Asia T-66/99

Minoan Lines SA

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Kilpailu – Asetus N:o 4056/86 – Tarkastus sellaisen yhtiön tiloissa, joka ei ole se yhtiö, jolle tarkastuspäätös on osoitettu – EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) – Merikuljetuksia koskeva kansallinen lainsäädäntö ja viranomaisten käytäntö – Perustamissopimuksen 85 artiklan sovellettavuus – Kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta vastuuseen joutuminen – Sakko – Sakon laskennasta annettujen suuntaviivojen soveltaminen

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 11.12. 2003

Tuomion tiivistelmä

1. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Puolustautumisoikeuksien noudattaminen hallinnollisissa menettelyissä

(Neuvoston asetuksen N:o 17 14 artikla ja neuvoston asetuksen N:o 4056/86 18 artikla)

2. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuudet – Rajat – Suoja julkisen vallan omavaltaisia tai suhteettoman pitkälle meneviä toimenpiteitä vastaan

(Neuvoston asetuksen N:o 17 14 artikla ja neuvoston asetuksen N:o 4056/86 18 artikla)

3. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuudet – Ulottuvuus – Pääsy yritysten tiloihin – Rajat – Tarkastuksen kohteen ja tarkoituksen mainitseminen – Oikeus saattaa asia yhteisöjen tuomioistuinten käsiteltäväksi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 14 artikla ja neuvoston asetuksen N:o 4056/86 18 artikla)

4. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuudet – Pääsy yritysten tiloihin – Yritys, jota tarkastuspäätös ei koske – Pääsyn edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 4056/86 18 artikla)

5. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuudet – Yritysten vapaaehtoisesti tekemä yhteistyö – Seuraukset siltä osin kuin kyse on mahdollisuudesta vedota siihen, että viranomainen on suorittanut liian pitkälle meneviä toimenpiteitä

(Neuvoston asetuksen N:o 4056/86 18 artikla)

6. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Yrityksen käsite – Taloudellinen kokonaisuus – Vastuu rikkomisista

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta))

7. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Määräävä markkina-asema – Yrityksen käsite – Taloudellinen kokonaisuus – Vertikaalisessa suhteessa toisiinsa olevat yritykset – Arviointiperusteet

(EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla))

8. Kilpailu – Yhteisön säännöt – Asiallinen soveltamisala – Toiminta, johon on velvoitettu valtion toimenpitein, ei kuulu soveltamisalaan – Edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla))

9. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Käsite – Niin sanottu herrasmiessopimus tavasta toimia markkinoilla

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta))

10. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Osallistuminen yritysten kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus – Asenne, joka itsessään merkitsee rikkomista

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta))

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Komission vahvistamissa suuntaviivoissa määritellyt arviointiperusteet – Sovellettavuus kilpailusääntöjen rikkomisiin meriliikenteen alalla

(EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 2 kohta)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakon määrän alentaminen vastikkeeksi yhteistyöstä – Kumoamiskanne – Alennuksen suuruutta ei arvioida uudelleen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

1. Komission on kaikissa perustamissopimuksen kilpailusääntöjen soveltamista koskevissa menettelyissä kunnioitettava puolustautumisoikeuksia sekä sellaisissa hallinnollisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia, että alustavien tutkintamenettelyiden kuluessa, koska on tärkeätä estää se, että näitä oikeuksia loukattaisiin peruuttamattomalla tavalla sellaisissa alustavissa tutkintamenettelyissä, joihin kuuluvat erityisesti tarkastukset ja joilla voi olla ratkaiseva merkitys hankittaessa todisteita yritysten toimien lainvastaisuudesta, jonka perusteella niille saattaa syntyä vastuu.

(ks. 47 ja 48 kohta)

2. Siltä osin kuin kysymys on komissiolle asetuksen N:o 17 14 artiklassa tunnustetuista tarkastusvaltuutuksista ja siitä, miltä osin puolustautumisoikeudet rajoittavat niiden soveltamisalaa, suojan antaminen sellaisia julkisen vallan toimenpiteitä vastaan, joilla puututaan mielivaltaisesti tai suhteettomalla tavalla henkilöiden yksityisen toiminnan piiriin, olipa kyse luonnollisista henkilöistä tai oikeushenkilöistä, on yhteisön oikeuden yleinen periaate. Kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä julkisen vallan puuttumisen sekä luonnollisten henkilöiden että oikeushenkilöiden yksityisen toiminnan alaan on perustuttava lakiin ja oltava perusteltavissa laissa säädetyillä syillä, ja näissä oikeusjärjestyksissä säädetään näin ollen, vaikkakin yksityiskohdiltaan toisistaan poikkeavalla tavalla, suojasta sellaisia toimia vastaan, jotka ovat mielivaltaisia tai suhteettomia.

(ks. 49 kohta)

3. Sekä asetuksen N:o 17 tarkoituksesta että saman asetuksen 14 artiklasta, jossa luetellaan komission virkamiehille annetut toimivaltuudet, ilmenee, että tarkastukset voivat olla hyvin laajoja. Näiden laajojen valtuuksien käyttäminen on kuitenkin riippuvainen edellytyksistä, joilla taataan asianomaisten yritysten oikeuksien kunnioittaminen.

Tältä osin komission velvollisuus mainita tarkastuksen kohde ja tarkoitus on perustavanlaatuinen vaatimus paitsi sen vuoksi, että asianomaisten yritysten tiloissa toteutettaviksi aiottujen toimenpiteiden osoitetaan olevan oikeutettuja, myös siksi, että yritysten on mahdollista ymmärtää yhteistyövelvoitteensa laajuus puolustautumisoikeutensa säilyttäen.

Komission on myös mainittava päätöksessä, jossa määrätään tarkastuksesta, niin täsmällisesti kuin mahdollista etsinnän kohde ja seikat, joihin tarkastus kohdistuu. Tällainen vaatimus on omiaan turvaamaan kyseisten yritysten puolustautumisoikeudet, sillä näitä oikeuksia loukattaisiin vakavasti, jos komissio voisi vedota yrityksiä vastaan tarkastuksen kuluessa hankittuihin todisteisiin, jotka eivät liittyisi tarkastuksen kohteeseen eivätkä sen tarkoitukseen.

Päätöksen adressaattina oleva yritys voi nostaa yhteisöjen tuomioistuimissa kumoamiskanteen tästä päätöksestä; jos tämä kanne hyväksytään, komissio ei voi käyttää niitä asiakirjoja tai todistuskappaleita, jotka se on kerännyt kyseisen tarkastuksen aikana.

(ks. 51 ja 54–56 kohta)

4. Komission on taattava tarkastuksissaan, että noudatetaan periaatteita yhteisön toimielinten toiminnan lainalaisuudesta ja siitä, että sekä luonnollisten henkilöiden että oikeushenkilöiden yksityisen toiminnan ala on suojattu julkisen vallan mielivaltaiselta puuttumiselta. Olisi kohtuutonta ja perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan yksityiskohtaisesta soveltamisesta meriliikenteeseen annetun asetuksen N:o 4056/86 säännösten sekä perustavanlaatuisten oikeusperiaatteiden vastaista tunnustaa komissiolle yleinen oikeus tietylle oikeudelliselle yksikölle osoitetun tarkastuspäätöksen perusteella päästä kolmannen oikeudellisen yksikön tiloihin pelkästään siitä syystä, että viimeksi mainitulla on kiinteä yhteys tarkastuspäätöksen adressaattiin, tai siitä syystä, että komissio uskoo löytävänsä tiloista viimeksi mainitun asiakirjoja, ja oikeus suorittaa tarkastuksia tiloissa tämän päätöksen perusteella.

Komissio ei kuitenkaan ylitä tutkintavaltuuksiaan, kun se toimii huolellisesti ja noudattaa laajalti velvollisuuttaan varmistaa mahdollisuuksien mukaan ennen tarkastusta, että tilat, jotka se aikoo tarkastaa, todella ovat sen oikeudellisen yksikön, jota se haluaa tutkia. Se pysyy laillisuuden rajoissa, kun todettuaan, että tarkastuksen kohteena olevat tilat eivät ole päätöksessä mainitun yrityksen, se voi katsoa, että niitä on kuitenkin pidettävä tiloina, joita päätöksessä alun perin tarkoitettu yritys käyttää liiketoimintansa kehittämiseen, kun yhtiö, joka on sijoittautunut tiloihin, on tarkastuspäätöksen adressaattiyhtiöstä erillinen yksikkö mutta kuitenkin sen edustaja ja tutkimuksen kohteena olevan toiminnan yksinomainen hallinnoija. Oikeus päästä yrityksen kaikkiin tiloihin, sen kaikille alueille ja sen kaikkiin kulkuneuvoihin on erityisen merkittävä, koska sen tarkoituksena on antaa komissiolle mahdollisuus todisteiden hankkimiseen kilpailusääntöjen rikkomisesta niistä paikoista, joissa todisteita tavallisesti on, eli yritysten liiketiloista. Tästä seuraa, että komissio saattaa tarkastusvaltuutuksiaan käyttäessään pitäytyä logiikassa, jonka mukaan sen mahdollisuudet löytää todisteita otaksutusta rikkomisesta ovat paremmat, jos se tarkastaa tilat, josta käsin kohteena oleva yhtiö tavallisesti ja tosiasiallisesti harjoittaa toimintaansa yrityksenä.

