Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus La Pergola 17 päivänä joulukuuta 1998. - Sema Sürül vastaan Bundesanstalt für Arbeit. - Ennakkoratkaisupyyntö: Sozialgericht Aachen - Saksa. - ETY-Turkki-assosiaatiosopimus - Assosiaationeuvoston päätös - Sosiaaliturva - Kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kielto - Välitön oikeusvaikutus - Turkin kansalainen, jolla on oikeus oleskella jäsenvaltiossa - Oikeus perheavustuksiin samoin edellytyksin kuin kyseisen jäsenvaltion kansalaisilla. - Asia C-262/96.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu I-02685



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

Aikaisemman ratkaisuehdotukseni sisältö ja syyt asian suullisen käsittelyn uudelleen aloittamiselle

1 Yhteisöjen tuomioistuin on 23.9.1998 antanut määräyksen asian suullisen käsittelyn uudelleen aloittamisesta (jäljempänä suullisen käsittelyn uudelleen aloittamista koskeva määräys); suullinen käsittely oli lopetettu 12.2.1998 pidetyssä istunnossa, kun ratkaisuehdotus oli esitetty. Yhteisöjen tuomioistuin on suullisen käsittelyn uudelleen aloittamista koskevassa määräyksessään todennut, että Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta turkkilaisiin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 19 päivänä syyskuuta 1980 tehdyn assosiaationeuvoston päätöksen N:o 3/80 (jäljempänä päätös N:o 3/80) 3 artiklan 1 kohta(1) (2) on sosiaaliturvan alalla ainoastaan ilmaus siitä yleisestä kiellosta harjoittaa kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää, josta on määrätty Turkin tasavallan ja ETY:n jäsenvaltioiden sekä yhteisön 12.9.1963 Ankarassa allekirjoittaman, Euroopan talousyhteisön ja Turkin välistä assosiaatiota koskevan sopimuksen(3) * (jäljempänä ETY-Turkki-sopimus) 9 artiklassa. Suullisen käsittelyn uudelleen aloittamista koskevassa määräyksessä on siksi todettu, että "yhteisöjen tuomioistuin saattaa joutua tulkitsemaan sopimuksen tätä määräystä". Pääasian asianosaiset, asian käsittelyyn osallistuneet hallitukset ja komissio eivät olleet kirjallisissa huomautuksissaan lausuneet ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklasta. Tämän vuoksi pidettiin uusi istunto, jossa yhteisöjen tuomioistuin piti tarpeellisena kuulla kaikkia asian käsittelyyn osallistuneita. Pääasian kantaja, istunnossa edustettuina olleet jäsenvaltioiden hallitukset ja komissio käsittelivät näin ollen vain sitä seikkaa, voiko mainitulla 9 artiklalla "erikseen tai yhdessä päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohdan kanssa" olla merkitystä ratkaistaessa yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyjä ennakkoratkaisukysymyksiä, ja jos voi, niin mitä merkitystä. Itse tarkastelen tässä uudessa ratkaisuehdotuksessa vain niitä seikkoja, jotka on mainittu suullisen käsittelyn uudelleen aloittamista koskevassa määräyksessä. On katsottava, että tässä ratkaisuehdotuksessa viitataan aikaisempaan ratkaisuehdotukseen kokonaisuutena.(4) Kuten jäljempänä täsmennetään, täydennykset aikaisempaan ratkaisuehdotukseen ovat toissijaisia.

ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklan merkitys ennakkoratkaisukysymysten ratkaisulle

2 Muistutan aluksi, että ETY-Turkki-sopimuksen "tarkoituksena on edistää sopimuspuolten välisten kaupallisten ja taloudellisten suhteiden jatkuvaa ja tasapainoista vahvistamista ottaen täysin huomioon tarpeen varmistaa Turkin talouden nopeampi kehittyminen sekä Turkin kansan työllisyyden ja elintason parantuminen, jotta Turkin liittyminen yhteisöön helpottuisi".(5) Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi kyseiseen sopimukseen perustuva assosiaatio muodostuu i) valmistelevasta vaiheesta, jonka aikana Turkin tasavalta voi vahvistaa talouttaan yhteisön avustuksella; ii) siirtymävaiheesta, jonka aikana toteutetaan asteittain tulliliitto ja lähennetään sopimuspuolten talouspolitiikkaa; sekä iii) loppuvaiheesta, joka perustuu tulliliittoon, joka merkitsee sopimuspuolten talouspolitiikan yhteensovittamisen vahvistamista.(6) Yksityiskohtaiset säännöt loppuvaiheen täytäntöönpanosta on annettu EY-Turkki-assosiaationeuvoston päätöksessä N:o 1/95.(7)

3 ETY-Turkki-sopimuksen II osastoon (jonka otsikko on "Siirtymävaiheen täytäntöönpano") kuuluvan 9 artiklan mukaan "sopimuspuolet toteavat, että sopimuksen soveltamisalalla kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kiellettyä yhteisön perustamissopimuksen 7 [nyttemmin 6] artiklassa ilmaistun periaatteen mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sellaisten erityissäännösten ja määräysten soveltamista, jotka voidaan antaa 8 artiklan nojalla". Tässä artiklassa mainitussa 8 artiklassa määrätään seuraavaa: "Assosiaationeuvosto vahvistaa 4 artiklassa mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi [eli tulliliiton asteittaiseksi toteuttamiseksi sekä Turkin ja yhteisön talouspolitiikan lähentämiseksi, jotta varmistettaisiin assosiaation toimivuus ja tätä varten tarvittavien yhteisten toimien kehitys] - - niillä yhteisön perustamissopimuksessa tarkoitetuilla aloilla, erityisesti tässä osastossa tarkoitetuilla aloilla, annettavien säännösten ja määräysten edellytykset, yksityiskohtaiset säännöt ja aikataulun, jotka on otettava huomioon, sekä kaikki tarpeellisiksi osoittautuvat suojalausekkeet." Siirtymävaiheen toteuttamisen edellytyksistä, yksityiskohtaisista säännöistä ja aikataulusta on (assosiaationeuvoston päätöksen sijasta) määrätty sopimuspuolten Brysselissä 23.11.1970 allekirjoittamassa lisäpöytäkirjassa, joka on otettu ETY-Turkki-sopimukseen liitteeksi (jäljempänä lisäpöytäkirja).(8) Totean vielä, että lisäpöytäkirjan II osastossa, jonka otsikko on "Henkilöiden ja palveluiden liikkuvuus", on erityismääräys, jossa asetetaan tämän alan osalta - tosin ainoastaan jäsenvaltioille (ilman vastavuoroisuusedellytystä) - velvollisuus varmistaa kohtelun yhdenvertaisuus sen mukaisesti, mitä ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklassa on yleisluonteisesti määrätty. Lisäpöytäkirjan 37 artiklassa, jonka sanamuoto muistuttaa perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohtaa, jäsenvaltiot velvoitetaan soveltamaan "yhteisössä työskenteleviin Turkin kansalaisiin järjestelmää, jossa näitä ei kansalaisuuden perusteella syrjitä työehtojen ja palkkauksen osalta suhteessa niihin työntekijöihin, jotka ovat muiden yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisia".

4 Aluksi muistutan Sema Sürulin vaativan pääasian oikeudenkäynnissä, että saksalainen tuomioistuin ei soveltaisi häneen kansallista säännöstä, jonka mukaan riidanalaisen perhe-etuuden saaminen edellyttää, että henkilöllä on tietynlainen oleskelulupa, mitä ei vaadita kyseisen jäsenvaltion kansalaisilta. Millä tavalla tällainen vaatimus voi perustua ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklaan "yhdessä päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohdan kanssa", suullisen käsittelyn uudelleen aloittamista koskevan määräyksen sanamuotoa lainataksemme? Päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohta on sosiaaliturvan alalla kiistattomasti erityinen ilmaus sopimuksen 9 artiklassa ilmaistusta yleisestä syrjintäkiellon periaatteesta, kuten yhteisöjen tuomioistuin itsekin on todennut edellä mainitussa määräyksessä. Jos yhteisöjen tuomioistuimen olisi katsottava, että päätöksen erityismääräyksessä kielletään pääasian kantajan riitauttama syrjintä, ongelma olisi ratkaistu. Silloin olisi tarpeetonta viitata myös yleiseen yhdenvertaisuusperiaatteeseen. Näin on etenkin kun ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklaa nimenomaisesti sovelletaan vain, jollei assosiaation siirtymävaiheen edellytyksiä, yksityiskohtaisia sääntöjä ja aikataulua koskevista erityissäännöksistä tai -määräyksistä muuta johdu (ks. edellä 3 kohta). Näihin erityissäännöksiin ja -määräyksiin kuuluvat mielestäni ne kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää koskevan kiellon erityiset ilmaukset, jotka sisältyvät yhtäältä lisäpöytäkirjan 37 artiklaan (ks. edellä 3 kohta) ja toisaalta juuri päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohtaan, jolla on tässä tapauksessa suurempi merkitys. Päätös on nimittäin tehty nimenomaan lisäpöytäkirjan perusteella ja tarkemmin sanottuna sen 39 artiklan perusteella, jossa määrätään, että "assosiointineuvosto antaa sosiaaliturvan alalla määräyksiä yhteisön alueella liikkuvien turkkilaisten työntekijöiden ja heidän yhteisön alueella asuvien perheittensä hyväksi". Julkisasiamies Jacobsin asiassa 305/87, komissio vastaan Kreikka, esittämään ratkaisuehdotukseen viitaten totean, että kansallisen lainsäädännön säännösten on katsottava olevan yhteensoveltumattomia ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklan kanssa, jos henkilöitä, joita ei suojata jollakin yhteisön oikeuden erityisluonteisemmalla säännöksellä tai määräyksellä, syrjitään perusteettomasti, mutta tällaisesta yhteensoveltumattomuuden toteamisesta ei ole mitään hyötyä, jos käytettävissä on jokin erityisluonteisempi perusta.(9)

