ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29.

Toiseksi, kun arvonlisäverodirektiivin 193 artiklaa luetaan yhdessä 199 artiklan 1 kohdan g alakohdan kanssa, osoittautuu, että sen määrittäminen, kuka on velvollinen maksamaan arvonlisäveron kiinteän omaisuuden luovutuksesta pakkomyyntimenettelyssä, on yhdenmukaistettu täysimääräisesti. Kuten unionin tuomioistuin on aiemmin selittänyt, 199 artiklan 1 kohdan g alakohta otettiin käyttöön ( 6 ) yhdessä muiden 199 artiklaan sisältyvien käännetyn veronmaksuvelvollisuuden soveltamisperusteiden kanssa tarkoituksena antaa kaikille jäsenvaltiolle mahdollisuus soveltaa poikkeustoimenpiteitä, joihin aiemmin ainoastaan tietyille jäsenvaltioille oli myönnetty oikeus ja joilla pyrittiin veropetosten ja veronkierron estämiseen tietyillä aloilla tai tietyntyyppisten liiketoimien yhteydessä. ( 7 )
17.

Associazione Italia Nostra Onlus -ympäristönsuojelujärjestö (jäljempänä Italia Nostra) on riitauttanut tämän menettelyn Tribunale amministrativo regionale del Venetossa (Veneton alueellinen hallintotuomioistuin, Italia). Se on tästä syystä esittänyt SEUT 267 artiklan kolmannen kohdan nojalla unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1. Onko [SYA-direktiivin] 3 artiklan 3 kohta, siltä osin kuin siinä viitataan myös saman artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun tilanteeseen, pätevä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja perusoikeuskirjan ympäristövaatimusten valossa siltä osin kuin sillä suljetaan järjestelmällisen strategisen ympäristöarvioinnin ulkopuolelle suunnitelmat ja ohjelmat, joille [luontodirektiivin] 6 ja 7 artiklassa tarkoitettu ympäristövaikutusten arviointi on katsottu välttämättömäksi? 2. Jos kysymykseen mainitun säännöksen pätevyydestä vastataan myöntävästi, kysytään, onko [SYA-direktiivin] 3 artiklan 2 ja 3 kohtaa, kun niitä luetaan saman direktiivin johdanto-osan kymmenennen perustelukappaleen valossa, kun siinä todetaan, että ’suunnitelmilla ja ohjelmilla, joiden on määritelty edellyttävän [luontodirektiivin] mukaista arviointia, on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, ja sen vuoksi niistä olisi yleensä tehtävä järjestelmällinen ympäristöarviointi’, tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansallisen lainsäädännön kaltaiselle lainsäädännölle, jossa viitataan pelkästään määrällisiin kriteereihin [SYA-direktiivin] 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun käsitteen ’pien[et] alue[et] paikallisella tasolla’ määrittelyssä. 3. Jos edelliseen kysymykseen vastataan kieltävästi, kysytään, onko [SYA-direktiivin] 3 artiklan 2 ja 3 kohtaa, kun niitä luetaan saman direktiivin johdanto-osan kymmenennen perustelukappaleen valossa, kun siinä todetaan, että ’suunnitelmilla ja ohjelmilla, joiden on määritelty edellyttävän [luontodirektiivin] mukaista arviointia, on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, ja sen vuoksi niistä olisi yleensä tehtävä järjestelmällinen ympäristöarviointi’, tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansallisen lainsäädännön kaltaiselle lainsäädännölle, jolla suljetaan automaattisen ja pakollisen strategisen ympäristöarviointimenettelyn ulkopuolelle kaikki enintään 40 hehtaarin alaa koskevat uusien tai laajenevien kaupunkialueiden kehittämishankkeet tai nykyisten kaupunkialueiden sisällä toteutettavat enintään 10 hehtaarin alaa koskevat kaupunkialueiden saneeraus- tai kehittämishankkeet, vaikka [luontodirektiivin] 6 ja 7 artiklassa tarkoitettu ympäristövaikutusten arviointi on jo katsottu näissä hankkeissa välttämättömäksi, kun otetaan huomioon niiden mahdolliset ympäristövaikutukset alueilla.”
55.

