ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

Tältä osin on aluksi todettava, että unionin tuomioistuin on katsonut arvonlisäverodirektiivin 199 artiklasta, jossa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus soveltaa sen 1 kohdan a–g alakohdassa tarkoitetuissa tilanteissa käännetyn veronmaksuvelvollisuuden järjestelmää, jossa arvonlisäveron on velvollinen maksamaan se verovelvollinen, jolle arvonlisäverollinen suoritus tehdään, että tämä säännös on poikkeus kyseisen direktiivin 193 artiklassa esitetystä periaatteesta ja että sitä on näin ollen tulkittava suppeasti, mutta suppea tulkinta ei kuitenkaan saa johtaa siihen, että poikkeus menettää vaikutuksensa (ks. vastaavasti tuomio 13.6.2013, Promociones y Construcciones BJ 200, C‑125/12, EU:C:2013:392, 23 ja 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 26.4.2017, Farkas, C‑564/15, EU:C:2017:302, 25 kohta).
84

Jos toimijalla, joka on tosiasiallisesti jättänyt tarjouksen ja joka on suljettu hankintamenettelyn ulkopuolelle riidanalaisten menettämisehtojen perusteella, tai tarjoajalla, jolle on osoitettu menettämispäätös samojen ehtojen perusteella, on oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tällaista ulkopuolelle sulkemista tai menettämistä vastaan ja jos asianosaiset voivat saada korvauksen kärsimästään vahingosta siinä tapauksessa, että kyseiset seikat osoittautuvat myöhemmin – myös unionin oikeuden rikkomisen vuoksi – perusteettomiksi, tällaisten ehtojen on katsottava täyttävän suhteellisuusperiaatteesta johdettavat vaatimukset.
4

Direktiivin 98/5 3 artiklan 1 ja 2 kohdan sanamuoto on seuraava: ”1. Asianajajan, joka haluaa harjoittaa ammattiaan muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa hän on hankkinut ammatillisen pätevyytensä, on kirjoittauduttava kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen pitämään luetteloon. 2. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on merkittävä asianajaja luetteloon saatuaan nähtäväkseen todistuksen siitä, että asianajaja on merkitty sen jäsenvaltion, josta hän on peräisin, toimivaltaisen viranomaisen pitämään luetteloon. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi vaatia, että tämä sen jäsenvaltion, josta asianajaja on peräisin, toimivaltaisen viranomaisen antama todistus ei ole sitä esitettäessä kolmea kuukautta vanhempi. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ilmoittaa sen jäsenvaltion, josta asianajaja on peräisin, toimivaltaiselle viranomaiselle tästä luetteloon merkitsemisestä.”
1)

[SEUT 108] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion julkisen yleisradiotoiminnan rahoitusjärjestelmää koskeva muutos, jolla korvataan televisio- ja radiovastaanottimen hallussapitoon perustuva lupamaksu yleisradiomaksulla, joka on maksettava erityisesti asunnon tai liiketilan hallinnan perusteella, ei ole tässä säännöksessä tarkoitettu voimassa olevan tuen muutos, josta on ilmoitettava komissiolle SEUT 108 artiklan 3 kohdan nojalla.
6

Kyseisen direktiivin 24 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa: ”Jollei kansalliseen turvallisuuteen tai yleiseen järjestykseen liittyvistä erittäin painavista syistä muuta johdu, jäsenvaltioiden on mahdollisimman pian sen jälkeen, kun pakolaisaseman saaneelle henkilölle on myönnetty kansainvälistä suojelua, annettava hänelle oleskelulupa, jonka on oltava voimassa vähintään kolme vuotta ja joka on voitava uusia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 21 artiklan 3 kohdan soveltamista.”
7