5 Kysymys siitä, voidaanko ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklaa soveltaa Sema Sürüliin (tai vastaavassa tilanteessa olevaan henkilöön), aktualisoituu sitä vastoin siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin päättää aikaisemmassa ratkaisuehdotuksessani esitetystä kannasta poiketen katsoa, ettei päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohdalla ole välitöntä oikeusvaikutusta tai ettei päätöstä voida sen henkilöllisen (tai aineellisen) soveltamisalan puolesta soveltaa sellaiseen Turkin kansalaiseen, joka on samassa subjektiivisessa asemassa kuin pääasian kantaja. ETY-Turkki-sopimuksen 9 artikla vastaa sekä tehtävältään että normatiiviselta sisällöltään päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohtaa. Tätä lähtökohtana pitäen esitän yhteisöjen tuomioistuimelle uudelleen aikaisemmassa ratkaisuehdotuksessa päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohdasta tekemieni toteamusten keskeisen sisällön. Mielestäni nämä toteamukset pätevät soveltuvin osin myös 9 artiklaa tarkasteltaessa.

Onko ETY-Turkki-sopimuksen 9 artikla välittömästi sovellettavissa?

6 Kun aikaisemmin tarkastelin sitä, mikä merkitys päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohdalla on näiden ennakkoratkaisukysymysten kannalta, tukeuduin yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmeneviin seikkoihin. Tuon tämän oikeuskäytännön esiin myös tässä yhteydessä. Viittaan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioihin, jotka koskevat mahdollisuutta vedota kansallisissa tuomioistuimissa neuvoston perustamissopimuksen 228 tai 238 artiklan nojalla tekemien sopimusten määräyksiin tai tällaisiin sopimuksiin perustuvan johdannaisen oikeuden säännöksiin. Totesin jo aikaisemmin, että nämä tuomiot ovat selvästi perustuneet siihen vaatimukseen, että on mahdollisuuksien mukaan varmistettava tämäntyyppisistä kansainvälisistä sopimuksista yksityisille oikeussubjekteille johtuvien oikeuksien välitön suoja niiden periaatteiden mukaisesti, jotka ovat ominaisia oikeusvaltiolle, jollaisena Euroopan yhteisöä voidaan pitää. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että kansallisen tuomioistuimen on tutkittava, ovatko ne yksittäiset määräykset, joilla on merkitystä kulloinkin käsiteltävänä olevassa asiassa, puhtaasti ohjelmanluonteisia vai sisältävätkö ne - sopimuksen sanamuoto, tavoite ja luonne huomioon ottaen - selkeitä ja täsmällisiä velvoitteita, joiden oikeusvaikutus on välitön, koska ne eivät edellytä sopimuspuolten muita toimenpiteitä. Viimeksi mainitussa tapauksessa kansallinen tuomioistuin voi suojata asianomaisen oikeussubjektin oikeuksia.(10)

7 Seuraavaksi on tarkasteltava ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklan sanamuotoa. Tässä määräyksessä sopimuspuolille asetetaan selvästi, täsmällisesti ja ehdottomasti velvollisuus saavuttaa tietty tavoite, mikä on yhteisön kansalaisten ja Turkin kansalaisten yhdenvertaisen kohtelun varmistaminen sopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla. Kysymyksessä on kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kielto, jonka täytäntöönpano tai oikeusvaikutusten syntyminen ei edellytä muita toimenpiteitä. Kielto täyttää siis sellaisen yhteisön oikeuden normin tunnusmerkit, johon voidaan vedota kansallisessa tuomioistuimessa, aivan kuten ne vastaavat kiellot, joista on määrätty perustamissopimuksen 6 artiklassa (johon nimenomaisesti viitataan päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohdassa) ja muissa yleisperiaatetta soveltavissa erityissäännöksissä ja -määräyksissä (kuten perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohdassa sekä 52, 59 ja 95 artiklassa). Kuten tiedetään, yhteisöjen tuomioistuin on jo pitkään katsonut, että viimeksi mainituilla määräyksillä on välitön (nk. vertikaalinen) oikeusvaikutus.(11)

8 Kantajan mukaan ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklalla on siinä sopimuksellisessa yhteydessä, johon se liittyy, samanlainen tehtävä kuin perustamissopimuksen 6 artiklaan perustuvalla syrjintäkiellon periaatteella; häntä tukevat myös ne periaatteet, jotka yhteisöjen tuomioistuin kehitti asiassa Metalsa 1.7.1993 antamassaan tuomiossa, jossa se totesi seuraavaa: "Perustamissopimuksen määräyksen tulkinnan laajentaminen koskemaan sanamuodoltaan vastaavasti, samankaltaisesti tai jopa samalla lailla laadittua määräystä, joka on yhteisön jonkin kolmannen maan kanssa tekemässä sopimuksessa, riippuu erityisesti kunkin määräyksen tarkoituksesta sille ominaisissa rajoissa[, ja] toisaalta sopimuksen, toisaalta perustamissopimuksen tavoitteiden ja asiayhteyden vertailulla on tältä osin huomattavaa merkitystä. [Kuten Wienissä 23 päivänä toukokuuta 1969 tehdyn valtiosopimusoikeutta koskevan yleissopimuksen 31 artiklassa määrätään,] valtiosopimusta tulkittaessa ei nimittäin pidä ottaa huomioon ainoastaan sen sanamuotoa vaan myös sillä tavoitellut päämäärät."(12) Asiassa Metalsa annetusta tuomiosta ilmenevä sääntö merkitsee tässä tapauksessa näin ollen sitä, että yhteisöjen tuomioistuimen tulkinta perustamissopimuksen 6 artiklasta voidaan ulottaa koskemaan ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklaa. Ranskan hallitus on istunnossa kuitenkin todennut olevansa päinvastaista mieltä, sillä sen mukaan kyse on kahdesta hyvin erilaisesta sopimuksesta, koska löyhää assosiaatiojärjestelmää ei voida rinnastaa valtion liittymiseen yhteisöön. Tämä väite ei vakuuta minua. Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Pabst & Richarz 29.4.1982 antamassaan tuomiossa katsonut, että ETY:n tekemän toisen assosiaatiosopimuksen - eli Kreikan kanssa 9.7.1961 tehdyn assosiaatiosopimuksen - 53 artiklan 1 kohta on välittömästi sovellettavissa.(13) En kiistä, että viimeksi mainitussa sopimuksessa on pidemmälle meneviä määräyksiä asteittaisesta mukautumisesta yhteisön oikeuden vaatimuksiin kuin ETY-Turkki-sopimuksessa (ja siihen liittyvässä lisäpöytäkirjassa). Näiden kahden sopimuksen perusajatus ja sisältö kuitenkin vastaavat toisiaan suuressa määrin, kuten julkisasiamies Darmon on todennut asiassa Sevince antamassaan ratkaisuehdotuksessa. ETY-Turkki-sopimuksen johdanto-osan perusteella ei myöskään voida lähtökohtaisesti sulkea pois sitä mahdollisuutta, että sopimuksen määräykset liittyisivät siihen tavoitteeseen, että valmistellaan Turkin mahdollista liittymistä yhteisöön.(14)

