Ensinnäkin – kuten Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 66 artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenee – EU-yhteisömerkki, joka on merkki tai merkintä, jota voidaan kaupassa käyttää tarkoittamaan tavaroiden tai palvelujen maantieteellistä alkuperää, on mainitun artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla EU-yhteisömerkki. Mainitun 1 kohdan mukaan yhteisön yhteisömerkkinä voi olla ainoastaan sellainen EU-yhteisömerkki, joka voi erottaa haltijana olevan yhteenliittymän jäsenten tavarat tai palvelut muiden yritysten tavaroista tai palveluista.

Lisäksi asetuksen N:o 207/2009 4 artiklassa, jota sovelletaan yhteisömerkkeihin mainitun asetuksen 66 artiklan 3 kohdan nojalla, säädetään olennaisilta osin, että EU-yhteisömerkkinä voi olla vain sellainen merkki, jolla voidaan erottaa tavaroiden tai palvelujen, jotka on varustettu kyseisillä merkeillä, kaupallinen alkuperä.

Tältä osin unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, että tavaramerkin keskeinen tehtävä on taata kuluttajille tavaran alkuperä siten, että tavaramerkki pystyy yksilöimään sillä varustetun tavaran tai palvelun tietyn yrityksen tavaraksi tai palveluksi ja erottamaan näin tämän tavaran tai palvelun muiden yritysten tavaroista tai palveluista.

Vaikka unionin tuomioistuin on jo todennut, että tavaramerkillä voi olla myös muita tehtäviä kuin alkuperän osoittaminen ja että myös näitä tehtäviä on suojattava kolmansien tekemiä loukkauksia vastaan – kuten sen tavaran tai palvelun, jolla tavaramerkki on varustettu, laadun takaamiseen liittyvä tehtävä sekä tiedottamiseen, investointiin tai mainontaan liittyvät tehtävät –, se on kuitenkin aina korostanut, että tavaramerkin keskeinen tehtävä on edelleen alkuperän osoittaminen.

Näin ollen päättelemällä, että asetuksen N:o 207/2009 66 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun EU-yhteisömerkin keskeinen tehtävä on kyseisen tavaramerkin kattamien tavaroiden tai palvelujen maantieteellisen – ei kaupallisen – alkuperän osoittaminen, sivuutettaisiin tämä keskeinen tehtävä.

Toiseksi on niin, että vaikka asetuksen N:o 207/2009 66 artiklan 2 kohta on poikkeus asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetusta rekisteröintihakemuksen ehdottomasta hylkäysperusteesta, tämä seikka ei aseta kyseenalaiseksi sitä, että asetuksen N:o 207/2009 66 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun EU-yhteisömerkin keskeinen tehtävä on taata kyseisellä tavaramerkillä varustettujen tavaroiden kollektiivinen kaupallinen alkuperä eikä niiden kollektiivista maantieteellistä alkuperää.

Lisäksi asetuksen N:o 207/2009 66 artiklan 2 kohdan säännös, jolla poiketaan saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdasta, voidaan selittää 2 kohdassa tarkoitettujen yhteisömerkkien kattamien merkkien luonteella.

Kolmanneksi yhtäältä mainitut maantieteelliset merkinnät ja toisaalta EU-yhteisömerkit, joita ovat sellaiset merkit tai merkinnät, joita voidaan kaupassa käyttää tarkoittamaan tavaroiden tai palvelujen maantieteellistä alkuperää, ovat merkkejä, joihin sovelletaan toisistaan poikkeavia oikeudellisia säännöstöjä ja joilla on keskenään erilaiset tavoitteet. EU-tavaramerkki on asetuksen N:o 207/2009 4 artiklan mukaisesti merkki, jolla voidaan erottaa tavaroiden tai palvelujen kaupallinen alkuperä, kun taas maantieteellinen merkintä on maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun asetuksen N:o 1151/2012 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti nimi, jolla yksilöidään se, että tietty tuote, jonka laatu, maine tai muu ominaispiirre juontuu pääosin sen maantieteellisestä alkuperästä ja jonka tuotantovaiheista ainakin yksi tapahtuu rajatulla maantieteellisellä alueella, on peräisin tältä tietyltä maantieteelliseltä alueelta.

(ks. 50–54, 57, 58 ja 62 kohta)