jatkamisen edellytykset. Tätä varten on tärkeää, että vakiintuneiden oikeuksien myöntämisperusteet ovat selviä ja todennettavissa ja että niillä suljetaan pois kaikki mielivaltaiset näkökohdat. Americanin näkemyksen omaksuminen tarkoittaisi, että olisi hyväksyttävä, että kaikki poikkeamat lähtö- ja saapumisaikojen jatkajan – tässä tapauksessa Deltan – tekemästä tarjouksesta olisi perusteltava epämääräisillä kriteereillä, joita ei mainita sitoumuksissa. Kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti toteaa valituksenalaisen tuomion 250 kohdassa, vain tulkinnalla, jonka mukaan ”tarkoituksenmukainen käyttö” on ymmärrettävä lopullisten sitoumusten 1.13 kohdassa tarkoitetun ”väärinkäytön” puuttumiseksi, varmistetaan mahdollisten markkinoille tulijoiden oikeusvarmuus.

92. Viidenneksi on todettava, että jotta sulautuman osapuolten ehdottamat sitoumukset voisivat poistaa markkinoilla todetut kilpailuongelmat, ne on voitava panna täytäntöön ja niitä on voitava valvoa tehokkaasti.( ) Tämän ratkaisuehdotuksen edellisessä kohdassa mainituista syistä ainoastaan viittaus sitoumusten 1.13 kohtaan täyttää tämän edellytyksen.

93. Kuudenneksi vakiintuneiden oikeuksien myöntämiselle asetettujen edellytysten tällainen tulkinta olisi lähtökohtaisesti voitu epämääräisyytensä vuoksi hyväksyä vaiheessa I, jonka tarkoituksena on, kuten on syytä muistaa, hälventää vakavat epäilyt keskittymän soveltuvuudesta sisämarkkinoille.( )

94. Lisäksi olen sitä mieltä, että on hylättävä Americanin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 291 kohdassa virheen, kun se katsoi, että se, että lähtö- ja saapumisaikojen käyttöaste on Deltalla 76,4–81 prosenttia, ei tarkoita sitä, että sitoumusten tavoite on vaarantunut. Tältä osin American muistuttaa, että Delta oli jättänyt hoitamatta 470 vuoroa (meno- ja paluulennot yhteenlaskettuina) LHR–PHL-reitillä ja että näin ollen sitoumuksissa asetettua erityistä tavoitetta ei ollut saavutettu, koska lopulta yksikään lentoyhtiö ei ollut käyttänyt näitä lähtö- ja saapumisaikoja. Valittajan mukaan tämä lopputulos on tärkeä osoitus siitä, että ”väärinkäytön puuttuminen” on virheellinen oikeudellinen tulkinta käsitteestä ”tarkoituksenmukainen käyttö”.

95. On todettava yhtäältä, että Americanin esiin tuoma väite menetelmästä, jota komissio sovelsi käyttöasteen laskennassa, liittyy tosiseikkoja koskeviin kysymyksiin (ja tosiseikkoja koskeviin arviointeihin), jotka ratkaistiin lopullisesti valituksenalaisen tuomion 285–291 kohdassa, eikä valittaja ole vedonnut niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla. Toisaalta valituksenalaisen tuomion 90, 290 ja 294 kohdassa todettiin, että vaikka valittaja kritisoi Deltan lähtö- ja saapumisaikojen vajaakäytön laajuutta, se ei kiistä sitä, että Deltan lähtö- ja saapumisaikojen käyttö oli 80/20-säännön mukaista.

2. Muut seikat, jotka tukevat ilmauksen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkitsemista väärinkäytön puuttumiseksi

96. Ensinnäkin American väittää, että unionin yleinen tuomioistuin tukeutui valituksenalaisen tuomion 95, 103, 104 ja 207 kohdassa virheellisesti ilmauksen ”väärinkäyttö” tavanomaiseen merkitykseen voidakseen katsoa, että se oli sovitettavissa yhteen käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” kanssa. American katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt ymmärtää, että käsitteen ”väärinkäyttö” tavanomainen merkitys kattaa kaikenlaiset tilanteet, kuten käsiteltävän tapauksen, jossa lupaukset tietyn oikeudellisen edun ja erityisesti vakiintuneiden oikeuksien myöntämisestä jätettiin täyttämättä ilman riittävää perustelua.

