ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 55/17

Valitus, jonka Messer Group GmbH on tehnyt 24.12.2008 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) asiassa T-305/06, Air Products and Chemicals, Inc. v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), 15.10.2008 antamasta tuomiosta

(Asia C-579/08 P)

(2009/C 55/27)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Messer Group GmbH (edustajat: asianajajat W. Graf v. Schwerin ja J. Schmidt)

Muut osapuolet: Air Products and Chemicals Inc. ja sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

— kumoaa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-305/06, T-306/06 ja T-307/06 15.10.2008 antaman tuomion ja hylkää kanteen,

— velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut valittajan ja väliintulijan oikeudenkäyntikulut mukaan luettuna

vaihtoehtoisesti

— kumoaa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-305/06, T-306/06 ja T-307/06 15.10.2008 antaman tuomion

— palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi, ja

— päättää oikeudenkäyntikuluista myöhemmin.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sovelsi virheellisesti asetuksen (EY) N:o 40/94 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan oikeaksi soveltamiseksi asetettuja edellytyksiä.

Valittaja väittää lisäksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalainen tuomio perustuu tosiseikaston paikkansapitämättömyyteen kohdeyleisön määrittämisen osalta.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11 s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 44/33

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaat) on esittänyt 4.12.2008 — Staatssecretaris van Financiën v. X

(Asia C-536/08)

(2009/C 44/55)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Staatssecretaris van Financiën

Vastaaja: X

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko kuudennen direktiivin (1) 17 artiklan 2 ja 3 kohtaa sekä 28 b artiklan A kohdan 2 alakohtaa tulkittava siten, että silloin, jos viimeksi mainitun säännöksen ensimmäisen alakohdan mukaan yhteisön sisäisen tavaroiden hankintapaikan on katsottava sijaitsevan sen jäsenvaltion alueella, jonka antamalla arvonlisäverotunnistenumerolla hankkija on tehnyt tämän hankinnan, tällä hankkijalla on sen nojalla heti oikeus vähentää tässä jäsenvaltiossa maksettava arvonlisävero?

(1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1).
1)

Onko TTT-asetuksen (1) 71 artiklan 2 kohdan johdantokappaletta ja b alakohdan toista alakohtaa tulkittava siten, että i) TTT-asetuksen tunnustamis- ja täytäntöönpanosääntely väistyy erityisen yleissopimuksen tunnustamis- ja täytäntöönpanosääntelyn edessä vain, jos erityisen yleissopimuksen asianomaisessa sääntelyssä vaaditaan eksklusiivisuutta, vai ii) jos erityisen yleissopimuksen ja TTT-asetuksen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia ehtoja on sovellettava samanaikaisesti, erityisen yleissopimuksen ehtoja on edelleen sovellettava ja TTT-asetuksen ehdot on jätettävä soveltamatta, myös silloin, jos erityisessä yleissopimuksessa ei vaadita yksinomaista vaikutusta muihin kansainvälisin tunnustamis- ja täytäntöönpanosääntöihin nähden?
1)

Onko EU 6 artiklaa, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen ensimmäisen lisäpöytäkirjan 3 artiklaa, joka on pantu täytäntöön lailla N:o 848/1995, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen neljännen [lisä]pöytäkirjan 2 artiklaa, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen 25 artiklaa, joka on pantu täytäntöön lailla N:o 881/1977, tulkittava siten, että niiden mukaisena voidaan pitää Legge regionale N:o 29/1951:n 1 quater §:n, 14 bis §:n 13 momentin c kohdan, 15 §:n 3 momentin d kohdan, 16 bis §:n 7 momentin a kohdan, 17 ter §:n 4 momentin b ja c kohtaan perustuvaa alueellista lainsäädäntöä, jolla muilta kuin Sisiliassa ehdokkaaksi asettumishetkellä vakinaisesti asuvilta kansalaisilta evätään oikeus asettua ehdokkaaksi Sisilian aluevaltuuston (Assemblea Regionale Sicilia) vaaleissa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 6/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka College van Beroep voor het bedrijfsleven (Alankomaat) on esittänyt 13.10.2008 — G. Elbertsen v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(Asia C-449/08)

(2009/C 6/19)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Pääasian asianosaiset

Kantaja: G. Elbertsen

Vastaaja: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (1) 42 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että tällä säännöksellä jätetään jäsenvaltiolle toimivalta vahvistaa 0 euron suuruinen viitemäärä ja olla myöntämättä tukioikeuksia kansallisesta varannosta viljelijälle, joka on 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 795/2004 (2) 21 artiklassa tarkoitetussa erityistilanteessa?

2) Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, onko yhteisön oikeuden vastaista soveltaa Regeling GLB-inkomenssteun 2006 -järjestelmän 17 §:n 1 momentin b kohdan kaltaista säännöstä, josta seuraa, että tuotantokapasiteettiin tai maan ostamiseen käytetyn investoinnin seurauksena lisääntyneistä tuista vähennetään 500 euron summa, ennen kuin vahvistetaan se viitemäärä, jonka perusteella tukioikeuksia myönnetään kansallisesta varannosta?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71, (EY) N:o 1254/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta annettu asetus (EUVL L 270, s. 1).

(2) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädetyn tilatukijärjestelmän täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annettu asetus (EUVL L 141, s. 1).
2.

Erityisesti tiedustellaan sitä, onko ehdollisen pääsyn mahdollistava laite ”laiton laite”, jos se on hankittu olosuhteissa, joissa: i) ehdollisen pääsyn mahdollistava laite on palvelun tarjoajan valmistama tai valmistettu sen suostumuksella ja alun perin tarjottu rajoitetulla sopimusperusteisella luvalla käyttää laitetta suojattuun palveluun pääsemiseksi vain ensimmäisessä jäsenvaltiossa ja sitä käytettiin toisessa jäsenvaltiossa vastaanotettuun samaan suojattuun palveluun pääsemiseksi ja/tai ii) ehdollisen pääsyn mahdollistava laite on palvelun tarjoajan valmistama tai valmistettu sen suostumuksella ja sen alkuperäisen hankinnan ja/tai käyttöoikeuden saamisen yhteydessä annettiin väärä nimi ja kotiosoite ensimmäisessä jäsenvaltiossa, minkä avulla kierrettiin sopimukseen perustuvat alueelliset rajoitukset, jotka koskevat tällaisten laitteiden vientiä niiden käyttämiseksi ensimmäisen jäsenvaltion ulkopuolella ja/tai iii) ehdollisen pääsyn mahdollistava laite on palvelun tarjoajan valmistama tai valmistettu sen suostumuksella ja alun perin tarjottu sellaisella sopimusehdolla, että se voi olla vain koti- tai yksityiskäytössä eikä kaupallisessa käytössä (josta on maksettava korkeampi tilausmaksu), mutta sitä käytettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa kaupallisiin tarkoituksiin, nimittäin suorien jalkapallo-ottelujen esittämiseen pubissa?
—

on todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut alusliikennettä koskevan yhteisön seuranta- ja tietojärjestelmän perustamisesta sekä neuvoston asetuksen 93/75/ETY kumoamisesta 27.6.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/59/EY (1) 2 ja 13 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on jättänyt 13.12.2002 annetun infrastruktuurista vastaavan ministerin asetuksen, joka koskee merenkulun turvallisuutta koskevia erityisedellytyksiä ja jolla saatetaan jotkin tämän direktiivin säännökset osaksi kansallista oikeutta, soveltamisalan ulkopuolelle kaikki huvialukset, ja koska se on antanut 12.5.2003 infrastruktuurista vastaavan ministerin asetuksen 3 § 3 momentin, joka koskee vaarallisia tai ympäristöä pilaavia aineita kuljettavan aluksen omistajan ilmoitettavana olevia tietoja, ja jonka mukaan Puolan satamista lähtevien alusten omistajan on siinä tapauksessa, että satamasta lähdettäessä ei ole tiedossa määräsatamaa tai ankkuripaikkaa, ilmoitettava (direktiivin liitteessä 1 olevassa 3 kohdassa tarkoitetut) yleiset tiedot aluksesta ja sen lastista vasta, kun aluksen reitti vahvistetaan
1)

