ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ympäristö – Villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälinen kauppa – Asetuksen N:o 338/97 liitteeseen B kuuluvat lajit – Tuonti Euroopan unioniin – Tuontilupa – Asetuksessa N:o 338/97 säädettyjen myöntämisedellytysten noudattamatta jättäminen – Luvan pätemättömyys ainoastaan niiden yksilöiden osalta, joita kyseinen noudattamatta jättäminen tosiasiallisesti koskee – Luvan pätevyys edellytykset täyttävien yksilöiden osalta – Takavarikko ja mahdollinen konfiskaatio, jotka rajoittuvat kyseisiin yksilöihin, joita pätemättömyysperuste tosiasiallisesti koskee

(Neuvoston asetuksen N:o 338/97 4 artiklan 2 ja 6 kohta, 11 artiklan 2 kohdan a ja b alakohta sekä liite B)

Luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa sääntelemällä annetun asetuksen N:o 338/97 11 artiklan 2 kohdan a ja b alakohtaa on tulkittava siten, että tuontilupaa, joka ei ole asetuksessa vahvistettujen edellytysten mukainen, on pidettävä pätemättömänä vain siltä osin kuin se koskee eläinyksilöitä, joita kyseisen tuontiluvan pätemättömyysperuste tosiasiallisesti koskee, jolloin kyseiset yksilöt ovat ainoat, jotka jäsenvaltion, jossa nämä yksilöt ovat, toimivaltaisen viranomaisen on takavarikoitava ja mahdollisesti konfiskoitava.

Vaikka kyseisessä asetuksessa sallitaan yhden ainoan unioniin tuontia koskevan luvan myöntäminen useita sen liitteessä B lueteltujen lajien eri eläinyksilöitä varten, tällaisen luvan myöntäminen ei perustu asianomaiseen rahtiin kuuluvien kaikkien yksilöiden kokonaisarviointiin vaan yksilölliseen ja perinpohjaiseen tutkimukseen, joka koskee kunkin asianomaisen yksilön tilannetta. Sillä, että tuontilupa on pätemätön sellaisten eläinyksilöiden osalta, jotka eivät täytä kyseisen asetuksen 4 artiklan 2 ja 6 kohdassa mainittuja myöntämisedellytyksiä, ei näin ollen voida asettaa kyseenalaiseksi luvan pätevyyttä, kun on kyse yksilöistä, jotka todella täyttävät kyseiset edellytykset.

Asetuksen N:o 338/97 11 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan tällaisella tulkinnalla ei vaaranneta kyseisen asetuksen tavoitteita, joihin kuuluu mahdollisimman kattavan luonnonvaraisten eläin- ja kasviyksilöiden suojelun turvaaminen sääntelemällä niillä käytävää kauppaa villieläimistön ja kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen tavoitteita, periaatteita ja määräyksiä noudattaen.

(ks. 25, 29, 31, 34, 35 ja 41 kohta sekä tuomiolauselma)
Asetusta N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja saatettuna ajan tasalle asetuksella N:o 118/97 ja sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 592/2008, ja erityisesti sen 13 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltion katsotaan olevan toimivaltainen valtio myöntämään perhe-etuuden henkilölle pelkästään siitä syystä, että tällä henkilöllä on rekisteröity kotipaikka kyseisen jäsenvaltion alueella, vaikka mainittu henkilö ja hänen perheenjäsenensä eivät työskentele tai asu vakinaisesti tuossa jäsenvaltiossa. Kyseisen asetuksen 13 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä myös sille, että jäsenvaltio, joka ei ole tarkasteltavana olevaan henkilöön nähden toimivaltainen valtio, myöntää tälle perhe-etuuksia, jollei kyseessä olevan tilanteen ja kyseisen ensimmäisen jäsenvaltion alueen välillä ole täsmällistä ja erityisen kiinteää liittymäkohtaa.

(ks. 30 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Rajatarkastukset, turvapaikka ja maahanmuutto – Maahanmuuttopolitiikka – Oikeus perheenyhdistämiseen – Direktiivi 2003/86 – Kansallinen lainsäädäntö, jossa asetetaan aviopuolisolle tai rekisteröidylle kumppanille edellytys vähintään 21 vuoden iästä perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen tekemishetkenä – Sallittavuus

(Neuvoston direktiivin 2003/86 4 artiklan 5 kohta)

Tiivistelmä

Oikeudesta perheenyhdistämiseen annetun direktiivin 2003/86 4 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, ettei kyseinen säännös ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan aviopuolisoiden ja rekisteröityjen kumppanien on oltava 21 vuotta täyttäneitä jo hakemuksen tekemishetkenä, jotta heitä voidaan pitää perheenjäseninä, joilla on oikeus perheenyhdistämiseen.

