FI Euroopan unionin virallinen lehti C 340/6

Valitus, jonka Total SA ja Elf Aquitaine SA ovat tehneet 11.8.2011 unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-206/06, Total ja Elf Aquitaine v. komissio, 7.6.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-421/11 P)

2011/C 340/11

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittajat: Total SA ja Elf Aquitaine SA (edustajat: asianajajat E. Morgan de Rivery ja A. Noêl-Baron)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

— Pääasialliset vaatimukset: — unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-206/06, Total ja Elf Aquitaine v. komissio, 7.6.2011 antama tuomio on SEUT 256 artiklan ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön pöytäkirjassa nro 3 olevan 56 artiklan nojalla kumottava — unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyt vaatimukset on hyväksyttävä — ja tämän vuoksi komission 31.5.2006 tekemän päätöksen nro K(2006) 2098 lopullinen 1 artiklan c ja d kohta, 2 artiklan b kohta sekä 3 ja 4 artikla on kumottava.

— Toissijaiset vaatimukset: unionin tuomioistuimen on täyttä harkintavaltaansa käyttäen SEUT 261 artiklan nojalla muutettava komission 31.5.2006 tekemän päätöksen nro K(2006) 2098 lopullinen 2 artiklan b kohdassa Elf Aquitainelle ja Totalille yhteisvastuullisesti ja solidaarisesti määrättyjä sakkoja, koska yleisen tuomioistuimen asiassa T-206/06, Total ja Elf Aquitaine v. komissio, 7.6.2011 antaman tuomion perusteluissa ja siinä esitetyissä lausumissa (erityisesti ehkäisevän vaikutuksen osalta) on objektiivisia puutteita, ja näitä yhteisvastuullisia ja solidaarisia sakkoja on alennettava siten, että Elf Aquitainen sakon määräksi tulee 75 562 500 euroa ja Totalin sakon määräksi 58 500 000 euroa.

— Vielä toissijaisemmat vaatimukset: unionin tuomioistuimen on täyttä harkintavaltaansa käyttäen SEUT 261 artiklan nojalla muutettava komission 31.5.2006 tekemän päätöksen nro K(2006) 2098 lopullinen 2 artiklan b kohdassa Elf Aquitainelle ja Totalille yhteisvastuullisesti ja solidaarisesti määrättyjä sakkoja, koska tuomion perusteluissa ja siinä esitetyissä lausumissa on objektiivisia puutteita, ja alennettava niitä sopivaksi katsomallaan määrällä.

— Vieläkin toissijaisemmat vaatimukset: Elf Aquitaine ja Total on vapautettava niiden viivästyskorkojen maksamisesta, jotka ovat saattaneet juosta komission 31.5.2006 tekemän päätöksen nro K(2006) 2098 lopullinen tekoajankohdan ja asiassa T-217/06, Arkema, annetun tuomion välillä.

— Euroopan komissio on joka tapauksessa velvoitettava korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut, myös Elf Aquitainelle ja Totalille unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittajat esittävät vaatimustensa tueksi kuusi pääasiallista ja kolme toissijaista valitusperustetta.

Ensimmäisessä perusteessa ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut EUT 5 artiklaa, koska se hyväksynyt emoyhtiöiden automaattista vastuuta koskevan periaatteen, jota komissio oli asiassa soveltanut ja jota oli perusteltu SEUT 101 artiklassa tarkoitetulla yrityksen käsitteellä. Tällainen lähestymistapa ei sovellu yhteen rajoitettua erityistoimivaltaa, toissijaisuutta (ensimmäinen osa) eikä suhteellisuutta (toinen osa) koskevien periaatteiden kanssa.

Toisessa perusteessa ne väittävät, että kansallista oikeutta ja yrityksen käsitettä on selvästikin tulkittu väärin, koska unionin yleinen tuomioistuin on antanut väärän oikeudellisen arvon oikeushenkilön autonomiaa koskevalle periaatteelle.

Kolmannessa perusteessa ne väittävät pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin on tahallaan kieltäytynyt tekemästä johtopäätöksiä kilpailuoikeudellisten seuraamusten rangaistuksenluonteisuudesta ja EU:n perusoikeuskirjaan perustuvista uusista velvollisuuksista. Unionin yleinen tuomioistuin on nimittäin soveltanut unionin oikeuden käsitettä yritys kohtuuttomasti ja väärin sivuuttaen kansallisen yhtiöoikeuden perustana olevan, autonomisuutta koskevan olettaman ja kilpailuoikeudellisten seuraamusten rangaistuksenluonteen. Vielä ne väittävät, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt omasta aloitteestaan ottaa esille kysymys komissiossa käytävässä hallinnollisessa menettelyssä sovellettavan järjestelmän lainvastaisuus.

Neljännessä perusteessa valittajat väittävät, että puolustautumisoikeuksia on loukattu, koska kohtuullisuutta ja menettelyllisen yhdenvertaisuuden periaatteita on loukattu. Unionin yleinen tuomioistuin on nimittäin hyväksynyt komission kanteen probatio diabolica, ja se on tehnyt virheen katsoessaan, että tytäryhtiön riippumattomuutta on arvioitava yleisesti ja siihen nähden, mikä on sen pääoman suhde emoyhtiöön, vaikka sitä pitäisi arvioida siihen nähden, miten tietyillä markkinoilla menetellään.

Viidenneksi valittajat vetoavat perusteluvelvollisuuden loukkaamiseen, sillä unionin yleinen tuomioistuin on lyhyesti todennut komission hylänneen niiden lausumat esittämättä minkäänlaista tarkastelua komission esittämistä perusteluista (ensimmäinen osa). Lisäksi ne vetoavat komissiolla olevaan perusteluvelvollisuuteen liittyviin oikeudellisiin virheisiin (toinen osa), ja ne moittivat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on korvannut komission arvioinnin omallaan (kolmas osa).

Kuudennessa perusteessaan valittajat väittävät, että hyvän hallinnon periaatetta on loukattu, koska valittajille, jotka ovat emoyhtiöitä, on määrätty suurempi sakko kuin Arkemalle, joka on rikkomisesta vastuussa oleva tytäryhtiö.

Seitsemännessä perusteessa ne moittivat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on tehnyt useita oikeudellisia virheitä soveltaessaan sakon ehkäisevyyteen liittyvää kerrointa 3. Unionin yleinen tuomioistuin on näin rikkonut sakkojen laskennasta annettuja vuoden 1998 suuntaviivoja (ensimmäinen osa) ja sakon perusmäärän jakamattomuutta (toinen osa).

Kahdeksannessa perusteessa ne vaativat, että niille määrättyjä sakkoja alennetaan.

Yhdeksännessä ja viimeisessä perusteessa ne vaativat, että viivästyskorot, joita komissio riidanalaisen päätöksen ja tuomion nojalla vaatii, kumotaan.