Direktiivin 2009/72 15 artiklassa, jonka otsikko on ”Ajojärjestys ja tasapainottaminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Siirtoverkonhaltija vastaa sähköntuotantolaitosten ajojärjestyksestä alueellaan sekä rajayhdysjohtojen käytön määrittelemisestä, jos se harjoittaa sellaista toimintoa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sähköntoimitusta sopimusvelvoitteiden perusteella, mukaan lukien tarjouserittelyistä aiheutuvat velvoitteet. 2. Sähköntuotantolaitosten ajojärjestys ja rajayhdysjohtojen käyttö on määriteltävä sellaisin puolueettomin perustein, jotka kansallisten sääntelyviranomaisten, mikäli nämä ovat toimivaltaisia, on hyväksyttävä ja jotka on julkaistava ja joita on sovellettava syrjimättömällä tavalla siten, että sähkön sisämarkkinoiden moitteeton toiminta varmistetaan. Näissä perusteissa on otettava huomioon käytettävissä olevista tuotantolaitoksista tai rajayhdysjohtojen kautta tapahtuvista siirroista saatavan sähkön taloudellinen arvojärjestys sekä verkon tekniset rajoitukset. – – 7. Siirtoverkonhaltijoiden vahvistamien sähköverkon tasapainottamista koskevien sääntöjen on oltava tasapuolisia, avoimia ja syrjimättömiä, ja niihin on sisällyttävä säännöt verkon käyttäjiltä energian tasepoikkeamista veloitettavista maksuista. Siirtoverkonhaltijoiden näiden palvelujen tarjontaan soveltamat ehdot ja edellytykset, tariffit ja säännöt mukaan luettuina, on vahvistettava syrjimättömällä ja kustannuksia vastaavalla tavalla 41 artiklan 6 kohdan mukaista menetelmää noudattaen, ja ne on julkaistava.”
68

Kaikkien edellä olevien seikkojen perusteella ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava, että yhtäältä arvonlisäverodirektiivin 146 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja toisaalta tätä säännöstä ja arvonlisäverodirektiivin 153 artiklaa yhdessä on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion verotuskäytännölle, jonka nojalla tavaroiden maastavientiin välittömästi liittyvien kuljetuspalvelujen osalta ja näihin kuljetuspalveluihin osallistuvien välittäjien suorittamien palvelujen osalta säädetyn arvonlisäverovapautuksen edellytyksenä on, että maksuvelvollinen esittää vientitullausilmoituksen kyseisistä tavaroista. Tältä osin toimivaltaisten viranomaisten on tällaisten vapautusten myöntämistä varten tutkittava, voidaanko kyseisten tavaroiden maastavientiä koskevan edellytyksen täyttyminen päätellä riittävällä todennäköisyydellä kaikista niistä todisteista, jotka voivat olla näiden viranomaisten käytettävissä. Tässä asiayhteydessä maksuvelvollisen esittämä ja tavaroiden määränpäänä olevan kolmannen maan tullitoimipaikan vahvistama TIR-carnet on asiakirja, joka näiden viranomaisten on periaatteessa otettava asianmukaisesti huomioon, jollei niillä ole täsmällisiä syitä epäillä tämän asiakirjan aitoutta tai luotettavuutta.
1)

SEUT 56 ja SEUT 57 artiklaa ja Kroatian tasavallan liittymisehdoista sekä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen mukautuksista tehdyn asiakirjan liitteessä V olevan 2 luvun 2 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltiolla on oikeus rajoittaa Kroatiaan sijoittautuneen yrityksen kroatialaisten työntekijöiden työhön lähettämistä vaatimalla työlupaa, kun työhön lähettäminen tapahtuu näiden työntekijöiden siirtämisenä toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen yritykseen palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16.12.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/71/EY 1 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla siinä tarkoituksessa, että viimeksi mainittu yritys suorittaa palvelun mainituista jäsenvaltioista ensimmäisessä.
9

Tämä englanniksi laadittu lauseke oli viimeisimmässä, 20.12.2005 päivätyssä jälleenmyyntisopimuksen versiossa seuraava: ”This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple [Sales International] reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple [Sales International] is occurring.”
4

