ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tuontitullittomuus – Henkilökohtaisen omaisuuden käsite – Henkilöauto, jonka työnantaja on antanut luonnollisen henkilön käyttöön ja jota käytetään sekä ammattikäyttöön että yksityiseen käyttöön, kuuluu henkilökohtaisen omaisuuden käsitteen piiriin

(Neuvoston asetuksen N:o 918/83 1 artiklan 2 kohdan c alakohta sekä 2 ja 3 artikla)

Tiivistelmä

Yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta annetun asetuksen N:o 918/83 1 artiklan 2 kohdan c alakohtaa sekä 2 ja 3 artiklaa on tulkittava siten, että henkilöauto, jonka työnantaja on antanut luonnollisen henkilön käyttöön ja jota kyseinen henkilö käyttää sekä ammattikäyttöön että yksityiskäyttöön, voidaan katsoa henkilökohtaiseksi omaisuudeksi, joka saadaan mainitun asetuksen 2 ja 3 artiklan nojalla tuoda maahan tullitta.

Näistä säännöksistä yhdessä tarkasteltuina nimittäin ilmenee, että jotta henkilökohtainen omaisuus olisi tulliton, sen on muun muassa pitänyt olla asianomaisen hallinnassa ja käytössä henkilökohtaisena omaisuutena vähintään kuuden kuukauden ajan ennen päivää, jona asianomaisen vakituinen asuinpaikka lakkasi olemasta lähtömaassa.

Koska tältä osin ei yhtäältä ole nimenomaista säännöstä, yksinomaisen henkilökohtaisen käytön ei voida katsoa olevan kaikissa olosuhteissa välttämätöntä, jotta tavara katsottaisiin henkilökohtaiseksi omaisuudeksi siten, että sellainen henkilöauto, jota käytetään sekä yksityiseen käyttöön että ammattikäyttöön, olisi voitava katsoa tällaiseksi henkilökohtaiseksi omaisuudeksi.

Toisaalta mainitun asetuksen 3 artiklassa käytetty käsite hallinta merkitsee, että tullittomuutta ei ole rajoitettava tavaroihin, jotka kuuluivat asianomaisen varallisuuteen vähintään kuuden kuukauden ajan ennen asuinpaikan vaihtamista, vaan tullittomuus koskee myös muita tavaroita, jotka ovat olleet tämän saman ajanjakson aikana asianomaisen tosiasiallisessa määräämisvallassa.

(ks. 14, 21, 22, 27, 29 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Yhteisön passitus – Yhteisön ulkoinen passitus – Rikkomukset tai säännönvastaisuudet – Passituksesta vastaavalle ei ole ilmoitettu määräaikaa todisteiden esittämiseksi passituksen säännönmukaisuudesta tai rikkomuksen tapahtumapaikasta – Määräajan ilmoittamatta jättäminen ei vaikuta tullivelan syntymiseen − Määräajan ilmoittamatta jättämisen vaikutus tullivelan kantamiseen

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 203 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 2454/93 379 artikla)

Tiivistelmä

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 203 artiklan 1 kohtaa ja tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93 379 artiklaa on tulkittava siten, että tullivelka on syntynyt, kun yhteisön ulkoiseen passitusmenettelyyn asetettua lähetystä ei ole esitetty määrätullitoimipaikassa, koska se, että passituksesta vastaavalle ei ole ilmoitettu määräaikaa, jonka kuluessa todisteet passituksen säännönmukaisuudesta tai rikkomuksen tosiasiallisesta tapahtumapaikasta voidaan esittää lähtötoimipaikassa, ei estä tämän tullivelan syntymistä. Kyseinen ilmoitus on kuitenkin edellytys tulliviranomaisen suorittamalle tullivelan kantamiselle, joten jäsenvaltio, johon lähtötoimipaikka kuuluu, voi kantaa velan vain, jos se on ilmoittanut passituksesta vastaavalle, että tällä on kolme kuukautta aikaa esittää pyydetyt todisteet, ja jos näitä todisteita ei ole esitetty tässä määräajassa.

