ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-216/01





Budějovický Budvar, národní podnik

vastaan

Rudolf Ammersin GmbH





(Handelsgericht Wienin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

«Maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suoja – Jäsenvaltion ja kolmannen maan kahdenvälinen sopimus, jolla suojataan tämän kolmannen maan maantieteellisiä lähtöisyysmerkintöjä – EY 28 ja EY 30 artikla – Asetus N:o 2081/92 – EY 307 artikla – Valtioseuraanto sopimusasioissa»

Julkisasiamies A. Tizzanon ratkaisuehdotus 22.5.2003

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 18.11.2003

Tuomion tiivistelmä

1.. Maatalous – Yhtenäinen lainsäädäntö – Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suoja – Asetuksen N:o 2081/92 aineellinen soveltamisala – Jäsenvaltion ja kolmannen valtion välisen kahdenvälisen sopimuksen määräys, jolla suojataan tavanomaista ja välillistä maantieteellistä lähtöisyysmerkintää, ei kuulu asetuksen N:o 2081/92 aineelliseen soveltamisalaan

(Neuvoston asetuksen N:o 2081/92 2 artiklan 2 kohdan b alakohta)

2.. Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Jäsenvaltion ja kolmannen valtion välisen kahdenvälisen sopimuksen määräys, jolla suojataan tavanomaista ja välillistä maantieteellistä lähtöisyysmerkintää – Perustelut – Edellytys – Ei yleisnimen kaltainen

(EY 28 ja EY 30 artikla)

3.. Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Jäsenvaltion ja kolmannen valtion välisen kahdenvälisen sopimuksen määräystä, jolla suojataan nimitystä, jolla ei kyseisessä valtiossa ole välitöntä tai välillistä yhteyttä maantieteelliseen lähtöisyyteen, ei voida hyväksyä

(EY 28 artikla)

4.. Kansainväliset sopimukset – Jäsenvaltioiden sopimukset – EY:n perustamissopimusta edeltävät sopimukset – Jäsenvaltion ja kolmannen valtion välisen kahdenvälisen sopimuksen perustamissopimuksen vastaiset määräykset – Jäsenvaltion tuomioistuimen suorittama määräysten soveltaminen – Hyväksyttävyys – Velvollisuus poistaa mahdolliset ristiriidat edeltävän sopimuksen ja perustamissopimuksen väliltä

(EY 307 artiklan 1 ja 2 kohta)

1.

2.

3.

4.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – Tietojen antaminen työntekijöille ja työntekijöiden kuuleminen yhteisönlaajuisissa yrityksissä – Direktiivi 94/45 – Eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi välttämättömät tiedot – Pyyntö, joka on osoitettu ryhmän sellaiselle yritykselle, jolla ei ole kyseisiä tietoja – Keskushallinnolla tai direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla keskushallintona pidettävällä johdolla oleva velvollisuus toimittaa kyseiset tiedot

(Neuvoston direktiivin 94/45 4 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan 2 alakohta ja 11 artikla)

Tiivistelmä

Eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä annetun direktiivin 94/45 4 artiklan 1 kohtaa ja 11 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on asetettava yritykselle, jonka kotipaikka on kyseisen jäsenvaltion alueella ja joka muodostaa direktiivin 2 artiklan 1 kohdan e alakohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhteisönlaajuisen yritysryhmän keskushallinnon tai direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun keskushallintona pidettävän johdon, velvollisuus toimittaa samaan ryhmään kuuluvalle muulle yritykselle, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, tiedot, joita sen työntekijöiden edustajat ovat siltä pyytäneet, jos kyseiset tiedot eivät ole mainitun toisen yrityksen käytettävissä ja jos ne ovat välttämättömiä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi.