Arvonlisäverodirektiivin 143 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta seuraavat liiketoimet: – – d) kolmannelta alueelta tai kolmannesta maasta lähetettyjen tai kuljetettujen tavaroiden maahantuonti muuhun kuin lähetyksen tai kuljetuksen saapumisjäsenvaltioon, jos näiden tavaroiden luovutus on 201 artiklan perusteella veronmaksuvelvolliseksi määrätyn tai hyväksytyn maahantuojan suorittamana 138 artiklan mukaisesti vapautettu verosta; – – 2. Edellä 1 kohdan d alakohdassa säädettyä vapautusta sovelletaan tapauksiin, joissa tavaroiden maahantuontia seuraa 138 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan c alakohdan nojalla verosta vapautettu tavaroiden luovutus, ainoastaan, jos maahantuoja on tuontihetkellä toimittanut tuontijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ainakin seuraavat tiedot: a) maahantuojalle tuontijäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste tai arvonlisäveron maksamisesta vastaavalle maahantuojan veroedustajalle tuontijäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste; b) asiakkaan, jolle tavarat luovutetaan 138 artiklan 1 kohdan mukaisesti, toisessa jäsenvaltiossa myönnetty arvonlisäverotunniste – –; c) näyttö siitä, että maahantuodut tavarat on tarkoitus kuljettaa tai lähettää tuontijäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin säätää, että c alakohdassa tarkoitettu näyttö on esitettävä toimivaltaisille viranomaisille ainoastaan pyydettäessä.”
110

Kyseisellä tuomioistuimella ei tosin ole tätä velvollisuutta silloin, kun se toteaa, että esille tullut kysymys on vailla merkitystä tai että unionin tuomioistuin on jo tulkinnut kyseessä olevaa unionin oikeuden säännöstä tai määräystä taikka että se, miten unionin oikeutta on sovellettava, on niin ilmeistä, ettei tästä ole mitään perusteltua epäilystä, ja sen arvioinnissa, onko kyse tällaisesta tilanteesta, huomioon on otettava unionin oikeuden ominaispiirteet, sen tulkintaan liittyvät erityiset ongelmat sekä vaara oikeuskäytäntöjen eroavaisuuksien syntymisestä unionin alueella (ks. vastaavasti tuomio 6.10.1982, Cilfit ym., 283/81, EU:C:1982:335, 21 kohta; tuomio 9.9.2015, Ferreira da Silva e Brito ym., C-160/14, EU:C:2015:565, 38 ja 39 kohta ja tuomio 28.7.2016, Association France Nature Environnement, C-379/15, EU:C:2016:603, 50 kohta).
3)

Direktiivin 85/337 10 a artiklan viidettä kohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/35, on tulkittava siten, että pääasian kaltaisessa oikeusriidassa oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistavalla kansallisella tuomioistuimella on velvollisuus yhdenmukaiseen tulkintaan siltä osin kuin oikeudenkäyntikulujen jakamista koskevan lainvoimaisen päätöksen oikeusvoima ei estä sitä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistettava.
24

Heti aluksi on huomautettava, että nyt käsiteltävänä olevaan ennakkoratkaisupyyntöön ei sisälly mitään seikkaa, josta voitaisiin päätellä, että pääasiassa olisi kyseessä jokin 5.12.2000 annetussa tuomiossa Guimont (C‑448/98, EU:C:2000:663) ja 18.10.1990 annetussa tuomiossa Dzodzi (C‑297/88 ja C‑197/89, EU:C:1990:360), joihin on viitattu 15.11.2016 annetun tuomion Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874) 52 ja 53 kohdassa, viitatussa oikeuskäytännössä tarkoitetuista tilanteista. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole etenkään todennut, että sillä olisi Belgian oikeuden nojalla velvollisuus huolehtia siitä, että Fremolucilla on samat oikeudet kuin ne, jotka jonkin toisen jäsenvaltion kansalaisella on unionin oikeuden nojalla samassa tilanteessa, tai että unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä olisi sovellettava Belgian lainsäädännön nojalla.
45

