Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Yhteisön kilpailusäännöt – Rikkomiset – Vastuuseen joutuminen – Emoyhtiö ja tytäryhtiöt – Taloudellinen kokonaisuus – Arviointiperusteet – Olettama siitä, että emoyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa kokonaan omistamiinsa tytäryhtiöihin

(EY 81 artikla)

2. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö

(EY 81 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Enimmäismäärän laskeminen – Huomioon otettava liikevaihto

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

4. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävien sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat – Toimi, jolla on tarkoitus olla ulkoisia vaikutuksia – Ulottuvuus

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Rikkomiset, jotka luonnehditaan erittäin vakaviksi jo pelkän luonteensa perusteella

(Neuvoston asetus N:o 1/2003; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

6. Kilpailu – Sakot – Päätös, jolla määrätään sakkoja – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 81 ja EY 253 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta)

7. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 27 artikla)

8. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Komission harkintavalta – Rajat – Suhteellisuusperiaatteen noudattaminen – Ulottuvuus

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonanto 98/C 9/03)

9. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakon varoittavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 5 kohdan b alakohta)

10. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat – Sopimuksen tosiasiallinen soveltamatta jättäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohdan ensimmäinen alakohta ja 3 kohdan toinen luetelmakohta)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat – Rikkomisen lopettaminen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen – Vaikutus

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 3 kohdan kolmas luetelmakohta)

12. Unionin oikeus – Periaatteet – Luottamuksensuoja – Edellytykset

13. Maatalous – Kilpailusäännöt – Asetus N:o 26 – EY 33 artiklassa vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeellisia sopimuksia, päätöksiä ja menettelytapoja koskevan poikkeuksen soveltamisedellytykset

(EY 33 artikla ja EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 26 2 artikla)

14. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat – Rikkomiseen syyllistyneen yrityksen yhteistyö yhteistyötiedonannon soveltamisalan ulkopuolella – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 3 kohdan kuudes luetelmakohta ja komission tiedonanto 2002/C 45/03)

15. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat – Ensimmäinen kilpailusääntöjen soveltamistapaus tietyllä talouden alalla – Komission harkintavalta

(Neuvoston asetus N:o 1/2003; komission tiedonannon 98/C 9/03 3 kohta)

16. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat – Kyseisen alan heikko taloudellinen tilanne – Komission harkintavalta

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonanto 98/C 9/03)

17. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset

(Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 48 artiklan 2 kohta)

18. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakon määrän alentaminen rikkomiseen syyllistyneen yrityksen yhteistyön perusteella – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 2002/C 45/03 23 kohdan viimeinen alakohta)

19. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen

(EY 81 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Kilpailuoikeuden alalla emoyhtiön voidaan katsoa olevan vastuussa tytäryhtiön käyttäytymisestä erityisesti silloin, kun siitä huolimatta, että tytäryhtiö on erillinen oikeussubjekti, se ei päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään vaan noudattaa olennaisilta osin emoyhtiön sille antamia ohjeita, kun otetaan erityisesti huomioon näiden kahden oikeudellisen yksikön väliset taloudelliset, organisatoriset ja oikeudelliset yhteydet. Koska emoyhtiö ja tytäryhtiö kuuluvat tällaisessa tapauksessa samaan taloudelliseen kokonaisuuteen ja muodostavat näin ollen yhden ainoan EY 81 artiklassa tarkoitetun yrityksen, komissio voi näet osoittaa päätöksen sakkojen määräämisestä emoyhtiölle ilman, että sillä olisi velvollisuutta osoittaa tämän emoyhtiön itse osallistuneen rikkomiseen.

Siinä erityistapauksessa, jossa emoyhtiö omistaa kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneen tytäryhtiönsä koko yhtiöpääoman, yhtäältä kyseisellä emoyhtiöllä voi olla ratkaiseva vaikutus tytäryhtiönsä käyttäytymiseen ja toisaalta on olemassa kumottavissa oleva olettama, jonka mukaan emoyhtiö käyttää todellakin tällaista vaikutusvaltaa. Komissio voi siis olettaa, että emoyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiönsä käyttäytymiseen, eikä se ole velvollinen esittämään lisätodisteita, jotka osoittavat, että emoyhtiö on todellakin käyttänyt tällaista vaikutusvaltaa tai se oli ainakin jollakin tavalla tietoinen rikkomisesta tai mainitun tytäryhtiön osallistumisesta siihen. Kyse on kumottavissa olevasta olettamasta, joka voidaan kumota vastanäytöllä. Emoyhtiön on siis kumottava tämä olettama todistein, joilla voidaan osoittaa, että sen tytäryhtiö määrittää toimintalinjansa markkinoilla itsenäisesti ja että nämä kaksi yhtiötä eivät siis muodosta yhtenäistä taloudellista yksikköä. Jos näin ei tehdä, määräysvallan käyttämistä osoittaa se, ettei koko yhtiöpääoman omistamista koskevaa olettamaa ole kumottu.