(ks. 67 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta tehty yleissopimus – Toimivalta kuluttajansuojaa koskevissa riita-asioissa – Kuluttajansuojaa koskevan riita-asian käsite – Osittain elinkeinotoimintaan ja osittain yksityiskäyttöön tarkoitettua hyödykettä koskeva sopimus – Soveltamatta jättäminen elinkeinotoimintaan liittyvää toisarvoista tarkoitusta lukuun ottamatta – Kansallisen tuomioistuimen arviointi asiasta – Arviointiperusteet

(27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitetun yleissopimuksen 13–15 artikla)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan 27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitetun yleissopimuksen, sellaisena kuin yleissopimus on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella, Helleenien tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella, Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 26 päivänä toukokuuta 1989 tehdyllä yleissopimuksella ja Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä yleissopimuksella, toimivaltamääräyksiä on tulkittava seuraavalla tavalla:

– henkilöllä, joka on tehnyt sellaista hyödykettä koskevan sopimuksen, jota käytetään osittain hänen ammattiinsa tai elinkeinotoimintaansa liittyvään tarkoitukseen ja osittain ei, ei ole oikeutta vedota mainitun yleissopimuksen 13–15 artiklan erityisiin toimivaltamääräyksiin, ellei ammattiin tai elinkeinotoimintaan liittyvä tarkoitus ole toisarvoinen siten, että sitä on pidettävä vähäpätöisenä tarkasteltaessa kyseessä olevaa toimea kokonaisuudessaan, eikä sillä, että ammattiin tai elinkeinotoimintaan liittymätön tarkoitus on pääasiallinen, ole vaikutusta tässä suhteessa

– tuomioistuimen, jossa asia on vireillä, on ratkaistava, oliko kyseessä olevan sopimuksen tarkoituksena palvella tavalla, jota ei voida pitää vähäpätöisenä, asianomaisen ammattiin tai elinkeinotoimintaan liittyviä tarpeita vai oliko ammattiin tai elinkeinotoimintaan liittyvä tarkoitus päinvastoin vain vähämerkityksistä

– tätä ratkaistessaan kansallisen tuomioistuimen on tarkasteltava asiakirjoista objektiivisesti ilmenevien merkityksellisten tosiseikkojen kokonaisuutta; huomioon ei kuitenkaan ole otettava niitä olosuhteita tai seikkoja, jotka saattoivat olla sopimuskumppanin tiedossa sopimusta tehtäessä, ellei se, joka vetoaa kuluttajan ominaisuuteensa, ole toiminut sillä tavoin, että hän on perustellusti voinut antaa toiselle sopimuspuolelle sellaisen vaikutelman, että hän toimi ammattiinsa tai elinkeinotoimintaansa liittyvässä tarkoituksessa.

(ks. 54 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous — Yhteinen markkinajärjestely — Maito ja maitotuotteet — Maidon lisämaksu — Toimitus tuottajalta ostajalle — Ostaja on jättänyt noudattamatta velvoitteitaan periä maksettavana oleva summa tuottajalta — Suoraan tuottajalta perimisen sallittavuuden edellytykset — (EY 10 artikla; neuvoston asetuksen N:o 3950/92 1 ja 2 artikla; komission asetuksen N:o 536/93 7 artikla)

Tiivistelmä

Toimivaltaisella toimielimellä ei ole maito- ja maitotuotealan lisämaksusta annetun asetuksen N:o 3950/92 1 ja 2 artiklan mukaan oikeutta ryhtyä suoramyyntiä koskevaa tapausta lukuun ottamatta oikeudellisiin toimiin suoraan tuottajaa vastaan tämän maksettavaksi kuuluvan maidon lisämaksuun perustuvan summan perimiseksi. Jäsenvaltioiden EY 10 artiklaan perustuvaan velvollisuuteen toteuttaa toimenpiteet, joilla varmistetaan lisämaksun periminen tilanteessa, jossa kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukainen järjestely on tuomittu epäonnistumaan, sisältyy kuitenkin oikeus ryhtyä oikeudellisiin toimenpiteisiin suoraan tuottajaa vastaan maksettavana olevan summan perimiseksi silloin, kun on osoitettu, ettei tuottaja ole maksanut kyseistä summaa ostajalle ja ettei ostaja pyri perimään sitä tuottajalta. Maito- ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 536/93 7 artiklassa mainittujen ehtojen noudattamatta jättämisellä ja varsinkaan sillä, ettei ostajaa ole hyväksytty, ei sitä vastoin sinällään ole asian kannalta merkitystä.

