ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-436/16

Georgios Leventis

ja

Nikolaos Vafeias

vastaan

Malcon Navigation Co. ltd.

ja

Brave Bulk Transport ltd.

(Areios Pagosin (Kreikka) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus (EY) N:o 44/2001 – 23 artikla – Oikeuspaikkalauseke – Kahden yhtiön väliseen sopimukseen sisältyvä oikeuspaikkalauseke – Vahingonkorvauskanne – Näistä yhden yhtiön edustajien yhteisvastuu delikteistä – Näiden edustajien oikeus vedota tähän sopimusehtoon

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 28.6.2017

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus N:o 44/2001 – Oikeuspaikkasopimus – Sopimus toimivaltaisesta tuomioistuimesta – Kahden yhtiön välillä tehtyyn sopimukseen sisältyvä oikeuspaikkalauseke – Näistä yhtiöistä toisen edustajat eivät voi vedota tähän lausekkeeseen kiistääkseen tuomioistuimen toimivallan ratkaista heihin kohdistuva vahingonkorvauskanne

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 23 artiklan 1 kohta)

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 23 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun kahden yhtiön välillä tehtyyn sopimukseen sisältyy oikeuspaikkalauseke, näistä yhtiöistä toisen edustajat eivät voi vedota tähän lausekkeeseen kiistääkseen tuomioistuimen toimivallan ratkaista vahingonkorvauskanne, jolla heidät pyritään saattamaan yhteisvastuullisesti vastuuseen väitetyistä delikteistä, joita he ovat tehneet suorittaessaan tehtäväänsä.

Bryssel I -asetuksen 23 artiklassa mainitaankin selkeästi, että sen soveltamisala rajoittuu tilanteisiin, joissa asiaosaiset ”ovat sopineet” tuomioistuimesta. Unionin tuomioistuin on siten todennut, että asiaa käsittelevällä tuomioistuimella on in limine litis velvollisuus tutkia, onko oikeuspaikkalausekkeelle saatu tosiasiallisesti sopimuspuolten hyväksyntä, minkä on ilmettävä selkeästi ja tarkasti, koska Bryssel I -asetuksen 23 artiklan 1 kohdassa asetettujen muotovaatimusten tarkoituksena on tässä yhteydessä taata, että hyväksyntä on todella saatu (tuomio 7.7.2016, Hőszig, C-222/15, EU:C:2016:525, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Sopimukseen sisältyvä oikeuspaikkalauseke voi näin ollen lähtökohtaisesti vaikuttaa vain sellaisten osapuolten välisissä suhteissa, jotka ovat antaneet suostumuksensa tämän sopimuksen tekemiseen (tuomio 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide, C-352/13, EU:C:2015:335, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

(ks. 33–35 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)
Kun SEUT 263 artiklan kuudetta kohtaa ja SEUT 297 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa luetaan yhdessä, niistä seuraa, että kumoamiskanteiden osalta kanteen nostamisen määräajan alkamisajankohdan määrittämiseksi huomioon otettava päivä on julkaisemispäivä silloin, kun tästä toimen voimaantulon edellytyksenä olevasta julkaisemisesta määrätään tässä perussopimuksessa, ja muissa SEUT 297 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa mainituissa tapauksissa – joihin lukeutuvat päätökset, joille on osoitettu vastaanottaja – tiedoksiantamispäivä. Tästä seuraa, että toimen tiedoksianto ei ole luonteeltaan toissijainen sen Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaisemiseen nähden siihen, jolle tämä toimi on osoitettu, sovellettavan kanteen nostamisen määräajan alkamisajankohdan määrittämiseksi.

(ks. 36 ja 38 kohta)
Asia C-97/16

José María Pérez Retamero

vastaan

TNT Express Worldwide Spain S.L. ym.

