ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Yksityiskohtaisista säännöistä Schengenin sihteeristön yhdistämisestä neuvoston pääsihteeristöön tehty neuvoston päätös - Sellaisten henkilöiden nostama kanne, jotka olivat Schengenin sihteeristön palveluksessa mutta jotka eivät täytä asetettuja edellytyksiä tullakseen nimitetyiksi neuvoston pääsihteeristön virkamiehiksi - Tutkimatta jättäminen

(EY 230 artiklan neljäs kohta ja EY 249 artikla; neuvoston päätös 1999/307/EY)

Tiivistelmä

$$EY 230 artiklan neljännessä kohdassa käytetyllä ilmaisulla "päätös" on EY 249 artiklasta johtuva tekninen merkitys. Tällä tavalla määritelty päätös eroaa normatiivisesta toimesta, ja erotteluperusteena on se, onko kysymyksessä yleisesti sovellettava toimi vai ei. Toimea ei voida pitää päätöksenä, jos sitä sovelletaan tietyissä objektiivisesti määritellyissä tilanteissa ja jos sen oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin. Se, että riidanalaisella päätöksellä saattaa olla erilaisia konkreettisia vaikutuksia eri oikeussubjekteille, joihin sitä sovelletaan, ei poista sen yleistä ja abstraktia luonnetta. Toimen yleiseen sovellettavuuteen ja siten sen normatiivisuuteen ei vaikuta se, että on mahdollista määrittää niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin toimea sovelletaan tiettynä ajankohtana, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, jos on selvää, että toimea sovelletaan sen tarkoituksen mukaisesti siinä objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella.

Huolimatta siitä, että Schengenin sihteeristön yhdistämisestä neuvoston pääsihteeristöön tehty neuvoston päätös 1999/307/EY on otsikoitu "päätökseksi", sitä on pidettävä soveltamisalaltaan yleisenä toimena, jota sovelletaan objektiivisesti määritettyihin tilanteisiin.

Ei voida myöskään katsoa, että siltä osin kuin kyse on henkilöistä, jotka ovat olleet Schengenin sihteeristön palveluksessa jo kauankin ennen tämän sihteeristön yhdistämistä neuvoston pääsihteeristöön mutta jotka eivät täytä päätöksen 3 artiklassa asetettuja edellytyksiä tullakseen nimitetyiksi neuvoston pääsihteeristön virkamiehiksi, tämä toimi koskisi erikseen kyseisiä henkilöitä heidän erityisominaisuuksiensa vuoksi tai sen vuoksi, että he erottuvat selvästi muista henkilöistä tosiasiallisen tilanteensa vuoksi.

( ks. 35-36, 40-41, 44 ja 56 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Merkit, joista tavaramerkki voi muodostua - Edellytys - Erottamiskyky - Arvioiminen ottamalla huomioon ne tavarat ja palvelut, joita varten rekisteröintiä on haettu

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 4 artikla)

2. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran ominaisuuksia - Sanamerkki DOUBLEMINT

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 4 artiklan mukaan ratkaiseva tekijä sen suhteen, voiko merkki, joka voidaan esittää graafisesti, olla yhteisön tavaramerkki, on se, voidaanko tietyn yrityksen tavarat erottaa kyseisen merkin perusteella muiden yritysten tavaroista. Tästä johtuu, että merkin erottamiskykyä arvioitaessa on otettava huomioon ainoastaan ne tavarat ja palvelut, joita varten merkki halutaan rekisteröidä.

( ks. 17-18 kohta )

2. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, että tavaramerkkejä, "jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia", ei rekisteröidä. Lainsäätäjän tarkoituksena on näin ollen ollut säätää, että koska tällaiset merkit ovat täysin deskriptiivisiä, niiden on katsottava olevan kykenemättömiä erottamaan jonkin yrityksen tavarat toisen yrityksen tavaroista. Sitä vastoin sellaiset merkit ja merkinnät, jotka eivät ole yksinomaan deskriptiivisiä, voidaan rekisteröidä yhteisön tavaramerkeiksi.