(ks. 23 ja 26 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Direktiivi 80/987 – Soveltamisala – Palkan käsite – Kansallisen oikeuden soveltaminen – Kansallisen lainsäädännön mukaan käsitteeseen sisältyvät perusteettomasta irtisanomisesta maksettavat korvaukset – Hyväksyttävyys

(Neuvoston direktiivin 80/987 2 artiklan 2 kohta)

2. Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Direktiivi 80/987 – Soveltamisala – Palkan käsite – Kansallisen lainsäädännön mukaan käsitteeseen sisältyvät perusteettomasta irtisanomisesta maksettavat korvaukset, jotka on vahvistettu tuomiossa tai hallinnollisessa päätöksessä, mutta eivät sisälly saatavat, jotka on vahvistettu sovittelumenettelyssä – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen – Kansallisen tuomioistuimen velvollisuudet ja toimivalta

(Neuvoston direktiivin 80/987 2 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 80/987 2 artiklan 2 kohdan mukaan palkan käsite ja sen sisältö määritellään kansallisessa lainsäädännössä.

Tältä osin se, että direktiivissä liitetään palkan maksaminen viiteajanjaksoihin, ei sulje pois sitä, että sitä sovellettaisiin perusteettomasta irtisanomisesta maksettaviin korvauksiin. Näin ollen jos ilmaukseen ”palkka”, sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa lainsäädännössä, sisältyvät nämä korvaukset, ne kuuluvat direktiivin 80/987 soveltamisalaan, myös sellaisena kuin kyseinen direktiivi oli ennen kuin sitä oli muutettu direktiivin 80/987 muuttamisesta annetulla direktiivillä 2002/74.

(ks. 31–33 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Sovellettaessa työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua direktiiviä 80/987 tilanteessa, jossa asianomaisen kansallisen lainsäädännön mukaan saatavat, jotka vastaavat perusteettomasta irtisanomisesta maksettavia korvauksia ja jotka on vahvistettu tuomiossa tai hallinnollisessa päätöksessä, kuuluvat palkan käsitteen alaan, niiden kanssa samanlaisia saatavia, jotka on vahvistettu sovittelumenettelyssä, on myös pidettävä työntekijän työsopimuksista tai työsuhteista johtuvina saatavina ja niiden on katsottava koskevan direktiivissä tarkoitettua palkkaa. Perusteettomasti irtisanottujen työntekijöiden tapaukset ovat toisiinsa rinnastettavia tapauksia siltä osin kuin heillä on oikeus korvaukseen tilanteessa, jossa heitä ei oteta takaisin palvelukseen.

Kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta sellaista kansallista lainsäädäntöä, jossa yhdenvertaisuusperiaatteen vastaisesti suljetaan viimeksi mainitut saatavat kyseisessä lainsäädännössä tarkoitetun palkan käsitteen ulkopuolelle.

(ks. 35 ja 38 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus – Palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuva työntekijöiden lähettäminen työhön toiseen jäsenvaltioon – Direktiivi 96/71 – Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan yritys, joka käyttää toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen palveluja, on takaajan tavoin vastuussa toisen yrityksen palkkaamien työntekijöiden vähimmäispalkan maksamisesta – Palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitus – Perusteleminen yleistä etua koskevilla syillä – Työntekijöiden suojelu

(EY 49 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/71 5 artikla)

