ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tutkimatta on näin ollen jätettävä kanne, jonka on nostanut Europa Citizens’ Initiative -niminen ryhmittymä, jolla ei ole oikeuskelpoisuutta jonkin jäsenvaltion tai kolmannen valtion oikeusjärjestyksen mukaan ja jota ei ole kohdeltu erillisenä subjektina. Kansalaisaloitetta koskevasta asetuksesta N:o 211/2011 ei käy tämän osalta ilmi, että siinä annettaisiin eurooppalaiselle kansalaisaloitteelle oikeuskelpoisuus kohtelemalla sitä erillisenä subjektina. Tällaisella ryhmittymällä ei ole asianosaiskelpoisuutta unionin tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäynnissä.

SEUT 263 artiklaan perustuvan kumoamiskanteen kohteena voivat olla kaikki unionin toimielinten toteuttamat toimenpiteet, luonteestaan tai muodostaan riippumatta, joilla on tarkoitus olla sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeudellista tilannetta selvästi.

Näin on silloin, kun kyse on kansalaisaloitetta koskevan asetuksen N:o 211/2011 10 artiklan 1 kohdan c alakohdan perusteella annetusta tiedonannosta, jolla komissio vahvistaa lopullisen kantansa olla tekemättä riidanalaisen kansalaisaloitteen johdosta ehdotusta oikeussäännöksi. Riidanalaisella tiedonannolla ilmaistaan näet komission lopullinen kanta, koska se on päättänyt olla tekemättä ehdotusta oikeussäännöksi ja yleisemminkin olla ryhtymättä minkäänlaisiin toimiin riidanalaisen kansalaisaloitteen johdosta. Lisäksi on niin, että riidanalaisella tiedonannolla päätetään sellainen erityinen menettely, johon kantajat ovat ryhtyneet asetuksen N:o 211/2011 perusteella, ja komissiolla on velvollisuus sen antamiseen. Nämä seikat huomioon ottaen on katsottava, että riidanalaisella tiedonannolla saadaan aikaan sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajien etuihin muuttaen niiden oikeudellista tilannetta selvästi.

SEU 11 artiklan 4 kohtaan perustuvan kansalaisten oikeuden tarkoituksena on lisäksi vahvistaa unionin kansalaisuutta ja edistää unionin demokraattista toimintaa, ja lopullisena päämääränä on kannustaa kansalaisten osallistumista demokratian toteuttamiseen ja tehdä unionista helpommin lähestyttävä. Se, ettei sitä, että komissio on kieltäytynyt tekemästä unionin lainsäätäjälle ehdotusta oikeussäännöksi, joka olisi muotoiltu asetuksen N:o 211/2011 10 artiklan 1 kohdan c alakohdan perusteella annetussa tiedonannossa, saatettaisi tuomioistuinvalvontaan, vaarantaisi tämän tavoitteen toteutumisen, koska vaara komission rajattomasta harkintavallasta, saisi ihmiset luopumaan kansalaisaloitemekanismin käyttämisestä, kun mekanismi jo muutenkin edellyttää vaativien menettelyjen noudattamista ja edellytysten täyttämistä.

(ks. 68, 71, 77 ja 93 kohta)
Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan sanamuodosta ilmenee, että Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistu tuojille osoitettu ilmoitus, jossa todetaan, että on perusteltua aihetta epäillä, ettei edunsaajamaa sovella etuuskohtelujärjestelmää moitteettomasti, estää tullivelallista ilmoituksen julkaisemisesta lähtien vetoamasta vilpittömään mieleen ja varmistaa näin erittäin korkeatasoisen oikeusvarmuuden ja johtaa kansalliset viranomaiset tai komission hylkäämään hakemuksen tuontitullien jälkikannosta luopumiseksi. Kun otetaan huomioon tällaisen ilmoituksen erityinen tärkeys, sen on oltava erityisen selkeä erityisesti sen suhteen, mitä maita se koskee. Tilanne on näin sitä suuremmalla syyllä, koska yhteisön tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan viidennen alakohdan sanamuodosta ilmenee, että tällaisessa ilmoituksessa on ilmaistava perusteltu aihe epäillä, ettei ”edunsaajamaa” sovella etuuskohtelujärjestelmää moitteettomasti. Jos kyseisen ilmoituksen ei voida katsoa koskevan riittävän täsmällisesti myös kolmannesta maasta peräisin olevia tuonteja, tullivelallisen ei voida edellyttää muuttaneen toimintatapaansa kyseisestä maasta peräisin olevien tuontien yhteydessä mainitun ilmoituksen julkaisemisen jälkeen. Muunlaisella arviointitavalla heikennettäisiin taloudellisten toimijoiden oikeusvarmuutta, koska ne velvoitettaisiin tilanteessa, jossa kaikille tuojille osoitetun ilmoituksen ulottuvuudesta on epäilyksiä, toteuttamaan aina varmuuden vuoksi ylimääräisiä varotoimenpiteitä, ja näin olisi myös sellaisten tuontien osalta, jotka ovat peräisin maista, joita ei selvästi yksilöidä niiksi maiksi, joihin komission epäilykset kohdistuvat.

