Käsiteltävässä asiassa oli kuitenkin annettu tällaisia sääntöjä, nimittäin palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa annetun asetuksen N:o 3577/92 (meriliikenteen kabotaasi) säännökset. Tämän asetuksen 1 artiklassa vahvistetaan periaate, joka koskee meriliikenteen kabotaasipalvelujen tarjoamisen vapautta unionissa ja sen kolmannessa perustelukappaleessa täsmennetään, että sen tarkoituksena on poistaa tämän tarjoamisen vapauden rajoitukset. Meriliikenteen kabotaasiasetuksen 4 artiklassa säädetään mahdollisista poikkeuksista tähän johtavaan periaatteeseen, ja sen mukaan jäsenvaltiot voivat tehdä sopimuksia julkisesta palvelusta niiden laivanvarustamojen kanssa, jotka harjoittavat säännöllistä liikennettä saariin, saarilta ja saarien välillä, tai asettaa näille julkisen palvelun velvoitteita kabotaasipalvelujen tarjoamisen edellytykseksi.

Kun otetaan huomioon yhtäältä jäsenvaltioiden laaja harkintavalta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tehtävää ja sen täytäntöönpanon edellytyksiä määriteltäessä ja toisaalta komission tältä osin ilmeiseen virheeseen rajoittuvan valvonnan ulottuvuus, unionin yleisen tuomioistuimen valvonta, jonka on kohdistuttava komission tältä osin tekemään arviointiin, ei myöskään voi ylittää tätä samaa rajaa ja että näin ollen tämän valvonnan on rajoituttava sen tutkimiseen, onko komissio perustellusti todennut jäsenvaltion tehneen ilmeisen virheen tai hylännyt sitä koskevan väitteen.

Kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen 20.2.2001 annetussa tuomiossa Analir ym., C‑205/99 esittämät perustelut, joissa tukeudutaan palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa annetun asetuksen N:o 3577/92 (meriliikenteen kabotaasi) 1 ja 4 artiklan tulkintaan sen perustavanlaatuisen tavoitteen mukaisesti, joka on meriliikenteen kabotaasipalvelujen tarjoamisen vapauden turvaaminen ja siten tämän vapauden rajoitusten hyväksyminen ainoastaan hyvin tiukkojen edellytysten täyttyessä, komissio on tarkistaakseen ensimmäisen Altmark-kriteerin täyttymisen aivan oikein todennut päätöksessä, jossa kyseiset tuet todettiin sisämarkkinoille soveltumattomiksi, että ”julkisen palvelun sopimuksessa määritellyn julkisen palvelun alan on oltava tarpeellinen ja oikeasuhteinen suhteessa julkisen palvelun todelliseen tarpeeseen. Siitä on osoituksena säännöllisten kuljetuspalvelujen riittämättömyys tavanomaisissa markkinaolosuhteissa”.

Kansallisia viranomaisia ei voida vapauttaa velvollisuudesta osoittaa yksityisen toiminnan puuttuminen. Nimittäin edellä mainitun tuomion Analir ym. 34 kohdasta ilmenee selvästi, että julkista palvelua koskevan todellisen tarpeen osoittaminen liittyy tällaisen toiminnan puuttumisen osoittamiseen. Toisin sanoen julkisen palvelun todellinen tarve määräytyy yksityisen toiminnan puuttumista koskevan toteamuksen perusteella.

Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun vahvistamiseksi meriliikenteen kabotaasin alalla ei siten riitä, että jäsenvaltio vetoaa alueellisen jatkuvuuden tavoitteen toteuttamiseen. Lisäksi edellytetään, että tätä tavoitetta ei ole jo toteutettu markkinavoimin. Jos markkinavoimien avulla voidaan saavuttaa osa tästä tavoitteesta, tällaisen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun luominen on perusteltua vain, jos se vastaa markkinoiden vastaavaan puutteeseen.

(Ks. 119, 124, 125 ja 172 kohta)