ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan liitteessä IV olevan 2 kohdan, Bulgarian tasavallan ja Romanian liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan liitteessä V olevan 1 kohdan ja Kroatian tasavallan liittymisehdoista sekä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen mukautuksista tehdyn asiakirjan liitteessä IV olevan 1 kohdan mukaisia erityisjärjestelyjä on tulkittava siten, että niitä sovelletaan lastenlääkkeistä sekä asetuksen (ETY) N:o 1768/92, direktiivin 2001/20/EY, direktiivin 2001/83/EY ja asetuksen (EY) N:o 726/2004 muuttamisesta 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1901/2006 36 artiklan 1 kohdassa säädettyyn voimassaoloajan jatkamiseen.
20

Näissä olosuhteissa Bundesgerichtshof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko asetuksen – – N:o 207/2009 13 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että tavaramerkin haltijalla on oikeus estää toisesta jäsenvaltiosta tuodun lääkinnällisen laitteen edelleen myyminen alkuperäisessä sisemmässä ja ulommassa pakkauksessa, johon maahantuoja on lisännyt ylimääräisen ulkoisen etiketin, paitsi jos – näytetään toteen, että se, että tavaramerkkioikeuden haltija käyttää tavaramerkkioikeuttaan estääkseen tällä tavaramerkillä varustetun tuotteen, johon on lisätty uusi etiketti, myynnin, myötävaikuttaa markkinoiden keinotekoiseen eristämiseen jäsenvaltioiden välillä – osoitetaan, että uuden etiketin lisääminen ei voi muuttaa pakkauksessa olevaa tuotetta siitä, millainen tuote on alun perin ollut – pakkauksessa selvästi ilmoitetaan uuden etiketin lisääjän ja tuotteen valmistajan nimet – uudella etiketillä varustetun tuotteen ulkoasu ei ole sellainen, että se saattaisi vahingoittaa tavaramerkin ja sen haltijan mainetta; uusi etiketti ei siis saa olla viallinen, huonolaatuinen tai epämääräinen; ja – maahantuoja ilmoittaa ennen sellaisen tuotteen, johon on lisätty uusi etiketti, markkinoille saattamista tavaramerkin haltijalle tästä ja toimittaa haltijalle tämän pyynnöstä näytteen kyseisestä tuotteesta?”
13

UStG:n 14c §:ssä, jonka otsikko on ”Virheellinen tai perusteeton veroa koskeva merkintä”, säädetään seuraavaa: ”(1) Jos elinkeinonharjoittaja on merkinnyt tavaran luovutusta tai palvelun suoritusta koskevaan laskuun erikseen suuremman veron määrän kuin hän on tämän lain perusteella kyseisen liiketoimen johdosta velvollinen suorittamaan (virheellinen veroa koskeva merkintä), elinkeinonharjoittaja on velvollinen maksamaan myös veron yli menevän osuuden. Jos elinkeinonharjoittaja oikaisee veron määrän tavaran luovutuksen tai palvelun suorituksen vastaanottajaa kohtaan, asiassa on sovellettava 17 §:n 1 momenttia tarpeellisin muutoksin. – – (2) Se, joka merkitsee laskuun erikseen veron määrän, vaikkei hänellä ole siihen oikeutta (perusteeton veroa koskeva merkintä), on velvollinen maksamaan laskuun merkityn veron määrän. Sama pätee, jos henkilö laskuttaa tavaran luovutuksen tai palvelun suorituksen tekevän elinkeinonharjoittajan tapaan ja merkitsee erikseen veron määrän, vaikkei hän ole elinkeinonharjoittaja tai ei luovuta tavaraa tai suorita palvelua. Ensimmäisen ja toisen virkkeen perusteella maksettavan veron määrää voidaan oikaista siltä osin kuin verotulojen menettämisen vaara on poistettu. Verotulojen menettämisen vaara on poistettu, kun laskun vastaanottaja ei suorita ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennystä tai jo vähennetty ostoihin sisältyvä arvonlisävero on maksettu veroviranomaiselle takaisin. Maksettavan arvonlisäveron määrän oikaisua on haettava erikseen verovirastolta kirjallisesti, ja oikaisu tehdään veroviraston antaman suostumuksen jälkeen soveltaen soveltuvin osin 17 §:n 1 momenttia siltä verokaudelta, jonka osalta neljännessä virkkeessä asetetut edellytykset täyttyvät.”
14

