Erityisesti se, että ”merkittävä puuttuminen” -ilmaisua on käytetty, osoittaa, että yhteisöjen lainsäätäjä on halunnut sallia tietynasteisen valtion vaikutusvallan yrityksen toimintaan tai tietynasteisen osallistumisen yrityksen päätöksentekoprosessiin, jos niillä ei kuitenkaan ole minkäänlaista vaikutusta siihen, millä tavoin hintoja, kustannuksia sekä tuotantopanoksia koskevat päätökset tehdään.

Säännöksen sanamuoto, sen päämäärät ja asiayhteys huomioon ottaen merkittävän valtion puuttumisen käsitettä ei voida rinnastaa kaikkeen vaikutusvaltaan, joka valtiolla voi olla tietyn yrityksen toimintaan, tai kaikkeen osallistumiseen yrityksen päätöksentekoprosessiin, vaan se on ymmärrettävä sellaiseksi valtiovallan toiminnaksi, joka on omiaan tekemään yrityksen päätöksistä yhteensopimattomia markkinatalouden olosuhteiden kanssa.

Näin ollen valtion toimintaa, joka ei ole omiaan vaikuttamaan yrityksen merkityksellisiin päätöksiin, ei voida pitää polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annetun perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettuna ”merkittävänä puuttumisena”.

Polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annetun perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan sanamuodosta käy selvästi ilmi, että merkittävää valtion puuttumista tai sitä, ettei sitä tapahdu, on arvioitava suhteessa tapaan, jolla yrityksen ”hintoja, kustannuksia sekä tuotantopanoksia” koskevat päätökset tehdään. Säännöksessä edellytetään, että kyseessä oleva vientiä harjoittava tuottaja osoittaa, että sen päätökset tehdään ”markkinoihin perustuvien – – viitteiden perusteella” ja ”ilman valtion merkittävää puuttumista”. Lisäksi ilmaisun ”tässä suhteessa” käyttö vahvistaa edelleen merkityksellisten päätösten ja valtion puuttumisen välistä yhteyttä.

Polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annetun perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäistä luetelmakohtaa tulkittaessa ja sovellettaessa on syytä ottaa huomioon se, että 2 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja valtioita ei pidetä markkinatalousmaina, siitäkään huolimatta, minkälaisia uudistuksia niissä on saatu aikaan. Yhteisöjen lainsäätäjä on arvioinut näiden kolmansien maiden taloudellista, oikeudellista ja poliittista tilannetta, joka on nimenomaisesti tunnustettu tämän asetuksen 2 artiklan 7 kohdassa ja joka oikeuttaa näistä valtioista peräisin olevan tuonnin erityiskohteluun normaaliarvoa määritettäessä. Näin on oletettava, että olosuhteet, joissa yritykset toimivat näissä maissa, eivät ole rinnastettavissa markkinatalousmaissa vallitseviin olosuhteisiin, ellei toisin osoiteta.

Näin sellaisessa tapauksessa, jossa on kyse muusta kuin markkinatalousmaasta, se, että valtiolla on määräysvalta tällaiseen maahan sijoittautuneessa yhtiössä, voi herättää epäilyksiä siitä, ylittääkö valtio toiminnallaan markkinoiden sääntöjä noudattavan tavanomaisen osakkaan roolin ja onko yhtiön johtaminen riittävän itsenäistä valtioon nähden, jotta se voi tehdä hintoja, kustannuksia ja tuotantopanoksia koskevat päätökset itsenäisesti ja siten, että niillä vastataan tarjontaa ja kysyntää heijastaviin markkinasignaaleihin.

Lisäksi polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annetun perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäisestä luetelmakohdasta, jonka mukaan yritysten päätökset ”tehdään”, käy ilmi, että yhteisöjen lainsäätäjä on edellyttänyt erityisesti sitä, että kyseessä olevan yrityksen päätöksentekoprosessi on vapaa suhteessa kaikkeen merkittävään valtion puuttumiseen.

Itsenäinen ja liiketoiminnallisiin näkökohtiin perustuva päätöksenteko on lähtökohtaisesti kuitenkin yksityisen sektorin ominaisuus. Näin ollen on perusteltua, että yhteisöjen toimielimet käyttäessään tällä alalla niille kuuluvaa laajaa harkintavaltaa – aina kuitenkin yhteisöjen tuomioistuinten valvonnassa, joiden on varmistettava, että tutkinnassa on otettu huomioon kaikki esiin tuodut merkitykselliset seikat ja että ne on arvioitu riittävän huolellisesti – ottavat huomioon kyseessä olevan viejän esittämien todisteiden tutkinnassa sen, että yritys on valtion määräysvallassa.

Valtion määräysvalta ei kuitenkaan ole sellaisenaan yhteensopimaton sen kanssa, että kyseessä oleva yritys tekee liiketoiminnalliset päätöksensä markkinatalousolosuhteissa, eikä etenkään merkitse sitä, että sen hintoja, kustannuksia ja tuotantopanoksia koskevat päätökset perustuvat markkinataloudessa toimivalle yritykselle vieraisiin näkökohtiin.

Valtion määräysvallan rinnastaminen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annetun perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettuun ”merkittävään valtion puuttumiseen” johtaisi siihen, että valtion määräysvallassa olevilta yhtiöiltä evätään lähtökohtaisesti mahdollisuus markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaan siitä riippumatta, missä tosiasiallisessa, oikeudellisessa ja taloudellisessa konkreettisessa tilanteessa ne toimivat, ja erityisesti siitä riippumatta, ovatko ne esittäneet riittävän näytön osoittaakseen, että valtio ei toiminnallaan ylitä markkinatalousmaassa toimivan tavanomaisen osakkeenomistajan roolia, että yrityksen päätökset tehtiin itsenäisesti ja riippumatta valtiovallalle tyypillisistä näkökohdista ja että sen päätösten perusteena olivat näin ainoastaan markkinataloudessa toimivalle yritykselle ominaiset puhtaasti liiketoiminnalliset näkökohdat. Tällainen lähestymistapa on yhteensopimaton 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohdassa käyttöön otetun järjestelmän kanssa.

Näin ollen on niin, että vaikka valtion määräysvalta yrityksessä on seikka, joka voidaan ehkä ottaa huomioon, se ei yksin riitä osoittamaan, että kyseessä on merkittävä valtion puuttuminen, eikä sen perusteella voida näin katsoa, että asianomaisen viejän esittämät todisteet eivät ole merkityksellisiä polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annetun perusasetuksen N:o 348/96 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäistä luetelmakohtaa sovellettaessa.

(ks. 89–92, 97–101 ja 106 kohta)