ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

tilanteessa, jossa yrityksen luovutuksen yhteydessä on vireillä luovuttajaa koskeva maksukyvyttömyysmenettely, joka toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa, ja jossa asianomainen jäsenvaltio on päättänyt soveltaa kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohtaa, direktiivi ei ole esteenä sille, että kyseinen jäsenvaltio säätää tai sallii, että velvoitteet, jotka kuuluvat luovuttajalle luovutuksen tai maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisen ajankohtana työsopimusten tai työsuhteiden perusteella, mukaan lukien lakisääteiseen sosiaaliturvajärjestelmään liittyvät velvoitteet, eivät siirry luovutuksensaajalle, edellyttäen että menettelyllä taataan vähintään työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetussa direktiivissä 80/987 vahvistettua vastaava suoja työntekijöille; kyseistä jäsenvaltiota ei kuitenkaan estetä säätämästä, että luovutuksensaajan on vastattava tällaisista velvoitteista silloinkin, kun luovuttaja on maksukyvytön
1)

Kun Euroopan komissio on aloittanut SEUT 108 artiklan 3 kohdan nojalla mainitun artiklan 2 kohdassa määrätyn muodollisen tutkintamenettelyn toimenpiteestä, jota ei ole ilmoitettu ja jonka täytäntöönpano on kesken, kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu toimenpiteen täytäntöönpanon keskeyttämistä ja jo maksettujen summien takaisinperimistä koskeva kanne, on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet mainitun toimenpiteen täytäntöönpanon keskeyttämistä koskevan velvollisuuden mahdollisesta rikkomisesta aiheutuvien seurausten määrittämiseksi.
Se seikka, että mitättömyysvaatimuksen esittäjä saattaa esittää vaatimuksensa siinä tarkoituksessa, että se sittemmin liittää kyseisen merkin tavaroihinsa, ei missään tapauksessa voi merkitä oikeuden väärinkäyttöä. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdalla suojeltu yleinen etu on nimittäin nimenomaisesti kyseisen merkin käytettävissä olemista ja vapaata käyttöä koskeva yleinen etu.

Lisäksi mitättömyysvaatimuksen esittäjän aikomusta käyttää kyseistä tavaramerkkiä sen mitättömäksi julistamisen jälkeen ei paheksuta asetuksessa N:o 207/2009. Tämän asetuksen 52 artiklan 1 kohdassa nimittäin säädetään, että yhteisön tavaramerkki voidaan julistaa ehdottomien hylkäysperusteiden nojalla mitättömäksi myös loukkauskanteeseen kohdistuvan vastakanteen perusteella, mikä edellyttää sitä, että loukkausasian vastaaja voi saada tavaramerkin julistettua mitättömäksi, vaikka se olisi käyttänyt kyseistä tavaramerkkiä ja sen tarkoituksena olisi jatkaa sen käyttämistä.

Mitättömyysvaatimuksen hylkääminen sillä perusteella, että se merkitsee oikeuden väärinkäyttöä, sitä vastoin estäisi asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan tavoitteiden tehokkaan toteutumisen. Tällainen hylkääminen nimittäin estäisi tavaramerkin tutkimisen tavaramerkin rekisteröitävyyttä koskevien sääntöjen nojalla sekä sen arvioimisen, onko rekisteröinnille ehdotonta hylkäysperustetta.

(ks. 43–45 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset – Kansallisen tuomioistuimen toimivalta – Ennakkoratkaisukysymysten tarpeellisuuden ja asiaankuuluvuuden arvioiminen (SEUT 267 artikla) (ks. 23 kohta)

2. Ennakkoratkaisukysymykset – Tutkittavaksi ottaminen – Rajat – Kysymykset, joilla ei ilmiselvästi ole merkitystä, ja hypoteettiset kysymykset, joihin ei voida antaa hyödyllistä vastausta (SEUT 267 artikla) (ks. 24 kohta)

3. Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kielto – Ryhmäpoikkeus – Vertikaaliset sopimukset – Asetus N:o 2790/1999 – Myyjälle franchise-sopimuksen voimassaolon päätyttyä asetettu kilpailukieltovelvollisuus – ”Tilat ja maa-alat, joissa ostaja on toiminut sopimuksen voimassaoloaikana” – Käsite – Sopimuksen kohteena olevien tavaroiden tai palvelujen tarjoamispaikka kuuluu tämän käsitteen soveltamisalaan – Mainittujen tavaroiden tai palvelujen koko myyntialue ei kuulu siihen (Komission asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan b alakohta) (ks. 41 kohta ja määräysosa)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Audiencia Provincial de Burgos – EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22.12.1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2790/1999 (EYVL L 336, s. 21) tulkinta – Ryhmäpoikkeus – Kilpailunrajoitukset, jotka eivät kuulu poikkeuksen piiriin – Ostajalle franchise-sopimuksen voimassaolon päätyttyä asetetut edellytykset – Käsite ”tilat ja maa-alat, joissa ostaja on toiminut sopimuksen voimassaoloaikana”

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

[EY] 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22.12.1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2790/1999 5 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että ilmaisulla ”tilat ja maa-alat, joissa ostaja on toiminut sopimuksen voimassaoloaikana” tarkoitetaan yksinomaan paikkoja, joissa sopimuksen kohteena olevia tavaroita tai palveluja tarjotaan myyntiin, eikä koko sitä aluetta, jolla näitä tavaroita tai palveluja voidaan myydä franchise-sopimuksen perusteella.
2.

Oikeudenkäyntimenettely — Perustellulla määräyksellä tehty päätös — Edellytykset — Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai joka on selvästi täysin perusteeton — Määräys, joka on annettu vastineen puuttuessa, on sallittu (Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 111 artikla) (ks. 21–23 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Arvioiminen ottamalla huomioon ne tavarat ja palvelut, joita varten rekisteröintiä on haettu (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) (ks. 69 kohta)
19

Tältä osin on todettava, että Rügen Fischin kanne on hylätty valituksenalaisella tuomiolla, jossa unionin yleinen tuomioistuin on antanut ratkaisun myös kyseiseen kanteeseen liittyneistä oikeudenkäyntikuluista. Lisäksi unionin tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Rügen Fisch vastaan SMHV antamallaan määräyksellä hylännyt Rügen Fischin tuosta tuomiosta tekemän valituksen. Koska unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisua ei siten ole kumottu myöskään oikeudenkäyntikuluja koskevan ratkaisun osalta, unionin yleisessä tuomioistuimessa käsitellystä valituksenalaisella tuomiolla ratkaistusta asiasta, johon Schwaaner Fischwaren oli oikeutettu osallistumaan väliintulijana, aiheutuneiden korvattavien kulujen määrän arvioiminen on unionin yleisen tuomioistuimen tehtävä (ks. vastaavasti asiat C-105/04 P-DEP ja C-113/04 P-DEP, CEF ja CEF Holdings v. Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ja Technische Unie, määräys 11.1.2008, Kok., s. I-3*, 22 kohta).
Unionin tuomioistuimen määräys (viides jaosto) 20.10.2011 – DTL Corporación vastaan SMHV

(asia C‑67/11 P)

Muutoksenhaku – Yhteisön tavaramerkki – Asetus (EY) N:o 40/94 – Asetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohta – Väitemenettely – Sanaosan ”Solaria” sisältävä kuviomerkki ja sanaosan ”Solartia” sisältävä aikaisempi kansallinen kuviomerkki – Rekisteröinnin osittainen epääminen – Sekaannusvaara – Vaatimus käsittelyn lykkäämisestä unionin yleisessä tuomioistuimessa – Vaatimusta ei ole esitetty määräajassa

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseisten tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet – Moniosainen tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 40 ja 41 kohta)

Aihe

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-188/10, DTL vastaan SMHV – Gestión de Recursos y Soluciones Empresariales (Solaria), 15.12.2010 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen, joka oli nostettu SMHV:n toisen valituslautakunnan 17.2.2010 tekemästä päätöksestä (asia R 767/2009-2), joka koski Gestión de Recursos y Soluciones Empresariales SL:n ja DTL Corporación SL:n välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Lausunnon antaminen valituksesta raukeaa niiden palvelujen osalta, jotka kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 37.