Se, että tytäryhtiöllä on oma paikallisjohtonsa ja omat varansa, ei sinänsä ole osoitus siitä, että se määrittelee käyttäytymisensä markkinoilla emoyhtiöönsä nähden itsenäisesti. Päivittäisten asioiden hoidon uskominen täysin omistetun tytäryhtiön paikallisjohdolle on näet normaali käytäntö, eikä se voi tästä syystä olla osoitus tytäryhtiöiden todellisesta autonomiasta.

(ks. 92–94, 103 ja 106 kohta)

2. Kilpailuoikeuden alalla puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen edellyttää sitä, että asianomaisella yrityksellä on hallinnollisen menettelyn kuluessa ollut mahdollisuus tehdä hyödyllisellä tavalla tunnetuksi näkökantansa sitä vastaan esitettyjen tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksellisyydestä sekä niistä asiakirjoista, jotka komissio on ottanut huomioon perustamissopimuksen rikkomista koskevan väitteensä tueksi.

Asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohta kuvastaa tätä periaatetta siltä osin kuin siinä säädetään, että osapuolille on lähetettävä väitetiedoksianto, jossa on esitettävä selkeästi kaikki ne olennaiset seikat, joihin komissio menettelyn tässä vaiheessa perustaa näkemyksensä, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen, ja jotta ne pystyvät tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen. Kyseistä vaatimusta noudatetaan, jos mainitussa päätöksessä ei aseteta asianomaisten henkilöiden vastuulle väitetiedoksiannossa tarkoitetuista rikkomisista poikkeavia rikkomisia ja jos siinä esitetään ainoastaan ne tosiseikat, joista asianomaisilla henkilöillä on ollut mahdollisuus esittää näkemyksensä.

Tämä voidaan kuitenkin tehdä tiivistelmänomaisesti, eikä lopullisen päätöksen tarvitse välttämättä täydellisesti vastata väitetiedoksiantoa, koska väitetiedoksianto on valmisteleva asiakirja, jossa arviot tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista ovat täysin väliaikaisia. Väitetiedoksiantoa voidaan siten täydentää osapuolten antaman vastineen perusteella, jossa esitetyt argumentit osoittavat, että osapuolet ovat todella voineet käyttää puolustautumisoikeuksiaan. Komissio voi myös hallinnollisen menettelyn perusteella muuttaa tai täydentää esittämiensä väitteiden tukena olevia perusteluja sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta.

Siltä osin kuin on kyse emoyhtiön vastuuseen joutumisesta sellaisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, johon sen kokonaan omistamat tytäryhtiöt ovat syyllistyneet, komissiolla ei ole velvollisuutta esittää väitetiedoksiannossa muita seikkoja kuin näyttö siitä, että emoyhtiö omistaa tytäryhtiöidensä yhtiöpääoman.

(ks. 115–117 ja 123 kohta)

3. Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa vahvistettu enimmäismäärä, joka on 10 prosenttia liikevaihdosta, on laskettava kaikkien niiden yhtiöiden yhteenlasketun liikevaihdon perusteella, jotka muodostavat EY 81 artiklassa tarkoitettuna yrityksenä toimivan taloudellisen yksikön, sillä ainoastaan näiden yksikköön kuuluvien yhtiöiden yhteenlaskettu liikevaihto voi kuvastaa kyseessä olevan yrityksen kokoa ja taloudellista voimaa.

(ks. 129 ja 130 kohta)

4. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat ovat väline, jolla pyritään täsmentämään ylemmän tasoista oikeutta noudattaen perusteet, joita komissio aikoo soveltaa käyttäessään asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädettyä harkintavaltaansa sakkojen vahvistamisessa. Suuntaviivat eivät ole sakkojen määräämisestä tehdyn päätöksen oikeudellinen perusta, koska kyseinen päätös perustuu asetukseen N:o 1/2003, vaan niissä määritetään yleisellä ja abstraktilla tasolla menetelmä, johon komissio on sitoutunut, kun se vahvistaa kyseisellä päätöksellä määrättyjen sakkojen suuruuden, ja varmistetaan täten yritysten oikeusvarmuus.