Kun kyse on sanamerkin DOUBLEMINT rekisteröimisestä tietyille mintunmakuisille tuotteille, kyseiseen kohderyhmään kuuluvat henkilöt eivät miellä kyseistä sanamerkkiä välittömästi ja enempää asiaa pohtimatta sanaksi, jolla kuvaillaan kyseisten tavaroiden tiettyä ominaispiirrettä. Yhdyssanalla DOUBLEMINT - jonka molemmat osat ovat tavallisia englanninkielisiä sanoja - on välttämättä ainakin mielleyhtymän kautta tai epäsuorasti useita merkityksiä englanninkieliselle keskivertokuluttajalle, minkä vuoksi tämä merkki ei ole asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla deskriptiivinen, kun taas sellaiselle kuluttajalle, joka ei osaa riittävästi englantia, kyseinen sana on merkitykseltään epäselvä ja kuvitteellinen. Sanalla DOUBLEMINT on siis epäselvä ja suggestiivinen merkitys, joka on avoin monenlaisille tulkinnoille. Koska tämä sana on ymmärrettävissä niin monella tavalla, on poissuljettua, että kuluttaja ymmärtäisi sen vain tietyllä yhdellä tavalla. Näin ollen tätä sanamerkkiä ei voida pitää yksinomaan kuvailevana, eikä sen rekisteröintiä voida evätä tällä perusteella.

( ks. 19-20 ja 29-31 kohta )
Yhteisö on vastuussa vahingosta ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on todella syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys.

Kantajan on esitettävä yhteisöjen tuomioistuimille näyttö, joka on tarpeen sen vahingon toteamiseksi, jonka kantaja väittää itselleen aiheutuneen.

(ks. 50 ja 63 kohta)

Viittaukset: yhdistetyt asiat 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 ja 5/81, Birra Wührer ym. v. neuvosto ja komissio, 27.1.1982 (Kok. 1982, s. 85, 9 kohta); asia 51/81, De Franceschi v. neuvosto ja komissio, 27 1.1982 (Kok. 1982, s. 117, 9 kohta); asia T-205/96, Bieber v. parlamentti, 26.5.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-231 ja II-723, 48 ja 67 kohta sekä siinä mainittu oikeuskäytäntö)¡yhdistetytasiat T-112/96 ja T-115/96, Séché v. komissio, 6.7.1999 (Kok. H. 1999. s. I-A-115 ja II-623, 279 kohta); asia T-164/98, Carraro v. komissio, 23.2.2000 (Kok. H. 2000, s. I-A-35 ja II-157, 42 kohta) ja asia C-237/98P, Dorsch Consult v. neuvosto, 15.6.2000(Kok. 2000, s. I-4549,23 kohta sekä siinä mainittu oikeuskäytäntö).
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN

TUOMIO (viides jaosto)

5 päivänä joulukuuta 2000

Asia T-197/99

Anthony Gooch

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Kumoamiskanne — Sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu — Palvelukseenottopaikka — Hallintotoimen peruuttaminen — Olettama hallintotoimen lainmukaisuudesta”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-1247

Aihe:

Kanne, jossa kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumoaa komission 7.8.1998 tekemän päätöksen kantajan vahingonkorvausvaatimuksen hylkäämisestä ja määrää suorittamaan korvausta siitä aineellisesta vahingosta, jota kantaja väittää kärsineensä.

Ratkaisu:

