YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

8 päivänä kesäkuuta 1995

Asia T-583/93

P

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Viran puolesta tehty siirtopäätös, josta seuraa erityisesti henkilöstösääntöjen 56 a artiklassa määrätyn korvauksen menetys — Perusteluvelvollisuus”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-433

Aihe:

Kanteella vaaditaan viran puolesta tehdyn siirtopäätöksen kumoamista sekä korvausta tämän päätöksen aiheuttamasta taloudellisesta vahingosta.

Lopputulos:

Päätös kumotaan ja vastaaja velvoitetaan suorittamaan vahingonkorvaus.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja tekee säännöllistä vuorotyötä ja saa sen takia henkilöstösääntöjen 56 artiklan a kohdassa tarkoitettua korvausta sekä mahdollisuuden käyttää ilmaista kuljetuspalvelua.

Kantajan huhtikuussa 1992 tehdyssä jaksottaisessa arviointikertomuksessa ajanjaksolle 1.7.1989—30.6.1991 ensimmäinen arvostelija totesi merkittävää huononemista kohdissa ”suorituskyky, suoritusten tarkkuus ja sopeutuminen yksikön vaatimuksiin” ja ”toiminta yksikössä, vastuullisuus”, joten kohdassa ”yleisarvio” kantajan suoritukset arvioitiin kielteisesti. Kantaja pyysi arvostelun tarkistusta, joka annettiin 24.7.1992, ja siinä arvostelun tarkistaja ei muuttanut ensimmäisen arvostelijan analyyttistä arviota ja totesi, että kantajan esimies oli mainittuna ajanjaksona todennut kantajalla olleen vaikeuksia hyväksyä uusia työjärjestelyjä, minkä takia hänen suoritustensa tarkkuus oli heikentynyt.

Nimittävän viranomaisen V puolesta A osoitti kantajalle 22.2.1993 päivätyn muistion, jossa todettiin seuraavaa:

”Huolimatta lukuisista hyväntahtoisista yrityksistä löytää teille tehtäviä palokunnassa, minun on valitettavasti ilmoitettava, että tulokset ovat olleet erittäin huonot. Minun on siis jälleen siirrettävä teidät vuorotyöstä ... Jäätte palokunnan tiloihin päivätyöhön odoteltaessa mahdollista siirtoa keskuksen muihin tehtäviin. ”

Kantaja valitti 18.5.1993 muistioon sisältyvästä viran puolesta tehdystä siirtopäätöksestä. Tähän valitukseen ei vastattu nimenomaisella hylkäyspäätöksellä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa määrätyssä neljän kuukauden määräajassa. Nimenomainen hylkäyspäätös kuitenkin tehtiin 22.12.1993 sen jälkeen, kun yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa oli nostettu kanne.

Julistusta ja määräystä koskevien vaatimusten tutkittavaksi ottaminen

Henkilöstösääntöjen 91 artiklan mukaista kannetta tutkittaessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtäviin ei kuulu antaa periaatteellisia julistuksia tai määräyksiä yhteisöjen toimielimille, olipa kysymyksessä kumoamis- tai korvauskanne. Ensinnäkään yhteisöjen tuomioistuimilla ei selvästikään ole toimivaltaa antaa määräyksiä yhteisöjen toimielimille. Toiseksi säädöksen kumoamistapauksessa kyseessä olevan toimielimen on EY:n perustamissopimuksen 176 artiklan mukaisesti toteutettava tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet (17 kohta).

Siten vaatimukset, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että kantaja on siirrettävä takaisin entisiin tehtäviinsä, on jätettävä tutkimatta (18 kohta).

Viittaukset: asia T-156/89, Valverde Mordt v. yhteisöjen tuomioistuin, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 27.6.1991 (Kok. 1991, s. II-407); asia T-94/92, X v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 9.6.1994 (Kok. H. 1994, s. II-481).

Kumoamisvaatimukset

Riittämätöntä perustelua koskeva kanneperuste

Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan mukaan jokainen virkamiehelle vastainen päätös on perusteltava. Tämä perusteluvelvollisuus on yhteisön oikeuden olennainen periaate, jolla tavoitellaan toisaalta sitä, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja toisaalta sitä, että se, jolle päätös on osoitettu, saa tietää, onko päätös asianmukainen (24 kohta).

Viittaukset: asia T-l/90, Pérez-Mínguez Casariego v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 20.3.1991 (Kok. 1991, s. II-143); asia T-80/92, Turner v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1465).

Pelkkä sisäinen järjestelytoimi, jolla ei loukata sen henkilön henkilöstösääntöjen mukaista asemaa, jolle päätös on osoitettu, tai palkkaluokan ja työn vastaavuuden periaatetta, ei ole virkamiehelle vastainen eikä sitä siis tarvitse perustella (25 kohta).

Riidanalaisen toimenpiteen on kuitenkin katsottava olevan kantajalle vastainen, koska sillä häneltä evätään mahdollisuus henkilöstösääntöjen 56 a artiklan mukaiseen korvaukseen, minkä takia hän kärsii huomattavan taloudellisen menetyksen (29 ja 30 kohta).

Tästä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tutkittava, onko riidanalainen päätös riittävän perusteltu (31 kohta).

Viittaukset: asia 338/82, Albertini ja Montagnani v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 17.5.1984 (Kok. 1984, s. 2123); yhdistetyt asiat C-116/88 ja C-149/88, Hecq v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin7.3.1990 (Kok. 1990, s. I-599).