(ks. 46, 60 ja 76 kohta)
Unionin yleisellä tuomioistuimella on toimivalta tutkia kumoamiskanne Euroopan kemikaaliviraston (ECHA) päätöksestä, joka on tehty kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelystä ja rajoituksista (REACH) annettuun asetukseen N:o 1907/2006 perustuvista ECHA:lle suoritettavista maksuista annetun asetuksen N:o 340/2008 13 artiklan 4 kohdan nojalla ja jossa todetaan, että se, joka hakee asetuksen N:o 1907/2006 nojalla aineiden rekisteröintiä, ei täytä edellytyksiä saadakseen kyseisen asetuksen 6 artiklan 4 kohdassa pienille yrityksille säädetyn maksunalennuksen, ja jolla sille määrätään hallinnollinen maksu.

Asetuksen N:o 1907/2006 94 artiklan 1 kohdassa nimittäin säädetään, että muutosta voidaan hakea unionin yleisessä tuomioistuimessa tai unionin tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan mukaisesti valituslautakunnan tekemään päätökseen, tai niissä tapauksissa, joissa valituslautakunnassa ei voida hakea muutosta, ainoastaan ECHAn tekemään päätökseen. Tämän osalta mainitun asetuksen 91 artiklan 1 kohdassa säädetään, että valituslautakunnalta voidaan hakea muutosta ECHAn päätöksiin, jotka on tehty asetuksen N:o 1907/2006 9 artiklan, 20 artiklan, 27 artiklan 6 kohdan, 30 artiklan 2 ja 3 kohdan ja 51 artiklan nojalla. Kyseiset säännökset koskevat päätöksiä, jotka eivät liity pienten yritysten suoritettaviksi kyseessä olevan asetuksen 6 artiklan 4 kohdan nojalla tuleviin maksuihin. Sillä, että kantaja on valittanut samasta päätöksestä myös ECHAn valituslautakuntaan, ei ole tältä osin merkitystä.

(ks. 18–23 kohta)
2)

Libyan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 204/2011 16 artiklan 2 kohdan täytäntöönpanosta 23.6.2014 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 689/2014 kumotaan siltä osin kuin sillä pysytetään El-Qaddafin nimi Libyan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä 2.3.2011 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 204/2011 liitteessä II olevalla listalla.
Unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on Koska asetuksen ja erityisesti jonkin sen säännöksen sanamuotoon tukeutuvan ja historiallisen tulkinnan perusteella ei voida arvioida sen täsmällistä merkitystä, kyseistä säännöstöä on tulkittava sekä sen tarkoituksen että yleisen systematiikan perusteella.

Niistä lakisääteisistä hoitovaatimuksista, joita suoria tukia saavan viljelijän on noudatettava yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetun asetuksen N:o 73/2009 4 artiklan nojalla, mainitun asetuksen liitteessä II olevassa hoitovaatimuksessa 8 viitataan eläinten tunnistusten ja rekisteröinnin osalta lammas- ja vuohieläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän käyttöönottamisesta annetun asetuksen N:o 21/2004 3, 4 ja 5 artiklaan.

