Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

2. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 A kohta)

3. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Tytäryhtiö rikkoo kilpailusääntöjä

(EY 81 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta)

5. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 81 ja EY 253 artikla)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Ehkäisevä luonne

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

8. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta

(EY 229 artikla)

9. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Käsite

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaan sakon suuruus määritetään rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella. Lisäksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen mukaan komissio vahvistaa perusmäärän rikkomisen vakavuuden perusteella ottaen huomioon rikkomisen laadun, sen todellisen vaikutuksen markkinoihin ja maantieteellisten markkinoiden laajuuden.

Näin ollen näillä oikeussäännöillä ei sellaisenaan velvoiteta komissiota ottamaan huomioon tuotemarkkinoiden pientä kokoa.

Komission on kuitenkin otettava huomioon rikkomisen vakavuutta arvioitaessa lukuisia seikkoja, joiden luonne ja merkitys vaihtelevat kyseessä olevan rikkomisen tyypin ja erityisten olosuhteiden mukaan. Ei ole poissuljettua, että näiden rikkomisen vakavuutta osoittavien seikkojen joukossa voi tapauskohtaisesti olla merkityksellisten tuotemarkkinoiden koko.

Vaikka markkinoiden koko voi näin ollen olla rikkomisen vakavuutta vahvistettaessa huomioon otettava seikka, sen merkitys vaihtelee kyseessä olevan rikkomisen erityisten olosuhteiden mukaan.

(ks. 35–38 kohta)

2. Jos rikkomiseen osallistuu useita yrityksiä, komissio voi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen mukaan vaihdella perusmääriä ottaakseen huomioon kunkin yrityksen tapauskohtaisen painoarvon jakamalla kartellin jäsenet luokkiin ”erityisesti, kun samanlaisiin rikkomuksiin syyllistyneet yritykset ovat huomattavan erikokoisia” (suuntaviivojen 1 A kohdan kuudes alakohta). Suuntaviivoissa on myös tarkennettu, että ”samasta toiminnasta määrättävän seuraamuksen tasapuolisuuden periaate voi olosuhteiden niin vaatiessa johtaa siihen, että asianomaisille yrityksille määrätään erikokoiset määrät, vaikka nämä erot eivät perustu laskelmiin” (suuntaviivojen 1 A kohdan seitsemäs alakohta).

Määrittäessään kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta komissio ei ole velvollinen varmistamaan tapauksissa, joissa sakkoja määrätään useille yrityksille samasta rikkomisesta, että kunkin yrityksen osalta lasketut sakkojen lopulliset määrät heijastavat kaikkia yritysten välisiä eroavaisuuksia näiden kokonaisliikevaihdon osalta, vaan se voi jakaa yritykset luokkiin.

Kun komissio jakaa asianomaiset yritykset eri luokkiin sakkojen suuruuden määrittämiseksi, kuhunkin tällä tavoin yksilöityyn luokkaan sovellettavan kynnysluvun on kuitenkin oltava johdonmukainen ja objektiivisesti perusteltu.

(ks. 56–58 kohta)

3. Kilpailuoikeuden alalla se, että tytäryhtiö on erillinen oikeushenkilö, ei riitä sulkemaan pois sitä mahdollisuutta, että emoyhtiön voidaan katsoa olevan vastuussa sen toiminnasta; näin on erityisesti silloin, kun tytäryhtiö ei päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään vaan noudattaa olennaisilta osin emoyhtiön sille antamia ohjeita.

Komissio voi tässä yhteydessä kohtuullisesti olettaa, että kokonaan emoyhtiön omistuksessa oleva tytäryhtiö noudattaa olennaisilta osin emoyhtiön sille antamia ohjeita. Tämän olettaman seurauksena komission ei tarvitse varmistaa, onko emoyhtiö todella käyttänyt tätä valtaa. Kun komissio tällaisessa tilanteessa on väitetiedoksiannossa ilmoittanut, vedoten tähän olettamaan, aikomuksensa panna kokonaan omistetun tytäryhtiön vastuu rikkomisestaan tämän emoyhtiön vastuulle, asianomaisten osapuolten on kumottava tämä olettama toimittamalla komissiolle riittävää näyttöä hallinnollisen menettelyn aikana, mikäli ne katsovat, että huolimatta kyseessä olevista omistussuhteista tytäryhtiö päättää itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään.

(ks. 82 ja 83 kohta)

4. Komission yritykselle, jolle se aikoo määrätä seuraamuksen kilpailusääntöjen rikkomisesta, osoittamaan väitetiedoksiantoon on sisällytettävä tätä yritystä vastaan esitetyt olennaiset seikat, kuten tosiseikat, joista yritystä moititaan, niiden oikeudellinen luonnehdinta ja todistusaineisto, johon komissio tukeutuu, jotta tämä yritys voisi esittää asianmukaisesti väitteensä ja perustelunsa sitä vastaan käydyssä hallinnollisessa menettelyssä. Samoin kun otetaan huomioon väitetiedoksiannon merkitys, siinä on yksiselitteisesti täsmennettävä se oikeushenkilö, jolle sakot mahdollisesti määrätään, ja se on osoitettava tälle oikeushenkilölle.

