Asia C‑179/13

Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

vastaan

L. F. Evans

(Centrale Raad van Beroepin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Työntekijään sosiaaliturvan alalla sovellettavan lainsäädännön määrittäminen — Asetus (ETY) N:o 1408/71 — Sovellettavuus — Jäsenvaltion kansalaisen työskentely kolmannen valtion sellaisen jäsenvaltion alueella sijaitsevassa konsuliedustustossa, jossa hän asuu — Konsulisuhteita koskeva Wienin yleissopimus — 71 artiklan 2 kappale — Kansallinen lainsäädäntö, jossa myönnetään maassa vakinaisesti asuville helpotuksia, erioikeuksia ja erivapauksia”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 15.1.2015

Sosiaaliturva – Siirtotyöläiset – Unionin säännöstö – Henkilöllinen soveltamisala – Jäsenvaltion kansalainen, joka työskentelee kolmannen valtion sellaisen jäsenvaltion alueella sijaitsevassa konsuliedustustossa, jossa hän asuu – Henkilöllä on konsulisuhteita koskevassa vuoden 1963 Wienin yleissopimuksessa tarkoitettu erioikeusasema, joka merkitsee vapautusta sosiaaliturvajärjestelmästä – Henkilö ei kuulu asuinjäsenvaltion kansallisen sosiaaliturvajärjestelmän alaan – Ei kuulu soveltamisalaan

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 2 artikla, 13 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 16 artikla)

Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97 ja sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1992/2006, 2 artiklaa, kun se luetaan yhdessä tämän asetuksen 16 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että sellaisen ajanjakson osalta, jonka jäsenvaltion kansalainen on työskennellyt kolmannen valtion sellaisen jäsenvaltion alueella sijaitsevassa konsuliedustustossa, jonka kansalainen hän ei ole mutta jonka alueella hän asuu, tämä kansalainen ei kuulu jäsenvaltion lainsäädännön alaan tässä säännöksessä tarkoitetuin tavoin, jos hän ei asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön mukaan, joka on annettu Wienissä 24.4.1963 tehdyn konsulisuhteita koskevan Wienin yleissopimuksen 71 artiklan 2 kappaleen mukaisesti, kuulu kansalliseen sosiaaliturvajärjestelmään.

Asetusta N:o 1408/71 sovelletaan sen 2 artiklan 1 kohdan mukaan työntekijöihin, jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisia ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia. Kyseisessä säännöksessä tarkoitettua ”jäsenvaltion lainsäädännön alaisuuteen kuulumista” on tulkittava asian kannalta merkityksellisten, vuoden 1963 Wienin yleissopimuksessa kodifioitujen kansainvälisen tapaoikeuden sääntöjen valossa. Siltä osin kuin kyse on konsulihenkilöstöön sovellettavasta sosiaaliturvajärjestelmästä yleissopimuksen 48 artiklassa määrätään, että konsuliedustuston jäsenet ovat lähettäjävaltiolle suorittamiensa palvelusten suhteen lähtökohtaisesti vapautetut vastaanottajavaltiossa mahdollisesti voimassa olevista sosiaaliturvaa koskevista säännöksistä, mutta sen 71 artiklan 2 kappaleessa todetaan kuitenkin, että konsuliedustuston jäsenet, jotka ovat vastaanottajavaltion kansalaisia tai siellä vakinaisesti asuvia, nauttivat helpotuksia, erioikeuksia ja vapauksia ainoastaan, mikäli vastaanottajavaltio heille niitä myöntää. Niinpä kun jäsenvaltio käyttää mahdollisuutta jättää tietyt konsuliedustuston henkilöstön jäsenet sosiaaliturvajärjestelmänsä ulkopuolelle ajanjaksona, jonka he työskentelevät mainitussa konsuliedustustossa, nämä henkilöt eivät kuulu asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan.

Lopuksi asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 16 artikla eivät vaikuta siten, että niillä annettaisiin kolmannen valtion konsuliedustustossa työskenteleville jäsenvaltioiden kansalaisille, jotka eivät ole kyseisen asetuksen 2 artiklassa tarkoitetuin tavoin asianomaisen jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön alaisia, oikeus liittyä jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään tai asetettaisiin velvollisuus liittyä tällaiseen järjestelmään.

