Asia T-18/03

CD-Contact Data GmbH

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — Videopelikonsolien ja Nintendo-pelikonsoleihin sopivien pelikasettien markkinat — Päätös, jossa todetaan, että EY 81 artiklaa on rikottu — Rinnakkaisviennin rajoittaminen — Näyttö rinnakkaismyynnin rajoittamiseen tähtäävän sopimuksen olemassaolosta — Sakot — Erilainen kohtelu — Lieventävät olosuhteet”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 30.4.2009 II ‐ 1027

Tuomion tiivistelmä

EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen käsitteessä on keskeistä vähintään kahden sopimuspuolen yhteisymmärrys. Merkitystä ei ole tämän yhteisymmärryksen muodolla, kunhan ilmaisu tarkoin vastaa tätä yhteisymmärrystä. Tämä yhteisymmärrys voi ilmetä sekä sopimuksen, kuten jakelusopimuksen, lausekkeista että kysymyksessä olevien yritysten käyttäytymisestä. (ks. 48 kohta)

Siltä osin kuin kysymys on EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteen näyttämisestä, komission on esitettävä selvitys niistä kilpailusääntöjen rikkomisista, jotka se on katsonut tapahtuneeksi, ja oikeudellisesti riittävä näyttö kilpailusääntöjen rikkomisen tunnusmerkistön täyttymisestä. Tältä osin komission on esitettävä täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella rikkomisen olemassaolo voidaan osoittaa. (ks. 49 kohta)

Se, että yritys, jonka osallistuminen lainvastaiseen yhteistoimintaan EY 81 artiklan 1 kohdan mukaisesti on osoitettu, ei käyttäydy markkinoilla kilpailijoidensa kanssa sopimallaan tavalla, ei ole välttämättä seikka, joka on otettava huomioon. Yritys, joka kilpailijoidensa kanssa tekemästä yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa tästä poikkeavaa politiikkaa, saattaa yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyödykseen. (ks. 67 kohta)

On erotettava yhtäältä arviointi, joka koskee rikkomisen tosiasiallista vaikutusta markkinoihin rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi, jonka yhteydessä on otettava huomioon kaikki rikkomisen vaikutukset eikä kunkin yrityksen tosiasiallista käyttäytymistä, ja toisaalta arviointi, joka koskee kunkin yrityksen itsenäistä käyttäytymistä raskauttavien tai lieventävien olosuhteiden arvioimiseksi, jonka yhteydessä rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisuuden periaatteen mukaisesti on tutkittava kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen osuuden suhteellinen vakavuus. Silloin kun komissio nojautuu kilpailusääntöjen rikkomisen vaikutukseen arvioidakseen rikkomisen vakavuutta asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan mukaisesti, tässä yhteydessä on otettava huomioon vain kaikkien yritysten toteuttaman kilpailusääntöjen rikkomisen kokonaisuuden vaikutukset, joten kunkin yrityksen erillisellä käyttäytymisellä tai erityispiirteillä ei ole tältä osin merkitystä. Usean yrityksen rikottua kilpailusääntöjä on kuitenkin tutkittava kunkin yrityksen osuuden suhteellinen vakavuus sen määrittämiseksi, onko niiden osalta olemassa raskauttavia tai lieventäviä olosuhteita suuntaviivojen 2 ja 3 kohdan mukaisesti. Tämä päätelmä on johdonmukainen seuraus rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisuuden periaatteesta, jonka nojalla yritykselle voidaan määrätä seuraamus vain seikoista, joista sitä itseään moititaan, ja jota sovelletaan kaikissa hallinnollisissa menettelyissä, jotka saattavat johtaa seuraamusten määräämiseen yhteisön kilpailusääntöjen nojalla. (ks. 95–98 kohta)

