Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Kanne päätöksestä – Riidanalaisen päätöksen kumoamista vastaavan päätöksen tekeminen oikeudenkäynnin kuluessa – Kohdetta vaille jäänyt kanne – Lausunnon antamisen raukeaminen

(EY 230 artikla)

2. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Komission jäsenvaltiolle osoittama kirje, joka koskee kansallisten elinten valtiontukijärjestelmien puitteissa suorittamien ennakkomaksujen kelpoisuutta saada yhteisön taloudellista tukea

(EY 230 artikla)

3. Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus – Rakenteelliset toimenpiteet – Yhteisön rahoitus – Kansallisten elinten suorittamien maksujen tukikelpoisuuden edellytykset – Näyttö maksujen käyttämisestä rahoitusta saaneen hankkeen yhteydessä – Poikkeus – Ennakkomaksut, jotka eivät ylitä määrättyä rajaa

(Neuvoston asetuksen N:o 1260/1999 32 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 1685/2000 liitteessä olevassa säännössä 1 olevat 1 ja 2 kohta )

4. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 253 artikla)

5. Oikeudenkäyntimenettely – Vireilläoloväite – Kaksi kannetta, joissa asianosaiset, kohde ja perustelut ovat samat – Myöhemmin nostetun kanteen tutkimatta jättäminen

Tiivistelmä

1. Oikeudenkäynnin kuluessa tapahtuneen riidanalaisen päätöksen kumoamisen johdosta kantaja saavuttaa sen ainoan tuloksen, jonka se voisi EY 230 artiklan nojalla nostetulla kanteellaan saavuttaa, eikä yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisulla ole täten enää merkitystä. Yhteisöjen tuomioistuin voi nimittäin tällaisen kanteen puitteissa ainoastaan määrätä kanteen kohteena olevan toimen kumoamisesta. Tämän johdosta kanteella ei ole enää kohdetta ja lausunnon antaminen asiassa raukeaa.

(ks. 25 ja 26 kohta)

2. Kumoamiskanteen kohteena voivat olla niiden luonteesta tai muodosta riippumatta kaikki toimielinten antamat määräykset ja säännökset, joilla on tarkoitus olla oikeusvaikutuksia. Tilanne on näin komission jäsenvaltiolle osoittaman sellaisen kirjeen osalta, jonka tarkoituksena on antaa tiedoksi kyseisen toimielimen kanta siitä, etteivät eräät jäsenvaltioiden valtiontukijärjestelmien puitteissa maksamat ennakkomaksut oikeuta saamaan tukea rakennerahastoista.

Vaikka on selvää, että mainitun kirjeen ensimmäisessä osassa komissio uudistaa rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen N:o 1260/1999 32 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa koskevassa tulkitsevassa huomautuksessa jo esitettyyn nähden samansisältöisen kantansa, jonka mukaan jäsenvaltioiden maksamat ennakkomaksut eivät oikeuta saamaan rakennerahastojen tukea, perustellakseen ennen tiettyä päivämäärää myönnettyjen ennakkomaksujen korvaamista jäsenvaltioiden perusteltujen odotusten suojelemisella, komissio viittaa kuitenkin nimenomaisesti kirjeensä toisessa osassa niihin epäilyksiin, joita voimassa olevien säännösten täsmällisestä tilasta on voinut syntyä. Koska kyseinen kirje ei täten ole luonteeltaan ainoastaan tulkitsevan huomautuksen vahvistava toimi, sitä on pidettävä tilanteen uudelleenarvioimisen päätteeksi annettuna lopullisena ratkaisuna.

(ks. 32, 33, 36 ja 37 kohta)

3. Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen N:o 1260/1999 32 artiklalla sekä mainitun asetuksen N:o 1260/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 1685/2000 liitteessä olevalla säännöllä 1 luotu järjestelmä, joka koskee valtiontukijärjestelmien puitteissa suoritettavia maksuja, perustuu kustannusten korvaamisen periaatteeseen. Tämä tarkoittaa lähtökohtaisesti sitä, että kansallisten elinten suorittamat maksut voivat oikeuttaa saamaan rakennerahastojen tukea sillä edellytyksellä, että komission yksiköille esitetään näyttö niiden käytöstä Euroopan unionin rahoittaman hankkeen yhteydessä.

Ainoastaan tilanteessa, jossa komissio asetuksen N:o 1260/1999 32 artiklan 2 kohdan mukaisesti maksaa ennakkomaksuna määrän, joka vastaa 7:ää prosenttia rakennerahastoista kyseiselle toimelle myönnetystä rahoituksesta, kansalliset viranomaiset on vapautettu velvollisuudesta esittää tositteet suoritetuista maksuista jo tuossa vaiheessa. Kansallisten elinten suorittamat ennakkomaksut, joiden määrä ei ylitä 7:ää prosenttia rakennerahastojen rahoituksesta, voidaan täten myöntää ilman mitään vaatimuksia näytön esittämisestä niiden käytön osalta. Sitä vastoin, kun kyseiset ennakkomaksut ylittävät mainitun määrän, se, korvaako komissio ne jälkikäteen, riippuu maksukuittien, tai mikäli tämä on mahdotonta, todistusarvoltaan vastaavien kirjanpitotositteiden esittämisestä. Viimeksi mainitussa tilanteessa komission suorittama maksu ei ole enää muodoltaan ennakkomaksu vaan paremminkin edellä mainitussa 32 artiklassa tarkoitettu välimaksu tai loppumaksu, mikä näin ollen edellyttää tositteiden esittämistä kyseessä olevien määrien käytöstä.

(ks. 45–49 kohta)

4. EY 253 artiklassa tarkoitettujen perustelujen on oltava kyseessä olevan toimen luonteen mukaisia ja niistä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden.

Tätä vaatimusta perusteluvelvollisuuden täyttymisestä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille päätös on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, koska tutkittaessa sitä, täyttävätkö päätöksen perustelut EY 253 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon päätöksen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt.

(ks. 54 ja 55 kohta)

5. Aiempaa kannetta myöhemmin samojen asianosaisten välillä nostettu samoihin perusteisiin perustuva kanne, jolla vaaditaan saman oikeudellisen toimen kumoamista, on vireilläolovaikutuksen johdosta jätettävä tutkimatta.

(ks. 64 kohta)