ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kun kyse on kumoamiskanteesta, joka on nostettu kilpailuasiassa annetusta päätöksestä, jonka komissio on antanut sen jälkeen, kun unionin yleinen tuomioistuin on kumonnut alkuperäisen päätöksen, ja jolla muutetaan viimeksi mainittua päätöstä yhtäältä muuttamalla rikkomisajanjakson todettua kestoa ja toisaalta alentamalla sakon määrää, kantajalla on intressi esittää kanneperuste, jossa vaaditaan myöhemmän päätöksen osittaista kumoamista alennetun sakon määrän osalta, koska mainittu kumoaminen on omiaan tuottamaan kantajalle etua.

Kun ensinnäkin otetaan huomioon, että muuttaessaan sitä rikkomisen kestoa, josta kantajaa alun perin moitittiin, komissio vahvisti myöhemmässä päätöksessä uuden päivämäärän, josta asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetty seuraamusten määräämisen vanhentumisaika alkoi kulua, komissio moittii tässä yhteydessä virheellisesti kantajaa siitä, että tämä esitti kumoamiskanteensa tueksi kanneperusteen, joka koskee mainitun artiklan rikkomista, vaikka kantaja ei ollut esittänyt sitä unionin yleisessä tuomioistuimessa aikaisemman kanteen yhteydessä.

Toiseksi siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin hyväksyisi kanteen vanhentumisajan noudattamatta jättämistä koskevan kanneperusteen nojalla, on niin, että koska mainittu kanneperuste on suunnattu ainoastaan myöhemmän päätöksen sellaista artiklaa vastaan, jossa määrätään sakon uusi määrä, kyseinen päätös kumottaisiin tällöin ainoastaan siltä osin kuin siinä vahvistetaan kantajalle alkuperäisessä päätöksessä määrätyn sakon uusi määrä eikä siltä osin kuin siinä vahvistetaan se uusi rikkomisajanjakso, josta kantajaa moititaan ja jonka osalta komission sakon määräämistä koskevan toimivallan vanhentumista arvioidaan. Vanhentumisajan noudattamatta jättämistä koskevan kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä arvioitaessa ei siis ole syytä olettaa, että kyseiseen kanneperusteeseen perustuva tuomio, jolla myöhempi päätös osittain kumottaisiin, merkitsisi, että alkuperäisessä päätöksessä kantajalle määrätyn sakon summa palaisi ennalleen, kun otetaan huomioon komission velvollisuus toteuttaa tuomion täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet SEUT 266 artiklan mukaisesti etenkin siltä osin kuin on kyse sen toimivallasta määrätä kantajalle sakko uudelta rikkomisajanjaksolta.

(ks. 46 ja 48 kohta)
SEUT 296 artiklassa tarkoitettujen perustelujen on oltava kyseessä olevan toimen luonteen mukaisia ja niistä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimen tehneen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimi koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimen laillisuuden. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, koska tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimen perustelut SEUT 296 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon toimen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt. Näin on varsinkin silloin, kun jäsenvaltiot ovat osallistuneet tiiviisti riidanalaisen toimen valmisteluun ja tuntevat tämän vuoksi sen taustalla olevat syyt. Kun kyseessä on asetus, riittää, kun perusteluissa osoitetaan yhtäältä kokonaistilanne, joka johti sen antamiseen, ja toisaalta ne yleiset tavoitteet, joihin sillä pyritään. Jos yleisesti sovellettavasta toimesta käy pääosin ilmi toimielimen tavoittelema päämäärä, olisi lisäksi kohtuutonta vaatia, että erilaiset tekniset valinnat perustellaan erikseen.

Asetuksen N:o 1234/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä hedelmä- ja vihannesalan sekä hedelmä- ja vihannesjalostealan osalta annettuun asetukseen N:o 543/2011 asetuksella N:o 302/2012 tehdyt muutokset, joilla rajoitetaan Euroopan unionin rahoitusosuutta hedelmä- ja vihannesalan tuottajaryhmille, täyttävät tällaiset edellytykset. Syyt, joiden vuoksi kyseiset muutokset on otettu käyttöön, on näet esitelty asetuksen N:o 302/2012 johdanto-osan viidennessä ja kuudennessa perustelukappaleessa.

