Tästä seuraa, että perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annettua asetusta N:o 1/2003 ja erityisesti sen 7 artiklan 1 kohtaa ja 23 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä sallitaan komission toteavan ajankohdan 23.7.2002 jälkeen EHTY:n perustamissopimuksen aineelliseen ja ajalliseen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla toteutettuja yritysten välisiä kartelleja ja määräävän niistä seuraamukset ja näin myös silloin, kun kyseisen asetuksen edellä mainituissa säännöksissä ei mainita nimenomaisesti HT 65 artiklaa.

Sen periaatteen mukaan, joka on yhteinen jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmille, lainsäädännön muuttamistapauksessa on varmistettava oikeudellisten rakenteiden jatkuvuus, jos lainsäätäjä ei ilmaise päinvastaista tahtoaan. Yhteisön oikeusjärjestyksen ja sen toimintaa ohjaavien päämäärien jatkuvuus edellyttää, että niin jäsenvaltioille kuin yksityisillekin EHTY:n perustamissopimuksen ja sen soveltamiseksi annettujen säännösten nojalla tänä aikana syntyneitä oikeuksia ja velvollisuuksia kunnioitetaan, minkä Euroopan yhteisö Euroopan hiili- ja teräsyhteisön seuraajana takaa omien menettelyjensä puitteissa EHTY:n perustamissopimuksen määräysten voimassaoloaikana syntyneiden tilanteiden osalta. Tämä vaatimus on sitä suuremmalla syyllä pakottava siltä osin kuin yritysten välisten kartellien alaa koskevien sääntöjen noudattamatta jättämisestä johtuvan kilpailun vääristymisen vaikutukset saattavat ajallisesti ulottua EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeiseen aikaan ja kuulua EY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan.

Vaikka EY:n perustamissopimuksen määräysten tuleminen EHTY:n perustamissopimuksen määräysten sijaan 24.7.2002 alkaen merkitsi muutoksia sovellettavien oikeudellisten perustojen, menettelyjen ja aineellisten säännösten osalta, tämä seuraanto tapahtui yhteisön oikeusjärjestyksen ja sen tavoitteiden jatkuvuuden ja yhtenäisyyden puitteissa. Tältä osin sellaisen vapaata kilpailua koskevan järjestelmän perustaminen ja ylläpitäminen, jossa tavanomaiset kilpailun edellytykset on varmistettu ja joka on muun muassa yritysten välisten kartellien alaa koskevien sääntöjen taustalla, on eräs sekä EY:n perustamissopimuksen että EHTY:n perustamissopimuksen olennainen päämäärä. Vaikka EHTY:n perustamissopimuksen ja EY:n perustamissopimuksen yritysten välisten kartellien alaa koskevat määräykset poikkeavat tietyssä määrin toisistaan, HT 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat vastaavat EY 81 artiklassa tarkoitettujen sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen käsitettä ja yhteisöjen tuomioistuimen on tulkittava näitä kahta määräystä samalla tavoin. Näin ollen EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättyminen ei keskeytä sen päämäärän tavoittelua, jonka mukaan kilpailun pitää olla vääristymätöntä alun perin hiilen ja teräksen yhteismarkkinoiden alaan kuuluvilla aloilla, sillä samaa päämäärää tavoitellaan myös EY:n perustamissopimuksen määräyksillä ja sitä tavoittelee sama toimielin eli komissio, joka on yhteisön yleisen edun mukaisen kilpailupolitiikan täytäntöönpanosta ja kehittämisestä vastaava hallinnollinen viranomainen.

