JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

M. POIARES MADURO

10 päivänä tammikuuta 2007 1( )

Asia C‑307/05

Yolanda Del Cerro Alonso

vastaan

Osakidetza (Servicio Vasco de Salud)

(Juzgado de lo Social de San Sebastiánin (Espanja) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

EAY:n, UNICE:n ja CEEP:n puitesopimus – Määräaikainen työ – Työsuhteen ehdot – Ikälisä – Ikälisän saamatta jääminen henkilöstön ammattijärjestön ja hallintoviranomaisen välisten sopimusten johdosta – Riittävät objektiiviset syyt

1. Juzgado de lo Social de San Sebastián (Espanja) on esittänyt 6.7.2005 tekemällään päätöksellä yhteisöjen tuomioistuimelle EY 234 artiklaan perustuvan ennakkoratkaisupyynnön, jossa on kyse Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) 18.3.1999 tekemän määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen (jäljempänä puitesopimus), joka on pantu täytäntöön 28.6.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/70/EY (EYVL L 175, s. 43), 4 lausekkeen tulkinnasta.

I Asiaa koskeva lainsäädäntö ja tosiseikat

2. Ennakkoratkaisupyynnön taustalla olevan asian tosiseikat ovat seuraavat. Del Cerro Alonso on sellaisen julkisen sairaalan palveluksessa, joka kuuluu Espanjan Baskimaan autonomisen alueen julkisen terveydenhuoltoviranomaisen alaisuuteen. Kun mainittu henkilö kuului vakituiseen terveydenhoitoalan julkisessa palvelussuhteessa olevaan henkilöstöön (personal estatutario fijo), hän pyysi, että hänen edukseen lasketaan ikälisät niiltä aiemmilta ajanjaksoilta, joiden kuluessa hän oli väliaikaisessa palvelussuhteessa.

3. Nämä ikälisät myönnetään kolmen vuoden tosiasiallisen palveluksessa olon perusteella. Servicio Vasco de Saludin henkilöstön palvelussuhteen ehdoista annetussa asetuksessa 231/2000, samoin kuin terveyspalvelujen henkilöstön puitesäännöstöstä 16.12.2003 annetussa laissa 55/2003, joka mainitulla asetuksella pannaan täytäntöön Espanjan Baskimaan autonomisella alueella, säädetään kuitenkin, että ikälisiä myönnetään ainoastaan vakituiseen henkilöstöön kuuluville.

4. Koska Del Cerro Alonson hakemukseen ei vastattu, hän saattoi asian ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Julkinen terveydenhuoltoviranomainen vastusti kantajan vaatimuksia ja esitti, että koska kantaja ei kuulunut vakituiseen henkilöstöön hakemuksen kohteena olevana ajankohtana, kantaja ei voinut saada näitä ikälisiä.

5. Kansallisessa tuomioistuimessa käydyssä keskustelussa on tullut esiin yhteisön oikeuden tulkintaa koskeva kysymys. Asiassa kävi nimittäin ilmi, että kantajan saama kielteinen päätös saattoi merkitä määräaikaista työtä tekevien henkilöiden syrjintää. Puitesopimuksen 4 lausekkeessa todetaan tältä osin, että ”määräaikaisiin työntekijöihin ei saa soveltaa epäedullisempia työehtoja kuin vastaaviin vakituisiin työntekijöihin pelkästään siksi, että heillä on määräaikainen työsopimus tai työsuhde, ellei siihen ole asiallisia syitä”. Täten on pohdittava, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisten ikälisien myöntämisen katsoa kuuluvan direktiivissä 1999/70 tarkoitettuihin ”työehtoihin”. Juzgado de lo Social de San Sebastiánin esittämien ennakkoratkaisukysymysten sisältö on seuraava:

”1) Kun direktiivissä 1999/70/EY säädetään, että määräaikaisia työntekijöitä ei saa kohdella epäedullisemmin kuin vakituisia työntekijöitä, tarkoitetaanko siinä myös taloudellisia ehtoja?

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:

2) Onko se, että lain 55/2003 44 §:ssä evätään vakituisille työntekijöille myönnetty palvelusaikaan perustuva taloudellinen lisä muilta työntekijöiltä, riittävä objektiivinen syy sen myöntämättä jättämiselle?