Menetelmä, jossa kartellin jäsenet jaetaan eri luokkiin, jotta niitä voidaan kohdella eri tavoin sakkojen laskentapohjia vahvistettaessa, ja joka on lisäksi vahvistettu oikeuskäytännössä, johtaa samaan luokkaan kuuluvien yritysten laskentapohjan vahvistamiseen kiinteämääräisesti, vaikka siinä ei otetakaan huomioon samaan luokkaan kuuluvien yritysten kokoeroja. Tällaisessa jaossa on tosin noudatettava yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, ja lisäksi sakkojen määrän on oltava ainakin oikeassa suhteessa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioimisen osalta huomioon otettaviin seikkoihin nähden. Sen tarkastamiseksi, onko kartellin jäsenet jaettu luokkiin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta noudattaen, yhteisöjen tuomioistuinten on valvoessaan sitä, onko komissio käyttänyt sille tässä asiassa kuuluvaa harkintavaltaansa laillisesti, kuitenkin tarkastettava ainoastaan, onko tämä jako johdonmukainen ja objektiivisesti perusteltu, eikä se saa korvata suoralta kädeltä komission arviointia omalla arvioinnillaan. Tältä osin komission päätöstä jakaa yritykset luokkiin niillä kysymyksessä olevien tuotteiden jakelussa olleen markkinaosuuden perusteella ja koota samaan luokkaan ne, joiden markkinaosuus alitti tietyn kynnyksen, ei voida pitää mielivaltaisena, eikä se ylitä komissiolla tältä osin olevaa harkintavaltaa. Sitä, että kuhunkin näistä luokista liittyvät sakon perusmäärän laskentapohjat eivät ole tiukasti suhteessa kunkin asianomaisen yrityksen markkinaosuuteen, ei voida arvostella, koska tämä on vain seurausta luokkiin jakamisjärjestelmästä ja siihen liittyvästä määrien kiinteämääräiseksi vahvistamisesta. Vaikka tiettyihin yrityksiin on ryhmiin jakamisen vuoksi sovellettu samaa perusmäärää, vaikka ne ovat erikokoisia, kyseinen erilainen kohtelu voidaan objektiivisesti perustella sillä, että kilpailusääntöjen rikkomisen luonteelle on annettu etusija yritysten kokoon nähden kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta arvioitaessa. Komission mahdollisuus jakaa yritykset luokkiin tehtäisiin suurelta osin tyhjäksi, jos se, että markkinaosuuksien väliset erot ovat suhteellisesti suuria mutta prosenttiyksiköissä mitattuna hyvin vähäisiä, estäisi eri yritysten sijoittamisen samaan luokkaan. (ks. 104, 105, 107, 108 ja 110 kohta)

Sitä, että yrityksellä ei ole sellaisia tietoja, että se olisi voinut ymmärtää, että sen käyttäytyminen merkitsi kilpailusääntöjen rikkomista, ei voida pitää asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa tarkoitettuna lieventävänä olosuhteena. Viittaus suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdassa olevaan toteamukseen, jonka mukaan ”yleensä voitaisiin myös ottaa huomioon se, että suurilla yrityksillä on useimmiten oikeudellista ja taloudellista tietoa sekä infrastruktuureja, jotka antavat niille mahdollisuuden arvioida paremmin toimintaansa mahdollisesti liittyviä rikkomuksia ja niistä aiheutuvia kilpailuoikeudellisia seurauksia”, ei merkitse a contrario, että komissio olisi velvollinen ottamaan huomioon tiettyjen yritysten pienen koon. (ks. 114 ja 115 kohta)

Kun rooleilla, jotka kahdella yrityksellä on ollut yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisessa, ei ole merkittävää eroa, komissio loukkaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se päättää, että toisella niistä ei ollut vain passiivinen rooli, ja katsoo, että tämä lieventävä olosuhde on toisen osalta olemassa. Tällainen erilainen kohtelu on sitäkin perusteettomampaa, kun yritys, jonka osalta tämän lieventävän olosuhteen ei katsota olevan olemassa, on tullut erityisen myöhään markkinoille, jotka olivat rikkomisen kohteena, eikä se, toisin kuin toinen yritys, ole tehnyt kilpailua rajoittavaa muodollista sopimusta. (ks. 119 ja 120 kohta)

Kuulemisesta tietyissä EY 81 ja EY 82 artiklan mukaisissa menettelyissä annetun asetuksen N:o 2842/98 10 artiklasta, sellaisena kuin se on täsmennetty tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivaltuuksista tehdyn päätöksen 2001/462 4 artiklalla, ei millään tavoin seuraa, että ainoastaan kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat voisivat ottaa yhteyttä asianomaisiin yrityksiin keskustellakseen niiden kanssa ja tiedottaakseen niille mahdollisen muodollisen kuulemistilaisuuden pitämisestä. Tällainen yhteydenotto, joka on osa jokapäiväistä hallintotoimintaa, ei näin ollen merkitse kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tehtäviin puuttumista. (ks. 124 kohta)