(ks. 76, 77, 83, 84 ja 88 kohta)

5. Kysymys ei voi olla siitä, että viranomainen olisi suorittanut liian pitkälle meneviä toimenpiteitä yrityksen toimintapiirissä, kun tarkastus on tehty yhteistyössä asianomaisen yrityksen kanssa ja kun ei ole vedottu mihinkään seikkoihin sen osoittamiseksi, että komissio olisi mennyt pidemmälle kuin tarkastuksen kohteena olevan yrityksen työntekijät ovat yhteistyön puitteissa suostuneet tekemään.

(ks. 94 kohta)

6. Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) mukaisella käsitteellä yritys on katsottava tarkoitettavan taloudellista kokonaisuutta kysymyksessä olevan sopimuksen kohteen kannalta arvioiden, vaikkakin oikeudellisesti katsoen tämän taloudellisen kokonaisuuden muodostaa useampi kuin yksi luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö. Tällainen taloudellinen yksikkö muodostuu yhtenäisestä henkilöstön sekä aineellisten ja aineettomien tekijöiden organisaatiosta, jolla on tietty pitkän aikavälin taloudellinen tavoite ja joka voi olla osallisena tässä määräyksessä tarkoitetun kaltaisessa kilpailusääntöjen rikkomisessa. Kun yhtiöryhmä muodostaa yhden ja saman yrityksen, komissio voi perustellusti katsoa, että tämän yrityksen tekemästä rikkomisesta on vastuussa yhtiö, joka on vastuussa ryhmän toiminnasta rikkomisen yhteydessä, ja määrätä sille sakon.

(ks. 121 ja 122 kohta)

7. Tilanne, jossa kaksi yhtiötä, jotka ovat eri oikeushenkilöitä, muodostavat yhden ja saman yrityksen tai taloudellisen yksikön tai kuuluvat tällaiseen yritykseen tai yksikköön, joka osoittaa yhdenmukaista käyttäytymistä markkinoilla, ei ole kysymyksessä pelkästään tapauksissa, joissa yhtiöiden välillä on emoyhtiön ja tytäryhtiön suhde, vaan näin voi olla myös tietyissä olosuhteissa yhtiön ja sen kauppaedustajan tai päämiehen ja tämän edustajan välisessä suhteessa. Siltä osin kuin kysymys on perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla) soveltamisesta, kysymys siitä, muodostavatko päämies ja tämän välittäjä tai ”kauppaedustaja” taloudellisen yksikön, kun toinen on ensimmäiseen yritykseen kuuluva apuorganisaatio, on tärkeä sen selvittämiseksi, kuuluuko tietty käyttäytyminen näiden kahden artiklan soveltamisalaan. Tältä osin kun kysymyksessä ovat yhtiöt, jotka ovat vertikaalisessa suhteessa toisiinsa, kuten päämies ja tämän agentti tai välittäjä, kahta seikkaa pidetään pääasiallisina tekijöinä ratkaistaessa, onko kysymys taloudellisesta yksiköstä: ensiksikin, ottaako välittäjä vastatakseen taloudellisen riskin, ja toiseksi, tarjoaako välittäjä palvelujaan yksinoikeudella.

Taloudellisen riskin osalta välittäjää ei voi pitää päämiehen yritykseen kuuluvana apuorganisaationa, jos sen ja päämiehen välillä tehdyn sopimuksen mukaan sille kuuluu tai sille jätetään toimintoja, jotka taloudelliselta merkitykseltään vastaavat itsenäisen myyntineuvottelijan toimintoja, mikä tarkoittaa, että välittäjällä on taloudellinen riski tuotteiden myynnistä tai kolmansien kanssa tehtyjen sopimusten täytäntöönpanosta.

Välittäjän tarjoamien palvelujen yksinoikeudellisen luonteen osalta taloudellisen yksikön ajatuksen puolesta ei puhu se seikka, että päämiehen lukuun harjoittamansa toiminnan kanssa samanaikaisesti välittäjä ryhtyy itsenäisenä myyntineuvottelijana huomattaviin liiketoimiin kysymyksessä olevan tuotteen tai palvelun markkinoilla.

(ks. 124–128 kohta)

8. Perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla) koskevat ainoastaan yritysten omasta aloitteestaan toteuttamia kilpailunrajoituksia. Jos yritysten on kansallisen lainsäädännön mukaan meneteltävä kilpailua rajoittavalla tavalla tai jos siinä luodaan sellaiset oikeudelliset puitteet, jotka itsessään eliminoivat mahdollisuuden yritysten väliseen kilpailuun, 85 ja 86 artiklaa ei sovelleta. Tällaisessa tilanteessa kilpailunrajoitus ei johdu – kuten näissä määräyksissä edellytetään – yritysten itsenäisestä menettelystä.

Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa voidaan sitä vastoin soveltaa, jos ilmenee, että kansallinen lainsäädäntö jättää mahdollisuuden siihen, että yritykset estävät, rajoittavat tai vääristävät kilpailua itsenäisellä menettelyllään. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimet ovat soveltaneet suppeasti mahdollisuutta jättää tietty kilpailua rajoittava menettely perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle sillä perusteella, että voimassa oleva kansallinen lainsäädäntö on velvoittanut yritykset siihen tai täysin estänyt yritysten kilpailun.

Tästä seuraa, että jos ei ole olemassa sitovaa oikeussääntöä, joka velvoittaisi kilpailua rajoittavaan toimintaan, komissio voi päätellä, että yritykset toimivat ilman toimintavapautta, vain, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella ilmenee, että kansalliset viranomaiset pakottivat yksipuolisesti ne toimimaan tällä tavalla käyttämällä pakottavia painostuskeinoja kuten uhkaamalla valtion toimenpiteillä, joiden takia yritykset saattaisivat kärsiä huomattavia menetyksiä.

(ks. 176–179 kohta)

9. Jotta voitaisiin katsoa kyseessä olevan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) tarkoitettu sopimus, on riittävää, että asianomaiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla tietyllä tavalla. Tilanne on tällainen niin sanotun herrasmiessopimuksen osalta.

(ks. 207 kohta)

10. Se, että sopimusta, jonka tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen, ei ole sovellettu tai noudatettu, ei riitä perusteeksi sille, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) tarkoitettua kieltoa ei sovelleta, koska kilpailun rajoittamiseen tähtääviin neuvotteluihin osallistuminen on kilpailusääntöjen rikkomista siinäkin tapauksessa, että sopimuksen ehtoja ei täytetä.

(ks. 208 kohta)

11. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa annettujen suuntaviivojen mukaista yleistä laskentatapaa sovelletaan myös perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan yksityiskohtaisesta soveltamisesta meriliikenteeseen annetun asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 2 kohdan nojalla määrättyihin sakkoihin.

Koska tämän menetelmän mukaan sakkojen määrä lasketaan asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 2 kohdassa mainittujen kahden arviointiperusteen eli rikkomisen vakavuuden ja keston mukaisesti noudattaen kunkin yrityksen liikevaihtoon suhteutettua enimmäismäärää, josta säädetään samassa säännöksessä, suuntaviivat eivät näin ollen ulotu kyseisessä artiklassa määritellyn seuraamuksia koskevan oikeudellisen kehyksen ulkopuolelle.

(ks. 270 ja 279 kohta)

12. Vaara, että yritys, jonka sakkoa on alennettu vastikkeeksi sen harjoittamasta yhteistyöstä, nostaa myöhemmin kumoamiskanteen päätöksestä, jossa kilpailusääntöjen rikkominen on todettu ja jossa on määrätty rikkomisesta vastuussa olevalle yritykselle seuraamus, ja voittaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tai kassaatiomuutoksenhaun johdosta yhteisöjen tuomioistuimessa, on luonnollinen seuraus perustamissopimukseen ja yhteisöjen tuomioistuimen perussääntöön perustuvien oikeussuojakeinojen käytöstä. Näin ollen pelkästään sen vuoksi, että yritys, joka on ollut komission kanssa yhteistyössä ja jonka sakkoa on sen perusteella alennettu, voittaa asian tuomioistuimessa, ei ole perusteltua arvioida uudelleen yritykselle myönnetyn alennuksen suuruutta.

