ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa riitautetaan – pääasiallisesti – riidanalaisen päätöksen pätevyys siltä osin kuin siinä pidetään ylärajan asettamista EEG-lisämaksulle SEUT 107 artiklassa tarkoitettuna ”valtiontukena”. Komissio katsoo 9.3.1994 annetun tuomion TWD Textilwerke Deggendorf (C-188/92, EU:C:1994:90) perusteella, että ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että pääasian kantajat eivät ole nostaneet kumoamiskannetta riidanalaisesta päätöksestä unionin yleisessä tuomioistuimessa.

On palautettava mieleen, että yhteisöjen tuomioistuin katsoi tuon tuomion, jolla on yhtäläisyyksiä pääasian kanssa, 17 kohdassa pääasiallisesti, että valtiontuen, jota koskeva komission päätös on osoitettu suoraan vain sille jäsenvaltiolle, johon tuen saaja kuuluu, saaja, joka olisi ilman pienintäkään epäilyä voinut nostaa kanteen kyseisestä päätöksestä SEUT 263 artiklan nojalla ja joka on antanut kyseisen artiklan kuudennessa kohdassa tätä varten asetetun ehdottoman määräajan kulua umpeen, ei voi erityisesti oikeusvarmuuteen liittyvien seikkojen vuoksi tehokkaasti kyseenalaistaa kysymyksessä olevan päätöksen laillisuutta kansallisissa tuomioistuimissa tämän saman päätöksen kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä vastaan suunnatun kanteen yhteydessä (ks. myös tuomio 15.2.2001, Nachi Europe, C 239/99, EU:C:2001:101, 30 kohta ja tuomio 5.3.2015, Banco Privado Português ja Massa Insolvente do Banco Privado Português, C 667/13, EU:C:2015:151, 28 kohta).

Tämän tuomion 14 kohdassa mieleen palautettu poissulkeminen on kuitenkin perusteltu myös siinä tapauksessa, että tuensaaja vetoaa kansallisessa tuomioistuimessa komission päätöksen pätemättömyyteen ennen kuin SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa määrätty aika kanteen nostamiselle tästä päätöksestä on päättynyt.

Näin ollen ainoastaan sellaisen yksityisen on mahdollista vedota kansallisessa tuomioistuimessa nostetun kanteen yhteydessä sen osalta tehdyn kansallisen päätöksen perustana olevaan unionin toimeen sisältyvien säännösten pätemättömyyteen, joka on myös nostanut asetetuissa määräajoissa kumoamiskanteen tästä päätöksestä SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla tai ei ole tehnyt niin siksi, ettei sillä ilman pienintäkään epäilyä ollut oikeutta nostaa tällaista kannetta (ks. vastaavasti tuomio 29.6.2010, E ja F, C 550/09, EU:C:2010:382, 46 ja 48 kohta; tuomio 17.2.2011, Bolton Alimentari, C 494/09, EU:C:2011:87, 22 ja 23 kohta ja tuomio 28.3.2017, Rosneft, C 72/15, EU:C:2017:236, 67 oikeuskäytäntöviittauksineen).

(ks. 12, 13, 14, 16 ja 17 kohta)
Henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla 12.7.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/58/EY (sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/136/EY, 15 artiklan 1 kohtaa, kun se luetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklan valossa, on tulkittava siten, että se, että viranomaiset saavat varastetulla matkapuhelimella aktivoitujen SIM-korttien haltijoiden tunnistamiseksi tietoja, kuten näiden haltijoiden etu- ja sukunimen ja mahdollisesti osoitteen, merkitsee viimeksi mainittujen perusoikeuskirjan kyseisissä artikloissa vahvistettuihin perusoikeuksiin puuttumista, joka ei ole vakavuudeltaan sen laatuista, että tätä tiedonsaantia pitäisi rikosten ehkäisemisen, tutkinnan, selvittämisen ja syyteharkinnan alalla rajoittaa vain vakavan rikollisuuden torjumiseen.

