Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö

(EY 49 artikla; neuvoston direktiivin 77/388 24 artiklan 3 kohta ja 28 i artikla sekä neuvoston direktiivin 2006/112 283 artiklan 1 kohdan c alakohta)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Pienten yritysten erityisjärjestelmä

(Neuvoston direktiivin 77/388 24 ja 24 a artikla sekä neuvoston direktiivin 2006/112 284–287 artikla)

Tiivistelmä

1. EY 49 artikla ei ole esteenä jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/18, 24 artiklan 3 kohdalle ja 28 i artiklalle eikä yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112 283 artiklan 1 kohdan c alakohdalle, joissa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus myöntää alueelleen sijoittautuneille pienyrityksille arvonlisäverovapautus, johon liittyy vähennysoikeuden menetys, mutta suljetaan sama mahdollisuus pois muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneilta pienyrityksiltä.

Jäsenvaltion alueen ulkopuolelle sijoittautuneiden pienyritysten jättäminen arvonlisäverovapautuksen ulkopuolelle tosin tekee näiden pienyritysten kannalta vähemmän houkuttelevaksi palvelujen tarjoamisen kyseisessä jäsenvaltiossa ja merkitsee siten palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittamista.

Arvonlisäverojärjestelmän kehityksen nykyvaiheessa tavoiteltava verovalvonnan tehokkuuden takaaminen veropetosten, veronkierron ja muiden väärinkäytösten estämiseksi sekä pienyritysten erityisjärjestelmän tavoitteena oleva pienyritysten kilpailukyvyn vahvistaminen kuitenkin oikeuttavat sen, että arvonlisäverovapautusta sovelletaan vain sen jäsenvaltion alueelle sijoittautuneisiin pienyrityksiin, jossa arvonlisävero on maksettava. Rajoittamalla arvonlisäverosta vapauttaminen koskemaan vain vapautusta soveltavan jäsenvaltion alueelle sijoittautuneita pienyrityksiä voidaan nimittäin taata tämän vapautuksen edellytysten täyttymiseen kohdistuvan verovalvonnan tehokkuus, koska yritykset lähtökohtaisesti säilyttävät kaikkea taloudellista toimintaansa koskevat asiakirjat sijoittautumispaikassaan. Vastaanottavalla jäsenvaltiolla ei ole mahdollisuutta valvoa tehokkaasti sen alueelle sijoittautumattoman pienyrityksen toimintaa tämän käyttäessä palvelujen tarjoamisen vapautta.

Lisäksi tarve tällaisesta järjestelmästä saatavan edun rajoittamiseen koskemaan vain asianomaiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita pienyrityksiä liittyy siihen, että hallinnollisesta yhteistyöstä arvonlisäverotuksen alalla ja asetuksen N:o 218/92 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 1798/2003 sekä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen alalla annetun direktiivin 77/799 mukaisilla hallinnollista apua koskevilla säännöillä ei voida varmistaa tehokasta tietojen vaihtoa pienyritysten toiminnasta arvonlisäverovapautusta soveltavan jäsenvaltion alueella. Direktiivin 2006/112 272 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla jäsenvaltiot voivat nimittäin vapauttaa pienyritykset kaikista saman direktiivin 213–271 artiklassa säädetyistä velvollisuuksista, joiden tarkoituksena on antaa jäsenvaltioiden veroviranomaisille tieto arvonlisäveron alaisesta toiminnasta niiden alueella. Pienyrityksillä ei siten pääsääntöisesti ole arvonlisäverotunnistetta sijoittautumisjäsenvaltiossaan, jolla ei ole käytettävissään minkäänlaista tietoa niiden liikevaihdosta. Direktiivi 77/799 puolestaan koskee tulosta, varallisuudesta ja vakuutusmaksuista perittäviin veroihin liittyvien tietojen vaihtoa. Vaikkei voidakaan pitää mahdottomana, että varsinkin tulotiedoista voidaan saada hyödyllisiä viitteitä mahdollisten arvonlisäveropetosten tutkinnassa, näissä tiedoissa ei kuitenkaan ole mukana arvonlisäveron alaisen verotettavan liikevaihdon määrää.

(ks. 51, 53, 59–61, 64–67, 71 ja 76 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/18, 24 ja 24 a artiklaa sekä yhteisestä arvonlisäjärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112 284–287 artiklaa on tulkittava siten, että käsitteellä ”vuosittainen liikevaihto” tarkoitetaan yrityksen yhden vuoden aikana saamaa liikevaihtoa siinä jäsenvaltiossa, johon se on sijoittautunut.

(ks. 77 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)