Vaikkei suuntaviivoja voidakaan siten pitää oikeussääntöinä, joita hallinto on joka tapauksessa velvollinen noudattamaan, niissä vahvistetaan kuitenkin käytännesääntöjä, joissa ilmaistaan noudatettava käytäntö ja joista hallinto voi poiketa erityistapauksissa vain perusteet esittämällä.

Suuntaviivojen antamiseen perustuva komission oman harkintavallan rajoittaminen ei ole kuitenkaan ristiriidassa sen kanssa, että komissiolla on edelleen huomattavasti harkintavaltaa. Se, että komissio on täsmentänyt suuntaviivoissa näkemyksensä kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioimisesta, ei näet estä sitä, että se arvioi kyseistä kriteeriä kokonaisvaltaisesti kaikkien kyseiseen tapaukseen liittyvien seikkojen perusteella, mukaan lukien seikat, joita ei mainita nimenomaisesti suuntaviivoissa.

(ks. 141–143 kohta)

5. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuista suuntaviivoista ilmenee, että horisontaalisia kartelleja, joissa on kyse etenkin hintojen vahvistamisesta, voidaan pelkän luonteensa perusteella pitää ”erittäin vakavina” rikkomisina ilman, että komission olisi osoitettava rikkomisen todellinen vaikutus markkinoihin ja että asianomaisten maantieteellisten markkinoiden pienuus estäisi tällaista luokittelua. Tämän johtopäätöksen vahvistaa se, että vaikka vakavien rikkomusten kuvauksessa mainitaan nimenomaisesti vaikutukset markkinoihin ja vaikutukset suureen osaan yhteismarkkinoista, erittäin vakavien rikkomusten osalta ei sitä vastoin esitetä mitään vaatimusta todellisesta vaikutuksesta markkinoihin eikä vaatimusta vaikutusten toteutumisesta tietyllä maantieteellisellä alueella.

Jotta kyettäisiin arvioimaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta, on ratkaisevaa selvittää, ovatko kartellin jäsenet tehneet kaikkensa antaakseen aikomuksilleen todellisen vaikutuksen. Koska siihen, mitä tämän jälkeen tapahtuu todellisuudessa saavutettujen markkinahintojen tasolla, ovat omiaan vaikuttamaan muut tekijät, jotka eivät ole kartellin jäsenten määräämisvallassa, kartellin jäsenet eivät voi lukea omaksi hyväkseen ja sakon alentamisen perusteeksi ulkoisia tekijöitä, jotka ovat haitanneet niiden pyrkimyksiä.

Komissiolta ei voida vaatia, mikäli kartellin täytäntöönpano on näytetty toteen, että se osoittaisi järjestelmällisesti, että asianomaiset yritykset ovat todellisuudessa kyenneet sopimusten avulla saavuttamaan transaktioille korkeamman – tai ostokartellien osalta alemman – hintatason kuin se, joka ilman kartellia olisi vallinnut. Olisi suhteetonta vaatia tällaista toteen näyttämistä, joka vaatisi huomattavia resursseja, koska se edellyttäisi turvautumista hypoteettisiin laskelmiin, jotka perustuisivat taloudellisiin malleihin, joiden paikkansapitävyyden varmistaminen olisi unionin tuomioistuimille hankalaa ja joiden oikeellisuutta ei ole millään tavoin osoitettu.

Myöskään maantieteellisten markkinoiden laajuus ei ole itsenäinen kriteeri siinä mielessä, että pelkästään suurinta osaa jäsenvaltioista koskevat rikkomiset voitaisiin luokitella ”erittäin vakaviksi” rikkomisiksi. Perustamissopimuksen, asetuksen N:o 1/2003, suuntaviivojen ja oikeuskäytännön perusteella ei voida katsoa, että pelkästään maantieteellisesti hyvin laajat kilpailun rajoitukset voitaisiin luokitella tällä tavalla. Sopimukset, joilla pyritään muun muassa vahvistamaan ostohinnat ja jakamaan ostetut määrät, voidaan lisäksi pelkän luonteensa perusteella katsoa hyvin vakavaksi rikkomiseksi tarvitsematta luonnehtia tällaisia menettelytapoja erityisellä maantieteellisellä ulottuvuudella. Näin ollen kyseessä olevien maantieteellisten markkinoiden koko ei lähtökohtaisesti estä luonnehtimasta todettua rikkomista ”erittäin vakavaksi”, vaikka oletetaan, että nämä markkinat ovat pienet.

(ks. 148, 149, 168, 169 ja 172 kohta)

6. Vahvistettaessa sakkoja kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi perusteluvelvollisuus täytetään, jos komissio ilmoittaa päätöksessään ne arvioinnissa huomioon ottamansa seikat, joiden avulla se on voinut määrittää kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston.