Siitä merkityksestä, joka on mainitun hoitovaatimuksen viittauksella asetuksen N:o 21/2004 3–5 artiklaan, on todettava, että vain tämän asetuksen 4 ja 5 artiklassa mainitut ja 3 artiklan a ja b alakohdassa luetellut seikat luetaan täydentävien ehtojen vaatimuksiin. Tämän tulkinnan logiikkaa tukee yhtäältä asetuksen N:o 21/2004 3 artiklan a ja b alakohdassa lueteltujen ja mainitun asetuksen 4 ja 5 artiklassa toistettujen seikkojen ja toisaalta asetuksen N:o 21/2004 3 artiklan c ja d alakohdassa mainittujen ja mainitun asetuksen 6–8 artiklassa toistettujen seikkojen luonteen välinen ero. Toisin kuin asetuksen N:o 21/2004 4 ja 5 artiklaan sisältyvät seikat, mainitun asetuksen 6–8 artiklaan sisältyvät seikat koskevat velvoitteita, jotka olennaisin osin kuuluvat vain jäsenvaltioille, mikä voi selittää lainsäätäjän tahdon olla tekemättä niiden noudattamisesta viljelijöille suoritettavien maksujen edellytystä. Näin ollen on niin, että vaikka asetus N:o 21/2004 sitoo jäsenvaltioita kokonaisuudessaan 5–8 artikla mukaan lukien, näiden artiklojen noudattamisen – mukaan lukien lakisääteisen hoitovaatimuksen 8 välityksellä tehty viittaus sen 3 artiklaan – ei voida katsoa olevan viljelijöille suoritettavien maksun edellytyksenä.

(ks. 63, 66, 67 ja 70 kohta)
3.

EU-tavaramerkki — Kolmansien huomautukset ja väite — Väitteen tutkiminen — Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä — Tosiasiallinen käyttö — Käsite — Tulkitseminen asetuksen N:o 40/94 42 artiklan 2 ja 3 kohdan tarkoituksen perusteella (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 22 säännön 3 kohta) (ks. 21 kohta)
Itse tavaran muodosta muodostuvien kolmiulotteisten tavaramerkkien erottamiskykyä koskevat arviointiperusteet eivät eroa muihin tavaramerkkiryhmiin sovellettavista arviointiperusteista. Näiden perusteiden arvioinnissa on kuitenkin otettava huomioon se seikka, että keskivertokuluttaja ei välttämättä miellä itse tavaran ulkoasusta muodostuvaa kolmiulotteista tavaramerkkiä samalla tavoin kuin sana- tai kuviomerkkiä, joka muodostuu merkistä, joka ei liity sillä varustettujen tavaroiden ulkonäköön. Keskivertokuluttajat eivät nimittäin ole tottuneet olettamaan tavaroiden tai niiden pakkauksen muodon perusteella graafisen tai sanallisen osatekijän puuttuessa, että tavaroilla on tietty alkuperä, joten tällaisen kolmiulotteisen tavaramerkin erottamiskykyä voi olla vaikeampi osoittaa kuin sana‑ tai kuviomerkin erottamiskykyä. Pelkästään sellaisella itse tavaran ulkoasusta muodostuvalla kolmiulotteisella tavaramerkillä, joka poikkeaa huomattavasti alan yleisestä käytännöstä tai tavasta ja joka tästä syystä täyttää keskeisen tehtävänsä alkuperän osoittajana, on unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky.

Näitä perusteita, jotka on kehitetty itse tavaran ulkoasusta muodostuville tavaramerkeille, sovelletaan myös silloin, kun on kyse tavaran pinnalla käytettävästä kuviosta muodostuvasta merkistä.

Tältä osin säännöllisenä toistuvien osatekijöiden sarjasta muodostuva merkki sopii erityisesti käyttöön pinnan kuviona. Tällaisen merkin ominaispiirteistä johtuen sen käyttö pinnan kuviona on lähtökohtaisesti todennäköistä, ja näin on riippumatta siitä, onko tavaramerkin hakija nimennyt sen kuviomerkiksi, kolmiulotteiseksi tavaramerkiksi, pinnan kuvioksi vai joksikin muuksi. Näin ollen vain silloin, kun käyttö pinnan kuviona on kyseisten tavaroiden luonteen vuoksi epätodennäköistä, tällaista merkkiä ei voida katsoa pinnan kuvioksi kyseisten tavaroiden osalta. Muissa tapauksissa voidaan katsoa, että kyseinen merkki, joka omaa tyypillisiä pinnan kuvion ominaisuuksia sen osatekijöiden toistuvan jakson vuoksi, on todella pinnan kuvio. On kyse objektiivisesta perusteesta, joka ei riipu kyseisen yrityksen kaupallisista aikeista.