(ks. 41 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-455/01

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Italian tasavalta

”Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Direktiivi 96/98/EY — Laivavarusteet — Tavaroiden vapaa liikkuvuus — Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet — Velvollisuus pitää hallussa hyväksytyn kansallisen laitoksen myöntämä vaatimustenmukaisuustodistus — Muissa jäsenvaltioissa hyväksyttyjen laitosten suorittamien testausten hyväksymättä jättäminen”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 16.10.2003 I-12025

Tuomion tiivistelmä

Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Sellaista kansallista lainsäädäntöä ei voida hyväksyä, jonka mukaan laivavarusteiden myynnin edellytyksenä on, että vaatimustenmukaisuustodistus on myönnetty

(EY 28 artikla)

Sellainen jäsenvaltio ei ole noudattanut EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan, joka pitää voimassa lainsäädäntöä, jossa asetetaan vielä osittain yhdenmukaistamattomien, tämän jäsenvaltion lipun alla purjehtivilla laivoilla käytettävien tuotteiden myynnin edellytykseksi se, että kansallinen laitos on antanut vaatimustenmukaisuustodistuksen — rajoittaen näin mahdollisesti kyseisten tuotteiden myyntioikeuden koskemaan vain tällaisen todistuksen haltijaa — ja jossa ei pidetä pätevinä muissa jäsenvaltioissa hyväksyttyjen laitosten kansainvälisten standardien mukaan suorittamia testauksia, vaikka tiedot on annettu toimivaltaiselle viranomaiselle ja todistuksista ilmenee, että varusteet täyttävät turvallisuusvaatimukset, jotka ovat samantasoiset kuin ne vaatimukset, jotka kotimaisten tuotteiden on täytettävä.

(ks. 27 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Pääomien vapaa liikkuvuus - Maa- ja metsätalousmaan hankkimista koskevat rajoitukset, joihin vedotaan Euroopan talousalueen jäsenvaltioiden kansalaisia vastaan - Arviointi Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen perusteella - Oikeudellinen ulottuvuus, joka on identtinen yhteisön sääntöjen ulottuvuuden kanssa

(EY:n perustamissopimuksen 73 b artikla (josta on tullut EY 56 artikla); ETA-sopimuksen 40 artikla ja liite XII)

2. Pääomien vapaa liikkuvuus - Kiinteän omaisuuden hankkimista koskevat rajoitukset - Maatalousmaan hankkimista koskeva ennakkolupajärjestelmä - Sallittavuus - Rajat - Asumista ja toiminnan henkilökohtaista harjoittamista koskevat edellytykset, joita ei voida hyväksyä

(EY:n perustamissopimuksen 73 b, 73 c, 73 d, 73 f ja 73 g artikla (joista on tullut EY 56, EY 57, EY 58, EY 59 ja EY 60 artikla))

Tiivistelmä

$$1. Kansallisia säännöksiä, joiden mukaan hallintoviranomaiset voivat rajoittaa maa- ja metsätalousmaata koskevia oikeustoimia, on Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen sopimuspuolina olevien valtioiden kansalaisten tekemän oikeustoimen osalta arvioitava tämän sopimuksen 40 artiklan ja liitteen XII perusteella; näillä määräyksillä on sama oikeudellinen ulottuvuus kuin perustamissopimuksen 73 b artiklan (josta on tullut EY 56 artikla) keskeisiltä osin identtisillä määräyksillä.

Näistä määräyksistä nimittäin seuraa, että säännöt, joissa kielletään pääomien liikkuvuuden rajoitukset ja tästä aiheutuva syrjintä, ovat ETA-sopimuksen sopimuspuolina olevien valtioiden välisissä suhteissa siitä riippumatta, ovatko valtiot yhteisön vai EFTAn jäseniä, identtiset niiden sääntöjen kanssa, jotka yhteisön oikeudessa koskevat jäsenvaltioiden välisiä suhteita. Maa- ja metsätalousmaan hankintaa koskeviin kansallisiin toimenpiteisiin siis sovelletaan näitä sääntöjä yhtä lailla kuin yhteisön oikeudessa.