Komission 7.8.1998 tekemä päätös kantajan vahingonkorvausvaatimuksen hylkäämisestä kumotaan. Komissio velvoitetaan maksamaan kantajalle 154 109 Belgian frangia korvauksena hänelle aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä. Tähän summaan lisätään 28.4.1998 alkaen laskettava 6,75 prosentin suuruinen vuotuinen viivästyskorko. Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Jos edeltävä hallinnollinen valitus on välttämätön, jotta henkilöstösäännöissä tarkoitetusta virkamiehelle vastaisesta päätöksestä voidaan nostaa kanne, sen tarkoitus ei ole sitoa ehdottomalla ja lopullisella tavalla mahdollista oikeudenkäyntivaihetta, kunhan oikeudenkäyntivaiheen aikana esitetyillä vaatimuksilla ei muuteta valituksen syitä ja kohdetta. Näin on silloin, kun siitä päätöksestä, josta valitus on tehty, on nostettu kumoamiskanne, johon sisältyvät kanneperusteet liittyvät läheisesti niihin riitauttamisperusteisiin, jotka valituksessa on esitetty. Vaikka jokin peruste ei nimenomaisesti ilmene hallinnollisesta valituksesta, se voidaan katsoa hallinnolliseen valitukseen läheisesti liittyväksi silloin, kun sen tarkoitus on ainoastaan osoittaa vääräksi ne perustelut, jotka nimittävä viranomainen on valituksen hylkäävässä päätöksessä esittänyt. Koska nimittävä viranomainen on esittänyt asiasta huomionsa hallinnollisen menettelyn aikana, se, että valituksessa ei ole mainintaa asiasta, ei loukkaa oikeusvarmuuden ja puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteita, jotka tukevat hallinnollisen valituksen ja kanteen vastaavuutta koskevaa sääntöä. (ks. 35 ja 38-40 kolua) Viittaukset: yhdistetyt asiat T-78/96 ja T-170/96, W v. komissio, 28.5.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-239 ja s. II-745, 66 kohta) ja asia C-316/97P, parlamentti v. Gaspari, 19.11.1998 (Kok. 1998, s. I-7597, 17 ja 18 kohta).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Erottamiskyvyn puuttuminen - Poikkeus - Erottamiskyvyn saavuttaminen käytön perusteella - Ulottuvuus - Merkki, jolta osassa yhteisöä puuttuu erottamiskyky - Erottamiskyvyn saavuttaminen käytön perusteella kyseisessä osassa

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

$$Tavaramerkin rekisteröinti asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 3 kohdan nojalla edellyttää sen osoittamista, että kyseinen merkki on käytön perusteella saavuttanut erottamiskyvyn siinä merkittävässä osassa yhteisöä, jonka osalta tuo ominaisuus puuttui asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b, c ja d alakohdan mukaisesti.

(ks. 27 kohta)
Tutkittaessa kannetta, jonka virkamies on nostanut nimittävän viranomais sellaisen päätöksen kumoamiseksi, jolla hänet on jätetty nimittämättä avoimet virkaan, ei voida tutkia vaatimusta sen päätöksen kumoamisesta, jolla toinen hakija on nimitetty tähän virkaan ja joka on tehty uuden avointa virkaa koskevan ilmoituksen perusteella, josta kantaja ei ole tehnyt hallinnollista valitusta. Myös sellaiset perusteet on jätettävä tutkimatta, joissa vaaditaan ensin mainitun päätöksen kumoamista ja jotka perustuvat yksinomaan jälkimmäisessä päätöksessä oleviin virheisiin.

Asianomaisella virkamiehellä on kuitenkin edelleen intressi vaatia hänen hakemuksensa hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamista. Jos tämä päätös nimittäin kumotaan, päätöksen lainvastaisuutta voidaan pitää tuottamuksena, joka aiheuttaa vastaajana olevan toimielimen vahingonkorvausvastuun, ja tämän lisäksi kyseisen toimielimen on perustamissopimuksen 176 artiklan (josta on tullut EY 233 artikla) mukaan toteutettava kaikki tästä johtuvat toimenpiteet.

(ks. 30, 31 ja 80 kohta)

Viittaukset: asia 346/87, Bossi v. komissio, 14.2.1989 (Kok. 1989, s. 3030, 13 kohta).
Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tällaista valintalautakunnan työtä ohjaavien sääntöjen noudattamisen laiminlyöntiä on pidettävä olennaisten menettelymääräyksien rikkomisena, valintalautakunnan päätös olla ottamatta hakijaa hyväksyttyjen hakijoiden luetteloon on kumottava ilman, että asianomaisen olisi näytettävä, että päätös olisi vaikuttanut hänen subjektiivisiin oikeuksiinsa erityisen haitallisesti tai ilman, että hänen olisi osoitettava, että kilpailun tulos olisi voinut olla erilainen, jos kysymyksessä olevia olennaisia menettelymääräyksiä olisi noudatettu.