(Juzgado de lo Social no 3 de Barcelonan esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 2002/15/EY – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Työajan järjestäminen – Maantiekuljetukset – Liikkuva työntekijä – Itsenäinen kuljettaja – Käsite – Tutkimatta jättäminen

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 2.3.2017

Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Pyyntö tulkita unionin oikeuden säännöksiä joita ei selvästikään voida soveltaa pääasian oikeudenkäyntiin – Direktiiviä 2002/15 ei sovelleta oikeudenkäyntiin, joka koskee irtisanomisen riitauttamista – Tutkimatta jättäminen

(SEUT 267 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/15 1 ja 3 artikla)

Juzgado de lo Social no 3 de Barcelonan (Barcelonan työtuomioistuin) esittämä ennakkoratkaisupyyntö jätetään tutkimatta.

Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että kansallisen tuomioistuimen esittämä ennakkoratkaisupyyntö voidaan jättää tutkimatta muun muassa sillä perusteella, että on ilmeisen selvää, että unionin oikeutta ei kyseisen asian olosuhteissa voida soveltaa suoraan eikä välillisesti (tuomio 7.7.2011, Agafiței ym., C-310/10, EU:C:2011:467, 28 kohta).

Tästä on todettava yhtäältä, että direktiivin 2002/15 1 artiklasta ilmenee, että direktiivin tavoitteena on säätää työaikajärjestelyjä koskevista vähimmäisvaatimuksista maantieliikenteen liikkuvissa tehtävissä toimivien henkilöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemiseksi sekä maantieliikenteen turvallisuuden parantamiseksi ja kilpailuolosuhteissa ilmenevien erojen pienentämiseksi edelleen. Direktiivin 2002/15 3 artiklassa todetaan toisaalta, että direktiivin määritelmät on esitetty mainitun direktiivin soveltamista varten. Näin ollen mainitun direktiivin 3 artiklan d ja e alakohdassa määriteltyjen käsitteiden ”liikkuva työntekijä” ja ”itsenäinen kuljettaja” tulkinnalla ei voida ylittää kyseisen direktiivin soveltamisalaa.

Täten on todettava, että pääasian oikeudenkäynti, jossa on kyse irtisanomisen riitautuksesta, ei koske työajan järjestämiseen liittyvää kysymystä vaan sitä, onko kyseessä oleva henkilö luokiteltava ”liikkuvaksi työntekijäksi” eli palkkatyöläiseksi kansallisen työlainsäädännön ja erityisesti irtisanomisia koskevan säännöstön soveltamiseksi.

Niinpä on todettava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen oikeudenkäynti ei kuulu direktiivin 2002/15 soveltamisalaan eikä mainitun direktiivin 3 artiklan d ja e alakohdassa olevia käsitteitä täten voida soveltaa tuohon oikeudenkäyntiin.

(ks. 23, 25–28 ja 30 kohta sekä tuomiolauselma)
Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000, 220 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että tuoja voi tukeutua perusteltuun luottamukseen tämän säännöksen nojalla vastustaakseen tuontitullien tileihin kirjaamista jälkikäteen siten, että hän vetoaa vilpittömään mieleensä, ainoastaan silloin, kun kolme kumulatiivista edellytystä täyttyy. Ensinnäkin näiden tullien kantamatta jättämisen on pitänyt johtua toimivaltaisten viranomaisten omasta virheestä, lisäksi tämän virheen on oltava luonteeltaan sellainen, ettei vilpittömässä mielessä toiminut velan maksamisesta vastuussa ollut ole voinut kohtuudella havaita sitä, ja velan maksamisesta vastuussa olleen on pitänyt noudattaa kaikkia voimassa olevia tulli-ilmoitustaan koskevia säännöksiä. Tällainen perusteltu luottamus puuttuu erityisesti silloin, kun tuoja on jättänyt siitä huolimatta, että hänellä oli ilmeisiä syitä epäillä A-alkuperätodistuksen oikeellisuutta, ottamasta kaikkien mahdollisuuksiensa mukaisesti selvää todistuksen antamisen olosuhteista tarkistaakseen, olivatko nämä epäilyt perusteltuja. Tällainen velvollisuus ei kuitenkaan merkitse sitä, että tuoja olisi velvollinen yleisellä tavalla tarkastamaan systemaattisesti ne olosuhteet, joissa viejämaan tulliviranomaiset antoivat A-alkuperätodistuksen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida kaikkien pääasian konkreettisten seikkojen perusteella, täyttyvätkö nämä kolme edellytystä tässä tapauksessa.