Jäsenvaltioiden direktiivin 2003/86 4 artiklan 5 kohdan nojalla asettama vähimmäisikä vastaa nimittäin lopulta ikää, jossa henkilön katsotaan asianomaisen jäsenvaltion mukaan olevan riittävän kypsä paitsi kieltäytymään avioliittoon pakottamisesta myös päättämään toiseen maahan asettumisesta aviopuolisonsa kanssa, jotta hän voisi viettää siellä tämän kanssa perhe-elämää ja kotoutua sinne.

Toimenpide, joka edellyttää perheenyhdistäjän ja hänen aviopuolisonsa täyttäneen vähimmäisiän hakemuksen tekemishetkellä, ei estä perheenyhdistämistä koskevan oikeuden käyttämistä tai tee sitä suhteettoman vaikeaksi.

Perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen tekemishetken huomioon ottaminen sen määrittämiseksi, täyttyykö vähimmäisikää koskeva edellytys, on myös yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen mukaista.

(ks. 15–17 ja 19 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Liikenne – Meriliikenne – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Asetus N:o 4055/86 – Henkilöllinen soveltamisala – Yhtiön, joka on sijoittautunut Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevaan valtioon ja joka omistaa kolmannen maan lipun alla purjehtivan aluksen ja tarjoaa meriliikennepalveluja kyseisen sopimuksen sopimuspuolina olevien valtioiden välillä, kuuluminen henkilölliseen soveltamisalaan – Edellytykset

(ETA-sopimus; neuvoston asetuksen N:o 4055/86 1 artikla)

Tiivistelmä

Palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen annetun asetuksen N:o 4055/86 1 artiklaa on tulkittava siten, että yhtiö, joka on sijoittautunut Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevaan valtioon ja joka omistaa kolmannen maan lipun alla purjehtivan aluksen, jolla meriliikennepalveluja tarjotaan kyseisen sopimuksen sopimuspuolena olevasta valtiosta tai kyseisen sopimuksen sopimuspuolena olevaan valtioon, voi vedota palvelujen tarjoamisen vapauteen sillä ehdolla, että sitä voidaan sen takia, että se käyttää kyseistä alusta, pitää kyseisten palvelujen tarjoajana ja että kyseisten palvelujen vastaanottajat ovat sijoittautuneet muihin kyseisen sopimuksen sopimuspuolina oleviin valtioihin kuin siihen, johon kyseinen yhtiö on sijoittautunut.

Asetuksen N:o 4055/86 soveltamiseen ei vaikuta mitenkään se, että kyseistä meriliikennettä harjoittava alus, jossa työskentelee työntekijöitä, joiden hyväksi työtaistelutoimiin on ryhdytty, purjehtii kolmannen maan lipun alla, eikä se, että aluksen miehistön jäsenet ovat kolmansien maiden kansalaisia.

(ks. 42 ja 44 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C‑204/13

Finanzamt Saarlouis

vastaan

Heinz Malburg

(Bundesfinanzhofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Verotus — Arvonlisävero — Vähennysoikeuden syntyminen ja laajuus — Se, että yhtiömies purkaa yhtiön — Kyseisen yhtiön asiakaskunnan osan hankkiminen — Apportti toiselle yhtiölle — Ostoihin sisältyvän veron maksaminen — Mahdollinen vähentäminen”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 13.3.2014

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Vähennysoikeuden syntyminen ja laajuus – Se, että yksi yhtiömiehistä hankkii yhtiön asiakaskunnan osan sen luovuttamiseksi vastikkeetta uuden yhtiön käyttöön – Vähennysoikeutta ei ole – Verotuksen neutraalisuuden periaate – Soveltumattomuus

(Neuvoston direktiivin 77/388 2 artiklan 1 alakohta, 4 artiklan 1 ja 2 kohta ja 17 artiklan 2 kohdan a alakohta)

