EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

16 päivänä toukokuuta 2012

Asia F‑61/10

AF

vastaan

Euroopan komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Avustamispyyntö – Työpaikkakiusaaminen ja syrjivä kohtelu – Arviointivirhe

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa AF vaatii virkamiestuomioistuinta yhtäältä kumoamaan päätöksen, jolla komissio hylkäsi hänen työpaikkakiusaamisen vuoksi esittämänsä avustamispyynnön ja vahingonkorvausvaatimuksen, ja toisaalta velvoittamaan komission maksamaan vahingonkorvausta.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kantaja vastaa kaikista oikeudenkäyntikuluista.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Hallinnolle kuuluva avustamisvelvollisuus – Soveltamisala – Laajuus – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(Henkilöstösääntöjen 24 artikla)

2. Virkamiehet – Työpaikkakiusaaminen – Käsite – Toiminta, jolla pyritään loukkaamaan asianomaisen henkilön ihmisarvoa tai heikentämään hänen työolojaan – Toiminnan toistuvuuden edellytys – Toiminnan tahallisuuden edellytys – Ulottuvuus – Kiusaajan pahansuopaa tarkoitusta koskevaa edellytystä ei ole

(Henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 3 kohta)

3. Virkamiehet – Työpaikkakiusaaminen – Käsite – Liialliseen työmäärään johtavien ylimääräisten tehtävien määrääminen virkamiehelle – Kuuluminen käsitteeseen – Edellytys

(Henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 3 kohta)

1. Henkilöstösääntöjen 24 artikla on laadittu suojelemaan unionin virkamiehiä ahdistelulta tai nöyryyttävältä kohtelulta paitsi kolmansien osapuolten, myös heidän esimiestensä tai työtoveriensa taholta.

Kyseisen artiklan mukaisen avustamisvelvollisuuden nojalla hallinnon on puututtava yksikön järjestyksen ja asianmukaisen toiminnan kanssa yhteensopimattomaan tapaukseen kaikella tarpeellisella tarmolla ja toimittava tapaukseen liittyvien olosuhteiden edellyttämällä nopeudella ja huolellisuudella todetakseen tosiseikat ja tehdäkseen niistä asianmukaiset päätelmät kaikista seikoista tietoisena. Tätä tarkoitusta varten riittää, että toimielimeltään suojaa vaativa virkamies esittää edes vähäistä näyttöä siitä, että hyökkäykset, joiden kohteeksi hän väittää joutuneensa, ovat todellisia. Kyseisen toimielimen tehtävänä on toteuttaa tällaisten seikkojen perusteella asianmukaiset toimenpiteet, ja aloittaa muun muassa tutkimus yhteistyössä kantelun tekijän kanssa, jotta kantelun taustalla olevat tosiseikat näytetään toteen.

Unionin tuomioistuinten hallinnon toteuttamiin toimenpiteisiin kohdistama valvonta koskee ainoastaan sitä, että viranomainen on pysynyt kohtuuden rajoissa ja ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisesti.

(ks. 70–72 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑154/05, Lo Giudice v. komissio, 25.10.2007, 135–137 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen

2. Henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 3 kohdassa määritellään työpaikkakiusaamisen siten, että sillä tarkoitetaan ”sopimatonta käytöstä”, jonka osoittaminen edellyttää kahden päällekkäisen edellytyksen täyttymistä. Ensimmäinen edellytys koskee puheita, tekoja, eleitä tai kirjoituksia, joiden on oltava ”pysyvää, toistuvaa tai järjestelmällistä” sekä ”tahallista”. Toinen edellytys, joka on erotettu ensimmäisestä konjunktiolla ”ja”, edellyttää sitä, että näillä puheilla, teoilla, eleillä tai kirjoituksilla loukataan henkilön persoonaa, ihmisarvoa taikka fyysistä tai henkistä koskemattomuutta. Koska adjektiivi ”tahallinen” koskee ensimmäistä edellytystä eikä jälkimmäistä, tästä voidaan tehdä kaksi päätelmää. Yhtäältä henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen puheiden, tekojen, eleiden tai kirjoitusten on oltava tahallisia, millä suljetaan tahaton käytös tämän säännöksen soveltamisalan ulkopuolelle. Toisaalta ei sitä vastoin edellytetä, että näiden puheiden, tekojen, eleiden ja kirjoitusten tarkoituksena olisi ollut loukata jonkun henkilön persoonaa, ihmisarvoa taikka fyysistä tai henkistä koskemattomuutta. Toisin sanoen henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 3 kohdassa tarkoitettua työpaikkakiusaamista voi olla olemassa, vaikka kiusaaja ei olisi tarkoittanut teoillaan loukata uhrin ihmisarvoa tai heikentää tahallaan hänen työolojaan. Riittää, että hänen toimistaan on objektiivisesti aiheutunut tällaisia seurauksia, siltä osin kuin ne ovat olleet tahallisia.

Tältä osin työpaikkakiusaamisen määritelmän edellytys on, että työpaikkakiusaaminen on objektiivisesti riittävän todellista siinä mielessä, että puolueeton ja kohtuullisen järkevä tarkkailija, joka on tavanomaisen tarkkaavainen ja samassa tilanteessa, pitäisi sitä kohtuuttomana ja sopimattomana.

(ks. 88–91 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑52/05, Q v. komissio, 9.12.2008, 132, 134 ja 135 kohta ja asia F‑42/10, Skareby v. komissio, 16.5.2012, 65 kohta

3. Vaikka ei ole poissuljettua, että liiallisen työmäärän asettaminen virkamiehelle pitkän jakson ajan voi tietyissä tapauksissa olla työpaikkakiusaamista, henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 3 kohdassa asetettujen edellytysten on kuitenkin täytyttävä, jotta toimintaa voidaan pitää työpaikkakiusaamisena.

(ks. 118 kohta)