Liettuan arvonlisäverosta annetun lain (Lietuvos Respublikos pridėtinės vertės mokesčio įstatymas), sellaisena kuin se on muutettuna 15.1.2004 annetulla lailla nro IX-1960, 65 §:ssä, jonka otsikko on ”Arvonlisäverovähennysten oikaisemista koskevat yleiset säännöt”, säädetään seuraavaa: ”Jos verokautta koskevan veroilmoituksen antamisen jälkeen arvonlisäverovelvollinen peruuttaa hankkimiensa tavaroiden oston osittain, jos tavaroiden luovuttaja tai palveluiden suorittaja antaa sille lisäalennuksen hinnasta tai jos arvonlisäveron määrä, joka on maksettava tavaroiden luovuttajalle tai palveluiden suorittajalle, muusta syystä pienentyy taikka jos verovelvollinen on saanut maahantuonnista kannettavan veron palautuksen ja edellä mainitut ostojen tai maahantuonnin arvonlisäveron määrät on vähennetty, arvonlisäverovähennystä on oikaistava lisäämällä vastaavasti sen verokauden, jona edellä mainittu seikka tuli tietoon, veroilmoituksessa veronsaajalle maksettavaksi tulevan arvonlisäveron määrää tai vähentämällä veronsaajan palautettavana olevan arvonlisäveron määrää.”
27

Toiseksi on todettava, että direktiivin 86/653 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan kauppaedustajalla on oikeus hyvitykseen muun muassa, jos hän on hankkinut päämiehelle uusia asiakkaita tai on merkittävästi laajentanut liikesuhteita aikaisempien asiakkaiden kanssa ja jos päämiehelle koituu jatkuvasti merkittävää etua liikesuhteista tällaisten asiakkaiden kanssa. Lisäksi kyseisen direktiivin 17 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan tämän hyvityksen määrä on suhteessa kauppaedustajan toiminnan tehokkuuteen sopimuksen voimassaoloaikana. Samoin mainitun direktiivin 17 artiklan 3 kohdassa säädetään, että kauppaedustajalla on oikeus korvaukseen syntyneestä vahingosta erityisesti, jos kyseinen vahinko johtuu siitä, että sopimussuhde on lakannut olosuhteissa, joissa kauppaedustaja menettää provision, jonka hän olisi saanut, jos edustussopimus olisi täytetty asianmukaisesti, ja kun päämies saa merkittävää etua kauppaedustajan toiminnasta ja/tai kauppaedustaja ei ole voinut kattaa kustannuksia ja menoja toimenpiteistä, joihin hän on ryhtynyt edustussopimuksen täyttämiseksi päämiehen neuvojen mukaisesti.
130

Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin on ottanut Sernam 2 ‑päätöksen huomioon vääristyneellä tavalla, kun se on katsonut valituksenalaisen tuomion 301 kohdassa, että ”koska varojen myyntiä yhtenä kokonaisuutena koskeva ehto sulki pois velkojen myynnin, mahdollisuus saada käsiteltävässä asiassa negatiivinen hinta oli määritelmän mukaisesti suljettu pois”. Katsoessaan, että Sernamin varojen myynti yhtenä kokonaisuutena sulki pois velkojen myynnin, unionin yleinen tuomioistuin on, kuten valittaja on todennut myös ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa, niin kuin tämän tuomion 47–52 kohdassa on todettu, ottanut Sernam 2 ‑päätöksen 3 artiklan 2 kohdan huomioon vääristyneellä tavalla. Se on tehnyt näin myös lisätessään edellytyksen, josta ei ole määrätty Sernam 2 ‑päätöksessä, kun se on katsonut, että Sernamin varojen yhtenä kokonaisuutena tapahtuvan luovutuksen hinta ei voinut olla negatiivinen. Sernam 2 ‑päätöksen 3 artiklan 2 kohdan sanamuoto nimittäin viittaa ainoastaan edellytykseen markkinahinnasta, joka oikeuskäytännön mukaan voi olla negatiivinen, kuten käy ilmi 28.1.2003 annetusta tuomiosta Saksa v. komissio (C-334/99, EU:C:2003:55, 133 kohta) ja 13.5.2015 annetusta tuomiosta Niki Luftfahrt v. komissio (T-511/09, EU:T:2015:284, 139 kohta).
87

Oikeuskäytännöstä ilmenee tästä seikasta, että vaikka toteamuksesta, jonka mukaan unionin toimi on pätemätön, seuraa oikeudellisesti, että toimen toteuttaneen toimielimen on toteutettava tarvittavat toimenpiteet todetun lainvastaisuuden korjaamiseksi, koska velvollisuutta, josta SEUT 266 artiklassa määrätään kumoamistuomion varalta, sovelletaan analogisesti, kyseisellä toimielimellä on silti laaja harkintavalta kyseisiä toimenpiteitä valitessaan, ja tällöin on noudatettava sitä edellytystä, että toimenpiteiden on sovelluttava yhteen kyseisen tuomion tuomiolauselman ja sen tueksi esitettyjen välttämättömien perustelujen kanssa (ks. vastaavasti tuomio 28.1.2016, CM Eurologistik ja GLS, C-283/14 ja C-284/14, EU:C:2016:57, 48 ja 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
10

Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltiot voivat katsoa, että hakija on velvollinen esittämään mahdollisimman pian kaikki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteiksi tarvittavat seikat. Jäsenvaltio on velvollinen yhteistyössä hakijan kanssa arvioimaan kaikki hakemukseen liittyvät olennaiset seikat. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut seikat koostuvat hakijan lausumista sekä hakijan saatavissa olevista asiakirjoista, jotka koskevat hänen ikäänsä, taustaansa, myös asiaankuuluvien omaisten taustaa, henkilöllisyyttään, kansalaisuuttaan tai kansalaisuuksiaan, aikaisempaa tai aikaisempia asuinmaitaan ja ‑paikkojaan, aikaisempia turvapaikkahakemuksia, matkareittiään, matkustusasiakirjojaan sekä kansainvälisen suojelun hakemisen syitä. 3. Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen arviointi on suoritettava tapauskohtaisesti, ja se käsittää: a) kaikki alkuperämaahan silloin, kun jäsenvaltiot tekevät hakemusta koskevan päätöksen, liittyvät asiaan vaikuttavat tosiseikat, mukaan luettuina alkuperämaan lait ja asetukset ja tapa, jolla niitä sovelletaan; b) hakijan esittämät asiaan vaikuttavat lausumat ja asiakirjat, mukaan luettuina tiedot siitä, onko hakija joutunut tai voiko hän joutua vainotuksi tai kärsimään vakavaa haittaa; c) hakijan asema ja henkilökohtaiset olosuhteet, kuten tausta, sukupuoli ja ikä, jotta voidaan arvioida, onko hakijan henkilökohtaisten olosuhteiden perusteella niitä tekoja, joiden kohteeksi hakija on joutunut tai voisi joutua, pidettävä vainona tai vakavana haittana; d) onko hakijan alkuperämaasta lähtemisen jälkeen toteuttamien toimien ainoana tai tärkeimpänä tarkoituksena ollut luoda edellytykset kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tekemiselle, sen arvioimiseksi, asettaisivatko nämä toimet kyseisen henkilön vaaraan joutua vainotuksi tai kärsimään vakavaa haittaa, jos hänet palautetaan tähän maahan; e) voidaanko hakijan kohtuudella olettaa turvautuvan sellaisen toisen maan suojaan, jonka kansalaisuuteen hänellä on oikeus. – – 5. Vaikka jäsenvaltiot soveltavat periaatetta, jonka mukaan hakijan velvollisuutena on esittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteluiksi tarvittavat seikat, ja vaikka joidenkin hakijan lausumien seikkojen tueksi ei olisi esitetty asiakirjoja tai muita todisteita, näitä seikkoja ei tarvitse todentaa, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) hakija on todella yrittänyt esittää näyttöä hakemuksensa tueksi; b) kaikki hakijan saatavissa olevat olennaiset seikat on esitetty ja muiden asiaan vaikuttavien seikkojen puuttumisesta on annettu tyydyttävä selitys; c) hakijan lausumia pidetään johdonmukaisina ja uskottavina eivätkä ne ole ristiriidassa hänen tapaukseensa liittyvien saatavilla olevien tapauskohtaisten ja yleisten tietojen kanssa; d) hakija on tehnyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa heti kun mahdollista, jollei hakija voi esittää uskottavia syitä sille, miksei hän ole toiminut näin; e) hakija on todettu yleisesti uskottavaksi.”
12