Kun kilpailun valintalautakunnan päätös olla ottamatta hakijaa hyväksyttyjen hakijoiden luetteloon on kumottu, asianomaisen intressit on riittävällä tavalla suojattu, vaikka hän on vaatinut myös sen päätöksen kumoamista, jolla nimittävä viranomainen on hyväksynyt ja vahvistanut hyväksyttyjen hakijoiden luettelon, sekä kaikkien siilien liittyvien täytäntöönpanotoimien kumoamista, jos tämä viranomainen löytää hakijan kannalta oikeudenmukaisen ratkaisun ilman, että on tarpeen riitauttaa kilpailun kokonaistulosta tai kumota sen perusteella tehtyjä nimityksiä.

(ks. 57 kohta)

Viittaukset: em. asia Smets v. komissio, 64 kohta ja siinä mainittu oikeuskäytäntöjä asia T-159/96, Wenk v. komissio, 12.5.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-193 ja II-93, 121 kohta ja siinä mainittu oikeuskäytäntö).
Yhteisöjen tuomioistuinten on näin ollen valvottava kummassakin tapauksessa vain sitä, että hallinto on pysynyt kohtuullisuuden rajoissa.

Hallinnon menettelyä sille kuuluvien velvoitteiden osalta on arvioitava samalla tavalla riippumatta siitä, koskeeko tämä arviointi sen avustamisvelvollisuutta vaiko huolenpito velvollisuutta. Kummassakin tapauksessa hallinnolla on harkintavaltaa sen avustamisvelvollisuuden suhteen henkilöstösääntöjen 24 artiklan soveltamistoimenpiteiden ja -keinojen osalta ja sen huolenpitovelvollisuuden suhteen yksikön edun arvioinnin osalta.

Hallinnolle henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla kuuluva avustamisvelvollisuus on erityisen sitova, kun sillä on tiedossaan pitkältä ajalta ne syyt, jotka ovat sille esitettyjen avustuspyyntöjen perustana ja kun kyseessä on monimutkainen riita-asia, kuten eläkeoikeuksien siirtäminen. Tämän velvollisuuden sitovuus ei kuitenkaan vaikuta hallinnolle kyseisellä alalla kuuluvaan harkintavaltaan.

Hallinnon on avustamisvelvollisuuttaan toteuttaessaan voitava milloin tahansa harkintavaltansa mukaan valita uudelleen avustamisvelvollisuutta koskevat soveltamistoimenpiteet ja -keinot erityisesti yksikön edun perusteella. Sen on näin ollen voitava uusien olosuhteiden perusteella lopettaa sen tietyille toimihenkilöille myöntämä taloudellinen avustus. Samoin sen on voitava uusien seikkojen vuoksi myöntää taloudellista avustusta niille toimihenkilöille, joilta se on aikaisemmin tällaisen avustuksen evännyt.

Lisäksi yhteisön toimielin ei harkintavaltaansa käyttäessään ole henkilöstösääntöjen 24 artiklan soveltamistoimenpiteiden ja -keinojen valinnan yhteydessä sidottu muiden toimielinten menettelyyn vastaavassa tilanteessa.

(ks. 40, 53 ja 67 kohta)

Viittaukset: em. asia Schneemannym. v. komissio.
Kun parlamentti ottaa palvelukseensa freelancetulkkeja ylimääräisiksi toimihenkilöiksi muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 78 artiklan nojalla, parlamentti menettelee oikein pidättäessään Euroopan yhteisöille suoritettavaan veroon sovellettavien edellytysten ja menettelyn vahvistamisesta annetun asetuksen N:o 260/98 2 artiklan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla näiden palkoista yhteisön veron.

Koska parlamentilla on oikeudellinen perusta, jonka nojalla se pidättää tässä tarkoituksessa palvelukseen ottamiensa tulkkien palkoista yhteisön veron, sillä on myös tältä osin velvollisuus tämän veron pidättämiseen, ja tähän veroon liittyvien budjettinäkökohtien johdosta sillä ei ole mitään harkintavaltaa. Kun näet asetuksen N:o 260/68 2 artiklassa todetaan, että muuhun henkilöstöön-sovellettavien palvelussuhteen ehtojen alaiset henkilöt ovat verovelvollisia yhteisön veron osalta ja kun sen 9 artiklassa todetaan, että ”kannettu vero kirjataan tuloksi yhteisöjen talousarvioon”, asetus on täysin selvä sen suhteen, mitkä parlamentin velvollisuudet tältä osin oikein ovat.