EY 81 artiklan rikkomisia koskevissa arvioinneissa EY 253 artiklaa ei voida tulkita siten, että siinä asetetaan komissiolle velvollisuus selittää päätöksissään ne syyt, joiden perusteella se ei sakon määrän laskemisen osalta ole omaksunut ratkaisuja, jotka olisivat vaihtoehtoisia siihen ratkaisuun nähden, johon lopullisessa päätöksessä on tosiasiallisesti päädytty.

(ks. 175 ja 177 kohta)

7. Silloin, kun komissio väitetiedoksiannossaan nimenomaisesti ilmoittaa aikovansa tutkia, onko kyseessä oleville yrityksille määrättävä sakkoja, ja kun se myös ilmoittaa ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun rikkomisen vakavuuden ja keston sekä sen, että kilpailusääntöjä on rikottu tahallaan tai tuottamuksesta, se täyttää velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta tulla kuulluiksi. Tällöin se antaa yrityksille tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat puolustautua paitsi sitä vastaan, että niiden vahvistetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, myös sakkojen määräämistä vastaan.

Sen jälkeen kun komissio on ilmoittanut tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joiden perusteella se aikoo laskea sakkojen suuruuden, komissiolla ei ole sitä vastoin enää velvollisuutta täsmentää tapaa, miten se käyttäisi kutakin tällaista tekijää sakon suuruutta määrittäessään. Päätöksessään komissio voi myös hallinnollisen menettelyn huomioon ottaen muuttaa tai täydentää sekä tosiseikoista että oikeudellisista seikoista esittämiensä väitteiden tukena olevia perusteluja.

Tästä seuraa, että sakkojen määrän vahvistamisen osalta asianomaisten yritysten puolustautumisoikeudet varmistetaan komissiossa mahdollisuudella esittää huomautuksensa niiden syyksi luettujen tosiseikkojen kestosta, vakavuudesta ja kilpailunvastaisesta luonteesta.

(ks. 180–182 kohta)

8. Menettelyissä, jotka komissio on pannut vireille määrätäkseen seuraamuksen kilpailusääntöjen rikkomisista, suhteellisuusperiaatteen soveltaminen merkitsee sitä, että sakot eivät saa olla suhteettomia tavoiteltuihin päämääriin nähden eli kyseisten sääntöjen noudattamiseen nähden ja että yritykselle kilpailua koskevan rikkomisen perusteella määrätyn sakon määrän on oltava oikeassa suhteessa rikkomiseen nähden, kun tätä arvioidaan kokonaisuutena ottamalla huomioon muun muassa rikkomisen vakavuus. Suhteellisuusperiaate merkitsee erityisesti sitä, että komission on vahvistettava sakko suhteessa rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi huomioon otettuihin seikkoihin ja että sen on tässä tapauksessa sovellettava näitä seikkoja johdonmukaisesti ja objektiivisesti perustellulla tavalla.

Asetuksesta N:o 1/2003 ja asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuista suuntaviivoista ei tässä suhteessa ilmene, että sakkojen määrä on vahvistettava suoraan vaikutuksen kohteena olleiden markkinoiden koon perustella, koska kyseinen tekijä ei ole pakollinen vaan vain yksi merkityksellisistä tekijöistä arvioitaessa rikkomisen vakavuutta. Kyseiset säännökset eivät siis sellaisinaan edellytä komissiota ottamaan huomioon tuotemarkkinoiden pientä kokoa.

Sovellettava oikeus ei sisällä yleisesti sovellettavaa periaatetta, jonka mukaan seuraamuksen olisi oltava oikeassa suhteessa yritykselle asianomaisilla markkinoilla kertyneeseen liikevaihtoon nähden. Sakon suuruuden määrittämiseksi on sallittua ottaa huomioon yhtä hyvin yrityksen kokonaisliikevaihto, joka osoittaa – vaikkakin vain likimääräisesti ja epätäydellisesti – yrityksen kokoa ja taloudellista vahvuutta, kuin se osa liikevaihdosta, joka kertyy kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olevien tavaroiden myynnistä ja joka on näin ollen omiaan osoittamaan rikkomisen laajuutta. Kummallekaan näistä luvuista ei pidä antaa sellaista merkitystä, joka olisi suhteeton verrattuna muihin arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin, ja sakon asianmukaisen määrän vahvistaminen ei näin ollen voi olla pelkän kokonaisliikevaihtoon perustuvan laskelman tulos. Näin on erityisesti silloin, kun kyseiset tavarat muodostavat ainoastaan vähäisen osan kokonaisliikevaihdosta. Siltä osin kuin lopullisen sakon määrä ei ylitä 10:tä prosenttia asianomaisen yrityksen kokonaisliikevaihdosta kilpailusääntöjen rikkomisen viimeisenä vuonna, sitä ei voida pitää suhteettomana pelkästään sillä perusteella, että se ylittää kyseisiltä markkinoilta saadun liikevaihdon.