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ennakkoratkaisupyynnössään esittänyt, että valituksilla on Alankomaiden oikeudessa tietyillä muilla hallinto-oikeuden aloilla kuin kansainvälistä suojelua koskevissa asioissa suoraan lain nojalla lykkäävä vaikutus. Tästä huolimatta on todettava, ettei yksikään unionin tuomioistuimelle huomautuksia esittäneistä asian osapuolista ole tuonut esiin epäilyjä siitä, etteikö pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö olisi vastaavuusperiaatteen vaatimusten mukainen. Joka tapauksessa on niin, ettei unionin tuomioistuimella olevasta asiakirja-aineistosta käy ilmi seikkoja, joiden avulla voitaisiin arvioida, ovatko kyseisillä oikeudenaloilla tehdyt valitukset, kun niitä tarkastellaan kohteensa, perusteidensa ja olennaisten osatekijöidensä kannalta, vertailukelpoisia pääasiassa kyseessä olevan valituksen kanssa, tai tutkia, voidaanko ensin mainittuja valituksia pitää edellä 44 kohdassa mainitut seikat huomioon ottaen edullisempina kuin jälkimmäistä valitusta.
39

Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 36 ja 37 kohdassa, että riidanalainen merkki on kuviomerkki, joka koostuu säännöllisesti toistuvien osatekijöiden sarjasta, voi jatkua loputtomiin neljässä suunnassa ja sopii erityisesti käytettäväksi pinnan kuviona. Tuomion 48 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että merkin kattamat tavarat ovat osaksi tavaroita, joissa on mitä ilmeisimmin usein pinnan kuvioita, kuten muotituotteita laajassa merkityksessä, ja osaksi tavaroita, joissa vähemmän ilmeisemmin on usein pinnan kuvioita. Se katsoi kyseisen tuomion 54 ja 55 kohdassa, että on näin ollen lähtökohtaisesti todennäköistä, että tällaista merkkiä käytetään sen ominaispiirteiden vuoksi pinnan kuviona, että vain silloin, kun käyttö pinnan kuviona on kyseisten tavaroiden luonteen vuoksi epätodennäköistä, tällaista merkkiä ei voida katsoa kyseisten tavaroiden pinnan kuvioksi ja että muissa tapauksissa voidaan katsoa, että kyseinen merkki on todella pinnan kuvio.
3

Viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä, asetusten (EY) N:o 1493/1999, (EY) N:o 1782/2003, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 3/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2392/86 ja (EY) N:o 1493/1999 kumoamisesta 29.4.2008 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 479/2008 (EUVL 2008, L 148, s. 1) kumottiin maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetun asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) muuttamisesta 25.5.2009 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 491/2009 (EUVL 2009, L 154, s. 1). Pääasian tosiseikkojen tapahtumahetkellä sovellettiin kuitenkin edelleen asetusta N:o 479/2008. Viimeksi mainitun asetuksen 3 artiklassa, joka kuului sen II osastossa olevaan 1 lukuun, jonka otsikko oli ”Tukiohjelmat”, säädettiin seuraavaa: ”Tässä jaksossa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat sitä, miten yhteisön varoja myönnetään jäsenvaltioille ja sitä, miten jäsenvaltioiden on käytettävä kyseisiä varoja kansallisissa tukiohjelmissa, jäljempänä ’tukiohjelmat’, viinialan erityisten tukitoimenpiteiden rahoittamiseksi.”
25

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii siis, mitä kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu yksityisten välinen riita-asia, on unionin oikeuden nojalla velvollinen tekemään silloin, kun sovellettava kansallinen lainsäädäntö on selvästi sellaisten direktiivin säännösten vastainen, jotka täyttävät kaikki välittömän oikeusvaikutuksen syntymisen edellytykset, ja kun kansallista lainsäädäntöä on mahdotonta tulkita tavalla, joka olisi direktiivin mukainen.
8