(ks. 53, 64 ja 65 kohta)

Viittaukset: yhdistetyt asiat 15/76 ja 16/76, Ranska v. komissio, 7.2.1979 (Kok. 1979, s. 321, 28 kohta; Kok. Ep. IV, s. 311) ja asia T-109/96, Gebhard v. parlamentti, 16.7.1998 (Kok. 1998, s. II-2785,45 kohta).
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

11 päivänä helmikuuta 1999

Asia T-244/97

Chantal Mertens

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Kilpailu — Osallistumisedellytykset — Näyttö”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-91

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan kumoamaan implisiittinen päätös, jolla on hylätty kantajan 28.1.1997 tekemä valitus, ja tarpeen vaatiessa kilpailun COM/C/3/95 valintalautakunnan päätökset, jotka on annettu kantajalle tiedoksi 13.1.1997 ja 22.8.1997 ja joissa kantaja on kieltäydytty ottamasta kyseiseen kilpailuun soveltuvien hakijoiden luetteloon, sekä päätös, jonka henkilöstön ja hallinnon pääosaston pääjohtaja on antanut kantajalle tiedoksi 9.6.1997 ja jossa valintalautakuntaa on kehotettu tutkimaan tilanne uudelleen soveltuvien hakijoiden luettelon muuttamista varten.

Lopputulos:

Kanne hylätään. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Kilpailu – Tutkintoihin ja kokeisiin perustuva kilpailu – Osallistumisedellytykset – Ammatillinen kokemus – Näyttö – Kilpailun valintalautakunnan harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta

(Henkilöstösääntöjen liitteessä HI oleva 5 artikla)

Tutkintoihin ja kokeisiin perustuvan kilpailun valintalautakunnalla on laaja harkintavalta sen arvioidessa hakijoiden tutkintoja ja ammatillista kokemusta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tyydyttävä tarkistamaan, ettei tämän vallan käyttöön liity ilmeistä virhettä.

Ei voida katsoa, että valintalautakunta olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen todetessaan, että hakija voidaan hyväksyä kilpailuun, silloin kun valintalautakunta perustaa päätöksensä kirjallisiin asiakirjoihin, jotka on laadittu selvästi määriteltynä ajankohtana, eli hakemusasiakirjoihin ja hakijan arviointikertomuksiin, joista ilmenee selvästi, että asianomaisella on kilpailuilmoituksessa vaadittu ammatillinen kokemus.

(ks. 44 kohta)

Viite: Asia T-101/96, Wolf v. komissio, tuomio 6.11.1997 (Kok. H. s. II-949,64 ja 68 kohta).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Euroopan yhteisöjen omat varat - Tuontitullien palauttaminen tai peruuttaminen - Yhteisön tullikoodeksin 239 artikla - Komission päätös tuontitullien palauttamisesta erityistilanteessa - Komission toimivallan rajat - Aineellisoikeudellisten tullisäännösten soveltaminen - Kansallisten viranomaisten yksinomainen toimivalta

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 236, 239 ja 243 artikla; komission asetuksen N:o 2454/93 905 artikla)

2 Euroopan yhteisöjen omat varat - Tuontitullien palauttaminen tai peruuttaminen - Yhteisön tullikoodeksin 239 artikla - Komission päätös tuontitullien palauttamisesta erityistilanteessa - Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla; neuvoston asetuksen N:o 2913/92 239 artikla)

Tiivistelmä

3 Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 239 artiklan ja tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93 905 artiklan perusteella komissiolle osoitetuissa hakemuksissa, joissa vaaditaan tuontitullien palauttamista tai peruuttamista kohtuussyistä, ei ole kyse siitä, ovatko kansalliset tulliviranomaiset soveltaneet asianmukaisesti aineellisoikeudellisia tullisäännöksiä. Tällainen kysymys kuuluu nimittäin tullikoodeksin 236 artiklan perusteella kansallisten viranomaisten yksinomaiseen toimivaltaan, ja niiden tekemät päätökset voidaan tullikoodeksin 243 artiklan perusteella riitauttaa kansallisissa tuomioistuimissa, jotka voivat perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua.

