JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

F. G. JACOBS

6 päivänä toukokuuta 2004 ( )

Asia C-113/02

Komissio

vastaan

Alankomaat





1. Tässä EY 226 artiklan nojalla nostetussa kanteessa komissio väittää, että Alankomaiden jätteiden siirtoa koskeva järjestelmä rikkoo kahdella tavalla Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 259/93( ) (jäljempänä asetus) ja jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annettua neuvoston direktiiviä 75/442/ETY,( ) sellaisena kuin se on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY( ) ja mukautettuna 24.5.1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/350/EY( ) (jäljempänä direktiivi).

2. Ensinnäkin komissio väittää, etteivät perusteet, joilla Alankomaat päättää hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden siirron vastustamisesta, ole yhdenmukaiset asetuksen 7 artiklan 4 kohdassa esitettyjen perusteiden kanssa.

3. Toiseksi komissio väittää, etteivät perusteet, joilla Alankomaat määrittelee, katsotaanko jätteiden polttaminen huolehtimiseksi vai hyödyntämiseksi, ole yhdenmukaiset direktiivin 1 artiklan e ja f kohdassa esitettyjen perusteiden kanssa. Sen jälkeen, kun asianosaiset esittivät huomautuksensa tarkasteltavana olevassa asiassa, yhteisöjen tuomioistuin on antanut toisessa asiassa tuomion, jossa se vahvistaa, että kyseiset jätteen lämpöarvoon ja koostumukseen pohjautuvat perusteet ovat direktiivin vastaisia.( )

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö

4. Asetuksella on tarkoitus vahvistaa yhdenmukaiset menettelyt, joilla jätteiden siirtoa voidaan rajoittaa ympäristön suojelemiseksi. Asetuksen II osaston otsikkona on ”Jäsenvaltioiden väliset jätteiden siirrot”. Kyseisen II osaston A ja B luvussa esitetään menettelyt, joita huolehdittavaksi ja hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden siirroissa on noudatettava. Jätteistä huolehtiminen ja jätteiden hyödyntäminen määritellään asetuksessa samalla, jäljempänä esitettävällä tavalla, kuin direktiivissä.( )

5. Vaarallisempien hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden( ) siirtoon sovelletaan seuraavaa menettelyä. Kun jätteen tuottaja tai haltija aikoo siirtää mainittuja jätteitä yhdestä jäsenvaltiosta toiseen, sen on ilmoitettava asiasta jätteen vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle ja osoitettava jäljennös ilmoituksesta jätteen lähettävälle toimivaltaiselle viranomaiselle samoin kuin vastaanottajalle.( )

6. Lähettävällä ja vastaanottavalla jäsenvaltiolla on oikeus vastustaa siirtoa. Vastalauseiden on perustuttava 7 artiklan 4 kohtaan. Kyseisen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdassa luetellaan viisi perustetta, joiden nojalla kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat esittää perusteltuja vastalauseita. Asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä luetelmakohdassa säädetään, että ne voivat ”esittää perusteltuja vastalauseita suunniteltua siirtoa vastaan – – jos hyödynnettäväksi kelpaavan ja hyödynnettäväksi kelpaamattoman jätteen osan suhde tai jätteen hyödynnettäviksi tulevien aineiden arvioitu arvo on niin pieni taikka hyödyntämisestä aiheutuvat kulut taikka hyödynnettäväksi kelpaamattomasta osasta huolehtimisesta aiheutuvat kulut ovat niin suuret, ettei hyödyntäminen kannata taloudellisista ja ympäristöllisistä syistä”.

7. Direktiivin 1 artiklan e kohdassa määritellään, että ”huolehtimisella” tarkoitetaan ”mitä tahansa liitteessä II A mainittuja toimintoja”, ja 1 artiklan f kohdassa määritellään, että ”hyödyntämisellä” tarkoitetaan ”mitä tahansa liitteessä II B mainittua toimintaa”.

8. Liitteessä II A olevassa D10 kohdassa mainitaan ”polttaminen maalla”, joka on näin ollen yksilöity huolehtimistoimeksi. Sen sijaan ”käyttö pääasiassa polttoaineena tai muutoin energian tuottamiseksi” yksilöidään liitteessä II B olevassa R1 kohdassa hyödyntämistoimeksi.

