ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Direktiivin 2004/83 II lukuun, jonka otsikko on ”Kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten arviointi”, sisältyvässä 4 artiklassa määritellään tosiseikkojen ja olosuhteiden arviointiedellytykset ja säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltiot voivat katsoa, että hakija on velvollinen esittämään mahdollisimman pian kaikki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteiksi tarvittavat seikat. Jäsenvaltio on velvollinen yhteistyössä hakijan kanssa arvioimaan kaikki hakemukseen liittyvät olennaiset seikat. 2. Edellä 1 kohdassa mainitut seikat koostuvat hakijan lausumista, hakijan saatavissa olevista asiakirjoista, jotka koskevat hänen ikäänsä, taustaansa, myös asiaankuuluvien omaisten taustaa, henkilöllisyyttään, kansalaisuuttaan tai kansalaisuuksiaan, aikaisempaa tai aikaisempia asuinmaitaan ja ‑paikkojaan, aikaisempia turvapaikkahakemuksia, matkareittiään sekä henkilö- ja matkustusasiakirjojaan, sekä kansainvälisen suojelun hakemisen syistä. 3. Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen arviointi on suoritettava tapauskohtaisesti, ja se käsittää: a) kaikki alkuperämaahan silloin, kun jäsenvaltiot tekevät hakemusta koskevan päätöksen, liittyvät asiaan vaikuttavat tosiseikat, mukaan luettuina alkuperämaan lait ja asetukset ja tapa, jolla niitä sovelletaan; b) hakijan esittämät asiaan vaikuttavat lausumat ja asiakirjat, mukaan luettuina tiedot siitä, onko hakija joutunut tai voiko hän joutua vainotuksi tai kärsimään vakavaa haittaa; c) hakijan asema ja henkilökohtaiset olosuhteet, kuten tausta, sukupuoli ja ikä, jotta voidaan arvioida, onko hakijan henkilökohtaisten olosuhteiden perusteella niitä tekoja, joiden kohteeksi hakija on joutunut tai voisi joutua, pidettävä vainona tai vakavana haittana; d) onko hakijan alkuperämaasta lähtemisen jälkeen toteuttamien toimien ainoana tai tärkeimpänä tarkoituksena ollut luoda edellytykset kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tekemiselle, sen arvioimiseksi, asettavatko nämä toimet kyseisen henkilön vaaraan joutua vainotuksi tai kärsimään vakavaa haittaa, jos hänet palautetaan tähän maahan; e) voidaanko hakijan kohtuudella olettaa turvautuvan sellaisen toisen maan suojaan, jonka kansalaisuuteen hänellä on oikeus. – – 5. Vaikka jäsenvaltiot soveltavat periaatetta, jonka mukaan hakijan velvollisuutena on esittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteluiksi tarvittavat seikat ja vaikka joidenkin hakijan lausumien seikkojen tueksi ei olisi esitetty asiakirjoja tai muita todisteita, näitä seikkoja ei tarvitse todentaa, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) hakija on todella yrittänyt esittää näyttöä hakemuksensa tueksi; b) kaikki hakijan saatavissaan olevat olennaiset seikat on esitetty ja muiden asiaan vaikuttavien seikkojen puuttumisesta on annettu tyydyttävä selitys; c) hakijan lausumia pidetään johdonmukaisina ja uskottavina eivätkä ne ole ristiriidassa hänen tapaukseensa liittyvien saatavilla olevien tapauskohtaisten ja yleisten tietojen kanssa; d) hakija on tehnyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa heti kun mahdollista, jollei hakija voi esittää uskottavia syitä sille, miksei hän ole toiminut näin; ja e) hakija on todettu yleisesti uskottavaksi.”
Maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22.7.1985 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2220/85, sellaisena kuin se muutettuna 10.12.1993 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 3403/93, 19 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että vakuuden, jonka viejä on antanut vientituen ennakkomaksun palauttamisen takaamiseksi, ei ole katsottava rauenneen, vaikka viejän on todettu esittäneen asiakirjat, jotka liittyvät vienti-ilmoituksen hyväksymiseen, todisteet siitä, että tuotteet vietiin Euroopan unionin tullialueelta viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksymisestä, sekä todisteet näiden tuotteiden tullaamisesta tuontimaana olevassa kolmannessa maassa, jos muita tuen saamisen edellytyksiä, erityisesti maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna 26.7.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1829/94, 13 artiklassa säädettyä edellytystä, jonka mukaan vietävien tuotteiden on oltava laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia, ei ole täytetty.
7