Tästä syystä katson, että jos alkuperäisessä luottosopimuksessa määrätään, että luotonottaja on vastuussa perintäkuluista laiminlyödessään maksut, ja luotonottaja tämän jälkeen tekee luoton takaisinmaksua maksuerissä koskevan sopimuksen luotonantajan kanssa perintätoimiston tekemän järjestelyn välityksellä, tällainen järjestely ei ole luottosopimus, joka koskee maksutonta olemassa olevan velan maksamisen lykkäystä ja josta säädetään direktiivin 2008/48 2 artiklan 2 kohdan j alakohdassa, vaikka luotonottaja on jo vastuussa alkuperäisessä luottosopimuksessa vahvistettujen perintäkulujen maksamisesta tai hän on muutoin velvollinen maksamaan nämä kulut kansallisten oikeussääntöjen perusteella.
14.

Obvodní soud pro Prahu 6, joka ei ole varma asetuksen N:o 261/2004 tulkinnasta, on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko lentokoneen ja linnun yhteentörmäys 22.12.2008 annetun tuomion Wallentin-Hermann [(C‑549/07, EU:C:2008:771)] 22 kohdassa tarkoitettu tapahtuma vai onko se asetuksen – – N:o 261/2004 – – johdanto-osan 14 perustelukappaleessa tarkoitettu poikkeuksellinen olosuhde vai onko [tällaista yhteentörmäystä] mahdotonta luokitella kumpaankaan käsitteeseen kuuluvaksi? 2) Jos lentokoneen ja linnun yhteentörmäys on asetuksen [N:o 261/2004] johdanto-osan 14 perustelukappaleessa tarkoitettu poikkeuksellinen olosuhde, voidaanko etenkin lentokenttiä ympäröivillä alueilla käyttöön otettuja ehkäiseviä valvontajärjestelmiä (kuten lintujen äänikarkottimet, yhteistyö ornitologien kanssa, sellaisten alueiden poistaminen, joille linnut tyypillisesti kokoontuvat tai joilla ne lentävät, valon käyttö karkottimena jne.) pitää kohtuudella edellytettävinä toimenpiteinä, joita lentoliikenteen harjoittajan on toteutettava tällaisen yhteentörmäyksen välttämiseksi? Mikä on tässä tapauksessa tuomion Wallentin-Hermann 22 kohdassa tarkoitettu tapahtuma? 3) Jos lentokoneen ja linnun yhteentörmäys on tuomion Wallentin-Hermann 22 kohdassa tarkoitettu tapahtuma, voidaanko sitä lisäksi pitää asetuksen [N:o 261/2004] johdanto-osan 14 perustelukappaleessa tarkoitettuna tapauksena ja voidaanko tällaisessa tilanteessa niitä teknisiä ja hallinnollisia toimenpiteitä, jotka lentoliikenteen harjoittajan on toteutettava lentokoneen ja linnun yhteentörmäyksen johdosta, vaikka se ei aiheuttanut vahinkoa lentokoneelle, pitää asetuksen johdanto-osan 14 perustelukappaleessa tarkoitettuina poikkeuksellisina olosuhteina? 4) Jos lentokoneen ja linnun yhteentörmäyksen, joka ei kuitenkaan aiheuttanut vahinkoa lentokoneelle, johdosta toteutetut tekniset ja hallinnolliset toimenpiteet ovat asetuksen [N:o 261/2004] johdanto-osan 14 perustelukappaleessa tarkoitettuja poikkeuksellisia olosuhteita, voidaanko kohtuudella edellytettävänä toimenpiteenä vaatia, että lentoliikenteen harjoittaja ottaa lentoja suunnitellessaan huomioon riskin siitä, että lentokoneen ja linnun yhteentörmäyksen johdosta on välttämätöntä toteuttaa tällaisia teknisiä ja hallinnollisia toimenpiteitä, ja että se varaa lentoaikataulussa aikaa näille toimenpiteille? 5) Kuinka asetuksen [N:o 261/2004] 7 artiklassa säädettyä lentoliikenteen harjoittajan korvausvelvollisuutta on arvioitava, kun viivästys ei aiheudu ainoastaan lentokoneen ja linnun yhteentörmäyksen, joka ei vahingoittanut lentokonetta, johdosta toteutetuista hallinnollisista ja teknisistä toimenpiteistä vaan suurelta osin myös sellaisen teknisen vian korjaamisesta, joka ei liity yhteentörmäykseen?”
8.

