ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Onko asia, jossa asianosaisena on ostaja, jonka kotipaikka on yhdessä jäsenvaltiossa ja joka koskee toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön myyntisopimuksen, joka on tehty ja kokonaisuudessaan täytetty tässä toisessa jäsenvaltiossa, julistamista pätemättömäksi sen johdosta, että myyjän velkojia on vahingoitettu, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o (EU) 1215/2012 (1) 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu ”sopimusta koskeva asia”?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 283/25

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de grande instance de Bobigny (Ranska) on esittänyt 19.6.2017 – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l’aéronautique civile v. Vueling Airlines SA

(Asia C-370/17)

(2017/C 283/34)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de grande instance de Bobigny

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l’aéronautique civile

Vastapuoli: Vueling Airlines SA

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko vaikutus, joka liitetään E 101 -todistukseen, jonka on antanut sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annetun asetuksen (ETY) N:o 574/72 (1) 11 artiklan 1 kohdan ja 12 a artiklan 1 a alakohdan mukaisesti sen jäsenvaltion viranomaisen nimeämä laitos, jonka sosiaaliturvalainsäädäntöä sovelletaan edelleen työntekijän tilanteeseen, säilytettävä silloinkin, kun E 101 -todistus on saatu turvautumalla petokseen tai oikeuden väärinkäyttöön, jonka on todennut lopullisesti sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa työntekijä harjoittaa tai hänen on harjoitettava toimintaansa?

Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, onko E 101 -todistusten antaminen esteenä sille, että petokseen syyllistyneen työnantajan menettelyn takia vahinkoa kärsineet henkilöt saavat siitä korvausta ilman, että työntekijöiden kuulumista E 101 -todistuksessa ilmoitettuihin järjestelmiin asetetaan kyseenalaiseksi työnantajaa vastaan nostetussa korvauskanteessa?

(1) EYVL 1972, L 74, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 277/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italia) on esittänyt 5.4.2017 – Graziano Garavaldi v. Ministero della Giustizia

(Asia C-178/17)

(2017/C 277/31)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Graziano Garavaldi

Vastaaja: Ministero della Giustizia

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan 2 kohdassa ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan 1 kohdassa vahvistettu periaate, jonka mukaan jokaisella on oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenkäyntiin puolueettomassa tuomioistuimessa – periaate, joka on tullut osaksi unionin oikeutta [SEU] 6 artiklan 3 kohdan nojalla, kun se luetaan yhdessä SEUT 67 artiklasta johtuvan periaatteen kanssa, jonka mukaan unioni muodostaa yhteisen oikeuden alueen, jolla kunnioitetaan perusoikeuksia – sekä SEUT 81 ja 82 artiklasta johdettavissa oleva periaate, jonka mukaan unioni kehittää tuomioistuinratkaisujen ja muiden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen perustuvaa oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeudellisissa ja rikosoikeudellisissa asioissa, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia, esteenä Italian lain 89/2001 5-sexies §:ään sisältyvän sääntelyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, kun siinä henkilöt, joilla on jo vahvistettu olevan Italian valtiolta saatavia tuomioistuinmenettelyn kohtuuttoman keston vuoksi maksettavan kohtuullisen korvauksen muodossa, velvoitetaan täyttämään erilaisia velvoitteita saadakseen vastaavan maksun ja odottamaan edellä mainitussa lain 89/2001 5-sexies §:n 5 momentissa säädetyn määräajan päättymistä ilman, että heillä on tällä välin mahdollisuutta ryhtyä mihinkään oikeudellisiin täytäntöönpanotoimiin, ja ilman, että he voivat myöhemmin vedota viivästyneeseen maksuun perustuvaan vahinkoon, kun näin on myös sellaisissa tapauksissa, joissa kyseinen kohtuullinen korvaus on vahvistettu vaikutuksiltaan rajatylittävän yksityisoikeudellisen menettelyn kohtuuttoman keston perusteella tai muutoin asiassa, joka kuuluu Euroopan unionin toimivallan alaan, ja/tai asiassa, jonka osalta Euroopan unionissa on säädetty tuomioistuinratkaisujen vastavuoroisesta tunnustamisesta?
2)

