Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verolliset liiketoimet – Liikeomaisuuteen kuuluvan tavaran ottaminen luovutettavaksi vastikkeetta – Vähäarvoisten lahjojen ja näytekappaleiden jääminen soveltamisalan ulkopuolelle

(Neuvoston direktiivin 77/388 5 artiklan 6 kohdan toinen virke)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verolliset liiketoimet – Liikeomaisuuteen kuuluvan tavaran ottaminen luovutettavaksi vastikkeetta – Vähäarvoisten lahjojen ja näytekappaleiden jääminen soveltamisalan ulkopuolelle

(Neuvoston direktiivin 77/388 5 artiklan 6 kohdan toinen virke)

3. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verolliset liiketoimet – Liikeomaisuuteen kuuluvan tavaran ottaminen luovutettavaksi vastikkeetta – Vähäarvoisten lahjojen ja näytekappaleiden jääminen soveltamisalan ulkopuolelle

(Neuvoston direktiivin 77/388 5 artiklan 6 kohdan toinen virke)

Tiivistelmä

1. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 5 artiklan 6 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettu näytekappale on tuotenäyte, jonka tarkoituksena on edistää kyseisen tuotteen myyntiä ja joka mahdollistaa tuotteen ominaispiirteiden ja ominaisuuksien arvioinnin mutta ei johda muuhun lopulliseen kulutukseen kuin siihen, joka luonnostaan kuuluu tällaiseen myynninedistämistoimintaan. Mainittua käsitettä ei voida rajoittaa yleisesti kansallisessa säännöstössä näytteisiin, jotka on annettu muodossa, jossa tuotetta ei myydä, eikä ensimmäiseen kappaleeseen verovelvollisen samalle henkilölle antamien samanlaisten näytteiden sarjassa, jos kyseisen säännöstön mukaan ei ole mahdollista ottaa huomioon esiteltävän tuotteen luonnetta ja kullekin näytteiden antamiselle ominaista kaupallista asiayhteyttä. Näytekappaleiden saajan verotusasemalla ei ole vaikutusta tähän.

Erityisesti myynninedistämistoimien yhtydessä ilmaiseksi jaettavat musiikkiäänitteet voivat olla näytekappaleina annettuja tavaroita, vaikka ne ovat samoja kuin markkinoille saatettavaksi valmiit lopulliset tuotteet. Jos nimittäin äänite on annettu henkilölle siinä tarkoituksessa, että hän mainostaa sitä yleisölle työnsä yhteydessä, kyseinen henkilö voi täysin arvioida sen arvon vain, jos hänellä on mahdollisuus kuunnella kyseisen äänitteen koko sisältö sellaisena kuin se jaetaan markkinoille. Ei myöskään ole kuudennen direktiivin 5 artiklan 6 kohdan toisen virkkeen tavoitteen vastaista, että tavaroita voidaan antaa näytekappaleina muulle henkilölle kuin sen tuotteen mahdolliselle tai tosiasialliselle ostajalle, josta ne ovat näytteitä, kunhan näytekappaleiden antaminen vastaa sille asetettuja tavoitteita. Erityisesti taidetuotteiden alalla ilmaiskappaleiden antamisessa uusista taideteoksista välittäjälle, kuten lehden toimittajalle tai radio-ohjelman juontajalle, jonka tehtävänä on arvioida kriittisesti kyseisten teosten laatua ja joka pystyy siis vaikuttamaan tuotteen saamaan näkyvyyteen markkinoilla, on kyse myynninedistämismekanismista, jossa näytekappaleen käyttö on myynninedistämis- ja arviointimenettelyyn olennaisesti liittyvä seuraus.

