ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Kyseisen asetuksen III luku, jonka otsikko on ”Kabotaasi”, sisältää 8 artiklan, jossa säädetään seuraavaa: ”1. Jokaisella toisen lukuun toimivalla maanteiden tavaraliikenteen harjoittajalla, jolla on yhteisön liikennelupa ja jonka kuljettajalla, jos hän on kolmannen maan kansalainen, on kuljettajatodistus, on tässä luvussa säädetyin edellytyksin oikeus harjoittaa kabotaasiliikennettä. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut liikenteenharjoittajat saavat ajaa samalla ajoneuvolla tai, jos kyseessä on yhdistelmäajoneuvo, sen vetovaunulla, enintään kolme peräkkäistä kabotaasimatkaa, jotka seuraavat välittömästi toisesta jäsenvaltiosta tai kolmannesta maasta vastaanottavaan jäsenvaltioon suuntautuvaa kansainvälistä kuljetusta sen jälkeen kun kyseisessä kansainvälisessä kuljetuksessa tuodut tavarat on toimitettu. – – 3. Muun kuin jäsenvaltiosta olevan liikenteenharjoittajan vastaanottavassa jäsenvaltiossa harjoittamaa kansallista maanteiden tavaraliikennettä pidetään tämän asetuksen mukaisena ainoastaan, jos liikenteenharjoittaja voi esittää selvät todisteet saapuvasta kansainvälisestä kuljetuksestaan sekä kustakin sitä seuraavasta kabotaasimatkasta. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa todisteessa on oltava kunkin matkan osalta seuraavat tiedot: a) lähettäjän nimi, osoite ja allekirjoitus; b) liikenteenharjoittajan nimi, osoite ja allekirjoitus; c) vastaanottajan nimi, osoite ja allekirjoitus sekä toimituspäivä, kun tavarat on toimitettu; d) tavaroiden haltuunottopaikka ja ‑aika sekä määräpaikka; e) tavaralajin yleisesti käytetty nimitys ja pakkaustapa sekä, kun on kyse vaarallisista tavaroista, tavaran yleisesti hyväksytty nimitys sekä kollien määrä, niiden erityismerkinnät ja numerot; f) tavaran kokonaismassa tai sen määrä muulla tavoin ilmaistuna; g) moottoriajoneuvon ja perävaunun rekisterinumero. 4. Tässä artiklassa säädettyjen ehtojen täyttymisen osoittamiseksi ei vaadita mitään muuta asiakirjaa. 5. Jokainen liikenteenharjoittaja, joka sijoittautumisjäsenvaltionsa lainsäädännön mukaan on oikeutettu harjoittamaan toisen lukuun 1 artiklan 5 kohdan a, b ja c alakohdassa tarkoitettua maanteiden tavaraliikennettä, on tilanteen mukaan oikeutettu tässä luvussa säädetyin edellytyksin harjoittamaan samanlaista kabotaasiliikennettä tai kabotaasiliikennettä saman luokan ajoneuvoilla. 6. Lupaa harjoittaa 1 artiklan 5 kohdan d ja e alakohdassa tarkoitettua kabotaasiliikennettä eivät koske mitkään rajoitukset.”
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat OH, joka on Euroopan komission entinen väliaikainen toimihenkilö, ja ID, joka on Euroopan komission entinen jäsen ja Kreikan kansalainen (jäljempänä komission jäsen), ja jossa on kyse virheellisestä menettelystä, johon OH katsoo kyseisen jäsenen syyllistyneen ja joka johti siihen, että komissio päätti OH:n työsuhteen.
8

