Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan unioni – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Pöytäkirja Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus – Ne bis in idem -periaate

(Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artikla)

2. Euroopan unioni – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Pöytäkirja Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus – Ne bis in idem -periaate

(Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artikla)

3. Euroopan unioni – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Pöytäkirja Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus – Ne bis in idem -periaate

(Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artikla)

4. Euroopan unioni – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Pöytäkirja Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus – Ne bis in idem -periaate

(Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artikla; neuvoston puitepäätöksen 2002/584 3 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa on tulkittava siten, että

– kyseisen artiklan soveltamisen kannalta merkityksellisenä kriteerinä on tapahtuneiden tekojen identtisyyttä koskeva kriteeri, jolla tarkoitetaan sitä, että kyse on joukosta toisiinsa erottamattomasti liittyviä tekoja, riippumatta näiden tekojen oikeudellisesta luonnehdinnasta tai suojatusta oikeushyvästä

– teot, joissa on kyse ulkomaisen salakuljetetun tupakan haltuunotosta yhdessä sopimusvaltiossa ja saman tupakan tuonnista toiseen sopimusvaltioon ja sen hallussapidosta siellä ja joille on ominaista se, että syytetty, joka on ollut syytettynä molemmissa sopimusvaltioissa, aikoi alusta alkaen kuljettaa tupakan sen ensimmäisen haltuunoton jälkeen sen lopulliseen määränpäähän useiden sopimusvaltioiden kautta, ovat tekoja, jotka voivat kuulua kyseiseen 54 artiklaan sisältyvän saman teon käsitteen soveltamisalaan. Tätä koskeva lopullinen arviointi kuuluu toimivaltaisille kansallisille tuomioistuimille.

(ks. 37 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Kun syytetty on tuomittu sopimusvaltion tuomioistuimessa ehdolliseen vankeusrangaistukseen, hän on Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa tarkoitetulla tavalla ”suorittanut rangaistuksensa” tai ”parhaillaan suorittaa sitä”.

Ehdollisesta vankeusrangaistuksesta, joka on tuomitulle henkilölle määrätty rangaistus hänen lainvastaisesta toiminnastaan, on nimittäin katsottava, että tuomion saanut henkilö ”parhaillaan suorittaa sitä” heti tuomion tultua täytäntöönpanokelpoiseksi ja koeaikana. Kun koeaika on päättynyt, kyseisen rangaistuksen osalta on katsottava, että tuomion saanut henkilö on samassa määräyksessä tarkoitetulla tavalla ”suorittanut rangaistuksensa”.

(ks. 42 ja 44 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3. Sopimusvaltion tuomioistuimen tuomitsemasta rangaistuksesta ei pidä katsoa, että syytetty on Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa tarkoitetulla tavalla ”suorittanut rangaistuksensa” tai että hän ”parhaillaan suorittaa sitä” silloin, kun hän on ollut lyhytaikaisesti pidätettynä ja/tai tutkintavankeudessa ja kun tämä vapaudenmenetys on tuomion antaneen valtion lainsäädännön mukaan vähennettävä myöhemmin täytäntöönpantavasta vankeusrangaistuksesta.

Tutkintavankeuden tarkoitus nimittäin poikkeaa hyvin suuresti kyseisen yleissopimuksen 54 artiklassa määrätyn suorittamisedellytyksen tarkoituksesta. Kun ensiksi mainitun tarkoitus on pikemminkin ennalta ehkäisevä, jälkimmäisen tarkoituksena on estää, että ensimmäisessä sopimusvaltiossa lainvoimaisen tuomion saanutta henkilöä ei voitaisi enää syyttää samasta teosta ja että henkilön teko jäisi loppujen lopuksi rankaisematta silloin, kun ensimmäisen tuomion antanut valtio ei ole huolehtinut teosta seuraavan rangaistuksen täytäntöönpanosta.

(ks. 51 ja 52 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)

4. Se, että jäsenvaltio, jossa henkilö on tuomittu kansallisen lainsäädännön mukaan rangaistukseen lainvoimaisella tuomiolla, voi antaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehdyn puitepäätöksen 2002/584 nojalla tämän henkilön pidättämiseksi ja kyseisen tuomion täytäntöönpanemiseksi, ei voi vaikuttaa Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaan sisältyvän suorittamisen käsitteen tulkintaan.

Suorittamisedellytys nimittäin ei jo lähtökohtaisestikaan voi täyttyä tilanteessa, jossa mahdollinen eurooppalainen pidätysmääräys annetaan sen jälkeen, kun ensimmäisessä jäsenvaltiossa on annettu rangaistuksen määräämisen käsittävä tuomio, nimenomaan sellaisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpanon varmistamiseksi, jota ei ole vielä suoritettu kyseisen yleissopimuksen 54 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

Tällainen toteamus saa vahvistuksen itse puitepäätöksestä, jonka 3 artiklan 2 kohdassa velvoitetaan täytäntöönpanojäsenvaltio kieltäytymään panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön silloin, kun täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen käytettävissä olevien tietojen mukaan jossain jäsenvaltiossa on annettu samasta teosta etsittyä henkilöä koskeva lopullinen tuomio ja kun, mikäli hänet on tuomittu rangaistukseen, suorittamisedellytys täyttyy.

Tällaista tulosta tukee se, että yleissopimuksen 54 artiklan tulkinta ei voi riippua puitepäätöksen säännöksistä aiheuttamatta oikeudellista epävarmuutta, joka seuraisi yhtäältä siitä, että kaikkia niitä jäsenvaltioita, joita puitepäätös sitoo, ei sido yleissopimus, jota lisäksi sovelletaan joihinkin kolmansiin valtioihin, ja toisaalta siitä, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamisala on rajallinen, mistä ei ole kyse yleissopimuksen 54 artiklassa, joka pätee kaikkiin rikoksiin, joista tähän yleissopimukseen liittyneet valtiot ovat määränneet rangaistuksen.

Näin ollen se, että lainvoimainen vankeusrangaistus voidaan mahdollisesti panna täytäntöön tuomion antaneessa valtiossa toisen valtion luovutettua tuomion saaneen henkilön, ei voi vaikuttaa yleissopimuksen 54 artiklaan sisältyvän suorittamisen käsitteen tulkintaan.

(ks. 60–64 kohta ja tuomiolauselman 4 kohta)