FI Euroopan unionin virallinen lehti C 45/21

Valitus, jonka Issam Anbouba on tehnyt 25.11.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T–592/11, Anbouba vastaan neuvosto, 13.9.2013 antamasta tuomiosta

(Asia C-630/13 P)

2014/C 45/37

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Issam Anbouba (edustajat: asianajajat J.-M. Salva ja M.-A. Bastin)

Muu osapuoli: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

— Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-592/11, Issam Anbouba vastaan Euroopan unionin neuvosto, 13.9.2013 antama tuomio on kumottava

— on todettava, että päätös valittajan sisällyttämisestä luetteloon henkilöistä ja yhteisöistä, joihin taloudellisia pakotteita sovelletaan, on lainvastainen

— asiassa T-592/11 riitautetut päätökset ja asetukset on kumottava

— neuvosto on velvoitettava korvaamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kahteen perusteeseen.

Valittaja väittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että neuvosto, joka ei ollut kyennyt esittämään näyttöä valittajan tuesta Syyrian hallinnolle, oli soveltanut asianmukaisesti olettamaa siitä, että Syyrian merkittävimpien yritysten johtajat tukivat Syyrian hallintoa. Valitusperusteen ensimmäinen osa koskee sitä, ettei tällaiselle olettamalle ole oikeudellista perustetta. Valittaja toteaa, että koska rajoittavat toimenpiteet ovat erittäin vakavia ja pakottavia, niiden soveltaminen ei voi perustua sellaiseen olettamaan, johon yhdessäkään säädöksessä ei ole nimenomaisesti annettu oikeutta turvautua. Valitusperusteen toinen osa koskee sitä, että kyseinen olettama on suhteeton tavoiteltuun päämäärään nähden erityisesti sen takia, että se on erittäin yleisluonteinen. Valitusperusteen kolmas osa koskee sitä, ettei mainittu olettama ole kumottavissa. Sen näyttäminen, ettei Syyrian hallintoa ole tuettu, on aineellisesti mahdotonta, eikä näytön esittämistä siitä, että hallintoa on vastustettu, voida kohtuudella yksinään pitää riittävänä osoituksena siitä, ettei yhteyttä hallintoon ole ollut.

Valittaja moittii toiseksi unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että tämä on ratkaissut asian, vaikkei neuvosto ole esittänyt asiassa näyttöä. Toisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa valittaja katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, koska se ei yhtäältä ole harjoittanut tavanomaista valvontaa kanteen kohteena olleiden päätösten osalta ja koska se on toisaalta ratkaissut asian ilman, että neuvosto olisi esittänyt sille näyttöä. Toisen valitusperusteensa toisessa osassa valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei tämä ole valituksenalaisessa tuomiossa todennut, että kontradiktorista periaatetta ja valittajan puolustautumisoikeuksia on selvästi loukattu. Unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan vapauttanut neuvoston toimittamasta näyttöä tai esittämästä perusteita sille, miksi näyttöä ei pitäisi julkistaa, ja hyväksynyt, että neuvosto voi perustaa päätöksensä yksinomaan olettamaan, johon sillä ei ollut laillista oikeutta turvautua.