Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Henkilöstökanne – Kanne – Määräajat – Peräkkäiset valitukset

(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta ja 91 artiklan 3 kohta)

2. Virkamiehet – Hallinnolle kuuluva avustamisvelvollisuus – Soveltamisala – Työntekijän sopimussuhteisen toimihenkilön aseman vakiintuminen, joka ei kuulu hallinnolle kuuluvan avustamisvelvollisuuden soveltamisalaan

(Henkilöstösääntöjen 12 a ja 24 artikla; muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 87 artikla)

3. Virkamiehet – Sopimussuhteiset toimihenkilöt – Määräaikaisen työsopimuksen uusimatta jättäminen – Hallinnon harkintavalta – Hallinnolle kuuluva huolenpitovelvollisuus – Asianomaisen työntekijän etujen huomioon ottaminen – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(Henkilöstösääntöjen 24 artikla; muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 11 artikla)

4. Henkilöstökanne – Kumoamistuomio – Vaikutukset – Väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksen uusimatta jättämistä koskevan päätöksen kumoaminen – Hallinnon mahdollisuus tehdä uusi päätös, joka on tuomion mukainen – Sen vaatimuksen hylkääminen, joka koskee korvausta kumotusta päätöksestä aiheutuneesta aineellisesta vahingosta

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

1. Samasta päätöksestä henkilöstösääntöjen mukaisessa määräajassa tehdyt kaksi peräkkäistä valitusta voidaan kummatkin ottaa tutkittavaksi ja niiden perusteella voivat kanteen nostamisen määräajat alkaa kulua. Tässä tapauksessa kanteen nostamisen määräajan laskemista varten on otettava huomioon päivä, jona kantaja vastaanotti päätöksen, jossa hallintoviranomainen ratkaisi kantansa kaikkiin kantajan valitusajassa esittämiin väitteisiin. Jos kantaja on valitusajan sisällä tehnyt toisen valituksen, joka vastaa laajuudeltaan ensimmäistä valitusta erityisesti siltä osin, ettei se sisällä uusia vaatimuksia, väitteitä eikä todisteita, on päätöstä, jossa hylätään tämä toinen valitus, pidettävä pelkästään ensimmäisen valituksen hylkäämisen vahvistavana toimena, joten kanneaika alkaa kulua ensimmäisen valituksen hylkäämisestä. Jos toinen valitus sitä vastoin sisältää ensimmäiseen valitukseen nähden uusia seikkoja, toisen valituksen hylkäämisestä tehtyä päätöstä on sitä vastoin pidettävä uutena päätöksenä, joka on tehty toinen valitus huomioon ottaen sen jälkeen, kun ensimmäisen valituksen hylkäävä päätös on tutkittu uudelleen.

(ks. 29 ja 30 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑44/97, Ghignone ym. v. neuvosto, 8.11.2000, 39 ja 41 kohta; asia T‑66/05, Sack v. komissio, 11.12.2007, 41 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑58/07, Collotte v. komissio, 11.12.2008, 32 kohta

2. Henkilöstösääntöjen 12 a artiklan säännösten, joissa kielletään kaikki työpaikkakiusaamisen muodot ja joita sovelletaan sopimussuhteisiin toimihenkilöihin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 87 artiklan mukaisesti, vaikutuksena ei voi olla, että toimielintä estetään saattamasta päätökseen työsopimukseen perustuvaa työsuhdetta perustellusta syystä, joka liittyy yksikön etuun ja joka ei millään tavoin liity työpaikkakiusaamista koskeviin tosiseikkoihin, vain sillä perusteella, että tällainen työsopimuksen jatkamatta jättämistä koskeva päätös voi vahingoittaa työntekijän etuja taloudellisesti tai psykologiselta kannalta. Samalla tavoin, vaikka sopimussuhteiset toimihenkilöt voivat vedota 24 artiklan säännöksiin vaatiakseen työnantajana olevan toimihenkilön suojaa väitettyä työpaikkakiusaamista vastaan, he eivät voi tehokkaasti vedota niihin vaatiakseen avunannon nimissä heidän työsopimukseen perustuvan tilanteensa jatkumista, koska tätä artiklaa ei missään tapauksessa ole saatettu voimaan tässä tarkoituksessa.

(ks. 52 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑71/10, Cantisani v. komissio, 5.6.2012, 78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen

3. Huolenpitovelvollisuus merkitsee muun muassa, että kun toimivaltainen viranomainen lausuu virkamiehen tai toimihenkilön tilanteesta – myös silloin kun se käyttää laajaa harkintavaltaa – sen on otettava huomioon kaikki seikat, jotka voivat olla sen päätöksen kannalta ratkaisevia. Sen tehtävänä on näin ollen ottaa huomioon paitsi yksikön etu myös asianomaisen virkamiehen tai toimihenkilön etu.

Tässä yksikön edun arvioinnissa, vaikka unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole valvoa toimielimen suunnittelemia henkilöstöpoliittisia valintoja, joiden avulla se aikoo suoriutua sille uskotuista tehtävistä, se voi kuitenkin pätevästi tarkistaa, kun sen käsiteltäväksi on saatettu sopimussuhteisen toimihenkilön työsopimuksen uusimatta jättämistä koskevan päätöksen kumoamisvaatimus, ovatko hallinnon perustelut omiaan asettamaan kyseenalaisiksi lainsäätäjän henkilöstösäännöissä ja muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa vahvistamat arviointiperusteet ja perusedellytykset, joilla pyritään muun muassa takaamaan sopimussuhteiselle henkilöstölle mahdollisuus hyötyä tietyn ajan kuluttua työsuhteen jonkinasteisesta jatkuvuudesta.

(ks. 56 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: yhdistetyt asiat 33/79 ja 75/79, Kuhner v. komissio, 28.5.1980, 22 kohta; asia 125/80, Arning v. komissio, 29.10.1981, 19 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑112/96 ja T‑115/96, Séché v. komissio, 6.7.1999, 147–149 kohta; asia T‑14/03, Di Marzio v. komissio, 2.3.2004, 99 ja 100 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑63/11, Macchia v. komissio, 13.6.2012, 60 kohta, josta on valitettu unionin yleiseen tuomioistuimeen asiassa T‑368/12 P

4. Virkamiestuomioistuin ei voi tuomita vastaajana olevaa toimielintä maksamaan korvausta aineellisesta vahingosta, jonka kantaja on kärsinyt sen takia, että hänen työsopimustaan ei uusittu, kun riidanalainen päätös kumotaan sillä perusteella, että työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen ei tutkinut sille kuuluvan huolenpitovelvollisuuden nojalla tosiseikkoja täydellisesti ja yksityiskohtaisesti yksikön edun kannalta. Tässä asiayhteydessä ei missään tapauksessa voida sulkea pois sitä, että tämä viranomainen katsoo voivansa tehdä uudelleen kantajan työsopimuksen uusimatta jättämistä koskevan päätöksen suoritettuaan ensin kantajan työllisyystilanteesta täydellisen ja yksityiskohtaisen arvion yksikön vaatimusten ja hänen ammatillisten kykyjensä kannalta.

(ks. 77–79 kohta)