Kun otetaan huomioon 90 päivää kestävästä tilapäisestä kiellosta päästä sähköisiin tietoihin muodostuvan hallinnollisen seuraamuksen luonne, ankaruus ja seuraamuksen määräämistapa sekä erityisesti se, ettei seuraamukseen voida kohdistaa tehokkaita muutoksenhakukeinoja, voidaanko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 56 artiklan mukaisesti katsoa, että kyseessä oleva seuraamus on sellaisenaan SEUT 56 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (perusoikeuskirja) 17 artiklan 1 kohdan ja 47 artiklan rajoitus, jota on pidettävä suhteettoman ankarana ja jota ei nykymuodossaan voida oikeuttaa niillä kuluttajansuojaa koskevilla päämäärillä, jotka jäsenvaltio on vahvistanut onnenpelialaa varten?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 249/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte suprema di cassazione (Italia) on esittänyt 20.3.2017 – Catia Passeri v. Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

(Asia C-143/17)

(2017/C 249/26)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte suprema di cassazione

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Catia Passeri

Vastapuoli: Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 30.4.2010 annetun asetuksen nro 64, joka on muunnettu 29.6.2010 annetuksi laiksi nro 100, 3 §:n 7 momenttiin sisältyvä kansallinen säännöstö – jonka mukaan ”niiden esittävän taiteen työntekijöiden, jotka kuuluvat tanssijoiden kategoriaan, eläkeiäksi vahvistetaan sekä miehille että naisille 45 vuotta käyttämällä työntekijöiden, joihin sovelletaan eläkemaksuihin perustuvaa järjestelmää tai sekajärjestelmää täysimääräisesti, osalta 8.8.1995 annetun lain nro 335 1 §:n 6 momentissa säädettyä korkeampaa ikää koskevaa muuntokerrointa. Tämän säännöksen voimaantulopäivää seuraavien kahden vuoden ajan tässä momentissa tarkoitetuille työntekijöille, jotka ovat toistaiseksi voimassa olevassa palvelussuhteessa ja jotka ovat saavuttaneet tai ylittäneet eläkeiän, annetaan mahdollisuus käyttää palveluksessa pysymistä koskevaa valintaoikeutta, joka on vuosittain käytettävissä uudelleen. Tällaista valintaoikeutta on käytettävä hakemalla sitä nimenomaisesti Ente Nazionale di Previdenza e Assistenza per i Lavoratori dello Spettacolo (ENPALS) -nimiseltä elimeltä (esittävän taiteen työntekijöiden kansallinen sosiaalivakuutuselin) kahdessa kuukaudessa tämän säännöksen voimaantulopäivästä tai ainakin kolme kuukautta ennen eläkeoikeuden täyttymistä; vanhuuseläkkeelle siirtymisen ehdottomana yläikärajana pysyy kuitenkin 47 vuotta naisille ja 52 vuotta miehille” – direktiivissä 2006/54 (1) ja Euroopan unionin perusoikeuskirjassa (21 artikla) vahvistetun sukupuoleen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteen vastainen?

(1) Miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/54/EY (uudelleenlaadittu toisinto) (EUVL 2006, L 204, s. 23).
3)

Jääkö oikeussuoja, jota haetaan pääasiassa riidanalaisten päätösten kaltaisen viranomaisen sellaisen päätöksen osalta, jolla kyseinen viranomainen valitsee sellaisen sopimuksen sopimuspuolen, jonka se katsoo jäävän direktiivin 2014/24 soveltamisalan ulkopuolelle (esim. ”työsopimuksena”), direktiivin 89/665 (2) soveltamisalan ulkopuolelle kyseisen direktiivin 1 artiklan, sellaisena kuin se on voimassa, nojalla, kun muutosta hakee taloudellinen toimija, jolla on laillinen intressi siihen, että sen kanssa tehtäisiin samanlainen julkista hankintaa koskeva sopimus, ja joka väittää, että on menetelty lainvastaisesti, kun direktiiviä 2014/24 ei ole sovellettu, koska on oltu siinä käsityksessä, että sen soveltamatta jättämien oli sallittua?
2)

Vuoden 2002 varainhoitoasetusta (2) ja vuoden 2012 (3) varainhoitoasetusta on rikottu. Komission asetusta N:o 2342/2002 (4) ja komission delegoitua asetusta N:o 1268/2012 (5) on rikottu. Perusteluvelvollisuutta on rikottu. Asiakirja-aineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla.
1)

