ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Ennakkoratkaisupyyntö koskee kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1184/2006 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 104/2000 kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1379/2013 (EUVL 2013, L 354, s. 1; jäljempänä yhteistä markkinajärjestelyä koskeva asetus) 28 artiklan, Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 320; jäljempänä yhteistä strategiakehystä koskeva asetus) 65 artiklan 6 kohdan sekä Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta ja neuvoston asetusten (EY) N:o 2328/2003, (EY) N:o 861/2006, (EY) N:o 1198/2006 ja (EY) N:o 791/2007 sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1255/2011 kumoamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 508/2014 (EUVL 2014, L 149, s. 1; jäljempänä meri- ja kalatalousrahastoasetus) 66 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
10

Asetuksen N:o 1768/95 11 artiklassa, jonka otsikko on ”Viranomaisten toimittamat tiedot”, säädetään seuraavaa: ”1. [Kasvinjalostajanoikeuden haltijan] viranomaiselle osoittama pyyntö, joka koskee tietoja erityisten lajien tai lajikkeiden aineiston nykyisestä viljelykäytöstä tai tällaisesta käytöstä saaduista tuloksista, on tehtävä kirjallisesti. Pyynnössä [kasvinjalostajanoikeuden haltijan] on täsmennettävä nimensä ja osoitteensa sekä lajike tai lajikkeet, joista hän on kiinnostunut saamaan tietoja, sekä tarvittavan tiedon luonne. Hänen on myös osoitettava omistusoikeutensa. 2. Viranomaiset voivat, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 12 artiklan säännösten soveltamista, kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, jos: – ne eivät liity maataloustuotannon valvontaan, tai – viranomaisten toiminnassa sovellettavien yleistä harkintavaltaa koskevien [unionin] sääntöjen tai jäsenvaltioiden sääntöjen mukaan tietoja ei saa toimittaa [kasvinjalostajanoikeuden haltijoille], tai – [unionin] lainsäädännön tai jäsenvaltion, jossa tiedot on kerätty, lainsäädännön nojalla viranomaisella on harkintavalta kieltäytyä antamasta tietoja, tai – pyydettyjä tietoja ei ole tai niitä ei ole enää saatavissa, tai – tietoja ei saada viranomaisten tehtävien tavanomaisen harjoittamisen yhteydessä, tai – tietoja saadaan ainoastaan kustannuksia lisäämällä, tai – tiedot liittyvät erityisesti aineistoon, joka ei liity [kasvinjalostajanoikeuden haltijan] lajikkeisiin. Kyseisten viranomaisten on ilmoitettava komissiolle tavat, joilla ne käyttävät edellä kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettua harkintavaltaa. 3. Tietoja toimittaessaan viranomainen ei saa asettaa [kasvinjalostajanoikeuden haltijoita] eriarvoiseen asemaan. Viranomainen voi toimittaa pyydetyt tiedot [kasvinjalostajanoikeuden haltijalle] jäljennöksinä, jotka on otettu [kasvinjalostajanoikeuden haltijan] lajikkeiden lisäksi muuta täydentävää tietoa sisältävistä asiakirjoista, sillä edellytyksellä, että varmistetaan, että 12 artiklan mukaisesti suojattavien henkilöiden henkilöllisyys ei ole tunnistettavissa. 4. Jos viranomainen päättää kieltäytyä antamasta pyydettyjä tietoja, on sen ilmoitettava tästä [kasvinjalostajanoikeuden haltijalle] kirjallisesti ja ilmoitettava päätöksen perusteena oleva syy.
174

Työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio ja DEI ovat vaatineet valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska valittaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000, sellaisena kuin se on muutettuna 24.7.2008 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 788/2008, 4 artiklaa on tulkittava siten, ettei sitä sovelleta kanteeseen, jonka konkurssiin asetetun jäsenvaltioon sijoittautuneen yhtiön selvittäjä nostaa sopimuksen toisena osapuolena olevaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautunutta yhtiötä vastaan ja jolla vaaditaan ennen ensiksi mainittuun yhtiöön kohdistetun maksukyvyttömyysmenettelyn alkamista tehdyn sopimuksen mukaan toimitettujen tavaroiden maksamista.
13