Tältä osin pääasiassa kyseessä olevan pyynnön, jonka rikospoliisi on esittänyt saadakseen tuomioistuimelta luvan saada sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajien säilyttämiä henkilötietoja, ainoa tavoite on varastetun matkapuhelimen IMEI-koodilla 12 päivän aikana aktivoitujen SIM-korttien haltijoiden tunnistaminen. Kuten tämän tuomion 40 kohdassa on todettu, tämä pyyntö koskee tiedon saantia ainoastaan näitä SIM-kortteja vastaavista puhelinnumeroista sekä näiden korttien haltijoiden henkilöllisyydestä, kuten heidän etu- ja sukunimestään ja mahdollisesti osoitteestaan. Nämä tiedot eivät sen sijaan, kuten sekä Espanjan hallitus että virallinen syyttäjä vahvistivat istunnossa, koske varastetulla matkapuhelimella suoritettua viestintää eivätkä puhelimen paikkatietoja. Ilman näillä SIM-korteilla suoritettua viestintää koskevien tietojen ja paikkatietojen yhdistämistä toisiinsa näiden tietojen perusteella ei voida selvittää kyseisellä SIM-kortilla tai kyseisillä SIM-korteilla suoritetun viestinnän päivämäärää, kellonaikaa, kestoa ja vastaanottajia, eikä paikkoja, joissa viestintä on tapahtunut, tai sen tiheyttä tiettyjen henkilöiden kanssa tiettynä ajanjaksona. Näiden tietojen perusteella ei siis voida tehdä täsmällisiä päätelmiä niiden henkilöiden yksityiselämästä, joiden tiedoista on kyse. Näissä olosuhteissa tietojen saantia vain niistä tiedoista, joita pääasiassa esitetty pyyntö koskee, ei voida pitää ”vakavana” puuttumisena niiden henkilöiden perusoikeuksiin, joiden tiedoista on kyse.

Kuten tämän tuomion 53–57 kohdasta ilmenee, puuttuminen, jota pääsy näihin tietoihin merkitsee, voidaan näin ollen oikeuttaa yleisesti ”rikosten” ehkäisemisen, tutkinnan, selvittämisen ja syyteharkinnan tavoitteella, johon direktiivin 2002/58 15 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä viitataan, eikä näiden rikosten luokittelu ”vakaviksi” ole tarpeen.

(ks. 59–63 kohta ja tuomiolauselma)
Kansallisen toimenpiteen luokitteleminen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi edellyttää, että kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät. Ensinnäkin kyseessä on oltava valtion toimenpide tai valtion varoilla toteutettu toimenpide. Toiseksi kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kolmanneksi toimenpiteellä on annettava valikoivaa etua sille, joka on toimenpiteen kohteena. Neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua.

Edun valikoivuutta koskevan kolmannen edellytyksen kannalta valtiontukina pidetään sellaisia toimenpiteitä, jotka muodossa tai toisessa ovat omiaan suosimaan yrityksiä suoraan tai välillisesti tai joita on pidettävä sellaisena taloudellisena etuna, jota edunsaajayritys ei olisi voinut saada tavanomaisten markkinoilla sovellettavien ehtojen mukaan.

(ks. 43 ja 44 kohta)
Unionin toimen oikeusperustan valinnan on perustuttava objektiivisiin seikkoihin, jotka voivat olla tuomioistuimen suorittaman valvonnan kohteena ja joihin kuuluvat erityisesti toimen tarkoitus ja sisältö. Koska lainsäädäntötoimenpiteen todellisten ja konkreettisten vaikutusten tuntemiseksi on tarpeen analysoida näitä vaikutuksia sen voimaantulon jälkeen, lainsäätäjän valinnan pitäisi perustua mainitun toimenpiteen todennäköistä vaikutusta koskeviin oletuksiin, jotka ovat luonteeltaan spekulatiivisia eivätkä millään tavoin objektiivisia seikkoja, joihin voidaan kohdistaa tuomioistuinvalvontaa. Näin ollen unionin toimen jäsenvaltion energiapolitiikkaan kohdistuvan vaikutuksen arviointi ei ole seikka, jota on arvioitava kyseisen toimen tavoitteen tai sisällön ulkopuolella tai niistä poiketen.