Ovatko direktiivin 2001/83/EY, (1) sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna, säännökset ja erityisesti sen 5 ja 6 artikla, kun huomioon otetaan myös direktiivin toinen perustelukappale, esteenä sellaisen kansallinen lain soveltamiselle ([21.10.1996 annetun asetuksen nro 536, sellaisena kuin se on muutettuna laiksi 23.12.1996 annetulla lailla nro 648,] 1 §:n 4 bis momentti[, sellaisena kuin asetus on muutettuna 16.5.2014 annetulla lailla nro 79, jolla 20.3.2014 annettu asetus nro 36 muutettiin laiksi)], jossa pyritään saavuttamaan menojen hillitsemistä koskeva tavoite siten, että sisällyttämällä lääke Servizio Sanitario Nazionalesta (kansallinen terveydenhuoltojärjestelmä, jäljempänä SSN) korvattavien lääkkeiden luetteloon pyritään kannustamaan sen käyttöä muuhun kuin potilaiden enemmistön osalta hyväksyttyyn terapeuttiseen käyttötarkoitukseen ilman, että otettaisiin huomioon mitään yksittäisen potilaan terapeuttisiin tarpeisiin liittyviä näkökohtia, ja huolimatta siitä, että on olemassa ja markkinoilla saatavissa lääkkeitä, jotka on hyväksytty kyseiseen käyttötarkoitukseen?
—

unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi velvollisuutensa, kun se ei harjoittanut riittävää SEUT 263 artiklan mukaista tuomioistuinvalvontaa riidanalaisen päätöksen osalta erityisesti, kun unionin yleinen tuomioistuin on valinnut virheellisen lähestymistavan puutteellisessa oikeudellisessa arvioinnissaan. Huolimatta kaikista päätökseen, josta kantaja on valittanut, liittyvistä asiayhteyksistä unionin yleinen tuomioistuin on tarkastellut ainoastaan alle puolta näistä asiayhteyksistä ilman, että se on riittävästi perustellut valintaansa arvioida tiettyjä asiayhteyksiä tai antanut oikeudellisia perusteluja toiminnalleen;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 178/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 6.3.2017 – Administration des douanes et des droits indirects ja Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) v. Hubert Clergeau, Jean-Luc Labrousse, Jean-Jacques Berthellemy, Alain Bouchet, Jean-Pierre Dubois, Marcel Géry, Jean-Paul Matrat, Jean-Pierre Paziot ja Patrice Raillot

(Asia C-115/17)

(2017/C 178/06)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Administration des douanes et des droits indirects ja Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

Vastapuolet: Hubert Clergeau, Jean-Luc Labrousse, Jean-Jacques Berthellemy, Alain Bouchet, Jean-Pierre Dubois, Marcel Géry, Jean-Paul Matrat, Jean-Pierre Paziot ja Patrice Raillot

Ennakkoratkaisukysymys

Onko perusoikeuskirjan 49 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä sillä, että henkilö tuomitaan siitä, että hän on saanut perusteettomia vientitukia tavaroiden, joille tukea oli haettu, luonnetta koskevien vilpillisten menettelyiden tai väärien ilmoitusten johdosta, vaikka kyseisen henkilön tosiasiallisesti viemät tavarat voivat tosiseikkojen tapahtumahetken jälkeen tapahtuneen säännöstön muutoksen johdosta sittemmin saada kyseisiä tukia?
1)

Ovatko suoritukset, jotka edunsaaja on saanut velvoitteiden laiminlyönnistä tai niiden täyttämisen viivästymisestä johtuvina sopimussakkoina tai vahingonkorvauksina neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä rakennerahastoista yhteisrahoitettujen toimien tukikelpoisuuden osalta annetun asetuksen (EY) N:o 1685/2000 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1145/2003 peruuttamisesta 10.3.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 448/2004 (1) 2 säännössä tarkoitettua tuloa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 144/32

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Monomeles Protodikeio Athinon (Kreikka) on esittänyt 7.3.2017 – OL v. PQ

(Asia C-111/17 PPU)

(2017/C 144/42)

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Monomeles Protodikeio Athinon