Direktiivin 2003/71 5 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”1. Esitteen on sisällettävä kaikki tiedot, jotka liikkeeseenlaskijan sekä yleisölle tarjottujen tai säännellyillä markkinoilla tapahtuvan kaupankäynnin kohteeksi otettujen arvopaperien erityispiirteet huomioon ottaen ovat tarpeellisia, jotta sijoittajat pystyvät muodostamaan perustellun arvion liikkeeseenlaskijan ja mahdollisen takaajan varoista ja vastuista, taloudellisesta asemasta, tuloksesta ja tulevaisuudennäkymistä sekä arvopapereiden tuottamista oikeuksista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 8 artiklan 2 kohdan säännösten soveltamista. Nämä tiedot on esitettävä helposti analysoitavassa ja ymmärrettävässä muodossa. 2. Esitteen on sisällettävä tiedot liikkeeseenlaskijasta sekä arvopapereista, joita tarjotaan yleisölle tai jotka on tarkoitus ottaa kaupankäynnin kohteeksi säännellyillä markkinoilla. Se[n] on lisäksi sisällettävä tiivistelmä. Tiivistelmästä on käytävä lyhyesti ja yleiskielellä ilmi liikkeeseenlaskijaan, mahdolliseen takaajaan sekä arvopapereihin liittyvät olennaiset tiedot ja riskit, ja se on laadittava samalla kielellä kuin esite on alun perin laadittu. Tiivistelmän on lisäksi sisällettävä varoitus, jonka mukaan – – d) siviilioikeudellista vastuuta sovelletaan henkilöihin, jotka ovat jättäneet tiivistelmän, sen käännös mukaan luettuna, ja pyytäneet sen ilmoittamista, mutta vain, jos tiivistelmä on harhaanjohtava, epätarkka tai epäjohdonmukainen suhteessa esitteen muihin osiin. – –”
40

Sen lisäksi, että vastaajan oikeuspaikan toimivaltaisuutta koskevasta periaatteesta tehtävien poikkeusten on oltava poikkeuksellisia ja niitä on tulkittava suppeasti (tuomio 31.1.2018, Hofsoe, C-106/17, EU:C:2018:50, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan sellainen tulkinta, jonka mukaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa sen paikkakunnan tuomioistuimella, jossa on sellaisen henkilön intressien keskus, joka väittää, että hänen henkilöoikeuksiaan on loukattu internetsivustolla julkaistulla sisällöllä, on toimivalta käsitellä kyseisen henkilön nostama koko väitettyä vahinkoa koskeva kanne, olisi ristiriidassa kyseisessä säännöksessä säädetyn erityistä toimivaltaa koskevan säännön perustan kanssa, jonka mukaan riita-asian ja kyseisessä säännössä, jolla – kuten tämän tuomion 28 kohdassa on muistutettu – pyritään takaamaan oikeusvarmuus ja välttämään se, että henkilöoikeuksien loukkaukseen väitetysti syyllistynyt haastetaan sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimeen, johon hän ei kohtuudella ole voinut odottaa joutuvansa, tarkoitettujen tuomioistuinten välillä on oltava erityisen läheinen liittymä.
21