9 Suurempi merkitys on sillä, että kun otetaan huomioon ETY-Turkki-sopimuksen tavoite ja luonne (ks. edellä 2 kohta), on mielestäni pakko tunnustaa, että 9 artiklalla voidaan suoraan säännellä Turkin kansalaisten asemaa. Pitää paikkansa, että yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Demirel antamassaan tuomiossa(15) todennut tämän sopimuksen rakenteesta ja sisällöstä, että sopimuksessa "yleisellä tavalla asetetaan assosioinnin tavoitteet ja määritellään ohjaavat suuntaviivat näiden tavoitteiden toteuttamiseksi ilman, että siinä itsessään säädetään täsmällisiä sääntöjä tämän toteutuksen saavuttamiseksi". Erityisesti niistä määräyksistä, joilla on merkitystä nyt käsiteltävänä olevaa asiaa ratkaistaessa, on todettava, että yhteisöjen tuomioistuin on pitänyt pääasiallisesti ohjelmanluonteisina sekä ETY-Turkki-sopimuksen 12 artiklaa, jonka mukaan sopimuspuolet sitoutuvat työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta pitämään lähtökohtanaan yhteisön perustamissopimuksen 48, 49 ja 50 artiklaa, että lisäpöytäkirjan 36 artiklaa, jonka mukaan vapaa liikkuvuus toteutetaan asteittain kahdennentoista vuoden lopun ja kahdennenkymmenennentoisen vuoden lopun välisenä aikana sopimuksen voimaantulosta alkaen 12 artiklan periaatteiden ja assosiointineuvoston tätä varten päättämien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.(16) Tämän jälkeen on kuitenkin muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuimen toteamus välittömän sovellettavuuden puuttumisesta ei koskenut erotuksetta kaikkia sopimuksen määräyksiä, vaan yhteisöjen tuomioistuin päätyi selvästi erilaiseen ratkaisuun, jonka mukaan välitöntä sovellettavuutta koskeva ongelma on ratkaistava tutkimalla yksittäisiä määräyksiä tapauskohtaisesti. Tällä tavalla on implisiittisesti mutta selvästi otettu käyttöön arviointiperuste, jonka avulla määritellään, mikä vaikutus on määräyksillä, joista sopimus muodostuu. Nyt on sovellettava tätä arviointiperustetta. Sen enempää se, ettei sopimuksessa yleisesti ottaen ole tarkkoja määräyksiä, joiden avulla assosiaation tavoitteet saavutettaisiin, kuin se, että sopimuspuolet ovat sopineet, että erityisesti jäsenvaltioiden ja Turkin välillä tapahtuva työntekijöiden vapaa liikkuvuus toteutetaan asteittain, eivät estä katsomasta, että sopimuksen yksittäiset määräykset, joilla assosiaatiosuhde pyritään mukauttamaan yhteisön oikeuden vaatimuksiin, ovat välittömästi sovellettavissa niiden soveltamisala huomioon ottaen.(17) Katson, että kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltävä 9 artikla kuuluu näihin määräyksiin, ja on mielestäni merkittävää, että vaikka asian käsittelyyn osallistuneet hallitukset pitävät 9 artiklaa pelkästään ohjelmanluonteisena, ne eivät ole pystyneet täsmentämään, mitä täydentäviä toimenpiteitä yhdenvertaisuusperiaatteen täytäntöönpanemiseksi on käytännössä tehty tai pitäisi tehdä. Olen komission kanssa samaa mieltä siitä, että tätä määräystä on sitä vastoin pidettävä täsmällisenä ja ehdottomana.

10 Vastakkaisen kannan oikeellisuutta ei mielestäni voida osoittaa väittämällä, että ETY-Turkki-sopimuksella pyritään pääasiallisesti edistämään Turkin talouden nopeampaa kehittymistä sekä Turkin kansan työllisyyden ja elintason parantumista, jotta Turkin liittyminen yhteisöön helpottuisi; Turkin ja yhteisön välisen suhteen tunnusomaisena piirteenä pidetään erittäin selvää epätasapainoa sopimuspuolten hyväksymien velvoitteiden osalta.(18) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tämä ei kuitenkaan vielä merkitse, etteikö assosiaatiosopimuksessa voisi olla sellaisiakin määräyksiä, joiden perusteella yksittäisille oikeussubjekteille syntyy oikeuksia, joita kansalliset tuomioistuimet voivat välittömästi suojata, vaikka kansalliset säännökset olisivat ristiriidassa määräysten kanssa.(19)

11 Omaksumaani kantaa tukeakseni totean vielä, että tapauksissa, joissa on ollut kyse ETY:n Marokon(20) ja Algerian(21) kanssa tekemien yhteistyösopimusten vastaavista määräyksistä, yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteella on välitön oikeusvaikutus. Julkisasiamies Van Gerven on edellä mainitussa asiassa Kziber esittämässään ratkaisuehdotuksessa todennut tämän oikeuskäytännön osalta, että "kansainvälisen sopimuksen ei välttämättä tarvitse olla 'pitkälle tähtäävä' (toisin sanoen tähdättävä siihen, että valtio liittyy yhteisöön), jotta sen määräyksillä voisi olla välitön oikeusvaikutus". Tältä osin riittää, että sopimus koostuu "muustakin kuin sen allekirjoittaneille valtioille asetetuista vastavuoroisista velvollisuuksista, eli sen on oltava sellainen, että se voi säännellä yksityisten oikeussubjektien asemaa tai että sillä tavoitellaan tätä".(22) Jos tämä pitää paikkansa, yhdenvertaisuusperiaatteella on sitäkin suuremmalla syyllä katsottava olevan välitön oikeusvaikutus silloin, kun periaatteen sisältävä määräys on assosiaatiosopimuksessa, kuten nyt käsiteltävänä olevassa asiassa. Tämäntyyppiset sopimukset nimittäin luovat yhteisön ja kyseessä olevan kolmannen maan välille tiiviimpiä yhteyksiä kuin yhteistyösopimukset.(23) Assosiaatiolla "nimittäin luodaan erityisiä etuoikeutettuja yhteyksiä kolmanteen valtioon, jonka on ainakin tiettyyn määrään saakka osallistuttava yhteisön järjestelmään".(24) Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusten mukaan silloin, kun on kysymys välittömän sovellettavuuden mahdollisesta tunnustamisesta, ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklalla on vähemmän merkitystä kuin edellä mainituissa ETY-Marokko-yhteistyösopimuksessa (ks. 41 artiklan 1 kohta) ja ETY-Algeria-yhteistyösopimuksessa (ks. 39 artiklan 1 kohta) määrätyillä kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää koskevilla kielloilla, koska näitä kieltoja voidaan nimenomaisen määräyksen perusteella soveltaa sosiaaliturvan erityisalalla, kun taas 9 artiklassa ainoastaan luodaan yhteys perustamissopimuksessa ilmaistuun yleiseen yhdenvertaisuusperiaatteeseen. En voi yhtyä tähän kantaan. ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklaa ei pidettäisi välittömästi sovellettavana normina, koska oletetaan, että nyt kyseessä oleva ala eli sosiaaliturva jää sen soveltamisalan ulkopuolelle. Tällaisessa päättelyssä kuitenkin sekoitetaan ongelman kaksi puolta, jotka kuitenkin olisi pidettävä erillään. Se, täyttääkö 9 artikla - kuten itse katson - välittömästi sovellettavan normin edellytykset, on eri asia kuin se, onko syytä katsoa, että käsiteltävänä oleva tapaus ei kuulu tämän määräyksen soveltamisalaan, riippumatta siitä, onko määräys välittömästi sovellettava vai ei. Seuraavaksi tarkastelen tätä viimeksi mainittua näkökohtaa.

12 Tutkittuani ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklan sanamuotoa sekä sopimuksen tavoitetta ja luonnetta olen päätynyt siihen tulokseen, että kyseinen määräys on välittömästi sovellettava. On joka tapauksessa katsottava, että niillä yksityisillä oikeussubjekteilla, joihin määräystä sovelletaan, on oikeus vedota siihen kansallisissa tuomioistuimissa.

Kuuluuko Sema Sürülin asemassa oleva Turkin kansalainen ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklan soveltamisalaan?

13 Tältä osin on tutkittava, voidaanko riidanalaista määräystä, jolla jäsenvaltioita ja Turkkia kielletään säätämästä tai pitämästä voimassa kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää aiheuttavia säännöksiä, soveltaa sellaiseen Turkin kansalaiseen, joka pääasian kantajan tavoin i) on saanut muuttaa miehensä luokse perheen yhdistämistä varten, koska hän on avioliitossa jäsenvaltion alueella asuvan sellaisen Turkin kansalaisen kanssa, joka opiskelun ohella työskentelee kyseisessä jäsenvaltiossa sivutoimista työtä varten myönnetyn työluvan perusteella enintään 16 tuntia viikossa ja joka on vakuutettu lakisääteisellä tapaturmavakuutuksella työtapaturmien varalta; ii) asuu puolisonsa kanssa laillisesti vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja iii) vaatii perhe-etuutta eli lapsilisää. Vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään tällaisen etuuden osalta, että lakisääteiset eläkevakuutusmaksut katsotaan maksetuiksi kyseisen vanhemman hyväksi koko siltä ajalta, joka on käytetty lapsen hoitoon.

Nämä ovat ne seikat, joilla on merkitystä tässä tapauksessa. Seuraavaksi niitä tarkastellaan yksitellen 9 artikla huomioon ottaen. Ensiksi on tutkittava, voidaanko Sema Sürülin asemassa olevaa henkilöä pitää työntekijänä tai työntekijän perheenjäsenenä. Sopimuksen 9 artiklan sanamuoto nimittäin selvästi rajoittaa siinä määrätyn syrjintäkiellon henkilöllistä ja aineellista soveltamisalaa, sillä pidän mainintaa "sopimuksen soveltamisalalla" tällaisena rajoituksena. Kuten olen jo todennut (ks. edellä 3 ja 9 kohta), työntekijöiden vapaa liikkuvuus jäsenvaltioiden ja Turkin välillä kuuluu kyseisen sopimuksen kattamiin aloihin, ja tässä tapauksessa on kysymys juuri tästä alasta. ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklan soveltamisala voidaan siis määrittää tutkimalla yhdessä sekä tätä artiklaa että edellä mainittua lisäpöytäkirjan 37 artiklaa (ks. edellä 3 kohta). Mielestäni myös viimeksi mainitulla määräyksellä on katsottava olevan välitön oikeusvaikutus vastaavalla tavalla kuin 9 artiklalla ja niistä samoista syistä, jotka edellä on mainittu viimeksi mainitun määräyksen osalta (ks. 6-11 kohta).