(ks. 189, 190, 196, 197 ja 199 kohta)

9. Koska kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon määrää laskettaessa varoittavan vaikutuksen tavoite koskee yritysten toimintaa unionissa, varoittavaa vaikutusta on arvioitava ottaen huomioon useita seikkoja eikä pelkästään kyseessä olevan yrityksen erityistilannetta.

Komissio ei myöskään ole velvollinen ottamaan sakon suuruutta määrittäessään huomioon yrityksen rahoitusvajetta, sillä se merkitsisi perusteettoman kilpailuedun antamista niille yrityksille, jotka ovat vähiten sopeutuneita markkinatilanteeseen. Yhtiö ei siten voi riitauttaa kertoimen soveltamista varoittavassa tarkoituksessa nojautumalla siihen, että sille on aiheutunut tappioita kartellin täytäntöönpanokauden aikana, minkä vuoksi se ei ole enää hallinnollisen menettelyn aloittamisen jälkeen toiminut markkinoilla, joita kartelli koskee.

Toimielimen toimenpiteen johtaminen tietyn yrityksen konkurssiin tai selvitystilaan ei myöskään sellaisenaan ole unionin oikeuden mukaan kiellettyä. Vaikka yrityksen selvitystilaan asettamisella kyseisessä oikeudellisessa muodossaan voidaan vahingoittaa omistajien, osakkeenomistajien tai osakkaiden taloudellisia etuja, se ei näet merkitse kuitenkaan sitä, että myös yrityksen edustamat henkilöstöä sekä aineellisia ja aineettomia tekijöitä koskevat seikat menettäisivät arvonsa.

(ks. 221–224 kohta)

10. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 3 kohdan toisessa luetelmakohdassa vahvistettu lieventävä olosuhde, joka koskee sitä, ettei rikkomusta koskevia sopimuksia tai menettelytapoja ole käytännössä sovellettu, perustuu kunkin yrityksen omaan käyttäytymiseen. Näin ollen kyseistä lieventävää olosuhdetta arvioitaessa huomioon ei ole otettava vaikutuksia, joita aiheutuu rikkomisesta kokonaisuutena, sillä nämä on otettava huomioon punnittaessa rikkomisen todellista vaikutusta markkinoihin, jotta voitaisiin arvioida rikkomisen vakavuutta (suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan ensimmäinen alakohta), vaan huomioon on otettava kunkin yrityksen oma käyttäytyminen sen tutkimiseksi, mikä on kunkin yrityksen osuuden suhteellinen vakavuus.

Jotta rikkomiseen osallistuneisiin voitaisiin soveltaa mainittujen suuntaviivojen 3 kohdan toista luetelmakohtaa, niiden on joka tapauksessa osoitettava, että ne ovat ryhtyneet kilpailemaan, tai ainakin, että ne ovat selvästi ja huomattavasti rikkoneet velvoitteita, joilla kyseinen kartelli pannaan täytäntöön, siinä määrin, että se on häirinnyt kartellin toimintaa, ja etteivät ne ole näkyvästi liittyneet sopimukseen ja tällä tavoin kannustaneet muita yrityksiä kyseisen kartellin täytäntöönpanoon.

(ks. 273 ja 275 kohta)

11. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 3 kohdan kolmannen luetelmakohdan mukaan komission vahvistamaa sakon perusmäärää voidaan alentaa, jos kilpailusääntöjen rikkomisesta syytetty yritys lopettaa rikkomisen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen.

Tällainen sakon alentaminen ei voi kuitenkaan olla automaattista, vaan se riippuu siitä, miten komissio on harkintavaltansa perusteella arvioinut yksittäistapaukseen liittyviä olosuhteita. Käsiteltävän asian olosuhteet saattavat siten johtaa siihen, ettei komissio alenna sakon perusmäärää laittomaan sopimukseen osallistuneen yrityksen hyväksi.

Lieventävän olosuhteen hyväksi lukeminen sellaisissa tilanteissa, joissa yritys on osapuolena selvästi laittomassa sopimuksessa, jonka se tiesi muodostavan rikkomisen tai ei voinut olla tietämättä sitä, voisi houkutella yrityksiä jatkamaan salaista sopimusta niin kauan kuin mahdollista siinä toivossa, että niiden käyttäytymistä ei koskaan havaita, ja samalla tietäen, että jos niiden käyttäytyminen havaittaisiin, niiden sakkoa voitaisiin alentaa, kun ne lopettavat rikkomisen. Tällainen tunnustaminen veisi asetetulta sakolta kaiken ennalta ehkäisevän vaikutuksen ja aiheuttaisi haittaa EY 81 artiklan 1 kohdan tehokkaalle vaikutukselle.