Kyseisen direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on toteutettava erityisten suojelutoimien alueilla tarvittavat suojelutoimenpiteet ja laadittava tarvittaessa tarkoituksenmukaisia käyttösuunnitelmia, jotka koskevat erityisesti näitä alueita tai jotka sisältyvät muihin kehityssuunnitelmiin, sekä tarpeellisia lainsäädännöllisiä, hallinnollisia tai sopimusoikeudellisia toimenpiteitä, jotka vastaavat liitteen I luontotyyppien ja liitteessä II esitettyjen lajien ekologisia vaatimuksia alueilla. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava erityisten suojelutoimien alueilla tarpeellisia toimenpiteitä luontotyyppien ja lajien elinympäristöjen heikentymisen sekä niitä lajeja koskevien häiriöiden estämiseksi, joita varten alueet on osoitettu, siinä määrin kuin nämä häiriöt saattaisivat vaikuttaa merkittävästi tämän direktiivin tavoitteisiin. 3. Kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, mutta ovat omiaan vaikuttamaan tähän alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin. Alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnista tehtyjen johtopäätösten perusteella ja jollei 4 kohdan säännöksistä muuta johdu, toimivaltaiset kansalliset viranomaiset antavat hyväksyntänsä tälle suunnitelmalle tai hankkeelle vasta varmistuttuaan siitä, että suunnitelma tai hanke ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen, ja kuultuaan tarvittaessa kansalaisia. 4. Jos suunnitelma tai hanke on alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnin kielteisestä tuloksesta huolimatta ja vaihtoehtoisten ratkaisujen puuttuessa kuitenkin toteutettava erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä, mukaan lukien sosiaaliset tai taloudelliset syyt, jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarvittavat korvaavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että Natura 2000:n yleinen kokonaisuus säilyy yhtenäisenä. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle toteutetut korvaavat toimenpiteet. Jos kyseisellä alueella on ensisijaisesti suojeltava luontotyyppi ja/tai laji, ainoat kysymykseen tulevat näkökohdat ovat sellaisia, jotka liittyvät ihmisen terveyteen tai yleiseen turvallisuuteen tai ensisijaisen tärkeisiin suotuisiin vaikutuksiin ympäristöön taikka, komission lausunnon mukaan, muihin erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottaviin syihin.”
20

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on totta, että unionin tuomioistuin on katsonut 31.1.2013 antamassaan tuomiossa Stroy trans (C‑642/11, EU:C:2013:54) ja 31.1.2013 antamassaan tuomiossa LVK (C‑643/11, EU:C:2013:55), että silloin, jos katsotaan, ettei kyseistä liiketoimea ole todella toteutettu, koska laskun antaja on syyllistynyt petokseen tai toiminut sääntöjenvastaisesti tai että näin on toimittu luovutusketjussa ennen sitä liiketoimea, johon on vedottu vähennysoikeuden perusteena, laskun saajalta voidaan evätä arvonlisäveron vähennysoikeus vain, jos osoitetaan objektiivisesti ja edellyttämättä, että laskun saaja suorittaa sille kuulumattomia tarkastuksia, että laskun saaja tiesi tai sen olisi pitänyt tietää, että mainittu liiketoimi oli osa arvonlisäveropetosta, minkä selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen asia.
59

Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuin on yksilöinyt kaksi kriteeriä, jotka määrittävät, liittyykö kanne, joka koskee sivuliikkeen toimintaa, jäsenvaltioon. Ensinnäkin ”sivuliikkeen” käsite edellyttää, että on olemassa ulospäin pääliikkeen jatkeena pysyvästi esiintyvä liiketoimintakeskus. Tällä keskuksella on oltava oma johto ja sellaiset aineelliset valmiudet, että se voi käydä liikeneuvotteluja kolmansien kanssa, joiden ei siten tarvitse olla suorassa yhteydessä pääliikkeeseen. Toiseksi oikeusriidan on koskettava joko sivuliikkeen toimintaa koskevia toimia tai sen pääliikkeen nimissä tekemiä sitoumuksia, jotka on täytettävä siinä valtiossa, jossa sivuliike sijaitsee (ks. vastaavasti tuomio 19.7.2012, Mahamdia, C‑154/11, EU:C:2012:491, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21