(ks. 358 kohta)

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

11 päivänä joulukuuta 2003 ( )

Kilpailu – Asetus N:o 4056/86 – Tarkastus sellaisen yhtiön tiloissa, joka ei ole se yhtiö, jolle tarkastuspäätös on osoitettu – EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) – Merikuljetuksia koskeva kansallinen lainsäädäntö ja viranomaisten käytäntö – Perustamissopimuksen 85 artiklan sovellettavuus – Kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta vastuuseen joutuminen – Sakko – Sakon laskennasta annettujen suuntaviivojen soveltaminen

Asiassa T-66/99,

Minoan Lines SA, kotipaikka Iraklion (Kreikka), edustajanaan asianajaja I. Soufleros, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään R. Lyal ja D. Triantafyllou, avustajanaan asianajaja A. Oikonomou, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (IV/34.466 Kreikan lauttaliikenne) 9 päivänä joulukuuta 1998 tehdyn komission päätöksen 1999/271/EY (EYVL 1999, L 109, s. 24) kumoamista,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. D. Cooke sekä tuomarit R. García-Valdecasas ja P. Lindh,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Plingers,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 1.7.2002 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Kantaja Minoan Lines SA on kreikkalainen lauttaliikennettä harjoittava yhtiö, joka tarjoaa matkustajien ja ajoneuvojen kuljetuspalveluja Patraksen (Kreikka) ja Anconan (Italia) välisellä reitillä.

2 Lauttoja käyttäneen yksityishenkilön vuonna 1992 tekemän kantelun johdosta, jonka mukaan lauttaliikenteen hinnat olivat hyvin samanlaiset Kreikan ja Italian välisillä reiteillä, komissio osoitti perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan yksityiskohtaisesta soveltamisesta meriliikenteeseen 22 päivänä joulukuuta 1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4056/86 (EYVL L 378, s. 4) 16 artiklan nojalla tietojensaantipyynnön tietyille lauttaliikenteen harjoittajille. Tämän jälkeen se suoritti asetuksen N:o 4056/86 18 artiklan 3 kohdan mukaisesti tarkastukset kuuden lauttaliikenteen harjoittajan tiloissa, joista viisi sijaitsi Kreikassa ja yksi Italiassa.

3 Komissio teki erikseen 4.7.1994 päätöksen K(94) 1790/5, jossa yhtiö Minoan Lines velvoitettiin alistumaan tarkastukseen (jäljempänä tarkastuspäätös). Komission virkamiehet suorittivat 5. ja 6.7.1994 tarkastuksen Ateenassa osoitteessa avenue Kifissias, 64B, Maroussi sijaitsevissa tiloissa, jotka sittemmin osoittautuivat kuuluvan yhtiölle European Trust Agency (jäljempänä ETA), joka on tarkastuspäätöksessä mainitusta erillinen oikeushenkilö. Komissio sai tämän tarkastuksen yhteydessä jäljennöksen useista asiakirjoista, joita sittemmin pidettiin todisteina niitä eri yrityksiä vastaan, joita tutkimus koski.

4 Kantajalle sekä muille varustamoille osoitettiin myöhemmin asetuksen N:o 4056/86 16 artiklan nojalla uusia tietojensaantipyyntöjä, jotta ne toimittaisivat lisätietoja tarkastuksissa esille tulleista asiakirjoista.

5 Komissio aloitti muodollisen tutkintamenettelyn 21.2.1997 lähettämällä väitetiedoksiannon yhdeksälle yhtiölle, kantaja mukaan lukien.

6 Komissio teki 9.12.1998 päätöksen 1999/271/EY EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (IV/34.466 Kreikan lauttaliikenne) (EYVL 1999, L 109, s. 24; jäljempänä päätös).

7 Päätös sisältää seuraavat säännökset:

”1 artikla

1. Minoan Lines, Anek Lines, Karageorgis Lines, Marlines SA ja Strintzis Lines ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa sopimalla Patraksen ja Anconan välisten ro-ro-lauttaliikennepalvelujen hinnoista.

Näiden rikkomisten kesto on ollut seuraava:

a) Minoan Lines ja Strintzin Lines 18 päivästä heinäkuuta 1987 heinäkuuhun 1994

b) Karageorgis Lines 18 päivästä heinäkuuta 1987 27 päivään joulukuuta 1992

c) Marlines 18 päivästä heinäkuuta 1987 8 päivään joulukuuta 1989

d) Anek Lines 6 päivästä heinäkuuta 1989 heinäkuuhun 1994.

2. Minoan Lines, Anek Lines, Karageorgis Lines, Adriatica di Navigazione SpA, Ventouris Group Enterprises SA ja Strintzis Lines ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa sopimalla Patras–Bari/Brindisi-reiteillä sovellettavista kuorma-autotaksoista.

Näiden rikkomisten kesto on ollut seuraava:

a) Minoan Lines, Ventouris Group Enterprises SA ja Strintzis Lines 8 päivästä joulukuuta 1989 heinäkuuhun 1994

b) Karageorgis Lines 8 päivästä joulukuuta 1989 27 päivään joulukuuta 1992

c) Anek Lines 8 päivästä joulukuuta 1989 heinäkuuhun 1994

d) Adriatica di Navigazione SpA 30 päivästä lokakuuta 1990 heinäkuuhun 1994.

2 artikla

Määrätään 1 artiklassa todetusta rikkomisesta seuraavat sakot:

– Minoan Lines, 3,26 miljoonan ecun sakko

– Strintzis Lines, 1,5 miljoonan ecun sakko

– Anek Lines, 1,11 miljoonan ecun sakko

– Marlines SA, 0,26 miljoonan ecun sakko

– Karageorgis Lines, 1 miljoonan ecun sakko

– Ventouris Group Enterprises SA, 1,01 miljoonan ecun sakko

– Adriatica di Navigazione SpA, 0,98 miljoonan ecun sakko

– – ”

8 Päätös on osoitettu seitsemälle yritykselle: Minoan Lines, kotipaikka Iraklion, Kreeta (Kreikka) (jäljempänä kantaja tai Minoan), Strintzis Lines, kotipaikka Pireus (Kreikka) (jäljempänä Strintzis), Anek Lines, kotipaikka Hania, Kreeta (Kreikka) (jäljempänä Anek), Marlines SA, kotipaikka Pireus (jäljempänä Marlines), Karageorgis Lines, kotipaikka Pireus (jäljempänä Karageorgis), Ventouris Group Enterprises SA, kotipaikka Pireus (jäljempänä Ventouris Ferries) ja Adriatica di Navigazione SpA, kotipaikka Venetsia (Italia) (jäljempänä Adriatica).

Oikeudenkäynti ja asianosaisten vaatimukset

9 Kantaja on nostanut kanteen, joka on saapunut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 4.3.1999 ja jossa kantaja vaatii päätöksen kumoamista.

10 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja prosessinjohtotoimenpiteenä pyytää komissiota vastaamaan kirjallisesti yhteen kysymykseen ja toimittamaan eräitä asiakirjoja. Komissio noudatti näitä pyyntöjä asetetussa määräajassa.

11 Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 1.7.2002 pidetyssä istunnossa.

12 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– ottaa kanteen tutkittavaksi

– kumoaa päätöksen siltä osin kuin se koskee kantajaa

– toissijaisesti kumoaa kantajalle määrätyn sakon tai ainakin alentaa sen määrää asianmukaiselle tasolle

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

13 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– hylkää kanteen kokonaisuudessaan

– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

14 Kantaja vetoaa kolmeen kanneperusteeseen päätöstä koskevan kumoamisvaatimuksensa tueksi. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan ETAn tiloissa tehty tarkastus oli lainvastainen. Toisen kanneperusteen mukaan EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) on sovellettu virheellisesti, koska päätöksessä katsotaan kantajan olevan vastuussa ETAn aloitteista ja toimista. Kolmannen kanneperusteen mukaan käsiteltävänä olevan asian tosiseikat on luonnehdittu virheellisesti perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi kielletyiksi sopimuksiksi. Tämä kanneperuste jakautuu ensimmäiseen osaan, jonka mukaan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa on sovellettu virheellisesti, koska kysymyksessä olevilla yrityksillä ei ollut vaadittua itsenäisyyttä sen vuoksi, että niiden menettely johtui lainsäädännöstä ja Kreikan viranomaisten yllytyksestä, ja toiseen osaan, jonka mukaan kysymyksessä olevan alan yritysten välinen yhteydenpito on luonnehdittu virheellisesti perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa kielletyiksi sopimuksiksi.

15 Kantaja esittää toissijaisten vaatimustensa osalta, joilla se pyrkii sille määrätyn sakon kumoamiseen tai alentamiseen, neljännen kanneperusteen, joka puolestaan on jaettavissa neljään osaan, jotka perustuvat siihen, että rikkomisten vakavuutta, rikkomisten kestoa, raskauttavia asianhaaroja ja lieventäviä asianhaaroja on arvioitu virheellisesti.

I Vaatimukset päätöksen kumoamisesta

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan ETAn tiloihin tehty tarkastus oli lainvastainen

Asianosaisten lausumat

16 Kantaja katsoo, että päätös nojautuu pääasiallisesti komission lainvastaisesti hankkimiin asiakirjoihin, koska se hankki ne ETAn tiloihin tekemänsä tarkastuksen yhteydessä, ja ETA oli kantajan agentti Kreikan ja Italian välisillä reiteillä mutta eri yhtiö kuin tarkastuspäätöksen adressaatti eli kantaja itse.

