Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Léger 26 päivänä lokakuuta 1995. - Georgios Aranitis vastaan Land Berlin. - Ennakkoratkaisupyyntö: Oberverwaltungsgericht Berlin - Saksa. - Korkeakoulututkintojen vastavuoroista tunnustamista koskeva yleinen järjestelmä - Välillinen kansallinen sääntely - Säännellyt ammatit. - Asia C-164/94.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-00135



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Berliinin Oberverwaltungsgericht on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle kaksi ennakkoratkaisukysymystä vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY tulkinnasta(1) (jäljempänä direktiivi).

2 Ennakkoratkaisukysymykset on esitetty vireillä olevassa riita-asiassa Georgios Aranitis vastaan Berliinin osavaltio (Land Berlin). Yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään esittämään käsityksensä direktiivin 1 artiklan c ja d kohdassa mainitun "säännellyn ammattitoiminnan" -käsitteen sisällöstä.

3 Aranitis on suorittanut kreikkalaisen tutkinnon "Ptichiouchos Geologos"(2) ja harjoittanut geologin ammattia Kreikassa vuosina 1977-1990, lukuun ottamatta kahta vuotta, jolloin hän suoritti asepalveluksensa. Toukokuussa 1990 hän muutti Berliiniin harjoittaakseen siellä samaa ammattitoimintaa. Arbeitsamt (työvoimatoimisto) kirjasi hänet "ammattitaidottomien tilapäistyöntekijöiden" luokkaan, vaikka hän oli esittänyt kreikkalaisen loppututkintonsa.

4 Riitauttaen tämän luokituksen ja vedoten puolustuksekseen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan säännöksiin(3), pääasian kantaja teki valituksen "Senatsverwaltung für Wissenschaft und Forchungiin" (tieteellisissä ja teknisissä kysymyksissä toimivaltainen paikallistason hallintoviranomainen, jäljempänä "Senatsverwaltung") vaatien kreikkalaisen tutkintonsa ja vastaavan saksalaisen tutkinnon vastaavuuden tunnustamista. Senatsverwaltung kieltäytyi tunnustamasta kreikkalaisen geologian korkeakouluopintojen loppututkinnon ja saksalaisen loppututkinnon sisällöllistä vastaavuutta ja antamasta kantajalle lupaa käyttää vastaavaa saksalaista tutkintonimikettä "Diplom-Geologe". Se antoi kuitenkin kantajalle luvan käyttää kreikkalaista tutkintonimikettä ja lisäsi luvasta annettuun todistukseen nimikkeen jälkeen sulkuihin suoran käännöksen "Diplomierter Geologe" (tutkinnon suorittanut geologi).

5 Senatsverwaltungin mukaan direktiiviä ei voida soveltaa sille esitettyihin tosiseikkoihin. Se katsoo, että direktiivin soveltamisala ulottuu vain säänneltyihin ammatteihin. Geologin ammatti ei kuitenkaan Saksassa kuulu säänneltyihin ammatteihin. Senatswervaltungin lupahakemuksen hylkäävä päätös perustuu näin Saksan kansallisiin oikeussääntöihin.

Kyseisen kansallisen sääntelyn mukaan "Diplom Geologe" -nimisen tutkinnon saaminen edellyttää kirjallisen lopputyön suorittamista. Tätä ei kuitenkaan edellytetä vastaavassa kreikkalaisessa tutkinnossa, joten Senatswervaltung pyysi Aranitista jättämään kirjallisen lopputyön tarkistettavaksi saksalaiseen korkeakouluun, jotta hänen hakemuksensa olisi voitu hyväksyä.

6 Sen jälkeen kun Verwaltungsgericht oli hylännyt Aranitiksen valituksen perusteettomana, hän valitti hylkäävästä päätöksestä Berliinin Oberverwaltungsgerichtiin.