Tiivistelmä

Palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71 5 artikla, jonka mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet tapauksissa, joissa tätä direktiiviä ei noudateta, ja valvottava erityisesti, että työntekijöillä ja/tai heidän edustajillaan on käytettävissään asianmukaiset menettelyt tässä direktiivissä säädettyjen velvoitteiden täyttämiseksi, kun sitä tulkitaan EY 49 artiklan valossa, ei ole lähtökohtaisesti esteenä sellaisille kansallisille säännöille, joiden mukaan asianomaiseen jäsenvaltioon sijoittautunut rakennusyritys, joka on antanut toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen toimeksi rakennuspalvelujen suorittamisen, vastaa tämän yrityksen tai aliurakoitsijan velvoitteista maksaa viimeksi mainittujen palveluksessa olevalle työntekijälle vähimmäispalkkaa tai maksaa työehtosopimuspuolien yhteiseen rahastoon suoritettavat maksut samalla tavoin kuin takaaja, joka on luopunut oikeudestaan vaatia, että velkaa on ensin haettava velalliselta pakkotäytäntöönpanolla tai realisoimalla pantti, kun vähimmäispalkka käsittää rahamäärän, joka on maksettava verojen ja sosiaaliturvamaksujen ja työllisyyden edistämiseksi kannettujen maksujen tai vastaavien sosiaalivakuutusmaksujen pidättämisen jälkeen työntekijälle (nettopalkka), ja näin on myös, vaikka asianomaisten kansallisten sääntöjen ensisijaisena tavoitteena ei ole työntekijöiden palkan turvaaminen tai vaikka tämä turvaaminen on vain niiden toissijainen tavoite.

Kun oikeus vähimmäispalkkaan on osatekijä työntekijöiden suojelussa, joka kuuluu yleistä etua koskeviin pakottaviin syihin, joiden nojalla voidaan perustella mahdollinen palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitus, tämän oikeuden toteuttamisen mahdollistavien menettelyllisten sääntöjen, kuten takausvastuun, on myös katsottava olevan omiaan takaamaan tällaista suojelua, koska tästä säännöstä on hyötyä lähetetyille työntekijöille sillä perusteella, että viimeksi mainitut saavat vähimmäispalkan osalta maksuvelvollisen työnantajan lisäksi toisen velallisen, joka vastaa velasta yhteisvastuullisesti ensimmäisen kanssa ja on usein jopa maksukykyisempi kuin tämä.

(ks. 28, 34, 35, 37, 40 ja 45 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Valitusperusteet – Harkintavallan väärinkäyttö – Käsite

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla

(EY 225 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Peruste, joka esitetään ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhaun yhteydessä – Tutkimatta jättäminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artikla)

Tiivistelmä

1. Toimenpidettä tehtäessä harkintavaltaa on käytetty väärin, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että toimenpide on tehty yksinomaan tai ainakin olennaisilta osin muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi.

(ks. 44 kohta)

2. Tosiseikkoja koskeva arviointi, joka lukuun ottamatta sitä tapausta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, ei ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin muutoksenhaun yhteydessä.

(ks. 46 kohta)

3. Jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta yhteisöjen tuomioistuimessa vaatimuksilleen perusteita, joihin hän ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vedonnut, asianosaisella olisi oikeus laajentaa yhteisöjen tuomioistuimessa, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, kannettaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden. Yhteisöjen tuomioistuin on siten valitusasioissa toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista.

(ks. 60 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ympäristö – Jätteet – Jätteiden siirroista annettu asetus N:o 259/93 – Hyödynnettäviksi tarkoitetut jätteet – Siirtohankkeen ilmoituksen tekijän suorittama virheellinen luokittelu – Lähettävän viranomaisen puuttuva toimivalta luokitella uudelleen omasta aloitteestaan tämä siirto ja kieltäytyä lähettämästä kuljetusasiakirjaa – Tämän viranomaisen velvollisuus ilmaista ilmoituksen tekijälle luokittelua koskeva vastalauseensa