Tavaran ulkoasusta muodostuviin tavaramerkkeihin liittyvässä oikeuskäytännössä vahvistettuja perusteita sovelletaan sellaisten tavaroiden pakkauksissa käytettäviin pinnan kuvioihin, joita tavallisesti myydään pakkauksessa ja jotka yleensä otetaan pois pakkauksestaan vain juuri ennen niiden kuluttamista.

Tämän oikeuskäytännön soveltaminen ei kuitenkaan ole perusteltua silloin, kun pinnan kuviota käytetään pelkässä kuljetuspakkauksessa. Pelkässä kuljetuspakkauksessa käytettävää pinnan kuviota ei nimittäin voida rinnastaa tavaran ulkoasuun.

(ks. 23, 24, 26, 54, 55, 57, 66 ja 67 kohta)
Anteeksiannettavan erehdyksen käsitettä on tulkittava suppeasti, ja se voi koskea ainoastaan poikkeuksellisia olosuhteita. Tältä osin tilanteessa, jossa kanne on nostettu ilman, että asianajaja on allekirjoittanut kannekirjelmää, väite, joka perustuu tapahtuneen erehdyksen anteeksiannettavuuteen sillä perusteella, että kansallisessa oikeudessa asianajajan allekirjoituksen puuttuminen kannekirjelmästä on korjattavissa, on hylättävä. Kirjaamoon toimitettavien oikeudenkäyntiasiakirjojen valmistelu, valvonta ja tarkistaminen ovat asianosaisen asianajajan vastuulla.

SEUT 340 artiklan toiseen kohtaan perustuva vahingonkorvauskanne on itsenäinen kanne unionin oikeussuojajärjestelmässä siten, että kumoamisvaatimuksen tutkimatta jättämisestä ei itsessään seuraa vahingonkorvausvaatimuksen tutkimatta jättämistä.

Vaikka asianosainen voi nostaa vahingonkorvauskanteen ilman, että yhdessäkään säännöksessä tai määräyksessä edellytetään, että hänen on vaadittava sen lainvastaisen toimen kumoamista, josta hänelle on aiheutunut vahinkoa, asianosainen ei kuitenkaan voi tämän avulla kiertää sitä, että samaa lainvastaisuutta ja samaa rahallista vaatimusta koskeva kanne on jätetty tutkimatta.

Vahingonkorvauskanne on siten jätettävä tutkimatta, kun sen todellisena tarkoituksena on lopulliseksi tulleen yksittäistapausta koskevan päätöksen peruuttaminen ja kun sen seurauksena olisi tämän päätöksen oikeudellisten vaikutusten tyhjäksi tekeminen, jos se otettaisiin tutkittavaksi. Tilanne on tällainen, mikäli kantaja pyrkii vahingonkorvausvaatimuksellaan lopputulokseen, joka on samanlainen kuin siinä tapauksessa, että kumoamiskanne, jonka hän on laiminlyönyt nostaa määräajassa, olisi menestynyt.

Lisäksi on niin, että vahingonkorvauskanteella voidaan tehdä myös tyhjiksi lopulliseksi tulleen päätöksen oikeudelliset vaikutukset, kun kantaja hakee suurempaa etua sisällyttäen siihen edun, jonka hän olisi voinut saada kumoamistuomion perusteella. Tällaisessa tilanteessa on kuitenkin tarpeen todeta vahingonkorvauskanteen ja kumoamiskanteen välinen läheinen yhteys, jotta ensiksi mainittu voidaan jättää tutkimatta.