(ks. 32–36 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 20–22 ja 51 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkit Solidfloor The professional’s choice ja SOLID floor (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19–21, 23 ja 46 kohta)
Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tavaroiden tai palvelujen, joita yhteisön tavaramerkkiä koskeva hakemus koskee, luettelon rajoittaminen, joka tapahtuu unionin yleisessä tuomioistuimessa riitautetun valituslautakunnan päätöksen tekemisen jälkeen, ei lähtökohtaisesti voi vaikuttaa mainitun päätöksen, joka on ainoa kyseisessä tuomioistuimessa riitautettu päätös, laillisuuteen. On kuitenkin myös huomattava, että sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakunnan päätös voidaan tietyissä tapauksissa riitauttaa unionin yleisessä tuomioistuimessa pelkästään joidenkin kyseisen yhteisön tavaramerkin rekisteröintiä koskevassa hakemuksessa tarkoitetussa luettelossa olevien tavaroiden tai palveluiden osalta. Tällaisessa tapauksessa tästä päätöksestä tulee lopullinen muiden samassa luettelossa olevien tavaroiden tai palveluiden osalta.

Itse tavaran ulkoasusta muodostuvien tavaramerkkien erottamiskykyä koskevat arviointiperusteet eivät eroa muihin tavaramerkkiryhmiin sovellettavista arviointiperusteista. Näitä arviointiperusteita sovellettaessa kohdeyleisö ei kuitenkaan välttämättä miellä itse tavaran ulkoasusta muodostuvaa kolmiulotteista tavaramerkkiä samalla tavoin kuin sana- tai kuviomerkkiä, joka muodostuu merkistä, joka ei liity sillä varustettujen tavaroiden ulkoasuun. Keskivertokuluttajat eivät nimittäin ole tottuneet olettamaan tavaroiden tai niiden pakkauksen muodon perusteella graafisen tai sanallisen osatekijän puuttuessa, että tavaroilla on tietty alkuperä, joten tällaisen kolmiulotteisen tavaramerkin erottamiskykyä voi olla vaikeampi osoittaa kuin sana‑ tai kuviomerkin erottamiskykyä. Lisäksi on niin, että mitä enemmän se muoto, jonka rekisteröimistä tavaramerkiksi on haettu, muistuttaa kyseisen tavaran todennäköisintä muotoa, sitä todennäköisempää on, että kyseiseltä muodolta puuttuu erottamiskyky asetuksen yhteisön tavaramerkistä annetun N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Tässä tilanteessa vain sellaisella tavaramerkillä, joka poikkeaa merkittävästi alan yleisestä käytännöstä tai tavoista ja joka voi tästä syystä täyttää keskeisen tehtävänsä alkuperän osoittajana, on asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky.

(ks. 33–35 kohta)
4.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sanamerkit THE HUT ja LA HUTTE (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 36, 41, 47, 48 ja 55 kohta)
Jäsenvaltioiden esittämien Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta, Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) rahoitettuja menoja koskevien tilien tarkastusta ja hyväksymistä koskevan menettelyn, joka perustuu yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetun asetuksen N:o 1258/1999 7 artiklan 4 kohtaan ja yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetun asetuksen N:o 1290/2005 31 artiklaan, tarkoituksena on muun muassa sen varmistaminen, että menot ovat todellisia ja asianmukaisia. Tässä sääntöjenmukaisuuden tarkastamista koskevassa menettelyssä komissiolla on velvollisuus tehdä rahoitusoikaisu, jos niitä menoja, joille rahoitusta on haettu, ei ole suoritettu unionin sääntöjen mukaisesti, koska tällaisen rahoitusoikaisun tarkoituksena on estää se, että rahastojen vastattaviksi tulisi menoja, joita ei käytetä kyseisessä unionin lainsäädännössä asetetun tavoitteen rahoittamiseen.