( ks. ks. 28 ja 32 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta )

2. Perustamissopimuksen 73 b artiklan (josta on tullut EY 56 artikla) sekä 73 c, 73 d, 73 f ja 73 g artiklan (joista on tullut EY 57-EY 60 artikla) vastaista ei ole, että maatalousmaan hankkiminen edellyttää ennakkoluvan saamista. Kuitenkin näiden määräysten vastaista on, että tämä lupa joka tapauksessa evätään, jos hankkija ei itse harjoita maatalousyrittäjänä maataloutta kyseisellä kiinteistöllä eikä asu siellä.

( ks. 54 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Palvelujen tarjoamisen vapaus - Rajoitukset - Verolainsäädäntö - Tuloverot - Se, että ulkomailla asuvat henkilöt eivät saa vähentää elinkeinokulujaan, ei ole sallittua

(EY:n perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja 60 artikla (josta on tullut EY 50 artikla))

2. Palvelujen tarjoamisen vapaus - Rajoitukset - Verolainsäädäntö - Tuloverot - Se, että ulkomailla asuvien tuloja verotetaan kiinteän verokannan mukaisesti, kun taas kyseisessä jäsenvaltiossa asuvien tuloja verotetaan progressiivisen veroasteikon mukaisesti - Sallittavuus - Edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja 60 artikla (josta on tullut EY 50 artikla))

Tiivistelmä

1. Perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja perustamissopimuksen 60 artikla (josta on tullut EY 50 artikla) ovat esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan ulkomailla asuvia henkilöitä verotetaan pääsääntöisesti bruttotulojen perusteella eli niin, ettei tuloista vähennetä elinkeinokuluja, kun taas kyseisessä jäsenvaltiossa asuvia verotetaan nettotulojen perusteella eli niin, että ensin vähennetään elinkeinokulut.

( ks. 55 kohta ja tuomiolauselma )

2. Perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja perustamissopimuksen 60 artikla (josta on tullut EY 50 artikla) eivät ole esteenä sille, että kansallisen lainsäädännön mukaan ulkomailla asuvien henkilöiden tuloista pääsääntöisesti pidätetään 25 prosentin kiinteän verokannan mukaisesti lopullinen vero tulon lähteellä, kun taas kyseisessä jäsenvaltiossa asuvia henkilöitä verotetaan progressiivisen veroasteikon mukaan niin, että tulot ovat tiettyyn enimmäismäärään asti verovapaita; edellytyksenä tältä osin on kuitenkin se, että 25 prosentin verokanta ei ole suurempi kuin se verokanta, jota progressiivisen asteikon mukaan sovelletaan asianomaisen henkilön nettotulojen ja kyseisen verovapaan enimmäismäärän summaan.

( ks. 55 kohta ja tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Oikeudenkäyntimenettely - Päätös, jolla oikeudenkäynnin aikana korvataan riidanalainen päätös - Uudelleenasettautumiskorvauksen epäävän päätöksen korvaaminen päätöksellä, jolla kyseinen korvaus myönnetään, mutta jolla suoritetaan kuittaus kantajan aiheettomasti saamien korvausten kanssa - Eri kohde - Alkuperäisten vaatimusten ja kanneperusteiden laajentaminen ei ole mahdollista

2. Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Peruste, joka esitetään ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhaun yhteydessä - Tutkimatta jättäminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta)

Tiivistelmä

1. Kantaja voi mukauttaa vaatimuksiaan ja kanneperusteitaan sen johdosta, että aikaisempi päätös korvataan oikeudenkäynnin aikana toisella päätöksellä, jolla on sama kohde.

Näin ei ole siinä tapauksessa, jos riidanalainen toimi on päätös, jolla on evätty uudelleenasettautumiskorvaus, ja jos se oikeudenkäynnin aikana korvataan päätöksellä, jolla kyseinen korvaus myönnetään kantajalle, mutta jolla tämä myös määrätään maksamaan takaisin tälle asettautumiskorvauksena aiheettomasti maksetut määrät. Päätöksellä, jolla korvataan riidanalainen päätös, ei nimittäin ole sama kohde kuin viimeksi mainitulla päätöksellä, koska sillä suoritetaan kuittaus kantajan liikaa saaman määrän ja sen määrän välillä, johon tämä on oikeutettu. Tästä seuraa, että tällaisessa tapauksessa ei ole syytä antaa kantajalle oikeutta muuttaa vaatimuksiaan ja perusteitaan.