(Neuvoston asetuksen N:o 259/93 6 artiklan 8 kohta ja 7 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annettua asetusta N:o 259/93, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 98/368 ja päätöksellä 1999/816, on tulkittava niin, että kun jäsenvaltio turvautuu kyseisen asetuksen 6 artiklan 8 kohdan säännösten mukaiseen erityiseen ilmoitusmenettelyyn, jossa lähettävä toimivaltainen viranomainen voi ilmoituksen tekijän sijaan itse ilmoittaa hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden siirtoa koskevat kuljetusasiakirjat vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle, tämä lähettävä toimivaltainen viranomainen ei voi omasta aloitteestaan luokitella tätä siirtoa uudelleen, jos se katsoo ilmoituksen tekijän suorittaman virheellisen luokittelun vuoksi olevansa velvollinen vastustamaan siirtoa. Se on velvollinen lähettämään kuljetusasiakirjan muille toimivaltaisille viranomaisille ja vastaanottajalle ja ilmaisemaan kaikin mahdollisin keinoin ja viimeistään saman asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn määräajan päättyessä vastalauseensa ilmoituksen tekijälle ja muille toimivaltaisille viranomaisille.

(ks. 35 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus — Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen — Liikevaihtoverot — Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä — Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen — Vähennysoikeuden käyttäminen — Merkityksellinen ilmoituskausi — Kausi, jona sekä tavaroiden luovutusta tai palvelujen suoritusta että laskun saamista koskevat edellytykset täyttyvät — (Neuvoston direktiivin 77/388 17 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 18 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua vähennystä varten saman direktiivin 18 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että vähennysoikeutta on käytettävä siltä ilmoituskaudelta, jona molemmat kyseisen säännöksen mukaiset edellytykset täyttyvät, eli kun tavarat on luovutettu tai palvelut on suoritettu ja kun verovelvollinen on saanut laskun tai sellaisen asiakirjan, jota voidaan kyseessä olevassa jäsenvaltiossa vahvistettujen perusteiden mukaan pitää laskuna.

(ks. 38 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Lainsäädännön lähentäminen – Tavaramerkit – Direktiivi 89/104 – Merkit, joista tavaramerkki voi muodostua – Värit tai väriyhdistelmät – Edellytykset – Toimivaltaisen viranomaisen velvollisuus tutkia muut rekisteröimisen edellytykset – Tutkimuksen laajuus

(Neuvoston direktiivin 89/104 2 ja 3 artikla)

Tiivistelmä

Sellaiset värit tai väriyhdistelmät, jotka halutaan rekisteröidä tavaramerkeiksi abstraktissa ja ääriviivattomassa muodossa ja joiden värisävyt on täsmennetty sanallisesti ja esittämällä värimalli sekä nimetty tarkoin kansainvälisesti hyväksytyn väriluokittelujärjestelmän mukaisesti, voivat muodostaa tavaramerkeistä annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104 2 artiklassa tarkoitetun tavaramerkin, jos

– osoitetaan, että kyseiset värit tai väriyhdistelmät esiintyvät käyttöyhteydessään todellakin merkkinä, ja jos

– rekisteröintihakemukseen sisältyy systemaattinen sommitelma, jossa kyseessä olevat värit on yhdistetty keskenään ennalta määrätyllä ja muuttumattomalla tavalla, ja on täsmennettävä, että pelkkä kahden tai useamman värin yhdistelmä ilman muotoa tai ääriviivoja taikka maininta kahdesta tai useammasta väristä ”kaikissa ajateltavissa olevissa muodoissa” ei osoita sellaista täsmällisyyttä ja muuttumattomuutta, jota vaaditaan direktiivin 2 artiklassa, sekä jos

– kyseessä olevilla väreillä tai väriyhdistelmillä voidaan välittää täsmällisiä tietoja erityisesti tavaran tai palvelun alkuperästä.