(ks. 43 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C‑453/16 PPU

Eurooppalaisen pidätysmääräyksen, jonka kohteena on Halil Ibrahim Özçelik, täytäntöönpanoa koskeva menettely

(rechtbank Amsterdamin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Eurooppalainen pidätysmääräys – Puitepäätös 2002/584/YOS – 8 artiklan 1 kohdan c alakohta – Käsite ”pidätysmääräys” – Itsenäinen unionin oikeuden käsite – Poliisiviranomaisen antama ja syyttäjän vahvistama kansallinen pidätysmääräys syytetoimia varten

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 10.11.2016

Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehty puitepäätös – Puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu oikeudellisen päätöksen käsite – Vahvistus, jonka jäsenvaltion virallinen syyttäjä antaa poliisiviranomaisen aiemmin syytetoimia varten antamalle pidätysmääräykselle – Kuuluminen käsitteen alaan

(Neuvoston puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 8 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehdyn puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 8 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että vahvistus, jonka virallinen syyttäjä antaa poliisiviranomaisen aiemmin syytetoimia varten antamalle pidätysmääräykselle, on tässä säännöksessä tarkoitettu ”oikeudellinen päätös”.

Koska syyttäjäviranomainen osallistuu jäsenvaltioiden rikosoikeuden alan oikeudenkäyttöön, tämän viranomaisen suorittama kansallisen pidätysmääräyksen vahvistaminen vakuuttaa täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen siitä, että eurooppalainen pidätysmääräys perustuu päätökseen, joka on ollut laillisuusvalvonnan kohteena. Kyseinen vahvistaminen on näin ollen perusteena jäsenvaltioiden väliselle vankalle luottamukselle.

(ks. 34 ja 36-38 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-144/16

Município de Palmela

vastaan

Autoridade de Segurança Alimentar e Económica (ASAE) – Divisão de Gestão de Contraordenações

(Tribunal Judicial da Comarca de Setúbalin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavat menettelyt – Direktiivit 83/189/ETY ja 98/34/EY – Teknistä määräystä koskeva ehdotus – Ilmoittaminen Euroopan komissiolle – Jäsenvaltioiden velvollisuudet – Laiminlyönti – Seuraukset

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 1.2.2017

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettava menettely – Direktiivi 83/189 – Teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettava menettely – Direktiivi 98/34 – Tekninen määräys – Jäsenvaltioiden velvollisuus ilmoittaa komissiolle kaikki teknisiä määräyksiä koskevat ehdotukset – Velvollisuuden laiminlyönti – Seuraus – Tiedoksi antamatta jätettyä määräystä ei voida soveltaa yksityisiä vastaan – Laajuus

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/48, 8 artiklan 1 kohta; neuvoston direktiivin 83/189 8 artiklan 1 kohta)

Teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28.3.1983 annetun neuvoston direktiivin 83/189/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna asiakirjalla Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, 8 artiklan 1 kohtaa, ja teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22.6.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.7.1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/48/EY, 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että seuraamus, jonka mukaan turvallisuusmääräyksistä, joita on noudatettava leikki- ja oleskelupaikkojen sekä niiden telineiden ja turva-alueiden sijainnissa, asentamisessa, suunnittelussa ja toiminnallisessa järjestämisessä, annetun asetuksen (Regulamento que estabelece as condições de segurança a observar na localização, implantação, conceção e organização funcional dos espaços de jogo e recreio, respetivamente, equipamento e superfícies de impacto), joka on liitetty 27.12.1997 annettuun asetukseen (Decreto-Lei) nro 379/97, sellaisena kuin se on muutettuna 19.5.2009 annetulla asetuksella (Decreto-Lei) nro 119/2009, 16 §:n 1 ja 2 momentin kaltaiseen ilmoittamatta jätettyyn tekniseen määräykseen ei voida vedota, koskee ainoastaan mainittua teknistä määräystä eikä koko sitä säädöstä, johon se sisältyy.