Pääasian asianosaiset

Kantaja: OL

Vastaaja: PQ

Ennakkoratkaisukysymys

Miten on tulkittava tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (1) 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua asuinpaikan käsitettä tilanteessa, jossa lapsi on sattumalta tai ylivoimaisen esteen vaikutuksesta syntynyt muualla kuin siinä paikassa, jonka hänen vanhempansa, joilla on hänestä yhteinen vanhempainvastuu, ovat suunnitelleet olevan hänen asuinpaikkansa, ja jossa toinen lapsen vanhemmista on tämän jälkeen pitänyt hänet laittomasti maassa, jossa hän on syntynyt, tai vienyt hänet kolmanteen maahan? Onko fyysinen olinpaikka tarkemmin sanottuna kaikissa tapauksissa välttämätön ja ilmeinen edellytys määritettäessä henkilön ja erityisesti vastasyntyneen asuinpaikkaa?

(1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2201/2003 (EUVL 2003, L 338, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 129/10

Kanne 22.2.2017 – Euroopan komissio v. Helleenien tasavalta

(Asia C-93/17)

(2017/C 129/12)

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: A. Bouchagiar ja B. Stromsky)

Vastaaja: Helleenien tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut unionin tuomioistuimen 28.6.2012 antaman tuomion komissio v. Kreikka (asia C-485/10, EU:C:2012:395) ja SEUT 260 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kyseisen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavia toimenpiteitä

— Helleenien tasavalta on velvoitettava maksamaan komissiolle Euroopan unionin omat varat -tilille 34 974 euron suuruinen uhkasakko jokaiselta päivältä, jona unionin tuomioistuimen 28.6.2012 antaman tuomion komissio v. Kreikka (asia C-485/10, EU:C:2012:395) täytäntöönpano viivästyy, siitä päivästä lukien, jolloin tuomio annetaan nyt käsiteltävässä asiassa, siihen päivään saakka, jolloin 28.6.2012 annettu tuomio on pantu täytäntöön

— Helleenien tasavalta on velvoitettava maksamaan komissiolle Euroopan unionin omat varat -tilille kiinteämääräinen hyvitys, jonka määrä saadaan kertomalla päivittäinen 3 823 euron suuruinen summa niiden päivien määrällä, jotka ovat kuluneet siitä, kun tuomio annettiin 28.6.2012, siihen saakka, kunnes jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on päättynyt, tai, jollei velvoitteita ole noudatettu, siihen saakka, jolloin tuomio annetaan nyt käsiteltävässä asiassa

— Helleenien tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Euroopan komissio teki 2.7.2008 päätöksen 2009/610/EY toimenpiteistä C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 ja CP 133/05), jotka Kreikka on toteuttanut Hellenic Shipyardsin hyväksi. Komissio totesi kyseisellä päätöksellä, että eräät Hellenic Shipyardsille myönnetyt tuet eivät soveltuneet sisämarkkinoille, ja määräsi niiden takaisin perimisestä korkoineen siihen saakka, kunnes tuet on peritty täysimääräisesti takaisin.

Komissio nosti 8.10.2010 unionin tuomioistuimessa SEUT 108 artiklan 2 kohdassa määrätyn jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen (asia C-485/10). Unionin tuomioistuin katsoi 28.6.2012, että Helleenien tasavalta ei ollut noudattanut komission päätöksen 2, 3, 5, 6, 8, 9 ja 11–19 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ollut toteuttanut määräajassa kaikkia kyseisen päätöksen noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä ja koska se ei ollut toimittanut määräajassa komissiolle tämän päätöksen 19 artiklassa lueteltuja tietoja.

Koska Helleenien tasavalta ei ole toteuttanut unionin tuomioistuimen 28.6.2012 antaman tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavia toimenpiteitä, se ei ole noudattanut kyseisen tuomion ja SEUT 260 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
Onko kanne nostettava Belgian tuomioistuimissa, täsmällisemmin Kortrijkin alioikeudessa, asetuksen N:o 1215/2012 25 artiklan 1 kohdan nojalla (saman asetuksen 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti) sillä perusteella, että osapuolet ovat kaikkeen vastaajan kantajalle myymän irtaimen kauppaan sovellettavien yleisten sopimusehtojen 20 kohdan myötä sopineet oikeuspaikasta kirjallisesti ja Belgian lain mukaan pätevästi sanamuodolla ”any dispute of any nature whatsoever shall be the exclusive jurisdiction of the courts of Kortrijk”?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 121/19