( ks. 29 ja 30 kohta )

2. Jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta yhteisöjen tuomioistuimessa vaatimuksilleen perusteita, joihin hän ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vedonnut, asianosaisella olisi oikeus laajentaa yhteisöjen tuomioistuimessa, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, kannettaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden. Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin valitusasioissa toimivaltainen tutkimaan ainoastaan arvioinnit, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista.

( ks. 37 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Tavaramerkit — Direktiivi 89/104/ETY — Rekisteröinnin esteet ja mitättömyysperusteet — Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran ominaisuuksia — Käsite — Uudissana, joka muodostuu kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia kuvailevista osista, kuuluu käsitteen alaan, kun osien yhdistelmä ei ole tavanomaisesta poikkeava — Näitä samoja ominaisuuksia kuvailevien synonyymien olemassaolo — Vaikutuksettomuus — (Neuvoston direktiivin 89/104/ETY 3 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Ensimmäisen tavaramerkkidirektiivin 89/104/ETY 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että tavaramerkki, joka koostuu uudissanasta, joka muodostuu osista, joista jokainen kuvailee niiden tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia, joita varten rekisteröintiä on haettu, kuvailee itsekin näiden tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla, paitsi jos on olemassa havaittavissa oleva ero yhtäältä kyseisen uudissanan ja toisaalta niiden osien, joista kyseinen sana muodostuu, pelkän summan välillä, mikä edellyttää sitä, että sen takia, että yhdistelmä on tavanomaisesta poikkeava kyseisten tavaroiden tai palvelujen osalta, kyseinen uudissana luo vaikutelman, joka on riittävän kaukana siitä vaikutelmasta, joka syntyy kyseisen uudissanan muodostavien osien välittämien ilmausten pelkästä yhdistelmästä, jolloin uudissana on enemmän kuin kyseisten osien summa.

Arvioitaessa sitä, kuuluuko tällainen tavaramerkki direktiivin 89/104/ETY 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn rekisteröinnin esteen soveltamisalaan, on merkityksetöntä, onko olemassa synonyymejä, joilla voidaan kuvailla näiden rekisteröintihakemuksessa mainittujen tavaroiden tai palvelujen samoja ominaisuuksia.

(ks. 43 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne - Kanteen kohde - Kohteen määrittäminen oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä - Oikeudenkäynnin kohteen mukauttaminen yhteisön oikeuden muuttumisen johdosta - Sallittavuus - Edellytykset

(EY 226 artikla)

2. Euroopan yhteisöjen omat varat - Vahvistaminen ja käytettäväksi asettaminen jäsenvaltioiden toimesta - Tulouttaminen komission tilille - Viivästynyt tulouttaminen - Viivästyskorkojen maksuvelvollisuus - Kansallisen viraston virhe komission tilille tulouttamisessa - Vaikutuksettomuus

(Neuvoston asetuksen N:o 1150/2000 11 artikla)

Tiivistelmä

1. Vaikka jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä kannekirjelmässä ei lähtökohtaisesti voida vaatia jäsenyysvelvotteiden noudattamatta jättämisen toteamista laajemmin kuin perustellussa lausunnossa ja virallisessa huomautuksessa, on kuitenkin niin, että jos yhteisön oikeus muuttuu oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana, komissiolla on oikeus vaatia sellaisten jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista, jotka perustuvat yhteisön toimen alkuperäiseen mutta myöhemmin muutettuun tai kumottuun versioon, jos kyseisen version mukaiset velvoitteet on sisällytetty myös uusiin säännöksiin tai määräyksiin. Kanteen kohdetta ei sen sijaan pidä laajentaa sellaisiin uusista säännöksistä tai määräyksistä johtuviin velvoitteisiin, joita vastaavia velvoitteita ei ole kyseisen toimen alkuperäisessä versiossa, sillä muutoin rikotaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn sääntöjenmukaisuutta koskevia olennaisia menettelymääräyksiä.

