Asia T-112/15

Helleenien tasavalta

vastaan

Euroopan komissio

EMOTR – Tukiosasto – Maataloustukirahasto ja maaseuturahasto – Rahoituksen ulkopuolelle jätetyt menot – Asetus (EY) N:o 1782/2003 – Asetus (EY) N:o 796/2004 – Pinta-alatukijärjestelmä – Pysyvän laitumen käsite – Perusteluvelvollisuus – Suhteellisuus – Kiinteämääräinen rahoitusoikaisu – Aikaisemman oikaisun vähentäminen

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 30.3.2017

(Neuvoston asetuksen N:o 1290/2005 31 artikla; komission asetuksen N:o 885/2006 11 artikla)

(Neuvoston asetus N:o 1782/2003; komission asetuksen N:o 796/2004 2 artiklan ensimmäisen kohdan 2 alakohta)

(Neuvoston asetus N:o 1782/2003; komission asetuksen N:o 796/2004 2 artiklan ensimmäisen kohdan 2 alakohta)

Asetuksessa N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 796/2004, sellaisena kuin sitä sovellettiin vuonna 2008, 2 artiklan ensimmäisen kohdan 2 alakohdan sanamuodosta sekä kyseisen asetuksen tavoitteista ja asiayhteydestä ilmenee, että käsitettä ”pysyvä laidun” on tulkittava siten, että metsät ja puuvartisten kasvien peittämät lohkot on lähtökohtaisesti jätettävä tuen ulkopuolelle. Ensinnäkin näet yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetulla asetuksella N:o 1782/2003, sellaisena kuin sitä sovellettiin vuonna 2008, käyttöön otetussa järjestelmässä pinta-alaperusteiset tuet varataan pelkästään maatalousalalle, toisin sanoen mille tahansa maataloustuotantoon käytetylle pinta-alalle, jotta pinta-aloja, jotka eivät todellisuudessa ole maatalouskäytössä, ei hyväksyttäisi tukikelpoisiksi. Toiseksi laiduntamistuen osalta asetuksessa N:o 796/2004 vahvistettu kriteeri sen varmistamiseksi, ettei tukea makseta pinta-alasta, joka ei ole maatalouskäytössä, on kyseisen alan kasvillisuustyyppi. Muiden kasvien kuin nurmikasvien hallitsevuus viittaa maataloustoiminnasta, tässä tapauksessa laiduntamisesta, luopumiseen kyseisillä aloilla. Siten ”pysyvän laitumen” määritelmän rajaamisella pelkästään aloihin, joilla kasvaa heinäkasveja tai muita nurmirehukasveja, joita käytetään rehujen luonnonmukaiseen tuotantoon, pyritään estämään riski pinta-alatuen myöntämisestä aloille, joita käytetään muuhun kuin maataloustoimintaan ja joita ei todellisuudessa käytetä eläinten kasvatukseen. Puuvartiset kasvit (puut ja pensaat) voidaan korkeintaan sallia niin kauan kuin ne eivät vaaranna nurmirehuvarojen kehitystä ja siten viljelylohkojen tehokasta käyttöä laiduntamiseen. Jäsenvaltio ei voi tältä osin tehokkaasti vedota laitumen sisäiseen käsitteeseen, jossa hyväksyttäisiin rehuvaroina pinta-alat, jotka ovat etupäässä puuvartisten kasvien peitossa, kun ainoastaan marginaalinen puuvartisten kasvien esiintyminen hyväksytään unionin määritelmässä. Kun otetaan lisäksi huomioon, että unionin lainsäätäjän, jolla on toimivaltaansa käyttäessään laaja harkintavalta, tehtävänä on arvioida tilanne ja tarvittaessa päättää voimassa olevan säännöksen muuttamisen tarkoituksenmukaisuudesta, pelkästä ”pysyvän laitumen” määritelmän myöhemmästä muuttamisesta ei seuraa, että asetuksen N:o 796/2004 2 artiklan ensimmäisen kohdan 2 alakohtaa olisi tulkittava toteutetun muutoksen mukaisesti. (ks. 29, 35, 36, 51 ja 60 kohta)

Komissiolla ei ole velvollisuutta ottaa vastattavaksi Euroopan maatalousrahastoista menoja, jotka jäsenvaltio on suorittanut objektiivisesti virheellisen soveltamisen perusteella mutta tukeutuen vilpittömässä mielessä tehtyyn tulkintaan unionin oikeudesta, paitsi jos unionin oikeuden virheellinen tulkinta voidaan lukea unionin toimielimen syyksi. (ks. 56 kohta)

Rahastoja koskevien unionin oikeussääntöjen nojalla jäsenvaltioiden on järjestettävä tehokas tarkastus- ja valvontajärjestelmä. Tällainen vaatimus merkitsee sitä, että viitelohkojen rajat ja niiden tuen kannalta hyväksyttävä enimmäispinta-ala määritetään selvästi ja täsmällisesti. Nämä tiedot ovat nimittäin olennaisia hallinnollisten ristiintarkastusten luotettavuuden varmistamiseksi, paikalla tehtävien tarkastusten toteuttamiseksi ja viljelijöille annettavien oikeiden tietojen takaamiseksi, jotta nämä voivat tehdä paikkansapitäviä ilmoituksia. Näin ei ole silloin, kun valvontajärjestelmässä on laiminlyöntejä, joiden vuoksi kansalliset viranomaiset ovat hyväksyneet laiduntamistuen piiriin pinta-aloja, jotka eivät olleet voimassa olleiden sääntöjen mukaisia. Nämä laiminlyönnit ovat vakavia puutteita valvontajärjestelmän täytäntöönpanossa, ja suuri virheiden määrä on osoitus todennäköisesti erittäin suuria tappioita rahastolle aiheuttaneiden sääntöjenvastaisuuksien yleisyydestä. Tältä osin se, että pinta-alaperusteiseen tukeen oikeuttavat laidunalat ovat vain murto-osa ilmoitetuista laidunaloista, ei kyseenalaista viljelylohkojen tunnistamis- ja paikkatietojärjestelmän toiminnassa ja olennaisissa tarkastuksissa todettuja paikkansapitämättömyyksiä, joiden vuoksi nämä pinta-alat, joille on myönnetty tukea, eivät ole aina kokonaisuudessaan tukikelpoisia, sillä ne eivät täytä asetuksessa N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 796/2004 2 artiklan ensimmäisen kohdan 2 alakohdan edellytyksiä. (ks. 90, 95 ja 103 kohta)