(ks. 38 kohta ja tuomiolauselma)
129

On kuitenkin syytä muistuttaa, että jäsenvaltioilla on direktiivin 2006/123 15 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan velvollisuus tutkia, sisältyykö niiden oikeusjärjestelmään yksi tai useampi direktiivin 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vaatimus, ja – jos näin on – varmistaa, että vaatimukset ovat direktiivin 15 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen, syrjimättömyyteen, välttämättömyyteen ja oikeasuhteisuuteen liittyvien ehtojen mukaiset. Saman direktiivin 15 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaan jäsenvaltioiden on mukautettava lakejaan, asetuksiaan tai hallinnollisia määräyksiään, jotta ne olisivat yhdenmukaisia mainittujen ehtojen kanssa.
5

Kyseisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdan sanamuoto on seuraava: ”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen alueelle sijoittautuneet yritykset noudattavat jäsenvaltion määräämän valintamahdollisuuden mukaisesti tai oman valintansa mukaisesti, jos jäsenvaltio siihen suostuu, vähintään yhtä seuraavista, vaihtoehtoisista ratkaisuista: a) yrityksen on varmistuttava siitä, ettei kukaan sen henkilökunnan jäsenistä, jolle kuuluu oikeudenkäyntikulujen korvausvaatimusten hoito tai siihen liittyvä oikeudellinen neuvonta, harjoita samanaikaisesti vastaavaa toimintaa, – – b) yrityksen on annettava oikeusturvavakuutukseen liittyvien korvausten hoito sellaiselle yritykselle, joka on erillinen oikeushenkilö. – – c) yrityksen on sopimuksessa myönnettävä vakuutetulle henkilölle oikeus antaa etujensa puolustaminen valitsemalleen asianajajalle siitä hetkestä lähtien, kun hänellä on oikeus esittää vakuutuskirjan mukainen vaatimus vakuutuksenantajalleen, tai, kansallisen lainsäädännön niin salliessa, kenelle tahansa asianmukaisesti pätevälle henkilölle.”
85

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut nyt käsiteltävässä asiassa neuvoston velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska neuvosto on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
2)

Unionin oikeus edellyttää sitä, että jäsenvaltion kansallisessa oikeudessa säädetään oikeussuojakeinoista, joita voivat käyttää osakkeenomistajat, jotka ovat pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa saaneet ulkomaiseksi osinkotuloksi luokiteltuja osinkoja mutta eivät ole saaneet veronhyvitystä kyseisten osinkojen perusteella, jotta nämä osakkeenomistajat voisivat vedota SEUT 63 artiklassa heille annettuihin oikeuksiin. Toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen on tältä osin huolehdittava siitä, että The Trustees of the BT Pension Schemen kaltaisilla osakkeenomistajilla, jotka eivät ole tuloverovelvollisia saamistaan osingoista ja jotka ovat saaneet ulkomaisiin osinkoihin perustuvia ulkomaiseksi osinkotuloksi luokiteltuja osinkoja, on käytettävissään oikeussuojakeino, jolla voidaan yhtäältä taata asianomaisilta perusteettomasti evätyn veronhyvityksen maksaminen noudattaen yksityiskohtaisia sääntöjä, jotka eivät ole epäedullisempia kuin ne, joita sovelletaan tällaisen veronhyvityksen maksamista tai siihen verrattavaa veroetuutta koskevaan kanteeseen silloin, kun verohallinto on perusteettomasti evännyt tämän veronhyvityksen tai muun veroetuuden siihen oikeutetuilta tilanteessa, jossa on jaettu osinkoja, jotka ovat perustuneet Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvalta yhtiöltä saatuihin osinkoihin, ja toisaalta tehokkaasti taata tällaisille osakkeenomistajille SEUT 63 artiklassa annettujen oikeuksien suoja.
54