Tässä tilanteessa Hoge Raad der Nederlanden on päättänyt lykätä asian ratkaisua ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) a) Onko asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaa tulkittava siten, että Alankomaissa tai Alankomaihin sijoittautuneessa pankissa ja/tai sijoituspalveluyrityksessä olevalla sijoitustilillä suoraan ilmenevä puhdas varallisuusvahinko, joka on seurausta sijoituspäätöksistä, jotka on tehty kansainvälisen, julkisesti noteeratun yhtiön yleisesti maailmanlaajuisesti levittämien mutta virheellisten, puutteellisten ja harhaanjohtavien tietojen perusteella, on vahingon ilmenemispaikan (Erfolgsort) nojalla riittävä liittymäperuste Alankomaiden tuomioistuinten kansainväliselle toimivallalle? b) Jos näin ei ole, edellyttääkö Alankomaiden tuomioistuinten toimivaltaisuus muita erityisiä olosuhteita ja mitä ne ovat? Riittävätkö sellaiset muut olosuhteet kuin se, että BP kohdistaa toimintansa kansainväliselle sijoittajakunnalle alankomaalaiset sijoittajat mukaan lukien, että VEB valvoo lukuisien sijoittajien, joista useimpien kotipaikka on Alankomaissa, etuja, että BP:n Yhdysvalloissa osakkeenomistajien kanssa tekemää sopimusta ei ole tarjottu sijoittajille, joiden etuja VEB valvoo, ja ettei Euroopassa ole käyty muita vastaavia menettelyjä, ja lopuksi se, että osa niistä osakkeenomistajista, joiden puolesta VEB toimii, on kuluttajia, joille annetaan asetuksessa N:o 1215/2012 erityinen oikeussuoja, antamaan Alankomaiden tuomioistuimelle toimivallan? 2) Onko ensimmäiseen kysymykseen vastattava toisin, jos kyseessä olevan kanteen on nostanut siviililain 3 osan 305a §:n nojalla yhdistys, jonka tarkoituksena on itsenäisen oikeuden nojalla ajaa ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettua vahinkoa kärsineiden sijoittajien yhteisiä etuja, mistä seuraa muun muassa, että edellä tarkoitettujen sijoittajien kotipaikkoja ei ole vahvistettu, kuten ei myöskään yksittäisten ostotapahtumien tai sijoittajalla jo olevien osakkeiden myymättä jättämistä koskevien yksittäisten päätösten erityisiä olosuhteita? 3) Jos Alankomaiden tuomioistuimilla on asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan perusteella toimivalta käsitellä siviililain 3 osan 305a §:n nojalla nostettu kanne, onko kyseisillä tuomioistuimilla asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan perusteella myös kansainvälinen ja sisäinen alueellinen toimivalta käsitellä kaikki ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettua vahinkoa kärsineiden sijoittajien sen jälkeen nostamat yksittäistapausta koskevat vahingonkorvauskanteet? 4) Jos edellä kolmannessa kysymyksessä tarkoitetuilla Alankomaiden tuomioistuimilla on kansainvälinen toimivalta mutta ei sisäistä alueellista toimivaltaa käsitellä kaikki ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettua vahinkoa kärsineiden sijoittajien nostamat vahingonkorvauskanteet, käytetäänkö sisäisen alueellisen toimivallan määrittämisessä silloin perusteena vahinkoa kärsineen sijoittajan kotipaikkaa, sen pankin sijoittautumispaikkaa, jossa sijoittajan henkilökohtainen pankkitili on, sen pankin sijoittautumispaikkaa, jossa sijoitustili on, vai jotakin muuta liittymää?”
4

Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (EUVL 2006, C 298, s. 17; jäljempänä vuoden 2006 yhteistyötiedonanto) II jaksoon, jonka otsikko on ”Vapautus sakoista”, kuuluvissa 8, 10 ja 11 kohdassa sekä 12 kohdan a alakohdassa todetaan seuraavaa: ”(8) Komissio myöntää vapautuksen sakoista, jotka olisi määrätty muussa tapauksessa yritykselle, joka paljastaa osallisuutensa [unioniin] vaikuttavaan väitettyyn kartelliin, jos tämä yritys toimittaa ensimmäisenä tietoja ja todisteita, joiden perusteella komissio katsoo pystyvänsä (a) suorittamaan kohdennetun, väitettyyn kartelliin liittyvän tarkastuksen – –, tai (b) toteamaan, että [SEUT 101] artiklaa on rikottu väitetyn kartellin yhteydessä. – – (10) Vapautusta sakoista 8 kohdan a alakohdan nojalla ei myönnetä, jos komissiolla tietojen toimittamishetkellä jo oli riittävät todisteet, joiden perusteella se pystyy tekemään päätöksen väitettyä kartellia koskevan tarkastuksen suorittamisesta tai oli jo suorittanut tällaisen tarkastuksen. (11) Vapautus sakoista 8 kohdan b alakohdan nojalla myönnetään ainoastaan seuraavien edellytysten täyttyessä samanaikaisesti: komissiolla ei tietojen toimittamishetkellä ollut riittäviä todisteita, joiden perusteella se olisi voinut todeta, että [SEUT 101] artiklaa on rikottu väitetyn kartellin yhteydessä, ja millekään yritykselle ei ole myönnetty 8 kohdan a alakohdassa tarkoitettua ehdollista vapautusta sakoista saman väitetyn kartellin yhteydessä. Voidakseen saada vapautuksen sakoista yrityksen on toimitettava ensimmäisenä väitetystä kartellista rikkomisen ajalta sekä raskauttavia todisteita että 9 kohdan a alakohdassa määriteltyjä tietoja sisältävä yrityslausunto, joiden avulla komissio pystyy toteamaan, että [SEUT 101] artiklaa on rikottu. (12) Edellä joko 8 kohdan a alakohdassa, 9 kohdassa ja 10 kohdassa tai 8 kohdan b alakohdassa ja 11 kohdassa esitettyjen edellytysten lisäksi seuraavien edellytysten on joka tapauksessa täytyttävä, jotta sakoista vapauttaminen tulee kysymykseen: (a) Yritys tekee todellista – –, kokonaisvaltaista, jatkuvaa ja nopeaa yhteistyötä hakemuksensa jättämisestä lähtien komissiossa toteutettavan koko hallintomenettelyn ajan. – –”
5