14 Se, mitä totesin aikaisemmassa ratkaisuehdotuksessani (ks. 46 kohta ja 50-66 kohta), vastaa mielestäni myös nyt käsiteltävänä olevaan kysymykseen. Kuten olen jo todennut (ks. edellä 4 kohta), päätös N:o 3/80 on annettu lisäpöytäkirjan 39 artiklan perusteella, ja se on tullut voimaan 19.9.1980 ja sitonut sopimuspuolia tästä ajankohdasta lähtien.(25) Mielestäni tämä tarkoittaa, että vaikka yhteisöjen tuomioistuin katsoisi, ettei millään päätöksen N:o 3/80 määräyksellä (eikä siis myöskään 3 artiklan 1 kohdalla) ole välitöntä oikeusvaikutusta, mikään ei estä tukeutumasta päätöksen määräyksiin määritettäessä ETY-Turkki-sopimukseen perustuvan assosiaatiojärjestelmän henkilöllistä ja aineellista soveltamisalaa ja siis myös - tässä tapauksessa kyseessä olevan - 9 artiklan soveltamisalaa. Sema Sürülin asemassa olevalle Turkin kansalaiselle on siis - riidanalaista perhe-etuutta myönnettäessä - taattu oikeus yhdenvertaiseen kohteluun, koska hän on työntekijän perheenjäsen ja jopa työntekijä siltä lasten hoitoon käytetyltä ajalta, jolta lakisääteiset eläkevakuutusmaksut katsotaan kansallisen lainsäädännön mukaan maksetuiksi hänen hyväkseen.

15 Toisaalta tässä yhteydessä on mielestäni syytä tutkia, voidaanko ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklaa - täydennettynä asiaa koskevilla lisäpöytäkirjan määräyksillä - soveltaa pääasian kantajan tilanteeseen myös jollain muulla perusteella kuin pelkästään päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohdan perusteella. Tältä osin totean, että ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklan ja lisäpöytäkirjan 37 artiklan välillä on soveltuvin osin vastaava suhde kuin perustamissopimuksen 6 artiklan ja 48 artiklan 2 kohdan välillä. Edellä mainitussa asiassa Metalsa annetun tuomion mukaan (ks. 8 kohta) lisäpöytäkirjan 37 artiklaa on tämän vuoksi tulkittava sen mukaisesti, miten yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohtaa. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 48 artiklassa olevalla työntekijän käsitteellä on yhteisöllinen ulottuvuus eikä sitä voida tulkita suppeasti. Työsuhteen keskeinen tunnusmerkki on se, että henkilö työskentelee tietyn ajan toisen henkilön lukuun tämän johdon ja valvonnan alaisena vastiketta vastaan. Vaikka myös osa-aikainen työ kuuluu 48 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen soveltamisalaan, ulkopuolelle kuitenkin jää sellainen toiminta, joka on niin vähäistä, että sitä voidaan pitää yksinomaan vähämerkityksisenä ja toisarvoisena; edellä mainittuja määräyksiä nimittäin sovelletaan vain tosiasialliseen ja todelliseen toimintaan.(26) Julkisasiamies Darmon totesi asiassa Eroglu esittämässään ratkaisuehdotuksessa, ettei voida "lähtökohtaisesti väittää, että assosiaatiosopimuksessa käytetty työntekijän käsite vastaisi jo pelkän analogian perusteella työntekijän käsitteestä yhteisössä käytettyä määritelmää". Julkisasiamies Darmon totesi, että vaikka turkkilaiset työntekijät eivät enää ole samassa asemassa kuin muiden yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaiset, heitä ei kuitenkaan voida rinnastaa yhteisöstä kotoisin oleviin työntekijöihin, etenkään siltä osin kuin on kyse oikeudesta saapua jäsenvaltion alueelle(27) ja oikeudesta oleskella maan alueella, saada työlupa uudistettua ja tehdä vapaasti mitä tahansa palkattua työtä.(28) Julkisasiamies Darmon myönsi kuitenkin, että ETY-Turkki-sopimuksessa tarkoitetun työntekijän asema on lähestymässä vastaavaa yhteisön käsitettä, koska perustamissopimuksen 48 artiklasta vaikutteita saaneella ETY-Turkki-sopimuksella "asteittain sisällytetään myös turkkilaiset työntekijät erään yhteisön perusvapauden eli työmarkkinoille pääsyn soveltamisalaan [ja] pyritään siis siihen samaan tavoitteeseen kuin ETY:n perustamissopimuksella yhteisön kansalaisten osalta". Näiden toteamusten perusteella julkisasiamies Darmon katsoi, että koska mikään ei puolla suppeaa tulkintaa, sopimuksessa käytetyn työntekijän käsitteen tulkinta "ei voi huomattavasti poiketa siitä yhteisössä käytetystä työntekijän käsitteestä, johon yhteisöjen tuomioistuin on viitannut" edellä mainitussa asiassa Le Manoir antamassaan tuomiossa (ks. edellä alaviite 25 ja siihen liittyvä teksti).(29)

16 Yhteisöjen tuomioistuin näyttää sittemmin hyväksyneen nämä periaatteet. Muutamissa äskettäisissä tuomioissa, joissa on tulkittu jäsenvaltion yleisillä työmarkkinoilla työskentelyn ja säännönmukaisen työskentelyn käsitteitä (päätöksen N:o 1/80 6 artiklan yhteydessä), yhteisöjen tuomioistuin on käyttänyt työntekijän määritelmää, joka on lähestulkoon sama kuin edellä mainitussa asiassa Le Manoir annetussa tuomiossa kehitetty.(30) Viittaan toisiaan hyvin paljon muistuttavissa asioissa Günaydin ja Ertanir 30.9.1997 annettuihin tuomioihin, joiden mukaan - ottaen huomioon, ettei ETY-Turkki-assosiaatiota koskevilla määräyksillä rajoiteta jäsenvaltioiden toimivaltaa säätää Turkin kansalaisten oikeudesta saapua maahan ja heidän ensimmäiselle työsuhteelleen asetetuista edellytyksistä(31) - tätä assosiaatiota koskevan sopimuksen soveltamisalaan voidaan sisällyttää myös tapaus, jossa turkkilainen siirtotyöläinen on saanut tulla kyseisen jäsenvaltion alueelle ja on laillisesti tehnyt siellä kansallisessa lainsäädännössä vaadittujen lupien turvin keskeytyksettä riittävän pitkän ajan sellaista palkattua työtä, joka on toiselle henkilölle tämän johdon ja valvonnan alaisena tehtyä tosiasiallista ja todellista työtä.(32) Yhteisöjen tuomioistuin totesi lisäksi, että tämän tulkinnan oikeellisuutta ei aseta kyseenalaiseksi se, että kyseinen työntekijä on saanut vastaanottavassa jäsenvaltiossa "ainoastaan nimenomaisesti mainitun työnantajan palveluksessa työskentelyä varten rajoitetut määräaikaiset oleskelu- ja työluvat".(33) Kuten päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan tulkintaa koskevista yhteisöjen tuomioistuimen tuomioista ilmenee, on lisäksi otettava huomioon tietyn jäsenvaltion yleisillä työmarkkinoilla työskentelevien turkkilaisten työntekijöiden työllistymisen ja oleskelun helpottamista sekä heidän perhesuhteidensa säilymisen turvaamista koskeva tavoite. Tältä kannalta katsottuna ETY-Turkki-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvat myös sellaiset Turkin kansalaiset, jotka ovat turkkilaisen siirtotyöläisen perheenjäseninä saaneet luvan muuttaa kyseiseen jäsenvaltioon työntekijän luokse perheen yhdistämistä varten.(34) Vaikka pitääkin paikkansa, että edellä mainitun 7 artiklan ensimmäisessä kohdassa ei määritellä perheenjäsenen käsitettä, voidaan perustellusti katsoa, että perheenjäsenellä tarkoitetaan samaa kuin työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun asetuksen (ETY) N:o 1612/68 10 artiklassa(35) olevalla samalla käsitteellä, vastaavalla tavalla kuin sosiaaliturvan käsitettä on Atlasmaiden kanssa tehtyjen yhteistyösopimusten yhteydessä yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tulkittava asetuksen N:o 1408/71 mukaisesti.(36)

17 Eri asia on, kuuluvatko sellaiset perhe-etuudet, kuten Sema Sürülin pääasian oikeudenkäynnissä vaatima lapsilisä ja sen täydennysosa, riidanalaisen määräyksen aineelliseen soveltamisalaan. Asian tarkastelu perustuu tältäkin osin siihen olettamaan, että sovellettavuutta ei voida vahvistaa tulkitsemalla ETY-Turkki-sopimusta päätöksen N:o 3/80 4 artiklan 1 kohdan h alakohdan valossa (ks. edellä 15 kohta). Komissio katsoo, että kysymykseen on vastattava myöntävästi. Sen mukaan "työehdot" kuuluvat kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltävän periaatteen alaisuuteen lisäpöytäkirjan 37 artiklassa olevan nimenomaisen viittauksen perusteella (ks. edellä 3 kohta). Komission mukaan työehtojen käsite on ymmärrettävä laajasti perustamissopimuksessa asetettujen, työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevien sääntöjen yhteydessä, ja käsite kattaa kaikki työn vastaanottaneen työntekijän tilanteeseen liittyvät näkökohdat, mukaan lukien sosiaaliturvasäännöksissä säännellyt tilanteet ja yhtäläisen oikeuden lapsilisän kaltaisiin etuuksiin, mistä tässä tapauksessa on kyse. Olen tästä eri mieltä. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että kyse on työehdosta ainoastaan silloin, kun etuus - joka kylläkin muodollisesti on osa kansallista sosiaaliturvajärjestelmää - liittyy työskentelyyn.(37) Saksassa on sitä vastoin säädetty perhe-etuuksien osalta sosiaaliturvajärjestelmästä, joka koskee kaikkia asukkaita riippumatta siitä, ovatko he työssä (lukuun ottamatta poikkeuksia, jotka johtuvat ulkomaalaisten oleskelua koskevasta lainsäädännöstä).