17 Ensiksi kantaja palauttaa mieliin olosuhteet, joissa kysymyksessä oleva tarkastus tapahtui.

18 Se huomauttaa, että kun komission virkamiehet saapuivat ETAn Ateenassa osoitteessa avenue Kifissias, 64B, Maroussi sijaitseviin tiloihin ja pyysivät ETAn työntekijöitä suostumaan tarkastuksen suorittamiseen, viimeksi mainitut kiinnittivät välittömästi komission virkamiesten huomion siihen, että ETA on itsenäinen oikeushenkilö, joka ei ole emo- tai tytäryhtiösuhteessa Minoaniin, jonka agentti se yksinomaan on. Kantaja lisää, että tästä huomautuksesta huolimatta komission virkamiehet soitettuaan esimiehilleen Brysseliin vaativat saada toteuttaa tarkastuksen ja uhkasivat ETAa, siinä tapauksessa että tästä kieltäydyttäisiin, asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 1 kohdassa ja 20 artiklan 1 kohdassa säädetyillä seuraamuksilla. Edelleen kantajan mukaan nämä komission virkamiehet pyysivät samanaikaisesti Kreikan kauppa- ja teollisuusministeriön markkinoiden tarkastus- ja kilpailuosastoa, joka oli kilpailun alalla toimivaltainen kansallinen viranomainen, lähettämään yhden virkamiehistään ETAn tiloihin, jotta voitaisiin aloittaa menettely, josta säädetään monopolien ja oligopolien valvonnasta ja vapaan kilpailun suojaamisesta annetun Kreikan lain 703/77 26 §:ssä. Tämän pykälän 6 momentin mukaan tilanteessa, jossa valvonnasta kieltäydytään tai se estetään, asia voidaan saattaa toimivaltaisen virallisen syyttäjän käsiteltäväksi avun saamiseksi paikallisesti toimivaltaisilta poliisiviranomaisilta.

19 Kantaja katsoo, että juuri näissä olosuhteissa ja ottaen huomioon komission virkamiesten hellittämättömyyden, uhan siitä, että tarkastuksen vastustuksesta voidaan laatia pöytäkirja, jossa vastustus todetaan, siitä mahdollisesti koituvine seuraamuksineen, sekä uhan siitä, että poliisi tunkeutuisi voimakeinoin ETAn tiloihin, ETAn työntekijät päättivät suostua tarkastukseen.

20 Kantaja toteaa, että se pyysi tuloksetta ETAn tarkastuksen jälkeen 18.8.1994 päivätyllä kirjeellään komissiota palauttamaan kaikki sen tiloista tarkastuksen yhteydessä haltuun otetut asiakirjat, koska ne oli hankittu tarkastuspäätöksen henkilöllisen soveltamisalan ylittävän toiminnan yhteydessä. Kantaja viittaa tämän jälkeen kirjeen komissiossa aiheuttamiin laajoihin keskusteluihin ja pyytää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kehottaisi komissiota esittämään sisäiset muistiot (internal notes), jotka on päivätty 21., 23., 24. ja 25.8.1994 ja jotka tukevat sen kannetta. Tämän jälkeen kantaja viittaa komission 30.8.1994 päivättyyn kirjeeseen, joka on vastaus ETAlle ja jossa tarkastusta pidetään asianmukaisena. Kantaja toteaa, että ETA lähetti toisen, 29.1.1995 päivätyn kirjeen, jossa se kumosi komission argumentit suoritetun tarkastuksen lainmukaisuudesta. Kantaja pitää todennäköisenä, että toinen, yksityiskohtainen sisäinen muistio oli laadittu 3.2.1995, kun otetaan huomioon taulukko, johon sisältyy asiakirja-aineistoon sisältyvä asiakirjaluettelo, johon se ei ole saanut oikeutta tutustua, minkä vuoksi se pyytää myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kehottaisi komissiota liittämään tämän asiakirjan asiakirja-aineistoon, jotta tuomioistuin voi tutustua asiakirjaan ja jotta kantaja voi tutustua siihen ja näin suojata paremmin oikeudellisia intressejään.

21 Kantaja esittää tämän jälkeen ne syyt, joiden vuoksi se katsoo, että Minoan ja ETA ovat eri yhtiöitä ja sekä oikeudellisesti että taloudellisesti itsenäisiä.

22 Kantaja toteaa tarkastuksen lainmukaisuuden osalta, että sekä tarkastuspäätös että itse tarkastus ja niiden komission virkamiesten käytös, jotka pakottivat ETAn suostumaan tilojensa tarkastukseen, ovat selvästi vastoin EY:n perustamissopimuksen 189 artiklaa (josta on tullut EY 249 artikla) ja asetuksen N:o 4056/86 18 artiklaa.

23 Tältä osin kantaja toteaa ensiksi, että vaikka perustamissopimuksen 189 artiklan neljännessä alakohdassa määrätään, että ”päätös velvoittaa kaikilta osiltaan niitä, joille se on osoitettu”, käsiteltävänä olevassa tapauksessa 4.7.1994 tehdyn tarkastuspäätöksen adressaattina ei ole ETA vaan Minoan. Komission virkamiehet ryhtyivät kuitenkin tarkastukseen yhden yhtiön eli ETAn tiloissa sellaisen päätöksen ja tarkastusvaltuutuksien perusteella, jotka koskivat toista yhtiötä eli kantajaa.

24 Kantaja toteaa toiseksi, että asetuksen N:o 4056/86 18 artiklan 1, 2 ja 3 kohdasta sekä 19 artiklan 1 kohdan c alakohdasta seuraa, että 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tarkastusvaltuutukset, jotka koskevat kirjanpidon ja muiden liikeasiakirjojen tutkimista ja jäljennösten ottamista, suullisten selitysten pyytämistä ja pääsyä päästä ”kaikkiin yritysten käyttämiin tiloihin, kaikille niiden käyttämille alueille ja kaikkiin niiden käyttämiin kulkuneuvoihin”, koskevat yksinomaan yrityksiä, joille kyseisen asetuksen 18 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu päätös on osoitettu. Samoin on kantajan mukaan katsottava olevan siltä osin kuin kysymys on asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädettyjen seuraamusten määräämisen uhasta tilanteessa, jossa yritykset kieltäytyvät suostumasta tarkastukseen tai jossa pyydetyt kirjanpito tai muut ammattiin liittyvät asiakirjat on esitetty epätäydellisesti, sekä siltä osin kuin kysymys on asetuksen N:o 4056/86 18 artiklan 5 kohdan nojalla toimivaltaiselle kreikkalaiselle viranomaiselle esitetystä pyynnöstä.

25 Kantaja riitauttaa lisäksi päätöksen 139 perustelukappaleessa esitetyt arvioinnit, joiden perusteella komissio on katsonut, että tarkastus oli lainmukainen.

26 Kantaja huomauttaa, että siltä osin kuin ensiksikin on kysymys siitä, että ETA kantajan edustajana käyttää itsestään nimitystä ”Minoan Ateena” ja että se käyttää Ateenassa sijaitsevissa tiloissaan kantajan logoa ja tavaramerkkiä, nykyisen kauppatavan ja talouselämän käytännön mukaan on hyvin tavallista, että yritys käyttää toisen yrityksen logoa ja kaupallisia tunnusmerkkejä silloin, kun se on tähän pysyvässä sopimussuhteessa, kuten tilanne on kauppaedustajien, jakeluverkon jäsenten ja franchising-verkossa franchise-oikeuksien saajan osalta. Näissä tapauksissa verkon homogeenisuus edellyttää yhteisen tunnusmerkin eli yleensä jakeluverkon päämiehen tai franchise-oikeuksien myöntäjän salliman merkin käyttämistä. Kantajan mukaan tämä seikka ei vaikuta millään tavoin sellaisen yrityksen oikeudelliseen ja taloudelliseen itsenäisyyteen, joka luvan perusteella käyttää toisen yrityksen tavaramerkkiä liiketoiminnassaan. Päätöksessä omaksutun näkemyksen hyväksyminen merkitsisi, että komissio voisi nojautua jakeluverkon omistajalle osoitettuun päätökseen suorittaakseen tarkastuksia kaikkien verkon jäsenten liiketiloissa siitä huolimatta, että nämä jäsenet ovat oikeudellisesti ja taloudellisesti itsenäisiä yrityksiä, ja tämä olisi ilmeisessä ristiriidassa sekä yhteisön oikeusjärjestyksen että kansallisten oikeusjärjestysten perusperiaatteiden ja perussäännösten kanssa.

27 Kantaja katsoo, että tätä päätelmää ei horjuta se, että ennen kysymyksessä olevaa tarkastusta ETAn laillinen edustaja Sfinias vastasi komission tietojensaantipyyntöön allekirjoittamalla Minoanin nimissä asiakirjan, jonka yläreunassa oli ETAn toimitilojen osoite Minoanin logon ja tavaramerkin alla. Kantaja myöntää, että tämän vastauksen tosiasiallisesti allekirjoitti Sfinias, mutta korostaa, että hän toimi kantajan nimenomaisten ohjeiden perusteella.