Asetuksen N:o 1698/2005 39 artiklan 1–3 kohdassa säädettiin seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on myönnettävä 36 artiklan a alakohdan iv alakohdassa säädettyä tukea kaikilla alueillaan niiden erityistarpeiden mukaisesti. 2. Maatalouden ympäristötukia myönnetään viljelijöille, jotka tekevät vapaaehtoisesti maatalouden ympäristösitoumuksia. – – 3. Maatalouden ympäristötuet kattavat ainoastaan sitoumukset, jotka ylittävät [yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 1782/2003 [(EUVL 2005, L 277, s. 1)] 4 ja 5 artiklan ja liitteiden III ja IV mukaisesti vahvistetut asiaa koskevat pakolliset vaatimukset sekä lannoitteiden ja kasvinsuojeluaineiden käyttöä koskevat vähimmäisvaatimukset ja muut kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut asiaa koskevat pakolliset vaatimukset, jotka on määritetty ohjelmassa. Kyseiset sitoumukset on tehtävä yleensä viiden ja seitsemän vuoden väliseksi ajaksi. Tietynlaisia sitoumuksia varten on tarvittaessa ja perustelluissa tapauksissa määriteltävä pidempi kestoaika 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.”
66

Edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2003/87 3 artiklan e ja f alakohtaa, luettuna yhdessä direktiivin liitteessä I olevan 2 ja 3 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että sellaisen tuotantoyksikön omistaja, jossa on lämpövoimala, jonka toiminta kuuluu mainitun liitteen I soveltamisalaan, voi saada kasvihuonekaasujen päästölupansa päivitettyä mainitun direktiivin 7 artiklassa tarkoitetussa merkityksessä, jos se on luovuttanut yhteistuotantolaitoksen, joka sijaitsee samalla teollisuuslaitoksella kuin kyseinen tuotantoyksikkö ja jonka toiminta toteutetaan siten, että sen kapasiteetti on alempi kuin mainitussa liitteessä I säädetty kynnysarvo, energia-alaan erikoistuneelle yritykselle ja tehnyt viimeksi mainitun yrityksen kanssa sopimuksen, jossa määrätään muun muassa, että tämän yhteistuotantolaitoksen tuottama energia toimitetaan kyseiselle tuotantoyksikölle, siinä tilanteessa, että lämpövoimala ja yhteistuotantolaitos eivät muodosta mainitun direktiivin 3 artiklan e alakohdassa tarkoitettua samaa laitosta ja että tuotantoyksikön omistaja ei missään tapauksessa enää ole saman direktiivin 3 artiklan f alakohdassa tarkoitettu yhteistuotantolaitoksen toiminnanharjoittaja.
21