Saman direktiivin 22 artiklan otsikkona on ”Tavoitteiden saavuttamisen määräaikojen pidentäminen ja tiettyjen raja-arvojen soveltamisvelvoitteita koskeva poikkeus”, ja sen sanamuoto on seuraava: ”1. Jos liitteessä XI eriteltyjä määräaikoja ei voida saavuttaa tietyllä alueella tai tietyssä taajamassa typpidioksidin tai bentseenin raja-arvojen osalta, jäsenvaltio voi pidentää näitä määräaikoja enintään viidellä vuodella kyseisen alueen tai taajaman osalta sillä edellytyksellä, että laaditaan ilmanlaatusuunnitelma 23 artiklan mukaisesti sitä aluetta tai taajamaa varten, jota määräajan pidennys koskisi; kyseistä ilmanlaatusuunnitelmaa on täydennettävä liitteessä XV olevassa B jaksossa luetelluilla, kyseisiin epäpuhtauksiin liittyvillä tiedoilla ja siinä on osoitettava, että raja-arvoja noudatetaan ennen uuden määräajan päättymistä. 2. Jos PM10-hiukkasille liitteessä XI vahvistettuja raja-arvoja ei voida saavuttaa tietyllä alueella tai tietyssä taajamassa paikkakohtaisten leviämisolosuhteiden, epäsuotuisien ilmasto-olosuhteiden tai rajat ylittävien päästöjen johdosta, jäsenvaltio vapautetaan velvoitteesta soveltaa näitä raja-arvoja 11 päivään kesäkuuta 2011 asti edellyttäen, että 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät ja että jäsenvaltio osoittaa, että se on määräaikoja noudattaakseen toteuttanut kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla kaikki asianmukaiset toimenpiteet. 3. Jos jäsenvaltio soveltaa 1 ja 2 kohtaa, sen on varmistettava, että kutakin epäpuhtautta koskeva raja-arvo ei ylity kullekin epäpuhtaudelle liitteessä XI vahvistettua ylitysmarginaalia suuremmalla määrällä. 4. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, jos ne katsovat, että niiden olisi sovellettava 1 ja 2 kohtaa, ja toimitettava 1 kohdassa tarkoitettu ilmanlaatusuunnitelma kaikkine tarvittavine tietoineen, jotta komissio voi arvioida asetettujen edellytysten täyttymistä. Arviossaan komission on otettava huomioon jäsenvaltioiden toteuttamien toimenpiteiden arvioidut vaikutukset ilmanlaatuun jäsenvaltioissa nyt ja tulevaisuudessa sekä nykyisten yhteisön toimien ja sellaisten suunnitteilla olevien yhteisön toimien arvioidut vaikutukset ilmanlaatuun, joita komission on määrä ehdottaa. Jos komissio ei ole ottanut kielteistä kantaa ilmoitukseen yhdeksän kuukauden kuluessa sen vastaanottamisesta, katsotaan 1 tai 2 kohdan edellytysten täyttyvän. Jos komissio on ottanut ilmoitukseen kielteisen kannan, se voi vaatia jäsenvaltioita mukauttamaan ilmanlaatusuunnitelmiaan taikka laatimaan uudet ilmanlaatusuunnitelmat.”
6