28 Siltä osin, että ETAn osoite oli Minoanin logon ja tavaramerkin alapuolella, kantaja täsmentää, että tämä maininta oli sivun alalaidassa yhdessä osoitteiden ”International Lines Head Office” (avenue Kifissias 64B) ja ”Passengers Office” (avenue Vassileos Konstantinou 2) kanssa, ja väittää, että nämä osoitteet oli ilmoitettu asiakkaita ja muita asiasta mahdollisesti kiinnostuneita varten, jotta nämä ymmärtäisivät, että niiden oli käännyttävä kaikissa kansainvälisiä reittejä, lippujen luovuttamista ja matkustajien Ateenasta lähtöä koskevissa asioissa yhtiön yleisen agentin vastaavien toimistojen puoleen, koska tämä oli toimivaltainen kansainvälisiä reittejä ja matkustajia koskevien kysymysten osalta.

29 Kantaja katsoo lisäksi, että vaikka kaikki yllä mainitut seikat ovat voineet aiheuttaa sekaannusta komission yksiköissä, tämän sekaannuksen olisi joka tapauksessa pitänyt selvitä viimeistään silloin, kun sen virkamiehet saapuivat ETAn tiloihin, kun otetaan huomioon virkamiesten aiheuttamat vastalauseet ja suulliset reaktiot ja tiedot, jotka heille esitettiin ja joita he lisäksi itse pyysivät (ETAn nimissä oleva vuokrasopimus ja tämän yhtiön työntekijöiden palkkakuitit).

30 Kantaja kiistää lopuksi komission päätelmän (päätöksen 139 perustelukappale), jossa todetaan, että ”vaikka ETA piti hallussaan ja käytti kyseisiä tiloja, Minoan antoi ETA:lle luvan käyttää tiloja myös Minoanin Ateenan toimipaikan tarkoituksiin”. Tämä päätelmä on mielivaltainen, eikä sitä voida johtaa mistään Minoanin ja ETAn välillä tehtyjen sopimusten lausekkeista. Kantaja korostaa, että tilat olivat yksinomaan ETAn hallussa ja käytössä ja se harjoitti siellä toimintaansa henkilökuntansa, pääomansa ja organisaationsa turvin muun maussa Minoanin agenttina niiden sopimusvelvoitteiden perusteella, joihin se oli sitoutunut.

31 Kantaja kiistää myös sen komission väitteen perusteltavuuden, että vaikka oletettaisiinkin, että Minoan ei ole tosiasiallisesti harjoittanut (in corpore) toimintaa kysymyksessä olevissa tiloissa, oli komissiolla sen vuoksi, että sieltä löytyi Minoanille kuuluvia asiakirjoja, oikeus tutkia kysymyksessä olevat asiakirjat. Kantaja katsoo, että tällainen väite on ilmeisessä ristiriidassa sekä asetuksen N:o 4056/86 että perustavanlaatuisten oikeusperiaatteiden kanssa. Se pitää tätä erityisen vaarallisena, koska näin väittäessään komissio ottaa itselleen oikeuden tietylle yritykselle osoitetun tarkastuspäätöksen nojalla päästä minkä tahansa kolmannen yrityksen tiloihin, jos se uskoo voivansa löytää sieltä tarkastuspäätöksen adressaattina olevan yrityksen asiakirjoja, ja suorittaa näissä tiloissa tarkastuksia tämän päätöksen nojalla.

32 Kantaja lisää, että tällainen väite on ilmeisessä ristiriidassa yhteisön toimielinten toiminnan lainalaisuuden periaatteen kanssa ja sen periaatteen kanssa, jonka mukaan sekä luonnollisten henkilöiden että oikeushenkilöiden yksityisen toiminnan ala on suojattu julkisen vallan mielivaltaiselta puuttumiselta (ks. yhdistetyt asiat 46/87 ja 227/88, Hoechst v. komissio, tuomio 21.9.1989, Kok. 1989, s. 2859, Kok. Ep. X, s. 145, 19 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on myös toistuvasti todennut, että yleinen periaate puolustautumisoikeuksien noudattamisesta hallinnollisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia, edellyttää myös sen estämistä, että näitä oikeuksia loukattaisiin peruuttamattomalla tavalla sellaisissa alustavissa tutkintamenettelyissä, joihin kuuluvat tarkastukset (ks. em. asia Hoechst v. komissio, tuomion 15 kohta).

33 Kantaja huomauttaa, että perusoikeudet ovat erottamaton osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuimet valvovat, ja että tässä tarkoituksessa ne tukeutuvat jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen. Se huomauttaa myös, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 2 kohdassa (josta on muutettuna tullut EU 6 artiklan 2 kohta) määrätään, että ”unioni pitää arvossa yhteisön oikeuden yleisinä periaatteina perusoikeuksia, sellaisina kuin ne taataan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä – – sopimuksessa ja sellaisina kuin ne ilmenevät jäsenvaltioiden yhteisessä valtiosääntöperinteessä”, ja toteaa, että Kreikan perustuslain 9 §:ää, joka koskee kotirauhan suojaa, on yksimielisesti tulkittu niin, että se koskee myös liiketiloja myös silloin, kun ne kuuluvat yksityisoikeudellisille oikeushenkilöille kuten yhtiöille. Kantaja katsoo lopuksi, että edellä mainitut periaatteet pätevät sitäkin suuremmalla syyllä, kun tarkastus koskee sellaisten yritysten tiloja, jotka eivät ole tarkastuspäätöksen adressaatteja.

34 Kantaja arvostelee komission virkamiehiä siitä, että he vetosivat virheellisesti ja lainvastaisesti päätökseen ja tarkastusvaltuutuksiin ja uhkasivat ETAa seuraamuksilla ja tiloihin tunkeutumisella voimakeinoin. Se katsoo, että jos virkamiehillä olisi ollut syytä uskoa, että tämän yhtiön tilojen tarkastus oli tarpeen, heidän olisi pitänyt hankkia komissiolta uusi päätös, jossa nimenomaisesti olisi todettu, että ETA on tarkastuksen kohde, ja perusteltu ne erityiset syyt, joiden vuoksi ETAn piti olla tarkastuksen kohteena.

35 Tästä seuraa, että paitsi että komissio on toiminut tarkastuspäätöksensä ja tarkastusvaltuutuksien vastaisesti, se on myös yleisemmin rikkonut yhteisön oikeuden säännöksiä ja perusperiaatteita ja erityisesti yhteisön toimielinten toiminnan lainalaisuuden periaatetta.

36 Komissio kiistää suorittaneensa lainvastaista tarkastusta ETAn tiloissa ja käyttäneensä lainvastaisesti tässä tutkimuksessa haltuun otettuja asiakirjoja, koska kun se suoritti tarkastuksen, se katsoi, että ETA toimi Minoan-yritykseen kuuluvana apuorganisaationa ja että se toimi yksinomaan viimeksi mainitun nimissä ja lukuun eikä lainkaan itsenäisesti, kuten päätöksen 137 perustelukappaleessa todetaan. Näin ollen se katsoi, että ETA toimi Minoanin ”oikeana kätenä”.

37 Tältä osin komissio huomauttaa, että ETA itse kuvasi itseään ”Minoan Linesina” ja antoi kolmansille selvän vaikutelman siitä, että Ateenassa osoitteessa avenue Kifissias 64B, sijaitsevat toimitilat olivat Minoanin. Komissio lisää, että ennen tarkastusta Sfinias oli vastannut komission tietojensaantipyyntöön allekirjoittamalla Minoanin nimissä asiakirjan kirjepaperille, jossa oli Minoanin logo ja tavaramerkki ja ETAn toimitilojen osoite, viittaamatta lainkaan viimeksi mainittuun yhtiöön.

38 Komissio katsoo, että kaikki tarkastetuissa tiloissa harjoitettu toiminta, tai ainakin osa siitä, oli Minoanin toimintaa riippumatta siitä, kuka oli vuokrannut tilat. Komission mukaan merkitystä ei ole muodollisella vuokrasopimuksella vaan tosiasiallisella tilanteella, sellaisena kuin se ilmenee edellä esitetyistä seikoista. Vaikka oletettaisiinkin, että kantaja ei ole tosiasiallisesti (in corpore) harjoittanut toimintaa kysymyksessä olevissa tiloissa, on selvää, että sille kuuluvia asiakirjoja oli tiloissa, ja että näin ollen komissiolla oli oikeus tällä perusteella etsiä kysymyksessä olevat asiakirjat.

39 Komissio katsoo, että näin ollen kysymys ei ole lainvastaisesti hankituista todisteista tai mielivaltaisesti harjoitetusta valvonnasta, koska tarkastus suoritettiin tiloissa, jossa harjoitettu liiketoiminta oli ainakin osittain, ellei kokonaan, Minoanin eli sen yhtiön, jota 4.7.1994 tehdyssä tarkastuspäätöksessä tarkoitettiin, liiketoimintaa.