97. Tältä osin on todettava, että valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee selvästi, että unionin yleinen tuomioistuin ei tukeutunut päätelmissään ilmauksen ”väärinkäyttö” tavanomaiseen merkitykseen ja kirjaimelliseen tulkintaan. Unionin yleinen tuomioistuin teki sitoumuksista kontekstuaalisen tulkinnan erityisesti sen vuoksi, että se katsoi valituksenalaisen tuomion 107 kohdassa, ettei sananmukaisella tulkinnalla ollut ”ratkaisevaa merkitystä”.

98. Toiseksi American väittää, että unionin yleinen tuomioistuin tukeutui valituksenalaisen tuomion 209 ja 210 kohdassa virheellisesti siihen, että asiassa IAG/bmi annetuissa sitoumuksissa väärinkäyttöä koskevat määräykset sisältyivät jaksoon, jonka otsikko oli ”Lentolähtö- ja saapumisaikoja koskevien vakiintuneiden oikeuksien myöntäminen”, kun se katsoi, että nämä ilmaukset merkitsivät ”tarkoituksenmukaista käyttöä”. Tältä osin American huomauttaa, että käsiteltävässä asiassa annettuihin sitoumuksiin ei sisälly tällaista otsikkoa. Lisäksi Americanin mukaan tämä asiassa IAG/bmi tehtyjä sitoumuksia käsitellyt jakso, jonka oli tarkoitus koskea vakiintuneita oikeuksia, koski todellisuudessa aivan muita seikkoja, joilla ei ollut merkitystä ilmauksen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkinnassa.

99. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 6 kohdassa jo selitettiin, käsiteltävässä asiassa annetuissa sitoumuksissa noudatettiin asiassa IAG/bmi annettujen sitoumusten mallia. Kuten jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 118 ja 119 kohdasta lisäksi ilmenee, vaikka osapuolet olivat halunneet poiketa tästä mallista tai esittää asiassa IAG/bmi annetuista sitoumuksista tehdystä tulkinnasta poikkeavan tulkinnan, tämä olisi pitänyt ilmaista sitoumuksissa. Tästä seuraa, että se, että yhtäältä asiassa IAG/bmi tehtyihin sitoumuksiin sisältyy otsikko ”Lähtö- ja saapumisaikoja koskevien vakiintuneiden oikeuksien myöntäminen” ja että toisaalta kyseisten sitoumusten jaksossa ”Lähtö- ja saapumisaikoja koskevien vakiintuneiden oikeuksien myöntäminen” on joitakin määräyksiä, jotka eivät koske näiden oikeuksien myöntämistä, ei kyseenalaista sitä valituksenalaisen tuomion 209 kohdassa esitettyä päätelmää, jonka mukaan asiassa IAG/bmi tehdyt sitoumukset ovat pätevä perusta sitoumusten tulkinnalle. ( )

100. Kolmanneksi American väittää, että valituksenalaisessa tuomiossa ei arvioitu johdonmukaisesti ja perusteellisesti näkemystä, jonka mukaan lopullisten sitoumusten 1.13 kohta, joka koskee ilmausta ”väärinkäyttö”, on käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” määrittelykriteeri. Lisäksi American tuo esiin useita oikeudellisia virheitä, jotka unionin yleinen tuomioistuin väitetysti teki tässä päättelyssä ja erityisesti valituksenalaisen tuomion 236–240, 276 ja 277 kohdassa.

101. Vaikka pitää paikkansa, että valituksenalaisen tuomion rakenne ei ole kaikilta osin kovin selkeä ja että se vaikeuttaa toisinaan tuomion lukemista ja ymmärtämistä, mielestäni tämä seikka ei kuitenkaan osoita, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen arvioinnissaan, jonka mukaan käsite ”väärinkäyttö” on käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” määrittelykriteeri.