Kattaako asetuksen N:o 574/72 (1) 34 artiklan 4 ja 5 kohdan mukainen oikeus kustannuksista suoritettavaan korvaukseen myös kustannukset, joita aiheutuu asetuksen N:o 1408/71 31 artiklan mukaisiin etuuksiin oikeutetulle eläkeläiselle oleskelupaikan yksityisklinikalla annetusta kiireellisestä hoidosta, jos toimivaltainen sairaala on evännyt luontoisetuutena annettavan hoidon ylikuormituksen vuoksi?
—

on todettava, että Liettuan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 2001/83/EY (1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/63/EY (2), 6 artiklan 1 kohdan ja liitteessä I olevan II osan 4 kohdan, asetuksen (ETY) N:o 2309/93 (3) 3 artiklan 1 kohdan eikä asetuksen (EY) N:o 726/2004 (4) 3 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa Grasalva-nimisen lääkkeen kansallisen myyntiluvan
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 236/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) on esittänyt 19.6.2008 — Federutility ym. v. Autorità per l'energia elettrica e il gas

(Asia C-265/08)

(2008/C 236/09)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Federutility, Assogas, Libarna Gas spa, Collino Commercio spa, Sadori gas spa, Egea Commerciale, E.On Vendita srl ja Sorgenia spa

Vastaaja: Autorità per l'energia elettrica e il gas

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko kaasumarkkinoiden avaamisesta 26.6.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/55/EY (1) 23 artiklaa EU:sta tehtyyn sopimukseen perustuvien periaatteiden mukaan tulkittava siten, että tämän säännöksen ja näiden yhteisön periaatteiden kanssa ristiriidassa on kansallinen lainsäädäntö (ja sen soveltamistoimet), jolla vielä 1.7.2007 jälkeenkin pidetään voimassa energia- ja kaasuviranomaisen toimivalta määrätä maakaasuntoimituksissa kotitalousasiakkaisiin (epämääräinen ryhmä, jota ei ole määritelty viiteajalle, mikä ei sinänsä edellytä sellaisten tiettyjen sosio-ekonomisesti epäedullisten tilanteiden arvioimista, joilla voitaisiin perustella edellä mainittujen viitehintojen määrittämistä) sovellettavista viitehinnoista, jotka jakelu- tai myyjäyrityksillä on julkisen palvelun velvoitteita noudattaessaan velvollisuus sisällyttää omiin kaupallisiin tarjouksiinsa? Vai:

2) Onko tätä säännöstä (em. 23 artiklaa) yhdessä direktiivin 2003/55/EY 3 artiklan (jossa säädetään, että jäsenvaltiot voivat yleisen taloudellisen edun nimissä asettaa kaasualalla toimiville yrityksille julkisen palvelun velvoitteita, jotka, kuten tässä asiassa, koskevat toimitusten hintaa) kanssa tulkittava siten, että edellä mainittujen yhteisön säännösten kanssa ei ole ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö, jolle otettaessa erikoinen markkinatilanne huomioon on lisäksi ominaista ”tehokkaiden kilpailuedellytysten” puuttuminen ainakin tukkumyyntivaiheessa ja jossa sallitaan se, että viranomainen vahvistaa sellaisen maakaasun viitehinnan, joka jokaisella myyjällä on velvollisuus ilmoittaa omille kotitalousasiakkailleen yleispalveluntarjoajana tekemissään kaupallisissa tarjouksissa, vaikka kaikkia asiakkaita olisi pidettävä ”vapaina”?