Vaikka väriyhdistelmä täyttää kyseisen direktiivin 2 artiklassa asetetut tavaramerkkikelpoisuutta koskevat edellytykset, tavaramerkkien rekisteröimiseen toimivaltaisen viranomaisen on tämän lisäksi tutkittava, täyttääkö haettu yhdistelmä muut edellytykset, joista säädetään erityisesti samaisen direktiivin 3 artiklassa, jotta se voitaisiin rekisteröidä tavaramerkiksi rekisteröintiä hakeneen yrityksen tavaroita tai palveluita varten. Tutkimuksessa on otettava huomioon kaikki kyseiseen tapaukseen liittyvät merkitykselliset seikat, joihin kuuluu tilanteesta riippuen sen merkin käyttö, jonka rekisteröintiä tavaramerkiksi haetaan. Tällaisessa tutkimuksessa on myös otettava huomioon yleinen etu, jonka mukaan sen tyyppisiä tavaroita tai palveluja, joita varten rekisteröintiä on haettu, tarjoavien toisten toimijoiden mahdollisuutta käyttää värejä ei saa aiheettomasti rajoittaa.

(ks. 34, 37 ja 42 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön oikeus — Tulkinta — Erikieliset säädöstekstit — Kieliversioiden eroavuudet

2. Maatalous — Yhteinen markkinajärjestely — Maito ja maitotuotteet — Maidon lisämaksu — Määräaika, jonka kuluessa ostajan on annettava toimivaltaisille viranomaisille tiedoksi jokaiselle tuottajalle laadittu tiliselvitys — (Komission asetuksen N:o 536/93 3 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön säädöksen erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä on tulkittava sen lainsäädännön yleisen systematiikan ja tavoitteen mukaan, jonka osa säännös on.

(ks. 25 kohta)

2. Koska ei ole maito- ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 536/93 yleisen systematiikan eikä tavoitteen vastaista, että kyseisen asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa, sellaisena kuin se on asetuksella N:o 1001/98 muutettuna, säädetyllä määräajalla, jonka kuluessa maidonostajan on annettava toimivaltaisille viranomaisille tiedoksi jokaiselle tuottajalle laadittu tiliselvitys, katsotaan tarkoitettavan ilmoitettavien tietojen lähettämistä koskevaa määräaikaa, tästä seuraa, että ostaja noudattaa asetettua määräaikaa, jos hän lähettää tarvittavat tiedot toimivaltaiselle viranomaiselle ennen kyseisen vuoden toukokuun 15. päivää.

(ks. 29 ja 34 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus — Pääomien vapaa liikkuvuus — Rajoitukset — Verolainsäädäntö — Tiettyihin arvopaperituottoihin sovellettava tuloverosta vapauttava veronpidätys — Edellytys, jonka mukaan maksuvelvollisen kotipaikan tai sijoittautumispaikan on oltava kyseessä olevassa jäsenvaltiossa, ei ole sallittu — Oikeuttaminen — Edellytys ei ole oikeutettu — (EY 49 ja EY 56 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka sulkee ehdottomalla tavalla pois sen, että tuloverosta vapauttavan veronpidätyksen verokantaa sovelletaan tietyistä arvopaperisijoituksista saatuihin tuloihin, joiden maksuvelvollisella ei ole koti- eikä sijoittautumispaikkaa tässä jäsenvaltiossa, ei noudata EY 49 ja EY 56 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Sen lisäksi, että tällainen sääntely on omiaan vähentämään tässä jäsenvaltiossa asuvien verovelvollisten kiinnostusta tehdä sopimuksia, joiden perusteella tällaisia tuloja saadaan, sellaisten yhtiöiden kanssa, joilla on kotipaikka toisessa jäsenvaltiossa, tällä sääntelyllä on myös rajoittava vaikutus mainittuihin yhtiöihin nähden, koska sääntely muodostaa näille yhtiöille esteen pääomien hankkimiselle kyseessä olevasta jäsenvaltiosta.

Tarpeella taata verojen maksu sekä verovalvonnan tehokkuus ei voida oikeuttaa tällaista palvelujen tarjoamisen vapauden ja pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitusta. Vaikka taistelu veronkiertoa vastaan ja verovalvonnan tehokkuus voivat kyllä olla sellaisia syitä, joilla voidaan perustella perustamissopimuksessa taattujen perusvapauksien käyttämisen rajoituksia, yleinen veronkierron tai veropetoksen olettama ei kuitenkaan ole riittävä perustelemaan verotoimenpidettä, joka haittaa perustamissopimuksen tavoitteiden toteutumista.