Direktiivi 98/59 saatettiin osaksi Kreikan oikeutta työntekijöiden joukkovähentämisen valvonnasta ynnä muusta annetulla lailla 1387/1983 (Nomos 1387/1983 Elenchos Omadikon apolyseon kai alles diataxeis), sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä laki 1387/1983). ( 3 ) Kyseisen lain 3 §:ssä (”Työnantajan tiedottamis- ja neuvotteluvelvollisuudet”) säädetään seuraavaa: ”1. Työnantaja on velvollinen ennen joukkovähentämisten toteuttamista aloittamaan neuvottelut työntekijöiden edustajien kanssa tutkiakseen mahdollisuudet välttää irtisanomiset ja niiden kielteiset seuraukset tai lieventää niitä. 2. Työnantajan on a) annettava työntekijöiden edustajille kaikki hyödylliset tiedot ja b) ilmoitettava heille kirjallisesti aa) irtisanomissuunnitelman syyt; bb) irtisanottavien työntekijöiden lukumäärä ja ryhmät; cc) tavallisesti työssä olevien työntekijöiden lukumäärä sekä ryhmät, joihin he kuuluvat; dd) aika, jonka kuluessa irtisanomiset on määrä toteuttaa; ee) perusteet, joilla irtisanottavat työntekijät valitaan. – – 3. Työnantajan on esitettävä jäljennökset näistä asiakirjoista prefektille ja työsuojeluviranomaiselle. Jos yrityksellä tai laitoksella on sivuliikkeitä eri departementeissa, edellä mainitut asiakirjat on toimitettava työministerille ja sen laitoksen tai sivuliikkeen sijaintialueen työsuojeluviranomaiselle, jossa irtisanomiset tai suurin osa niistä on määrä suorittaa.”
61.

Kuten Yhdistyneiden kansakuntien vuoden 2014 loppuraportissa, jonka otsikko on ”Velvollisuus luovuttaa tai nostaa syyte (aut dedere aut judicare)”, todetaan, nämä yleissopimukset perustuvat sopimusvaltioiden keskinäiseen yleiseen sitoumukseen luovuttaa henkilö, jota vastaan pyynnön esittäneen valtion toimivaltaiset viranomaiset ovat nostaneet syytteen tai jota etsitään tuomion tai turvaamistoimen täytäntöönpanoa varten. Tästä luovuttamisvelvollisuudesta on kuitenkin joitakin poikkeuksia varsinkin silloin, kun yksilö, jonka luovuttamista pyydetään, on sen valtion kansalainen, jolle pyyntö on esitetty. Kyseisissä yleissopimuksissa asetetaan sille valtiolle, jolle luovuttamispyyntö on esitetty, rankaisematta jäämisen välttämiseksi toinen vaihtoehto eli velvollisuus nostaa rikoksen tekijää vastaan syyte, jos valtio kieltäytyy luovuttamasta tätä. ( 24 )
76.