Tilien tarkastus- ja hyväksymismenettelyä ja siitä seuraavia rahoitusoikaisuja sovelletaan ainoastaan, jos kyseessä ovat jäsenvaltioiden toteuttamat menot ja jos ne on rahoitettu maataloustukirahastosta tai maaseuturahastosta. Jos rahoitusoikaisulla ei ole riittävää yhteyttä mihinkään rahastoista rahoitettuihin menoihin, jotka olisi toteutettu unionin säännöstön vastaisesti, tällaista oikaisua ei voida toteuttaa tilien tarkastus- ja hyväksymismenettelyn yhteydessä.

Tilien tarkastuksen ja hyväksymisen avulla on ainoastaan mahdollista tehdä päätelmät viinin yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 1493/1999 2 artiklan 3 kohdan nojalla sääntöjenvastaisesti tehdyistä säännönmukaistamisista rahastoista rahoitettujen menojen osalta. Näin ollen komission soveltamalta rahoitusoikaisulta, jolla ei ole yhteyttä kyseisistä rahastoista rahoitettuihin menoihin, puuttuu oikeusperusta ja se on suoraan sekä yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetun asetuksen N:o 1290/2005 31 artiklan että viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 479/2008 86 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan vastainen.

Sama pätee komission käyttämään laskentatapaan, jos komissio ei ole pyrkinyt määrittämään rahastoille aiheutuneiden niiden tappioiden määrää, jotka johtuvat asetuksen N:o 1493/1999 2 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla sääntöjenvastaisesti säännönmukaistetuista viiniköynnöksistä, vaikka sen käytettävissä oli tietoja, joiden avulla sen oli mahdollista selvittää tämä seikka. Myöskään missään asetuksen N:o 479/2008 säännöksessä ei säädetä mahdollisuudesta säännönmukaistaa laittomasti istutettuja viiniköynnöksiä siten, että kyseinen jäsenvaltio maksaa komissiolle kyseistä maksua vastaavan määrän tilien tarkastuksen ja hyväksymisen yhteydessä, koska asetuksen N:o 479/2008 86 artiklan 1 kohdan toiseen alakohtaan sisältyvällä varauksella ei voi olla tällaista vaikutusta.

(ks. 167, 172, 177, 178, 181, 188, 191, 197 ja 200 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuus — Arviointiperusteet — Tavaroiden toisiaan täydentävä luonne (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 34, 44 ja 57 kohta)
Vaikka vakiintuneen ratkaisukäytännön mukaisen komission päätöksen perustelut voidaan esittää tiivistäen, esimerkiksi viittaamalla tähän käytäntöön, komission on nimenomaisesti selostettava päättelyään, jos sen päätös menee huomattavasti pidemmälle kuin aikaisemmat päätökset. SEUT 114 artiklan 4 kohdassa määrätyn menettelyn yhteydessä tehdyn päätöksen osalta komission velvollisuus perustella päätöksensä riittävällä tavalla on entistäkin tärkeämpää, koska tähän menettelyyn ei sovelleta kontradiktorista periaatetta.

Jäsenvaltio voi perustaa olemassa olevien kansallisten säännöstensä tai määräystensä voimassa pitämistä koskevan pyynnön kansanterveyttä uhkaavia riskejä koskevaan arviointiin, joka eroaa arvioinnista, jonka unionin lainsäätäjä on tehnyt sitä yhdenmukaistamistoimenpidettä toteuttaessaan, josta nämä kansalliset säännökset tai määräykset poikkeavat. Tässä tarkoituksessa pyynnön esittävän jäsenvaltion on osoitettava, että näillä kansallisilla säännöksillä tai määräyksillä taataan korkeampi kansanterveyden suojelun taso kuin unionin yhdenmukaistamistoimenpiteellä ja että ne eivät mene pidemmälle kuin on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

Lisäksi on niin, että vaikka pyynnön esittänyt jäsenvaltio voi kansallisten säännösten tai määräysten voimassa pitämisen perustelemiseksi oikeutetusti arvioida kansanterveyttä uhkaavat riskit toisin ilman, että tässä arvioinnissa välttämättä tukeuduttaisiin erilaisiin tai uusiin tieteellisiin tietoihin, sen on osoitettava, millä tavalla komissio on arvioinut sille jo esitettyä näyttöä virheellisesti ja miksi unionin tuomioistuinten on tulkittava sitä eri tavalla.