Siltä osin kuin Feralpi vaatii unionin tuomioistuinta joko myöntämään sille korvauksen vahingosta, joka on väitetysti aiheutunut siitä, että unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut perusoikeuskirjan 47 artiklan toista kohtaa, tai toteaa tällaisen rikkomisen tapahtuneen, on todettava, että jos unionin tuomioistuimet rikkovat tämän määräyksen mukaista velvollisuuttaan ratkaista niiden käsiteltäväksi saatetut asiat kohtuullisessa ajassa, siitä on määrättävä seuraamus unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun vahingonkorvauskanteen yhteydessä, koska tällainen kanne on tehokas oikeussuojakeino. Tästä seuraa, että vaatimusta, jolla pyritään saamaan korvausta siitä aiheutuneesta vahingosta, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole antanut tuomiota kohtuullisessa ajassa, ei voida saattaa suoraan unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi valituksen yhteydessä, vaan se on esitettävä itse unionin yleisessä tuomioistuimessa. Unionin yleisen tuomioistuimen, jolla on toimivalta SEUT 256 artiklan 1 kohdan nojalla ja jonka käsiteltäväksi vahingonkorvausvaatimus on saatettu, on ratkaistava tällainen vaatimus sen oikeudenkäynnin, jonka kestoa on arvosteltu, taustalla olevan asian ratkaisseesta kokoonpanosta poikkeavassa kokoonpanossa (tuomio 9.6.2016, Repsol Lubricantes y Especialidades ym. v. komissio, C-617/13 P, EU:C:2016:416, 98 ja 99 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat London Borough of Ealing (Lontoon Ealingin kaupunkipiiri, Yhdistynyt kuningaskunta) ja Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Yhdistyneen kuningaskunnan vero- ja tulliviranomainen, jäljempänä veroviranomainen) ja jossa on kyse urheilutilojen sisäänpääsymaksujen arvonlisäverollisuudesta.
82

Tästä seuraa, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt oikeudellista virhettä hylätessään Ranskan tasavallan ja komission väitteet, joiden mukaan vaara jäsenvaltioiden vähäisemmästä yhteistyöstä, sellaisena kuin kyseinen vaara on kuvailtu riidanalaisessa päätöksessä, on asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannen luetelmakohdan kannalta riittävä perustelu evätä oikeus tutustua kyseessä olevaan yksityiskohtaiseen lausuntoon.
3)

Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2007/75, 71 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että silloin, kun tullivelka syntyy yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1791/2006, 203 artiklan nojalla ja arvonlisäverovelan syntyminen sen seurauksena on suljettu pois pääasian olosuhteiden takia, mainitun asetuksen 204 artiklaa ei voida soveltaa vain arvonlisäveron verotettavan tapahtuman oikeuttamiseksi.
2)

Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan hankkeen kaltaisen monivuotisen ohjelman yhteydessä tehdyn väärinkäytöksen vanhentumisaika alkaa kulua asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan kyseisen väärinkäytöksen tekopäivästä ja jatkuvan tai toistuvan väärinkäytöksen vanhentumisaika alkaa kulua asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan siitä päivästä, jona väärinkäytös on päättynyt. Lisäksi monivuotisen ohjelman on katsottava päättyneen lopullisesti asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan toisessa virkkeessä tarkoitetulla tavalla tähän ohjelmaan sovellettavissa säännöissä tälle ohjelmalle määrättynä päättymispäivänä. Erityisesti monivuotisen ohjelman, jota säännellään koheesiorahastosta 16.5.1994 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1164/94, sellaisena kuin se on muutettuna 21.6.1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1264/1999, 21.6.1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1265/1999 ja Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyllä asiakirjalla, on katsottava päättyneen lopullisesti mainitussa säännöksessä tarkoitetulla tavalla päivänä, joka ilmoitetaan Euroopan komission päätöksessä, jolla hyväksytään mainittu hanke, päivämääräksi töiden valmistumista ja niihin liittyvien tukikelpoisten menojen maksujen suorittamista varten, jollei mainittua päivämäärää ole mahdollisesti lykätty komission tekemällä tätä koskevalla uudella päätöksellä.
14