Direktiivien 2004/17/EY ja 2004/18/EY voimaan saattamiseksi annettujen julkisia rakennusurakka- sekä palvelu‑ ja tavaranhankintasopimuksia koskevien säännösten koonnoksesta (codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE) 12.4.2006 annetun asetuksen (decreto legislativo) nro 163 (GURI, Supplemento ordinario nro 100, 2.5.2006; jäljempänä asetus nro 163/2006) 38 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa: ”1. Seuraavat henkilöt on jätettävä konsessioiden, rakennusurakkasopimusten sekä tavara- ja palveluhankintasopimusten antamismenettelyjen ulkopuolelle eikä heille voi antaa alihankintasopimuksia eivätkä he voi tehdä konsessioita eikä näitä hankintoja koskevia sopimuksia: – – b) henkilöt, joiden osalta on vireillä menettely jonkin sellaisen yleisestävän toimenpiteen määräämiseksi, joista säädetään 27.12.1956 annetun lain nro 1423 3 §:ssä, tai joita koskee jokin niistä esteellisyysperusteista, joista säädetään 31.5.1965 annetun lain nro 575 10 §:ssä; menettelyn ulkopuolelle sulkemista ja kieltoa sovelletaan, jos vireillä olevan menettelyn kohteena on, kun kyse on yksityisestä elinkeinonharjoittajasta, yrittäjä tai tekninen johtaja; – – c) henkilöt, jotka on tuomittu lainvoimaisella tuomiolla, rikosasiassa yksinkertaistetussa menettelyssä annettavalla määräyksellä, joka on tullut lopulliseksi, tai rikosprosessilain 444 §:ssä tarkoitetussa rikosasian asianosaisten vaatimuksesta käydyssä seuraamuksen määräämismenettelyssä annetulla tuomiolla vakavasta teosta, jolla on aiheutettu vahinkoa valtiolle tai [Euroopan] yhteisölle rikkomalla liike- ja ammattietiikan vaatimuksia; menettelyn ulkopuolelle sulkemisen peruste on joka tapauksessa tilanne, jossa henkilö on tuomittu lainvoimaisella tuomiolla yhdestä tai useammasta teosta, jonka tunnusmerkistönä on osallistuminen rikollisen järjestön toimintaan, lahjominen, petos tai rahanpesu, sellaisina kuin niistä on säädetty direktiivin 2004/18/EY 45 artiklan 1 kohdassa mainituissa yhteisön toimissa; menettelyn ulkopuolelle sulkemista ja kieltoa sovelletaan, jos tuomio tai määräys koskee: kun kyse on yksityisestä elinkeinonharjoittajasta, yrittäjää tai teknistä johtajaa – – – – 2. Hakijan tai tarjoajan on osoitettava täyttävänsä asetetut vaatimukset antamalla viranomaisen antaman asiakirjan sijasta ilmoitus 28.12.2000 annetussa presidentin asetuksessa nro 445 tarkoitetun hallinnollisia asiakirjoja koskevien säädösten, päätösten ja määräysten koonnoksessa olevien määräysten mukaisesti ja ilmoittamalla tässä ilmoituksessa kaikista hänelle määrätyistä rikosoikeudellisista seuraamuksista, mukaan lukien ne, joista ei ole tehty merkintää henkilön rikosrekisteriin. – –”
27

Väitettyään tuloksetta ensimmäisessä oikeusasteessa, että häneltä vaadittu saaminen oli vanhentunut, valittaja väittää ensimmäisellä valitusperusteellaan, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi käsiteltävässä asiassa sovellettavia vanhentumista koskevia sääntöjä. Vanhentumisajan alkamiskohdan määrittämiseksi unionin yleinen tuomioistuin ensinnäkin tulkitsi virheellisesti Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25.6.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (EYVL L 248, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 13.12.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom) N:o 1995/2006 (EUVL L 390, s. 1; jäljempänä varainhoitoasetus), 73 a artiklaa sekä asetuksen N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä 23.12.2002 annetun komission asetuksen (EY, Euratom) N:o 2342/2002 (EYVL L 357, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 23.4.2007 annetulla komission asetuksella (EY, Euratom) N:o 478/2007 (EUVL L 111, s. 13; jäljempänä soveltamisasetus), 85 b artiklaa.
2)