(ks. 38, 41 ja 42 kohta)
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu ei ole tuonut esiin mitään seikkaa, joka vaikuttaisi eläinten suojelusta lopetuksen yhteydessä 24. syyskuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1099/2009 4 artiklan 4 kohdan, luettuna yhdessä sen 2 artiklan k alakohdan kanssa, pätevyyteen Euroopan unionin perusoikeuskirjan 10 artiklaan ja SEUT 13 artiklaan nähden.

Tässä yhteydessä on katsottava, että kun asetuksen N:o 1099/2009 4 artiklan 4 kohdassa, luettuna yhdessä asetuksen 2 artiklan k alakohdan kanssa, säädetään velvollisuudesta suorittaa rituaaliteurastus hyväksytyssä teurastamossa, joka vastaa asetuksen N:o 853/2004 vaatimuksia, sen tarkoituksena on yksinomaan organisoida ja ohjata teknisestä näkökulmasta vapautta suorittaa teurastuksia uskonnollisessa tarkoituksessa ilman eläimen edeltävää tainnutusta. Tällainen tekninen ohjaus ei sinällään merkitse vakaumuksellisten muslimien uskonnonvapautta koskevan oikeuden rajoitusta. Ensiksi on todettava, että asetuksen N:o 1099/2009 4 artiklan 4 kohdassa, luettuna yhdessä tämän asetuksen 2 artiklan k alakohdan kanssa, rituaaliteurastukselle asetetaan samat tekniset edellytykset kuin ne, joita lähtökohtaisesti sovelletaan kaikkeen eläinten teurastukseen unionin sisällä, noudatetusta menetelmästä riippumatta. On toiseksi täsmennettävä, että kun unionin lainsäätäjä on säätänyt tällaisista teknisistä edellytyksistä, se on sovittanut eläimiä teurastettaessa käytettävien uskonnollisten rituaalien määrittämien erityismenetelmien kunnioittamisen yhteen asetuksilla N:o 1099/2009 ja N:o 853/2004 vahvistettujen eläinten hyvinvoinnin suojelua lopetuksen yhteydessä ja kaikkien eläinten lihan kuluttajien terveyden suojelua koskevien olennaisten sääntöjen noudattamisen kanssa.

(ks. 58–60, 62 ja 84 kohta sekä tuomiolauselma)
Sellainen pääasiassa kyseessä olevan kaltainen vero ei ole SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka kannetaan kaupan suuryksiköiltä pääosin niiden myyntipinta-alan mukaan, siltä osin kuin siitä on vapautettu yksiköt, joiden myyntipinta-ala on alle 2500 m2. Tällainen vero ei ole myöskään kyseisessä määräyksessä tarkoitettua valtiontukea siltä osin kuin siitä on vapautettu yksiköt, jotka toimivat puutarha-alalla taikka ajoneuvojen, rakennusmateriaalien, koneiden tai teollisuustarvikkeiden kaupan alalla, eikä siltä osin kuin yksiköiden, jotka harjoittavat huonekalujen, saniteettituotteiden, ovien ja ikkunoiden tai rautakauppatavaroiden kauppaa, veron määräytymisperusteesta tehdään 60 prosentin suuruinen vähennys, koska kyseisistä yksiköistä ei aiheudu yhtä suuria vaikutuksia ympäristöön ja maankäytön suunnitteluun kuin muista yksiköistä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava. Tällainen vero on sitä vastoin tuossa samassa määräyksessä tarkoitettua valtiontukea siltä osin kuin siitä on vapautettu kollektiiviset kaupan suuryksiköt, joiden myyntipinta-ala on vähintään 2500 m2.