Kanne 3.3.2017 – Euroopan komissio v. Belgian kuningaskunta

(Asia C-110/17)

(2017/C 121/27)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: W. Roels ja N. Gossement)

Vastaaja: Belgian kuningaskunta

Vaatimukset

Euroopan komissio vaatii unionin tuomioistuinta

— toteamaan, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 63 artiklan ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa kiinteistöihin liittyvien tulojen määrittämistä siinä tapauksessa, että rakennukset ovat vuokraamattomia tai ne on vuokrattu luonnollisille henkilöille, jotka eivät käytä niitä ammattitarkoituksiin, tai oikeudellisille henkilöille, jotka tarjoavat niitä luonnollisille henkilöille yksityistarkoituksiin, koskevat säännökset, joiden mukaan veron määräytymisperuste lasketaan kotimaassa sijaitsevien kiinteistöjen osalta katasteriarvon ja ulkomailla sijaitsevien kiinteistöjen osalta todellisen vuokrausarvon perusteella, ja

— velvoittamaan Belgian kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio katsoo, että Belgia ei ole noudattanut SEUT 63 artiklan ja ETA-sopimuksen 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Komissio toteaa, että vaikka Belgia on pyrkinyt lopettamaan jäsenyysvelvoitteiden laiminlyönnin, jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on ollut osoitettavissa silloin, kun perustellussa lausunnossa ilmoitettu kahden kuukauden määräaika on päättynyt eli 26.3.2012.
1)

Onko tietosuojadirektiivin (1) 3 artiklan 2 kohdan kahdessa luetelmakohdassa säädettyjä soveltamisalaa koskevia poikkeuksia tulkittava siten, että henkilötietojen kerääminen ja muu käsittely, jota uskonnollisen yhdyskunnan jäsenet suorittavat ovelta ovelle -saarnaamistyön yhteydessä, ei kuulu direktiivin soveltamisalaan? Mikä merkitys direktiivin sovellettavuutta arvioitaessa on toisaalta sillä, että saarnaamistoiminta, jonka yhteydessä tietoja kerätään, on uskonnollisen yhdyskunnan ja sen seurakuntien organisoimaa, ja toisaalta sillä, että kyse on samalla myös uskonnollisen yhdyskunnan jäsenten henkilökohtaisesta uskonnon harjoittamisesta?
—

Euroopan parlamentin 30.11.2016 pidetyn istunnon esityslista (asiakirja P8_0J (2016)11-30) on kumottava siltä osin kuin siinä mainitaan täysistunnossa käytävä keskustelu sovittelukomitean hyväksymästä esityksestä yleiseksi talousarvioksi; 1.12.2016 pidetyn istunnon esityslista (P8_0J (2016)12-01) on kumottava siltä osin kuin siinä mainitaan äänestys ja sitä seuraava äänestysselvitys esityksestä yleiseksi talousarvioksi; Euroopan parlamentin 1.12.2016 päivätty lainsäädäntöpäätöslauselma esityksestä yleiseksi talousarvioksi (asiakirja TS-0475/2016, väliaikaisena versiona P8_TA-PROV(2016)0475) ja asiakirja, jolla Euroopan parlamentin puhemies totesi SEUT 314 artiklan 9 kohdassa määrätyn menettelyn mukaisesti, että yleinen talousarvio oli lopullisesti hyväksytty, on kumottava
I)

Onko EY 43 artikla, luettuna yhdessä EY 48 artiklan kanssa, (nyt SEUT 49 artikla luettuna yhdessä SEUT 54 artiklan kanssa) esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle verosäännökselle, jossa evätään ulkomaiselta emoyhtiöltä, joka on määräämättömäksi ajaksi erotettu holgingyhtiöksi sen asuinvaltiossa samoin asuvasta aktiivisesti toimivasta konsernista, vapautus voitonjaoista pidätettävästä pääomatuloverosta, jos siinä on osallisina henkilöitä, joilla ei ole oikeutta palautukseen tai vapautukseen, kun he saavat tulot suoraan ja 1) ulkomaisen emoyhtiön käytön taloudelliset tai muuten merkittävät syyt puuttuvat tai 2) ulkomainen emoyhtiö saa enintään 10 prosenttia kyseisen tilikauden bruttotuloistaan omasta taloudellisesta toiminnastaan (mitä ei tapahdu muun muassa silloin, jos ulkomainen yhtiö saa bruttotulonsa taloushyödykkeiden hallinnoinnista) tai 3) ulkomainen emoyhtiö ei osallistu toimintansa tarkoituksen kannalta tarkoituksenmukaisella liiketoiminnalla yleiseen taloudelliseen vaihdantaan, kun taas kotimaisille holdingyhtiöille myönnetään vapautus pääomatuloverosta ilman edellä mainittuja edellytyksiä?
2)