Kansallinen lainsäädäntö

9. Alankomaiden hallitus otti kesäkuussa 1997 käyttöön suunnitelman ”Meerjarenplan gevaarlijke afvalstoffen II 1997–2007” (vaarallisten jätteiden huoltoa koskeva monivuotissuunnitelma, jäljempänä MJP‑GA II).( )

10. MJP‑GA II:n ensimmäisen osan 8 luvussa annetaan ohjeita siihen, miten Alankomaiden toimivaltaisen viranomaisen kuuluu soveltaa 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidettä luetelmakohtaa.

11. MJP‑GA II:n 8 luvun 3.a kohdassa todetaan seuraavaa: ”Kun rajat ylittävään siirtoon tarkoitetun jätteen määrästä hyödynnetään lähettävässä valtiossa alle 20 prosenttia (prosentuaalinen osuus massasta) – jolloin lopullista huolehtimista vaativan jätteen määrä on suuri –, asetuksen vastalauseen esittämisen osalta tarkennettuja perusteita on arvioitava erikseen kunkin konkreettisen hakemuksen osalta. Jäljempänä b kohdan alaviitteessä tarkennettua marginaalia ei sovelleta silloin missään tapauksessa – – .”

12. MJP‑GA II:n 8 luvun 3.b kohdassa todetaan, että ”muutoin siirroista esitetään vastalauseita periaatteessa silloin, jos hyödynnettävissä olevan jätteen prosentuaalinen osuus on pienempi vastaanottavassa jäsenvaltiossa kuin lähettävässä jäsenvaltiossa”.

13. MJP‑GA II:n 8 luvun 3.b kohdan alaviitteessä todettiin alun perin seuraavaa:

”Ellei voida yksiselitteisesti osoittaa, että tosiasiallisesti hyödynnettävän jätteen prosenttiosuus on vastaanottavassa valtiossa alhaisempi, vastalauseiden ja valitusten määrän rajoittamiseksi voidaan soveltaa marginaalia. Marginaali ei saa ylittää 20 prosenttia kulloisestakin arvosta. Tämän 20 prosentin kynnysarvon yläpuolella arviointi johtaa aina vastalauseen esittämiseen. Kokonaisuutta on tarkasteltava aina kunkin erityisesti suunnitellun siirron kannalta.”

14. Kun komissio oli ennen tätä menettelyä lähettänyt virallisen huomautuksen, Alankomaat muutti alaviitettä poistamalla edellä lainatusta kappaleesta toiseksi viimeisen virkkeen.

15. MJP‑GA II:n toisen osan 18 luvussa käsitellään hyödyntämistoimena pidettävän polttamisen, jossa jätettä käytetään pääasiassa polttoaineena, ja huolehtimistoimena pidettävän polttamisen välistä eroa. Siinä tarkennetaan, että vaarallisen jätteen polttamista pidetään hyödyntämistoimena vain, jos jätteen lämpöarvo on yli 11 500 Kj/kg, kun kyseessä on jäte, jonka klooripitoisuus on alle 1 prosentin, tai jos lämpöarvo on yli 15 000 Kj/kg, kun jätteen klooripitoisuus on yli 1 prosentin.

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne

16. Vastaanotettuaan useita kanteluita, joissa Alankomaiden väitettiin vastustaneen perusteettomasti vaarallisten jätteiden vientiä, komissio lähetti Alankomaille 28.4.1999 virallisen huomautuksen, jossa se esitti kolme tapaa, joilla se katsoi MJP‑GA II:n rikkovan yhteisön lainsäädäntöä.

17. Alankomaiden hallitus vastasi muuttamalla MJP‑GA II:n 8 luvun 3.b kohdan alaviitettä edellä mainitulla tavalla,( ) muttei tehnyt mitään muita muutoksia.

18. Komissio ei ollut tyytyväinen tähän vastaukseen ja lähetti Alankomaiden hallitukselle 1.8.2000 perustellun lausunnon. Alankomaat vastasi 8.11.2000 ja kielsi rikkoneensa millään lailla yhteisön lainsäädäntöä.

19. Komissio nosti 21.3.2002 kanteen, jossa se vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Alankomaat ei ole noudattanut asetuksen 7 artiklan 4 kohdan, direktiivin 1 artiklan e ja f kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan sekä EY 82 artiklan, kun sitä luetaan yhdessä EY 86 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan.

20. Komissio on menettelyn aikana peruuttanut kolmannen kanneperusteensa, jossa Alankomaiden väitettiin rikkoneen EY 82 ja EY 86 artiklaa.