Tahallisen kilpailusääntöjen rikkomisen lopettamista ei myöskään voida pitää lieventävänä olosuhteena, kun se on johtunut siitä, että komissio on puuttunut asiaan.

(ks. 282–284 kohta)

12. Oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen edellyttää kolmen edellytyksen toteutumista. Hallintoelimen on ensiksikin täytynyt antaa asianomaiselle täsmällisiä, ehdottomia ja yhtäpitäviä vakuutteluja, jotka on antanut toimivaltainen ja luotettava taho. Näiden vakuutteluiden on toiseksi oltava sellaisia, että ne saavat aikaan perustellun odotuksen sen henkilön mielessä, jolle ne on osoitettu. Annettujen vakuuttelujen täytyy kolmanneksi olla sovellettavien normien mukaisia.

Kilpailuoikeuden alalla pelkästään se, että komissio on aiemmassa päätöskäytännössään pitänyt tiettyjä tekijöitä lieventävinä olosuhteina sakon suuruutta määrättäessä, ei merkitse, että komission olisi arvioitava kysymystä samalla tavalla myöhemmässä päätöksessä. Yritys ei siis voi vedota siihen, että jotakin lieventävää olosuhdetta on sovellettu muissa rikkomistapauksissa, vaatiakseen tässä suhteessa luottamuksensuojaa.

(ks. 289 ja 291 kohta)

13. Asetuksessa N:o 26 tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan ja etenkin sen 2 artiklassa vahvistetaan EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamista koskeva poikkeus sellaisten EY:n perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotantoa tai kauppaa koskevien sopimusten, päätösten ja menettelyjen osalta, jotka kuuluvat olennaisena osana kansallisiin markkinoihin tai jotka ovat tarpeen EY 33 artiklassa esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi.

Koska asetuksen N:o 26 2 artiklassa on kyse poikkeuksesta EY 81 artiklan 1 kohdan yleisesti sovellettavaan sääntöön, sitä on tulkittava suppeasti. Lisäksi asetuksen N:o 26 2 artiklan 1 kohdan ensimmäistä virkettä, jossa tästä poikkeuksesta säädetään, sovelletaan ainoastaan, jos kyseisellä sopimuksella edistetään kaikkien EY 33 artiklassa esitettyjen tavoitteiden saavuttamista. Kuten asetuksen N:o 26 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen sanamuodosta seuraa, kyseessä olevan sopimuksen on myös oltava ”tarpeen” näiden tavoitteiden toteuttamiseksi.

Jos sopimusta ei ole ilmoitettu eikä muodollista menettelyä aloitettu, yritys, joka on osallistunut ilmeiseen ja erittäin vakavaan EY 81 artiklan rikkomiseen raakatupakan alalla, ei tässä suhteessa voi väittää, että sillä oli olemassa epäilys siitä mahdollisuudesta, että kyseessä oleva sopimus kuuluu asetuksessa N:o 26 säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan. Asetuksessa N:o 26 säädetyn kaltaisessa järjestelmässä ei myöskään ole mahdollista, että yksityiset toimijat saattaisivat luulla voivansa korvata komission arvioinnin omalla arvioinnillaan kaikkein soveltuvimmista keinoista saavuttaa EY 33 artiklassa vahvistetut tavoitteet ja tehdä siten laittomia aloitteita, joita perustellaan sillä, että niillä pyritään kyseisiin tavoitteisiin. Lisäksi toimivan kilpailun ylläpito maataloustuotemarkkinoilla kuuluu yhteisen maatalouspolitiikan ja kyseessä olevan alan yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteisiin. Tällainen yritys ei siten voi väittää, että sellaisilla kilpailua selvästi rajoittavilla sopimuksilla, joihin se on osallistunut, pyritään EY 33 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin tavoitteisiin

(ks. 298–300, 303 ja 305 kohta)

14. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan mukaan sakon perusmäärää voidaan alentaa yrityksen menettelyssä tekemän todellisen yhteistyön perusteella sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon soveltamisalaan kuulumattomissa tapauksissa. Kyseistä erityistä lieventävää olosuhdetta sovelletaan ainoastaan kilpailusääntöjen rikkomisiin, jotka eivät kuulu yhteistyötiedonannon soveltamisalaan.