Näin on muun muassa silloin, kun yhden tai useamman osatekijän on katsottava muodostavan pääasiallisen suorituksen, kun taas muiden osatekijöiden on päinvastoin katsottava olevan liitännäinen suoritus tai liitännäisiä suorituksia, joita kohdellaan verotuksessa samoin kuin pääasiallista suoritusta. Suoritusta on pidettävä pääsuoritukselle liitännäisenä erityisesti silloin, kun se ei ole asiakaskunnan kannalta tavoite sinällään vaan keino nauttia toimijan tarjoamasta pääasiallisesta palvelusta parhaissa olosuhteissa (tuomio 2.12.2010, Everything Everywhere, C-276/09, EU:C:2010:730, 24 ja 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
6

Saman direktiivin V osastoon, jonka otsikkona on ”Verollisten liiketoimien paikka”, sisältyvään 3 lukuun, jonka otsikkona on ”Palvelujen suorituspaikka”, sisältyy 3 jakso, jonka otsikko on ”Erityiset säännökset”. Tähän jaksoon sisältyy 9 alajakso, jonka otsikko on ”Muille kuin verovelvollisille henkilöille [unionin] ulkopuolelle suoritettavat palvelut” ja jossa olevassa 59 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Seuraavien palvelujen, jotka suoritetaan [ei-]verovelvolliselle henkilölle, joka on sijoittautunut [unionin] ulkopuolelle tai jonka kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka on [unionin] ulkopuolella, suorituspaikka on paikka, johon kyseinen henkilö on sijoittautunut tai jossa hänen kotipaikkansa tai vakinainen asuinpaikkansa on: – – i) televiestintäpalvelut – –”
3

Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 18 artiklassa määrätään seuraavaa: ”1. Viisumi pidempää kuin 90 päivän oleskelua varten, jäljempänä ’pitkäaikaiseen oleskeluun tarkoitettu viisumi’, on kansallinen viisumi, jonka jokin jäsenvaltioista myöntää oman lainsäädäntönsä tai unionin lainsäädännön mukaisesti. Tällaiset viisumit myönnetään käyttäen yhtenäistä viisumin kaavaa, joka on vahvistettu neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1683/95 [(EYVL 1995, L 164, s. 1)], ja viisumissa on ilmoitettava viisumin tyyppi kirjaimella D. Ne on täytettävä yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta (viisumisäännöstö) 13 päivänä heinäkuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 810/2009 [(EUVL 2009, L 243, s. 1)] liitteen VII asian kannalta merkityksellisten säännösten mukaisesti. 2. Pitkäaikaiseen oleskeluun tarkoitetun viisumin voimassaoloaika on korkeintaan yksi vuosi. Jos jäsenvaltio sallii ulkomaalaisen oleskelevan yli vuoden, pitkäaikaiseen oleskeluun tarkoitettu viisumi on korvattava oleskeluluvalla ennen sen voimassaolon päättymistä.”
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 12.2.2008 annetulla neuvoston direktiivillä 2008/8/EY, 44 artiklaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa verovelvollinen, joka harjoittaa ammattimaisesti muuta kuin liiketoimintaa, hankkii palveluja kyseistä muuta kuin liiketoimintaa varten, on katsottava, että kyseiset palvelut on suoritettu kyseiselle verovelvolliselle, ”joka toimii tässä ominaisuudessaan” mainitussa artiklassa tarkoitetulla tavalla.
48

Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että perusoikeuskirjan 50 artiklassa vahvistettua ne bis in idem ‑periaatetta on tulkittava siten, että sitä sovelletaan SEUT 102 artiklassa tarkoitetun määräävän markkina-aseman väärinkäytön kaltaisiin kilpailuoikeuden rikkomisiin ja että se estää toteamasta uudelleen, että yritys on syyllistynyt sellaiseen kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen, tai ryhtymästä yritystä kohtaan uudelleen toimenpiteisiin sellaisen kilpailunvastaisen käyttäytymisen perusteella, josta sille on jo määrätty seuraamus tai jonka osalta on todettu, että se ei ole vastuussa siitä, sellaisella aiemmalla ratkaisulla, johon ei enää voida hakea muutosta. Tätä periaatetta ei sitä vastoin sovelleta silloin, kun jäsenvaltion kilpailuviranomainen ja komissio ovat erikseen ja itsenäisesti ryhtyneet toimenpiteisiin yritystä kohtaan ja määränneet tälle seuraamuksia SEUT 102 artiklan rikkomisista eri tuotemarkkinoilla tai eri maantieteellisillä markkinoilla tai kun jäsenvaltion kilpailuviranomainen on menettänyt toimivaltansa asetuksen N:o 1/2003 11 artiklan 6 kohdan ensimmäisen virkkeen nojalla.
Tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14.6.1985 Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen, joka allekirjoitettiin Schengenissä (Luxemburg) 19.6.1990 ja joka tuli voimaan 26.3.1995, sellaisena kuin se on muutettuna 25.3.2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 265/2010, 25 artiklan 1 kappaletta on tulkittava siten, ettei se ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa sallitaan oleskeluluvan myöntäminen, voimassaolon jatkaminen tai uusiminen perheenyhdistämistä varten, kun hakemuksen on tehnyt kyseisen jäsenvaltion alueella Schengen-aluetta koskevaan maahantulokieltoon Schengenin tietojärjestelmässä määrätty kolmannen maan kansalainen, jonka henkilöllisyyttä ei ole voitu vahvistaa voimassa olevalla matkustusasiakirjalla, jos määräyksen antaneen jäsenvaltion, jonka kanssa on ensin neuvoteltu, edut on otettu huomioon, ja oleskelulupa myönnetään, sen voimassaoloa jatketaan tai se uusitaan ainoastaan kyseisessä määräyksessä tarkoitetuista ”painavista syistä”.
2)

Direktiivin 93/13 säännöksiä on tulkittava siten, että elinkeinonharjoittaja, joka on myyjänä määrännyt kuluttajalle ehdon, jonka kansallinen tuomioistuin on todennut kohtuuttomaksi ja tästä syystä pätemättömäksi tilanteessa, jossa sopimus voi olla olemassa ilman kyseistä ehtoa, ei voi vaatia lakisääteistä korvausta, josta on säädetty kansallisen oikeuden dispositiivisessa säännöksessä, jota olisi sovellettu ilman mainittua ehtoa.
38