(ks. 87 kohta)

5. Jos EY 81 artiklan soveltamispäätös koskee useaa adressaattia ja vastuun kohdistaminen kilpailusääntöjen rikkomisesta aiheuttaa ongelmia, päätöksessä on oltava riittävät perustelut kunkin adressaatin osalta, erityisesti niiden osalta, joiden on päätöksen sanamuodon mukaan kannettava vastuu kyseisestä kilpailusääntöjen rikkomisesta.

(ks. 93 kohta)

6. Arvioidakseen rikkomisen vakavuutta komission on otettava huomioon lukuisia seikkoja, kuten sakon ehkäisevän vaikutuksen tarve. Komissiolla on täysi oikeus määrittää sakon määrä siten, että se ottaa huomioon rikkomiseen syyllistyneeseen yritykseen liittyvät erityiset seikat, jotta se voi taata tämän ehkäisevän vaikutuksen.

Vahvistamalla sakon perusmäärän korkeammaksi niille yrityksille, joiden markkinaosuus merkityksellisillä markkinoilla oli suhteessa suurempi kuin muilla yrityksillä, komissio ottaa huomioon kunkin yrityksen vastuun vapaan kilpailun säilyttämisvaatimukseen nähden. Kyse on subjektiivisesta seikasta, jolla voidaan luonnehtia asianomaisten yritysten käyttäytymisen vakavuutta. Tämä seikka itse asiassa heijastaa kartellitilanteessa niiden yritysten, joilla on merkityksellisillä markkinoilla suurempi markkinaosuus kuin muilla, suurempaa vastuuta kilpailulle aiheutuneista vahingoista. Tässä yhteydessä komissio saattaa myös perustellusti ottaa huomioon sen, että suurilla yrityksillä on oikeudellista ja taloudellista tietoa sekä infrastruktuureja, jotka antavat niille mahdollisuuden arvioida paremmin sitä, rikkovatko ne toiminnallaan kilpailusääntöjä, sekä tästä aiheutuvia seurauksia kilpailuoikeuden näkökulmasta.

Komissio voi sitä paitsi laskiessaan yritykselle määrätyn sakon määrää ottaa huomioon muun muassa yrityksen koon ja sen taloudellisen vallan. Kokonaisliikevaihdolla on merkitystä kartellin jäsenten taloudellisen kapasiteetin mittaamisessa.

Siten komissio voi soveltaa korjauskerrointa määrätyn sakon ehkäisevän vaikutuksen varmistamiseksi ottaen huomioon asianomaisen yrityksen koon ja taloudellisen vallan.

(ks. 114–117 kohta)

7. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen mukaisen laskentatavan mukaan sakkojen määrä lasketaan asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa mainittujen kahden arviointiperusteen eli rikkomisen vakavuuden ja keston mukaisesti noudattaen kunkin yrityksen liikevaihtoon suhteutettua enimmäismäärää, josta säädetään samassa säännöksessä. Näin ollen suuntaviivat eivät ulotu kyseisessä artiklassa määritellyn seuraamuksia koskevan oikeudellisen kehyksen ulkopuolelle.

(ks. 119 kohta)

8. Koska kanneperusteiden, jotka yritys on esittänyt sellaisen komission päätöksen laillisuutta vastaan, jolla sille määrätään sakko yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, tutkiminen ei ole paljastanut mitään lainvastaisuutta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei alenna mainitun sakon määrää täyden harkintavaltansa puitteissa.

(ks. 130 kohta)

9. Yritykselle pankkitakauksen hankkimisesta ja voimassa pitämisestä komission yritystä vastaan tekemän päätöksen pakkotäytäntöönpanon välttämiseksi aiheutuneet kulut eivät ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohdassa tarkoitettuja asian käsittelystä aiheutuneita kustannuksia. Samalla tavoin on hylättävä yrityksen vaatimus siitä, että komissio velvoitettaisiin korvaamaan sille kilpailuasiaa koskevassa hallinnollisessa menettelyssä aiheutuneet kulut. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan mukaan ”seuraavat oikeudenkäyntikulut katsotaan korvattaviksi – –: asianosaisille asian käsittelystä aiheutuneet välttämättömät kustannukset”, tässä määräyksessä ”asian käsittelyllä” tarkoitetaan ainoastaan käsittelyä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, ei oikeudenkäyntiä edeltävää hallinnollista menettelyä.

(ks. 133 kohta)