7 Mainittu tuomioistuin yhtyi Verwaltungsgerichtin oikeudelliseen arviointiin asiassa ja katsoi, ettei direktiiviä voitu soveltaa sen käsiteltäväksi saatettuun asiaan. Epäillen kuitenkin oliko direktiivin 1 artiklaa tulkittu oikein, se esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

"1) Onko vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY (EYVL 1989 L 19, s. 16, jäljempänä direktiivi) 1 artiklan c ja d kohtaa tulkittava siten, että käsiteltävässä asiassa on tosiasiassa kysymys niissä tarkoitetusta säännellystä ammatista, kun ei ole olemassa minkään tasoista sääntelyä ammatin harjoittamisen aloittamisen ja sen harjoittamisen edellytyksistä, vaikka ainoa tähän ammattiin valmistava koulutus koostuukin vähintään neljän ja puolen vuoden mittaisista tutkintoon johtavista korkeakouluopinnoista ja työmarkkinoilla ammattiin hakeutuvat ja sitä harjoittavat vain tämän tutkinnon suorittaneet henkilöt?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko ensimmäisen kysymyksen toisessa osassa mainittujen edellytysten täyttyessä katsottava, että tutkintonimike Diplom- (tässä Geologe) on samanaikaisesti direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ammattinimike silloin, kun ei ole olemassa mitään muuta oikeudellisesti säänneltyä ja sääntelyn suojaamaa ammattinimikettä?"

8 Toinen tulkintaa koskeva ennakkoratkaisukysymys tarkentaa ensimmäistä kysymystä. Siihen vastaaminen on siten toissijaista. Ensimmäisessä kysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää, voidaanko direktiiviä soveltaa saksalaiseen geologin ammattiin. Tämän ammatin harjoittamisen aloittamisesta tai sen harjoittamisesta ei ole viranomaisten antamia säännöksiä tai määräyksiä, mutta saksalaista työmarkkinatilannetta tarkastelemalla voidaan havaita, että vain saksalaisen geologitutkinnon suorittaneet voivat aloittaa kyseisen ammatin harjoittamisen. Kuuluuko tällainen tilanne direktiivin soveltamisalaan? Voidaanko toisin sanoen katsoa, että työmarkkinoiden käyttäytyminen johtuu "säännellyn ammatin" käsitteestä? Tähän kysymykseen vastaaminen edellyttääkin direktiivissä tarkoitetun "säännellyn ammatin" käsitteelle sopivaksi katsottavan määritelmän rajaamista ja sen toteamista, voidaanko direktiiviä soveltaa käsiteltävänä olevassa tilanteessa.

On huomattava, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole aikaisemmin lausunut kyseisen käsitteen sisällöstä.

9 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähtee siitä olettamuksesta, että geologin ammatti ei ole Saksassa säännelty ammatti. Kanta käy ilmi ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä:

"Saksan liittotasavallassa ei ole voimassa säännöksiä, joilla geologin ammatin harjoittaminen kiellettäisiin henkilöiltä, joilla ei ole kyseistä tutkintoa, kuten tilanteessa, jossa henkilö ei ole saanut aloittamiaan opintoja menestyksellä päätökseen, oli kyse sitten itsenäisestä ammatin harjoittamisesta tai ammatin harjoittamisesta työsuhteessa."(4)

Kyseinen tuomioistuin ei kuitenkaan ole varma siitä, tulisiko direktiivin soveltamisalaa laajentaa koskemaan muita mahdollisia tilanteita. Tarkoituksena onkin määritellä "säännellyn ammatin" käsite sen jälkeen kun käytössä oleva yleinen järjestelmä on esitelty pääpiirteittäin.