Belgian kuningaskunta katsoi kanteen täyttävän tutkittavaksi ottamisen edellytykset. Se tukeutui erityisesti 31.3.1971 annettuun tuomioon komissio v. neuvosto, ns. AETR-tuomio (22/70, EU:C:1971:32), ja 13.12.1989 annettuun tuomioon Grimaldi (C-322/88, EU:C:1989:646) sekä tehokasta oikeussuojaa koskevaan periaatteeseen ja huomautti, että riidanalaisen suosituksen on voitava kuulua tuomioistuinten harjoittaman valvonnan piiriin. Se väitti ensinnäkin, että kyseisellä suosituksella tuotettiin ”kielteisiä oikeusvaikutuksia”, koska – kuten sen kannekirjelmän ensimmäisestä, kolmannesta ja neljännestä kanneperusteesta ilmeni – se on unionin perustavanlaatuisten oikeusperiaatteiden eli annetun toimivallan periaatteen ja sekä unionin toimielinten keskinäistä että niiden ja jäsenvaltioiden välistä vilpitöntä yhteistyötä koskevan periaatteen vastainen. Toiseksi Belgian kuningaskunta huomautti kanteen tueksi esittämiensä toisen ja viidennen perusteen yhteydessä, että riidanalainen suositus perustuu tarkoitukseen yhdenmukaistaa SEUT 49 ja SEUT 56 artiklan määräysten soveltaminen rahapelialalla ja se on todellisuudessa peitelty direktiivi, jonka valvominen kuuluu unionin tuomioistuimille. Se lisäsi, että riidanalaisella suosituksella on välillisiä oikeusvaikutuksia, koska yhtäältä jäsenvaltioita sitoo niiden vilpitöntä yhteistyötä koskevan velvoitteen vuoksi sen noudattamisen osalta keinoja koskeva velvollisuus ja koska toisaalta kansallisten tuomioistuinten on otettava kyseinen suositus huomioon.
23

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan väliaikaisen virkamiehen hoitaman tehtävän väliaikainen luonne ei sellaisenaan ole erilaisen kohtelun asiallinen syy, jolla viedään tältä virkamieheltä oikeus palata takaisin tehtäväänsä hänen parlamentaarisen mandaattinsa päätyttyä. Vaikka on mahdollista, että tämän mandaatin aikana mahdollisuus palata tehtävään on tosiasiallisesti hävinnyt siitä syystä, että vakinainen virkamies on tällä välin palannut virkaansa, jota väliaikainen virkamies oli hoitanut, tai virka on yksinkertaisesti lakkautettu, ei ole myöskään pois suljettua, että tilanne, joka oli perusteena tämän virkamiehen nimittämiselle väliaikaisesti, on edelleen ajankohtainen tämän parlamentaarisen mandaatin päättyessä.
36

