Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veronmaksuvelvollinen – Verovelvollinen palvelujen suorittaja, joka suorittaa palvelut kiinteästä toimipaikasta, joka sijaitsee siinä jäsenvaltiossa, jossa arvonlisävero on maksettava, on veronmaksuvelvollinen (Neuvoston direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/88, 193 ja 194 artikla)

2. Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veronmaksuvelvollinen – Sellaisten palvelujen vastaanottaja, jotka suoritetaan palvelujen suorittajan samassa jäsenvaltiossa sijaitsevasta kiinteästä toimipaikasta – Vastaanottaja, joka on maksanut veron olettaen, että palvelun suorittajalla ei ollut kiinteää toimipaikkaa tässä valtiossa – Virheellinen olettama – Veroviranomaiset eivät voi pitää tätä vastaanottajaa veronmaksuvelvollisena

(Neuvoston direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/88, 194 artikla)

3. Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verotuksen neutraalisuuden periaate – Soveltamisala

(Neuvoston direktiivi 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/88)

4. Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verotuksen neutraalisuuden periaate – Kansallinen lainsäädäntö, jossa sallitaan se, että veroviranomainen kieltäytyy palauttamasta veroa sen maksaneelle palvelujen suorittajalle – Sitä, että palvelujen suorittaja ei saa oikaista laskuja, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivi 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/88)

Tiivistelmä

1. Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/88, 193 artiklaa on tulkittava siten, että arvonlisäveron on velvollinen maksamaan ainoastaan verovelvollinen palvelujen suorittaja, kun palvelut suoritetaan kiinteästä toimipaikasta, joka sijaitsee siinä jäsenvaltiossa, jossa arvonlisävero on maksettava.

Tämän direktiivin 193 ja 194 artiklan nojalla arvonlisäveron on nimittäin pääasiallisesti velvollinen maksamaan ainoastaan palvelujen suorittaja lukuun ottamatta tilannetta, jossa palvelujen suorittaja ei ole sijoittautunut jäsenvaltioon, jossa vero on maksettava, mikäli tämä jäsenvaltio on säätänyt, että veronmaksuvelvollinen on palvelujen suorituksen vastaanottaja.

(ks. 22 ja 25 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/88, 194 artiklaa on tulkittava siten, että siinä ei sallita sitä, että jäsenvaltion veroviranomainen katsoo veronmaksuvelvolliseksi palvelujen suorittajan kiinteästä toimipaikasta suoritettujen palvelujen vastaanottajan, kun sekä palvelujen suorittaja että niiden vastaanottaja ovat sijoittautuneet saman jäsenvaltion alueelle, vaikka kyseinen vastaanottaja on jo maksanut tämän veron olettaen virheellisesti, että kyseisellä palvelun suorittajalla ei ollut kiinteää toimipaikkaa tässä valtiossa.

Jäsenvaltioiden mahdollisuus säätää käännetystä verovelvollisuudesta on näet tämän direktiivin 194 artiklan nojalla rajoitettu tilanteeseen, jossa palvelujen suorittaja ei ole sijoittautunut jäsenvaltioon, jossa arvonlisävero on maksettava.

(ks. 27 ja 30 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3. Ks. tuomion teksti.

(ks. 32–34 ja 37–40 kohta)

4. Arvonlisäveron neutraalisuuden periaatetta on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansallisen oikeuden säännökselle, jossa sallitaan se, että veroviranomainen kieltäytyy palauttamasta veroa sen maksaneelle palvelujen suorittajalle, vaikka näiden palvelujen vastaanottajalta, joka myös on maksanut veron näistä palveluista, on evätty vähennysoikeus sillä perusteella, että siltä puuttui asianmukainen veroasiakirja, koska kansallisen oikeuden mukaan lainvoimaisen verotarkastuspäätöksen olemassaolo estää veroasiakirjojen oikaisun.

Tällainen käytäntö nimittäin johtaa tämän veron kantamiseen sekä palvelujen suorittajalta että niiden vastaanottajalta, ja tämän seurauksena veroviranomainen saa enemmän arvonlisäveroa kuin palvelujen suorittajan olisi pitänyt tavallisesti saada palvelujen vastaanottajalta, mikäli se olisi voinut oikaista toimittamansa laskut.

(ks. 41 ja 42 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)