Yleisen järjestelmän pääpiirteet

Järjestelmän perusta

10 Fontainebleaussa kesäkuussa 1985 pidetyn Eurooppa-neuvoston kokouksen tuloksena syntyneellä direktiivillä luodaan yliopistollisten tutkintojen tunnustamista koskeva yleinen järjestelmä, jonka tarkoituksena on edistää sijoittautumisvapauden toteutumista. Tavoitteena oli luoda vertikaalisen, alojen välisen tutkintojen tunnustamisen(5) tilalle horisontaalinen, koulutustasojen välinen tunnustamisjärjestelmä ja siten pyrkiä poistamaan yhteisön lainsäädännössä melko lyhyessä ajassa kansallisesti sidonnaisten tutkintojen aiheuttamat rajoitukset säänneltyjen ammattien piiristä(6).

11 Yleisluontoisuutensa vuoksi direktiiviä on tarkoitus soveltaa kaikkiin ammatteihin, myös geologin ammattiin, millä vältytään luetteloimasta tyhjentävästi kaikkia mahdollisesti kyseeseen tulevia ammatteja.

12 Bangemannin komission nimissä antamaa vastausta Mayerin kysymykseen nro 1062/90 siitä, voidaanko direktiiviä soveltaa geologin ammattiin(7), on siis arvioitava edellä mainitut seikat huomioon ottaen:

"Tällä direktiivillä, sen alojen välisen lähestymistavan hylkäävän yleisluontoisuuden vuoksi, lähestytään yhteisön tasolla tutkintojen vastavuoroista tunnustamista aivan uudella tavalla ja pyritään kattamaan erityisen suuri määrä erilaisia ammatteja, jolloin sen voidaan katsoa soveltuvan geologeihin edellyttäen, että he ovat hankkineet ammattipätevyytensä tutkintoon valmistavilla vähintään kolme vuotta kestävillä korkeakouluopinnoilla."

Korkeakoulututkintojen tunnustamisen perusteet

13 Järjestelmä perustuu samankaltaisuuteen ammattitoimintojen välillä; sen, jota siirtolainen harjoittaa kotimaisen koulutuksensa perusteella ja sen, jota hän haluaa harjoittaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa(8). Yleisen järjestelmän erikoisuus on kuitenkin siinä, että periaatteessa koulutusten välistä vastaavuutta ei perusteta koulutusten vertailuun ja niiden samankaltaisuuden toteamiseen, vaan kyseisten ammattitoiminnan alojen vertailuun ja olettamukseen, että jos pääasiallisesti harjoitettava toiminta on samanlaista, siihen valmistava koulutus on myöskin riittävän samanlaista tutkintojen tunnustamiseksi(9).

14 Tutkintojen vastavuoroisen tunnustamisen taustalla olevat perusteet ilmaisevat myös sen rajat. Yhteisön lainsäätäjän tavoitteet on tämän vuoksi selvästi ilmaistu direktiivin kolmannessa perustelukappaleessa. Direktiivin tarkoituksena on poistaa tutkinnoista aiheutuvat liikkuvuuden esteet sellaisissa tapauksissa, kun "ammattitoiminta vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttää keskiasteen jälkeistä koulutusta edellyttäen, että yhteisön kansalaisilla on tähän toimintaan kelpoisuuden antava tutkintotodistus (- -)"(10).

Direktiivissä ei kuitenkaan anneta keinoja jäsenvaltioissa vallitsevien ammatillisten rakenteiden välisten erojen poistamiseksi:

"ottaen kuitenkin huomioon, ettei korkeakoulututkintojen vastavuoroisen tunnustamisen yleisen järjestelmän tarkoituksena ole muuttaa niitä ammattisääntöjä, ammattietiikkaan liittyvät säännöt mukaan lukien, joita sovelletaan jokaiseen jäsenvaltion alueella ammattia harjoittavaan henkilöön, eikä olla soveltamatta näitä sääntöjä muuttajiin; tässä järjestelmässä määrätään vain niistä toimenpiteistä, joilla varmistetaan, että muuttajat noudattavat vastaanottavan jäsenvaltion ammattisääntöjä"(11).