18 Tämän jälkeen on heti todettava, että perhe-etuudet, joilla pyritään keventämään lasten hoidosta aiheutuvaa taloudellista rasitusta, kuuluvat minunkin mielestäni ETY-Turkki-sopimuksen soveltamisalaan, mutta eri syistä kuin komissio on esittänyt. Vaikka sopimuksen 12 artiklassa ei viitata perustamissopimuksen 51 artiklaan (ks. edellä 9 kohta), lisäpöytäkirjan 39 artiklan 1 kohdassa - joka 37 artiklan tavoin kuuluu sopimuksen II osastoon (Henkilöiden ja palveluiden liikkuvuus) - annetaan assosiaationeuvostolle toimivalta antaa sosiaaliturvan alalla määräyksiä yhteisön alueella liikkuvien turkkilaisten työntekijöiden ja heidän yhteisön alueella asuvien perheenjäsentensä hyväksi. Lisäpöytäkirjan 39 artiklan 3 kohdassa säädetään erityisesti, että näiden määräysten "on mahdollistettava perhe-etuuksien maksaminen, jos työntekijän perhe asuu yhteisön alueella" (kursivointi tässä). On lisäksi todettava, että kun sovelletaan analogisesti yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Kziber antamassa tuomiossa(38) kehittämiä periaatteita, on joka tapauksessa katsottava, että sosiaaliturvan käsitteellä tarkoitetaan ETY-Turkki-sopimuksen yhteydessä samaa kuin asetuksessa N:o 1408/71, jonka aineelliseen soveltamisalaan perhe-etuudet sisältävä sosiaaliturva-ala kuuluu (ks. 4 artiklan 1 kohdan h alakohta).

19 Katson siis, että Sema Sürülin asemassa oleva Turkin kansalainen kuuluu - ainakin työntekijän perheenjäsenen ominaisuudessa(39) - ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklan henkilölliseen soveltamisalaan, kun artiklaa tulkitaan yhdessä lisäpöytäkirjan 37 ja 39 artiklan kanssa. Kuten aikaisemmassa ratkaisuehdotuksessani totesin, työntekijän käsitteen suppea tulkinta merkitsisi tämän asian olosuhteissa perusteetonta rajoitusta Turkin kansalaisten oikeudelle liikkua - mahdollisesti perheineen - yhteisössä työntekoa varten, jolloin jäsenvaltion lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvilta turkkilaisilta työntekijöiltä evättäisiin asianmukainen suoja vastoin ETY-Turkki-sopimuksella tavoiteltuja päämääriä ja sopimuksen tarkoitusta. Ei voi myöskään olla epäilystä siitä, että pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä oleva etuus kuuluu ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklan aineelliseen soveltamisalaan, kun kyseistä artiklaa tulkitaan lisäpöytäkirjan 39 artiklan valossa.

Kuuluuko pääasian kantajan vaatima oikeus ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklassa ilmaistun kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää koskevan kiellon soveltamisalaan?

20 Nyt kun on todettu, että yhdenvertaisuusperiaatteeseen, joka on ilmaistu ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklassa yhdessä lisäpöytäkirjan 37 ja 39 artiklan kanssa, voidaan vedota Sozialgerichtissä, kyseisen periaatteen soveltamisalan osalta on toistettava se, mitä aikaisemmassa ratkaisuehdotuksessani totesin päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohdasta. Sema Sürülin tapauksessa on kyseessä tilanne, jota voidaan suoraan arvioida edellä kuvaillun, yhdenvertaista kohtelua koskevan velvollisuuden mukaisesti, koska mielestäni se oikeus saada riidanalaisia perhe-etuuksia kyseessä olevalta ajalta, jonka kantaja väittää itsellään olevan, seuraa syrjintäkiellon periaatteen ja perhe-etuuksia koskevan Saksan lainsäädännön samanaikaisesta soveltamisesta. Kun on katsottu, että sopimuksen edellä mainituilla määräyksillä on välitön oikeusvaikutus, kantaja voi siis jo sen perusteella saada tehokasta oikeussuojaa, mutta tietenkin vain sillä edellytyksellä, että syrjinnän tunnusmerkistö täyttyy. Tähän tapaukseen voidaan soveltaa analogisesti perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohdan tulkintaa koskevaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä (ks. edellä 15 kohta), jonka mukaan myös silloin, kun on kyse siirtotyöläisten sosiaaliturvasta, "yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaan kiellettyä on paitsi tarkoituksellinen syrjintä kansalaisuuden perusteella, myös kaikki piilosyrjinnän muodot, jotka muita erotteluperusteita soveltaen johtavat tosiasiassa samaan tulokseen".(40) Tämän vuoksi jäsenvaltiot eivät voi kiertää velvollisuuttaan varmistaa yhdenvertainen kohtelu myöskään siten, että ne soveltavat toimenpiteitä, jotka perustuvat yhdistettyihin edellytyksiin, joissa sosiaaliturvaetuuden saajan kansalaisuutta koskeva edellytys liitetään (tilapäistä tai vakituista) asuinpaikkaa koskevaan edellytykseen. Juuri näin kuitenkin tehdään kansallisen tuomioistuimen kuvailemassa kansallisessa lainsäädännössä, sillä liittovaltion lapsilisälainsäädännön mukaan Saksan tai yhteisön kansalaisia ja muita henkilöitä kohdellaan epäsuorasti eri tavalla sen mukaisesti, minkälainen oleskelulupa henkilöillä on. Toisin kuin niillä muiden kuin yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisilla, jotka ovat kantajan asemassa, Saksassa tilapäisesti oleskelevilla Saksan kansalaisilla on aina oikeus perhe-etuuksiin, koska he jo määritelmällisesti täyttävät laissa asetetut edellytykset, sillä heillä on oikeus oleskella maan alueella vakituisesti ja pysyvästi. Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Martínez Sala antamassaan tuomiossa, jäsenvaltio loukkaa yhdenvertaisuusperiaatetta, kun se edellyttää nyt käsiteltävänä olevassa asiassa riidanalaista etuutta vastaavaa, maksuihin perustumatonta tukea (kotihoidontukea) hakevalta toisen jäsenvaltion kansalaiselta sellaisen asiakirjan esittämistä, joka on luonteeltaan oikeutta perustava ja jonka kyseisen jäsenvaltion omat viranomaiset myöntävät, kun minkään vastaavan asiakirjan esittämistä ei edellytetä valtion omilta kansalaisilta.(41) Tätä periaatetta on mielestäni sovellettava analogisesti myös nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa.

21 Kun tutkitaan, onko mahdollista löytää jotain objektiivisia perusteluja tällaiselle muihin kuin yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisiin sovellettavalle erilaiselle kohtelulle, joka perustuu (välillisesti) kansalaisuuteen, koska arviointiperusteena käytetään oleskelun luonnetta, on todettava, että ero näyttää ensi arviolta perustuvan siihen tausta-ajatukseen, että Saksassa vakituisesti asuvien perheiden lastenhoitomenojen suuruuden ja näin ollen tarpeen saada valtiolta tukea on riiputtava hoidosta vastaavan vanhemman kansalaisuudesta ja, jos vanhempi on ulkomaalainen, hänen oleskeluluvastaan, joka voi olla pysyvä tai muuntyyppinen. Mainittua arviointiperustetta ei kuitenkaan voida pitää perusteltuna, koska lapsilisää tarvitsevat kaikki Saksassa asuvat perheet, niin kauan kuin he oleskelevat siellä. Ei ole sattumaa, että se sosiaaliturvamekanismi (jonka mukaan lakisääteiset eläkevakuutusmaksut katsotaan maksetuiksi kolmen vuoden ajalta), jota sosiaaliturvalain mukaan sovelletaan lasten hoidosta vastaavaan vanhempaan, edellyttää vakituista asuinpaikkaa Saksan alueella mutta ei tiettyä kansalaisuutta tai tietyntyyppistä asumisen mahdollistavaa oleskelulupaa. Mielestäni ei ole mitään järkevää ja vakuuttavaa perustelua sille erolle, joka on tehty niiden vanhempien välille, jotka ovat Saksan kansalaisia ja joilla on oikeus etuuteen vaikka he asuisivat maassa vain satunnaisesti tai tilapäisesti, ja niiden vanhempien välille, joilla on lainmukainen oikeus oleskella maassa määrätty aika, jota ei voida pidentää, ja jotka väistämättä ovat muita kuin yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisia.