21. Komissio ei ole esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle mitään seikkoja, jotka tukisivat sen väitettä direktiivin 7 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

22. Näin ollen on tarpeen tarkastella vain, onko MJP‑GA II asetuksen 7 artiklan 4 kohdan vastainen tai onko sillä pantu direktiivin 1 artiklan e ja f kohta virheellisesti täytäntöön. Käsittelen ensin jälkimmäistä kysymystä, johon yhteisöjen tuomioistuin on hiljattain ottanut kantaa.

MJP‑GA II:n yhdenmukaisuus direktiivin 1 artiklan e ja f kohdan kanssa

23. Komissio väittää, että MJP‑GA II:n toisen osan 18 luvussa tehty ero vaarallisten jätteiden polttamalla tapahtuvan huolehtimisen ja hyödyntämisen välillä on ristiriidassa direktiivin kanssa.

24. Yhteisöjen tuomioistuin on antanut tuomion asiassa komissio vastaan Saksa( ) sen jälkeen, kun asianosaiset esittivät huomautuksensa tässä asiassa.

25. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että vaikka jäsenvaltiot voivatkin vastustaa siirtoa sillä perusteella, että kyseiset jätteet on luokiteltu virheellisesti hyödynnettäväksi eikä huolehdittavaksi tarkoitetuiksi jätteiksi, ja ne voivat vahvistaa perusteita, joilla hyödyntämis‑ ja huolehtimistoimet erotetaan toisistaan, perusteiden on oltava direktiivissä vahvistettujen erotteluperusteiden mukaisia.( )

26. Direktiivissä erotetaan nimenomaisesti toisistaan ”polttaminen maalla” (joka luokitellaan D10 kohdassa huolehtimistoimeksi) ja ”käyttö pääasiassa polttoaineena tai muutoin energian tuottamiseksi" (joka luokitellaan R1 kohdassa hyödyntämistoimeksi). Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että jälkimmäinen luokka tulisi tulkita siten, että sitä sovelletaan vain, kun ”suurin osa jätteistä kulutetaan toimen aikana ja suurin osa [täten] vapautuvasta energiasta otetaan talteen ja käytetään”.( )

27. Edellä mainitusta R1 kohdasta tekemänsä tulkinnan perusteella yhteisöjen tuomioistuin pitää direktiivin vastaisena sitä, että jäsenvaltio käyttää jätteiden lämpöarvoa tai poltettavien jätteiden haitallisten aineiden pitoisuutta perusteena sille, onko jätteiden polttaminen huolehtimis‑ vai hyödyntämistoimi.( ) Tällaiset perusteet eivät liity sen enempää kulutettujen jätteiden osuuteen kuin talteen otetun energian osuuteen.

28. Yhteisöjen tuomioistuin on näin ollen yksiselitteisesti todennut, että jätteiden lämpöarvoon pohjautuva peruste on direktiivin vastainen. Yhteisöjen tuomioistuimen päättelyä voidaan soveltaa myös perusteeseen, joka pohjautuu jätteiden klooripitoisuuteen ennen polttamista. Yhteisöjen tuomioistuimen R1 kohdasta tekemän tulkinnan mukaan jätteiden koostumuksella ei ole merkitystä, mitattiinpa se sitten ennen polttamista tai polttamisen jälkeen.

29. Näin ollen on selvää, että MJP‑GA II:n toisen osan 18 luku rikkoo direktiivin 1 artiklan e ja f kohtaa, kun niitä luetaan yhdessä direktiivin liitteessä II A olevan D9 kohdan kanssa ja liitteessä II B olevan R1 kohdan kanssa.

MJP‑GA II:n yhdenmukaisuus asetuksen 7 artiklan 4 kohdan kanssa

30. Komission jäljelle jäävässä kanneperusteessa väitetään, että MJP‑GA II:n ensimmäisen osan 8 luvussa tarkennetut perusteet sille, milloin hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden siirtoa vastustetaan, ovat asetuksen 7 artiklan 4 kohdan vastaisia.

31. Komissio väittää, että kun yhteisön säädös annetaan asetuksen muodossa, jäsenvaltiot eivät voi vahvistaa kansallisia täytäntöönpanotoimia, ellei tällaisista toimista ole erikseen säädetty. Näin ei ole asetuksen 7 artiklan 4 kohdan tapauksessa.