Tästä syystä ei voida väittää, että järjestelmä tarjoaa jokaiselle yhteisön kansalaiselle mahdollisuuden harjoittaa ammattiaan koko yhteisön alueella. Ammatin on lisäksi oltava olemassa siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella hän haluaa sitä harjoittaa.

15 Vaikka ammatin olemassaolo onkin välttämätöntä yleisen järjestelmän soveltamiseksi, se ei yksin riitä. Kyseisen ammatin on tämän lisäksi oltava säännelty ammatti(12).

Säännelty ammatti: yleisen järjestelmän "keskeinen käsite"

16 Direktiivillä toteutetun yleisen järjestelmän soveltaminen edellyttää, että kyseisen ammatin harjoittamisen aloittamisesta tai sen harjoittamisesta on annettu oikeussääntöjä. Tällä edellytyksellä on kaksi perustavanlaatuista vaikutusta.

17 Yleisen järjestelmän soveltaminen tulee mahdolliseksi ensinnäkin silloin, kun vastaanottavassa jäsenvaltiossa kyseinen ammattitoiminta on säänneltyä: "Tätä direktiiviä sovelletaan jokaiseen jäsenvaltion kansalaiseen, joka haluaa harjoittaa säänneltyä ammattia vastaanottavassa jäsenvaltiossa itsenäisenä ammatinharjoittajana tai palkatussa työssä."(13)

18 Toiseksi se, että ammattitoiminta on säänneltyä, velvoittaa vastaanottavan jäsenvaltion ryhtymään kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin muissa jäsenvaltioissa kyseiseen ammattiin valmistavan koulutuksen perusteella saatujen pätevyyttä osoittavien todistusten tunnustamiseksi.

"Kun säännellyn ammatin harjoittamiseen ryhtyminen tai sen harjoittaminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttää tutkintotodistusta (- -)"(14).

19 "Säännellyn ammatin" käsitteen sisältö on siten keskeinen tekijä niin yleisen järjestelmän soveltamisalan määrittämiseksi(15) kuin järjestelmän toimeenpanoa koskeviin kansallisiin toimenpiteisiin ryhtymiseksikin(16). Yleisen järjestelmän soveltamisalan määrittämiseksi on siis ensiarvoisen tärkeää määritellä tämän käsitteen sisältö.

"Säännellyn ammatin" määritelmä

20 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy, pitäisikö "säännellyn ammatin" käsite ymmärtää laajan määritelmän mukaisesti.

21 Koska työmarkkinoiden käyttäytymisestä tehdyt sosiologiset ja tilastolliset selvitykset osoittavat, että kansallisen yliopistotasoisen tutkinnon suorittaneet henkilöt ovat työhönotossa etusijalla muihin yhteisön kansalaisiin nähden, joilla on muussa jäsenvaltiossa suoritettu tutkinto, niiden nojalla voitaisiin todeta, että kyseinen ammatti on välillisen sääntelyn kohteena. Näin direktiiviä voitaisiin soveltaa.

Tästä syystä vastaanottavan jäsenvaltion tulisi ryhtyä toimenpiteisiin, joiden avulla toisessa jäsenvaltiossa suoritetun tutkinnon sisällöllinen vastaavuus vastaanottavan jäsenvaltion kansallisen yliopistotasoisen tutkinnon kanssa voitaisiin tunnustaa(17).

22 Säännellyn ammatin -käsitteellä voidaan myös toisaalta katsoa olevan "tavoitehakuinen"(18), direktiivillä tavoitellun päämäärän mukainen sisältö.

23 Edellä mainitun kannan mukaan säännellyksi ammatiksi tulisi katsoa se, jonka harjoittamiseen ryhtyminen ja harjoittaminen on kansallisen sääntelyn kohteena.

24 Käsitykseni mukaan yhteisöjen lainsäätäjän direktiivissä omaksuma määritelmä on tavoitehakuinen. Tämä voidaan osoittaa tutkimalla 1 artiklan c ja d kohtaa ja yksilöimällä sen jälkeen ne epäkohdat, joita "säännellyn ammatin" käsitteelle annetusta laajasta määritelmästä väistämättä seuraisi.