Kun otetaan huomioon arvonlisäverotuksen neutraalisuuden periaate, jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 4 artiklan 1 ja 2 kohtaa ja 17 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että veroneuvontaa harjoittavan siviiliyhtiön yhtiömiehellä, joka hankkii kyseiseltä yhtiöltä osan asiakaskunnasta ainoastaan siinä tarkoituksessa, että hän luovuttaa kyseisen asiakaskunnan välittömästi tämän jälkeen vastikkeetta vasta perustetun veroneuvontaa harjoittavan siviiliyhtiön, jonka pääosakas hän on, käyttöön liiketoimintaa varten ilman, että kyseisestä asiakaskunnasta kuitenkaan tulee osa vasta perustetun yhtiön varoja, ei ole oikeutta vähentää kyseisen asiakaskunnan hankintaan sisältyvää arvonlisäveroa.

Kyseinen asiakaskunnan luovuttaminen uuden yhtiön käyttöön on nimittäin vastikkeeton, ja se ei näin ollen kuulu kuudennen direktiivin 2 artiklan 1 alakohdan, joka koskee ainoastaan vastikkeellisia luovutuksia ja suorituksia, eikä kuudennen direktiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdan, jotka koskevat aineellisen tai aineettoman omaisuuden hyödyntämistä jatkuvaluonteisessa tulonsaantitarkoituksessa, soveltamisalaan.

Lisäksi verotuksen neutraalisuuden periaate heijastuu vähennysjärjestelmästä, jolla pyritään vapauttamaan elinkeinonharjoittaja kokonaan sen kaiken taloudellisen toiminnan yhteydessä maksettavasta tai maksetusta arvonlisäverosta. Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä takaa näin ollen täydellisen neutraalisuuden kaiken taloudellisen toiminnan verorasituksen suhteen riippumatta tämän toiminnan tarkoituksesta tai tuloksesta edellyttäen, että kyseinen toiminta sinänsä on arvonlisäverollista. Verotuksen neutraalisuuden periaatetta ei näin ollen sovelleta tilanteeseen, jossa asiakaskunta luovutetaan vastikkeetta yhtiön käyttöön, mikä ei ole arvonlisäveron soveltamisalaan kuuluva liiketoimi.

(ks. 36, 41, 42 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C‑330/13

Lukoyl Neftohim Burgas AD

vastaan

Nachalnik na Mitnicheski punkt Pristanishte Burgas Tsentar pri Mitnitsa Burgas

(Administrativen sad Burgasin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Yhteinen tullitariffi — Yhdistetty nimikkeistö — Tavaroiden luokittelu — Tavara, jota on kuvattu ”raskasöljyksi, voiteluöljyksi tai muuksi tiettyyn käsittelyyn tarkoitetuksi öljyksi” — Nimikkeet 2707 ja 2710 — Aromaattiset aineosat ja muut kuin aromaattiset aineosat — Yhdistetyn nimikkeistön ja harmonoidun järjestelmän välinen suhde”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 12.6.2014

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella N:o 1006/2011, olevat alanimikkeet 2707 99 91 ja 2707 99 99)

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella N:o 1006/2011, oleva 27 ryhmä)

Tulliliitto — Yhteinen tullitariffi — Tullinimikkeet — Yhdistetyn nimikkeistön 27 ryhmä — Maaöljyt ja bitumisista kivennäisistä saadut öljyt, muut kuin raa’at öljyt ja samankaltaiset tuotteet, joissa aromaattisten aineosien paino on suurempi — Aromaattisten aineosien käsite, joka on laajempi kuin aromaattisten hiilivetyjen käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella N:o 1006/2011, olevat nimikkeet 2707 ja 2710)

Ks. tuomion teksti. (ks. 29–31 kohta)

Kriteeri, joka on otettava huomioon luokiteltaessa öljyn kaltaista tuotetta tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteeseen I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1006/2011, sisältyvän yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2707 tai nimikkeeseen 2710, on aromaattisten aineosien painon suhde muiden kuin aromaattisten aineosien painoon. Kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on lähtökohtaisesti ratkaista, mikä on sopivin menetelmä, jolla voidaan määrittää aromaattisten aineosien pitoisuudet tietyssä tuotteessa tällaisen luokittelun tekemiseksi. (ks. 39 ja 56 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 3 kohta)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteeseen I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1006/2011, sisältyvän yhdistetyn nimikkeistön 27 ryhmässä käytettyä ilmaisua ”aromaattiset aineosat” on tulkittava siten, että se on laajempi kuin ilmaisu ”aromaattiset hiilivedyt”. (ks. 48 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 59 ja 60 kohta)
Sellaisten viinien nimitysten, joiden alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän jäsenvaltiot ovat hyväksyneet, kirjaamisesta E-Bacchus-tietokantaan on huomattava, että kirjaaminen ei ole edellytys sille, että kyseiset viinien nimitykset saavat unionin tason suojaa, koska nämä viinien nimitykset ovat maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetun asetuksen N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) nojalla suojattuja ilman eri toimenpiteitä, eikä tämä suoja ole riippuvainen niiden kirjaamisesta mainittuun tietokantaan.