On muistutettava, että vammaisuuteen perustuva epäedullinen kohtelu on ristiriidassa direktiivissä 2000/78 tarkoitetun suojan kanssa vain siltä osin kuin se on direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua syrjintää. Näin on siksi, että direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa vammaista työntekijää on suojeltava kaikelta syrjinnältä suhteessa työntekijään, joka ei ole vammainen. On siis selvitettävä, voiko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännös johtaa vammaisten henkilöiden syrjintään (ks. vastaavasti tuomio 11.4.2013, HK Danmark, C-335/11 ja C-337/11, EU:C:2013:222, 71 kohta).
50

Toiseksi on todettava tosiseikkojen ja kansallisen oikeuden väitetysti vääristyneellä tavalla huomioon ottamisesta, johon valittajat vetoavat, että valittajien on tämän tuomion 47 kohdassa mieleen palautettujen määräysten mukaisesti ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka unionin yleinen tuomioistuin on ottanut huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla. Unionin tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on lisäksi katsottu, että vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä asiakirja-aineistosta selvästi ilman, että tosiseikastoa ja selvitysaineistoa on tarpeen ryhtyä arvioimaan uudelleen (ks. vastaavasti tuomio 30.11.2016, komissio v. Ranska ja Orange, C‑486/15 P, EU:C:2016:912, 99 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
6

Saman asetuksen 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Toimitusnormi”, säädetään seuraavaa: ”1. Toimivaltaisen viranomaisen on vaadittava määrittämiään maakaasuyhtiöitä toteuttamaan toimenpiteitä, jotta varmistetaan kaasun toimitukset kyseisen jäsenvaltion suojatuille asiakkaille seuraavissa tilanteissa: a) äärimmäinen lämpötila seitsemän päivän huippuajanjaksona, joka tilastollisen todennäköisyyden mukaan esiintyy kerran 20 vuodessa; b) vähintään 30 päivän ajanjakso, jona kaasun kysyntä on poikkeuksellisen suurta ja joka tilastollisen todennäköisyyden mukaan esiintyy kerran 20 vuodessa; ja c) vähintään 30 päivän ajanjakso suurimman yksittäisen kaasuinfrastruktuurin häiriötilanteessa keskimääräisissä talvioloissa. Toimivaltaisen viranomaisen on määritettävä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut maakaasuyhtiöt viimeistään 3 päivänä kesäkuuta 2012. 2. Mahdollisen lisätyn toimitusnormin, joka ylittää 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitetut 30 päivää, tai kaasun toimitusvarmuuteen liittyvistä syistä asetetun mahdollisen lisävelvoitteen on perustuttava 9 artiklassa tarkoitettuun riskiarviointiin, se on otettava huomioon ennaltaehkäisyä koskevassa suunnitelmassa, ja a) sen on oltava 3 artiklan 6 kohdan mukainen; b) se ei saa perusteettomasti vääristää kilpailua tai haitata kaasun sisämarkkinoiden toimintaa; c) se ei saa vaikuttaa kielteisesti minkään muun jäsenvaltion kykyyn toimittaa kaasua suojatuille asiakkailleen tämän artiklan mukaisesti kansallisen, alueellisen tai unionin tason hätätilanteessa; ja d) sen on täytettävä 11 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut edellytykset unionin tai alueellisen tason hätätilanteessa. Toimivaltaisen viranomaisen on yhteisvastuun hengessä mainittava ennaltaehkäisyä koskevassa suunnitelmassa ja hätäsuunnitelmassa, miten mahdollista lisättyä toimitusnormia tai maakaasuyhtiöille asetettua lisävelvoitetta voidaan väliaikaisesti pienentää unionin tai alueellisen tason hätätilanteessa. 3. Toimivaltaisen viranomaisen ja maakaasuyhtiöiden on toimivaltaisen viranomaisen 1 ja 2 kohdan mukaisesti määrittelemien ajanjaksojen jälkeen tai 1 kohdassa määriteltyjä ankarammissa oloissa pyrittävä mahdollisimman pitkään ylläpitämään kaasutoimitukset erityisesti suojatuille asiakkaille. 4. Tässä artiklassa säädettyjen toimitusnormien täyttämiseksi maakaasuyhtiöille asetettujen velvoitteiden on oltava syrjimättömiä, eikä niistä saa aiheutua kohtuutonta taakkaa näille yrityksille. 5. Maakaasuyhtiöt saavat tarvittaessa täyttää nämä velvoitteet tapauksen mukaan joko alueellisella tai unionin tasolla. Toimivaltainen viranomainen ei saa edellyttää, että tässä artiklassa säädetyt normit täytetään käyttäen ainoastaan sen omalle alueelle sijoittuvaa infrastruktuuria. 6. Toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että toimitukset suojatuille asiakkaille taataan tavalla, joka ei haittaa kaasun sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa, ja hintaan, joka heijastelee toimitusten markkina-arvoa.”
2)

Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko edellä mainittujen periaatteiden kanssa yhteensopiva sellainen [tasavallan presidentin asetuksen] 26 §:n 2 momentin kaltainen säännös, jonka mukaan oikeus veron palautukseen edellyttää näyttöä sitä, että ensin on ryhdytty tuloksettomiksi osoittautuneisiin maksukyvyttömyystoimenpiteisiin, ja se on unionin jäsenvaltion oikeuskäytännön ja jäsenvaltion veroviranomaisten käytännön mukaan mahdollinen ainoastaan sen jälkeen, kun velallisen omaisuus on lopullisesti jaettu tai kun maksukyvyttömyysmenettely on lopullisesti päätetty, vaikka tällaiset toimenpiteet olisivat selvästi epätaloudellisia saatavan määrän, perinnän onnistumismahdollisuuksien ja maksukyvyttömyysmenettelyistä aiheutuvien kustannusten vuoksi, ja kun huomioon otetaan, että mainitut edellytykset saattavat täyttyä vasta vuosia maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisen jälkeen?”
33

Tätä tulkintaa tukevat lääketieteessä käytettävien itsenäisten ohjelmistojen määrittelyä ja luokittelua lääkinnällisten laitteiden sääntelyllisissä puitteissa koskevat komission suuntaviivat (”Guidelines on the qualification and classification of stand alone software used in healthcare within the regulatory framework of medical devices”, Meddev 2.1/6), joilla pyritään direktiivin 93/42 säännösten yhtenäiseen soveltamiseen unionissa. Näiden suuntaviivojen sekä tammikuussa 2012 että heinäkuussa 2016 julkaistussa painoksessa todetaan, että lääkinnällisiä laitteita ovat ohjelmistot, jotka valmistaja on tarkoittanut direktiivin 93/42 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa lueteltuja käyttötapoja varten ja jotka on tarkoitettu lääketieteellisten tietojen luomiseen tai muuttamiseen muun muassa laskentaprosessin, kvantisointiprosessin taikka tietyin viittein rekisteröityjen tietojen vertailun avulla tiettyä potilasta koskevien tietojen antamiseksi. Mainituissa suuntaviivoissa lisätään, ettei lääkinnällisinä laitteina ole pidettävä ohjelmistoja, jotka eivät suorita mitään potilastietoja koskevia toimintoja tai joiden toiminta rajoittuu tietojen varastointiin, arkistoimiseen, tiivistämiseen ilman hävikkiä taikka yksinkertaiseen hakuun, eli viimeksi mainitussa tapauksessa ohjelmistoihin, joilla on digitaalisen kirjaston tehtävä ja joiden avulla voidaan löytää metatiedoista peräisin olevia tietoja muuttamatta tai tulkitsematta niitä.
54