32. Komissio väittää lisäksi, että MJP‑GA II:n ensimmäisen osan 8 luvussa tarkennetut perusteet ovat asetuksen 7 artiklan 4 kohdan vastaisia. Niiden mukaan hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden siirtoja vastustetaan aina, kun lähettävässä valtiossa hyödynnettävissä olevien jätteiden määrä on yli 20 prosenttia ja kun tämä määrä on vähintään yhtä suuri kuin vastaanottavassa valtiossa hyödynnettävissä olevien jätteiden määrä. Perusteissa lisätään näin ollen subjektiivinen tekijä arviointiin, jonka pitäisi asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennen luetelmakohdan mukaan perustua yksinomaan kunkin siirron objektiivisiin ominaispiirteisiin. Täten Alankomaat sitoutuu niillä edelleen omavaraisuusperiaatteeseen hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden yhteydessä, mikä on vastoin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Dusseldorp antamaa tuomiota.( )

33. Siitä, saavatko kansalliset viranomaiset vahvistaa tarkasteltavina olevien kaltaisia kansallisia täytäntöönpanotoimia, Alankomaiden hallitus tuo esiin, että asetuksen 30 artiklassa annetaan yksiselitteisesti jäsenvaltioille toimivalta toteuttaa tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että jätteiden siirrot suoritetaan asetuksen säännösten mukaisesti.

34. Alankomaiden hallitus kiistää, että MJP‑GA II:n ensimmäisen osan 8 lukuun sisältyvillä perusteilla otettaisiin käyttöön järjestelmällisen vastustamisen toimintalinja. Luvussa määrätään selkeästi, että siirtoja on aina tarkasteltava tapauskohtaisesti. Kyseisen 8 luvun 3.b kohdan toteamuksella, jonka mukaan vastalauseita esitetään ”periaatteessa”, on tarkoitus osoittaa vain, että vastalauseita esitetään tavallisesti, ei sitä, että niitä esitettäisiin aina.

35. Alankomaiden hallitus katsoo joka tapauksessa, että perusteet ovat asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennen luetelmakohdan mukaisia. Perusteet edistävät oikeutetusti säännöksen taustalla olevia taloudellisia ja ympäristöllisiä tavoitteita suosimalla toimia, joissa hyödyntämisaste on korkea. Siten ne tukevat direktiivin 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkennettua jätteiden hyödyntämisen edistämisen tavoitetta ja perustamissopimuksen 174 artiklan 2 kohdassa määrättyä korkeatasoisen ympäristönsuojelun varmistamisen tavoitetta.

36. Lopuksi Alankomaiden hallitus väittää, että MJP‑GA II:n ensimmäisen osan 8 luvussa tarkennetut perusteet ovat tasapuolisia, sillä niitä sovelletaan sekä hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden tuontiin että niiden vientiin. Perusteiden ei näin ollen voida katsoa edustavan peiteltyä protektionismia.

37. Pidän vähintäänkin kyseenalaisena sitä, että jäsenvaltiot voivat vahvistaa perusteita, joissa tarkennetaan, miten ne käyttävät asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdassa niille myönnettyä harkintavaltaa.

38. Jäsenvaltiot eivät todellakaan yleensä saa toteuttaa kansallisia toimenpiteitä saattaakseen voimaan yhteisön asetuksia.( ) Tällaiset toimenpiteet ovat tarpeettomia, sillä yhteisön asetukset eivät edellytä täytäntöönpanotoimia, ja tällaisiin toimenpiteisiin liittyy ilmeinen riski virheestä täytäntöönpanomenettelyssä ja epäselvyydestä kyseisten sääntöjen asemasta yhteisön lainsäädännössä.

39. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on kuitenkin vahvistettu, että täytäntöönpanotoimia voidaan sallia joissakin tapauksissa, etenkin silloin, kun niistä on nimenomaisesti säädetty asetuksessa.( )

40. Voidaan väittää, että 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä luetelmakohdassa myönnetään jäsenvaltioille tiettyä harkintavaltaa ja että harkintavallan käyttöön liittyvien perusteiden vahvistaminen edistäisi oikeusvarmuutta, parantaisi päätöksenteon johdonmukaisuutta ja auttaisi yhteisön toimielimiä valvomaan kansallisia politiikkoja. Yhteisöjen tuomioistuin on nimenomaisesti tunnustanut perusteiden merkityksen arvioitaessa yksittäistapauksia 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennen luetelmakohdan mukaisesti.( )

41. Vaikka oletettaisiinkin, että tällaiset kansalliset perusteet ovat 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennen luetelmakohdan nojalla sallittuja, on selvää, että niiden on pysyttävä kyseisen säännöksen soveltamisalan puitteissa. Yhteisöjen tuomioistuin on useaan otteeseen painottanut, että 7 artiklan 4 kohdan a alakohtaan sisältyvä luettelo on tyhjentävä eivätkä jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset näin ollen voi täydentää sitä.( )

42. MJP‑GA II:n ensimmäisen osan 8 luvussa tarkennetut perusteet eivät mielestäni ole yhdenmukaisia asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennen luetelmakohdan kanssa.