Unionin viinialan järjestelmää muutettiin perusteellisesti viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetulla asetuksella N:o 479/2008 muun muassa viinien laatuun liittyvien tavoitteiden saavuttamiseksi. Tätä varten uudessa järjestelmässä säädetään kaikkia viinin nimityksen suojaamista koskevia hakemuksia varten perusteellisesta tutkinnasta, joka suoritetaan maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetun asetuksen N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus)118 e artiklan mukaisesti kahdessa vaiheessa, ensin kansallisella tasolla ja sitten unionin tasolla ilman, että tähän liittyy mitään automaattisuutta. Komissiolla on tässä järjestelmässä asetuksen N:o 1234/2007 118 e–118 i artiklan nojalla todellinen päätösvalta, jonka nojalla se voi joko myöntää tai evätä alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojan sen mukaan, täyttyvätkö mainitussa asetuksessa säädetyt edellytykset.

Koska oikeudellinen asiayhteys ja komission toimivalta, jotka liittyvät viinien nimitysten kirjaamiseen E-Bacchus-tietokantaan näiden kahden suojelujärjestelmän – sellaisina kuin unionin lainsäätäjä on niistä säätänyt – nojalla, eivät ole toisiinsa rinnastettavia, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole loukattu.

(ks. 74 ja 75 kohta)
11

Koska Oberster Gerichtshofilla on epäilyksiä pro rata temporis ‑periaatteen ulottuvuudesta sen käsiteltävänä olevassa asiassa, se on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Voidaanko pro rata temporis ‑periaatetta soveltaa [osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen] 4 lausekkeen 2 kohdan perusteella kollektiivisopimuksessa (työehtosopimus) säänneltyyn lapsesta maksettavaan lisään, jossa on kyse työnantajan maksamasta sosiaalietuudesta, jolla pyritään korvaamaan osittain vanhemmille lapsen, josta lapsesta maksettavaa lisää saadaan, elatuksesta aiheutuva taloudellinen rasitus, tällaisen etuuden luonteen perusteella asianmukaisena? 2) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko [osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen] 4 lausekkeen 1 kohtaa tulkittava siten, että osa-aikaisten työntekijöiden erilainen kohtelu siten, että lapsesta maksettavaa lisää alennetaan työajan suhteessa – kun otetaan huomioon työmarkkinaosapuolten laajamittainen vapaus määrittää tietty sosiaali- ja talouspoliittinen tavoite ja sen saavuttamiseen soveltuvat keinot –, on asiallisesti oikeutettua, jos etuuden työaikaan suhteuttamista koskeva kielto a) vaikeuttaisi vanhempain osa-aikatyöskentelyä (Elternteilzeit) ja/tai pienimuotoista työskentelyä vanhempainloman (Elternkarenzurlaub) aikana tai tekisi ne mahdottomaksi ja/tai b) heikentäisi suuremman taloudellisen rasituksen vuoksi sellaisten työnantajien kilpailukykyä, jotka työllistävät suuremman määrän osa-aikaisia työntekijöitä, ja vähentäisi työnantajan halukkuutta palkata osa-aikaisia työntekijöitä ja/tai c) suosisi sellaisia osa-aikaisia työntekijöitä, joilla on useampia osa-aikaisia työsuhteita ja näin ollen moninkertainen oikeus lapsesta maksettavan lisän kaltaiseen kollektiivisopimukseen perustuvaan etuuteen ja/tai d) suosisi osa-aikaisia työntekijöitä, koska heillä on kokoaikaisia työntekijöitä enemmän työstä vapaata aikaa ja näin ollen paremmat lastenhoitomahdollisuudet? 3) Jos ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko [Euroopan unionin] perusoikeuskirjan 28 artiklaa tulkittava siten, että työoikeudellisessa järjestelmässä, jossa valitut ja toimivaltaiset työmarkkinaosapuolet yhtäpitävien sosiaalipoliittisten arviointien perusteella määrittävät olennaisen osan työoikeudellisista vähimmäisstandardeista, kollektiivisopimuksen yhdenkin (unionin oikeuden syrjintäkiellon vastaisen) yksittäisen määräyksen (käsiteltävässä asiassa lapsesta maksettavan lisän alentaminen työajan suhteessa osa-aikatyössä) mitättömyys (kansallisen oikeuskäytännön perusteella) aiheuttaa sen, että mitättömyysseuraamus koskee kaikkia kollektiivisopimuksen määräyksiä kyseisellä sääntelyalalla (käsiteltävässä asiassa lapsesta maksettava lisä)?”
13

