Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Sairausvakuutus – Toisessa jäsenvaltiossa annetut etuudet – Asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 36 artikla

(EY 49 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 2 kohta sekä 36 artikla)

2. Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Sairausvakuutus – Toisessa jäsenvaltiossa annetut etuudet

(EY 10 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan a ja c alakohta)

3. Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Rajat

(EY 234 artikla)

Tiivistelmä

1. Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on asetuksella N:o 118/97 muutettuna ja ajan tasalle saatettuna, 22 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 2 kohtaa sekä 36 artiklaa on tulkittava niin, että niissä ei anneta vakuutetulle, jolle toimivaltainen laitos on antanut luvan mennä toiseen jäsenvaltioon saamaan terveydentilansa kannalta asianmukaista sairaalahoitoa, oikeutta saada korvauksia mainitulta laitokselta matka‑, oleskelu‑ ja ateriakuluista, jotka ovat syntyneet tässä toisessa jäsenvaltiossa vakuutetulle itselleen ja häntä saattaneelle henkilölle, lukuun ottamatta vakuutetun oleskelu‑ ja ateriakuluja sairaalassa.

Yhtäältä toimivaltaiselle laitokselle luontoisetuuksien osalta asetuksen N:o 1408/71 22 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdan nojalla kuuluva velvoite koskee nimittäin yksinomaan kustannuksia, jotka liittyvät potilaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa saamaan sairaanhoitoon, toisin sanoen sairaalahoidon osalta varsinaisiin hoitopalveluihin sekä näihin erottamattomasti liittyviin, asianomaisen sairaalassa oleskelusta ja siellä aterioinnista aiheutuneisiin kuluihin. Samoin tässä artiklassa tarkoitetulla ”rahaetuuksien” käsitteellä ei tarkoiteta vakuutetulle ja häntä saattaneelle henkilölle tämän jäsenvaltion alueella syntyneiden liitännäisten matka-, oleskelu- ja ateriakulujen kaltaisten jo suoritettujen kulujen korvaamista.

Toisaalta asetuksen N:o 1408/71 36 artikla koskee yksinomaan korvausten järjestämistä laitosten kesken, eikä siinä anneta oikeuksia vakuutetuille.

Tämä tulkinta ei rajoita ratkaisua, joka johtuu mahdollisesta EY 49 artiklan soveltamisesta, jonka kanssa on ristiriidassa jäsenvaltion lainsäädäntö, jolla suljetaan pois sellaisista liitännäisistä kuluista vastaaminen, jotka ovat aiheutuneet potilaalle, jolla on lupa mennä toiseen jäsenvaltioon tarkoituksenaan saada siellä sairaalahoitoa, kun näistä kuluista vastataan silloin, kun hoito annetaan kysymyksessä olevaan kansalliseen järjestelmään kuuluvassa sairaalassa.

(ks. 28, 33, 36, 38 ja 39 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään oikeudesta asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on asetuksella N:o 118/97 muutettuna ja ajan tasalle saatettuna, 22 artiklan 1 kohdassa säädettyjä etuuksia täydentäviin etuuksiin tämän 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, mutta ei sen c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, ei loukkaa tämän artiklan välitöntä oikeusvaikutusta eikä siinä jätetä ottamatta huomioon EY 10 artiklasta johtuvaa lojaalin yhteistyön periaatetta.

(ks. 45 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)

3. On yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta.

Yhteisöjen tuomioistuin ei kuitenkaan voi tutkia kansallisen tuomioistuimen esittämää ennakkoratkaisupyyntöä, jos on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämällä yhteisön oikeussäännön tulkitsemisella tai pätevyyden tutkimisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen. Ennakkoratkaisupyynnön perusteena ja näin ollen yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan perusteena ei nimittäin ole neuvoa‑antavien lausuntojen esittäminen yleisistä tai teoreettisista kysymyksistä vaan riita-asian todelliseen ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvä tarve.

(ks. 47–49 kohta)