Asia C‑282/13

T-Mobile Austria GmbH

vastaan

Telekom-Control-Kommission

(Verwaltungsgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Sähköiset viestintäverkot ja -palvelut — Direktiivi 2002/20/EY — 5 artiklan 6 kohta — Radiotaajuuksien ja numeroiden käyttöoikeudet — Direktiivi 2002/21/EY — 4 artiklan 1 kohta — Muutoksenhakuoikeus kansallisen sääntelyviranomaisen päätökseen — Yrityksen, johon kansallisen sääntelyviranomaisen tekemä päätös vaikuttaa, käsite — 9 b artikla — Radiotaajuuksien yksittäisten käyttöoikeuksien siirtäminen — Radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uudelleen jakaminen kahden yrityksen sulautumisen jälkeen”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 22.1.2015

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Televiestintäala – Sähköiset viestintäverkot ja -palvelut – Sääntelyjärjestelmä – Direktiivi 2002/21 – Muutoksenhakuoikeus kansallisen sääntelyviranomaisen päätökseen – Jäsenvaltioiden velvollisuudet – Muutoksenhakuoikeuden antaminen kansallisen sääntelyviranomaisen tekemän päätöksen adressaatin kilpailijayrityksille

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/20, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140, 5 artiklan 6 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140, 4 artiklan 1 kohta, 8 artiklan 2 kohta ja 9 b artikla)

Sähköisten viestintäverkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun direktiivin 2002/21, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/140/EY, 4 artiklan 1 kohtaa ja 9 b artiklaa sekä sähköisiä viestintäverkkoja ja palveluja koskevista valtuutuksista annetun direktiivin 2002/20, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/140/EY, 5 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että yritystä voidaan pitää henkilönä, johon päätös vaikuttaa, direktiivin 2002/21 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, kun kyseinen yritys, joka tarjoaa sähköisiä viestintäverkkoja tai palveluja, kilpailee kansallisen sääntelyviranomaisen tekemän päätöksen adressaattina olevan yrityksen tai olevien yritysten, jotka ovat asianosaisina niiden omistusrakenteen muuttamista koskevassa lupamenettelyssä, kanssa ja kun kyseinen päätös voi vaikuttaa ensin mainitun yrityksen asemaan markkinoilla.

Direktiivin 2002/21 4 artiklassa tarkoitetussa tilanteessa jäsenvaltiot ovat nimittäin velvollisia säätämään oikeudesta hakea muutosta lainkäyttöelimeltä käyttäjillä ja yrityksillä unionin oikeusjärjestyksen perusteella olevien oikeuksien suojelemiseksi. Tästä seuraa, että tehokkaan oikeussuojan antamista koskevaa vaatimusta, johon kyseinen 4 artikla perustuu, on sovellettava myös käyttäjiin ja yrityksiin, jotka voivat johtaa oikeuksia unionin oikeusjärjestyksestä ja etenkin sähköisestä viestinnästä annetuista direktiiveistä ja joiden oikeuksia kansallisen sääntelyviranomaisen tekemä päätös loukkaa. On myös todettava, että direktiivin 2002/21 8 artiklan 2 kohdassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus varmistaa, että kansalliset sääntelyviranomaiset toteuttavat kaikki aiheelliset toimenpiteet edistääkseen kilpailua sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamisessa ja huolehtivat siitä, ettei kilpailua sähköisen viestinnän alalla vääristetä tai rajoiteta, sekä poistavat jäljellä olevat esteet kyseisten palvelujen tarjonnalta.

(ks. 34, 38 ja 48 kohta)

Asia C‑282/13

T-Mobile Austria GmbH

vastaan

Telekom-Control-Kommission

(Verwaltungsgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Sähköiset viestintäverkot ja -palvelut — Direktiivi 2002/20/EY — 5 artiklan 6 kohta — Radiotaajuuksien ja numeroiden käyttöoikeudet — Direktiivi 2002/21/EY — 4 artiklan 1 kohta — Muutoksenhakuoikeus kansallisen sääntelyviranomaisen päätökseen — Yrityksen, johon kansallisen sääntelyviranomaisen tekemä päätös vaikuttaa, käsite — 9 b artikla — Radiotaajuuksien yksittäisten käyttöoikeuksien siirtäminen — Radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uudelleen jakaminen kahden yrityksen sulautumisen jälkeen”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 22.1.2015

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Televiestintäala — Sähköiset viestintäverkot ja -palvelut — Sääntelyjärjestelmä — Direktiivi 2002/21 — Muutoksenhakuoikeus kansallisen sääntelyviranomaisen päätökseen — Jäsenvaltioiden velvollisuudet — Muutoksenhakuoikeuden antaminen kansallisen sääntelyviranomaisen tekemän päätöksen adressaatin kilpailijayrityksille

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/20, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140, 5 artiklan 6 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140, 4 artiklan 1 kohta, 8 artiklan 2 kohta ja 9 b artikla)

Sähköisten viestintäverkkojen ja palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun direktiivin 2002/21, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/140/EY, 4 artiklan 1 kohtaa ja 9 b artiklaa sekä sähköisiä viestintäverkkoja ja palveluja koskevista valtuutuksista annetun direktiivin 2002/20, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/140/EY, 5 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että yritystä voidaan pitää henkilönä, johon päätös vaikuttaa, direktiivin 2002/21 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, kun kyseinen yritys, joka tarjoaa sähköisiä viestintäverkkoja tai palveluja, kilpailee kansallisen sääntelyviranomaisen tekemän päätöksen adressaattina olevan yrityksen tai olevien yritysten, jotka ovat asianosaisina niiden omistusrakenteen muuttamista koskevassa lupamenettelyssä, kanssa ja kun kyseinen päätös voi vaikuttaa ensin mainitun yrityksen asemaan markkinoilla.

Direktiivin 2002/21 4 artiklassa tarkoitetussa tilanteessa jäsenvaltiot ovat nimittäin velvollisia säätämään oikeudesta hakea muutosta lainkäyttöelimeltä käyttäjillä ja yrityksillä unionin oikeusjärjestyksen perusteella olevien oikeuksien suojelemiseksi. Tästä seuraa, että tehokkaan oikeussuojan antamista koskevaa vaatimusta, johon kyseinen 4 artikla perustuu, on sovellettava myös käyttäjiin ja yrityksiin, jotka voivat johtaa oikeuksia unionin oikeusjärjestyksestä ja etenkin sähköisestä viestinnästä annetuista direktiiveistä ja joiden oikeuksia kansallisen sääntelyviranomaisen tekemä päätös loukkaa. On myös todettava, että direktiivin 2002/21 8 artiklan 2 kohdassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus varmistaa, että kansalliset sääntelyviranomaiset toteuttavat kaikki aiheelliset toimenpiteet edistääkseen kilpailua sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamisessa ja huolehtivat siitä, ettei kilpailua sähköisen viestinnän alalla vääristetä tai rajoiteta, sekä poistavat jäljellä olevat esteet kyseisten palvelujen tarjonnalta.

(ks. 34, 38 ja 48 kohta)