Tässä suhteessa suuntaviivojen 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan soveltaminen ei saa johtaa siihen, ettei yhteistyötiedonannolla ole enää tehokasta vaikutusta. Yhteistyötiedonannossa näet määritellään säännöt, joiden perusteella on mahdollista palkita yritykset, jotka osallistuvat tai ovat osallistuneet unioniin vaikuttaviin salaisiin kartelleihin, niiden tekemästä yhteistyöstä komission tutkinnassa. Mainitun tiedonannon sanamuodosta ja rakenteesta siis ilmenee, että yritykset voivat lähtökohtaisesti saada alennusta sakkoon niiden yhteistyön perusteella ainoastaan silloin, kun ne täyttävät mainitussa tiedonannossa tiukasti asetetut edellytykset.

Jotta yhteistyötiedonannon tehokas vaikutus voidaan säilyttää, komissio voi siis myöntää yritykselle alennuksen sakosta suuntaviivojen 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan perusteella ainoastaan poikkeuksellisissa tilanteissa. Tämä on tilanne muun muassa silloin, kun yrityksen yhteistyöstä, jossa mennään pidemmälle kuin yrityksen lakiin perustuva yhteistyövelvollisuus edellyttää mutta joka ei kuitenkaan anna yritykselle oikeutta saada sakosta alennusta yhteistyötiedonannon perusteella, on ollut komissiolle objektiivista hyötyä.

(ks. 327–330 kohta)

15. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa ei mainita nimenomaisesti lieventävää olosuhdetta, joka koskee ennakkotapausten puuttumista niistä markkinoista, joita kilpailusääntöjen rikkominen koskee. Suuntaviivojen 3 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa vahvistetaan kuitenkin komission mahdollisuus ottaa huomioon muut kuin edellä olevissa luetelmakohdissa mainitut olosuhteet alennuksen myöntämiseksi sakon perusmäärästä. Komissiolla on tässä suhteessa harkintavaltaa lieventävien olosuhteiden soveltamisessa. Komissiolla ei erityisesti ole velvollisuutta lieventää sakkoja, kun se toimii ensimmäisen kerran tietyllä alalla.

(ks. 342 ja 343 kohta)

16. Kun komissio määrää sakkoa kilpailusääntöjen rikkomisesta, se ei ole velvollinen pitämään asianomaisen alan heikkoa taloudellista tilaa lieventävänä olosuhteena. Kartellit syntyvät näet yleensä silloin, kun ala joutuu vaikeuksiin. Jos komission olisi otettava huomioon kyseiset vaikeudet, sakkoa olisi siten alennettava lähes kaikkien kartellien osalta.

Vaikka on totta, että rakenteellisia kriisejä on komission päätöskäytännössä pidetty silloin tällöin lieventävinä olosuhteina, se, että komissio on aikaisemmissa asioissa ottanut huomioon alan taloudellisen tilanteen lieventävänä olosuhteena, ei kuitenkaan merkitse sitä, että sen olisi välttämättä noudatettava edelleen tätä käytäntöä.

(ks. 352 ja 353 kohta)

17. Oikeusvarmuuden ja hyvän lainkäytön takaamiseksi kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä on, että ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmästä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi. Kannekirjelmää voidaan tältä osin tukea ja täydentää tietyiltä osin viittaamalla sen liitteenä olevien asiakirjojen kohtiin, mutta viittaamalla yleisluonteisesti joihinkin asiakirjoihin, vaikka ne olisivatkin kannekirjelmän liitteinä, ei korjata sitä, ettei kanteessa ole mainittu olennaisia oikeudellisia perusteita ja perusteluja, jotka siinä on edellä mainittujen määräysten mukaan esitettävä. Unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei myöskään ole etsiä ja tunnistaa liitteistä niitä perusteita ja väitteitä, joihin kanteen voitaisiin katsoa perustuvan, koska liitteillä on puhtaasti todistuksellinen ja täydentävä tehtävä.

Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määrätyt pakottavat vaatimukset olisi kuitenkin mahdollista kiertää, jos sellaiset oikeudelliset perusteet voitaisiin ottaa tutkittavaksi, joita kanteessa ei ole esitetty riittävästi vaan joissa on viitattu kolmannen esittämiin hypoteettisiin oikeudellisiin perusteisiin jossakin toisessa asiassa, johon kanteessa implisiittisesti viitataan.

Unionin yleisen tuomioistuimen on joka tapauksessa jätettävä tutkimatta sille esitettyyn kanteeseen sisältyvä vaatimus, jos tämän vaatimuksen perustana olevat olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat eivät käy johdonmukaisella ja ymmärrettävällä tavalla ilmi kanteen tekstistä, sillä tällaisten seikkojen puuttumista kanteesta ei voida korjata niiden esittämisellä suullisessa käsittelyssä.