Näissä olosuhteissa Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazion alueellinen hallintotuomioistuin, Italia) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [asetuksen N:o 856/84] 1–3 artiklaa, [asetuksen N:o 3950/92] 1 artiklaa ja 2 artiklan 1 kohtaa, [asetuksen N:o 1788/2003] 1 artiklan 1 kohtaa ja 5 artiklaa ja [yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevan asetuksen] 55, 64 ja 65 artiklaa ja näiden asetusten liitteitä siltä osin kuin niillä pyritään suojaamaan maitotuotteiden kysynnän ja tarjonnan tasapainoa unionin markkinoilla, tulkittava siten, että niiden mukaan tuotanto, joka on tarkoitettu SAN-juustojen vientiin unionin ulkopuolisiin maihin, jätetään pois 'maitokiintiöitä' laskettaessa viimeksi mainittujen tuotteiden osalta [asetuksen N:o 2081/92] 13 artiklassa, sellaisena kuin tämä on vahvistettu [asetuksen N:o 510/2006] ja [maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä 21.11.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1151/2012 (EUVL 2012, L 343, s. 1)] 4 ja 13 artiklassa, säädettyjen suojelutavoitteiden mukaisesti SEUT 32, SEUT 39, SEUT 40 ja SEUT 41 artiklassa vahvistettuja periaatteita noudattaen? 2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko tällainen säännöstö näin tulkittuna esteenä sille, että tilakohtaisiin viitemääriin sisällytetään unionin ulkopuolelle vietäviksi tarkoitettujen SAN-juustojen tuotantoon tarkoitetut maitomäärät, kuten [asetuksen nro 49/2003] 2 §:ssä ja [lain nro 468/1992] 2 §:ssä säädetään, siltä osin kuin tähän viitataan asetuksen nro 49/2003 2 §:ssä? 3) Toissijaisesti, jos tätä tulkintaa ei pidetä oikeana, ovatko [asetuksen N:o 856/84] 1–3 artikla, [asetuksen N:o 3950/92] 1 artikla ja 2 artiklan 1 kohta, [asetuksen N:o 1788/2003] 1 artiklan 1 kohta ja 5 artikla ja [yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevan asetuksen] 55, 64 ja 65 artikla ja näiden asetusten liitteet (luettuina yhdessä [asetuksen nro 49/2003] 2 §:ään ja [lain nro 468/1992] 2 §:ään sisältyvien niiden täytäntöön panemiseksi annettujen Italian kansallisten säännösten kanssa, siltä osin kuin tähän viitataan asetuksen nro 49/2003 2 §:ssä), joiden mukaan yhteisön ulkopuolisten maiden markkinoille vietyjen tai tarkoitettujen SAN-juustojen tuotantoon käytetty maito sisällytetään jäsenvaltioille jaettua määrää koskevaan laskelmaan tämän viennin mukaisessa suhteessa eikä sitä jätetä pois laskelmasta, ristiriidassa niiden suojelutavoitteiden kanssa, joista säädetään SAN-tuotantoa suojaavassa asetuksessa N:o 2081/92, erityisesti sen 13 artiklassa, sellaisena kuin tämä on vahvistettu asetuksessa N:o 510/2006 ja asetuksessa N:o 1151/2012, sekä myös viimeksi mainitun asetuksen 4 artiklassa säädetyn suojelutavoitteen kanssa, ja ovatko ne lisäksi ristiriidassa SEUT 32, SEUT 39, SEUT 40 ja SEUT 41 artiklan ja oikeusvarmuuden periaatteen, luottamuksensuojan periaatteen, suhteellisuusperiaatteen ja syrjintäkiellon periaatteen sekä sen periaatteen kanssa, joka koskee vapautta harjoittaa elinkeinoa tuotteiden viemiseksi unionin ulkopuolelle?”
14

Alueella asuville yksityishenkilöille liikennepolttoaineiden ostoon ja henkilökohtaiseen ekologiseen liikkumiseen ja sen kehittämiseen myönnettävää tukea koskevista säännöistä 11.8.2010 annetun alueellisen lain nro 14 (legge regionale n. 14, norme per il sostegno all’acquisto dei carburanti per autotrazione ai privati cittadini residenti in Regione e di promozione per la mobilità individuale ecologica e il suo sviluppo; Bollettino ufficiale della Regione autonoma Friuli Venezia Giulia nro 19, 13.8.2010), sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä alueellinen laki nro 14/2010), 1 §:ssä, jonka otsikko on ”Tavoitteet”, säädetään seuraavaa: ”Vastatakseen vakavaan suhdannekriisiin [itsehallintoalue] säätää tässä laissa poikkeuksellisista lisätoimenpiteistä tieliikenteen tukemiseksi ja ympäristön pilaantumisen vähentämiseksi. Erityisesti a) se säätää toimenpiteistä, joilla tuetaan polttoaineiden ostamista yksityiseen tieliikenteeseen; b) se säätää kannustimista moottoripolttoaineista osittain tai kokonaan riippumattomien moottoreiden käytön edistämiseksi tieliikenteessä; c) se tukee sellaisten teknologioiden tutkimusta ja kehittämistä, joiden tavoitteena on osittain tai kokonaan moottoripolttoaineista riippumattomien moottoreiden valmistaminen; d) se edistää jakeluverkoston laajentamista sellaisten polttoaineiden osalta, joiden ympäristövaikutukset ovat vähäisiä.”