( ks. 22 kohta )

2. Velvollisuus vahvistaa yhteisön omat varat, velvollisuus tulouttaa nämä varat säädetyssä määräajassa komission tilille ja velvollisuus suorittaa viivästyskorkoa liittyvät erottamattomasti yhteen. Nämä yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1150/2000 11 artiklassa säädetyt viivästyskorot on maksettava kaikista viivästyksistä, ja ne on maksettava riippumatta siitä, mistä syystä tulouttaminen komissiolle on viivästynyt.

Tästä seuraa yhtäältä, että ei ole syytä erotella tilannetta, jossa viivästys johtuu kirjoitusvirheestä, ja tilannetta, jossa se johtuu oikeudellisesta virheestä, ja toisaalta, että se, että tulouttamisen viivästyminen on tapahtunut tahattomasti, ei poista velvollisuutta maksaa viivästyskorkoa.

( ks. 43-45 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Sijoittautumisvapaus - Verolainsäädäntö - Yhtiöiden voiton verotus - Sellaisten korkojen verottaminen peiteltynä osingonjakona, jotka yhtiö maksaa lainaamastaan pääomasta osakkeenomistajalle, jolle kuuluu olennainen osuus kyseisen yhtiön pääomasta ja jolla ei ole oikeutta yhtiöveron hyvitykseen - Säännös, joka koskee pääosin tilanteita, joissa osakkeenomistajana oleva yhtiö on ulkomainen emoyhtiö - Tällainen säännös ei ole sallittu - Perustelut - Perustelujen puuttuminen

(EY 43 artikla)

Tiivistelmä

$$EY 43 artiklaa tulee tulkita siten, että tämän artiklan kanssa ristiriidassa on se, että jäsenvaltion verolainsäädäntöä, jossa säädetään, että suorituksia sellaisen vieraan pääoman perusteella, jonka yhtiö on saanut osakkeen tai osuuden omistajalta, kuten emoyhtiöltä, jolle kuuluu olennainen osuus yhtiön pääomasta, pidetään eräissä tapauksissa peiteltynä voitonjakona, sovelletaan ainoastaan suorituksiin sellaisen pääoman perusteella, joka on saatu osakkeen tai osuuden omistajalta, jolla ei ole oikeutta yhtiöveron hyvitykseen, koska suurimpaan osaan kotimaisista emoyhtiöistä sovelletaan yhtiöveron hyvitystä, kun taas ulkomaisiin emoyhtiöihin sitä ei yleensä sovelleta.

Tällainen kotimaisten tytäryhtiöiden erilainen kohtelu niiden emoyhtiöiden kotipaikan perusteella johtaa siihen, että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille yhtiöille on vähemmän houkuttelevaa käyttää sijoittautumisvapautta, ja nämä yhtiöt voivat tämän seurauksena luopua tytäryhtiön hankinnasta, perustamisesta tai pitämisestä jäsenvaltiossa, jossa sovelletaan tuollaista menettelyä, ja tämä erilainen kohtelu muodostaa sijoittautumisvapauden rajoituksen, joka lähtökohtaisesti kielletään EY 43 artiklassa.

Kyseessä olevaa lainsäädäntöä ei voida pitää perusteltuna veronkierron vaaraan liittyvien syiden vuoksi, sillä lainsäädännön erityisenä tavoitteena ei ole ehkäistä niitä puhtaasti keinotekoisia järjestelyjä, joilla pyritään kiertämään kansallisen verolainsäädännön vaikutusta, vaan se kattaa yleisemmin kaikki tilanteet, joissa emoyhtiön kotipaikka jostakin syystä on jäsenvaltion ulkopuolella, eikä tällainen tilanne sellaisenaan aiheuta veronkierron vaaraa. Kyseessä olevaa lainsäädäntöä ei voida pitää perusteltuna myöskään verojärjestelmän johdonmukaisuuden takaamisen tarpeella, koska ulkomaisen emoyhtiön tytäryhtiöön sovelletun epäedullisen kohtelun ja minkään veroedun, jolla yhtiölle voitaisiin korvata tuollainen kohtelu, välillä ei ole mitään suoraa yhteyttä.

( ks. 27, 28, 32, 36, 37, 40, 42 ja 45 kohta sekä tuomiolauselma )