(1) EUVL L 176, s. 57.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 223/25

Kanne 10.6.2008 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Belgian kuningaskunta

(Asia C-250/08)

(2008/C 223/38)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: R. Lyal ja P van Nuffel)

Vastaaja: Belgian kuningaskunta

Vaatimukset

— yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut EY 18, EY 43 ja EY 56 artiklan ja ETA-sopimuksen 31 ja 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska Flanderin hallintoalueella otetaan uudeksi pääasialliseksi asunnoksi tarkoitetun kiinteän omaisuuden kohteen oston yhteydessä tulevan verotuksellisen edun laskemisesta varten huomioon aikaisemman pääasiallisen asunnon ostamisen yhteydessä maksettujen kirjaamismaksujen määrä ainoastaan silloin, kun tämä aikaisempi asunto sijaitsi Flanderin hallintoalueella, mutta ei silloin, kun se sijaitsi muussa jäsenvaltiossa kuin Belgiassa tai EFTA-valtiossa.

— Belgian kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kirjaamismaksuista annetussa Belgian lainsäädännössä, sellaisena kuin se on voimassa Flanderin hallintoalueella, säädetään kirjaamismaksujen alentamisesta Flanderin hallintoalueella sijaitsevan pääasiallisen asunnon oston yhteydessä siten, että maksuja alennetaan sellaisella määrällä, joka vastaa Flanderin hallintoalueella sijaitsevan aikaisemman asunnon oston yhteydessä suoritettuja maksuja, mikäli tämä aikaisempi pääasiallinen asunto myydään samaan aikaan. Komissio katsoo, että tämä lainsäädäntö, jolla sitä paitsi annetaan samanlaisissa olosuhteissa Flanderin hallintoalueen sisällä muuttaville henkilöille verotuksellinen etu, jota ei anneta henkilöille, jotka muuttavat muusta jäsenvaltiosta kuin Belgiasta Flanderin hallintoalueen alueelle. Komission mielestä tällä lainsäädännöllä syrjitään sellaisia Unionin kansalaisia, jotka käyttävät oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ja sillä syrjitään Unionin kansalaisia, jotka käyttävät sijoittautumista koskevaa oikeuttaan ja sillä rajoitetaan pääoman investoimista muista jäsenvaltioista kuin Belgiasta Flanderin hallintoalueella sijaitsevan kiinteän omaisuuden kohteisiin ja tämä lainsäädäntö on siten periaatteessa EY 18 artiklan, EY 43 artiklan ja ETA-sopimuksen 31 artiklan ja EY 56 artiklan ja ETA-sopimuksen 40 artiklan vastainen. Komission mukaan tässä asiassa ei ole olemassa yleistä etua koskevia pakottavia syitä, joilla tämä perustamissopimuksen noudattamatta jättäminen voitaisiin perustella. Vastaaja ei voi myöskään vedota verojärjestelmän johdonmukaisuuden varmistamista koskevaan tarpeeseen, koska tässä on kysymys kahdesta toisistaan riippumattomasta verotuksellisesta tilanteesta, joihin kumpaankin sovelletaan yksinomaan omia, kyseistä tilannetta koskevia säännöksiä.
—

Irlanti ei ole kyseisten jätevesien osalta saattanut osaksi kansallista oikeusjärjestystään direktiivin 4 artiklaa. Kyseisen 4 artiklan saattaminen osaksi kansallista oikeusjärjestystä on tärkeää, koska siinä vahvistetaan ympäristötavoitteet, joihin on pyrittävä ja joita on noudatettava muiden direktiivin mukaisten velvoitteiden osalta. Komissio väittää, että myöskään käytännössä 4 artiklaa ei noudateta Lough Leanen vesialueella, tämän vahvistavat todisteet, jotka komissio on esittänyt ympäristövahingoista, jotka johtuvat siitä, ettei sakokaivoja ole valvottu asianmukaisesti.
—

On todettava, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on yhteisöön sijoittautuneiden palveluja tarjoavien yritysten lähettäessä kolmannen valtion työntekijöitä työhön edellyttänyt, että a) liiketoiminnan harjoittamiselle on myönnetty ennakkolupa b) työnantajan sijoittautumisvaltion myöntämän oleskeluluvan on oltava voimassa palvelujen suorittamisen ajan ja kolme kuukautta sen jälkeen c) työntekijän on oltava ollut saman palveluja tarjoavan työnantajan palveluksessa vähintään kuuden kuukauden ajan.
3)