Tämän vuoksi Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia (Sisilian alueellinen hallintotuomioistuin) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko kansallinen lainsäädäntö, jonka perusteella laillistettu proviisori, joka on kirjattu asianomaisen ammattiyhteisön luetteloon mutta jolla ei ole apteekkiliikkeiden sijoittamisesta vahvistettuun ’pianta organicaan’ kuuluvaa apteekkiliikettä, ei voi jakaa itsehoitoapteekissaan niitäkään lääkkeitä, jotka edellyttävät vain yksinkertaista tavalliselle paperiarkille ilman lomaketta laadittua lääkemääräystä mutta joita kansanterveyslaitos ei korvaa vaan jotka kansalainen maksaa siten kokonaan itse, ja jossa vahvistetaan myös tällä alalla tiettyjä lääkkeiden ryhmiä koskeva myyntikielto ja rajoitetaan valtion alueelle sijoitettavien apteekkiliikkeiden lukumäärää, ristiriidassa SEUT 49 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa vahvistettujen sijoittautumisvapauden, syrjintäkiellon ja kilpailun suojelun periaatteiden kanssa? 2) Onko perusoikeuskirjan 15 artiklaa tulkittava siten, että siinä vahvistettua periaatetta sovelletaan rajoituksitta myös proviisorin ammattiin, ilman että tähän ammattiin liittyvä julkisoikeudellinen puoli olisi hyväksyttävä perustelu sille, että apteekkiliikkeiden haltijoihin ja itsehoitoapteekkien haltijoihin sovelletaan erilaisia järjestelmiä edellä ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettujen lääkkeiden myynnin osalta? 3) Onko SEUT 102 ja SEUT 106 artiklan [1 kohtaa] tulkittava siten, että määräävän markkina-aseman väärinkäytön kieltoa on sovellettava rajoituksitta proviisorin ammattiin siltä osin kuin perinteisen apteekin haltijana oleva proviisori, joka myy lääkkeitä kansanterveyslaitoksen kanssa tekemänsä sopimuksen perusteella, hyötyy itsehoitoapteekkien omistajille asetetusta kiellosta myydä C‑ryhmään kuuluvia lääkkeitä, ilman että tätä voitaisiin perustella pätevästi sillä, että proviisorin ammatti on kiistattomasti erityinen, koska siihen liittyy kansalaisten terveyden suojelua koskeva yleinen intressi?”
12

Direktiivin 91/477 11 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. [Ampuma-aseita] saa siirtää jäsenvaltiosta toiseen ainoastaan seuraavissa kohdissa säädetyn menettelyn mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 12 artiklan soveltamista. Näitä säännöksiä sovelletaan myös silloin, kun [ampuma-aseen] siirto on seurausta postimyynnistä. 2. Kun [ampuma-aseita] siirretään toiseen jäsenvaltioon, sen, jota asia koskee, on ilmoitettava ennen lähettämistä sille jäsenvaltiolle, jossa kyseiset aseet ovat: — myyjän tai luovuttajan sekä ostajan tai hankkijan tai tarvittaessa omistajan nimi ja osoite, — sen paikan osoite, johon aseet lähetetään tai kuljetetaan, — lähetykseen tai kuljetukseen kuuluvien aseiden lukumäärä, — tiedot, joiden avulla on mahdollista tunnistaa jokainen ase ja lisäksi ilmoitus sitä, että [ampuma-ase] on tarkastettu kannettavien [ampuma-aseiden] pistokokeiden keskinäisestä tunnustamisesta 1 päivänä heinäkuuta 1969 tehdyn yleissopimuksen säännösten mukaisesti, — kuljetusväline, — lähtöpäivämäärä ja arvioitu saapumispäivämäärä. Kahdessa viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitettuja tietoja ei tarvitse ilmoittaa silloin, kun on kyse asekauppiaiden välisestä siirrosta. Jäsenvaltion on tarkastettava edellytykset, joiden mukaan siirto tapahtuu, erityisesti turvallisuuden osalta. Jos jäsenvaltio sallii siirron, sen on annettava lupakirja, jossa on kaikki ensimmäisessä kappaleessa tarkoitetut maininnat. Tämän lupakirjan on seurattava [ampuma-aseita] niiden määränpäähän saakka; se on esitettävä aina jäsenvaltion viranomaisten pyynnöstä.”
1)