(ks. 70, 92 ja 100 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arvioiminen — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 35 ja 64 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 18 ja 54 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sanamerkki IBSolution ja kuviomerkki IBS (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19–21, 39, 45, 51–53, 55 ja 56 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Asianomaisten tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet – Moniosainen tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 22–27 kohta)

4. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Asianomaisten tavaramerkkien samankaltaisuus – Kuviomerkin ja sanamerkin samankaltaisuuden mahdollisuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 32 kohta)

5. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Aikaisemman tavaramerkin vähäinen erottamiskyky – Vaikutus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 57 ja 58 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kanne SMHV:n toisen valituslautakunnan 21.9.2012 tekemästä päätöksestä (asia R 771/2011-2), joka koskee IBS AB:n ja IBSolution GmbH:n välistä väitemenettelyä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) IBSolution GmbH velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 15 ja 46 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21 ja 22 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on yleisesti tunnettu jäsenvaltiossa — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkki Caffè KIMBO ja tavaramerkki BIMBO (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 2 kohdan c alakohta) (ks. 25, 55, 58 ja 59 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17, 18 ja 39 kohta)
155

Käsiteltävässä asiassa neuvosto on hävinnyt siltä osin kuin kyse on kantajan nimen merkitsemisen kumoamista koskevasta vaatimuksesta ja osasta vahingonkorvausvaatimusta, kun taas kantaja on hävinnyt viimeksi mainitun vaatimuksen suurelta osin. Näissä olosuhteissa on päätettävä, että neuvosto vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, minkä lisäksi se velvoitetaan korvaamaan puolet kantajan oikeudenkäyntikuluista. Kantaja vastaa puolesta omia oikeudenkäyntikulujaan.
43

Tässä yhteydessä on muistutettava, että asetuksen N:o 1/2003 13 artikla ja sen johdanto-osan 18 perustelukappale ilmentävät laajaa harkintavaltaa, joka kilpailuviranomaisten verkostoon kuuluvilla kansallisilla viranomaisilla on, jotta käsiteltävät asiat voitaisiin kohdentaa kyseisessä verkostossa parhaalla mahdollisella tavalla (ks. vastaavasti tuomio Toshiba Corporation ym., C‑17/10,EU:C:2012:72, 90 kohta). Kun otetaan huomioon komissiolle perustamissopimuksella ja asetuksella N:o 1/2003 annettu asema, myös – ja etenkin – sillä on laaja harkintavalta, kun se soveltaa asetuksen N:o 1/2003 13 artiklaa.
4

Peliverolaissa, jonka voimaantuloa lykättiin komission päätöstä odotettaessa, pelien järjestäminen ja tarjoaminen on säädetty verollisiksi. Kyseisessä laissa vahvistetaan useita verokantoja peleille sen mukaan, tarjotaanko niitä sähköisesti vai fyysisesti. Toimijoiden, joilla on lupa tarjota pelejä pelikoneilla pelattaviksi pelihalleissa ja ravintoloissa, on maksettava veroa 41 prosenttia bruttopelituloistaan. Ravintoloissa olevista pelikoneista kannetaan 30000 Tanskan kruunua (DKK) ylittävistä bruttopelituloista ja pelihallien pelikoneista 250000 DKK ylittävistä bruttopelituloista lisävero, jonka suuruus on 30 prosenttia. Toimijoiden, joilla on lupa tarjota pelipalveluja fyysisissä kasinoissa, on maksettava perusverona 45 prosenttia bruttopelituloista juomarahalaatikossa olevien pelimerkkien arvolla vähennettynä ja lisäverona 30 prosenttia neljä miljoonaa Tanskan kruunua ylittävistä kuukausittain laskettavista bruttopelituloista. Toimijoiden, joilla on lupa tarjota pelipalveluja sähköisessä kasinossa, on sen sijaan maksettava veroa 20 prosenttia bruttopelituloistaan.
167

Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeisen alakohdan soveltamisedellytyksiä on syytä tulkita rajoittavasti ja rajoittaa sen soveltaminen tilanteisiin, joissa kartelliin kuuluva yhtiö toimittaa komissiolle uusia tietoja rikkomisen vakavuudesta tai kestosta, ja jättää soveltamisalan ulkopuolelle tilanteet, joissa yhtiö toimittaa ainoastaan tietoja, jotka tukevat rikkomisesta jo olemassa olevia todisteita. Tässä yhteydessä on muistutettava, että koska sakkoimmuniteettia koskeva menettely on poikkeus periaatteesta, jonka mukaan yritykselle on määrättävä seuraamus kaikista kilpailusääntöjen rikkomisista, siihen liittyviä sääntöjä on tulkittava suppeasti. Lisäksi on korostettava, että sakkoimmuniteettia koskevien ohjelmien tehokkuus vaarantuisi, jos yrityksiä ei enää kannustettaisi olemaan ensimmäinen, joka toimittaa kartellin paljastavia tietoja komissiolle. – –
37

Vaatimusten ja kanneperusteiden mukauttamisen jälkeen kantaja vetoaa seitsemään kanneperusteeseen riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevan vaatimuksensa tueksi. Mainitut perusteet perustuvat ensinnäkin asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklan 1 ja 2 kohdan rikkomiseen siltä osin kuin komissio on pidentänyt lainvastaisesti uudistettuun hakemukseen vastaamisen määräaikaa, toiseksi Århusin yleissopimuksen 4 artiklan 1, 2 ja 4 kappaleen rikkomiseen siltä osin kuin kyseisessä määräyksessä ei määrätä mistään sellaisesta poikkeuksesta oikeudesta tutustua asiakirjoihin, jonka tarkoituksena olisi suojata muiden tutkintatoimien kuin luonteeltaan rikosoikeudellisten tai kurinpidollisten toimien tarkoitusta, kolmanneksi Århusin yleissopimuksen 5 artiklan 3–7 kappaleesta ja asetuksen N:o 1367/2006 4 artiklan 2 kohdan b alakohdasta johtuvan ympäristöä koskevien tietojen aktiivista levittämistä koskevan velvollisuuden noudattamatta jättämiseen, neljänneksi asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannen luetelmakohdan rikkomiseen siltä osin kuin komissio on jättänyt huomiotta kyseisessä säännöksessä asetetut rajoitukset poikkeukselle oikeudesta tutustua asiakirjoihin, viidenneksi asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdan rikkomiseen sillä perusteella, että riidanalaisten tutkimusten koko sisällön ilmaisemisesta komission päätöksentekomenettelylle aiheutuva riski on hypoteettinen eikä se ole kohtuudella ennakoitavissa, kuudenneksi asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan loppuosan ja 3 kohdan loppuosan rikkomiseen sillä perusteella, että on olemassa ylivoimainen yleinen etu, joka oikeuttaa ilmaisemaan asiakirjojen sisällön, ja seitsemänneksi siihen, että komissio on vakavasti ja toistuvasti rikkonut asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä Århusin yleissopimuksen 4 artiklan 1 kappaletta, minkä vuoksi unionin yleisen tuomioistuimen on kantajan mukaan määrättävä varoittavista seuraamuksista.
86

Toimien, jotka koskevat kantajan merkitsemistä varojen jäädyttämistoimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloihin ja pysyttämistä kyseisissä luetteloissa, kumoamisen ajallisista vaikutuksista on aluksi todettava, että asetuksen N:o 961/2010 liitteellä VIII, etenkin sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanoasetuksella N:o 1245/2011, ei ole enää oikeusvaikutuksia, koska viimeksi mainittu asetus on kumottu asetuksella N:o 267/2012. Näin ollen sen, että kantaja on merkitty asetuksen N:o 961/2010 liitteeseen VIII, etenkin sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanoasetuksella N:o 1245/2011, kumoaminen kantajaa koskevilta osin koskee vain kyseisen merkitsemisen vaikutuksia kantajaan merkitsemisen voimaantulon ja sen kumoamisen välillä.