4 Kun komissio ratkaisee tullikoodeksin 239 artiklan yleiseen kohtuullistamislausekkeeseen perustuvat tuontitullien palautushakemukset, sen tehtävänä on kunkin sen käsiteltäväksi saatetun palautushakemuksen osalta päättää, onko tässä säännöksessä tarkoitettu erityistilanne olemassa, ja perustella päätöksensä tältä osin.

Sellainen komission päätös, jossa hylätään tullikoodeksin 239 artiklan perusteella esitetty hakemus ja jonka perusteluissa komissio selittää, miksi se katsoo, että kansallisen tulliviranomaisen määräämät tuontitullit on lain mukaan kannettava, ja jonka päätösosassa vastataan siihen, voidaanko asian olosuhteissa maahantuojat yleisen kohtuullistamislausekkeen nojalla vapauttaa sellaisten tullien maksamisesta, jotka teknisten säännösten perusteella on lain mukaan kannettava, ei täytä tätä vaatimusta, ja päätöksen perustelut ovat siten puutteelliset.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Kansainväliset sopimukset - Neljäs AKT-ETY-yleissopimus (Lomén sopimus) - Rahoitusyhteistyötä ja teknistä yhteistyötä koskevat määräykset - Julkisten tavaranhankintasopimusten tekeminen ja sopimusten täyttäminen - Komissiota vastaan nostettu vahingonkorvauskanne - Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivallan laajuus - Yhteisön vastuu - Edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 178 artikla ja 215 artiklan toinen kohta, 15.12.1989 tehdyn AKT-ETY-yleissopimuksen (Lomén sopimuksen) 317 artikla)

2 Oikeudenkäyntimenettely - Oikeudenkäyntikulut - Tarpeettomasti tai haitantekona aiheutetut kulut

(Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan toinen alakohta)

Tiivistelmä

3 Kun komissiota vastaan on nostettu Euroopan kehitysrahastosta neljännen AKT-ETY-yleissopimuksen nojalla rahoitettuun julkiseen tavaranhankintasopimukseen liittyvä vahingonkorvauskanne, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa lausua tarjouskilpailun voittajan mahdollisesta hankintasopimukseen perustuvasta oikeudesta saada suoritus kyseisen hankintasopimuksen täyttämisestä. Sen sijaan mikään ei estä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta valvomasta kyseisessä ATK-valtiossa olevan komission edustuston menettelyä sen suorittaessa yleissopimuksen 317 artiklan mukaisia velvollisuuksia, joita ovat hankkeiden ja ohjelmien valmistelun, tarkastelun ja täytäntöönpanon helpottaminen ja nopeuttaminen hyvän hallintotavan mukaisesti. Siltä osin kuin edustusto on noudattanut puutteellisesti näitä vaatimuksia, sen virhe ei ole sellainen, että komissio olisi pelkästään sen perusteella vahingonkorvausvastuussa kantajalle aiheutuneista vahingoista, joita tämä on vaatinut korvattavaksi. Yhteisön vastuun syntyminen edellyttää paitsi, että kantaja näyttää toteen, että kyseinen toimielin on toiminut lainvastaisesti ja että vahinko on tosiasiassa syntynyt, myös että tämän toiminnan ja vahingon välillä on syy-yhteys, ja lisäksi vahingon on aiheuduttava riittävän välittömästi lainvastaiseksi väitetystä toiminnasta.

4 Kun vastaajana olevan, puutteellisesti hyvän hallintotavan mukaisia velvollisuuksia noudattaneen toimielimen menettely on edesauttanut oikeusriidan syntymistä, kantajaa ei voida moittia siitä, että hän on saattanut tämän menettelyn ja siitä mahdollisesti aiheutuneen vahingon arvioinnin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tällaisessa tilanteessa on sovellettava yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi velvoittaa asian voittaneen osapuolen korvaamaan toisen osapuolen oikeudenkäyntikulut, jotka voittanut osapuoli on aiheuttanut omalla menettelyllään.