(ks. 45–48 kohta)
2.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23, 24, 50, 51 ja 57 kohta)
Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan kolmannen luetelmakohdan sanamuodosta ilmenee markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamisen myöntämisedellytyksistä, että mainitun aseman myöntäminen on pois suljettua, jos kyseessä olevan yrityksen tuotantokustannusten ja taloudellisen tilanteen merkittävä vääristymä osoittautuu aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä peräisin olevaksi.

Perusasetuksen eri kieliversiot vahvistavat, että ilmaisu ”peräisin” tarkoittaa sitä, että aiemman keskusjohtoisen talousjärjestelmän on täytynyt aiheuttaa kyseessä olevat vääristymät tai johtaa niihin. Näin ollen väitetyistä vääristymistä johtuvat edut eivät voi tarkoittaa mitä tahansa etua, jonka toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat myöntäneet, vaan ainoastaan sellaista, joka johtuu aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä; muussa tapauksessa vaarannettaisiin kyseisessä säännöksessä mainittujen esimerkkien tehokas vaikutus ja kuvainnollinen ulottuvuus.

Vaikka alennetun verokannan kaltaiset veroedut, jotka merkitsevät valtion osallistumista, voivat ohjata yritysten käyttäytymistä toiseen suuntaan kuin markkinataloudessa esiintyvien voimien perusteella, tällaisia toimenpiteitä on olemassa myös markkinatalousmaissa, joten niiden olemassaolo ei sellaisenaan riitä, jotta ne luokiteltaisiin keskusjohtoisesta taloudesta peräisin oleviksi.

Erityisesti sen kysymyksen osalta, ovatko Kiinan kansantasavallan korkean teknologian ja uusien teknologioiden alan yrityksille myöntämät veroedut aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä peräisin olevia, ei voida kiistää sitä, että tietyssä maassa strategiseksi katsottujen korkean teknologian kaltaisten tiettyjen toiminta-alojen tukeminen muodostaa legitiimin tavoitteen markkinataloudessa riippumatta kyseessä olevien toimenpiteiden laillisuutta koskevasta kysymyksestä erityisesti suhteessa valtiontukia koskevaan unionin oikeuteen. Ei voida myöskään katsoa, että ulkomaisten sijoittajien houkuttelun tavoite on peräisin aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä, koska yhtäältä suurella joukolla markkinatalousmaita on tällainen tavoite ja koska toisaalta tällainen tavoite on ainakin teoriassa ristiriidassa keskusjohtoisessa suunnitelmassa määritettyjä tuotantotavoitteita seuraavien yritysten kollektiiviseen tai valtion omistukseen perustuvan taloudellisen organisaatiomallin kanssa.

(ks. 63, 64, 67, 75 ja 76 kohta)
6.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Asianomaisten tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuus — Kahden sellaisten tavaroiden tai palvelujen ryhmän päällekkäisyys, joilla on eri käyttötarkoitus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 57 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet — Aikaisemman tavaramerkin erottamiskyky tai laaja tunnettuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 22–24, 61, 77 ja 82 kohta)
Henkilöstösääntöjen liitteessä X olevaan 1 artiklan kolmanteen kohtaan perustuva velvoite antaa kyseisen liitteen 10 artiklan 1 kohdan toiseen alakohtaan liittyviä yleisiä täytäntöönpanomääräyksiä ennen sellaisen päätöksen tekemistä, jolla vahvistetaan luettelo kolmansista maista, joiden elinolosuhteiden voidaan katsoa vastaavan tavanomaisia olosuhteita unionissa, selittyy sillä, että viimeksi mainitussa määräyksessä annetaan nimittävälle viranomaiselle erityisen laajaa harkintavaltaa näiden kolmansien maiden määrittämisessä.

Lainsäätäjä on siis määrätessään kyseisestä velvoitteesta halunnut yhtäältä, että perusteet, joiden mukaan nämä maat määritetään, vahvistetaan henkilöstösääntöjen 110 artiklan 1 kohdassa kuvatun yleisten täytäntöönpanomääräysten hyväksymismenettelyn mukaisesti, jolloin nimittävä viranomainen voi tutustua merkityksellisiin seikkoihin kuulemalla henkilöstökomiteaansa ja pyytämällä henkilöstösääntökomitean lausunnon. Toisaalta lainsäätäjä on halunnut, että nämä perusteet vahvistetaan abstraktisti ja erillään kaikista menettelyistä, joiden tarkoituksena on määrittää tietyssä yksittäistapauksessa, vastaavatko kolmannen maan elinolosuhteet tällä tavoin unionin olosuhteita, jotta vältettäisiin se vaara, että perusteiden valintaan vaikuttaa hallinnon mahdollisesti haluama lopputulos.