43. Kyseisessä säännöksessä keskitytään yksinomaan siihen, onko ehdotettu hyödyntämistoimi itsessään taloudellisesti ja ympäristöllisesti puolustettavissa. Tässä arvioinnissa otetaan huomioon kolme tekijää: hyödynnettävien ja sellaisten jätteiden suhde, joita ei hyödynnetä, lopulta hyödynnettävien aineiden arvioitu arvo sekä hyödyntämisestä aiheutuvat kulut yhdessä sen osan, jota ei hyödynnetä, huolehtimisesta aiheutuvien kulujen kanssa. Säännöksessä ei mainita hyödyntämistoimien suhteellista tehokkuutta vastaanottavassa valtiossa ja lähettävässä valtiossa.

44. Tarkasteltavina olevat kansalliset perusteet vaikuttavat eroavan monella tavalla 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä luetelmakohdassa tarkennetusta arvioinnista.

45. Vaikka siirron taloudellisten ja ympäristöllisten perustelujen arvioinnissa voikin olla oikeutettua verrata siirron jälkeisen hyödyntämistoimen tehokkuutta muiden, muualla yhteisössä käytössä olevien toimien tehokkuuteen, ei mielestäni ole mitenkään oikeutettua verrata yksinomaan vastaanottavassa valtiossa ja lähettävässä valtiossa käytössä olevia valmiuksia.

46. Kuten komissio tuo esiin, keskittymällä hyödyntämistoimien suhteelliseen tehokkuuteen lähettävässä ja vastaanottavassa valtiossa, MJP‑GA II:n ensimmäisen osan 8 luvussa tarkennetut perusteet vaikuttavat jättävän tilaa omavaraisuus‑ ja läheisyysperiaatteiden huomioimiselle Alankomaiden toimintalinjassa. Siirtoa vastustetaan todennäköisemmin silloin, kun jätteitä voitaisiin käsitellä tehokkaammin lähettävässä valtiossa. Jätteet hyödynnetään näin ollen todennäköisemmin alkuperävaltiossa kuin siinä tapauksessa, että hyödyntämistoimea vastaanottavassa valtiossa arvioitaisiin itsenäisesti ja objektiivisesti. Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Dusseldorp antamassaan tuomiossa,( ) ettei omavaraisuus‑ ja läheisyysperiaatteita sovelleta yhteisön oikeuden mukaan hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden siirtoon.

47. Tarkasteltavina olevat kansalliset perusteet vaikuttavat minusta lisäksi virheellisiltä siksi, että niissä mitataan tehokkuutta vain yhden 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä luetelmakohdassa tarkennetun perusteen pohjalta eli sen pohjalta, mikä on hyödynnettävien ja sellaisten jätteiden suhde, joita ei hyödynnetä. Säännöksessä tuodaan kuitenkin selkeästi esiin, että myös hyödynnettävän aineen arvo sekä sen jätteiden osan, jota ei hyödynnetä, hyödyntämisestä ja huolehtimisesta aiheutuvat kulut on tärkeää ottaa huomioon.

48. Arviointiini ei mielestäni vaikuta lainkaan se, onko MJP‑GA II:n ensimmäisen osan 8 luvussa tarkennettuja perusteita tarkoitus käyttää järjestelmällisesti vai luodaanko niillä vain oletus vastalauseen tueksi. Perusteet lisäävät joka tapauksessa Alankomaiden toimivaltaisen viranomaisen toteuttamaan arviointiin tekijän, jota ei ole tarkennettu 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä luetelmakohdassa. Niissä kiinnitetään myös erityistä huomiota vain yhteen kyseisessä säännöksessä tarkennettuun ympäristöllisen ja taloudellisen tehokkuuden mittaan.

49. Myöskään sillä, että perusteet ovat sikäli tasapuolisia, että niitä sovelletaan sekä Alankomaihin että Alankomaista tapahtuvaan jätteiden siirtoon, ei mielestäni ole merkitystä. Perusteet menevät joka tapauksessa pitemmälle kuin 7 artiklan 4 kohdassa tyhjentävästi luetellut perusteet vastalauseille.

Ratkaisuehdotus

50. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

1) toteaa, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 7 artiklan 4 kohdan eikä jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY ja 24.5.1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/350/EY, 1 artiklan e ja f kohdan mukaisia velvoitteitaan

2) velvoittaa Alankomaiden kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.