(ks. 67 ja 68 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Yhdistetyt asiat C-316/16 ja C-424/16

B vastaan Land Baden-Württemberg

ja

Secretary of State for the Home Department vastaan Franco Vomero

(Verwaltungsgerichtshof Baden-Württembergin ja Supreme Court of the United Kingdomin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Euroopan unionin kansalaisuus – Oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella – Direktiivi 2004/38/EY – 28 artiklan 3 kohdan a alakohta – Vahvistettu suoja karkottamista vastaan – Edellytykset – Pysyvä oleskeluoikeus – Oleskelu vastaanottavan jäsenvaltion alueella kyseisen jäsenvaltion tekemää karkottamispäätöstä edeltävät kymmenen vuotta – Vankeusajanjakso – Vaikutukset kymmenen vuoden oleskelun yhtäjaksoisuuteen – Suhde kotoutumista merkitsevän siteen kokonaisarviointiin – Mainitun arvioinnin ajankohta ja huomioon otettavat arviointiperusteet

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 17.4.2018

Unionin kansalaisuus–Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus–Direktiivi 2004/38–Maahantulo- ja oleskeluoikeuden rajoittaminen yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä–Suoja karkottamista vastaan–Edellytys–Oleskelu karkottamispäätöstä edeltävät kymmenen vuotta–Soveltamisedellytys–Asianomainen henkilö, jolla on pysyvä oleskeluoikeus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38 16 artikla, 28 artiklan 2 kohta ja 3 kohdan a alakohta) Unionin kansalaisuus–Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus–Direktiivi 2004/38–Maahantulo- ja oleskeluoikeuden rajoittaminen yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä–Suoja karkottamista vastaan–Edellytys–Oleskelu karkottamispäätöstä edeltävät kymmenen vuotta–Yhtäjaksoinen oleskeluajanjakso taaksepäin laskettuna karkotuspäätöksen ajankohdasta alkaen (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38 28 artiklan 3 kohdan a alakohta) Unionin kansalaisuus–Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus–Direktiivi 2004/38–Maahantulo- ja oleskeluoikeuden rajoittaminen yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä–Suoja karkottamista vastaan–Edellytys–Vastaanottavassa jäsenvaltiossa oleskelun yhtäjaksoisuuden keskeytyminen vankeusajanjakson vuoksi–Kymmenen vuoden yhtäjaksoinen oleskelu ennen vankeusajanjaksoa–Jäsenvaltioon kotoutumista merkitsevien siteiden kokonaisarviointi (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38 28 artiklan 3 kohdan a alakohta) Unionin kansalaisuus–Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus–Direktiivi 2004/38–Maahantulo- ja oleskeluoikeuden rajoittaminen yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä–Suoja karkottamista vastaan–Edellytys–Oleskelu karkottamispäätöstä edeltävät kymmenen vuotta–Arvioinnin ajankohta–Karkottamispäätöksen antamisajankohta (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38 27 artiklan 2 kohdan toinen alakohta ja 28 artiklan 3 kohdan a alakohta)
2)

Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd (Uxbridge, Yhdistynyt kuningaskunta), Kühne + Nagel Ltd (Shanghai, Kiina) ja Kühne + Nagel Ltd (Hongkong, Kiina) vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
Asia C-676/16

CORPORATE COMPANIES s.r.o.

vastaan

Ministerstvo financí ČR

(Nejvyšší správní soudin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Rahoitusjärjestelmän käytön estäminen rahanpesutarkoituksiin sekä terrorismin rahoitukseen – Direktiivi 2005/60/EY – Soveltamisala – 2 artiklan 1 kohdan 3 alakohdan c alakohta ja 3 artiklan 7 alakohdan a alakohta – Yrityksen toiminta, jonka tarkoituksena on sellaisten kaupallisten yhtiöiden myynti, jotka on merkitty kaupparekisteriin ja jotka on perustettu ainoastaan myyntitarkoituksessa – Myynti, joka toteutetaan luovuttamalla valmisyhtiön osakkuuksia

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 17.1.2018

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Rahoitusjärjestelmän käytön estäminen rahanpesutarkoituksiin sekä terrorismin rahoitukseen – Direktiivi 2005/60 – Soveltamisala – Yritys, jonka tarkoituksena on valmisyhtiöiden myynti, kuuluu direktiivin soveltamisalaan

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60 2 artiklan 1 kohdan 3 alakohdan c alakohta ja 3 artiklan 7 alakohdan a alakohta)

Rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesutarkoituksiin sekä terrorismin rahoitukseen 26.10.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY 2 artiklan 1 kohdan 3 alakohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 3 artiklan 7 alakohdan a alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että kyseisiä säännöksiä sovelletaan sellaiseen henkilöön, josta on kyse pääasiassa ja jonka liiketoiminta perustuu sellaisten yhtiöiden myyntiin, jotka se on sen mahdollisten asiakkaiden tätä ennakkoon pyytämättä perustanut tarkoituksena myydä ne asiakkailleen siten, että se luovuttaa osakkuutensa kaupan kohteena olevassa yhtiössä.

(ks. 34 kohta sekä tuomiolauselma)
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 184 artiklaa on tulkittava siten, että tässä artiklassa mainittua perusteettomien arvonlisäverovähennysten oikaisuvelvollisuutta sovelletaan myös tapauksissa, joissa alun perin tehtyä arvonlisäverovähennystä ei olisi voitu lainkaan tehdä laillisesti, koska sen suorittamiseen johtanut liiketoimi oli vapautettu arvonlisäverosta. Sen sijaan direktiivin 2006/112 187–189 artiklaa on tulkittava siten, että näissä artikloissa säädettyä perusteettomien arvonlisäverovähennysten oikaisumekanismia ei sovelleta tällaisissa tapauksissa erityisesti silloin, kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella tavalla alun perin tehty arvonlisäverovähennys oli perusteeton siitä syystä, että kyseessä oli arvonlisäverosta vapautettu maa-alueen luovutus.

Direktiivin 2006/112 186 artiklaa on tulkittava siten, että kun alun perin tehtyä arvonlisäverovähennystä ei olisi voitu lainkaan tehdä laillisesti, jäsenvaltioiden on määritettävä ajankohta, jona velvollisuus perusteettoman arvonlisäverovähennyksen oikaisemiseen syntyy, ja kausi, jolta tämä oikaisu on tehtävä, unionin oikeuden periaatteita ja erityisesti oikeusvarmuuden periaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta noudattaen. Kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tapauksessa, onko näitä periaatteita noudatettu.

(ks. 53 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että työnantaja voi irtisanoa työntekijän ajoittaisten, vaikkakin perusteltujen, työstä poissaolojen vuoksi tilanteessa, jossa nämä poissaolot johtuvat työntekijän vammaisuuden aiheuttamista sairauksista, paitsi jos tällä lainsäädännöllä työstä poissaolojen torjumisen oikeutettuun tavoitteeseen pyrkien ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistettava.

Todettakoon tähän, että vammaisella työntekijällä on periaatteessa suurempi riski, että häneen sovelletaan työntekijöiden asemasta annetun lain 52 §:n d kohtaa, kuin työntekijällä, jolla ei ole vammaa. Näin on siksi, että vammaisella työntekijällä on suhteessa työntekijään, jolla ei ole vammaa, suurempi riski olla poissa työstä hänen vammaansa liittyvän sairauden vuoksi. On siis todennäköisempää, että hänelle kertyy sairauspoissaolopäiviä ja että hän ylittää näin työntekijöiden asemasta annetun lain 52 §:n d kohdassa säädetyn rajan. Tässä säännöksessä säädetty sääntö on näin ollen omiaan asettamaan vammaiset työntekijät epäedullisempaan asemaan ja johtamaan näin direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun välillisesti vammaisuuteen perustuvaan erilaiseen kohteluun (ks. vastaavasti tuomio 11.4.2013, HK Danmark, C-335/11 ja C-337/11, EU:C:2013:222, 76 kohta).

Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että työstä poissaolojen torjumista voidaan pitää direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdassa tarkoitettuna oikeutettuna tavoitteena, koska kyseessä on työllisyyspoliittinen toimenpide (ks. vastaavasti tuomio 11.4.2013, HK Danmark, C-335/11 ja C-337/11, EU:C:2013:222, 82 kohta).