Direktiivin 1 artiklan c ja d kohdan arviointi

25 Direktiivin 1 artiklan c ja d kohdan sanamuodon voidaan katsoa määrittelevän "säännellyn ammatin" selkeän tavoitehakuisesti:

"c) - - (tarkoitetaan) säänneltyä ammattitoimintaa tai niiden toiminnan lajien yhdistelmää, jotka muodostavat tämän ammatin jäsenvaltiossa;

d) ammattitoimintaa, johon ryhtymiseksi tai harjoittamiseksi tai jonka jotakin harjoittamisen muotoa varten jäsenvaltiossa edellytetään suoraan tai välillisesti lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti tutkinnon suorittamista - - "(19).

26 Yhteisöjen lainsäätäjä ottaa huomioon kaksi vaihtoehtoista tilannetta. Ensimmäisessä tilanteessa laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä asetetaan ammatin harjoittamisen aloittamisen edellytykseksi suoritettu tutkinto. Toisessa tilanteessa suoritettu tutkinto on säännösten nojalla ammatin harjoittamisen edellytys.

27 Ensimmäisessä tilanteessa ammattipätevyyttä osoittavan todistuksen hallinta on ammatin harjoittamisen aloittamisen välttämätön edellytys. Näitä tapauksia ei ole vaikea tunnistaa.

Voidaan sanoa, että toiminta on säänneltyä silloin, "(- -) kun mainittu edellytys perustuu valtiolliseen sääntelyyn. Kyseisillä säännöksillä asetetaan suoraan pätevyyttä koskevat vaatimukset tai annetaan ammatilliselle järjestölle toimivalta vaatimusten asettamiseen. Tämän sääntelyn tai mainitun valtuutuksen perusteella asetettujen vaatimusten on oltava sellaisia, että direktiiviä voidaan soveltaa"(20).

28 Edellä mainitussa toisessa tilanteessa on vaikeampi erottaa täsmällisesti direktiivissä tarkoitettuja tapauksia. Tästä syystä direktiivin 1 artiklan d kohdassa tarkennetaan säännellyn ammattitoiminnan harjoittamisen muotoja kolmessa erilaisessa tilanteessa.

29 a) Ammattitoiminnan harjoittaminen edellyttää ammattinimikkeen käyttämistä(21).

Kaikissa jäsenvaltioissa esimerkiksi asianajajien toiminta tai osa siitä on säänneltyä ammattitoimintaa (oikeudessa esiintymiseltä ja puolustuksen edustajana toimimiselta edellytetään erityistä ammattipätevyyttä - -).

30 Ammattinimikkeeksi katsotaan alalla erityistä kelpoisuutta osoittavan ja palkkaan tai korvaukseen oikeuttavan toiminnan yhteydessä käytetty nimike. Kyseessä voi olla ammattinimike vain, jos viranomainen on joko suoraan asettanut nimikkeen myöntämisen edellytykset tai valtuuttanut erityisen toimielimen (lautakunnan tai jonkin ammatillisen elimen) asettamaan, ja jos viranomainen vastaa nimikkeen suojasta asettamalla väärinkäytösten estämiseksi rikosoikeudellisia seuraamuksia.

31 Viranomaisen osuus nimikkeen myöntämisessä on ratkaisevaa. Viranomainen määrittelee ammattinimikkeen ja erottaa sen muusta nimityksestä tai ominaisuudesta, jonka käyttämiseen tietty ammatillinen ryhmittymä tai tieteellinen yhteisö myöntää luvan (esimerkiksi Ranskassa, psykoanalyytikon ammatin harjoittaminen).

32 b) Toisesta ammattitoiminnan harjoittamisen muodosta säädetään direktiivin 1 artiklan d kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa(22).