3) Ovatko henkilöstön ammattijärjestön ja hallintoviranomaisen välillä tehdyt sopimukset riittävä objektiivinen syy olla myöntämättä palvelusaikaan perustuvaa lisää tilapäiselle henkilöstölle?”

II Asian arviointi

A Alustavat huomautukset

6. Ennakkoratkaisukysymykseen liittyy alustavana kysymyksenä se, sovelletaanko direktiiviä 1999/70 esillä olevaan tilanteeseen. Kansallisen tuomioistuimen mukaan ei ole epäilystä siitä, että kyseiseen vakituiseen henkilöstöön kuuluvat toimenhaltijat ovat direktiivissä tarkoitettuja työntekijöitä. Täten se ei esitä tätä koskevaa kysymystä ennakkoratkaisupyynnössään. Kaikki huomautuksia esittäneet osapuolet eivät ole asiasta yhtä varmoja. Esimerkiksi Espanjan kuningaskunta katsoo, että direktiiviä 1999/70 ei sovelleta pääasian oikeudenkäyntiin. Se vaatii, että ennakkoratkaisupyyntö jätetään tutkimatta.

7. Ennen esitettyihin kysymyksiin vastaamista on varmistuttava siitä, että direktiiviä 1999/70 sovelletaan esillä olevaan tilanteeseen sikäli kuin siinä on kyse toimihenkilöstä, joka kuuluu julkisoikeudellisessa asemassa olevaan henkilöstöön.

B Direktiivin 1999/70 soveltaminen esillä olevaan tilanteeseen

8. Direktiivin soveltamisalasta säädetään puitesopimuksen 2 lausekkeen 1 kohdassa. Siinä todetaan, että ”tätä sopimusta sovelletaan määräaikaisiin työntekijöihin, joilla on työsopimus tai työsuhde, sellaisena kuin se on määritelty jäsenvaltion lainsäädännössä, työehtosopimuksissa tai käytännössä”.

9. Yhteisöjen tuomioistuimen viimeaikaisessa oikeuskäytännössä on pohdittu mainitun kohdan sisältöä.( ) Oikeuskäytännöstä ilmenee, että puitesopimuksen määräyksiä on tarkoitettu sovellettaviksi hallintoviranomaisten ja muiden julkisen sektorin yksiköiden kanssa tehtyihin määräaikaisiin työsopimuksiin ja työsuhteisiin. On ilmeisen selvää, että puitesopimuksessa tarkoitettu ”määräaikaisten työntekijöiden” käsite kattaa työntekijät kokonaisuudessaan ilman erottelua sen mukaan, kuuluuko heidän työnantajansa julkiseen vai yksityiseen sektoriin. On kuitenkin vielä selvitettävä se, onko tehtävä erottelu sen mukaan, minkä tyyppinen ja luonteinen suhde hallintoviranomaisilla ja muilla julkisen sektorin yksiköillä on henkilöstönsä kanssa. Direktiiviä 1999/70 sovelletaan hallintoviranomaisten kanssa sopimussuhteessa oleviin henkilöihin. Mutta sovelletaanko sitä samojen yksiköiden julkisessa palvelussuhteessa olevaan henkilöstöön? Tämä on kysymys, joka nyt esillä olevassa asiassa on esitetty.

10. Vastatakseen tähän kysymykseen myöntävästi, kansallinen tuomioistuin vetoaa ennakkoratkaisupyyntönsä perusteluissa siihen ”työntekijöiden” laajaan määritelmään, joka ilmenee miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annettua neuvoston direktiiviä 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40) koskevasta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä. Euroopan yhteisöjen komissio kiistää tämän viittauksen merkityksen nyt esillä olevassa asiassa.

11. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että työntekijän käsite ei ole yhteisön oikeudessa aina samansisältöinen, vaan se vaihtelee kulloinkin sovellettavan oikeudenalan mukaan.( ) Näin on selvää, että miespuolisten ja naispuolisten työntekijöiden yhdenvertaisen kohtelun yhteydessä työntekijän käsite on itsenäinen yhteisön oikeuden käsite, jota on tulkittava laajasti. Niinpä ei ole mahdotonta, että virkamiesten voidaan katsoa muodostavan erityisen työntekijöiden ryhmän.( ) Sitä vastoin on selvää, että työntekijöiden oikeuksien turvaamisessa yrityksen luovutuksen yhteydessä, minkä osalta annetulla direktiivillä pyritään ainoastaan osittaiseen kyseessä olevan alan harmonisointiin, on viitattava kansallisessa työoikeudessa käytettyyn käsitteeseen. Täten, mikäli kyseisen lainsäädännön mukaan julkisoikeudelliset toimihenkilöt eivät kuulu työoikeuden soveltamisalaan, heitä ei voida pitää työntekijöinä yritysten luovutuksia koskevassa yhteisön lainsäädännössä tarkoitetulla tavalla.( )

12. Pitää paikkansa, että direktiivissä 1999/70 viitataan nimenomaisesti kansalliseen lainsäädäntöön. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että oikeuskäytännössä ei katsota, että tällainen menettelytapa olisi ratkaiseva tulkinnan kannalta. Yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun direktiivin yhteydessä, että ”työajan” käsite muodostaa yhteisön oikeuden itsenäisen käsitteen, joka on määritettävä objektiivisten ominaispiirteiden perusteella huolimatta siitä, että direktiivissä viitataan sen osalta nimenomaisesti kansalliseen lainsäädäntöön.( ) Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut päinvastaisen katsantokannan mukaisesti nyt esillä olevaan asiaan läheisesti liittyvällä alalla, johon sovelletaan määräaikaisesta työstä tehtyä puitesopimusta, että työntekijä kuuluu mainitun sopimuksen piiriin, kun hänellä on jäsenvaltion laissa, työehtosopimuksessa tai käytännöissä määritelty työsopimus tai työsuhde.( )

13. Vaikuttaa siltä, että tämä sosiaalioikeuden alalla käytettyjen viittausten erilainen arviointi riippuu kysymyksen lähestymistavasta sen mukaan, antaako yhteisöjen tuomioistuin etusijan tulkinnan kohteena olevan säännöstön päämäärälle vai sen muodostamalle järjestelmälle. Työajan järjestämisen osalta yhteisöjen tuomioistuin muistuttaa, että direktiivillä tavoitellaan perustavanlaatuista sosiaalista päämäärää, joka koostuu työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden paremman suojelun takaamisesta. Niinpä, vaikka direktiivissä säädetään tältä osin vain vähimmäissäännöksistä, direktiivin täysi tehokkuus voidaan taata ainoastaan työajan käsitteen itsenäisellä tulkinnalla, jolla varmistetaan yhdenmukainen soveltaminen. Sen sijaan yritysten luovutusten, samoin kuin osa-aikaista työtä koskevien kysymysten osalta yhteisöjen tuomioistuin( ) on lähtökohtaisesti katsonut, että kyseessä olevalla direktiivillä ei pyritä luomaan yhteisöön yhtenäistä suojelun tasoa tai että siinä jätetään jäsenvaltiolle tiettyä harkintavaltaa. Tällaisessa tilanteessa on myönnettävä, että työntekijän käsite on määritettävä yksinomaan kansallisen lainsäädännön perusteella.

14. Nyt esillä olevassa asiassa ehdotan hieman erilaisen lähestymistavan omaksumista. Lähtökohtaisesti on perusteltua noudattaa puitesopimuksen sanamuotoa, jossa viitataan kansalliseen oikeuteen sopimuksen piiriin kuluvien työntekijäluokkien määrittämiseksi. Esillä olevassa asiassa asiakirja-aineistosta vaikuttaa käyvän ilmi, että Del Cerro Alonson ei sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan katsota olevan työntekijän asemassa, koska häneen ei sovelleta työoikeutta koskevaa lainsäädäntöä. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistua tästä. Tätä arviointia ei kuitenkaan voida suorittaa täysin erillään yhteisön oikeuden näkökohdista. On syytä muistaa, että puitesopimuksella luodun kehyksen tarkoituksena on estää yleisellä tasolla peräkkäisten määräaikaisten työsopimusten käytöstä aiheutuvat väärinkäytökset. Tästä voidaan päätellä, että jäsenvaltion on määritettävä mainitussa sopimuksessa tarkoitettu ”työntekijän” käsite ja tulkittava sitä tavalla, joka on sopusoinnussa sekä direktiivillä 1999/70 tavoitellun päämäärän että yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden, ja erityisesti yhdenvertaista kohtelua koskevan perusperiaatteen kanssa.