Kuten tämän ratkaisuehdotuksen 42–58 kohdassa todetaan, jäsenvaltioilla on maakaasualan yrityksille yleisen taloudellisen edun nimissä suunnittelemiensa julkisen palvelun velvoitteiden määrittämistä, täyttämistä ja organisointia koskeva harkintavalta, minkä vuoksi niille on myönnettävä kyseisten velvoitteiden osalta sovellettavien toimintatapojen konkreettista määrittämistä koskeva organisatorinen itsenäisyys. Vaikka kyseisen autonomian on mahdollistettava se, että ne voivat organisoida kyseiset julkisen palvelun velvoitteet siten, että varmistetaan niiden moitteeton toiminta, minusta vaikuttaa kuitenkin siltä, että kaikkien kustannusten kattamiseen perustuvaa säänneltyjen tariffien määritystapaa käytettäessä on väistämättä otettava huomioon ne kustannukset – jotka sellaista menetelmää sovellettaessa ovat tariffin osia ( 57 ) ‐ joihin yleiseen taloudelliseen etuun liittyviin tavoitteisiin pyrkimisestä johtuva nousu ei voi vaikuttaa. Näin ollen epäilen kaikkien kustannusten kattamiseen perustuvan säänneltyjen tariffien määritystavan yhteensoveltuvuutta sen edellä mainitun vaatimuksen kanssa, jonka unionin tuomioistuin on ilmaissut tuomiossa Federutility (C‑265/08, EU:C:2010:205), jonka mukaan valtion interventio ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen yleiseen taloudelliseen etuun liittyvän päämäärän saavuttamiseksi.
57.

Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että siinä vaiheessa, kun tarkastellaan kansainvälistä toimivaltaa, tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, ei arvioi kansallisten oikeussääntöjen mukaisesti, onko negatiivinen vahvistuskanne otettava tutkittavaksi tai onko se perusteltu, vaan se toteaa ainoastaan ne liittymät tuomioistuinvaltioon, jotka ovat perusteena sen toimivallalle asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohdan nojalla. ( 41 ) Se on todennut myös, että kun tuomioistuin, jossa asia on vireillä, tutkii, onko se asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohdan perusteella toimivaltainen, se saa olettaa, että kantajan väitteet sopimukseen perustumattoman vahingonkorvausvastuun edellytyksistä pitävät paikkansa. ( 42 ) Lopuksi se on katsonut, että kun toimivaltaa arvioidaan asetuksen N:o 44/2001 perusteella, asiassa ei tarvitse toimittaa kattavaa todistelua sellaisten kiistanalaisten tosiseikkojen osalta, joilla on merkitystä sekä toimivaltaisuutta koskevan kysymyksen että vedotun oikeuden olemassaolon kannalta, ja että asiaa käsittelevä tuomioistuin voi kuitenkin tutkia kansainvälisen toimivaltansa kaikkien hallussaan olevien tietojen – tarvittaessa myös vastaajan kiistävien lausumien – valossa. ( 43 )
22.

On selvää, että nykyisin virkamiesten sosiaaliturvaoikeuksiin sovelletaan asetuksen N:o 883/2004 yhteensovittamissääntöjä. Alun perin virkamiehiin sovellettavat erityisjärjestelmät jätettiin asetuksen (ETY) N:o 1408/71 ( 13 ) (joka edelsi asetusta N:o 883/2004) mukaisen unionin sisäisen yhteensovittamisen ulkopuolelle. Tuomion Vougioukas ( 14 ) seurauksena kyseinen poikkeus poistettiin asetuksella (EY) N:o 1606/98. ( 15 )
57.

Unionin tuomioistuimen ei pitäisi osallistua keskusteluun siitä, kuinka laajasti Italian hallinto- tai oikeusviranomaiset ovat tulkinneet lain nro 266/2005 säännöksiä, sillä tämä keskustelu on täysin Italian valtion sisäinen. Jos, kuten ennakkoratkaisupyynnöstä voidaan päätellä, AVCP on tulkinnut toistuvasti lakia nro 266/2005 siten, että maksuvelvollisuutta on sovellettava palveluhankintoja koskeviin sopimuksiin, ja Consiglio di Stato on vahvistanut tämän perusteen tuomioistuimena, joka ratkaisee viime kädessä Italian oikeutta koskevat asiat, tätä perustetta on noudatettava.
20.

Unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, että direktiivin 2000/78 soveltamisala ei sen 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 3 kohdan, luettuina yhdessä tämän direktiivin johdanto-osan 13 perustelukappaleen kanssa, perusteella kata sosiaaliturvajärjestelmiä ja sosiaalisen suojelun järjestelmiä, joiden tarjoamia etuja ei rinnasteta palkkaan, sellaisena kuin tämä käsite on ymmärrettävä SEUT 157 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa. ( 5 ) Se on myös muistuttanut, että SEUT 157 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun palkan käsitteeseen kuuluvat kaikki edut, jotka maksetaan rahana tai luontoisetuna, välittömästi tai tulevaisuudessa, jos työnantaja maksaa ne, vaikka välillisestikin, työntekijälle hänen suorittamastaan työstä. ( 6 )
22.

Biosididirektiivissä ( 10 ) säädetään unionin laajuisista säännöistä muun muassa biosidituotteiden hyväksymiselle ja niiden markkinoille saattamiselle käyttöä varten jäsenvaltioissa. Sen 19 artiklassa, jonka otsikko on ”Luottamuksellisuus”, säädetään seuraavaa: ”1. Hakija voi ilmoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle, minkä tietojen hän katsoo olevan liikesalaisuuksia ja minkä paljastuminen voisi vahingoittaa hänen teollista tai liiketoimintaansa, ja mikä ei siksi saisi päästä muiden kuin toimivaltaisten viranomaisten ja komission tietoon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta [ympäristötietodirektiivin] soveltamista. Kaikissa tapauksissa on annettava täydet perustelut. Jäsenvaltioiden on ryhdyttävä tarvittaviin toimiin varmistaakseen valmisteen täydellistä koostumusta koskevien tietojen säilyttämisen luottamuksellisina, jos hakija niin pyytää, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdassa tarkoitettuja tietoja ja direktiivin 67/548/ETY ja 88/379/ETY säännösten soveltamista. 2. Toimivaltainen viranomainen, jolle hakemus osoitetaan, päättää hakijan toimittamien asiakirjatodisteiden perusteella, mitä tietoja on pidettävä luottamuksellisina 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Tiedot, joiden luottamuksellisina pitämisen hakemusta käsittelevä toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt, on myös muiden toimivaltaisten viranomaisten, jäsenvaltioiden ja komission käsiteltävä luottamuksellisina. 3. Luvan myöntämisen jälkeen ei kuitenkaan missään tapauksessa pidetä luottamuksellisina: – –”
45.

Tämän kanssa ei ole ristiriidassa se, että unionin tuomioistuin on useaan otteeseen todennut, ettei verotuksen johdonmukaisuudessa tarkoitettua välitöntä yhteyttä ole erityisesti silloin, kun kyse on eri verovelvollisista. ( 37 ) Kuten olen jo toisessa yhteydessä selventänyt, ( 38 ) tällaisissa tapauksissa voi nimittäin poikkeuksellisesti olla olemassa välitön yhteys, jos – kuten käsiteltävässä asiassa – samalla taloudellisella tapahtumalla on peilikuvamaisia vaikutuksia kahteen verovelvolliseen. Erityisesti tuomiossa Papillon tämä tarkastelutapa tunnustettiin myös epäsuorasti ja nyt käsiteltävän asian kannalta merkityksellisellä tavalla. Siinä nimittäin todettiin, että kaikkien konserniyhtiöiden tulosten konsolidoinnista syntyvän edun ja tiettyjen konserniyhtiöiden välisten toimenpiteiden neutralisointiin kohdistuvan veron välillä on tällainen välitön yhteys. ( 39 ) Tässä eri konserniyhtiöille aiheutui siis sekä etuja että haittoja.
30.

Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vähennysoikeus on yhteisen arvonlisäverojärjestelmän perusperiaate, jota ei lähtökohtaisesti voida rajoittaa ja jota sovelletaan välittömästi kaikkeen arvonlisäveroon, joka on tullut maksettavaksi aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa tehtyjen liiketoimien yhteydessä. ( 4 ) Vähennysoikeus on siis luonteeltaan välitön ja yleinen. Unionin tuomioistuin on lisäksi toistuvasti muistuttanut, että vähennysjärjestelmällä pyritään vapauttamaan elinkeinonharjoittaja kokonaan sen kaiken taloudellisen toimintansa yhteydessä maksamasta tai maksettavasta arvonlisäverosta. Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä takaa näin ollen neutraalisuuden kaiken taloudellisen toiminnan verorasituksen suhteen riippumatta tämän toiminnan tarkoituksesta tai tuloksesta edellyttäen, että kyseinen toiminta sinänsä on lähtökohtaisesti arvonlisäverollista. ( 5 )
51.