(ks. 29, 36, 37, 39, 40, 47 ja 49 kohta sekä tuomiolauselma)

Asia C‑179/13

Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

vastaan

L. F. Evans

(Centrale Raad van Beroepin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Työntekijään sosiaaliturvan alalla sovellettavan lainsäädännön määrittäminen — Asetus (ETY) N:o 1408/71 — Sovellettavuus — Jäsenvaltion kansalaisen työskentely kolmannen valtion sellaisen jäsenvaltion alueella sijaitsevassa konsuliedustustossa, jossa hän asuu — Konsulisuhteita koskeva Wienin yleissopimus — 71 artiklan 2 kappale — Kansallinen lainsäädäntö, jossa myönnetään maassa vakinaisesti asuville helpotuksia, erioikeuksia ja erivapauksia”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 15.1.2015

Sosiaaliturva — Siirtotyöläiset — Unionin säännöstö — Henkilöllinen soveltamisala — Jäsenvaltion kansalainen, joka työskentelee kolmannen valtion sellaisen jäsenvaltion alueella sijaitsevassa konsuliedustustossa, jossa hän asuu — Henkilöllä on konsulisuhteita koskevassa vuoden 1963 Wienin yleissopimuksessa tarkoitettu erioikeusasema, joka merkitsee vapautusta sosiaaliturvajärjestelmästä — Henkilö ei kuulu asuinjäsenvaltion kansallisen sosiaaliturvajärjestelmän alaan — Ei kuulu soveltamisalaan

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 2 artikla, 13 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 16 artikla)

Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97 ja sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1992/2006, 2 artiklaa, kun se luetaan yhdessä tämän asetuksen 16 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että sellaisen ajanjakson osalta, jonka jäsenvaltion kansalainen on työskennellyt kolmannen valtion sellaisen jäsenvaltion alueella sijaitsevassa konsuliedustustossa, jonka kansalainen hän ei ole mutta jonka alueella hän asuu, tämä kansalainen ei kuulu jäsenvaltion lainsäädännön alaan tässä säännöksessä tarkoitetuin tavoin, jos hän ei asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön mukaan, joka on annettu Wienissä 24.4.1963 tehdyn konsulisuhteita koskevan Wienin yleissopimuksen 71 artiklan 2 kappaleen mukaisesti, kuulu kansalliseen sosiaaliturvajärjestelmään.

Asetusta N:o 1408/71 sovelletaan sen 2 artiklan 1 kohdan mukaan työntekijöihin, jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisia ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia. Kyseisessä säännöksessä tarkoitettua ”jäsenvaltion lainsäädännön alaisuuteen kuulumista” on tulkittava asian kannalta merkityksellisten, vuoden 1963 Wienin yleissopimuksessa kodifioitujen kansainvälisen tapaoikeuden sääntöjen valossa. Siltä osin kuin kyse on konsulihenkilöstöön sovellettavasta sosiaaliturvajärjestelmästä yleissopimuksen 48 artiklassa määrätään, että konsuliedustuston jäsenet ovat lähettäjävaltiolle suorittamiensa palvelusten suhteen lähtökohtaisesti vapautetut vastaanottajavaltiossa mahdollisesti voimassa olevista sosiaaliturvaa koskevista säännöksistä, mutta sen 71 artiklan 2 kappaleessa todetaan kuitenkin, että konsuliedustuston jäsenet, jotka ovat vastaanottajavaltion kansalaisia tai siellä vakinaisesti asuvia, nauttivat helpotuksia, erioikeuksia ja vapauksia ainoastaan, mikäli vastaanottajavaltio heille niitä myöntää. Niinpä kun jäsenvaltio käyttää mahdollisuutta jättää tietyt konsuliedustuston henkilöstön jäsenet sosiaaliturvajärjestelmänsä ulkopuolelle ajanjaksona, jonka he työskentelevät mainitussa konsuliedustustossa, nämä henkilöt eivät kuulu asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan.

Lopuksi asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 16 artikla eivät vaikuta siten, että niillä annettaisiin kolmannen valtion konsuliedustustossa työskenteleville jäsenvaltioiden kansalaisille, jotka eivät ole kyseisen asetuksen 2 artiklassa tarkoitetuin tavoin asianomaisen jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön alaisia, oikeus liittyä jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään tai asetettaisiin velvollisuus liittyä tällaiseen järjestelmään.

(ks. 29, 36, 37, 39, 40, 47 ja 49 kohta sekä tuomiolauselma)