Asia C-24/15

Josef Plöckl

vastaan

Finanzamt Schrobenhausen

(Finanzgericht Münchenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Verotus — Arvonlisävero — Kuudes direktiivi — 28 c artiklan A kohdan a ja d alakohta — Tavaroiden siirto Euroopan unionin alueella — Oikeus verovapautukseen — Määräjäsenvaltion myöntämän arvonlisäverotunnisteen toimittamista koskevan velvollisuuden noudattamatta jättäminen — Varteenotettavia todisteita veropetoksesta ei ole — Verovapautuksen epääminen — Hyväksyttävyys”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 20.10.2016

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Jäsenvaltioiden välisen kaupan verotuksen siirtymäjärjestely – Euroopan unionin alueella tapahtuvan tavaroiden siirron verovapautus – Verovapautuksen epääminen siitä syystä, ettei verovelvollinen ole ilmoittanut määräjäsenvaltion myöntämää arvonlisäverotunnistetta – Verovelvollinen ei ole osallistunut veropetokseen – Vapautuksen epäämistä ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2005/92, 22 artiklan 8 kohta ja 28 a, 28 c ja 28 h artikla)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2005/92, 22 artiklan 8 kohtaa, sellaisena kuin se ilmenee kyseisen kuudennen direktiivin 28 h artiklasta, ja 28 c artiklan A kohdan a alakohdan ensimmäistä alakohtaa ja d alakohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että alkuperäjäsenvaltion veroviranomainen kieltäytyy vapauttamasta yhteisön sisäistä siirtoa arvonlisäverosta sillä perusteella, ettei verovelvollinen ole ilmoittanut määräjäsenvaltion myöntämää arvonlisäverotunnistetta, kun veropetoksesta ei ole varteenotettavia todisteita, kun tavara on siirretty toiseen jäsenvaltioon ja kun myös muut verosta vapauttamisen edellytykset täyttyvät.

Liiketoimia on verotettava ottamalla huomioon niiden objektiiviset ominaisuudet. Jos tavaroiden siirto täyttää tältä osin direktiivin 77/388 28 a artiklan 5 kohdan b alakohdan toisessa alakohdassa säädetyt edellytykset, kyseinen siirto on vapautettu arvonlisäverosta. Tästä seuraa, että verotuksen neutraalisuuden periaate edellyttää, että vapautus arvonlisäverosta myönnetään, jos aineelliset edellytykset täyttyvät, vaikka verovelvolliset ovat laiminlyöneet tietyt muotovaatimukset. Velvollisuus ilmoittaa määräjäsenvaltion tavaran hankkijalle myöntämä arvonlisäverotunniste on arvonlisäverovapautusta koskevan oikeuden kannalta muotovaatimus. Vaikka tämän tunnisteen toimittamista pidetään näyttönä siitä, että tällainen siirto on toteutettu kyseisen verovelvollisen yrityksen tarpeita varten, ja näin ollen siitä, että mainittu verovelvollinen toimii tässä ominaisuudessaan kyseisessä jäsenvaltiossa, näyttö tällaisesta asemasta ei voi kaikissa tapauksissa riippua yksinomaan kyseisen arvonlisäverotunnisteen toimittamisesta. Kuudennen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa, jossa määritellään verovelvollisen käsite, ei nimittäin aseteta tämän aseman edellytykseksi sitä, että asianomaisella henkilöllä on arvonlisäverotunniste. Tämän tunnisteen toimittamista ei siten ole pidettävä aineellisena edellytyksenä yhteisön sisäisen siirron vapauttamiselle arvonlisäverosta.

On olemassa kaksi tapausta, joissa muotovaatimuksen noudattamatta jättäminen voi johtaa arvonlisäverovapautusta koskevan oikeuden menetykseen. Ensinnäkin verovelvollinen, joka on tarkoituksellisesti osallistunut veropetokseen ja näin vaarantanut yhteisen arvonlisäverojärjestelmän moitteetonta toimintaa, ei voi vedota verotuksen neutraalisuuden periaatteeseen arvonlisäverovapautuksen saamiseksi. Toiseksi muotovaatimuksen laiminlyönti voi johtaa arvonlisäverovapautuksen epäämiseen, jos tämä laiminlyönti estäisi luotettavan näytön esittämisen siitä, että aineellisia vaatimuksia on noudatettu. Täten itse edellytyksestä, jonka täyttyminen on arvonlisäverovapautuksen epäämisen edellytyksenä, seuraa kuitenkin, että kun viranomaisella on tarvittavat tiedot sen todentamiseksi, että aineelliset vaatimukset ovat täyttyneet, se ei voi asettaa verovapautusta koskevalle verovelvollisen oikeudelle sellaisia lisäedellytyksiä, joista voi seurata, ettei tätä oikeutta voida käyttää.

Unionin tuomioistuin on tosin todennut, ettei kuudennen direktiivin 28 c artiklan A kohdan a alakohdan ensimmäinen alakohta ole esteenä sille, että jäsenvaltion veroviranomaiset asettavat yhteisöluovutuksen arvonlisäverosta vapauttamisen edellytykseksi sen, että luovuttaja toimittaa hankkijan arvonlisäverotunnisteen, kunhan kyseistä vapautusta ei kieltäydytä myöntämästä pelkästään sillä perusteella, ettei tätä velvollisuutta ole noudatettu, jos luovuttaja ei vilpittömästi voi toteutettuaan kaikki toimenpiteet, joita häneltä voidaan kohtuudella edellyttää, toimittaa kyseistä tunnistetta ja jos hän toimittaa toisaalta tietoja, joilla voidaan riittävällä tavalla osoittaa, että hankkija on verovelvollinen, joka toimii tässä ominaisuudessaan kyseessä olevassa liiketoimessa.

Tämä toteamus liittyy kuitenkin tilanteeseen, jossa on kyse siitä, onko verovelvollinen osallistunut veropetokseen vai ei. Tältä osin luovuttajan osallistuminen tällaiseen petokseen voidaan sulkea pois sillä perusteella, ettei vilpittömässä mielessä toiminut luovuttaja voinut toteutettuaan kaikki toimenpiteet, joita häneltä voidaan kohtuudella edellyttää, toimittaa hankkijan arvonlisäverotunnistetta.

Tästä seuraa, että tilanteessa, jossa verovelvollisen osallisuus veropetokseen on joka tapauksessa suljettu pois, arvonlisäverovapautusta ei voida evätä verovelvolliselta sillä perusteella, ettei hän ole toteuttanut kaikkia toimenpiteitä, joita häneltä voidaan kohtuudella edellyttää, muotovelvollisuuden – joka on yhteisön sisäisen siirron määränpäänä olevan jäsenvaltion myöntämän arvonlisäverotunnisteen toimittaminen – täyttämiseksi.

(ks. 37–41, 43, 44, 46, 47, 51, 54, 55 ja 59 kohta sekä tuomiolauselma)