Seuraako direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdan e alakohdasta luettuna yhdessä tämän direktiivin 7 artiklan 3 kohdan ja 2 artiklan a, c ja g alakohdan sekä johdanto-osan 60 perustelukappaleen kanssa, että pääasian olosuhteissa jommankumman vanhemman tekemä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus aikuisen seurassa matkustavan alaikäisen puolesta on jätettävä tutkimatta, jos hakemusta perustellaan sillä, että lapsi on sellaisen henkilön perheenjäsen, joka on hakenut kansainvälistä suojelua sillä perusteella, että hän on Geneven yleissopimuksen 1 artiklan A kohdassa tarkoitettu pakolainen?
—

Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa vahvistetaan valittajan mukaan nimenomaisesti neljä kumulatiivista ja toisistaan riippumatonta edellytystä, joista kahta säännellään unionin oikeudella ja kahta erityisellä kansallisella lainsäädännöllä, johon väitteessä vedottiin. Euroopan unionin tuomioistuin on katsonut, että väitteen tekijän on sen lisäksi, että se täyttää ne kaksi edellytystä, joita säännellään erityisellä kansallisella lainsäädännöllä, esitettävä kyseisen lainsäädännön sisältöä koskevaa näyttöä. On kyse ennakkoedellytyksistä ja riippumattomista vaatimuksista, joiden täyttämättä jättämistä ei voida korjata valituslautakunnassa, jos väitteen tekijä ei ole esittänyt hyvissä ajoin yksityiskohtia kyseisestä lainsäädännöstä väiteosastossa.
1.

Ensimmäinen peruste, joka perustuu direktiivin 2001/83/EY 31 ja 32 artiklan rikkomiseen. Tässä perusteessa vedotaan siihen, että riidanalainen täytäntöönpanopäätös on annettu muodolliselta kannalta katsoen virheellisesti aloitetussa ja toimitetussa menettelyssä. Valittajat moittivat aluksi sitä, menettely on direktiivin 2001/83/EY (1) 31 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen vastaisesti aloitettu sen jälkeen, kun lääkkeen markkinoille saattamista koskevan luvan uudistamisesta oli kieltäydytty, eikä sitä ennen. Lisäksi ne katsovat, että koska turvallisuusepäilyistä ei viime aikoina ole tiedotettu, nyt esillä oleva asia ei ole sellainen erityinen tapaus, jolla olisi merkitystä unionin kannalta katsoen. Lisäksi sillä, että asian pääesittelijäksi nimitettiin menettelyn aloittaneesta jäsenvaltiosta oleva CHMP:n jäsen, rikotaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdassa vahvistettua periaatetta, jonka mukaan tutkinnan on oltava huolellista ja puolueetonta. Sekä subjektiivisesta että objektiivisesta puolueellisuudesta on joka tapauksessa kyse silloin, kun kansallisen menettelyn aloittamisajankohtana on vielä vireillä sen jäsenvaltion, jonka kansalainen pääesittelijä on, ja luvanhaltijan välinen, lääkkeen markkinoille saattamista koskevan luvan uudistamisen epäämistä koskeva riita-asia. Lopuksi valittajat väittävät, että oikeutta tulla kuulluksi on loukattu, koska ensiksi mainittua valittajaa ei CHMP:ssä käydyssä menettelyssä kuultu niiden muutosten sisällöstä, joita lupaan aiottiin tehdä.
—

on todettava, että ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne on jätettävä tutkimatta SEUT 263 artiklan neljännen kohdan toisen ja viimeisen virkkeen nojalla ja se on näin ollen hylättävä kokonaisuudessaan