Tuomion ajallisten vaikutusten rajoittaminen

22 Lopuksi on lausuttava siitä mahdollisuudesta, että yhteisöjen tuomioistuin rajoittaa tulkintatuomionsa ajallisia vaikutuksia yhteisön oikeusjärjestykseen olennaisesti kuuluvan yleisen oikeusvarmuusperiaatteen mukaisesti (edellyttäen, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian esittämälläni tavalla). Aikaisemmassa ratkaisuehdotuksessani esitin, että yhteisöjen tuomioistuimen tuomion vaikutuksia rajoitettaisiin ajallisesti siten, että ne alkavat tuomion antamispäivästä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta täyden ja tehokkaan oikeussuojan periaatteen soveltamista niiden henkilöiden hyväksi, jotka ovat ennen tuomion antamispäivää nostaneet kanteen tuomioistuimessa tai esittäneet vastaavan vaatimuksen. Tämän kannan tueksi viittasin yhtäältä edellä mainitussa asiassa Taflan-Met ym. annettuun tuomioon saakka vallinneeseen objektiiviseen ja huomattavaan epävarmuuteen siitä, oliko päätös N:o 3/80 tullut voimaan, ja toisaalta siihen vähintäänkin yhtä vakavaan ja objektiiviseen epävarmuuteen, jota tuo tuomio aiheutti sen seikan osalta, voitiinko mainittuun päätökseen ja siten sen 3 artiklan 1 kohdassa ilmaistuun yhdenvertaisuusperiaatteeseen vedota tuomioistuimissa, jos neuvosto ei ole toteuttanut täytäntöönpanotoimia.

Yhteisöjen tuomioistuin ei mielestäni voi noudattaa tätä kantaa, jos se päättää vastata ennakkoratkaisukysymyksiin ETY-Turkki-sopimuksen 9 artiklan ja lisäpöytäkirjan 37 ja 39 artiklan tulkinnan perusteella. Vaikka asian käsittelyyn osallistuneiden hallitusten esiin tuomat vakavat taloudelliset seuraukset olisi näytetty konkreettisesti toteen,(42) yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ETY-Turkki-assosiaatiojärjestelyyn kuuluvissa edellä mainituissa määräyksissä ilmaistun kaltaisen kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteen tulkinta ei järkevästi ajatellen ole voinut aiheuttaa "objektiivista ja merkittävää" epävarmuutta tämän periaatteen laajuuden tai sen mahdollisuuden osalta, että siihen voidaan vedota välittömästi.(43) Tässä tapauksessa ei mielestäni näin ollen ole olemassa mitään sellaista täysin poikkeuksellista seikkaa, jonka vuoksi olisi perusteltua poiketa tulkintatuomioiden taannehtivan vaikutuksen periaatteesta asian käsittelyyn osallistuneiden hallitusten pyynnön mukaisesti.(44)

Ratkaisuehdotus

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että jollei yhteisöjen tuomioistuin aio noudattaa tässä asiassa 12.2.1998 antamaani ratkaisuehdotusta, se vastaa Sozialgericht Aachenin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

Turkin tasavallan ja ETY:n jäsenvaltioiden sekä yhteisön Ankarassa 12.9.1963 allekirjoittaman, Euroopan talousyhteisön ja Turkin välistä assosiaatiota koskevan sopimuksen 9 artiklaa yhdessä sopimuspuolten Brysselissä 23.11.1970 allekirjoittaman ja ETY-Turkki-sopimukseen liitetyn lisäpöytäkirjan 37 ja 39 artiklan kanssa on tulkittava siten, että jäsenvaltio ei saa vaatia, että Turkin kansalaisella, joka i) on perheen yhdistämistä varten saanut muuttaa sellaisen puolisonsa luokse, joka on jäsenvaltion alueella asuva Turkin kansalainen ja joka opiskelun ohella tosiasiallisesti työskentelee kyseisen jäsenvaltion alueella palkatussa työssä sivutoimista työtä varten myönnetyn työluvan perusteella tietyn enimmäisajan viikossa, ja ii) asuu laillisesti puolisonsa kanssa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, on oltava tietynlainen oleskelulupa, jonka perusteella hänellä on oikeus asua valtion alueella pysyvästi, jotta hänellä olisi oikeus saada Saksan lainsäädännön mukaisen lapsilisän ja sen täydennysosan kaltaista perhe-etuutta, jos valtion alueella asuvilta maan omilta kansalaisilta ei vaadita mitään tämäntyyppistä asiakirjaa.

(1) - EYVL 1983, C 110, s. 60. Päätöksen 3 artiklan 1 kohdassa määrätään, että "jollei tämän päätöksen erityisistä määräyksistä muuta johdu, jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä päätöstä sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset". Muistutan, että päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohdassa ilmaistussa yhdenvertaisuusperiaatteessa on lähes sanatarkasti toistettu sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (jäljempänä asetus N:o 1408/71, EYVL L 149, s. 2, sellaisena kuin asetus on myöhemmin muutettuna ja mukautettuna) 3 artiklan 1 kohdassa aikaisemmin säädetty vastaava periaate.

(2) - Tässä ja jäljempänä esitetyt lainaukset päätöksestä on suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska EYVL:ssä ei ole julkaistu suomenkielistä tekstiä.

(3) - ETY-Turkki-sopimus on tehty, hyväksytty ja vahvistettu yhteisön puolesta 23.12.1963 tehdyllä neuvoston päätöksellä 64/732/ETY (EYVL 1964, 217, s. 3685). ETY-Turkki-sopimuksen 22 artiklan 1 kohdan mukaan sopimuksen 6 artiklalla perustettu ja yhtäältä jäsenvaltioiden hallitusten, neuvoston ja komission edustajista ja toisaalta Turkin hallituksen edustajista koostuva assosiaationeuvosto käyttää päätösvaltaa "sopimuksessa vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi ja siinä määrätyissä tapauksissa. Kummankin sopimuspuolen on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tehtyjen päätösten täytäntöönpanemiseksi - - ".

(4) - Viittaan aikaisempaan ratkaisuehdotukseen myös asiaa koskevien oikeussääntöjen ja asian tosiseikkojen osalta (ks. 1-14 kohta).

(5) - Ks. edellä alaviitteessä 2 mainitun ETY-Turkki-sopimuksen johdanto-osa ja 2 artiklan 1 kohta.

(6) - Ks. asia 12/86, Demirel, tuomio 30.9.1987 (Kok. 1987, s. 3719, 15 kohta).

(7) - Ks. tulliliiton viimeisen vaiheen aloittamisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 tehty EY-Turkki-assosiaationeuvoston päätös N:o 1/95 (EYVL 1996, L 35, s. 1).

(8) - EYVL L 293, s. 4. Lisäpöytäkirja on hyväksytty yhteisön puolesta 19.12.1972 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2760/72 (EYVL L 293, s. 1), ja se on sen 63 artiklan 2 kohdan mukaan tullut voimaan 1.1.1973.

(9) - Ks. julkisasiamies Jacobsin 13.4.1989 esittämä ratkaisuehdotus asiassa 305/87, komissio v. Kreikka, tuomio 30.5.1989 (Kok. 1989, s. I-1461 ja erityisesti s. I-1468, ratkaisuehdotuksen 14 kohta), joka koski kiinteistön omistusoikeuden hankkimista ja siitä nauttimista koskevan kansallisen lainsäädännön mahdollista yhteensoveltumattomuutta perustamissopimuksen 7 (nyttemmin 6), 48, 52 ja 59 artiklan kanssa. Ks. myös julkisasiamies Darmonin 15.1.1991 esittämä ratkaisuehdotus asiassa C-10/90, Masgio, tuomio 7.3.1991 (Kok. 1991, s. I-1119 ja erityisesti s. I-1130, ratkaisuehdotuksen 10 kohta). On lisäksi todettava, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on vakiinnutettu yhtäältä periaate, jonka mukaan silloin, kun jäsenvaltion lainsäädäntö on perustamissopimuksen 6 artiklan erityisen soveltamissäännöksen vastainen jollakin tietyllä alalla, lainsäädäntö on myös yhdenvertaiseen kohteluun velvoittavan yleisperiaatteen vastainen (ks. mm. asia C-334/94, komissio v. Ranska, tuomio 7.3.1996, Kok. 1996, s. I-1307, 13 kohta), ja toisaalta periaate, jonka mukaan edellä mainittua 6 artiklaa on tarkoitus soveltaa itsenäisesti ainoastaan sellaisissa yhteisön oikeudessa säännellyissä tilanteissa, joiden osalta perustamissopimuksessa ei ole erityisiä sääntöjä, jotka kieltäisivät kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän (ks. mm. em. asia komissio v. Kreikka, tuomion 13 ja 28 kohta ja asia C-390/96, Lease Plan, tuomio 7.5.1998, Kok. 1998, s. I-2553, 40 kohta; tuoreita esimerkkejä tällaisesta yleisen yhdenvertaisuusperiaatteen itsenäisestä soveltamisesta ovat mm. yhdistetyt asiat C-92/92 ja C-326/92, Phil Collins ym., tuomio 20.10.1993, Kok. 1993, s. I-5145; asia C-43/95, Data Delecta ja Forsberg, tuomio 26.9.1996, Kok. 1996, s. I-4661 ja asia C-85/96, Martínez Sala, tuomio 12.5.1998, Kok. 1998, s. I-2691, 63 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on muutamissa tuomioissa tosin tulkinnut yhtä aikaa sekä yleistä syrjintäkieltoperiaatetta että niitä tämän periaatteen erityisiä ilmauksia, joilla on merkitystä kyseisessä yksittäistapauksessa ja jotka sisältyvät perustamissopimuksen muihin määräyksiin tai yhteisön toimielinten säädöksiin tai päätöksiin. Katson kuitenkin, että yhteisöjen tuomioistuin on useissa näistä tapauksista pelkästään seurannut sitä tapaa, jolla kansallinen tuomioistuin on alun perin muotoillut esittämänsä ennakkoratkaisukysymykset. Ks. mm. em. asia Masgio (tuomion 11-17 ja 25 kohta), joka koski perustamissopimuksen 7 (nyttemmin 6) ja 48-51 artiklan sekä asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohdan tulkintaa (ks. edellä alaviite 1), sekä äskettäin ratkaistu asia C-160/96, Molenaar, tuomio 5.3.1998 (Kok. 1998, s. I-843).