102. Neljänneksi American väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 279–292 kohdassa ilmeisen tulkintavirheen, kun se katsoi, että sitoumusten ”kontekstuaalinen tulkinta” on tehtävä lähtö- ja saapumisaikoja koskevan unionin asetuksen valossa. Se väittää ensin, että tätä päätelmää ei voida sovittaa yhteen lopullisten sitoumusten johdanto-osan kolmannen kohdan sanamuodon kanssa, koska tässä johdanto-osan kohdassa ei mainita kyseistä asetusta niiden säädösten joukossa, joiden perusteella sitoumuksia on tulkittava, vaikka siihen viitataan kyseisten sitoumusten muissa osissa. Tämän jälkeen American väittää, että lähtö- ja saapumisaikoja koskevan asetuksen tavoite ei vastaa sulautuma-asetuksen korjaustoimenpiteiden ja käsiteltävässä asiassa hyväksyttyjen erityisten korjaustoimenpiteiden tavoitteita.

103. Huomautan ensinnäkin, että se, että lähtö- ja saapumisaikoja koskeva unionin asetus mainitaan sitoumuksissa nimenomaisesti, osoittaa kiistatta, että se on yksi niistä säädöksistä, jotka on otettava huomioon käsiteltävässä asiassa tehtävässä kontekstuaalisessa arvioinnissa. Muistutan myös, että sitoumusten johdanto-osan kolmannessa kohdassa täsmennetään, että sitoumuksia on tulkittava muun muassa ”unionin oikeuden yleisten puitteiden” mukaisesti. Niinpä unionin yleinen tuomioistuin totesi mainitun tuomion 124 kohdassa, että lähtö- ja saapumisaikoja koskeva asetus on otettava huomioon, koska se on osa ”unionin oikeuden yleisiä puitteita”.

104. Toiseksi, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 80 ja 88 kohdassa selitettiin, koska kyseisessä asetuksessa määritetty käyttöaste on alan yleinen standardi, unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti katsonut, että Deltan voitiin odottaa harjoittavan toimintaansa asiaa koskevan sääntelykehyksen mukaisesti. Koska lähtö- ja saapumisaikoja koskevan asetuksen 10 artiklan 2 ja 3 kohdan säännökset muodostavat asiaa koskevan unionin sääntelykehyksen, unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi perustellusti valituksenalaisen tuomion 283 kohdassa, että olisi voitu olettaa, että jos vakiintuneiden oikeuksien myöntämisen edellytykset olisivat poikenneet kyseisestä sääntelykehyksestä, tämä olisi käynyt selvästi ilmi lopullisten sitoumusten sanamuodosta, ja että käsiteltävässä asiassa näin ei ole.

105. Kolmanneksi ja viimeiseksi katson, että toisin kuin American väittää, se, että lähtö- ja saapumisaikoja koskevalla asetuksella on eri tavoitteet kuin sulautuma-asetuksella, ei sulje pois sen huomioon ottamista keskittymien valvonnassa. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 89 kohdassa jo selitettiin, 80/20-säännön soveltamisen syynä eivät siis ole pelkästään lentoliikenteeseen liittyvät näkökohdat, vaan sen soveltaminen on tarpeen myös tasapuolisten kilpailuedellytysten varmistamiseksi Deltan ja sen suurimman kilpailijan eli Americanin välillä LHR–PHL-reitillä. Muistutan myös, että tarkastuksensa yhteydessä komission on tutkittava kaikki ehdotetun korjaustoimenpiteen kannalta merkitykselliset tekijät ottaen huomioon niiden markkinoiden, joilla kilpailuongelmia aiheutuu, rakenne ja erityispiirteet.( )

106. Edellä esitetyn perusteella katson, että ainoan valitusperusteen toinen osa on hylättävä.

C Ainoan valitusperusteen kolmas osa

107. Ainoan valitusperusteensa kolmannessa osassa American väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin antoi perusteettomasti RM-lomakkeen sisällölle suhteettoman suuren merkityksen käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkinnassa.