Kun lisäksi on kyse taidealan erityisestä käytännöstä edistää musiikkiäänitteiden myyntiä antamalla erittäin suuri määrä näytteitä äänitteistä plugger-markkinoijalle, voi olla musiikkiäänitteen kritiikin ja myynninedistämisen kannalta tarpeen, että kyseisestä äänitteestä annetaan useita kappaleita välittäjille, jotta he voivat sitten toimittaa ne kohdehenkilöille sen mukaan, mikä on heidän mahdollisuutensa edistää musiikkiäänitteen myyntiä. Pelkästään sen seikan, että annettujen kappaleiden lukumäärä voi olla useita satoja silloin, kun musiikkiäänitteiden tuotanto- ja myyntiyhtiö turvautuu plugger-markkinoijiin uusien äänitteidensä kappaleiden jakelussa, ei sellaisenaan voida katsoa olevan ristiriidassa näytekappaleita koskevalla poikkeuksella tavoitellun päämäärän kanssa, kunhan kappaleiden lukumäärä on suhteutettu esiteltävän tuotteen luonteeseen ja siihen, miten plugger-markkinoijan on niitä välittäjänä käytettävä, minkä selvittäminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.

Mainittujen ilmaiskappaleiden luokitteluun näytekappaleiksi ei sellaisenaan voi vaikuttaa myöskään se, että plugger-markkinoija mahdollisesti sen sijaan, että se antaisi käyttöönsä annettuja musiikkiäänitteiden ilmaiskappaleita sovittuun tarkoitukseen, käyttää niitä väärin esimerkiksi toimittamalla ne tavanomaisiin jakelukanaviin. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin varmistaakseen sen, että kuudennen direktiivin 5 artiklan 6 kohdan toisessa virkkeessä säädetyn poikkeuksen rajoja noudatetaan täysimääräisesti, velvoittaa yritystensä tarpeiden vuoksi näytekappaleita jakavat verovelvolliset ryhtymään varotoimenpiteisiin, jotta vältettäisiin vaara näytekappaleiden käyttämisestä väärin. Silloin, kun näytekappaleiden antaminen on kuitenkin johtanut sellaiseen lopulliseen kulutukseen, joka ei kuulu niillä esiteltävän tuotteen arviointimenettelyyn, kyseessä on väärinkäyttö.

(ks. 29–31, 35–40 ja 53 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 4 kohta)

2. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 5 artiklan 6 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettujen vähäarvoisten lahjojen käsitettä on tulkittava niin, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa asetetaan 50 GBP:n rahamääräinen raja samalle henkilölle 12 kuukauden kuluessa annetuille tai lahjojen sarjaan kuuluville lahjoille taikka peräkkäisille lahjoille.

Jäsenvaltioilla on nimittäin tietty harkintavalta 5 artiklan 6 kohdan toisen virkkeen tulkinnassa, kunhan ne ottavat huomioon sen tarkoituksen ja aseman kuudennen direktiivin systematiikassa. Se, että kansallisessa säännöstössä on asetettu mainitunlainen rahamääräinen raja, ei ylitä tätä harkintavaltaa. Sama koskee sääntöä, jonka mukaan mainittua rajaa sovelletaan kumulatiivisesti samalle henkilölle 12 kuukauden aikana annettuihin tai lahjojen sarjaan kuuluviin lahjoihin taikka peräkkäisiin lahjoihin. Tällaiset rajat ovat nimittäin sopusoinnussa mainitun 5 artiklan 6 kohdan tavoitteiden kanssa eivätkä tee tyhjäksi siinä säädetyn poikkeuksen tehokasta vaikutusta vähäarvoisten lahjojen osalta.

(ks. 42, 44 ja 45 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 5 artiklan 6 kohdan toinen virke on esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa asetetaan olettama siitä, että tavarat, jotka ovat kyseisessä säännöksessä tarkoitettuja vähäarvoisia lahjoja ja jotka verovelvollinen on antanut saman työnantajan palveluksessa oleville henkilöille, katsotaan annetuiksi samalle henkilölle.

Tavaran antamisen luokittelu vähäarvoiseksi lahjaksi riippuu siitä, kuka oli lahjanantajan mielestä lopullinen lahjansaaja, eikä lahjansaajan ja hänen työnantajansa välisellä työsuhteella tai sillä, että useilla lahjansaajilla on yhteinen työnantaja, ole vaikutusta tähän luokitteluun.

(ks. 49 ja 50 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)