Pääasian kaltaisessa tilanteessa – ja jos oletetaan, etteivät tulliviranomaiset kykene antamaan lisätietoja kyseessä olevista tutkimuksista – sitä, onko tulliviranomaisten hyväksyttävä asianosaisen pyyntö saada teettää tutkimuksia omalla kustannuksellaan alkuperämaaksi ilmoitetussa maassa, sekä sitä, onko tältä kannalta merkitystä sillä, että tavaroista otettujen näytteiden osia, jotka asianosainen olisi voinut saada haltuunsa toisessa laboratoriossa tehtävää tutkimusta varten, säilytetään tietyn aikaa, ja jos vastaus on myöntävä, sitä, onko tulliviranomaisten huomautettava asianosaiselle, että tavaroista otettujen näytteiden osia on vielä käytettävissä ja että tämä voi pyytää näitä näytteitä mainittua tutkimusta varten, on arvioitava kansallisten menettelysääntöjen perusteella.
9

Direktiivin 2011/64 14 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Prosentteina taikka määrinä kilogrammaa tai tiettyä kappalemäärää kohti ilmoitettavan kokonaisvalmisteveron (erityisvalmistevero ja/tai arvon perusteella kannettava valmistevero ilman arvonlisäveroa) οn oltava vähintään yhtä suuri kuin verokannat tai vähimmäismäärät, jotka οn vahvistettu seuraaville tuotteille: a) sikarit ja pikkusikarit: 5 prosenttia vähittäismyyntihinnasta kaikki verot mukaan luettuina tai 12 euroa 1000 kappaletta kohti tai kilogrammalta b) savukkeiksi käärittävä hienoksi leikattu tupakka: 40 prosenttia kulutukseen luovutetun savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan vähittäismyyntihinnan painotetusta keskiarvosta tai 40 euroa kilogrammalta; c) muu piippu- ja savuketupakka: 20 prosenttia vähittäismyyntihinnasta kaikki verot mukaan luettuina tai 22 euroa kilogrammalta. Savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan yleisen valmisteveron osuus on 1 päivästä tammikuuta 2013 vähintään 43 prosenttia kulutukseen luovutetun savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan vähittäismyyntihinnan painotetusta keskiarvosta tai sen määrä on vähintään 47 euroa kilogrammalta. Savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan yleisen valmisteveron osuus on 1 päivästä tammikuuta 2015 vähintään 46 prosenttia kulutukseen luovutetun savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan vähittäismyyntihinnan painotetusta keskiarvosta tai sen määrä on vähintään 54 euroa kilogrammalta. Savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan yleisen valmisteveron osuus on 1 päivästä tammikuuta 2018 vähintään 48 prosenttia kulutukseen luovutetun savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan vähittäismyyntihinnan painotetusta keskiarvosta tai sen määrä on vähintään 60 euroa kilogrammalta. Savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan yleisen valmisteveron osuus on 1 päivästä tammikuuta 2020 vähintään 50 prosenttia kulutukseen luovutetun savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan vähittäismyyntihinnan painotetusta keskiarvosta tai sen määrä on vähintään 60 euroa kilogrammalta. Vähittäismyyntihinnan painotettu keskiarvo lasketaan ottamalla huomioon kulutukseen luovutetun savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan kokonaisarvo, joka perustuu kaikki verot sisältävään vähittäismyyntihintaan, jaettuna kulutukseen luovutetun savukkeiksi käärittävän hienoksi leikatun tupakan kokonaismäärällä. Se on määritettävä viimeistään kunkin vuoden maaliskuun 1 päivänä kaikkia tällaisia edeltävänä kalenterivuonna tehtyjä kulutukseen luovutuksia koskevien tietojen perusteella.”
11