2) Valitus hylätään siltä osin kuin se koskee palveluita, jotka kuuluvat Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkaan 42.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen

–

Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä

–

Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen

–

Vähennysoikeuden epäämistä sen vuoksi, ettei tavaroita ole tosiasiallisesti toimitettu petosten ja lainvastaisuuksien vuoksi, ei voida hyväksyä

–

Rajat

–

Edellytykset

–

Laskun vastaanottaja, joka tiesi tai jonka olisi pitänyt tietää petoksesta

–

Kansallisen tuomioistuimen tutkintavelvollisuus (Neuvoston direktiivin 77/388 17 artiklan 2 kohdan a alakohta) (ks. 29, 34, 35ja 38

–

44 kohta sekä määräysosa)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Augstākās tiesas Senāts – Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan tulkinta – Ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentäminen – Verovelvollinen, joka täyttää kansallisessa lainsäädännössä säädetyt edellytykset tavaroiden ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennykseen ja jonka ei ole todettu syyllistyneen minkäänlaisiin väärinkäytöksiin – Vähennysoikeuden epääminen silloin, kun on voitu osoittaa, että liiketoimen toinen osapuoli ei kykene toimittamaan tavaroita, jotka on mainittu muodollisesti asianmukaisesti laaditussa laskussa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 10.4.1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/7/EY, 17 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että laskun vastaanottajalta evätään arvonlisäveron vähennysoikeus siitä syystä, että kun otetaan huomioon ne petokset tai lainvastaisuudet, joihin kyseisen laskun lähettäjä on syyllistynyt, katsotaan, ettei laskua vastaavaa liiketointa ole tosiasiassa suoritettu, paitsi jos voidaan todeta objektiivisten tekijöiden perusteella ja ilman, että mainitun laskun vastaanottajaa vaaditaan suorittamaan tarkistuksia, joita tämän ei kuulu tehdä, että kyseinen vastaanottaja tiesi tai tämän olisi pitänyt tietää, että mainittuun liiketoimeen liittyi arvonlisäveroa koskeva petos, mikä ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on tutkittava.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa säädettyjen perusteiden soveltamisalojen osittainen päällekkäisyys (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) (ks. 46–48 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 43 kohta)
Avainsanat



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Aikaisemman tavaramerkin vähäinen erottamiskyky – Vaikutus (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 44 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja näytön virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja näytön arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (SEUT 256 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 48 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki – Viraston päätökset – Laillisuus – Unionin tuomioistuinten suorittama tutkinta – Arviointiperusteet (Neuvoston asetus N:o 40/94) (ks. 92 kohta)
Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-106/09, adp Gauselmann vastaan SMHV, 9.9.2010 antamasta tuomiosta, jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jonka luokkiin 6, 9, 28, 35, 37, 41 ja 42 kuuluvia tavaroita varten rekisteröidyn kansallisen sanamerkin ”Merkur” haltija oli nostanut sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan 12.1.2009 tekemästä päätöksestä R 1266/2007-1, jolla hylättiin valitus väiteosaston päätöksestä, jolla oli hylätty valittajan tekemä väite, joka koski kuviomerkin ”Archer Maclean’s Mercury” rekisteröintiä luokkiin 9, 16 ja 28 kuuluvia tavaroita varten – Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan (josta on tullut asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) rikkominen – Sekaannusvaara – Arviointiperusteet
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 32, 34 ja 46 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Selvitysaineistona pidetyn kansallisen oikeuden vääristäminen – Tutkittavaksi ottaminen (ks. 33 kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin yleisessä tuomioistuimessa esitettyjen perusteiden ja perustelujen pelkkä toistaminen – Oikeudellisen virheen määrittämättä jättäminen – Tutkimatta jättäminen (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohta) (ks. 62, 66 ja 67 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Valitukset unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T‑62/08, ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni vastaan komissio, asiassa T-63/08, Cementir Italia vastaan komissio ja asiassa T-64/08, Nuova Terni Industrie Chimiche vastaan komissio, 1.7.2010 antamista tuomioista, joilla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi vaatimukset kumota valtiontuesta C 36/A/06 (ex NN 38/06), jonka Italia on myöntänyt yrityksille ThyssenKrupp, Cementir ja Nuova Terni Industrie Chimiche, 20.11.2007 tehty komission päätös 2008/408/EY (EUVL 2008, L 144, s. 37)

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Valitukset hylätään.

2) ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni SpA, Cementir Italia Srl ja Nuova Terni Industrie Chimiche SpA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 9.7.2010 – Ricci ja Pisaneschi vastaan Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

(yhdistetyt asiat C‑286/09 ja C-287/09)

Työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta – Virkamiehet – Vanhuuseläke – Vakuutuskausien päällekkäisyys – Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 11 artikla – Euroopan yhteisöjen palveluksessa täyttyneiden kausien huomioon ottaminen – EY 10 artikla

Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Velvollisuus toimia vilpittömästi yhteistyössä Euroopan unionin toimielinten kanssa – Unionin toimielimen tai muun elimen palveluksessa täyttyneitä työskentelykausia ei oteta huomioon myönnettäessä varhennettua tai tavanomaista vanhuuseläkettä kansallisen järjestelmän mukaisesti – Huomioon ottamatta jättämistä ei voida hyväksyä (EY 10 artikla; henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 11 artiklan 2 kohta) (ks. 32–34 kohta ja määräysosa)

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Corte d’appello di Roma – Sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 tulkinta – EY 17, EY 39 ja EY 42 artiklan tulkinta – Vanhuusetuus – Vakuutuskausien laskeminen yhteen – Euroopan yhteisöjen yhteisessä sairausvakuutusjärjestelmässä täyttyneen vakuutuskauden jättäminen huomioon ottamatta

Ratkaisu

EY 10 artiklaa on yhdessä Euroopan yhteisöjen virkamiesten henkilöstösääntöjen kanssa tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, joka ei salli niiden työvuosien huomioon ottamista, jotka unionin jäsenvaltion kansalainen on suorittanut jonkin unionin toimielimen, kuten Euroopan komission, tai unionin jonkin muun elimen, kuten talous- ja sosiaalikomitean, palveluksessa, kansallisen järjestelmän mukaisen eläkeoikeuden saamiseksi riippumatta siitä, onko asianomaisen henkilön tapauksessa kyse varhaiseläkkeestä vai tavanomaisesta eläkkeestä.
17

Toisella perusteellaan valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt huomiotta sen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 101 artiklan 1 kohtaa ja asetuksen N:o 1182/71 3 artiklaa on tulkittava yhdenmukaisesti. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen määräyksen 19 kohdassa virheellisesti katsonut, ettei komission kyseisestä 3 artiklasta tekemällä tulkinnalla ollut merkitystä asian kannalta, kun se on todennut, että kyseessä oli ”tulkinta, jonka toinen toimielin on tehnyt toisesta säännöksestä, jonka sanamuoto on erilainen, joka sisältyy toiseen säädökseen ja jota sovellettiin tuossa toisessa toimielimessä käydyssä menettelyssä”. Valittajan mukaan määräajat on laskettava samalla tavalla, olipa kyseessä asetuksen N:o 1182/71 tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen soveltaminen.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Pääoman hankinnasta suoritettavat välilliset verot – Pääomayhtiöiltä kannettava pääoman hankintavero

(Neuvoston direktiivin 69/335 11 artiklan a alakohta ja 12 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista annettu direktiivi 69/335 ja erityisesti sen 11 artiklan a alakohta ja 12 artiklan 1 kohdan a alakohta eivät ole esteenä sellaiselle jäsenvaltion sääntelylle, jonka mukaan sellaisen veronkierron estämiseksi, jossa kiinteää omaisuutta luovutetaan käyttämällä yhtiöitä välikätenä, arvopapereiden siirroista on maksettava varainsiirtoveroa, jos kyseiset arvopaperien siirrot koskevat osuuksia sellaisten yhtiöiden yhtiöpääomasta, joiden varallisuudesta vähintään 50 prosenttia muodostuu kiinteästä omaisuudesta, ja jos ostaja tällaisen siirron seurauksena saa kyseisessä yksikössä määräysvallan käytön mahdollistavan aseman, ja näin on silloinkin, kun yhtäältä siirron tarkoituksena ei ole välttää veroja ja kun toisaalta kyseiset yhtiöt harjoittavat normaalisti liiketoimintaa ja mainittu kiinteä omaisuus on erottamaton osa tätä liiketoimintaa.