Kun kyseessä on komission päätös, joka on tehty EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan ja 23 artiklan 2 kohdan nojalla mainitun asetuksen mukaisessa menettelyssä, ja koska oikeudellista perustaa ja päätöksen antamisessa noudatettua menettelyä koskevat säännöt ovat menettelysääntöjä, sovellettavat säännöt ovat asetukseen N:o 1/2003 sisältyviä sääntöjä. Koska aineellisten sääntöjen osalta mainittu päätös koskee oikeudellista tilannetta, joka on toteutunut lopullisesti ennen EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymistä ja koska 24.7.2002 lähtien sovellettavilla kilpailuoikeuden aineellisilla säännöksillä ei ole taannehtivaa vaikutusta, HT 65 artiklan 1 kohta on asiassa sovellettava aineellinen sääntö, koska EY 305 artiklassa vahvistetusta EY:n perustamissopimuksen lex generalis -luonteesta suhteessa EHTY:n perustamissopimukseen seuraa nimenomaan se, että ainoastaan EHTY:n perustamissopimukseen perustuva erityisjärjestelmä ja sen soveltamiseksi annetut oikeussäännöt tulevat lex specialis derogat legi generali -periaatteen nojalla sovellettaviksi ennen ajankohtaa 24.7.2002 lopullisesti toteutuneisiin tilanteisiin.

Tässä suhteessa yhteisön oikeusjärjestyksen jatkuvuus sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita koskevat vaatimukset edellyttävät EHTY:n perustamissopimuksen nojalla annettujen aineellisten säännösten soveltamista sellaisiin tosiseikkoihin, jotka kuuluvat kyseisten säännösten aineelliseen ja ajalliseen soveltamisalaan. Se, että EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen vuoksi kyseiset määräykset eivät ole enää voimassa tosiseikkoja koskevan arvioinnin tekohetkellä, on merkityksetöntä sikäli kuin arviointi koskee sellaista oikeudellista tilannetta, joka on toteutunut lopullisesti sinä ajankohtana, jona sovellettiin EHTY:n perustamissopimuksen nojalla annettuja aineellisia säännöksiä.

Vaikka menettelysääntöjä katsotaan yleensä voitavan soveltaa kaikkiin niiden voimaantulohetkellä vireillä oleviin asioihin, sanottu ei koske aineellisia sääntöjä. Aineellisia sääntöjä on oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden noudattamisen takaamiseksi tulkittava siten, että ne koskevat ennen niiden voimaantuloa lopullisesti toteutuneita tilanteita ainoastaan siinä tapauksessa, että niiden sanamuodosta, tarkoituksesta tai systematiikasta käy selvästi ilmi, että niille on annettava tällainen vaikutus.

Sellaisessa erityistapauksessa, jossa emoyhtiöllä on täysi määräysvalta rikkomiseen syyllistyneessä tytäryhtiössään, on olemassa kumottavissa oleva olettama, jonka mukaan kyseisellä emoyhtiöllä on tosiasiassa ratkaiseva vaikutus tytäryhtiönsä käyttäytymiseen ja ne muodostavat siis yhden EY 81 artiklassa tarkoitetun yrityksen. Näin ollen emoyhtiön, joka riitauttaa yhteisöjen tuomioistuimissa komission päätöksen sakon määräämisestä sille sen tytäryhtiön käyttäytymisestä, on kumottava tämä olettama esittämällä todisteita, joilla voidaan osoittaa tytäryhtiön itsenäisyys.

Syynä siihen, että komissiolla on oikeus osoittaa konsernin emoyhtiölle päätös, jossa määrätään sakkoja siitä, että sen tytäryhtiö on rikkonut kilpailusääntöjä, ei ole se, että emoyhtiö olisi yllyttänyt tytäryhtiötä rikkomaan kilpailusääntöjä, eikä varsinkaan se, että emoyhtiö olisi osallistunut kyseiseen rikkomiseen, vaan se, että ne muodostavat yhden taloudellisen yksikön eli EY 81 ja EY 82 artiklassa tarkoitetun yhden ainoan yrityksen, jos kyseiset yhtiöt eivät määritä itsenäisesti toimintaansa markkinoilla.