15. Tällainen ehdollinen viittaus on mielestäni menettelytapa, joka noudattaa uskollisimmin sekä yhteisön säännöstön sanamuotoa että sen henkeä. Tämän johdosta kyseinen jäsenvaltio ei voi tyytyä perustamaan arviointiaan yksinomaan tiettyihin työsuhteisiin sovellettavien sääntöjen muodolliseen tai erityiseen luonteeseen katsoakseen, että kyseisiin työsuhteisiin ei sovelleta puitesopimuksella luotua suojelua. Mikäli tilanne olisi näin, olisi syytä pelätä, että puitesopimukselta evätään täysin sen tehokas vaikutus. Tässä tilanteessa jäsenvaltiot voisivat säätää, että julkisten yksiköiden kanssa sopimussuhteessa oleviin henkilöihin sovelletaan erityisiä säännöksiä, saattaakseen täten kyseenalaisiksi yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainituissa asioissa Adeneler ym., Marrosu ja Vassallo antamissa tuomioissa esittämät ratkaisut. Täten julkisten toimihenkilöiden jättäminen direktiivin 1999/70 soveltamisalan ulkopuolelle voidaan hyväksyä ainoastaan, mikäli asiassa osoitetaan, että heillä julkishallinnon kanssa oleva työsuhde on luonteeltaan olennaisesti erilainen kuin työsuhde, joka vallitsee työnantajien ja sellaisten työntekijöiden välillä, jotka kuuluvat kansallisen oikeuden mukaan yksityisoikeudellisten työntekijöiden luokkaan. Asiakirja-aineistosta vaikuttaa ilmenevän, että Tribunal Supremolla on ollut tilaisuus ottaa kantaa nyt esillä olevassa asiassa kyseessä olevalla alalla virkamiesten ja julkishallinnon välisille suhteille tyypillisen erityisen suhteen sisältöön, jonka johdosta mainittu suhde ei ole verrattavissa sellaisten työntekijöiden tilanteeseen, jotka eivät ole virkamiehen asemassa. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin arvioida, missä määrin tämä arviointi on yhteisön oikeuden asettamien edellytysten mukainen.

C Puitesopimuksen 4 lausekkeessa tarkoitettujen työehtojen käsitteen arviointi

16. Kansallisen tuomioistuimen esittämä ensimmäinen kysymys koskee lähinnä puitesopimuksen 4 lausekkeessa tarkoitettujen ”työehtojen” käsitteen tulkintaa. Mainittu tuomioistuin pyrkii täsmällisemmin ilmaistuna selvittämään, kuuluvatko taloudelliset ehdot ja erityisesti laissa 55/2003 säädettyjen kaltaisten palkanlisien myöntäminen puitesopimuksen syrjimättömyyslausekkeen soveltamisalan piiriin.

17. Komission mukaan annettavasta vastauksesta ei vallitse juuri minkäänlaista epäselvyyttä. Se tuo aluksi uudestaan esiin käsitteen yleisen merkityksen, jotta osapuolet myöntäisivät, että palkka on työsuhteen ehdoista ensimmäinen ja tärkein. Sitten se muistuttaa, että puitesopimuksessa tai siinä oikeudellisessa kehyksessä, johon se kuuluu, ei ole mitään viitteitä siitä, että palkka olisi jätettävä työehtojen ulkopuolelle. Komissio kyllä myöntää, että EY 139 artiklassa, johon se perustaa väitteensä, viitataan EY 137 artiklaan, jonka 5 kohdassa määrätään, että ”tämän artiklan määräyksiä ei sovelleta palkkoihin”. Kyseinen määräys ei kuitenkaan estä sellaisen lainsäädännön antamista, jolla on välillisiä vaikutuksia palkkoihin.