YVA-direktiivin 6 artiklan 2–5 kohdassa säädetään yleisön osallistumisesta päätöksentekoon seuraavaa: ”2. Yleisölle on ilmoitettava joko julkisin ilmoituksin tai muin asianmukaisin tavoin, kuten sähköisin viestimin milloin mahdollista, seuraavat seikat 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen ympäristöä koskevien päätöksentekomenettelyjen varhaisessa vaiheessa ja viimeistään heti, kun tiedot voidaan kohtuudella antaa: a) lupahakemus; b) tieto siitä, että hankkeeseen sovelletaan ympäristövaikutusten arviointimenettelyä ja, tarvittaessa, että siihen sovelletaan 7 artiklaa; c) yksityiskohtaiset tiedot toimivaltaisista viranomaisista, jotka vastaavat päätöksenteosta, joilta voi saada asiaa koskevia tietoja ja joille huomautukset tai kysymykset voidaan esittää, sekä yksityiskohtaiset tiedot määräajoista huomautusten tai kysymysten esittämiselle; d) mahdollisten päätösten luonne tai päätösluonnos, jos sellainen on; e) ilmoitus 5 artiklan mukaisesti saadun tiedon saatavilla olosta; f) milloin, missä ja miten asiaa koskevat tiedot annetaan saataville; g) yksityiskohtaiset tiedot menettelyistä tämän artiklan 5 kohdan mukaista yleisön osallistumista varten. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleisön, jota asia koskee, saataville annetaan kohtuullisessa määräajassa: a) kaikki 5 artiklan mukaisesti saadut tiedot; b) kansallisen lainsäädännön mukaisesti tärkeimmät toimivaltaiselle viranomaiselle tai toimivaltaisille viranomaisille annetut selvitykset ja ohjeet, kun yleisölle, jota asia koskee, tiedotetaan asiasta tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti; c) ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta 28.1.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/4/EY [(EUVL 2003, L 41, s. 26)] säännösten mukaisesti muut kuin tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tiedot, jotka ovat merkityksellisiä päätöksen kannalta tämän direktiivin 8 artiklan mukaisesti ja jotka annetaan saataville vasta, kun yleisölle, jota asia koskee, on ilmoitettu tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti. 4. Yleisölle, jota asia koskee, on annettava ajoissa ja tehokkaalla tavalla mahdollisuus osallistua 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin ympäristöä koskeviin päätöksentekomenettelyihin ja sillä on tätä tarkoitusta varten oltava oikeus esittää toimivaltaiselle viranomaiselle tai toimivaltaisille viranomaisille huomautuksensa ja mielipiteensä, ennen kuin lupahakemuksesta päätetään, vaihtoehtojen ollessa vielä avoinna. 5. Jäsenvaltioiden on määritettävä yksityiskohtaiset järjestelyt, joita toteutetaan yleisölle tiedottamiseksi (esimerkiksi jakamalla ilmoituksia tietyllä alueella tai ilmoittamalla asiasta paikallisissa sanomalehdissä) sekä yleisön, jota asia koskee, kuulemiseksi (esimerkiksi kirjallisten lausuntojen tai julkisen kuulemisen avulla).”
68

Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sopimuksessa olevien kohtuuttomien ehtojen voimassa pitämiselle, jos niiden poistaminen johtaisi sopimuksen pätemättömyyteen ja tuomioistuin katsoo, että pätemättömäksi toteamisella olisi epäedullisia vaikutuksia kuluttajalle, jollei kuluttaja ole antanut suostumustaan niiden voimassa pitämiseen.
Mikäli tarkistuksista, joiden suorittaminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävänä, ei muuta ilmene, oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sille, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella kansallisella säännöstöllä, jolla maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 922/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 55 artiklan 1 kohdan mukaisesti laaditaan toimintaohjelma mehiläishoitoalalla uutta kolmen vuoden ajanjaksoa varten, yhtäältä vahvistetaan tämän alan tuen myöntämisedellytyksiä, jotka eroavat aiemmissa ohjelmissa säädetyistä edellytyksistä, ja toisaalta sallitaan mehiläishoitajien saavan kyseistä tukea tämän säännöstön voimaantulopäivää aiemmasta päivämäärästä lähtien, mikäli he täyttävät säännöstössä säädetyt uudet edellytykset.
10