Tämä kysymys liittyy pikemminkin pakkotäytäntöönpanoa koskevaan lainsäädäntöön, joka kuuluu edelleen jäsenvaltioiden toimivaltaan. Nyt tarkasteltavassa ennakkoratkaisupyynnössä on sitä vastoin kyse pelkästään pakkotäytäntöönpanoa edeltävästä täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisesta. Toisin sanoen tuomion täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisen ei vielä tarvitse merkitä väistämättä sitä, että se voidaan panna täytäntöön samoilla pakkotäytäntöönpanokeinoilla, joita olisi käytettävissä tuomiovaltiossa. Ratkaisevaa täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisen kannalta on pikemminkin se, onko kyse tuomiovaltiossa täytäntöönpanokelpoisesta tuomiosta, ( 42 ) mitä on pidettävä lähtökohtana nyt käsiteltävässä asiassa. Kun on kyse täytäntöönpanotoimenpiteiden toteuttamisesta, täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisen jälkeenkin voidaan – kuten unionin tuomioistuin on todennut muun muassa tuomiossa Prism Investments ( 43 ) – kuitenkin käyttää muita (kansallisia) oikeussuojakeinoja ja esittää mahdollisesti sellaisia väitteitä, joita Meroni on esittänyt nyt käsiteltävässä asiassa.
10.

Tällaiset akordiehdotukset on esitettävä velkojille toimivaltaiselle tuomioistuimelle (Tribunale) tehtävällä hakemuksella. Konkurssilain 162 §:n mukaan tuomioistuimen on ensin tarkistettava, että laissa säädetyt akordia koskevat edellytykset täyttyvät. Seuraavaksi niitä velkojia, joille velallinen ei esitä saatavien täysimääräistä ja oikea-aikaista suorittamista, kehotetaan äänestämään ehdotuksesta. Lain 177 §:n mukaan ehdotus on hyväksyttävä, jos sitä puoltavat ne velkojat, joiden saatavat muodostavat enemmistön äänestykseen hyväksyttyjen velkojien saatavien kokonaismäärästä. Siinä tapauksessa tuomioistuimen on 180 §:n mukaan vahvistettava tällä tavoin hyväksytty akordi, sen jälkeen kun ehdotusta mahdollisesti vastustaneiden velkojien vastalauseet on käsitelty. Akordi sitoo kaikkia velkojia sen jälkeen, kun tuomioistuin on sen vahvistanut.
49.

Sikäli kuin on kyse tavaroiden kaupasta, useimmissa niistä tavaroista, joiden osalta voidaan määrätä veronmaksuvelvollisuuden siirtymisestä hankkijalle, on tiettyä käsitteellistä yhtäläisyyttä. Niillä on nimittäin kokoonsa nähden suuri markkina-arvo. Tavaroiden kaupan avulla toteutettavan arvonlisäveropetoksen riski on yleensä sitä suurempi, mitä arvokkaampia ja helpommin kuljetettavia kaupankäynnin kohteena olevat tavarat ovat, kuten erityisesti Viron tasavalta on tähdentänyt.
33.