18. Asiassa huomautuksia esittäneiden valtioiden tavoin en ole samaa mieltä komission mielipiteen kanssa.

19. Sekä direktiivin 1999/70 sanamuoto että sen päämäärä vaikuttavat viittaavan siihen, ettei sitä sovelleta palkkoihin. Direktiivin 14. perustelukappaleen mukaan allekirjoittaneet osapuolet ovat ”osoittaneet halunsa – – parantaa määräaikaisen työn laatua [takaamalla syrjimättömyysperiaatteen soveltamisen]”. Lisäksi toisin kuin muissa EY 13 artiklaan,( ) EY 57 artiklan 2 kohdan c alakohtaan( ) ja EY 66 artiklaan( ) perustuvissa direktiiveissä, nyt esillä olevassa direktiivissä ei viitata lainkaan palkkaa koskeviin ehtoihin. Kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus huomauttaa, yhteisöjen tuomioistuin on vastaavanlaisissa tapauksissa todennut, että miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteesta annetussa direktiivissä 76/207 tarkoitettu käsite ”työehdot” ei kattanut palkkaa. Muun muassa asiassa C-191/03, McKenna,( ) jossa komissio väitti, että mainitussa asiassa kyseessä ollut sairausloma kuului direktiivissä 76/207, sellaisena kuin se oli ennen direktiivillä 2002/73 siihen tehtyjä muutoksia, tarkoitettujen työehtojen piiriin, koska sen vaikutukset palkkaan olivat ainoastaan välillisiä, yhteisöjen tuomioistuin vastasi tähän väitteeseen siten, että ”EY 141 artiklassa ja direktiivissä 75/117 tarkoitettu palkka ei voi kuulua myös direktiivin 76/207 soveltamisalaan”.

20. Komission mukaan kuitenkaan pelkästään sen seikan perusteella, että kyseessä olevassa direktiivissä ei mainita palkkaa, ei voida sulkea palkkoja sen soveltamisalan ulkopuolelle. Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen esiin tuoma miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteesta annettujen direktiivien 76/207 ja 75/117 tulkintaa koskeva yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö ei ole merkityksellinen nyt esillä olevassa asiassa. Vaikka yhteisöjen tuomioistuin on mainitussa oikeuskäytännössä pyrkinyt tulkitsemaan ”työehtojen” käsitettä suppeasti, tämä johtuu siitä, että mainitulla alalla vallitsi selvä jako nimenomaisesti palkkoja koskevalla direktiivillä 75/117 säännellyn alan ja myöhemmällä yleisemmällä direktiivillä 76/207 säännellyn alan välillä. Tilanne ei ole samoin direktiivin 1999/70 kattamalla alalla.

21. Pitää paikkansa, että eräissä tapauksissa, mikäli muuta ei ole mainittu, käsite ”työsuhteen ehdot” voi kattaa myös palkan. Näin yhteisöjen tuomioistuin on todennut työntekijöiden oikeuksien turvaamisessa yrityksen luovutuksen yhteydessä, että niiden työntekijöiden, joita luovutus koskee, palkan alennusta voidaan pitää direktiivissä 77/187 tarkoitettuna ”olennaisena työolojen muutoksena”.( ) On kuitenkin täsmennettävä, että viimeksi mainittu direktiivi annettiin EY:n perustamissopimuksen yhteismarkkinoiden perustamista koskevien määräysten perusteella. Samoin kuin miesten ja naisten tasa-arvoista kohtelua koskevat direktiivit, nyt esillä oleva direktiivi sitä vastoin liittyy perustamissopimuksen sosiaalisiin määräyksiin. Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun yhteisön johdettua oikeutta on tulkittava, sitä on tulkittava tavalla, joka on perustamissopimuksen määräysten mukainen.( )

22. Direktiivin 1999/70/EY oikeudellinen perusta on EY 139 artiklan 2 kohta. Tämän määräyksen mukaan ”yhteisön tasolla tehdyt sopimukset pannaan täytäntöön – – 137 artiklassa tarkoitettujen kysymysten osalta allekirjoittajaosapuolten yhteisestä pyynnöstä, neuvoston komission ehdotuksesta tekemällä päätöksellä” (kursivointi tässä). EY 137 artiklan 5 kohdasta ilmenee kuitenkin selvästi, että neuvostolla ei tällä perusteella ole toimivaltaa toteuttaa palkkaa koskevia toimenpiteitä.( ) Tässä tilanteessa sitä, että direktiivissä 1999/70 ei ole mitään viittauksia palkkaan, on tulkittava niin, että se on osoitus nimenomaisesta halusta jättää palkat direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.