On kuitenkin tarkistettava, ovatko kansallisessa lainsäädännössä tämän tavoitteen toteuttamiseksi käytetyt keinot asianmukaisia ja se, ettei niillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen sen saavuttamiseksi.

(ks. 39, 44, 45 ja 57 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-227/16

Jan Theodorus Arts

vastaan

Veevoederbedrijf Alpuro BV

(Ennakkoratkaisupyyntö – Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden)

Ennakkoratkaisupyyntö – Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Asetus (EY) N:o 73/2009 – Tilatukijärjestelmä – Integrointisopimuksen tehnyt vasikankasvattaja – Sopimuslauseke, jonka mukaan tilatuki siirtyy integrointiyritykselle – Sopimuslausekkeen hyväksyttävyys)

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 9.11.2017

Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Suorat tukijärjestelmät – Yhteiset säännöt – Tilatukijärjestelmä – Integrointisopimuksen tehnyt vasikankasvattaja – Sopimuslauseke, jossa sallitaan tuen maksaminen integrointiyritykselle – Sallittavuus

(Neuvoston asetus N:o 73/2009)

Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 73/2009 on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sopimuslausekkeelle, jonka nojalla sen tuen määrä, joka vasikankasvattajalla on oikeus saada tilatukijärjestelmän nojalla, siirtyy integrointiyritykselle, kun kyseisen tuen siirto tapahtuu sopimuksen osapuolten neuvottelemien vastavuoroisten etujen ja velvollisuuksien yhteydessä.

(ks. 29 kohta ja tuomiolauselma)
1.

Muutoksenhaku–Valitusperusteet–Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi–Tutkimatta jättäminen–Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla–Selvitysaineiston vääristämistä koskeva valitusperuste–Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 24 ja 25 kohta)
Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY 7 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettua oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa työntekijän ja hänen työnantajansa välillä on riitaa siitä, onko työntekijällä näistä artikloista ensimmäisen mukainen oikeus palkalliseen vuosilomaan, ne ovat esteenä sille, että työntekijän on ensin otettava lomansa ennen kuin hän saa tietää, onko hänellä oikeus saada sen ajalta palkkaa.

Palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden tarkoituksena itsessään on näet mahdollistaa se, että työntekijä voi levätä ja että hänellä on lepo- ja vapaa-aikaa (ks. mm. tuomio 20.1.2009, Schultz-Hoff ym., C-350/06 ja C-520/06, EU:C:2009:18, 25 kohta ja tuomio 30.6.2016, Sobczyszyn, C-178/15, EU:C:2016:502, 25 kohta).

Silloin kun asiasta on riitaa työnantajan kanssa, niistä muutoksenhakukeinoista, jotka työntekijällä on oltava käytettävinään, jotta hän voi vedota oikeuteensa saada palkallista vuosilomaa direktiivin 2003/88 nojalla, on todettava, ettei kyseisessä direktiivissä tosin ole mitään tätä koskevaa säännöstä. On kuitenkin selvää, että jäsenvaltioiden on myös tässä asiayhteydessä taattava tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 47 artiklassa, kunnioittaminen (ks. analogisesti tuomio 15.9.2016, Star Storage ym., C-439/14 ja C-488/14, EU:C:2016:688, 46 kohta).

(ks. 37, 41 ja 47 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 78 artiklan 2 kohtaa ja liitteessä VII olevaa III osaa on tulkittava niin, että ne ovat esteenä sille, että nimitystä maito ja nimityksiä, jotka mainitussa asetuksessa varataan yksinomaan maitotuotteille, käytetään kaupan pitämisessä tai mainonnassa kuvaamaan puhtaasti kasviperäistä tuotetta, ja näin on myös silloin, kun kyseisiä nimityksiä täydennetään selittävillä tai kuvailevilla maininnoilla, joista kyseisen tuotteen kasviperäisyys ilmenee, paitsi jos kyseinen tuote on mainittu neuvoston asetuksen N:o 1234/2007 liitteessä XII olevassa III kohdan 1 alakohdan toisessa alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden luettelosta 20.12.2010 annetun komission päätöksen 2010/791/EU liitteessä I.

(ks. 52 kohta ja tuomiolauselma)