Kuten puitepäätöksen 2009/299 johdanto-osan toisesta ja neljännestä perustelukappaleesta ilmenee, unionin lainsäätäjä on nimittäin todettuaan, että se, että sellaisen oikeudenkäynnin perusteella, jossa asianomainen henkilö ei ollut läsnä, tehtyihin ratkaisuihin liittyvistä kysymyksistä ei ole annettu yhtenäistä lainsäädäntöä, voi muun muassa haitata oikeudellista yhteistyötä, katsonut, että on tarpeen säätää selkeistä ja yhteisistä perusteista, joilla voidaan jättää tunnustamatta ratkaisuja, jotka on annettu sellaisen oikeudenkäynnin perusteella, jossa asianomainen henkilö ei ollut henkilökohtaisesti läsnä, ilman, että se on kuitenkaan säännellyt muotoja ja menetelmiä, joita käytetään mainitun puitepäätöksen mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, mukaan lukien menettelyvaatimukset; niistä säädetään jäsenvaltioiden lainsäädännössä.

Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehdyn puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 4 a artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä asetettuja edellytyksiä ei täytä yksin haasteen, jota ei ole annettu suoraan tiedoksi asianomaiselle henkilölle mutta joka on annettu tiedoksi asianomaisen henkilön osoitteessa kyseiseen talouteen kuuluvalle täysi-ikäiselle henkilölle, joka on sitoutunut antamaan haasteen tiedoksi hänelle, tiedoksi antaminen, kun eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella ei voida varmistaa, onko – ja jos on, milloin – kyseinen täysi-ikäinen henkilö tosiasiallisesti antanut kyseisen haasteen tiedoksi asianomaiselle henkilölle.

Puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettuja haasteen tiedoksiantoa koskevia edellytyksiä noudattamalla voidaan nimittäin varmistaa se, että asianomainen henkilö on saanut asianmukaiseen aikaan tiedon oikeudenkäyntinsä ajankohdasta ja paikasta, ja mahdollistetaan siten se, että täytäntöönpanosta vastaava viranomainen katsoo, että puolustautumisoikeuksia on kunnioitettu. Henkilön, joka on haastettu vastaajana rikostuomioistuimeen, oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin edellyttää siten sitä, että hän on saanut tiedon tavalla, joka mahdollistaa sen, että hän voi järjestää puolustuksensa tehokkaasti. Kyseisellä 4 a artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdalla pyritään saavuttamaan tämä tavoite ilman, että siinä kuitenkaan täsmennetään tyhjentävästi, mitkä ovat ne keinot, joita tässä tarkoituksessa voidaan käyttää. Haasteen henkilökohtaisen tiedoksi antamisen lisäksi kyseisessä säännöksessä asetetut edellytykset nimittäin täyttyvät, jos asianomainen henkilö oli tosiasiallisesti saanut virallisen tiedon hänen oikeudenkäyntinsä ajankohdasta ja paikasta ”muilla keinoin”. Kun otetaan huomioon erityisesti mainitun 4 a artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdan sanamuoto, jonka mukaan on voitava kiistattomasti todeta, että asianomainen henkilö ”oli tietoinen oikeudenkäynnistä”, se, että haaste on annettu tiedoksi kolmannelle henkilölle, joka on sitoutunut antamaan mainitun haasteen tiedoksi asianomaiselle henkilölle, ei voi siitä riippumatta, kuuluuko kolmas henkilö asianomaisen henkilön talouteen vai ei, yksin täyttää näitä vaatimuksia. Tällainen tiedoksiantotapa ei nimittäin mahdollista sitä, että voitaisiin kiistattomasti todeta, että asianomainen henkilö on ”tosiasiallisesti” saanut tiedon oikeudenkäyntinsä ajankohdasta ja paikasta, eikä sitä, että tarvittaessa voitaisiin kiistattomasti todeta, milloin hän on tarkalleen saanut kyseisen tiedon. Lisäksi on todettava, että koska puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitetut tapaukset on suunniteltu harkinnanvaraisen perusteen, jolla voidaan jättää tunnustamatta ratkaisuja, poikkeuksiksi, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi joka tapauksessa jopa sen jälkeen, kun se on todennut, että kyseinen tilanne ei kuulu niiden piiriin, ottaa huomioon muita seikkoja, joiden perusteella se voi varmistaa, että asianomaisen henkilön luovuttaminen ei merkitse hänen puolustautumisoikeuksiensa loukkaamista. Tällaisen mainitun harkinnanvaraisen perusteen, jolla voidaan jättää tunnustamatta ratkaisuja, arvioinnin yhteydessä täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi siten ottaa huomioon asianomaisen henkilön käyttäytymisen. Tässä luovuttamismenettelyn vaiheessa voidaan nimittäin kiinnittää erityistä huomiota siihen, että asianomainen henkilö on mahdollisesti toiminut ilmeisen huolimattomasti, erityisesti silloin, kun käy ilmi, että hän on yrittänyt välttää sen, että hänelle annetaan hänelle osoitettu tieto tiedoksi. Joka tapauksessa täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on mahdollisuus pyytää puitepäätöksen 2002/584 15 artiklan 2 kohdan nojalla kiireellisesti lisätietoja, jos se katsoo, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimittamat tiedot eivät riitä, jotta se voisi tehdä päätöksen luovuttamisesta.

(ks. 38, 43, 47, 50, 51, 53 ja 54 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)