Asetuksen N:o 692/2008 liitteessä XIV oleva 2.1 kohta kuuluu seuraavasti: ”Verkkosivustojen kautta tarjottavien – – ajoneuvon korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen on vastattava – – OASIS-asiakirjassa SC2-D5, Format of Automotive Repair Information, – – OASIS-asiakirjan SC1-D2, Autorepair Requirements Specification – – luvuissa 3.2, 3.5 (paitsi 3.5.2), 3.6, 3.7 ja 3.8 määriteltyjä teknisiä eritelmiä, ja niissä on käytettävä vain avoimia teksti- ja kuvaformaatteja, joita voidaan katsella ja tulostaa vakiomallisilla valmisohjelmistoilla, jotka ovat vapaasti saatavilla, helppoja asentaa ja yhteensopivia yleisesti käytössä olevien tietokoneiden käyttöjärjestelmien kanssa. – – Tietojen jäljentämisestä tai uudelleenjulkaisemisesta on neuvoteltava suoraan asianomaisen valmistajan kanssa. – – Tiedot kaikista ajoneuvon osista, joilla ajoneuvon valmistaja on varustanut ajoneuvon, sellaisena kuin se voidaan tunnistaa ajoneuvon tunnusnumeron (VIN) ja mahdollisten lisäperusteiden, kuten akselivälin, moottorin tehon ja viimeistelytason tai ‑vaihtoehtojen avulla, ja jotka voidaan korvata varaosilla, joita ajoneuvon valmistaja tarjoaa valtuuttamilleen korjaamoille tai jälleenmyyjille taikka kolmansille osapuolille viittaamalla alkuperäiseen osanumeroon, on tarjottava saataville tietokannassa, joka on helposti riippumattomien toimijoiden saatavilla. Tähän tietokantaan on sisällytettävä VIN, alkuperäiset osanumerot, alkuperäiset osien nimet, kelpoisuustiedot (kelpoisuuden alkamis- ja päättymispäivät), asennustiedot ja tarvittaessa rakennepiirteet. Tietokannan sisältöä on säännöllisesti päivitettävä. Näihin päivityksiin on sisällytettävä erityisesti kaikki yksittäisiin ajoneuvoihin niiden tuotannon jälkeen tehdyt muutokset, jos nämä tiedot ovat valtuutettujen jälleenmyyjien saatavilla.”
Tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3508/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 11.12.2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2419/2001, sellaisena kuin se on muutettuna 23.1.2004 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 118/2004, 49 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että siinä säädetyn vanhentumisajan alkamisajankohta määritetään Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja se vastaa jatkuvien tai toistuvien sääntöjenvastaisuuksien osalta päivää, jona sääntöjenvastaisuus on päättynyt.
39

Siltä osin kuin on kyse pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen palvelujen tarjoamisen vapauden rajoituksen tarpeellisuudesta, on muistutettava, että määrättävän seuraamuksen on ankaruudeltaan oltava oikeassa suhteessa sillä rangaistavan rikkomuksen vakavuuteen nähden. Kansallisessa lainsäädännössä sallituilla hallinnollisilla toimenpiteillä tai rankaisutoimenpiteillä ei myöskään saada ylittää rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista asianomaisella lainsäädännöllä hyväksyttävästi tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi (ks. analogisesti tuomio 31.5.2018, Zheng, C‑190/17, EU:C:2018:357, 41 ja 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
12

Muutetun täytäntöönpanopäätöksen 2015/789 6 artikla, jonka otsikko on ”Hävittämistoimenpiteet”, kuuluu seuraavasti: ”1. Jäsenvaltioiden, jotka ovat määrittäneet 4 artiklassa tarkoitetun rajatun alueen, on toteutettava kyseisellä alueella 2–11 kohdassa esitetyt toimenpiteet. 2. Asianomaisen jäsenvaltion on 100 metrin säteellä kasveista, jotka on testattu ja joiden on havaittu olevan mainitun organismin tartuttamia, poistettava välittömästi a) isäntäkasvit niiden terveydentilasta huolimatta; b) kasvit, jotka tiedetään mainitun organismin tartuttamiksi; c) kasvit, joissa on oireita mainitun organismin mahdollisesti aiheuttamasta tartunnasta tai joiden epäillään olevan mainitun organismin tartuttamia. – – 7. Asianomaisen jäsenvaltion on seurattava mainitun organismin esiintymistä vuotuisin kartoituksin, jotka tehdään tarkoituksenmukaisina ajankohtina. Sen on tarkastettava mainitut kasvit silmämääräisesti ja suoritettava näytteenotto ja testaus kasveille, joissa on oireita, ja niiden läheisyydessä oleville oireettomille kasveille. Puskurivyöhykkeillä kartoitettavan alueen on perustuttava ruudukkoon, joka on jaettu 100 m × 100 m kokoisiin neliöihin. Silmämääräinen tarkastus on tehtävä kussakin neliössä. – – 9. Asianomaisen jäsenvaltion on tarvittaessa toteutettava toimenpiteitä sellaisten erityistilanteiden tai ongelmien ehkäisemiseksi, joiden voidaan kohtuudella olettaa estävän, vaikeuttavan tai viivyttävän hävittämistä, etenkin toimenpiteitä, jotka liittyvät kaikkien tartunnan saaneiden tai tartunnan saaneiksi epäiltyjen kasvien saavuttamiseen ja asianmukaiseen hävittämiseen niiden sijainnista, julkisesta tai yksityisestä omistuksesta tai niistä vastaavasta henkilöstä tai organisaatiosta riippumatta. – –”
69

Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin, että edellytyksenä sille, että liiketoimi on mahdollista katsoa vastikkeelliseksi, on ainoastaan se, että on olemassa kyseisen tavaroiden luovutuksen tai palvelujen suorituksen sekä verovelvollisen todella saaman vastikkeen välinen suora yhteys. Tällainen suora yhteys muodostuu, kun palvelun suorittajan ja vastaanottajan välillä on oikeussuhde, johon liittyvät suoritukset ovat vastavuoroisia, ja palvelun suorittajan saama korvaus on todellinen vastasuoritus vastaanottajan saamasta palvelusta (tuomio 10.1.2019, A, C‑410/17, EU:C:2019:12, 31 kohta).
9

Valtion taloudellisesta tuesta korkeakouluopintoihin 24.7.2014 annetun lain 3 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Valtion taloudellista tukea korkeakouluopintoihin voivat saada edellä 2 §:ssä määritellyt opiskelijat ja oppilaat, jäljempänä ’opiskelijat’, jotka täyttävät jonkin seuraavista edellytyksistä: (1) asianomainen henkilö on Luxemburgin kansalainen tai Luxemburgin kansalaisen perheenjäsen ja hänen kotipaikkansa on Luxemburgin suurherttuakunnassa tai (2) hän on Euroopan unionin muun jäsenvaltion tai Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevan valtion tai Sveitsin valaliiton kansalainen ja hän oleskelee Luxemburgin suurherttuakunnassa henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta ja maahanmuutosta 29.8.2008 annetun muutetun lain 2 luvun mukaisesti palkattuna työntekijänä, itsenäisenä ammatinharjoittajana, henkilönä, joka säilyttää kyseisen aseman, tai edellä mainittuihin ryhmiin kuuluvan henkilön perheenjäsenenä tai hän on saanut pysyvän oleskeluoikeuden, tai – – (5) silloin kun kyse on Luxemburgin suurherttuakunnan ulkopuolella asuvista opiskelijoista: a) asianomainen henkilö on työntekijä, joka on Luxemburgin kansalainen tai Euroopan unionin – – kansalainen ja joka työskentelee palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana Luxemburgin suurherttuakunnassa sinä ajankohtana, jona hän jättää hakemuksensa taloudellisesta tuesta korkeakouluopintoihin; tai b) asianomainen henkilö on sellaisen työntekijän lapsi, joka on Luxemburgin kansalainen tai Euroopan unionin – – kansalainen ja joka työskentelee palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana Luxemburgin suurherttuakunnassa sinä ajankohtana, jona opiskelija jättää hakemuksen taloudellisesta tuesta korkeakouluopintoihin, edellyttäen, että kyseinen työntekijä edelleen osallistuu opiskelijan elatukseen ja että kyseinen työntekijä on työskennellyt palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana Luxemburgin suurherttuakunnassa vähintään viiden vuoden ajan sinä ajankohtana, jona opiskelija jättää hakemuksen taloudellisesta tuesta korkeakouluopintoihin, seitsemän vuoden viitekautena, joka lasketaan taannehtivasti siitä päivästä alkaen, jona hakemus taloudellisen tuen saamisesta korkeakouluopintoihin jätettiin, tai että henkilö, joka säilyttää työntekijän aseman, on edellisestä poiketen täyttänyt edellä mainitun viisi vuotta seitsemästä ‑perusteen työskentelyn päättymisajankohtana. – –”
6