1. Kolmannen osan tutkittavaksi ottaminen

108. Totean tältä osin, että komissio väittää, että tämä väite on jätettävä tutkimatta, koska sitä ei esitetty ensimmäisessä oikeusasteessa.

109. Katson kuitenkin, että Americanin väite voidaan ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin siinä riitautetaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa esittämät päätelmät, joiden mukaan RM-lomakkeesta ilmenevät tiedot osoittavat, että ilmaus ”tarjouksen mukainen” ei ole merkityksellinen sitoumusten 1.10 kohdassa mainitun käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkinnassa.

2. Asian tarkastelu

110. American väittää ensinnäkin, että RM-lomake on valmisteleva asiakirja ja että valituksenalaisessa tuomiossa tehty arviointi ei siten sovi yhteen sen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan valmistelutöiden tulkintaa ei pidetä sellaisena tulkintamenetelmänä, jolla voitaisiin muuttaa unionin oikeuden säännöksen sisältöä tai tarkoitusta.

111. Tästä on ensinnäkin huomautettava, kuten unionin yleinen tuomioistuin valituksenalaisen tuomion 122 ja 123 kohdassa perustellusti toteaa, että RM-lomakkeen olemassaolo perustuu suoraan sulautuma-asetukseen. Koska lopullisten sitoumusten sanamuotoa on kyseisten sitoumusten johdanto-osan kolmannen kohdan mukaan tulkittava muun muassa sulautuma-asetuksen perusteella, unionin yleinen tuomioistuin on aivan oikein ottanut RM-lomakkeen huomioon arvioinnissaan.( )

112. Toiseksi RM-lomakkeen sisällöstä on todettava, että täytäntöönpanoasetuksen 20 artiklan 1 a kohdan mukaan kyseisessä lomakkeessa määritetään, mitä tietoja ja asiakirjoja yritysten on toimitettava esittäessään sitoumuksia. Lisäksi kyseisen asetuksen liitteessä IV säädetään, että RM-lomakkeen tiedot ovat tarpeen, jotta komissio voi tutkia, pystytäänkö keskittymä muuttamaan sitoumusten avulla yhteismarkkinoille soveltuvaksi siten, että niillä torjutaan tehokkaan kilpailun olennainen estyminen. Huomautan lisäksi, että myös korjaustoimenpiteitä koskevan tiedonannon 7 kohdassa viitataan RM-lomakkeeseen, sillä siinä mainitaan, että sulautuman osapuolilla, jotka ovat ainoita, joilla on kaikki arvioinnissa tarvittavat merkitykselliset tiedot, on vastuu kaikkien sellaisten saatavilla olevien tietojen toimittamisesta komissiolle, jotka se tarvitsee korjaustoimenpide-ehdotuksen arvioinnissa.

113. Edellä esitetystä ilmenee, että RM-lomake ei ole pelkkä valmisteluasiakirja, kuten valittaja väittää, vaan se on sitoumuksia täydentävä asiakirja, jonka, kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 133 kohdassa, on nimenomaan tarkoitus auttaa komissiota arvioimaan ehdotettujen sitoumusten sisältöä, tavoitetta, elinkelpoisuutta ja tehokkuutta ja selvittämään, miten yritys itse ymmärtää ehdottamansa sitoumukset.

114. Kolmanneksi on korostettava, että vaikka RM-lomakkeen arvioinnilla on valituksenalaisessa tuomiossa merkittävä sija,( ) Americanin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin antoi lomakkeen sisällölle suhteettoman suuren merkityksen, on hylättävä. Valituksenalaisesta tuomiosta nimittäin ilmenee melko selvästi, että RM-lomakkeen arviointi on vain yksi niistä seikoista, jotka unionin yleinen tuomioistuin otti huomioon kontekstuaalisessa arvioinnissaan, jossa se katsoi, että käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” voitiin tulkita tarkoittavan lopullisten sitoumusten 1.13 kohdassa tarkoitettua väärinkäytön puuttumista.( )

115. Edellä esitetyn perusteella olen sitä mieltä, että unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä, kun se totesi, että lopullisten sitoumusten sanamuotoa on tulkittava RM-lomakkeen perusteella.