Lain nro 84/94 8 §:n sanamuoto on seuraava: ”1. Johtaja on nimitettävä liikenteestä ja merenkulusta vastaavan ministerin asetuksella yhteisymmärryksessä asianomaisen alueen kanssa – – kolmen asiantuntijan joukosta, joilla on laaja ja todistettu pätevyys liikenne- ja satamatalousasioissa – –. 2. Johtaja edustaa satamaviranomaista nelivuotisen toimikautensa aikana, ja hänet voidaan valita toimeen uudelleen vain kerran. – – 3. Satamaviranomaisen johtajalla on seuraavat tehtävät: a) toimia satamakomitean puheenjohtajana b) esittää satamakomitealle kolmivuotinen toimintasuunnitelma hyväksyttäväksi c) esittää satamakomitealle satamanpitoa koskeva suunnitelma hyväksyttäväksi d) esittää satamakomitealle päätösluonnokset talousarviosta ja sitä koskevista tarkistuksista, taseesta ja pääsihteerin palkasta sekä teknisen ja operatiivisen sihteeristön henkilöstöä koskevien sopimusten täytäntöönpanosta e) tehdä satamakomitealle ehdotukset päätösluonnoksista, jotka koskevat 6 §:n 5 momentissa tarkoitettuja konsessioita f) varmistaa julkishallinnon eri yksikköjen satamassa harjoittamien toimintojen koordinointi sekä lupaa tai konsessiota edellyttävän toiminnan ja satamapalvelujen koordinointi ja valvonta – – h) hallinnoida 6 §:n 7 momentissa tarkoitettuun sille kuuluvaan toimialueeseen liittyvää valtion merialuetta hyödykkeineen voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti hoitamalla, kuultuaan satamakomiteaa, merenkulkulain 36–55 ja 68 §:ssä sekä niiden täytäntöönpanosäännöissä säädettyjä tehtäviä; i) käyttää satamaviranomaiselle 16 ja 18 §:n mukaisesti annettuja toimivaltuuksia ja myöntää satamakomiteaa kuultuaan mainituissa pykälissä säädettyjä lupia ja konsessioita, joiden kesto saa olla enintään neljä vuotta, sekä määrittää perittävien maksujen suuruus – – l) edistää satamatyöntekijöiden liiton perustamista – – m) varmistaa merenkulkukelpoisuus satama-alueella – –. Merenpohjan kaivamis- ja kunnossapitotöiden toteuttamiseksi johtaja voi järjestää asianomaisten hallintoviranomaisten kanssa työryhmän, jonka puheenjohtajana hän toimii ja jonka työn on oltava valmista 60 päivän määräajassa. Mikäli se on välittömästi tarpeen, johtaja voi tehdä sitovia päätöksiä – – n) tehdä ehdotuksia vapaa-alueiden rajaamisesta kuultuaan merenkulkuviranomaista ja asianomaisia paikallisia viranomaisia n-bis) käyttää muita toimivaltuuksia, joita tässä laissa ei anneta satamaviranomaisen muille hallintoelimille.”
6

Arvonlisäverodirektiivin 56 artiklan 1 kohdan c ja k alakohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäljempänä lueteltujen palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa hankkijalla on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, jolle palvelu on suoritettu, taikka näiden puuttuessa hankkijan kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka, jos palvelut suoritetaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneille hankkijoille tai yhteisöön, mutta muuhun kuin suorittajan kotimaahan sijoittautuneille verovelvollisille: – – c) konsulttien, insinöörien, tutkimuslaitosten, asianajajien tai tilintarkastajien ja kirjanpitäjien suoritukset ja muut vastaavat suoritukset, sekä automaattinen tietojenkäsittely ja tiedon luovutus; – – k) sähköiset palvelut, erityisesti liitteessä II tarkoitetut palvelut”.
81

Tähän on lisättävä erityisesti, kun kyse on asetuksesta N:o 1386/2002, jolla on tarkoitus vahvistaa muutetun asetuksen N:o 1164/94 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, joihin nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva säännös kuuluu, että komission kannattamaa näkemystä, jonka unionin yleinen tuomioistuin vahvisti valituksenalaisen tuomion 33 ja 36 kohdassa ja jonka mukaan asetuksen N:o 1386/2002 18 artiklassa ainoastaan vahvistetaan päivämäärä, josta lähtien muutetun asetuksen N:o 1164/94 liitteessä II olevan H artiklan 2 kohdassa tarkoitetun päätöksen tekemisen määräaika alkaa juosta, ei voida hyväksyä, koska unionin lainsäätäjä ei olisi voinut asettaa kyseisessä H artiklassa tarkoitetun päätöksen tekemistä koskevan määräajan alkamisajankohtaa, ellei tällaista määräaikaa olisi olemassa.
60

