Yhdistetyt asiat C-480/00–C-482/00, C-484/00, C-489/00–C-491/00 ja C-497/00–C-499/00





Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym.

vastaan

Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA) ym.





(Tribunale amministrativo regionale del Lazion esittämät ennakkoratkaisupyynnöt)

«Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksu – Asetukset N:o 3950/92 ja N:o 536/93 – Viitemäärät – Jälkikäteinen korjaaminen – Ilmoittaminen tuottajille»

Julkisasiamies P. Léger’n ratkaisuehdotus 8.5.2003

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 25.3.2004

Tuomion tiivistelmä

1. Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Yhteisön oikeuden täytäntöönpano – Kansallisen oikeuden muotoseikkoja koskevien ja aineellisoikeudellisten sääntöjen soveltaminen – Edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 5 artikla (josta on tullut EY 10 artikla))

2. Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Päämäärät – Maidontuotannon järkiperäinen kehittäminen ja maatalousväestön kohtuullisen tulotason takaaminen – Maidon lisämaksun käyttöönotto – Laillisuus

(Neuvoston asetuksen N:o 3950/92 10 artikla; komission asetuksen N:o 536/93 3 ja 4 artikla)

3. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksu – Asetukset N:o 3950/92 ja N:o 536/93 – Viitemäärät – Maksujen jälkikäteinen korjaaminen ja uudelleenlaskeminen niiden eräännyttyä maksettaviksi – Hyväksyttävyys – Luottamuksensuojaa ei ole loukattu

(Neuvoston asetuksen N:o 3950/92 1 ja 4 artikla; komission asetuksen N:o 563/93 3 ja 4 artikla)

4. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Maito ja maitotuotteet – Maidon lisämaksu – Asetukset N:o 3950/92 ja N:o 536/93 – Viitemäärät – Jälkikäteinen korjaaminen – Velvollisuus tiedottaa asiasta tuottajille – Kansallisen tuomioistuimen arviointi tiedonantovelvollisuuden noudattamisesta oikeusvarmuuden periaatteeseen nähden

(Neuvoston asetus N:o 3950/92; komission asetus N:o 536/93)

1.

Niiden yhteisön perustana olevien yleisten periaatteiden mukaan, jotka säätelevät yhteisön ja jäsenvaltioiden välisiä suhteita, jäsenvaltioiden on perustamissopimuksen 5 artiklan (josta on tullut EY 10 artikla) nojalla varmistettava yhteisön säännösten täytäntöönpano alueellaan. Mikäli yhteisön oikeus ja sen yleiset periaatteet eivät sisällä tähän tarkoitukseen soveltuvia yhteisiä sääntöjä, kansalliset viranomaiset noudattavat näitä säännöksiä täytäntöönpannessaan kansallisen oikeuden menettelytapaa koskevia ja aineellisoikeudellisia säännöksiä.

Toteuttaessaan yhteisön lainsäädännön soveltamista koskevia toimenpiteitä kansallisten viranomaisten on kuitenkin harkintavaltaansa käyttäessään noudatettava yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita, joihin kuuluvat suhteellisuusperiaate sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaate.

(ks. 42 ja 43 kohta)

2.

Maidon lisämaksujärjestelmän tarkoituksena on maidontuotantoa rajoittamalla palauttaa tasapaino kysynnän ja tarjonnan välille maitomarkkinoilla, joille on tunnusomaista rakenteellinen ylijäämä. Tämä toimenpide liittyy yhtäältä maidontuotannon järkiperäisen kehittämisen asettamiin tavoitteisiin ja toisaalta, vakauttamalla maatalousväestön tuloja, kyseisen väestön kohtuullisen elintason säilyttämisen mukaisiin tavoitteisiin.

Tästä seuraa, että lisämaksua ei voida pitää maito‑ ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 536/93 3 ja 4 artiklassa säädettyjen sanktioiden kaltaisena seuraamuksena. Maidon lisämaksu on markkinapolitiikan tai rakennepolitiikan säännöksistä johtuva rajoitus.

Lisäksi kuten maito‑ ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3950/92 10 artiklasta selkeästi ilmenee, lisämaksu on osa maatalousmarkkinoiden tasapainottamiseen tarkoitettuja interventioita ja se käytetään maitoalan kulujen rahoittamiseen. Tästä seuraa, että lisämaksun ilmeisen päämäärän lisäksi, joka koskee maidontuottajien velvoittamista noudattamaan niille myönnettyjä viitemääriä, lisämaksulla on myös taloudellinen tarkoitus sikäli kuin sillä pyritään hankkimaan yhteisölle tarvittavat varat sen tuotannon myymiseksi, jonka tuottajat tuottavat kiintiönsä ylittäen.

(ks. 57–59 kohta)

3.

Maito‑ ja maitotuotealan lisämaksusta annetun asetuksen N:o 3950/92 1 ja 4 artiklaa ja maito‑ ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 536/93 3 ja 4 artiklaa on tulkittava siten, että niiden vastaista ei ole se, että jäsenvaltio korjaa tarkastusten jälkeen kullekin tuottajalle myönnetyt tilakohtaiset viitemäärät ja laskee tämän vuoksi uudestaan maksettavat lisämaksut sen jälkeen, kun käyttämättä jääneet viitemäärät on jaettu uudelleen ja kyseiseltä maidon markkinointivuodelta perittävät lisämaksut ovat erääntyneet maksettaviksi.

Ensinnäkin kun tuottajan tilakohtainen viitemäärä vastaa kyseisen tuottajan viitevuoden aikana tosiasiallisesti myymän maidon määrää, mainitulla tuottajalla – joka lähtökohtaisesti tietää tuottamansa maidon määrän – ei voi olla perusteltua luottamusta virheellisen viitemäärän ylläpitämiseen.

Toiseksi perusteltua luottamusta ei voi syntyä selvällä tavalla yhteisön oikeuden vastaisen tilanteen ylläpitämiseen eli maidon lisämaksujärjestelmän soveltamatta jättämiseen. Jäsenvaltioiden maidontuottajat eivät voi 11 vuotta mainitun järjestelmän käyttöönoton jälkeen perustellusti odottaa, että ne voisivat edelleen tuottaa maitoa ilman rajoituksia.

(ks. 66–68 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

4.

Maito‑ ja maitotuotealan lisämaksusta annettua asetusta N:o 3950/92 ja maito‑ ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annettua asetusta N:o 536/93 on tulkittava siten, että toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on ilmoitettava asianomaisille tuottajille tilakohtaisten viitemäärien alkuperäisestä myöntämisestä ja mainittujen kiintiöiden kaikista myöhemmistä muutoksista.

Oikeusvarmuuden periaatteen noudattaminen edellyttää, että tämän ilmoituksen on oltava sellainen, että luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joita asia koskee, saavat kaikki tiedot heille alun perin myönnetyistä tilakohtaisista viitemääristä tai niiden myöhemmistä muutoksista. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on sen tiedossa olevien tosiseikkojen perusteella määrittää, onko pääasian tilanne tällainen.