Tästä on todettava, että kyseisen säännöksen eri kieliversiot eivät ole yksiselitteisiä. Esimerkiksi englannin-, ranskan- ja italiankielisissä versioissa käytetään ilmauksia ”an asset or a right of which the debtor has been divested”, ”un bien ou un droit dont le débiteur est dessaisi” ja ”un bene o a un diritto del quale il debitore è spossessato”. Sen sijaan esimerkiksi espanjan-, tšekin-, tanskan- ja saksankielisissä versioissa käytetään ilmauksia ”un bien o un derecho de la masa”, ”majetku nebo práva náležejícího do majetkové podstaty”, ”et aktiv eller en rettighed i massen” ja ”einen Gegenstand oder ein Recht der Masse”.
8

Asetuksen nro 4/2014 3 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Tässä kuninkaan asetuksessa säädettyjen tuotteiden myyntinimityksen on koostuttava kolmesta maininnasta, joiden on – – oltava seuraavassa järjestyksessä: a) Tuotteen tyyppimaininta: i) Jalostettujen tuotteiden osalta: – – ii) Ruhon leikkauksesta saatujen tuoreina kaupan pidettävien tuotteiden osalta: – – b) Ruokintaan ja kasvatukseen liittyvä maininta: i) ’De bellota’: tuotteet, jotka ovat peräisin eläimistä, jotka on teurastettu välittömästi sen jälkeen kun niitä on ruokittu yksinomaan tammenterhoilla, ruohoilla ja muilla dehesa-laitumen luonnontuotteilla. ii) Tuotteista, jotka ovat peräisin eläimistä, joiden ravinto ja kasvatus eivät teurastuspainon saavuttamiseen mennessä olleet edellisen kohdan mukaisia, käytetään seuraavia mainintoja: 1. ’De cebo de campo’: kyseessä ovat eläimet, joita on ruokittu pääasiassa viljoista ja kasviksista koostuvalla rehulla, vaikka ne ovat voineet syödä myös dehesa-laitumen tai peltojen luonnontuotteita, ja jotka on kasvatettu ekstensiivistä tai intensiivistä tuotantoa harjoittavilla tiloilla ulkona siten, että osa alueesta on saattanut olla katettua – –. 2. ’De cebo’: eläimet, jotka on ruokittu pääasiassa viljoista ja kasviksista koostuvalla rehulla ja jotka on kasvatettu intensiivistä tuotantoa harjoittavia tiloja koskevassa järjestelmässä siten kuin 8 §:ssä säädetään. c) Rotua koskeva maininta – – – –”
228

Näistä tuloksista ilmenee, että punahärö, jolle kuusi on toissijainen elinympäristö, on yhteinen laji koko Białowieżan metsäalueella, eivätkä kuolleet ja kuolevat puut ole sen olennainen elinympäristö. Lahokapon osalta nämä samat tulokset osoittavat, että kyseessä on mäntyä suosiva laji, jonka olennainen elinympäristö eivät ole kuolleet tai kuolevat kuuset ja joka on lisäksi levittäytynyt koko Białowieżan metsäalueelle. Kaskikeijun ja Rhysodes sulcatuksen olennainen alue on Białowieżan kansallispuisto. Kaskikeiju esiintyy Białowieżan alueella lisäksi vertailualueilla. Olennainen syy sen häviämiselle on lisäksi palaneen puun puuttuminen. Myöskään korpikolvaa ei ole todettu esiintyneen tämän kansallispuiston ulkopuolella. Kirjanpainajan toiminnalla saattaa sitä vastoin on kielteinen vaikutus tämän lajin valloittamien elinympäristöjen eli kuolleiden, vanhojen, hakattujen kuusien jatkuvuudelle kosteilla luontotyypeillä. Loistojalokuoriaisen häviämisen pääasiallinen syy Euroopassa on metsäpalojen johdosta kuolleiden vanhojen mäntyjen puuttuminen. Mäntykannan uusintamattomuuden vuoksi kyseisessä kansallispuistossa tämän lajin tulevaisuus voidaan varmistaa vain hyödynnetyissä metsissä, joissa mäntykantoja on keinotekoisesti uusinnettu.