116. Toiseksi American väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen tulkitessaan lopullisten sitoumusten 1.9 kohtaa ja erityisesti sitä, mitkä oikeudelliset päätelmät ilmauksesta ”tarjouksen mukainen” oli tehtävä RM-lomakkeen valossa. Sen mukaan tämä ilmaus ei ole pelkkä sitoumusten ”kielellinen muutos”, koska sama ilmaus esiintyy malleina käytetyissä muissa sitoumuksissa, jotka komissio on äskettäin hyväksynyt.

117. Jäljempänä esitetyistä syistä katson, ettei myöskään tämä väite voi menestyä.

118. On muistettava, että komissio edellytti nimenomaisesti, että sulautuman osapuolten ehdottamiin sitoumuksiin oli sisällytettävä asiassa IAG/bmi esitetyn tyyppisiä vakiintuneita oikeuksia, jotta keskittymä voitaisiin todeta sisämarkkinoille soveltuvaksi. Tällä perusteella sulautuman osapuolten komissiolle esittämän RM-lomakkeen 3 jaksossa mainittiin nimenomaisesti, että sitoumukset perustuivat asiassa IAG/bmi tehdyn päätöksen mukaisiin sitoumuksiin ja että RM-lomakkeessa oli yksilöity seikat, joissa ehdotetut sitoumukset poikkesivat näistä sitoumuksista.( ) Sulautuman osapuolet myös täsmensivät, että kyseisiin kohtiin eivät sisältyneet ”vähäiset kielelliset muutokset” eivätkä käsiteltävän asian erityisten olosuhteiden edellyttämät täsmennykset. Siltä osin kuin oli kyse erityisesti vakiintuneita oikeuksia koskevista määräyksistä, RM-lomakkeessa ei yksilöity minkäänlaisia poikkeamia asiassa IAG/bmi hyväksytyistä sitoumuksista.

119. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti valituksenalaisen tuomion 143 ja 144 kohdassa, että Americanin vastuulla oli ilmoittaa RM-lomakkeessa kaikki olennaiset sanamuodon muutokset niihin asiassa IAG/bmi annettuihin sitoumuksiin nähden, jotka olivat käsiteltävässä asiassa annettujen sitoumusten mallina. Koska asiassa IAG/bmi annettuihin sitoumuksiin ei sisältynyt ilmausta ”tarjouksen mukainen” ja koska tämän ilmauksen lisäämistä ei ollut ilmoitettu muutoksena edellä mainitussa asiassa annettuihin sitoumuksiin nähden, unionin yleinen tuomioistuin totesi virhettä tekemättä valituksenalaisen tuomion 139 kohdassa, että tätä sitoumusten sanamuotoa oli pidettävä sitoumusten ”vähäisenä kielellisenä muutoksena”.

120. Näitä päätelmiä ei voida kyseenalaistaa Americanin väitteellä, jonka mukaan ilmaus ”tarjouksen mukainen” on peräisin mallina olleista muista sitoumuksista ja jonka mukaan käsiteltävässä asiassa annettuun lähtö- ja saapumisaikoja koskevaan sitoumukseen sisältyy useita asiassa COMP/AT.39595 – A++( ) annetuista sitoumuksista peräisin olevia määräyksiä. Ainoa malli, jonka käyttöä komissio nimenomaisesti edellytti vakiintuneiden oikeuksien myöntämiseksi ehdotetuissa sitoumuksissa, oli nimittäin asia IAG/bmi. Näin ollen muiden sitoumusten määräykset eivät ole merkityksellisiä käsitteen ”tarkoituksenmukainen käyttö” tulkinnan ja vakiintuneiden oikeuksien myöntämisen kannalta etenkään, kun muut väitetyt sitoumusmallit eivät edes koskeneet vakiintuneita oikeuksia.