SEUT 263 artiklaa on tulkittava niin, että Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 ja Euroopan aluekehitysrahastosta ja asetuksen (EY) N:o 1783/1999 kumoamisesta 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1080/2006 alaan kuuluvan toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä, yhteydessä tukihakemuksen hylkäävästä seurantakomitean päätöksestä nostettu kanne ei kuulu unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Jessy Saint Prix ja Secretary of State for Work and Pensions (jäljempänä Secretary of State) ja jossa on kyse siitä, että Secretary of State on kieltäytynyt myöntämästä Saint Prix’lle tulotukea.
16

Vaikka direktiivin 2003/88 7 artiklaan ei sisälly nimenomaista mainintaa palkasta, johon työntekijällä on oikeus vuosilomansa aikana, unionin tuomioistuin on jo täsmentänyt, että mainitun 7 artiklan 1 kohdassa käytetty ilmaisu ”palkallinen vuosiloma” tarkoittaa, että palkanmaksua on jatkettava direktiivissä tarkoitetun vuosiloman keston ajan ja että työntekijälle on toisin sanoen maksettava normaalia palkkaa tämän lepojakson ajalta (ks. tuomio Robinson-Steele ym., C-131/04 ja C-257/04, EU:C:2006:177, 50 kohta ja tuomio Schultz-Hoff ym., C‑350/06 ja C‑520/06, EU:C:2009:18, 58 kohta).
14

Toiseksi siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoo, että kuluttajan tekemä suoritus on välttämätön tekijä, jotta myyntijärjestelmä voidaan katsoa direktiivissä 2005/29 tarkoitetuksi pyramidimyyntijärjestelmäksi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta käsitteen ”suoritus” tulkintaa. Se katsoo, että on tärkeää tietää yhtäältä, voidaanko jokainen maksettu summa, olipa se miten pieni hyvänsä, katsoa suoritukseksi, ja toisaalta, riittääkö symbolisen summan maksaminen, kuten pääasiassa, jotta järjestelmä voidaan kieltää. Se esittää tästä, että uuden asiakkaan 4financelle maksama 0,01 LTL:n summa on pienin teknisesti siirtokelpoinen summa, että maksun tarkoituksena on vain tunnistaa tarkasti tämä asiakas lainasopimuksen tekemistä varten ja että näillä maksuilla rahoitetaan vain hyvin vähäisessä määrin myynninedistämismekanismista maksettuja palkkioita.
Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.4.2004 annettua komission asetusta (EY) N:o 796/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 20.8.2007 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 972/2007, on tulkittava siten, että silloin, kun automaattisia ristiintarkastuksia, joilla pyritään varmistamaan viljelijän tilatukihakemuksessa ilmoitettujen lohkojen tukikelpoisuus, täydennetään sen takia, että käynnissä on viljelylohkojen tunnistusjärjestelmän päivitys, tuoreiden ilmakuvien perusteella tehtävällä tarkastuksella, joka johtaa viljelijän ilmoituksessa olevien epäselvyyksien havaitsemiseen, toimivaltainen viranomainen ei ole velvollinen tekemään tarkastusta paikalla, vaan sillä on kyseisen asetuksen 24 artiklan 2 kohdan mukaan harkintavaltaa tämän takia toteutettavien toimenpiteiden suhteen. Mainittu viranomainen ei varsinkaan ole velvollinen mittaamaan kyseisiä lohkoja paikalla, jos sillä ei ole mitään epäilyksiä niiden mittaustulosten suhteen, jotka se on saanut käytössään olevien ilmakuvien perusteella.