23. Komissio ei hyväksy kuitenkaan tätä tulkintaa. Sen mukaan perustamissopimusta on tulkittava siten, että EY 137 artiklaan perustuvilla toimilla ei voida suoraan päättää palkkojen tasosta tai luonteesta. Sitä vastoin lainsäätäjällä on täysi oikeus antaa nyt esillä olevan kaltaista lainsäädäntöä, jolla on palkkoihin ainoastaan välillistä vaikutusta tai satunnaista merkitystä. Ainoastaan tällä edellytyksellä voidaan sen mukaan varmistaa EY 137 artiklan tehokas vaikutus. Tämän seurauksena jäsenvaltiot ovat täysin vapaita valitsemaan palkan määrittämistavat ja tason, mutta ne eivät voi sallia sitä, että määräaikaista työtä tekeviä syrjitään palkan osalta.

24. Tämä tulkinta on kyllä houkutteleva. Tulkinnan kohteena olevasta tekstistä ei kuitenkaan ole löydettävissä sille mitään pätevää tukea. Lisäksi, mikäli ehdotettua tulkintaa noudatettaisiin, vaarana olisi, että EY 137 artiklan 5 kohdan merkitys poistettaisiin kokonaan. Tämän tulkinnan mukaan työehtoja koskevia sääntöjä antamalla olisi mahdollista määrittää palkkaa koskevia ehtoja. On kuitenkin täysin selvää, että palkkaa koskevien edellytysten yhdenvertaistamisella voi olla välittömiä vaikutuksia palkan tasoon ja luonteeseen. Tällainen seuraus on ilmeisen selvästi ristiriidassa EY 137 artiklan 5 kohdan laatimisella ilmaistun toiveen kanssa. Riippumatta siitä, minkälainen merkitys määräaikaista työtä tekevien työntekijöiden palkkaehtoihin liittyvää yhdenvertaisuutta koskevalle tavoitteelle annetaan, EY 139 artiklan 2 kohta yhdessä EY 137 artiklan kanssa eivät voi muodostaa asianmukaista perustaa tätä varten.

25. Tästä seuraa, että vaikka palkka muodostaa kaikkien työntekijöiden silmissä olennaisen työehdon, tästä huolimatta direktiiviä 1999/70 on tulkittava siten, että direktiivillä täytäntöön pannun puitesopimuksen 4 lausekkeella jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle taloudelliset ehdot ja kaikenlaiset palkat.

D Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys

26. Koska nämä kysymykset esitettiin yhteisöjen tuomioistuimelle sitä tilannetta varten, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, niihin ei ole tarpeen vastata.

III Ratkaisuehdotus

27. Edellä esitetyillä perusteilla ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Juzgado de lo Social de San Sebastiánin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:

Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annettua neuvoston direktiiviä 1999/70/EY on tulkittava seuraavasti:

– Mainitun direktiivin liitteenä olevan puitesopimuksen soveltamisalaan kuuluvat määräaikaiset työntekijät, joilla on työsopimus tai työsuhde, sellaisena kuin se on määritelty jäsenvaltion lainsäädännössä, työehtosopimuksissa tai käytännössä. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin varmistua siitä, että tämä luokittelu suoritetaan kansallisessa lainsäädännössä sellaisissa olosuhteissa, jotka ovat direktiivillä 1999/70 tavoiteltujen päämäärien ja yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden ja erityisesti yhdenvertaista kohtelua koskevan perusperiaatteen mukaisia. Tietyn henkilöstöryhmän jättämistä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ei voida perustella ainoastaan sillä seikalla, että mainittua ryhmää säännellään erityisillä säännöillä. Päinvastoin, soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen on perusteltava sellaisen palvelussuhteen olemassaololla, jota ei voida verrata työsuhteisiin, joihin kansallisen lainsäädännön mukaan sovelletaan puitesopimuksen määräyksiä.

– Direktiivin 1999/70 liitteenä olevan puitesopimuksen 4 lauseketta sovelletaan ainoastaan työehtoihin, eikä palkka kuulu näiden piiriin.