Onko arvonlisäverotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa yhteensoveltuvaa, että sellaisella rakennusyrityksellä, joka kuudennen arvonlisäverodirektiivin 5 artiklan 7 kohtaan ja 6 artiklan 3 kohtaan perustuvan jäsenvaltion lainsäädännön mukaan on velvollinen maksamaan arvonlisäveroa yrityksen sisäisistä luovutuksista, kun kyse on omaan lukuun jälleenmyyntitarkoituksessa rakennetuista rakennuksista, on vain osittainen oikeus vähentää arvonlisävero rakennustoiminnan kokonaiskustannusten osalta sen takia, että myöhemmin tapahtuva kiinteistöjen myynti on jäsenvaltion arvonlisäverolainsäädännön perusteella vapautettu arvonlisäverosta kuudennen arvonlisäverodirektiivin 28 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla, luettuna yhdessä liitteessä F olevan 16 kohdan kanssa?
3)

Onko kansallisen tuomioistuimen, jossa vanhempainvastuun kantaja on esittänyt luonaan asuvan lapsen palauttamista lähtövaltioon koskevan tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen tuomion, josta on annettu todistus asetuksen N:o 2201/2003 42 artiklan nojalla, tunnustamatta jättämistä koskevan hakemuksen, tutkittava tämä hakemus asetuksen N:o 2201/2003 III luvun 1 ja 2 jakson säännösten sekä kyseisen asetuksen 40 artiklan 2 kohdan nojalla?
1)

Onko myös EY 12, EY 43 ja EY 49 artiklassa tarkoitettua yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja yhteisön oikeudessa säädettyä kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää koskevaa kieltoa tulkittava siten, että viranomaisille niistä johtuvat avoimuusvelvoitteet, joiden perusteella palveluja koskevien käyttöoikeussopimusten on oltava riittävän julkisia ja ne on avattava kilpailulle ja niiden tekomenettelyjen puolueettomuutta on voitava valvoa (vrt. seuraavat yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot: asia C 324/98, Telaustria, tuomio 7.12.2000, 60–62 kohta; asia C 231/03, Coname, tuomio 21.7.2005, 17–22 kohta; asia C 458/03, Parking Brixen, tuomio 13.10.2005, 46–50 kohta; asia C 410/04, ANAV, tuomio 6.4.2006, 21 kohta ja asia C 260/04, komissio v. Italia, tuomio 13.9.2007, 24 kohta), edellyttävät, että hävinneellä kilpailijalla on oltava kansallisen oikeuden nojalla oikeus vaatia, että edellä mainittuja velvoitteita noudatetaan ja/tai että niiden noudattamatta jättäminen lopetetaan?
—

On todettava, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut lääkäreiden vapaan liikkuvuuden sekä heidän tutkintotodistustensa, todistustensa ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojensa vastavuoroisen tunnustamisen helpottamisesta annetun direktiivin 93/16/ETY (1) 30, 31 eikä 36 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut ja pitänyt voimassa lain 3209/03 (Efimerida tis Kuverniseos 304/A) 29 §:n (d.1 ja d.2 momentin) kaltaisia oikeussääntöjä, jotka eivät ole sopusoinnussa edellä mainitun direktiivin 30, 31 ja 36 artiklan kanssa, ja koska Helleenien tasavalta ei ole peruuttanut tutkintotodistuksia, jotka on annettu ilman, että olisi noudatettu kyseisessä direktiivissä asetettuja ehtoja.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 64/28

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 2.1.2008 — Athesia Druck Srl v. Ministero delle Finanze, Agenzia delle Entrate

(Asia C-1/08)

(2008/C 64/40)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte suprema di cassazione