33 Kohdassa mainitussa tilanteessa ammattitoimintaan ryhtymiselle ei ole asetettu erityisiä edellytyksiä, mutta sen harjoittaminen edellyttää todistusta määrätystä ammattipätevyydestä.

34 Saksassa tämä pätee esimerkiksi psykologin ammattitoimintaan ilman lääkärin pätevyyttä, sillä periaatteessa psykologin ammatin harjoittamiselle ei ole asetettu pätevyysedellytyksiä, mutta sosiaaliturvan perusteella maksettavan korvauksen voi saada vain ammattipätevyyden omaavien psykologien tarjoamista palveluista. Yhteisöjen lainsäätäjä on tullut edellä mainitun perusteella seuraavaan tulokseen: ammattitoiminta on säänneltyä, jos sitä harjoitetaan sosiaaliturvajärjestelmän tai muun vastaavan järjestelmän alaisuudessa.

35 c) Kolmas ja viimeinen direktiivin kattama ammattitoiminnan muoto määritellään 1 artiklan d kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa.(23)

36 Yhteisön lainsäätäjän direktiivin johdanto-osassa(24) määrittelemä kolmas vaihtoehtoinen tilanne koskee tiettyjä melko harvinaisia ammatillisia yhdistyksiä, joita ei juurikaan tavata manner-Euroopassa, mutta jotka ovat hyvin yleisiä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa. Tällaisia yhdistyksiä ovat muun muassa yhdistykset,

- joiden tavoitteena on edistää tietyn ammattialan pätevyysvaatimusten korkeaa tasoa;

- jotka edellyttävät jäseniltään tiettyä koulutustasoa ja ammattietiikan noudattamista;

- jotka viranomaiset ovat tunnustaneet tavoitteiltaan yleishyödyllisiksi, kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa, missä kyseisten yhdistysten erityinen asema tunnustetaan Royal Charterin avulla.

37 Tästä syystä säännellyksi ammatiksi katsotaan tämänkaltaisen yhdistyksen jäsenen harjoittama ammattitoiminta, joista direktiivissä esimerkinomaisesti annetaan Yhdistyneen kuningaskunnan osalta 38 yhdistyksen luettelo (Institute of Chartered Accountants in England and Wales, British Psychological Society jne.).

Laajasta määritelmästä seuraavat epäkohdat

38 Laajan määritelmän omaksumisesta seuraa väistämättä ainakin neljä merkittävää epäkohtaa.

39 Ensinnäkin, jos päädyttäisiin omaksumaan käsitteen laaja määritelmä olisi katsottava, että direktiiviä ei ole osoitettu jäsenvaltioille vaan työmarkkinoilla toimiville taloudellisille yksiköille. Direktiivin 14 artiklan mukaan kuitenkin "tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille".

40 Toiseksi jäsenvaltiot velvoitettaisiin näin muuttamaan kunkin kansallisella alueella jo olemassa olevia ammatillisia rakenteita.

Tämä ei kuitenkaan ole ollut yhteisön lainsäätäjän tarkoitus, kuten jo aikaisemmin on todettu(25).

41 Lisäksi laajaan määritelmään päätyminen suosisi tutkintotodistusten väärentämistä ja johtaisi suurta yleisöä eli ammatinharjoittajien todennäköisintä asiakaskuntaa harhaan, jos ammattia harjoittavien sallittaisiin käyttää yliopistollisia arvosanoja, mihin heillä ei koulutuksensa ja yliopistouransa perusteella kuitenkaan olisi oikeutta.

42 Yhteisöjen lainsäätäjä onkin selvästi ilmaissut, ettei kyseisellä sääntelyllä saa olla tämänkaltaisia vaikutuksia(26), minkä lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Kraus(27) 31.3.1993 antamassaan tuomiossa katsonut, että:

"- - tarve suojata asiaan muutoin perehtymättömiä henkilöitä yliopistollisten arvosanojen väärinkäyttöä vastaan on sellainen oikeutettu intressi, jonka perusteella jäsenvaltio voi asettaa rajoituksia perustamissopimuksessa turvattujen perusvapauksien käyttämiselle silloin, kun nimikettä käytetään siitä huolimatta, ettei tutkintoa ole suoritettu sen valtion kansallisia oikeussääntöjä noudattaen, missä tutkinnon suorittanut on aikonut nimikettä käyttää".