(ks. 21 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Asian saattaminen unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi – Kansallisten tuomioistuinten toimivalta – Kansallinen lainsäädäntö, jossa vahvistetaan perustuslainmukaisuuden valvontaa koskevan erillisen menettelyn etusija – Edellytykset, joiden täyttyessä tällaista lainsäädäntöä ei voida hyväksyä

(EY 234 artikla)

2. Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Pyyntö tulkita unionin perusoikeuskirjaa – Kansallisen oikeudenkäynnin kohde, jolla ei ole mitään liittymäkohtaa unionin oikeuteen – Unionin tuomioistuimen toimivallan puuttuminen

(EY 234 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. EY 234 artikla on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään kansallisten lakien perustuslainmukaisuuden valvontaa koskevasta erillisestä menettelystä, siltä osin kuin tämän menettelyn ensisijaisuudesta seuraa, että sekä ennen perustuslainmukaisuutta koskevan kysymyksen siirtämistä lakien perustuslainmukaisuuden valvonnasta vastaavan kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi että tämän tuomioistuimen mainitusta kysymyksestä mahdollisesti antaman ratkaisun jälkeen mikään muu kansallinen tuomioistuin ei voi käyttää mahdollisuuttaan tai täyttää velvollisuuttaan saattaa ennakkoratkaisukysymyksiä unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.

(ks. 20 kohta)

2. Kun asia on saatettu unionin tuomioistuimen ratkaistavaksi EY 234 artiklan nojalla, se on toimivaltainen antamaan ratkaisun EY:n perustamissopimuksen tulkinnasta ja unionin toimielinten antamien säädösten pätevyydestä ja tulkinnasta. Unionin tuomioistuin on tässä yhteydessä toimivaltainen tutkimaan ainoastaan unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä.

Euroopan unionin perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa määrätään, että perusoikeuskirjan määräykset koskevat jäsenvaltioita ainoastaan silloin, kun ne soveltavat unionin oikeutta. Tätä rajoitusta ei ole muutettu Lissabonin sopimuksen tultua voimaan 1.12.2009, mistä lähtien perusoikeuskirjalla on uuden EU 6 artiklan 1 kohdan nojalla sama oikeudellinen arvo kuin perussopimuksilla. Mainitussa artiklassa täsmennetään nimittäin, että perusoikeuskirjan määräykset eivät millään tavoin laajenna perussopimuksissa määriteltyä unionin toimivaltaa.

Tästä syystä unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa vastata Lissabonin sopimusta edeltäneen EU 6 artiklan 1 kohdan tulkintaa koskevaan ennakkoratkaisukysymykseen, jos ennakkoratkaisupyynnössä ei ole mitään konkreettisia seikkoja, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että pääasian oikeudenkäynnin kohteella on liittymäkohta unionin oikeuteen.

(ks. 21 ja 23–26 kohta)
3

Osakeyhtiöstä 6.9.1965 annetun lain (Aktiengesetz; BGBl. 1965 I, s. 1086; jäljempänä osakeyhtiölaki) 273 §:ssä, jonka otsikkona on ”Selvityksen päättyminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Kun selvitys on päättynyt ja lopputilitys on esitetty, selvitysmiesten on tehtävä ilmoitus pesänselvityksen päättymisestä, jotta se merkitään kaupparekisteriin. Yhtiö on poistettava rekisteristä. – – 4. Jos jälkikäteen ilmenee, että lisäselvitystoimenpiteet ovat tarpeen, tuomioistuimen on määrättävä asianosaisen hakemuksesta, että siihenastisen selvitysmiehen on toimittava uudelleen selvitysmiehenä tai sen on määrättävä toinen selvitysmies. – – 5. Edellä 2 ja 3 momentin sekä 4 momentin ensimmäisen virkkeen nojalla tehtyihin päätöksiin saadaan hakea muutosta valittamalla.”