Kyseessä oleva rajoittava toimenpide ei sitä paitsi ole suhteellisuusperiaatteen mukainen, koska sillä ei voida taata sen tavoitteen toteutumista, johon sillä pyritään, ja koska se ylittää sen, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

(ks. 23, 24, 27, 28 ja 34 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka - Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät - Mahdollisuudet työhön ja työolot - Tasa-arvoinen kohtelu - Julkisen sektorin työntekijöiden mahdollisuus kuulua osa-aikatyötä koskevaan järjestelmään tietyn iän saavutettuaan - Mahdollisuutta osa-aikatyöhön ei ole työntekijöillä, jotka eivät ole viimeisten viiden vuoden aikana työskennelleet kokoaikaisesti yhteensä vähintään kolmen vuoden ajan - Mahdollisuuden puuttuminen koskee lähes yksinomaan naisia - Välillinen syrjintä - Kohtelun erilaisuus ei ole sallittua, ellei se ole objektiivisista syistä perusteltua

(Neuvoston direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan 1 kohta ja 5 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

$$Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa annetun direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan 1 kohtaa ja 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että niiden vastaisena on pidettävä kansallista säännöstä, jonka mukaan virkamiehellä on oikeus ikääntyneiden henkilöiden osa-aikatyöhön ainoastaan sillä edellytyksellä, että hän on osa-aikatyön aloittamista edeltäneiden viiden vuoden aikana työskennellyt kokoaikaisesti yhteensä vähintään kolmen vuoden ajan, jos naiset työskentelevät osa-aikaisesti huomattavasti useammin kuin miehet ja jäävät näin ollen tämän säännöksen mukaisen ikääntyneiden henkilöiden osa-aikatyön ulkopuolelle, jollei säännöstä voida perustella objektiivisilla kriteereillä, joilla ei mitenkään syrjitä sukupuolen perusteella.

Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää, onko tilanne tällainen, tarkastamalla kaikkien asian kannalta merkityksellisten seikkojen perusteella, kun otetaan huomioon mahdollisuus saavuttaa kyseisten säännösten tavoitteet muilla keinoilla, liittyykö mainittuihin tavoitteisiin sukupuoleen perustuvaa syrjintää ja edistetäänkö tällä tiettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi annetulla säännöksellä näiden tavoitteiden toteuttamista. Pelkät yleisluonteiset väitteet esillä olevan järjestelmän soveltuvuudesta työllisyyden edistämiseen eivät kuitenkaan riitä, jotta voitaisiin katsoa, että riidanalaisen säännöksen tavoitteeseen ei liity sukupuoleen perustuvaa syrjintää, eikä niiden perusteella voida myöskään kohtuudella katsoa, että valitut keinot ovat soveltuvia tai ne voivat olla soveltuvia tämän tavoitteen toteuttamiseksi.

Lisäksi kansallista säännöstä, joka saattaa estää työntekijöitä hyväksymästä osa-aikatyötä, koska he eivät mahdollisesti voisi myöhemmin päästä ikääntyneiden henkilöiden osa-aikatyötä koskevan järjestelmään, ei voida lähtökohtaisesti pitää sopivana tai asianmukaisena keinona työmarkkinatilanteen helpottamista koskevan tavoitteen saavuttamiseksi.

Vaikka talousarvioon liittyvät näkökohdat voivat olla jäsenvaltion sosiaalipoliittisten ratkaisujen perustana, ja ne voivat vaikuttaa sen työntekijöiden suojelemiseksi toteuttamien toimenpiteiden luonteeseen tai laajuuteen, ne eivät kuitenkaan sellaisenaan ole tällä politiikalla tavoiteltuja päämääriä, eikä niillä näin ollen voida perustella jompaankumpaan sukupuoleen kohdistuvaa syrjintää.

( ks. 58, 64-66 ja 74 kohta sekä tuomiolauselma )