40 Komissio toteaa, että joka tapauksessa vaikka oletettaisiinkin, että se olisi erehtynyt valvonnan kohteena olleen yhtiön identiteetistä, se ensiksikin yritti kaikin mahdollisin tavoin selvittää, kenen hallussa olivat osoitteessa avenue Kifissias 64B sijaitsevat tilat, joissa tarkastuspäätöksen adressaatti Minoan harjoitti toimintaansa Ateenassa. Toiseksi komissio pitää yksinkertaistamisena Minoan argumenttia, jonka mukaan komissiolle esitetyt täsmennykset olisivat poistaneet kaiken epävarmuuden Minoanin toiminnan tavoista ja paikasta, jossa sitä harjoitettiin. Komissio palauttaa mieleen, että tarkastushetkeen mennessä missään vaiheessa ei esiintynyt kysymystä kahdesta eri oikeushenkilöstä. Päinvastoin ETA, joka käytti itsestään nimitystä ”Minoan Lines”, esiintyi kuin se olisi ollut olennainen osa Minoania ja toimi tosiasiallisesti tällaisen tavoin. Lisäksi sen johtaja Sfinias vastasi Minoanille osoitettuun kirjeenvaihtoon ja allekirjoitti kirjeensä Minoanin logolla ja tavaramerkillä varustettuina ja ilmoitti osoitteeksi ETAn osoitteen viittaamatta millään tavoin viimeksi mainittuun. Näiden seikkojen valossa, jotka osoittavat Minoanin ja ETAn menettelyn yhtenäisyyttä ja heikentävät niiden välistä eroa, komissio katsoo, että ETAn työntekijöiden ”täsmennykset” eivät olleet riittäviä valottamaan kysymystä näiden oikeushenkilöiden välisestä erillisyydestä eivätkä estämään valvonnan toteuttamista, etenkin kun kysymyksessä olevan erillisyyden tutkiminen olisi edellyttänyt asiakysymysten arviointia kiinnittämättä huomiota muotoseikkoihin.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

41 Tässä kanneperusteessa kantaja arvostelee komissiota pääasiallisesti siitä, että se on hankkinut lainvastaisesti ne todisteet, joihin päätös perustuu, koska se hankki ne sellaisen yrityksen tiloissa suoritetun tarkastuksen yhteydessä, joka ei ollut tarkastuspäätöksen adressaatti. Kantaja katsoo, että näin toimiessaan komissio on käyttänyt väärin tarkastusvaltuutuksiaan ja rikkonut perustamissopimuksen 189 artiklaa ja asetuksen N:o 4056/86 18 artiklaa sekä loukannut yleisiä oikeusperiaatteita.

42 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tämän kanneperusteen perusteltavuutta on arvioitava niiden periaatteiden valossa, jotka ohjaavat komission valtaa tarkastusten alalla, ja käsiteltävänä olevan asian tosiseikkojen yhteydessä.

A Komission valta tarkastusten alalla

43 Asetuksen N:o 4056/86 johdanto-osan 16. perustelukappaleesta ilmenee, että lainsäätäjä on katsonut, että asetuksessa on säädettävä ”päätöksentekovallasta ja tarvittavista seuraamuksista [perustamissopimuksen] 85 artiklan 1 kohdassa ja 86 artiklassa määrättyjen kieltojen noudattamisen varmistamiseksi sekä 85 artiklan 3 kohdan soveltamisen edellytyksistä”.

44 Komissiolle annettavista valtuuksista paikan päällä suoritettavien tarkastusten osalta säädetään tarkemmin asetuksen N:o 4056/86 18 artiklassa, jonka sanamuoto on seuraava:

”18 artikla

Komission tutkintavaltuudet

1. Komissio voi tämän asetuksen säännöksiin perustuvien tehtäviensä suorittamiseksi ryhtyä kaikkiin tarpeellisiin yrityksiä ja yritysten yhteenliittymiä koskeviin tutkimuksiin.

Tätä tarkoitusta varten komission valtuuttamilla virkamiehillä on oikeus:

a) tutkia kirjanpitoa ja muita liikeasiakirjoja;

b) ottaa jäljennöksiä ja otteita kirjanpidosta ja muista liikeasiakirjoista;

c) vaatia suullisia selvityksiä paikalla;

d) päästä yrityksen kaikkiin tiloihin, sen kaikille alueille ja sen kaikkiin kulkuneuvoihin.

2. Komission virkamiehillä, jotka on valtuutettu suorittamaan näitä tutkimuksia, on oikeus käyttää toimivaltaansa esitettyään kirjallisen valtuutuksen, jossa mainitaan tutkimuksen kohde ja tarkoitus sekä 19 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyt seuraamukset sen varalta, että vaadittua kirjanpitoa tai muita vaadittuja liikeasiakirjoja ei esitetä täydellisinä. Hyvissä ajoin ennen tutkimusta komission on ilmoitettava tutkimuksesta ja sen suorittamiseen valtuutettujen virkamiesten henkilöllisyydestä sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jonka alueella tutkimus on määrä suorittaa.

3. Yritysten ja yritysten yhteenliittymien on alistuttava komission päätöksellään määräämiin tutkimuksiin. Päätöksessä on mainittava tutkimuksen kohde ja tarkoitus, määrättävä päivä, jona tutkimus alkaa, sekä ilmoitettava 19 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 20 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetyistä seuraamuksista ja oikeudesta hakea muutosta päätökseen yhteisöjen tuomioistuimelta.

4. Komissio tekee 3 kohdassa tarkoitetut päätökset kuultuaan sen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, jonka alueella tutkimus on määrä suorittaa.

5. Sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen virkamiehet, jonka alueella tutkimus on määrä suorittaa, voivat tämän viranomaisen tai komission pyynnöstä avustaa komission virkamiehiä näiden tehtävien suorittamisessa.

6. Jos yritys vastustaa tämän artiklan nojalla määrättyä tutkimusta, asianomaisen jäsenvaltion on annettava komission valtuuttamille virkamiehille heidän tutkimuksen suorittamiseksi tarvitsemaansa apua. Jäsenvaltioiden on komissiota kuultuaan toteutettava tätä varten tarpeelliset toimenpiteet 1 päivään tammikuuta 1989 mennessä.”

45 Koska asetuksen N:o 4056/86 18 artiklan sanamuoto on identtinen 6.2.1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962, 13, s. 204) 14 artiklan kanssa ja koska nämä asetukset on annettu EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 83 artikla) nojalla EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan (josta on myöhemmin tullut EY 82 artikla) soveltamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen täsmentämiseksi, asetuksen N:o 17 14 artiklassa tarkoitettujen komission tarkastusvaltuuksien ulottuvuutta koskevaa oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa myös käsiteltävänä olevassa tapauksessa.

46 ETY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan mukaisesti neuvoston asetuksen N:o 17 tavoitteena on varmistaa, että 85 artiklan 1 kohdassa ja 86 artiklassa tarkoitettuja kieltoja noudatetaan, sekä vahvistaa 85 artiklan 3 kohdan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Tämän asetuksen tavoitteena on varmistaa perustamissopimuksen 3 artiklan f alakohdassa esitetyn tavoitteen toteuttaminen. Tässä tarkoituksessa siinä annetaan komissiolle laajat tutkimus- ja tarkastusvaltuudet tarkentamalla johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa, että komissiolla on oltava kaikkialla yhteismarkkinoilla toimivalta vaatia tietoja ja suorittaa tarkastuksia, ”jotka ovat tarpeen” mainittujen 85 ja 86 artiklan rikkomisten selville saamiseksi (asia 136/79, National Panasonic v. komissio, tuomio 26.6.1980, Kok. 1980, s. 2033, Kok. Ep. V, s. 261, 20 kohta ja asia 155/79, AM & S v. komissio, tuomio 18.5.1982, Kok. 1982, s. 1575, Kok. Ep. VI, s. 427, 15 kohta). Asetuksen N:o 4056/86 johdanto-osan 16. perustelukappale on myös tämänsuuntainen.

47 Yhteisöjen tuomioistuimet ovat samoin korostaneet perusoikeuksien ja erityisesti puolustautumisoikeuksien noudattamisen merkitystä kaikissa perustamissopimuksen kilpailusääntöjen noudattamista soveltamista koskevissa menettelyissä ja täsmentäneet tuomioissaan, millä tavoin puolustautumisoikeudet sovitetaan yhteen niiden valtuuksien kanssa, joita komissiolla on hallinnollisessa menettelyssä ja myös sitä edeltävissä tutkinta- ja tietojenhankkimisvaiheessa.

48 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että puolustautumisoikeuksia on kunnioitettava sekä sellaisissa hallinnollisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia, että alustavien tutkintamenettelyiden kuluessa, koska on tärkeätä estää se, että näitä oikeuksia loukattaisiin peruuttamattomalla tavalla sellaisissa alustavissa tutkintamenettelyissä, joihin kuuluvat erityisesti tarkastukset ja joilla voi olla ratkaiseva merkitys hankittaessa todisteita yritysten toimien lainvastaisuudesta, jonka perusteella niille saattaa syntyä vastuu (em. asia Hoechst v. komissio, tuomion 15 kohta).