Unionin tuomioistuimen tuomion, jonka mukaan kansallinen lainsäädäntö ei ole yhteensopiva unionin oikeuden kanssa, perusteella kyseisen jäsenvaltion kaikilla toimielimillä on velvoite korjata tämä tilanne. Tämä velvoite on seurausta SEU 4 artiklan 3 kohtaan kirjatuista unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteesta ja vilpittömän yhteistyön periaatteesta. Tältä osin unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että jäsenvaltioiden on poistettava lainvastaiset seuraukset, jotka aiheutuvat unionin oikeuden rikkomisesta. ( 20 ) Se on painottanut, että ”tällainen velvollisuus kuuluu kullekin asianomaisen jäsenvaltion toimielimelle sen toimivaltuuksien rajoissa”. ( 21 ) Lainsäätäjälle tämä tarkoittaa sitä, että unionin oikeuden vastaiset säännökset on kumottava. ( 22 ) Kuten tuomiosta Simmenthal lähtien on ollut hyvin tiedossa, kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta unionin oikeuden vastaisia kansallisen lainsäädännön säännöksiä. ( 23 ) Sama velvoite koskee kaikkia viranomaisia.
65.

Edellä esittämieni syiden perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Krajowa Izba Odwoławczan kysymyksiin seuraavasti: Ensimmäinen, toinen, kolmas, viides ja kuudes kysymys Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY 44 artiklaa ja 48 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä 2 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että ilmaisulla ”tarvittaessa” ei aseteta olennaista rajoitusta olosuhteille, joissa taloudellinen toimija voi käyttää muiden yksiköiden voimavaroja osoittaakseen hankintaviranomaiselle, että sillä on tietyn julkisen hankintasopimuksen täyttämiseen tarvittava tekninen ja/tai ammatillinen pätevyys. Taloudellisen toimijan ja kolmannen osapuolen välisten oikeudellisten yhteyksien luonne on merkityksetön, mutta taloudellisen toimijan on kyettävä osoittamaan hankintaviranomaiselle, että sillä on todella käytettävissään kaikki sopimuksen täyttämiseksi tarvittavat resurssit. Tarjoaja voi käyttää muiden yksiköiden voimavaroja osoittaakseen teknisen ja/tai ammatillisen pätevyytensä täytettävän sopimuksen luonteen ja tavoitteen asettamat rajoitukset huomioon ottaen. Neljäs kysymys Direktiivin 2004/18 48 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä 2 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että hankintaviranomaisen on hankintailmoituksessa tai tarjouspyyntöasiakirjoissa määriteltävä ehdot, joiden mukaisesti estetään turvautuminen direktiivin 2004/18 48 artiklan 3 kohtaan soveltuvuuden vähimmäistasoa koskevien vaatimusten täyttymisen osoittamiseksi. Hankintaviranomaista kielletään muutoin määrittelemästä hankintailmoituksessa tai tarjouspyyntöasiakirjoissa nimenomaisia ehtoja tai sääntöjä siitä, voivatko tarjoajat käyttää muiden yksiköiden voimavaroja ja kuinka ne voivat tehdä niin. Seitsemäs kysymys Direktiivin 2004/18 2 artiklassa vahvistettu taloudellisten toimijoiden yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaate ei salli sitä, että kun on mahdollista jättää tarjous hankintasopimuksen osasta, taloudellinen toimija tarjousten jättämisen jälkeen ilmoittaa, mihin hankintasopimuksen osaan on luettava voimavarat, jotka se on ilmoittanut osoittaakseen menettelyyn osallistumista koskevan edellytyksen täyttämisen. Kahdeksas ja yhdeksäs kysymys Direktiivin 2004/18 2 artiklassa edellytetään sähköisen huutokaupan peruuttamista ja toistamista, jos sopimuksen tekemiseen osallistumista koskevat perusteet täyttävää ehdokasta ei kutsuttu sähköiseen huutokauppaan. Kymmenes kysymys Direktiivin 2004/18 säännösten tulkinnassa voidaan käyttää julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2014/24/EU tulkinnan apuna, vaikka direktiivin 2014/24 täytäntöönpanon määräaika ei ole päättynyt, mutta vain siltä osin kuin siinä kodifioidaan oikeuskäytäntö, jossa direktiiviä 2004/18 on sovellettu, tai lisätään siihen yksityiskohtia, ja mikäli direktiivi 2014/24 ei ole ristiriidassa direktiivin 2004/18 kanssa eikä siinä säädetä ehdottomista säännöistä tai ehdoista taloudellisten toimijoiden haitaksi.