43 Lopuksi on vielä todettava, että yleisen järjestelmän soveltaminen riippuu ainoastaan tutkinnon suorittamiselle tai tutkintonimikkeen saamiselle jäsenvaltiossa asetetuista koulutuksen tasoa ja kestoa koskevista vähimmäisvaatimuksista.

Yleistä järjestelmää voidaan kuitenkin soveltaa, kuten edellä on todettu(28), vain siinä tapauksessa, että kyseessä on jäsenvaltiossa säännelty ammatti.

44 Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa käsiteltävänä olevan pääasian osalta on kuitenkin todettava, ettei se kuulu direktiivissä mainittuihin vaihtoehtoisiin tilanteisiin(29). Voidaan siis katsoa, ettei kyseessä ole säännelty ammatti, sillä geologin ammatin harjoittamisen aloittamiselle tai sen harjoittamiselle ei Saksassa ole viranomaisten toimesta suoraan tai välillisesti asetettu pakottavia säännöksiä. Tästä syystä voidaan todeta, että ammatin harjoittamisen aloittaminen tai sen harjoittaminen on vapaata(30).

Ammatinharjoittajia velvoittavat vain työmarkkinoilla vallitsevat säännöt ja työmarkkinoiden käyttäytyminen, eivätkä oikeudelliset pakotteet.

45 Kuten on esitetty, direktiivin tarkoituksena ei ole velvoittaa jäsenvaltioita muuttamaan ammattitoimintaa koskevia ammatillisia rakenteita. Siten sen tarkoituksena ei voi myöskään olla taloudellisten toimijoiden käyttäytymisen rajoittaminen siten, että niiden olisi palkattava työntekijöitä, jotka eivät pysty osoittamaan juuri tiettyä edellytettyä ammattipätevyyttä, tai siten, että niiden olisi vääristettävä todellisuutta sallimalla henkilöiden hyötyä tietystä tutkinnosta, jota he eivät ole suorittaneet.

46 Tämän selvityksen johdosta esitän, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kieltävästi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäiseen kysymykseen.

47 Annetun vastauksen johdosta toiseen kysymykseen vastaaminen on tarpeetonta.

48 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Berliinin Oberverwaltungsgerichtin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen annettaisiin seuraava vastaus:

"Vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY 1 artiklan c kohtaa yhdessä sen 1 artiklan d kohdan kanssa on tulkittava siten, että kyseessä voi olla säännelty ammatti vain siinä tapauksessa, että viranomainen on suoraan tai välillisesti säännellyt ammatin harjoittamisen aloittamista tai sen harjoittamista, ja että näiden sääntöjen noudattamatta jättämisestä on määrätty rikosoikeudellinen seuraamus."

(1) - EYVL 1989 L 19, s. 16.

(2) - Nelivuotisten yliopistotasoisten opintojen perusteella saatu kreikkalainen geologin tutkinto.

(3) - Kohdassa säädetään, että "vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tunnustettava jäsenvaltioiden kansalaisten, jotka täyttävät niiden alueella säännellyn ammatin harjoittamiseen ryhtymisen ja sen harjoittamisen edellytykset, oikeus käyttää tätä ammattia vastaavaa vastaanottavan jäsenvaltion ammattinimikettä".

(4) - Ranskankielinen käännös, s. 9.

(5) - Vuosina 1975-1985 hyväksyttiin seitsemän alojen välistä tunnustamisjärjestelmää, joita sovelletaan useilla eri terveydenhuollon aloilla ja arkkitehtuurin alalla: lääkäreihin, sairaanhoitajiin, hammaslääkäreihin, eläinlääkäreihin, kätilöihin, apteekkareihin ja arkkitehteihin.

