Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely – Edellytykset – Unionin tuomioistuin tutkii viran puolesta

(Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 104 b artiklan 1 kohta)

2. Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Asetus N:o 2201/2003 – Tuomion antaneessa jäsenvaltiossa annettu tuomio, josta on annettu todistus ja jossa määrätään luvattomasti palauttamatta jätetyn lapsen palauttamisesta

(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artikla; neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 42 artiklan 2 kohdan 1 alakohdan a alakohta)

3. Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Asetus N:o 2201/2003 – Tuomion antaneessa jäsenvaltiossa annettu tuomio, josta on annettu todistus ja jossa määrätään luvattomasti palauttamatta jätetyn lapsen palauttamisesta

(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artikla; neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 42 artikla)

Tiivistelmä

1. Unionin tuomioistuin tunnustaa, että ratkaisu on annettava kiireellisesti muun muassa sellaisissa lapsen poisvientitilanteissa, joissa sen vuoksi, että lapsi on erossa vanhemmastaan, jolle huolto on aiemmin uskottu vaikka väliaikaisestikin, on vaarana, että heidän välisensä suhde huononee tai vahingoittuu ja että aiheutuu psyykkistä vahinkoa.

Kun lapsi on ollut erossa isästään yli kaksi vuotta ja kun välimatkan ja lapsen vanhempien välisten kireiden suhteiden vuoksi on olemassa vakava ja konkreettinen vaara siitä, että lapsen ja hänen isänsä välillä ei ole minkäänlaista kontaktia aikana, jonka ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä tuomioistuimessa käytävä oikeudenkäynti kestää, unionin tuomioistuin voi päättää käsitellä ennakkoratkaisupyynnön kiireellisessä menettelyssä, koska pyynnön käsitteleminen tavanomaisessa ennakkoratkaisumenettelyssä voisi vahingoittaa vakavasti ja jopa korjaamattomalla tavalla vanhemman ja hänen lapsensa välisiä suhteita ja vaarantaa vielä vakavammin lapsen integroitumista perheympäristöönsä ja sosiaaliseen ympäristöönsä, jos hän lopulta palaa paikkaan, jossa hän asui ennen kuin hänet kaapattiin.

(ks. 39–41 kohta)

2. Kuten Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artiklassa on määrätty ja tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen N:o 1347/2000 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 2201/2003 42 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa säädetty, lapsen oikeus tulla kuulluksi ei edellytä, että tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuimessa on välttämättä toteutettava kuuleminen, vaan se edellyttää, että lapsen käytettävissä ovat sellaiset lailliset menettelyt ja edellytykset, joiden mukaisesti hän voi ilmaista vapaasti mielipiteensä, ja että tuomioistuin saa tämän mielipiteen tietoonsa. Toisin sanoen on niin, että vaikka perusoikeuskirjan 24 artiklassa ja asetuksen N:o 2201/2003 42 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa ei edellytetä, että tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen on kaikissa tapauksissa kuultava lasta kuulemistilaisuudessa, eli tälle tuomioistuimelle jätetään tiettyä harkintavaltaa, sen päättäessä kuulla lasta näissä säännöksissä kuitenkin edellytetään, että se toteuttaa lapsen edun mukaisesti ja kunkin yksittäistapauksen olosuhteet huomioon ottaen kaikki asianmukaiset toimenpiteet tällaista kuulemista silmällä pitäen, jotta näiden säännösten tehokas vaikutus toteutuu, ja antaa lapselle todellisen ja tehokkaan mahdollisuuden ilmaista mielipiteensä. Tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen on tässä samassa tarkoituksessa mahdollisuuksien mukaan ja aina lapsen etu huomioon ottaen voitava käyttää kaikkia tarjolla olevia kansallisen lainsäädäntönsä mukaisia keinoja sekä rajat ylittävän tuomioistuinten välisen yhteistyön piiriin kuuluvia, tarvittaessa myös jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvassa todisteiden vastaanottamisessa annetussa asetuksessa N:o 1206/2001 tarkoitettuja välineitä.

(ks. 65–67 kohta)

3. Kun tuomio, jossa määrätään luvattomasti palauttamatta jätetyn lapsen palauttamisesta, on annettu lasta kuulematta, täytäntöön panevan jäsenvaltion toimivaltainen tuomioistuin ei voi evätä tällaisen tuomion, josta on annettu todistus, täytäntöönpanoa sillä perusteella, että tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuin, joka on antanut tuomion, on rikkonut tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen N:o 1347/2000 kumoamisesta annetun neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 42 artiklaa, kun sitä tulkitaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artiklaa noudattaen, koska sen arvioiminen, onko tällainen loukkaus tapahtunut, kuuluu yksinomaan tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuinten toimivaltaan.

Asetuksessa N:o 2201/2003 vahvistetut jäsenvaltioiden tuomioistuinten antamien tuomioiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon järjestelmät perustuvat jäsenvaltioiden keskinäisen luottamuksen periaatteeseen, kun otetaan huomioon, että niiden kansalliset oikeusjärjestykset kykenevät takaamaan niiden perusoikeuksien yhdenveroisen ja tehokkaan suojan, jotka on tunnustettu unionin tasolla ja erityisesti perusoikeuskirjassa. Asianosaisten on näin ollen käytettävä tuomion antaneen jäsenvaltion kansallisia muutoksenhakukeinoja, joiden avulla he voivat riitauttaa sellaisen ratkaisun laillisuuden, josta on annettu todistus asetuksen N:o 2201/2003 42 artiklan nojalla.

(ks. 70, 71 ja 75 kohta sekä tuomiolauselma)