Vaikka unionin tuomioistuin katsoi tuomioihin Hypoteční banka (EU:C:2011:745) ja G (EU:C:2012:142) johtaneissa erityisissä olosuhteissa, että asetus N:o 44/2001, kun sitä tulkitaan perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, ei ole esteenä sellaiselle menettelylle poissa olevaa vastaajaa vastaan, jossa viimeksi mainitulta on evätty mahdollisuus puolustautua tehokkaasti, se korosti kuitenkin sitä, että kyseisellä vastaajalla on mahdollisuus saada aikaan se, että hänen puolustautumisoikeuksiaan noudatetaan, vastustamalla asetuksen 34 artiklan 2 alakohdan nojalla hänelle vastaisen tuomion tunnustamista (ks. vastaavasti tuomio Hypoteční banka, EU:C:2011:745, 54 ja 55 kohta ja tuomio G, EU:C:2012:142, 57 ja 58 kohta). Tämä mahdollisuus asetuksen 34 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettuun oikeussuojakeinoon edellyttää kuitenkin, kuten edellä 56 kohdassa on todettu, että vastaaja on jäänyt pois ja että poissa olevan vastaajan edunvalvojan suorittamat prosessitoimet eivät vastaa sitä, että vastaaja olisi samassa asetuksessa tarkoitetuin tavoin vastannut. Sen sijaan käsiteltävässä asiassa poissa olevan vastaajan edunvalvojan ZPO:n 116 §:n nojalla suorittamat toimet vaikuttavat siten, että A:n on kansallisen lainsäädännön mukaan katsottava vastanneen tuomioistuimessa, jossa kanne on nostettu. Asetuksen N:o 44/2001 24 artiklan tulkinnan, jonka mukaan tällainen poissa olevan vastaajan edunvalvoja voi vastata tämän vastaajan puolesta asetuksen N:o 44/2001 24 artiklassa tarkoitetuin tavoin, ei voida katsoa saavan aikaan oikeaa tasapainoa tehokasta oikeussuojaa koskevien oikeuksien ja puolustautumisoikeuksien välillä.
42

Tämän jälkeen on kuitenkin syytä todeta, että vaikka kyseessä olevaa tuotetta tarkoitetaan sekä yhdistetyn nimikkeistön nimikkeen 3822 että sen nimikkeen 3212 sanamuodossa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen hankkimasta asiantuntijalausunnosta ilmenee, että kyseisen tuotteen käyttäminen väriaineena on pelkästään teoreettinen mahdollisuus. Asiantuntija on nimittäin tutkinut, voidaanko kyseisellä nesteellä värjätä tekstiiliä. Vaikka asiantuntija on todennut jonkinlaisen värjäyskyvyn, hän on kuitenkin korostanut, että kyseessä oli erittäin heikko siniseksi värjäytyminen, joka oli lähes samannäköinen kuin jos värjäytymistä ei olisi tapahtunut. Asiantuntija on myös korostanut, ettei värjäytyminen ollut pysyvä vaan se lähti pesussa. Tästä seuraa, että kyseinen tuote on objektiivisten ominaispiirteidensä ja ominaisuuksiensa perusteella tarkoitettu käytettäväksi yksinomaan laboratorioreagenssina, minkä vuoksi on perusteltua luokitella se yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 3822, kuten tämän tuomion 31 ja 32 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee.
71

Kaiken edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1698/2005 28 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, ettei se ole lähtökohtaisesti esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen sellaisen kansallisen säännöstön antamiselle, jolla otetaan käyttöön maataloustuotteiden arvon lisäämiseen myönnettävä tuki, joka voidaan, kun kyse on myllyjä pitävistä yrityksistä, myöntää ainoastaan toimille, joiden tarkoituksena on nykyaikaistaa näiden myllyjen olemassa olevaa kapasiteettia, eikä toimille, jotka merkitsevät uuden kapasiteetin luomista. Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa yksi tai useampi myllylaitos suljetaan ja korvataan uudella myllylaitoksella kapasiteettia lisäämättä, kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin varmistuttava siitä, että tällaista säännöstöä sovelletaan tavalla, joka turvaa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattamisen.
1)