49 Täsmällisemmin asetuksen N:o 17 14 artiklassa komissiolle tunnustetuista tarkastusvaltuutuksista ja siitä, miltä osin puolustautumisoikeudet rajoittavat niiden soveltamisalaa, yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että suojan antaminen sellaisia julkisen vallan toimenpiteitä vastaan, joilla puututaan mielivaltaisesti tai suhteettomalla tavalla henkilöiden yksityisen toiminnan piiriin, olipa kyse luonnollisista henkilöistä tai oikeushenkilöistä, on yhteisön oikeuden yleinen periaate (em. asia Hoechst v. komissio, tuomion 19 kohta ja asia C-94/00, Roquette Frères, tuomio 22.10.2002, Kok. 2002, s. I-9011, 27 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä julkisen vallan puuttumisen sekä luonnollisten henkilöiden että oikeushenkilöiden yksityisen toiminnan alaa on perustuttava lakiin ja oltava perusteltavissa laissa säädetyillä syillä. Näissä oikeusjärjestyksissä säädetään näin ollen, vaikkakin yksityiskohdiltaan toisistaan poikkeavalla tavalla, suojasta sellaisia toimia vastaan, jotka ovat mielivaltaisia tai suhteettomia.

50 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että asetuksen N:o 17 14 artiklassa komissiolle uskotun toimivallan tarkoituksena on mahdollistaa, että komissio voi sille EY:n perustamissopimuksessa uskotun tehtävän mukaisesti valvoa kilpailusääntöjen noudattamista yhteismarkkinoilla. Kuten perustamissopimuksen johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta, perustamissopimuksen 3 artiklan f alakohdasta ja 85 ja 86 artiklasta ilmenee, näiden oikeussääntöjen tarkoituksena on estää kilpailun vääristyminen yleisen edun, yksittäisten yritysten ja kuluttajien kustannuksella. Toimivallan käyttäminen auttaa ylläpitämään perustamissopimuksessa määrättyä kilpailua koskevaa järjestelmää, jota yritysten on ehdottomasti noudatettava (em. asia Hoechst v. komissio, tuomion 25 kohta).

51 Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että sekä asetuksen N:o 17 tarkoituksesta että saman asetuksen 14 artiklasta, jossa luetellaan komission virkamiehille annetut toimivaltuudet, ilmenee, että tarkastukset voivat olla hyvin laajoja. Yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt nimenomaisesti, että ”oikeus päästä yrityksen kaikkiin tiloihin, sen kaikille alueille ja sen kaikkiin kulkuneuvoihin on erityisen merkittävä, koska sen tarkoituksena on antaa komissiolle mahdollisuus todisteiden hankkimiseen kilpailusääntöjen rikkomisesta niistä paikoista, joissa todisteita tavallisesti on, eli yritysten liiketiloista” (em. asia Hoechst v. komissio, tuomion 26 kohta).

52 Yhteisöjen tuomioistuin on korostanut myös, että tarkastusten tehokasta vaikutusta on suojattava, koska ne ovat välttämätön väline, jotta komissio voi suorittaa tehtävänsä perustamissopimuksen noudattamisen valvojana kilpailun alalla, ja todennut seuraavaa (em. asia Hoechst v. komissio, tuomion 27 kohta): ”kyseinen pääsyoikeus vesittyisi, jos komission virkamiesten olisi tyydyttävä pyytämään saada käyttöönsä sellaisia asiakirjoja, jotka he kykenisivät ennakolta täsmällisesti yksilöimään. Tällainen oikeus merkitsee päinvastoin mahdollisuutta etsiä sellaisia erilaisia tietolähteitä, jotka eivät vielä ole täysin tiedossa tai joita ei ole kokonaan yksilöity. Ilman tällaista mahdollisuutta komission olisi mahdotonta hankkia tarkastuksen kannalta tarpeellisia tietolähteitä, jos asianomaiset yritykset kieltäytyvät yhteistyöstä tai jarruttavat menettelyä”.

53 On kuitenkin huomattava yhteisön oikeuteen perustuvien erilaisten takuiden olemassaolo, jotka suojaavat asianomaisia yrityksiä julkisen vallan sellaisia toimenpiteitä vastaan, joilla puututaan mielivaltaisesti ja suhteettomalla tavalla oikeushenkilön yksityisen toiminnan piiriin (em. asia Roquette Frères, tuomion 43 kohta).

54 Asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdassa säädetään, että komission on perusteltava päätös, jossa määrätään tarkastuksesta, mainitsemalla sen kohde ja tarkoitus, mikä, kuten yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt, on perustavanlaatuinen vaatimus paitsi sen vuoksi, että asianomaisten yritysten tiloissa toteutettaviksi aiottujen toimenpiteiden osoitetaan olevan oikeutettuja, myös siksi, että yritysten on mahdollista ymmärtää yhteistyövelvoitteensa laajuus samanaikaisesti puolustautumisoikeutensa säilyttäen (em. asia Hoechst v. komissio, tuomion 29 kohta ja em. asia Roquette Frères, tuomion 48 kohta).

55 Komission on myös mainittava kyseisessä päätöksessä niin täsmällisesti kuin mahdollista etsinnän kohde ja seikat, joihin tarkastus kohdistuu (em. asia National Panasonic v. komissio, tuomion 26 ja 27 kohta). Kuten yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, tällainen vaatimus on omiaan turvaamaan kyseisten yritysten puolustautumisoikeudet sillä näitä oikeuksia loukattaisiin vakavasti, jos komissio voisi vedota yrityksiä vastaan tarkastuksen kuluessa hankittuihin todisteisiin, jotka eivät liittyisi tarkastuksen kohteeseen eivätkä sen tarkoitukseen (asia 85/87, Dow Benelux v. komissio, tuomio 17.10.1989, Kok. 1989, s. 3137, 18 kohta ja em. asia Roquette Frères, tuomion 48 kohta).

56 Lisäksi on muistutettava siitä, että yritys, jonka osalta komissio on määrännyt tarkastuksen, voi EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan neljännen kohdan (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan neljäs kohta) mukaisesti nostaa yhteisöjen tuomioistuimissa kanteen tästä päätöksestä. Jos tämä kumoaa kyseisen päätöksen, komissio ei näin ollen voi käyttää yhteisön kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa menettelyssä niitä asiakirjoja tai todistuskappaleita, jotka se on kerännyt tämän tarkastuksen aikana, koska muuten yhteisöjen tuomioistuimet voivat kumota kilpailusääntöjen rikkomista koskevan päätöksen sikäli kuin se perustuu tällaisen selvityksen käyttämiseen (ks. asia 46/87 R, Hoechst v. komissio, määräys 26.3.1987, Kok. 1987, s. 1549, 34 kohta; asia 85/87 R, Dow Chemical Nederland v. komissio, määräys 28.10.1987, Kok. 1987, s. 4367, 17 kohta ja em. asia Roquette Frères, tuomion 49 kohta).

57 Peruste, jonka mukaan tarkastuksen väitetään olleen lainvastainen, on tutkittava edellä mainittujen seikkojen valossa.

B Onko väite perusteltu

58 Tämän kanneperusteen perusteltavuuden tutkiminen edellyttää, että tutkitaan ensin ne olosuhteet, joissa käsiteltävänä olevassa tapauksessa tarkastus suoritettiin.

1. Merkitykselliset tosiseikat, joita asianosaiset eivät ole kiistäneet

59 Komissio osoitti 12.10.1992 asetuksen N:o 4056/86 nojalla ja sellaisen kantelun perusteella, jonka mukaan Kreikan ja Italian välisessä lauttaliikenteessä oli hyvin samankaltaiset hinnat, tietojensaantipyynnön Minoanille sen kotipaikkaan (Agiou Titou 38, Iraklion, Kreeta).

60 Komissio sai 20.11.1992 vastauksena tietojensaantipyyntöönsä kirjeen, jonka Sfinias oli allekirjoittanut Minoanin kirjepaperille, jonka vasemmassa ylälaidassa oli yksi ainoa logo eli ”Minoan Lines”, jonka alapuolella taas oli mainittu yksi ainoa osoite: 2 Vas. Konstantinou Av. (Stadion), 11635, Ateena.

61 Komissio osoitti 1.3.1993 Minoanille toisen tietojensaantipyynnön sen kotipaikkaan Iraklionissa.

62 Komission 1.3.1993 päivättyyn kirjeeseen vastattiin 5.5.1993 päivätyllä kirjeellä, jonka Sfinias oli myös allekirjoittanut Minoanin kirjepaperille, jonka vasemmassa ylälaidassa oli niin ikään yksi ainoa logo eli ”Minoan Lines”, mutta tällä kertaa sen alapuolella ei ollut mainittu mitään osoitetta. Sivun alalaidassa oli kaksi osoitetta: ”INTERNATIONAL LINES HEAD OFFICES: 64B Kifissias Ave GR, 151 25, Maroussi, Athens” ja sen alapuolella ”PASSENGER OFFICE: 2 Vassileos Konstantinou Ave, GR, 116 35 Athens”.