(6) - Direktiivin ensimmäinen, toinen ja kolmas perustelukappale.

(7) - EYVL 1991 C 35, s. 12.

(8) - Direktiivin viides perustelukappale.

(9) - Näin Beuve-Méry, J. J.: La reconnaissance des diplômes: le système général adopté le 21.12.1989 par le Conseil des Communautés européennes, Revue du marché commun, nro 336, huhtikuu 1990, s. 293.

(10) - Kolmas perustelukappale, kursivointi kirjoittajan.

(11) - Direktiivin yhdestoista perustelukappale.

(12) - Direktiivin kolmas, viides, kahdeksas, yhdeksäs ja kymmenes perustelukappale.

(13) - Direktiivin 2 artiklan 1 kohta, kursivointi kirjoittajan.

(14) - Direktiivin 3 artiklan 1 kohta, kursivointi kirjoittajan.

(15) - Direktiivin 2 artiklan 1 kohta.

(16) - Direktiivin 3 artikla.

(17) - Direktiivin 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

(18) - Pertek, J.: Reconnaissance des diplômes: systèmes sectoriels, systèmes généraux, Jurisclasseurs, 1994, osa 720.

(19) - Kursivointi kirjoittajan.

(20) - Ks. edellä Pertek, J., 62 kohta, 2 alakohta.

(21) - Direktiivin 1 artiklan d kohdan ensimmäisen kohdan ensimmäinen alakohta: "toiminnan harjoittaminen ammattinimikkeellä sikäli kuin tällaisen nimikkkeen käyttö on sallittu vain niille, joilla on lakien asetusten tai hallinnollisten määräysten mukainen tutkintotodistus".

(22) - "(- -) terveydenhuoltoon liittyvän ammattitoiminnan harjoittaminen, sikäli kuin palkan tai korvauksen saaminen tällaisesta toiminnasta kansallisten sosiaaliturvajärjestelyjen perusteella edellyttää tutkintotodistusta".

(23) - "Jos ensimmäistä alakohtaa ei voida soveltaa, ammattitoimintaa pidetään säänneltynä ammattitoimintana, kun sitä harjoittavat sellaisen yhdistyksen tai järjestön jäsenet, jonka tarkoituksena on erityisesti edistää ja ylläpitää korkeaa tasoa kyseisellä ammattialalla ja jonka jäsenvaltio on tätä tarkoitusta varten erityisesti tunnustanut ja joka: - myöntää tutkintotodistuksen jäsenilleen,

- huolehtii, että yhdistyksen tai järjestön jäsenet kunnioittavat sen määräämiä ammattisääntöjä ja

- myöntää heille oikeuden käyttää tätä tutkintotodistusta vastaavaa nimikettä, lyhennettä tai asemaa. Liitteenä on luettelo, joka ei ole tyhjentävä, niistä yhdistyksistä ja järjestöistä, jotka silloin kun tämä direktiivi on annettu, täyttävät toisessa alakohdassa säädetyt edellytykset. Myöntäessään toisessa alakohdassa tarkoitetun tunnustuksen yhdistykselle tai järjestölle jäsenvaltion on ilmoitettava siitä komissiolle, joka julkaisee sen yleisölle tiedoksi Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä."

(24) - Direktiivin seitsemäs perustelukappale.

(25) - Tämän ratkaisuehdotuksen 14 kohta.

(26) - Direktiivin kymmenes perustelukappale.

(27) - Asia C-19/92, Kraus (Kok. 1993, s. I-1663, 35 kohta).

(28) - Tämän ratkaisuehdotuksen 15-19 kohta.

(29) - Tämän ratkaisuehdotuksen 27-37 kohta.

(30) - Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja asianosaiset ovat myöntäneet tämän suullisessa käsittelyssä.