Kantajalle vastaisen päätöksen perustelun riittävyyden valvomiseksi ei ole tarkasteltava sellaisen myöhässä tehdyn päätöksen sanamuotoa, jolla kantajan valitus hylättiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtuneen kanteen nostamisen jälkeen. Tällaisessa päätöksessä mahdollisesti olevat perustelut eivät ole riittävät sille, jota päätös koskee, tai yhteisöjen tuomioistuimille (32 kohta).

Viittaukset: asia T-52/90, Volger v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 12.2.1992 (Kok. 1992, s. II-121); asia C-115/92 P, parlamentti v. Volger, yhteisöjen tuomioistuin 9.12.1993 (Kok. 1993, s. I-6549).

Tässä asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ottaa huomioon ainoastaan 22.2.1993 päivätyssä muistiossa esitetyt perustelut, ei valituksen hylkäyspäätöksessä olevia perusteluja. Tämän muistion sisältämistä perusteluista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, ettämne ovat riittämättömät siltä osin kuin niiden perusteella ei voida riittävän täsmällisesti tunnistaa syitä, joiden takia kantaja poistettiin vuorotyöstä ja siirrettiin toisiin tehtäviin (33 kohta).

Tässä päättelyn vaiheessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii tilannetta, jossa riidanalainen päätös tehtiin, koska henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisessa kohdassa määrätty perusteluvelvollisuus on täytetty, jos kanteen kohteena oleva toimenpide tehdään virkamiehelle tutussa tilanteessa, minkä takia hän tuntee häntä henkilökohtaisesti koskevan toimen merkityksen (36 kohta).

Viittaukset: edellä mainitut asiat Hecq v. komissio ja Turner v. komissio.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, ettei ole osoitettu, että tilanne, jossa riidanalainen päätös tehtiin, olisi siinä määrin selvä kantajalle, että pelkkä toteamus ”tulokset ovat olleet erittäin huonot” mahdollistaisi sen, että hän riittävän tarkasti saisi selville perustelut hänen siirtämiselleen ensin vuorotyöstä ja sitten palokunnasta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo erityisesti, että komissio ei voi vedota siihen, että kantajan jaksottaiseen arviointikertomukseen oli tehty joitakin huomautuksia hänen toiminnastaan palomiehenä ajanjaksona 1.7.1989-30.6.1991. Osoittaakseen riidanalaisen päätöksen syynä olevan tilanteen olevan kantajan tiedossa edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla komission olisi pitänyt tässä asiassa osoittaa, että vuorotyöhön siirtämisen jälkeen kantajalle oli selvästi ja tiettyihin tapahtumiin viitaten ilmoitettu, miltä osin hänen toimintansa oli riittämätöntä (35 ja 36 kohta).

Edeltävästä seuraa, että 22.2.1993 päivätyn muistion sisältämä kantajalle osoitettu päätös on riittämättömästi perusteltu ja että päätös on kumottava (38 kohta).

Vahingonkorvausvaatimukset

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi, että kantajalla on oikeus saada korvausta taloudellisista vahingoista, joiden välittömänä syynä on riidanalainen päätös (43 kohta).

Ilmaisen kuljetuspalvelun käyttöoikeuden menetyksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pitää kohtuullisena määrätä menetykseksi koko kyseessä olevalta ajanjaksolta korkoineen 2000000 Italian liiraa (ITL) (46 kohta).

Henkilöstösääntöjen 56 a artiklassa määrätyn korvauksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että komissio ei kiistä väitettä, jonka mukaan ilman riidanalaista päätöstä kantaja olisi edelleen saanut korvausta tavanomaisin edellytyksin kuukausittain 1.3.1993 lähtien. Tässä tilanteessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin velvoittaa komission maksamaan kantajalle määrät, jotka tämä olisi saanut korvauksena vuorotyöstä 1.3.1993 lähtien hänen tämänhetkistä tilannettaan koskevan päätöksen tekoon asti (47 ja 48 kohta).

Siltä varalta, etteivät osapuolet pääse näistä määristä sopimukseen kolmen kuukauden kuluessa tämän tuomion julistamisesta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin määrää heidät lähettämään kirjalliset vaatimukset sille (49 kohta).

Kantajan viivästyskoron suorittamista koskevan vaatimuksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa ensiksi, että kun on kyse riidanalaisen päätöksen kumoamisesta, näiden korkojen nimenomainen mainitseminen hallintovalituksessa ei ole edellytyksenä niitä koskevan vaatimuksen tutkittavaksi ottamiselle ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että on aiheellista suostua tähän vaatimukseen; siltä osin kuin se koskee korvausta vuorotyöstä, vuotuiseksi viivästyskoroksi määrätään 8 % oikeudenkäyntiä edeltäneen valituksen esittämisestä eli 18.5.1993 lähtien (50 ja 51 kohta).

Viittaukset: asia T-4/92, Vardakas v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.3.1993 (Kok. 1993, s. II-357); asia T-15/93, Vienne v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 30.11.1993 (Kok. 1993, s. II-1327).

Ratkaisu:

1) A:n 22.2.1993 kantajalle osoittaman muistion sisältämä päätös kumotaan.

2) Komissio velvoitetaan suorittamaan kantajalle 2000000 ITL korvauksena vahingosta, jonka hän on kärsinyt menetettyään oikeuden käyttää ilmaista kuljetuspalvelua.