121. Tältä osin on täsmennettävä, että vaikka komission on pyrkiessään osoittamaan, että yrityskeskittymä voi olennaisesti estää kilpailua, tarkistettava sulautuman osapuolten toimittamat tiedot, sen ei kuitenkaan voida edellyttää ennakoivan kaikkia mahdollisia näiden osapuolten ehdottamia tulkintoja etenkään, jos tämä tulkinta poikkeaa arviointikehyksestä, jonka osapuolet ovat itse hyväksyneet, ja kyseisten markkinoiden alakohtaisista viitestandardeista, ja jos se ei myöskään ilmene selvästi sitoumusten sisällöstä. Katson nimittäin, että jos sulautuman osapuolet halusivat tehdä asiassa IAG/bmi annetuissa sitoumuksissa tehdystä tulkinnasta poikkeavan tulkinnan käyttämällä vakiintuneiden oikeuksien myöntämisessä vertailukohtana ”tarjousta”, tämän olisi pitänyt ilmetä selvästi RM-lomakkeesta tai tästä olisi pitänyt ainakin mainita kyseisessä lomakkeessa, kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti toteaa valituksenalaisen tuomion 138, 149, 151–158 ja 199 kohdassa.

122. Kolmanneksi American väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen lopullisten sitoumusten 1.9 kohdasta tekemä tulkinta on virheellinen. Tältä osin se toteaa, että jos ilmausta ”tarjouksen mukainen” ja 1.9 kohtaa, luettuna yhdessä 1.10 kohdan kanssa, tulkitaan asianmukaisesti, sitoumusten määräyksistä ilmenee, että markkinoille tulijan tarjousta on pidettävä lähtökohtana ”tarkoituksenmukaisen käytön” arvioinnissa ja päätöksen tekemisessä siitä, myönnetäänkö sille vakiintuneita oikeuksia vai ei.

123. Jo edellä tämän ratkaisuehdotuksen 64–73 kohdassa tarkastelemistani syistä olen sitä mieltä, että tämä väite ei voi menestyä.

124. Lisäksi se, että muotoilua ”tarjouksen mukainen” käytettiin jo sulautuman osapuolten esittämässä alkuperäisessä sitoumusehdotuksessa, joka ei koskenut vakiintuneita oikeuksia, osoittaa, että 1.9 kohdalla oli muu tarkoitus kuin vakiintuneiden oikeuksien myöntämisedellytysten määrittäminen.( )

125. Näin ollen katson, että ainoan valitusperusteen kolmas osa ja siten valitus kokonaisuudessaan on hylättävä.

D Oikeudenkäyntikulut

126. Tässä unionin tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa Delta vaatii, että American velvoitetaan korvaamaan sekä tässä menettelyssä että unionin yleisessä tuomiostuimessa käydyssä menettelyssä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

127. Jäljempänä esitetyistä syistä katson, että tätä vaatimusta ei voida hyväksyä.

128. On täsmennettävä, että koska Delta ei esittänyt ensimmäisessä oikeusasteessa oikeudenkäyntikuluja koskevia vaatimuksia, unionin yleinen tuomioistuin velvoitti sen valituksenalaisessa tuomiossa vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan työjärjestyksensä 134 artiklan 1 kohdan ja 138 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

129. On myös muistutettava, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista työjärjestyksensä 184 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Lisäksi unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdassa, jota sovelletaan työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla soveltuvin osin valituksen käsittelyyn, määrätään, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.

130. Näitä määräyksiä on kuitenkin tulkittava siten, että unionin tuomioistuin voi velvoittaa asianosaisen korvaamaan unionin yleisessä tuomioistuimessa toiselle osapuolelle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut vain, jos jälkimmäinen on vaatinut sitä kyseisessä tuomioistuimessa.( ) Jos näin ei ole ja jos unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneiden oikeudenkäyntikulujen korvaamista koskeva vaatimus on esitetty vasta unionin tuomioistuimessa käydyn menettelyn vaiheessa, tämä vaatimus on hylättävä, eikä tähän vaikuta se, ettei valitusta hyväksytä, kuten käsiteltävässä asiassa.

V Ratkaisuehdotus

131. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:

– valitus hylätään

– American Airlines velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Euroopan komissiolle ja Delta Air Linesille aiheutuneet oikeudenkäyntikulut (ainoastaan siltä osin kuin on kyse unionin tuomioistuimessa käydystä menettelystä).