Kun otetaan huomioon taloudellisen kokonaisuuden perustavanlaatuinen käsite, ei ole tarpeen, että komissio päättää tutkia rikkomista joko rikkomisen aikaan toimineen yhtiön tai sen taloudellisen seuraajan osalta. Koska yhteisön kilpailuoikeus koskee yritysten toimintaa, se on osoitettu sellaisille taloudellisille yksiköille, jotka muodostuvat joukosta aineellisia ja inhimillisiä tekijöitä ja jotka voivat myötävaikuttaa siihen, että EY 81 artiklan 1 kohdassa ja HT 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu rikkominen toteutuu. Yritys voi siis käsittää useampia oikeussubjekteja. Yhtiö voidaan määrätä vastaamaan yhteisvastuullisesti toisen yhtiön kanssa sakosta, joka on määrätty tälle toiselle, tahallaan tai tuottamuksesta kilpailusääntöjä rikkoneelle yhtiölle, sillä edellytyksellä, että komissio samassa päätöksessä osoittaa, että olisi yhtä hyvin voitu todeta, että se yhtiö, jonka on vastattava sakosta yhteisvastuullisesti, on syyllistynyt kyseiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen. Yhteisvastuu on siis tavanomainen seuraamus siitä, että yhtiö joutuu vastuuseen toisen yhtiön käyttäytymisestä, erityisesti silloin, kun nämä kaksi yhtiötä muodostavat saman yrityksen.

Tämä vastuuseen joutuminen on perusteltua erityisesti uudelleenjärjestelyjen tai muiden konsernin sisäisten muutosten tapauksessa vahvistetun taloudellisen jatkuvuuden kriteerin perusteella. Silloin, kun oikeudellisen yksikön kaikki taloudelliset toiminnat tai osa niistä siirretään toiselle oikeudelliselle yksikölle, uusi yrittäjä voi joutua vastuuseen alkuperäisen yrittäjän kyseisen toiminnan puitteissa tekemistä rikkomisista, jos edellinen muodostaa jälkimmäisen kanssa kilpailusääntöjen soveltamisen kannalta saman taloudellisen yksikön, ja näin on myös silloin, kun alkuperäinen yrittäjä on vielä olemassa oikeudellisena yksikkönä. Tällainen seuraamuksen täytäntöönpano on sallittua silloin, kun kyseiset yksiköt ovat olleet saman henkilön määräysvallassa ja kun ne ovat näin ollen näitä yrityksiä yhdistävien läheisten taloudellisten ja oikeudellisten siteiden vuoksi noudattaneet samoja liiketoiminnallisia ohjeita. Tämä pätee erityisesti konsernin sisäisiin uudelleenjärjestelyihin, joissa alkuperäinen yrittäjä ei välttämättä lakkaa oikeudellisesti olemasta mutta ei harjoita enää mainittavaa taloudellista toimintaa kyseisillä markkinoilla. Jos kartelliin osallistuneen yrityksen alkuperäisen ja uuden yrittäjän välillä on nimittäin rakenteellinen yhteys, nämä voivat vapautua – tapahtuipa se tahallisesti tai tahattomasti – kartellioikeuden mukaisesta vastuustaan käytettävissään olevien oikeudellisten mahdollisuuksien avulla.

Ilmaisulla ”rikkomiseen osallinen yritys” on ymmärrettävä tarkoitettavan yrityksiä, jotka on määritelty tällaisiksi komission päätöksessä, jossa määrätään seuraamus rikkomisesta. Tältä osin se seikka, että alkuperäisessä väitetiedoksiannossa tai yleisemmin hallinnollisessa menettelyssä, jonka puitteissa on suoritettu vanhentumisajan keskeyttävä toimi, yritystä ei ole määritelty ”rikkomiseen osalliseksi”, ei ole ratkaiseva, jos tämä yritys on myöhemmin määritelty tällaiseksi.

Vanhentumisajoista Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimukseen liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa tehdyn päätöksen N:o 715/78 2 artiklan 1 ja 2 kohdan ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaan kaikki komission toimet, jotka annetaan tiedoksi vähintään yhdelle rikkomiseen osalliselle yritykselle rikkomisen tutkinnan tai rikkomista koskevan menettelyn aloittamiseksi, keskeyttävät vanhentumisajan, ja vanhentumisaika keskeytyy suhteessa kaikkiin kyseiseen rikkomiseen osallisiin yrityksiin.