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Athesia Druck Srl

Vastapuolet: Ministero delle Finanze, Agenzia delle Entrate

Ennakkoratkaisukysymys

Mitä on pidettävä arvonlisäveron kannalta jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (1) 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan nojalla sellaisen mainospalvelun suorituspaikkana, jonka yhtiö, jonka kotipaikka on Euroopan yhteisön jonkin jäsenvaltion alueella, suorittaa vastaanottajalle, joka on sijoittautunut yhteisön ulkopuolelle, mutta jolla on veroedustaja jonkin jäsenvaltion alueella, ja erityisesti, onko sen katsottava olevan viestin kohdeyleisön kotipaikka, yhteisön ulkopuolisen yhtiön veroedustajana Italiassa toimivan yhtiön kotipaikka, mainospalvelun tilaavan yhteisön ulkopuolisen yhtiön kotipaikka tai yhteisön ulkopuolisen yhtiön asiakkaan kotipaikka?

(1) EYVL L 145, s. 1.
5.

Lain 971/1979 7 §:n uudessa 1 momentissa annetaan mahdollisuus perustaa optikkoliikkeitä yrityksille, olivatpa ne oikeudelliselta muodoltaan millaisia tahansa, edellyttäen, että 1) siltä osin kuin kyse on henkilöyhtiöistä, suurin osa yhtiömiehistä ja liikkeenhoitaja tai suurin osa liikkeenhoitajista on optikkoja, joilla on kyseisen ammatin harjoittamista koskeva lupa, 2) siltä osin kuin kyse on rajavastuuyhtiöistä, yli puolet yhtiömiehistä, jotka edustavat yli puolta yhtiöpääomasta, ovat optikkoja, joilla on kyseisen ammatin harjoittamista koskeva lupa, 3) siltä osin kuin kyse on osakeyhtiöstä, vähintään 51 prosenttia osakepääomasta kuuluu optikoille, jotka ovat Euroopan unionin maiden kansalaisia ja joilla on lain 971/1979 ja presidentin asetusten 231/1998 ja 165/2000, sellaisena kuin se on muutettuna presidentin asetuksella 373/2003, säännöksissä vaaditut ominaisuudet.
1)

Sallitaanko rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 22.9.1966 annetun neuvoston asetuksen N:o 136/66/ETY 12 a artiklassa, (1) sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1638/98, (2) että osakeyhtiö, jonka osakkaina on suurimmaksi osaksi maataloustuottajia, öljypuristamoita ja oliivinviljelijöiden osuuskuntia sekä rahoitusyhtiöitä, luetaan ”elimiin”, joilla on valtuutus tehdä sopimuksia oliiviöljyn varastoinnista? Voidaanko katsoa, että tällainen yhtiö vastaa asetuksessa (EY) N:o 952/97 (3) tarkoitettuja tunnustettuja tuottajaryhmiä ja niiden liittoja?
2.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on yhtäältä todennut, että Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (1) 4 artiklan 2 kohdan mukaan toimielimillä on velvollisuus tutkia, vahingoittaisiko luovuttaminen poikkeuksella suojattua intressiä erityisesti ja konkreettisesti. Vain sellaisessa tapauksessa poikkeus voisi olla perustana asiakirjan luovuttamisen epäämiselle. Kukin asiakirja on tutkittava erikseen. Valittaja on tästä samaa mieltä.
—

On todettava, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut EY 28 ja EY 30 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei lähtökohtaisesti rekisteröi vanhempia maahantuotuja käytettyjä ajoneuvoja, jotka on rekisteröity aikaisemmin toisessa jäsenvaltiossa, mutta eivät täytä tiettyjä Itävallan pakokaasu- ja meluntorjuntasäännöksiä, vaikka kotimaan alueella jo rekisteröidyt samankaltaiset ajoneuvot on vapautettu näistä vaatimuksista uuden rekisteröinnin yhteydessä.
e)

ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan rikkominen. Valittajan mukaan kyseisen määräyksen asianmukainen soveltaminen ei edellytä, että kanteeseen on ”välttämättä” sisällyttävä kaikki näyttöä koskevat todisteet, vaan että päinvastoin määräys perustuu ”mahdollisuuteen” siten, että asianosainen on esitettävä näyttöä vain mikäli tämä on mahdollista;