(10) - Ks. edellä alaviitteessä 5 mainittu asia Demirel (tuomion 14 kohta).

(11) - Ks. mm. asia 14/68, Wilhelm ym., tuomio 13.2.1969 (Kok. 1969, s. 1; Kok. Ep. I, s. 377), joka koski perustamissopimuksen 7 artiklaa (nyttemmin 6 artikla); asia 167/73, komissio v. Ranska, tuomio 4.4.1974 (Kok. 1974, s. 359, tuomion 41 kohta; Kok. Ep.II, s. 259), joka koski perustamissopimuksen 48 artiklaa; asia 2/74, Reyners, tuomio 21.6.1974 (Kok. 1974, s. 631; Kok. Ep. II, s. 311), joka koski perustamissopimuksen 52 artiklaa; asia 33/74, Van Binsbergen, tuomio 3.12.1974 (Kok. 1974, s. 1299; Kok. Ep. II, s. 385), joka koski perustamissopimuksen 59 artiklaa, ja asia 57/65, Lütticke, tuomio 16.6.1966 (Kok. 1966, s. 293; Kok. Ep. I, s. 243), joka koski perustamissopimuksen 95 artiklaa.

(12) - Ks. asia C-312/91, Metalsa, tuomio 1.7.1993 (Kok. 1993, s. I-3751, 11 ja 12 kohta).

(13) - Ks. asia 17/81, Pabst & Richarz, tuomio 29.4.1982 (Kok. 1982, s. 1331, 25-27 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin päätteli perustamissopimuksen 95 artiklaa sanamuodoltaan muistuttavan ETY-Kreikka-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan sanamuodon sekä sopimuksen tavoitteen ja luonteen perusteella, että riidanalaisella määräyksellä on kyseisen assosiaation yhteydessä samanlainen tehtävä (syrjivien sisäisten maksujen kieltäminen) kuin 95 artiklalla.

(14) - Julkisasiamies Darmonin 15.5.1990 esittämä ratkaisuehdotus asiassa 192/89, Sevince, tuomio 20.9.1990 (Kok. 1990, s. I-3461, erityisesti s. I-3473, ratkaisuehdotuksen 22-29 kohta). Julkisasiamiehen mukaan "suurimmat erot, joita näiden sopimusten välillä on niihin sisältyvien periaatteiden osalta, näyttäisivät liittyvän 'tavoitteiden' tai 'päämäärien' saavuttamisen aikatauluun" (ratkaisuehdotuksen 24 kohta).

(15) - Mainittu edellä alaviitteessä 5 (tuomion 16 kohta).

(16) - Edellä alaviitteessä 5 mainittu asia Demirel (tuomion 18-23 kohta).

(17) - Ks. edellä alaviitteessä 13 mainittu julkisasiamies Darmonin 15.5.1990 esittämä ratkaisuehdotus asiassa Sevince (27-29 kohta).

(18) - Ks. mm. edellä 3 kohdassa mainitun lisäpöytäkirjan 37 kohta.

(19) - Ks. mm. asia C-469/93, Chiquita Italia, tuomio 12.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4533, 34 kohta), joka koski neljättä Lomén sopimusta, jolle (samoin kuin muille sitä edeltäneille Lomén sopimuksille sekä ETY:n ja Afrikan valtioiden ja Madagaskarin välisille assosiaatiosopimuksille) on tunnusomaista erittäin selvä epätasapaino sopimuspuolten hyväksymien velvoitteiden osalta; yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tämä epätasapaino kuitenkin johtuu itse sopimusten erityisluonteesta.

(20) - Ks. asia C-18/90, Kziber, tuomio 31.1.1991 (Kok. 1991, s. I-199, 15-23 kohta); asia C-58/93, Yousfi, tuomio 20.4.1994 (Kok. 1994, s. I-1353, 16-19 kohta) ja asia C-126/95, Hallouzi-Choho, tuomio 3.10.1996 (Kok. 1996, s. I-4807, 17-20 kohta). Kyseessä oleva määräys on Rabatissa 27 päivänä huhtikuuta 1976 allekirjoitetun ja 26 päivänä syyskuuta 1978 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2211/78 (EYVL L 264, s. 1) yhteisön puolesta hyväksytyn, Euroopan talousyhteisön ja Marokon kuningaskunnan välisen yhteistyösopimuksen III osastoon (joka koskee yhteistyötä työvoima-asioissa) kuuluva 41 artiklan 1 kohta. ETY-Marokko-sopimuksen 41 artiklan 1 kohdassa määrätään, että "jollei seuraavien kohtien määräyksistä [jotka koskevat eri jäsenvaltioissa täyttyneiden vakuutus-, työskentely- ja asumiskausien yhteenlaskemista, perhe-etuuksien myöntämistä yhteisössä asuville perheenjäsenille sekä eläkkeiden ja elinkorkojen siirtämistä Marokkoon] muuta johdu, työntekijät, jotka ovat Marokon kansalaisia, ja heidän kanssaan asuvat perheenjäsenet saavat sosiaaliturvan alalla hyväkseen järjestelyn, jossa näitä työntekijöitä ei millään tavalla syrjitä sen jäsenvaltion omiin kansalaisiin nähden, jonka alueella he työskentelevät". On huomattava, että yhteisöjen tuomioistuin on pitänyt 41 artiklan 1 kohtaa välittömästi sovellettavana, vaikka jäljempänä sopimuksen 42 artiklan 1 kohdassa annetaan toimivaltaiselle yhteistyöneuvostolle toimivalta päättää 41 artiklan soveltamista koskevista määräyksistä yhdenvertaisuusperiaatteen noudattamisen edistämiseksi tiettyjen seikkojen osalta. Yhteisöjen tuomioistuin on tältä osin todennut, että 42 artiklan 1 kohdassa annetaan toimivaltaisen yhteistyöneuvoston tehtäväksi "edistää syrjintäkiellon noudattamista ja tarvittaessa ryhtyä 41 artiklan 2 kohtaan sisältyvän kausien yhteenlaskemisen periaatteen soveltamiseksi tarvittaviin toimenpiteisiin, mutta kyseisen sääntelyn ei voida katsoa asettavan lisäedellytyksiä syrjintäkiellon periaatteen välittömälle soveltamiselle" (ks. em. asia Kziber, tuomion 19 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on vielä todennut, että tavoite, johon ETY-Marokko-sopimuksella pyritään ja joka on sopimuspuolten kokonaisvaltaisen yhteistyön edistäminen muun muassa työvoima-asioissa, vahvistaa, että 41 artiklan 1 kohtaan sisältyvä syrjintäkiellon periaate voi vaikuttaa suoraan oikeussubjektien oikeusasemaan (em. asia Kziber, tuomion 20-22 kohta).

(21) - Ks. asia C-103/94, Krid, tuomio 5.4.1995 (Kok. 1995, I-719, 21-24 kohta) ja asia C-113/97, Babahenini, tuomio 15.1.1998 (Kok. 1998, s. I-183, 17 ja 18 kohta), jotka koskivat Alger'ssa 26 päivänä huhtikuuta 1976 allekirjoitetun ja yhteisön puolesta 26 päivänä syyskuuta 1978 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2210/78 (EYVL L 263, s. 1) hyväksytyn, Euroopan talousyhteisön ja Algerian demokraattisen kansantasavallan yhteistyösopimuksen 39 artiklan 1 kohtaa. Tämä määräys vastaa sanamuodoltaan ETY-Marokko-yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohtaa, ja molemmilla sopimuksilla pyritään samanlaisiin tavoitteisiin (ks. edellä alaviite 19).

(22) - Ks. edellä alaviitteessä 19 mainitussa asiassa Kziber 6.12.1990 julkisasiamies Van Gervenin esittämä ratkaisuehdotus (Kok. 1991, I-208, 8 kohta).

(23) - Vaikka molempien oikeudellinen perusta on sama (perustamissopimuksen 238 artikla), yhteistyösopimuksilla pyritään erilaiseen ja rajoitetumpaan tavoitteeseen kuin sopimuksilla, jotka koskevat kyseessä olevan kolmannen maan assosiaatiota tai myöhempää liittymistä yhteisöön. Edellä mainittujen ETY-Algeria- ja ETY-Marokko-sopimusten (ks. edellä alaviitteet 19 ja 20) tavoitteena on ainoastaan "edistää sopimuspuolten välistä kattavaa yhteistyötä, jolla on tarkoitus edistää [kolmannen maan] taloudellista ja sosiaalista kehitystä ja sopimuspuolten välisten suhteiden lujittamista" (ks. ETY-Algeria-sopimuksen 1 artikla ja ETY-Marokko-sopimuksen 1 artikla), ja tämän vuoksi niissä määrätään annettavaksi säännöksiä ja toteutettavaksi toimenpiteitä, jotka koskevat taloutta, tekniikkaa ja rahoitusta, kaupankäyntiä ja työvoima-asioita.