Vaikka vanhentumisajan keskeyttämisen suhteen rikkomista koskevan menettelyn alalla perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetussa asetuksessa N:o 1/2003 ja vanhentumisajoista Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimukseen liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa tehdyssä päätöksessä N:o 715/78 säädetäänkin nimenomaisesti, tällaisen vanhentumisajan keskeyttämisen kaikkiin kohdistuvasta vaikutuksesta vanhentumisajan kulumisen pysähtymisen osalta, kyseisissä teksteissä ei ratkaista kysymystä siitä, onko kanteen nostamisella suhteellinen vaikutus, jolloin vanhentumisajan kulumisen pysähtyminen koko menettelyn ajaksi pätee vain kantajana olevan yrityksen suhteen, tai onko sillä kaikkiin kohdistuva vaikutus, jolloin vanhentumisajan kulumisen pysähtyminen koko menettelyn ajaksi pätee suhteessa kaikkiin rikkomiseen osallisiin yrityksiin riippumatta siitä, ovatko ne nostaneet kanteen vai eivät.

Vanhentumisajan keskeytymisen tavoin vanhentumisajan kulumisen pysähtymistä, joka muodostaa poikkeuksen viiden vuoden vanhentumisajan periaatteesta, on tulkittava suppeasti. Se, että lainsäätäjän hiljaisuutta voitaisiin tulkita siten, että sillä on kaikkiin kohdistuva vaikutus, on ristiriidassa tämän periaatteen kanssa. Näin on sitäkin suuremmalla syyllä sen vuoksi, että erona vanhentumisajan keskeytymiselle, jonka avulla komissio voi aloittaa kilpailuoikeuden rikkomista koskevan menettelyn ja määrätä tehokkaasti seuraamuksia, vanhentumisajan kulumisen pysähtyminen koskee tilannetta, jossa komissio on jo tehnyt päätöksen. Normaalisti ei ole enää tässä vaiheessa tarpeen liittää kaikkiin kohdistuvaa vaikutusta siihen, että yksi niistä yrityksistä, joille on määrätty seuraamus, aloittaa menettelyn yhteisöjen tuomioistuimessa. Tässä tilanteessa päinvastoin oikeudenkäyntien asianosaisia koskeva vaikutus ja ne seuraukset, jotka yhteisöjen tuomioistuin on liittänyt tähän, estävät lähtökohtaisesti sen, että yhden riidanalaisen päätöksen adressaattina olevan yrityksen nostamalla kanteella olisi mitään vaikutusta muiden adressaattien tilanteeseen.

Vaikka onkin totta, että perustamissopimuksen kilpailusäännöt on osoitettu yrityksille, komission tätä alaa koskevien päätösten soveltamiseksi ja toimeenpanemiseksi on tarpeen määritellä adressaatiksi yksikkö, joka on oikeushenkilö, ja väitetiedoksiannossa on yksiselitteisesti täsmennettävä se oikeushenkilö, jolle sakot mahdollisesti määrätään, ja väitetiedoksianto on osoitettava tälle oikeushenkilölle. Vain tämä oikeushenkilö voi nostaa kanteen hallinnollisen menettelyn päätteeksi tehdystä päätöksestä ja näin ollen vanhentumisajan pysähtymistä voidaan käyttää vain sitä vastaan. Vanhentumisajan kulumisen pysähtymistä, joka johtuu yrityksen yhteisöjen tuomioistuimissa vireille panemista menettelyistä, sovelletaan tuomioistuimessa asianosaisena olevaan oikeudelliseen yksikköön ja muihin oikeudellisiin yksiköihin, jotka kuuluvat samaan taloudelliseen kokonaisuuteen.

(ks. 151 ja 153–158 kohta)