FI Euroopan unionin virallinen lehti C 212/40

Kanne 19.7.2006 — Total ja Elf Aquitaine v. komissio

(Asia T-190/06)

(2006/C 212/70)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantajat: Total ja Elf Aquitaine (Courbevoie, Ranska) (edustajat: asianajajat E. Morgan de Rivery ja A. Noël-Baron)

Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— komission 3.5.2006 tekemän päätöksen K(2006) 1766 lopullinen 1 artiklan o ja p kohta, 2 artiklan i kohta ja 3 ja 4 artikla on kumottava

— toissijaisesti komission 3.5.2006 tekemän päätöksen K(2006) 1766 lopullinen 2 artiklan i kohtaa on muutettava niiltä osin kuin siinä määrätään Arkema SA maksamaan sakkoa 78 663 miljoonaa euroa, joista Total on yhteisesti ja yhteisvastuullisesti maksuvelvollinen 42 miljoonan euron osalta ja Elf Aquitaine SA 65,1 miljoonan euron osalta, ja alennettava kyseisen sakon määrää asianmukaiselle tasolle

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat vaativat kanteessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan osittain komission asiassa COMP/F/38.620 — Vetyperoksidi ja perboraatti 3.5.2006 tekemän päätöksen K(2006) 1766 lopullinen, jossa komissio on todennut, että ne yritykset, joille päätös on osoitettu ja joihin myös kantajat lukeutuvat, ovat rikkoneet EY 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka ovat koskeneet kilpailijoiden välistä tietojenvaihtoa, hintoja ja tuotantokapasiteettia koskevia sopimuksia sekä kyseisten sopimusten täytäntöönpanon valvontaa vetyperoksidin ja natriumperboraatin alalla. Kantajat vaativat toissijaisesti, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin alentaa niiden tytäryhtiölle määrätyn sakon — josta kantajat ovat yhteisesti ja yhteisvastuullisesti vastuussa — määrää.

Kanne perustuu pääasiallisesti kymmeneen kanneperusteeseen.

Kantajat väittävät ensinnäkin, että kanteen kohteena olevalla päätöksellä loukataan niiden puolustautumisoikeuksia sekä syyttömyysolettamaa.

Toiseksi ne väittävät, että koska ne tuomitaan kanteen kohteena olevassa päätöksessä niiden tytäryhtiön kiistanalaisen rikkomisen perusteella, kyseisessä päätöksessä laiminlyödään perusteluvelvollisuus yhtäältä sen takia, että komission perustelut — jotka kantajien mukaan ovat osittain ristiriitaiset — ovat riittämättömät ottaen huomioon sen, että kantajien osalta muotoiltu kanta on täysin uusi, ja toisaalta sen takia, että koska komissio on kieltäytynyt ottamasta kantaa sellaisiin täsmällisiin seikkoihin, joihin kantajat ovat vedonneet osoittaakseen sen, etteivät ne osallistu tytäryhtiön hallintoon, on katsottava, että komissio on jättänyt ottamatta huomioon kyseiset seikat.

Kantajat katsovat lisäksi, että kanteen kohteena olevalla päätöksellä loukataan EY 81 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 (1) 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun yrityksen käsitteen yhtenäistä luonnetta ja rikotaan niitä säännöksiä, joilla säännellään emoyhtiön vastuuta tytäryhtiönsä rikkomisista. Viimeksi mainitun kanneperusteen osalta kantajat väittävät, että komissio on jättänyt ottamatta huomioon ne rajoitukset, joita yhteisön tuomioistuimet ovat asettaneet komission vallalle lukea emoyhtiön syyksi sen tytäryhtiön rikkomisia. Komissio on myös tulkinnut virheellisesti syyksiluettavuutta koskevaa oikeuskäytäntöä ja toiminut ristiriitaisesti asiaa koskevaan omaan päätöskäytäntöönsä nähden. Kantajien mukaan komissio on lisäksi loukannut oikeushenkilön autonomian periaatetta.

Kantajat katsovat myös, että komissio on tehnyt ilmeisiä arviointivirheitä soveltaessaan virheellisesti syyksiluettavuutta koskevaa periaatetta Totaliin ja katsoessaan rikkomisen uusimisen osalta, että kanteen kohteena olevassa päätöksessä tuomittu tytäryhtiö oli aina kuulunut Totalille.

Kantajat väittävät lisäksi, että komissio on loukannut useita olennaisia periaatteita, jotka jäsenvaltiot ovat tunnustaneet ja jotka ovat osa yhteisön oikeusjärjestystä, kuten syrjintäkiellon periaatetta, omasta teosta kannettavan vastuun periaatetta, rangaistusten henkilöllisen kohdentamisen periaatetta ja laillisuusperiaatetta.

Kantajat väittävät myös, että kanteen kohteena olevalla päätöksellä loukataan hyvän hallinnon ja oikeusvarmuuden periaatteita.

Kantajat katsovat lopuksi, että komissio on rikkonut sakkojen määrän vahvistamista koskevia sääntöjä, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, koska se ei ole soveltanut kantajiin sakon perusmäärään sovellettavaa 25 prosentin vähennystä, vaikka se on tehnyt näin muun sellaisen tahon osalta, jolle kanteen kohteena oleva päätös on osoitettu. Kantajien mukaan kanteen kohteena olevassa päätöksessä ei myöskään oteta huomioon komission vallan rajoja ehkäisevän vaikutuksen huomioon ottamisessa, mikä merkitsee syyttömyysolettaman ja oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamista.

Kantajat väittävät lopuksi, että kanteen kohteena oleva päätös merkitsee harkintavallan väärinkäyttöä, koska siinä osoitetaan kantajille vastuu niiden tytäryhtiön rikkomisesta ja tuomitaan kantajat yhteisvastuullisesti niiden tytäryhtiön kanssa.

Kantajat katsovat toissijaisesti, että niiden tytäryhtiölle määrätty sakko, jonka maksamisesta ne ovat yhteisesti ja yhteisvastuullisesti vastuussa, on saatettava oikeasuhteiseksi. Kantajat vaativat, että niille määrätyn sakon määrää alennetaan 25 prosentilla sen perusmäärästä ja että niihin sovelletaan lieventäviä asianhaaroja sillä perusteella, että ne on lähes samanaikaisesti tuomittu huomattaviin sakkoihin kahdessa samankaltaisessa tapauksessa.

(1) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16 päivänä joulukuuta 2002 annettu asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL L 1, s. 1).