Direktiivin 2001/42 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäljempänä 4–9 artiklan mukainen ympäristöarviointi on tehtävä 2–4 kohdassa tarkoitetuista suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia. 2. Jollei 3 kohdasta muuta johdu, ympäristöarviointi on tehtävä kaikista suunnitelmista ja ohjelmista, a) joita valmistellaan maa-, metsä- ja kalataloutta, energiaa, teollisuutta, liikennettä, jätehuoltoa, vesitaloutta, televiestintää, matkailua, kaavoitusta tai maankäyttöä varten ja joissa vahvistetaan puitteet [tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY (EYVL 1985, L 175, s. 40), sellaisena kuin se on muutettuna 13.12.2011 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2011/92/EU (EUVL 2012, L 26, s. 1)] liitteessä I ja II lueteltujen tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksille, tai b) joiden on katsottu edellyttävän [luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (EYVL L 206, s. 7)] 6 tai 7 artiklan mukaista arviointia sen todennäköisen vaikutuksen johdosta, joka niillä on mainituissa artikloissa tarkoitetuilla alueilla. – – 4. Jäsenvaltioiden on määriteltävä, onko sellaisilla muilla kuin 2 kohdassa tarkoitetuilla suunnitelmilla ja ohjelmilla, joilla vahvistetaan puitteet sellaisten tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätökselle, todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia. 5. Jäsenvaltioiden on määriteltävä, onko edellä 3 ja 4 kohdassa tarkoitetuilla suunnitelmilla ja ohjelmilla todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, joko tapauskohtaisen tarkastelun perusteella tai määrittelemällä suunnitelma- ja ohjelmatyyppejä, taikka molempia keinoja yhdistelemällä. Jäsenvaltioiden on tätä varten otettava kaikissa tapauksissa huomioon liitteessä II vahvistetut asiaankuuluvat perusteet, jotta voidaan varmistaa, että suunnitelmat ja ohjelmat, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan. – –”
50

Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan palkanlisän voivat saada ainoastaan vakinaisina virkamiehinä toistaiseksi voimassa olevaan palvelussuhteeseen otetut opettajat eivätkä muun muassa opettajat, jotka on otettu palvelukseen julkishallinnon määräaikaisiksi sopimussuhteisiksi toimihenkilöiksi, mikäli työskenteleminen tietyn palvelusajan verran on ainoa edellytys kyseisen lisän myöntämiseksi.
25

Audiencia Nacionalin mukaan tämä oikeuskäytäntö perustuu seuraaviin näkökohtiin. Ensinnäkin rekisterin pitämisvelvollisuudesta säädetään työntekijöiden asemasta annetun lain 35 §:ssä, jossa on kyse ylityötunneista, eikä sen 34 §:ssä, jossa on kyse säännöllisestä työajasta, joka on määritelty työajaksi, joka ei ylitä enimmäistyöaikaa. Toiseksi aina kun Espanjan lainsäätäjä on halunnut velvoittaa suoritetun työajan rekisteröimiseen, se on nimenomaisesti säätänyt siitä, kuten osa-aikaisten, liikkuvassa työssä olevien kauppamerenkulun tai rautateiden työntekijöiden osalta. Kolmanneksi Audiencia Nacional esittää, että direktiivin 2003/88 22 artikla velvoittaa Espanjan lainsäädännön tavoin rekisteröimään suoritetun työajan erityistapauksissa, ei pitämään rekisteriä säännöllisestä työajasta. Neljänneksi kunkin työntekijän suorittaman työajan rekisteröinnin toteuttaminen edellyttäisi henkilötietojen käsittelyä, johon liittyy vaara siitä, että työnantaja puuttuu perusteettomasti työntekijöiden yksityiselämään. Viidenneksi tällaisen rekisterin pitämättä jättämistä ei ole katsottu selväksi ja ilmeiseksi lainvastaisuudeksi niissä kansallisissa säännöksissä, jotka koskevat työoikeuden säännösten rikkomista ja siitä määrättäviä seuraamuksia. Kuudenneksi Audiencia Nacional toteaa, että Tribunal Supremon oikeuskäytännöllä ei loukata työntekijöiden oikeuksia, sillä vaikka 7.1.2000 annetun siviiliprosessilain (Ley de Enjuiciamiento Civil 1/2000; BOE nro 7, 8.1.2000, s. 575) 217 §:n 6 momentti ei annakaan mahdollisuutta tukeutua olettamaan ylityön tekemisestä silloin, kun säännöllistä työaikaa ei ole rekisteröity, säännös on kuitenkin epäsuotuisa sellaisen työnantajan kannalta, joka ei ole tällaista rekisteröintiä tehnyt, jos työntekijä osoittaa muilla keinoin tehneensä kyseiset ylityötunnit.
82

Tämän jälkeen on huomattava, että vaikka tietyissä osavaltioissa, kuten Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, ministerin käskyt on annettava kirjallisesti, GVG:ssä kuitenkin sallitaan ne, kuten edellä on todettu. Unionin tuomioistuimen istunnossa käydyissä keskusteluissa on lisäksi käynyt ilmi, että laissa omaksutun yleisen muotoilun vuoksi pois ei voida sulkea sitä, että tällaisia käskyjä saatetaan antaa suullisesti.