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdassa määrätään joka tapauksessa, että ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen on esitettävä täsmällisesti ne syyt, joiden perusteella se on päätynyt pohtimaan unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkintaa ja pitämään tarpeellisena ennakkoratkaisukysymysten esittämistä unionin tuomioistuimelle. Tässä yhteydessä on välttämätöntä, että kansallinen tuomioistuin antaa edes vähäisen selostuksen niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne unionin oikeuden säännökset ja määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, ja siitä, miten nämä säännökset ja määräykset ja sen käsiteltävänä olevassa asiassa sovellettava kansallinen lainsäädäntö liittyvät toisiinsa (tuomio 27.9.2017, Puškár, C-73/16, EU:C:2017:725, 120 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lain 15 §:ssä säädetään seuraavaa:

”1. Ajoneuvosta (ja tätä momenttia sovellettaessa yhdistelmäajoneuvosta), jonka suurin sallittu kuormitus on enintään 12 tonnia ja jolle on myönnetty Unkariin suuntautuvia kuljetuksia varten tarkoitettu liikennelupa, on maksettava veroa 10000 Unkarin forinttia [(HUF)] [(noin 33 euroa)] sekä menomatkan että paluumatkan osalta, kun taas ajoneuvosta, jonka suurin sallittu kuormitus on yli 12 tonnia ja jolle on myönnetty Unkariin suuntautuvia kuljetuksia varten tarkoitettu liikennelupa, on maksettava veroa 30000 HUF [(noin 100 euroa)] sekä menomatkan että paluumatkan osalta. Ajoneuvosta, jonka suurin sallittu kuormitus on enintään 12 tonnia ja jolle on myönnetty kauttakulkua varten tarkoitettu liikennelupa (kolmannessa maassa myönnetty lupa mukaan lukien), on maksettava veroa 20000 HUF [(noin 66 euroa)] sekä menomatkan että paluumatkan osalta, kun taas ajoneuvosta, jonka suurin sallittu kuormitus on yli 12 tonnia ja jolle on myönnetty kauttakulkua varten tarkoitettu liikennelupa, on maksettava veroa 60000 HUF [(noin 200 euroa)] sekä menomatkan että paluumatkan osalta. Edellisiin momentteihin perustuva veronmaksuvelvollisuus on olemassa myös silloin, kun liikennelupa ei ole voimassa tai kun verovelvollinen on käyttänyt sitä lainvastaisesti tai kuljettanut ajoneuvoa ilman liikennelupaa.

2. Edellä 1 momentissa vahvistetut veron määrät koskevat yhdensuuntaista meno- tai paluumatkaa sekä enintään 48 tunnin oleskelua Unkarin alueella matkaa kohti. Jos matka kestää pidempään, edellä 1 momentissa määritelty vero peritään jokaiselta alkavalta 48 tunnin jaksolta. – –

3. Edellä esitetty 1 momentin mukainen vero maksetaan ostamalla veromerkki, joka on kiinnitettävä tieliikennelupaan – Unkariin suuntautuvassa liikenteessä koko kuljetuksen ajaksi ja kauttakulkuliikenteessä erikseen meno- ja paluumatkan ajaksi –, kun ajoneuvo saapuu Unkarin alueelle. Kun veromerkki tai veromerkit on kiinnitetty, verovelvollisen on ilmoitettava merkissä tai merkeissä alueelle saapumisen päivämäärä ja kellonaika (vuosi-kuukausi-päivä-kellonaika). Jos maksuvelvollisuutta (veromerkki) ei ole täytetty, veronalaisella liikenneluvalla voi kulkea ilman seuraamuksia enintään 5 kilometrin säteellä Unkarin alueelle saapumisen paikasta.”