Näin ollen henkilöstösääntöjen liitteessä X olevassa 1 artiklan kolmannessa kohdassa ei voida katsoa vahvistettavan vain pelkkä muodollinen edellytys, jota on noudatettava päätöksessä, jossa vahvistetaan luettelo kolmansista maista, joiden olosuhteiden voidaan katsoa vastaavan tavanomaisia olosuhteita unionissa. Siinä määrätään pikemminkin siitä, että yleisten täytäntöönpanomääräysten antaminen tätä ennen henkilöstösääntöjen 110 artiklan 1 kohdassa kuvatun menettelyn mukaisesti, on edellytys, jonka on ehdottomasti täytyttävä, jotta tällainen päätös voitaisiin tehdä laillisesti.

Näin ollen se, että päätöksestä, jolla vahvistetaan luettelo kolmansista maista, joiden elinolosuhteiden voidaan katsoa vastaavan tavanomaisia olosuhteita unionissa, seuraa, että kantajalta poistetaan elinolosuhteista maksettava korvaus, on oikeudellisesti riittävä peruste oikeussuojan tarpeelle, joka viimeksi mainitulla on yleisten täytäntöönpanomääräysten antamista koskevan velvoitteen laiminlyöntiä koskevan kanneperusteen esittämiseen, sillä se on lakisääteinen edellytys, joka oli kyseisen päätöksen tekemisen edellytyksenä.

(ks. 25, 26 ja 32–34 kohta)
Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan a alakohdan, jolla vältetään se, että tavaramerkin käytetyn muodon ja tavaramerkin rekisteröidyn muodon täytyisi olla täysin samanlaisia, tavoitteena on mahdollistaa se, että tavaramerkin haltija voi merkkiä elinkeinotoiminnassa hyödyntäessään tehdä siitä muunnelmia, joiden avulla merkkiä voidaan sen erottamiskykyä muuttamatta paremmin sopeuttaa kyseisten tavaroiden tai palvelujen markkinoinnin ja myynninedistämisen asettamiin vaatimuksiin. Tämän säännöksen aineellisen soveltamisalan on säännöksen tavoitteen mukaisesti katsottava rajoittuvan tilanteisiin, joissa merkki, jota tavaramerkin haltija konkreettisesti käyttää tavaroissa tai palveluissa, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, on siinä muodossa, jossa tätä samaa tavaramerkkiä hyödynnetään elinkeinotoiminnassa. Sellaisten samankaltaisten tilanteiden osalta, joissa elinkeinotoiminnassa käytetty merkki poikkeaa rekisteröidystä muodostaan ainoastaan merkityksettömiltä osin siten, että näitä kahta merkkiä voidaan pitää kokonaisuudessaan samanlaisina, edellä mainitussa säännöksessä säädetään, että velvollisuus käyttää rekisteröityä tavaramerkkiä voidaan täyttää esittämällä näyttö sen merkin käytöstä, joka on elinkeinotoiminnassa käytetty tavaramerkin muoto.

Rekisteröidyn tavaramerkin hallitsevan osan toistaminen käytetyssä merkissä ei ole riittävä syy katsoa, ettei käytetty merkki vaikuta tavaramerkin rekisteröidyn muodon erottamiskykyyn. Tutkittaessa, vaikutetaanko erottamiskykyyn, tavaramerkin rekisteröityä muotoa verrataan käytettyyn merkkiin sen tutkimiseksi, poikkeavatko kyseinen tavaramerkki ja käytetty merkki toisistaan ainoastaan merkityksettömiltä osin ja voidaanko niitä pitää kokonaisuudessaan samanlaisina.

(ks. 18 ja 34 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19 ja 47 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sanamerkit Nordschleife ja Management by Nordschleife (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19–21, 48, 76 ja 77 kohta)