Valko-Venäjää koskevista rajoittavista toimenpiteistä 18.5.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 765/2006, sellaisena kuin se on muutettuna 31.1.2011 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 84/2011 ja 20.6.2011 annetulla neuvoston asetuksella (EU) N:o 588/2011, 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kun kansallinen toimivaltainen viranomainen ottaa kantaa poikkeuspyyntöön, joka on esitetty kyseisen säännöksen nojalla sellaisen kanteen nostamiseksi, jolla pyritään riitauttamaan Euroopan unionin toteuttamien rajoittavien toimenpiteiden laillisuus, sillä ei ole vapaata harkintaa vaan sen on käytettävä toimivaltaansa kunnioittamalla Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan toisessa virkkeessä määrättyjä oikeuksia ja ottamalla huomioon se, että tällaisen kanteen nostaminen unionin yleisessä tuomioistuimessa edellyttää asianajajan käyttämistä edustajana. Kansallisella toimivaltaisella viranomaisella on oikeus tarkastaa, että varat, joiden vapauttamista pyydetään, on tarkoitettu yksinomaan oikeudellisiin palveluihin liittyvien kohtuullisten palkkioiden maksamiseen ja näistä palveluista aiheutuneiden kulujen korvaamiseen. Se voi myös vahvistaa edellytykset, joita se pitää tarkoituksenmukaisina muun muassa sen varmistamiseksi, ettei määrätyn seuraamuksen tavoitetta tehdä tyhjäksi ja ettei myönnettyä poikkeusta kierretä.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain yhtäältä Alpina River Cruises GmbH, joka on Sveitsin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, ja Nicko Tours GmbH, joka on Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö (jäljempänä yhdessä Alpina ja Nicko Tours), ja toisaalta Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia (infrastruktuuri- ja liikenneministeriö – Chioggian sataman satamaviranomainen) ja joka koskee sitä, että kyseinen viranomainen on evännyt Alpinan ja Nicko Toursin liikennöimältä Sveitsin lipun alla purjehtivalta matkailualukselta luvan kulkea Italian aluemeren kautta.
30

Siltä osin kuin ensinnäkin on kyse tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitusta oikeudenkäyntiväitteestä, on muistutettava, että mainitun työjärjestyksen 120 artiklan c alakohdasta ja siihen liittyvästä oikeuskäytännöstä käy ilmi, että kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Näiden mainintojen on oltava riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa. Tästä johtuu, että niiden oleellisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin kanne perustuu, on ilmettävä johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmän tekstistä ja että kannekirjelmässä esitetyt vaatimukset on muotoiltava yksiselitteisesti, jottei tuomioistuin lausuisi kanteen ulkopuolelta tai jättäisi lausumatta jostakin kanneperusteesta (tuomio komissio v. Espanja, C-360/11, EU:C:2013:17, 26 kohta ja tuomio komissio v. Tšekki, C-545/10, EU:C:2013:509, 108 kohta).
20

Tämän jälkeen on täsmennettävä, että vaikka asetuksen N:o 864/2007 johdanto-osan seitsemännestä perustelukappaleesta ilmenee, että unionin lainsäätäjä on pyrkinyt varmistamaan yhtäältä asetuksen N:o 44/2001 ja toisaalta asetuksen N:o 864/2007 aineellisen soveltamisalan ja säännösten välisen johdonmukaisuuden, tästä ei kuitenkaan seuraa, että asetuksen N:o 44/2001 säännöksiä pitäisi näin ollen tulkita asetuksen N:o 864/2007 säännösten valossa. Tavoiteltu johdonmukaisuus ei saa missään tapauksessa johtaa siihen, että asetuksen N:o 44/2001 säännöksille annetaan sen järjestelmälle ja tavoitteille vieras tulkinta.
40

Edellä lausutun perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava niin, että asetuksen N:o 341/2007 6 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, ettei se lähtökohtaisesti ole esteenä liiketoimille, joilla tuoja, joka on sellaisten tuontitodistusten haltija, joihin liittyy alennettu tariffi, ostaa tavaran unionin ulkopuolelta toimijalta, joka on kyseisen asetuksen 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu perinteinen tuoja mutta joka on käyttänyt loppuun omat tuontitodistuksensa, joihin liittyy alennettu tariffi, ja myy kyseisen tavaran sitten tälle takaisin tuotuaan sen unioniin. Tällaiset liiketoimet ovat kuitenkin oikeuden väärinkäyttöä, jos ne on suunniteltu keinotekoisesti keskeisenä päämääränä hyötyä etuustariffista. Kun kansallinen tuomioistuin tutkii, onko menetelty väärinkäytösluonteisesti, sen on otettava huomioon kaikki yksittäistapauksen tosiseikat ja olosuhteet, myös kyseistä tuontia edeltäneet ja sitä seuranneet liiketoimet.