(ks. 366, 371 ja 372 kohta)

18. Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon ajatukselle on ominaista se, että mainitulla tiedonannolla tavoiteltuna vaikutuksena on synnyttää kartelleissa epävarmuuden leimaama ilmapiiri kannustamalla kartellien ilmiantamista komissiolle. Kyseinen epävarmuus seuraa juuri siitä, että kartellin jäsenet tietävät, että ainoastaan yksi niistä voi saada hyväkseen sakkoimmuniteetin antamalla ilmi muut kartelliin osalliset ja asettamalla ne siten vaaraan siitä, että niille määrätään sakkoja. Kyseisessä järjestelmässä samaa ajattelutapaa noudattaen yritysten, jotka ryhtyvät tekemään kaikkein nopeimmin yhteistyötä, oletetaan saavan suuremman alennuksen niille muussa tapauksessa määrätyistä sakoista kuin yritykset, jotka alkavat tehdä yhteistyötä hitaammin. Se, missä järjestyksessä ja miten nopeasti kartellin jäsenet ovat valmiita tekemään yhteistyötä, on siis yksi yhteistyötiedonannolla käyttöön otetun järjestelmän olennaisista tekijöistä.

Jonkin tietyn yhteistyötiedonannon säännöksen tarkoituksen tulkinnan on oltava yhdenmukainen kyseiselle tiedonannolle ominaisen ajattelutavan kanssa. Tältä kannalta katsoen kyseisen tiedonannon 23 kohdan viimeistä alakohtaa on tulkittava siten, että sillä pyritään palkitsemaan yritys, joka siitä huolimatta, ettei se olekaan ollut ensimmäinen yritys, joka on esittänyt kyseistä kartellia koskevan immuniteettihakemuksen, toimittaa kuitenkin komissiolle ensimmäisenä todisteita tälle aikaisemmin tuntemattomista tosiseikoista, jotka liittyvät suoraan kartellin vakavuuteen tai kestoon. Toisin sanoen on niin, että jos yrityksen toimittamat todisteet koskevat tosiseikkoja, joiden perusteella komissio voi muuttaa kyseisenä ajankohtana tekemäänsä arviointia kartellin vakavuudesta tai kestosta, yritys, joka toimittaa kyseiset todisteet, palkitaan immuniteetilla sen tosiseikkoja koskevan arvioinnin osalta, joka kyseisillä todisteilla voidaan näyttää toteen.

Yhteistyötiedonannon 23 kohdan viimeinen alakohta ei siten koske tapauksia, joissa yritys on pelkästään esittänyt uusia todisteita tai täydellisempiä todisteita niihin tosiseikkoihin nähden, joista komissio on jo selvillä. Mainittua alakohtaa ei sovelleta myöskään tapauksiin, joissa yritys tuo tietoon uusia tosiseikkoja, joilla ei kuitenkaan voida muuttaa komission tekemää arviointia kartellin vakavuudesta tai kestosta. Kyseistä säännöstä sovelletaan sitä vastoin yksinomaan tapauksiin, joissa kaksi seuraavaa edellytystä ovat täyttyneet: ensinnäkin kyseinen yritys on ensimmäinen, joka näyttää toteen komissiolle aikaisemmin tuntemattomat tosiseikat, ja toiseksi komissio voi kyseisten tosiseikkojen perusteella, jotka liittyvät suoraan epäillyn kartellin vakavuuteen tai kestoon, tehdä rikkomisesta uusia johtopäätöksiä.

(ks. 379–382 kohta)

19. Yritys, joka on osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen omalla käyttäytymisellään, joka kuuluu EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sellaisen sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan, jolla on kilpailua rajoittava tarkoitus, käsitteeseen ja jolla on tarkoitus myötävaikuttaa kilpailusääntöjen rikkomisen toteutumiseen kokonaisuudessaan, on vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen.

Samaten yrityksen voidaan katsoa olevan vastuussa kokonaisvaltaisesta yhteistoimintajärjestelystä, vaikka sen olisi todistettu välittömästi osallistuneen vain yhteen tai useampaan kartellin osatekijöistä, jos toisaalta se tiesi tai sen olisi väistämättä pitänyt tietää salaisen yhteistyön, johon se osallistui, kuuluneen kokonaissuunnitelmaan ja jos toisaalta kyseinen kokonaissuunnitelma kattoi kaikki kartellin osatekijät.

(ks. 394 ja 395 kohta)