(24) - Ks. edellä alaviitteessä 5 mainittu asia Demirel (tuomion 9 kohta).

(25) - Ks. asia C-277/94, Taflan-Met ym., tuomio 10.9.1996 (Kok. 1996, s. I-4085, 21 kohta).

(26) - Ks. mm. asia C-27/91, Le Manoir, tuomio 21.11.1991 (Kok. 1991, s. I-5531, 7 kohta) ja asia C-357/89, Raulin, tuomio 26.2.1992 (Kok. 1992, s. I-1027, 10-13 kohta).

(27) - Ks. jäljempänä alaviite 30 ja siihen liittyvä teksti.

(28) - Ks. julkisasiamies Darmonin 12.7.1994 esittämä ratkaisuehdotus asiassa C-355/93, Eroglu, tuomio 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-5113 ja erityisesti s. I-5116, ratkaisuehdotuksen 23-25 kohta).

(29) - Ks. edellä alaviitteessä 27 mainittu asia Eroglu (ratkaisuehdotuksen 26-30 kohta). Tämän vuoksi julkisasiamies katsoi kyseisessä tapauksessa, että sellainen työntekijän käsitteen suppea tulkinta, joka jättää sen soveltamisalan ulkopuolelle ammatillisessa koulutuksessa olevat työntekijät ja harjoittelijat, ei rajoita turkkilaisten työntekijöiden vapaata pääsyä työmarkkinoille, vaikka heitä koskevat ne (ensimmäisen työsuhteen kestoa, asumisen kestoa tai yhteisön työntekijöiden etuoikeutta työhön koskevat) edellytykset, joista ETY-Turkki-assosiaationeuvosto on määrännyt assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tekemässään päätöksessä N:o 1/80 (jäljempänä päätös N:o 1/80).

(30) - Ks. O'Leary, S., "Employment and Residence for Turkish Workers and Their Families: Analogies with the Case-law of the Court of Justice on Article 48 EC", Scritti in onore di Giuseppe Federico Mancini, Milano, 1998, osa II, s. 731 ja erityisesti s. 760 ja Peers, S., "Towards Equality: Actual and Potential Rights of Third-Country Nationals in the European Union", Comm. Mkt. L. Rev., 1996, s. 7 ja erityisesti s. 21.

(31) - Ks. mm. asia C-237/91, Kus, tuomio 16.12.1992 (Kok. 1992, s. I-6781, 25 kohta).

(32) - Ks. asia C-36/96, Günaydin, tuomio 30.9.1997 (Kok. 1997, s. I-5143, 23, 28 ja 31 kohta) ja asia C-98/96, Ertanir, tuomio 30.9.1997 (Kok. 1997, s. I-5179, 23, 28 ja 43 kohta).

(33) - Ks. edellä alaviitteessä 31 mainittu asia Günaydin (tuomion 35 kohta) ja asia Ertanir (tuomion 45 kohta).

(34) - Ks. asia C-351/95, Kadiman, tuomio 17.4.1997 (Kok. 1997, s. I-2133).

(35) - EYVL L 257, s. 2. Asetuksen 10 artiklan mukaan työntekijän perheenjäseniä ovat hänen aviopuolisonsa sekä heidän jälkeläisensä, jotka ovat alle 21-vuotiaita tai huollettavia, työntekijän (ja hänen puolisonsa) sukulaiset suoraan ylenevässä polvessa, jos he ovat työntekijän huollettavia, sekä muut perheenjäsenet, jotka ovat työntekijän huollettavia tai asuvat lähtömaassa työntekijän taloudessa.

(36) - Ks. jäljempänä alaviite 37 ja siihen liittyvä teksti. Ks. Peers, S., edellä alaviitteessä 29 mainittu teos, s. 25.

(37) - Ks. mm. asia C-116, Meyers, tuomio 13.7.1995 (Kok. 1995, s. I-2131, 24 kohta), jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön mukaisen family creditin kaltainen etuus, joka välttämättömästi liittyy työsuhteeseen ja jota maksetaan täydentämään sellaisten pienipalkkaisten työntekijöiden käytettävissä olevia tuloja, joilla on lapsi huollettavanaan, kuuluu miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40) 5 artiklassa tarkoitettuihin työoloihin. Ks. myös asia 152/73, Sotgiu, tuomio 12.2.1974 (Kok. 1974, s. 153), jossa tulkittiin em. asetuksen N:o 1612/68 7 artiklaa siten, että työehtoihin kuuluu palkan lisäksi maksettava kiinteämääräinen erossaolokorvaus, jolla on tarkoitus korvata kaikenlaiset kulut, joita työntekijälle aiheutuu siitä, että hänellä on asuinpaikka sekä perheensä luona että työskentelypaikkakunnalla.

(38) - Ks. edellä alaviitteessä 19 mainittu asia Kziber (tuomion 25 kohta). Ks. myös edellä alaviitteessä 19 mainittu asia Yousfi (tuomion 24 kohta) ja edellä alaviitteessä 20 mainittu asia Krid (tuomion 32 kohta).

(39) - Yksinkertaisuuden vuoksi sivuutan sen kysymyksen, voiko Sema Sürülin (tai hänen puolisonsa) asemassa oleva henkilö kuulua sosiaaliturva-alalla käytetyn työntekijän käsitteen alaisuuteen, sillä tällä alalla edellytetään, että henkilöllä on - vaikka vain yhden vakuutustapahtuman varalta - joko pakollinen tai vapaaehtoinen vakuutus jossakin asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan a alakohdassa mainitussa yleisessä taikka erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä työsuhteen olemassaolosta riippumatta (ks. viimeksi edellä alaviitteessä 8 mainittu asia Martínez Sala, tuomion 31 ja 36 kohta).

(40) - Ks. asia 41/84, Pinna, tuomio 15.1.1986 (Kok. 1986, s. 1, 23 kohta). Ks. myös mm. edellä alaviitteessä 36 mainittu asia Sotgiu; asia 61/77, komissio v. Irlanti, tuomio 16.2.1978 (Kok. 1978, s. 417); asia C-279/93, Schumacker, tuomio 14.2.1995 (Kok. 1995, s. I-225); asia C-273/94, O'Flynn, tuomio 23.5.1996 (Kok. 1996, s. I-2617) ja asia C-35/97, komissio v. Ranska, tuomio 24.9.1998 (Kok. 1998, s. I-5325, 37 kohta).

(41) - Ks. edellä alaviitteessä 8 mainittu asia Martínez Sala.

(42) - Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ne haitalliset taloudelliset seuraukset, joita kyseiselle jäsenvaltiolle voi aiheutua yhteisöjen tuomioistuimen tulkintatuomion kohteena olevan yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkomisesta, eivät sellaisenaan voi tehdä tuomion ajallisten vaikutusten rajoittamista perustelluksi. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tuomion vaikutusten rajoittaminen ainoastaan tämäntyyppisillä näkemyksillä heikentäisi huomattavasti yksityisillä yhteisön oikeuden perusteella olevia oikeuksia koskevaa oikeussuojaa (ks. mm. edellä alaviitteessä 39 mainittu asia komissio v. Ranska, tuomion 52 kohta. Ks. myös asia C-200/90, Dansk Denkavit ja Poulsen Trading, tuomio 31.3.1992, Kok. 1992, s. I-2217, 20-23 kohta; yhdistetyt asiat C-367/93-C-377/93, Roders ym., tuomio 11.8.1995, Kok. 1995, s. I-2229, 48 kohta ja yhdistetyt asiat C-197/94 ja C-252/94, Bautiaa ja Société française maritime, tuomio 13.2.1996, Kok. 1996, s. I-505, 55 kohta).

(43) - Ks. soveltuvin osin edellä alaviitteessä 19 mainittu asia Hallouzi-Choho (tuomion 41-45 kohta), joka koski ETY-Marokko-sopimuksen 41 artiklan 1 kohtaa. Ks. myös perustamissopimuksen 7 artiklaa (nykyistä 6 artiklaa) koskevan tulkintatuomion ajallisten vaikutusten rajoittamisesta kieltäytymisen osalta asia 293/83, Gravier, tuomio 13.2.1985 (Kok. 1985, s. 593) ja asia 309/85, Barra, tuomio 2.2.1988 (Kok. 1988, s. 355, 9-15 kohta) sekä perustamissopimuksen 48 artiklassa ja edellä mainitun asetuksen N:o 1612/68 7 artiklassa ilmaistua syrjintäkieltoperiaatetta koskevan tulkintatuomion ajallisten vaikutusten rajoittamisesta kieltäytymisen osalta edellä alaviitteessä 39 mainittu asia komissio v. Ranska (tuomion 51 kohta).

(44) - Yhteisöjen tuomioistuin on mm. edellä alaviitteessä 41 mainituissa yhdistetyissä asioissa Roders ym. antamassaan tuomiossa (tuomion 42 ja 43 kohta) tekstissä ilmaistulla tavalla todennut, millä edellytyksillä tulkintatuomioiden ajallisia vaikutuksia voidaan rajoittaa.