Tässä tilanteessa Bundesarbeitsgericht (liittovaltion työtuomioistuin, Saksa) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) a) Onko – – direktiivin 2001/23/EY 3 artikla esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että yrityksen tai liikkeen luovutuksen yhteydessä kaikki luovuttajan ja työntekijän yksityisautonomian periaatteen nojalla ja yksilöllisesti työsopimuksessa sopimat työehdot siirtyvät luovutuksensaajalle sellaisinaan ikään kuin luovutuksensaaja olisi itse sopinut niistä työntekijän kanssa yksittäisessä sopimuksessa, jos kansallisessa lainsäädännössä säädetään luovutuksensaajan sekä yhteisymmärrykseen perustuvista että yksipuolisista mahdollisuuksista mukauttaa työsopimusta? b) Jos ensimmäiseen kysymykseen [a kohta] vastataan myöntävästi yleisesti tai luovuttajan ja työntekijän välisessä työsopimuksessa sovittujen työehtojen tietyn ryhmän osalta: seuraako direktiivin 2001/23/EY 3 artiklan soveltamisesta, ettei velvoitteiden siirtyminen sellaisinaan luovutuksensaajalle koske tiettyjä luovuttajan ja työntekijän yksityisautonomian periaatteen nojalla sopimia työsopimuksen ehtoja ja että niitä on mukautettava pelkästään yrityksen tai liikkeen luovutuksen perusteella? c) Jos unionin tuomioistuimen [ensimmäisen kysymyksen a ja b kohtaan] antamien vastausten perusteella sellainen yksittäisessä sopimuksessa sovittu viittaus, jonka perusteella tietyt työehtosopimuksen määräykset sisällytetään dynaamisesti yksityisautonomian periaatteen nojalla työsopimukseen, ei siirry sellaisenaan luovutuksensaajalle: i) onko näin myös silloin, jos luovuttaja ja luovutuksensaaja eivät ole työehtosopimuksen sopimuspuolia tai kuulu työehtosopimuksen sopimuspuoleen, toisin sanoen, jos työehtosopimuksen määräyksiä ei olisi sovellettu jo ennen yrityksen tai liikkeen luovutusta työsuhteeseen luovuttajan kanssa, ellei työsopimukseen ollut sisällytetty yksityisautonomian periaatteen nojalla viittauslauseketta? ii) Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi: onko näin myös silloin, jos luovuttaja ja luovutuksensaaja kuuluvat samaan konserniin?” 2) Onko [perusoikeuskirjan] 16 artikla esteenä direktiivien 77/187/ETY tai 2001/23/EY täytäntöön panemiseksi annetulle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että yrityksen tai liikkeen luovutuksen yhteydessä työsopimusehdot, joista luovuttaja on sopinut työntekijän kanssa ennen liikkeen luovutusta yksityisautonomian periaatteen nojalla yksittäisessä sopimuksessa, sitovat luovutuksensaajaa yrityksen tai liikkeen luovutuksen yhteydessä ikään kuin se olisi sopinut niistä itse myös silloin, jos näissä ehdoissa sisällytetään työsopimukseen dynaamisesti tiettyjä työehtosopimuksen, jota ei muutoin sovelleta kyseiseen työsuhteeseen, määräyksiä, siltä osin kuin kansallisessa lainsäädännössä säädetään luovutuksensaajan sekä yhteisymmärrykseen perustuvista että yksipuolisista mahdollisuuksista mukauttaa työsopimusta?”