63 Komission virkamiehet menivät 5.7.1994 Ateenassa osoitteessa avenue Kifissias 64B, Maroussi sijaitseviin tiloihin, jossa he antoivat siellä olleille henkilöille, jotka sittemmin osoittautuivat ETAn työntekijöiksi, tarkastuspäätöksen ja valtuutukset nro D/06658 ja D/06659, jotka oli päivätty 4.7.1994 ja jotka oli allekirjoittanut kilpailun pääosaston pääjohtaja valtuuttaen komission virkamiehet suorittamaan tarkastuksen.

64 Näihin asiakirjoihin vedoten komission virkamiehet pyysivät ETAn työntekijöitä suostumaan tarkastuksen suorittamiseen. Viimeksi mainitut kiinnittivät kuitenkin välittömästi heidän huomionsa siihen, että oltiin ETAn tiloissa, että he olivat ETAn työntekijöitä ja että ETA oli itsenäinen oikeushenkilö, jolla ei ole Minoaniin muuta suhdetta kuin että se oli sen agentti. Komission virkamiehet soitettuaan esimiehilleen Brysseliin, vaativat saada toteuttaa tarkastuksen ja muistuttivat ETAn työntekijöitä siitä, että siinä tapauksessa, että tästä kieltäydyttäisiin, asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 1 kohdassa ja 20 artiklan 1 kohdassa säädetyt seuraamukset voitaisiin määrätä; nämä säännökset oli mainittu tarkastuspäätöksessä ja niiden sanamuoto kokonaisuudessaan päätöksen liitteessä. Komission virkamiehet pyysivät lisäksi Kreikan kauppa- ja teollisuusministeriön markkinoiden tarkastus- ja kilpailuosastoa, joka oli kilpailun alalla toimivaltainen kansallinen viranomainen, lähettämään yhden virkamiehistään ETAn tiloihin.

65 Komission virkamiehet eivät nimenomaisesti todenneet ETAn työntekijöille, että näillä oli mahdollisuus käyttää asianajajaa, mutta he antoivat näille kaksisivuisen kirjelmän, joka sisälsi selitykset tarkastuksen luonteesta ja tavanomaisesta kulusta.

66 Soitettuaan johtajalleen, joka ei tuolloin ollut Ateenassa, ETAn työntekijät päättivät lopulta suostua tarkastukseen mutta ilmoittivat kuitenkin, että he aikoivat merkityttää pöytäkirjaan eriävän mielipiteensä.

67 Komission virkamiehet ryhtyivät sitten tarkastukseen, jonka he saivat päätökseen seuraavan päivän eli 6.7.1994 päättyessä.

68 Lopuksi on huomattava, kuten kantaja itse korostaa (ks. edellä 26 kohta), että ETAlla kantajan edustajana oli valtuudet toimia ja esiintyä liiketoiminnassaan nimitystä ”Minoan Lines Ateena” käyttäen sekä käyttää Minoanin tavaramerkkiä ja logoa agentin toimessaan.

69 Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että tosiseikastosta ilmenee selvästi seuraavaa:

– Ensiksi harjoittaessaan Minoanin agentin ja edustajan toimintaa ETAlla oli valtuudet esittäytyä suurelle yleisölle ja komissiolle Minoanina, joten sen identiteetti kysymyksessä olevan liiketoiminnan harjoittajana oli käytännössä sama kuin Minoanin.

– Toiseksi se, että komission Minoanille osoittamat kirjeet toimitettiin Sfiniasille, jotta tämä vastaisi suoraan komissiolle, osoittaa, että sekä Minoan, ETA että Sfinias tiesivät siitä asti, kun komissio puuttui asiaan, että viimeksi mainittu toimi kantelun johdosta. Niillä oli myös tiedossaan kantelun luonne, tietojensaantipyynnön kohde ja se, että komissio toimi asetuksen N:o 4056/86 perustella, josta esitettiin lainaus kysymyksessä olevissa kirjeissä. Tästä seuraa, että toimittaessaan kirjeet Sfiniasille vastauksen antamista varten Minoan ei ole de facto valtuuttanut pelkästään viimeksi mainittua vaan myös ETAn esiintymään komissiossa Minoanin asianmukaisesti valtuuttamana keskustelukumppanina kysymyksessä olevan tutkimuksen yhteydessä.

– Kolmanneksi kaikesta edellä esitetystä sekä siitä, että Minoan oli delegoinut liiketoimintansa ETAlle, seuraa, että osoitteessa avenue Kifissias 64B sijaitsevat toimitilat olivat käytännössä Minoanin liiketoiminnan tosiasiallinen keskus ja tämän vuoksi se paikka, jossa kirjanpito ja muut kysymyksessä olevaa toimintaa koskevat liikeasiakirjat olivat.

70 Tästä seuraa, että kysymyksessä olevat tilat olivat Minoanin tiloja tarkastuspäätöksen adressaattina asetuksen N:o 4056/86 18 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetuin tavoin.

2. Onko käsiteltävänä olevassa tapauksessa noudatettu periaatteita, jotka ohjaavat komissiota sen käyttäessä tarkastusvaltuutuksiaan?

71 Asiakirjoista ilmenee, että sekä komission virkamiesten ETAn työntekijöille esittämät tarkastusvaltuutukset että tarkastuspäätös täyttivät edellytyksen, jonka mukaan tarkastuksen kohde ja tarkoitus on ilmaistava. Tarkastuspäätöksen perustelukappaleissa käsitellään puolentoista sivun verran niitä syitä, joiden vuoksi komissio katsoi, että kysymyksessä voi olla perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastainen, Kreikan ja Italian välisillä reiteillä liikennöivien merkittävien yritysten välinen kartelli, joka koskee matkustajiin, ajoneuvoihin ja raskaisiin ajoneuvoihin sovellettavia hintoja. Siinä esitetään kysymyksessä olevien markkinoiden pääpiirteet, markkinoilla toimivat merkittävimmät yritykset, joihin Minoan kuuluu, sekä niiden yritysten markkinaosuudet, jotka liikennöivät kolmella eri reitillä, ja siinä kuvataan yksityiskohtaisesti menettely, jonka komissio katsoo voivan osoittautua perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaiseksi. Päätöksessä osoitetaan selvästi, että sen adressaattina oleva yritys eli Minoan on yksi kysymyksessä olevilla markkinoilla toimivista pääasiallisista yrityksistä, ja korostetaan, että tämä yritys on jo tietoinen tutkimuksen olemassaolosta.

72 Tarkastuspäätöksen päätösosan 1 artiklassa todetaan sitten nimenomaisesti, että tarkastuksen tarkoitus on selvittää, ovatko Kreikan ja Italian välillä ro-ro-lauttaliikennettä harjoittavien yhtiöiden käyttämät hintojen tai maksujen muodostamisjärjestelmät perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisia. Tarkastuspäätöksen 1 artiklassa ilmaistaan myös sen adressaattina olevan yrityksen velvollisuus alistua tarkastukseen ja kuvataan komission virkamiehille tämän tarkastuksen toteuttamisen yhteydessä annettavat valtuudet. Tarkastuspäätöksen 2 artiklassa ilmoitetaan päivä, jolloin tarkastuksen on määrä tapahtua. Päätöksen adressaatti mainitaan 3 artiklassa. Siinä todetaan, että tarkastuspäätös on osoitettu Minoanille. Mahdollisina tarkastuspaikkoina mainitaan kolme osoitetta: ensiksi Quai Poseidon 28 Pireuksessa, toiseksi Quai Poseidon 24 Pireuksessa ja kolmanneksi avenue Kifissias 64B, Maroussi Ateenassa – paikka, johon komission virkamiehet lopulta menivät. Tarkastuspäätöksen 4 artiklassa ilmaistaan mahdollisuus nostaa kanne tarkastuspäätöksestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa mutta selvitetään, että kanteella ei ole lykkäävää vaikutusta, ellei tuomioistuin toisin päätä.

73 Komission virkamiehille tarkastuksen suorittamista varten annetuissa valtuutuksissa todetaan nimenomaisesti, että heillä on valtuudet suorittaa tarkastus liitteenä olevassa tarkastuspäätöksessä ilmoitetussa merkityksessä ja tarkoituksessa.

74 Näin ollen näiden asiakirjojen sisällöstä ilmenee selvästi yhtäältä, että komissio halusi saada tietoja ja todisteita Minoanin osallistumisesta mahdolliseen kartelliin, ja toisaalta, että se ajatteli löytävänsä niitä muun muassa Ateenassa osoitteessa avenue Kifissias 64B, Maroussi sijaitsevista tiloista, joiden se katsoi kuuluvan Minoanille. Tältä osin on palautettava mieleen, että tämä osoite oli painettu kirjepaperille, jota Minoan käytti vastatessaan komission 1.3.1993 päivättyyn tietojensaantipyyntöön 5.5.1993 päivätyllä kirjeellään, jonka alalaidassa oli seuraava maininta: ”INTERNATIONAL LINES HEAD OFFICES: 64B Kifissias Ave. GR, 151 25, Maroussi, Athens”.

75 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tarkastuspäätös ja tarkastusvaltuutukset sisältävät kaikki asianmukaiset seikat, jotta ETAn työntekijät voivat arvioida, olivatko he kyseisen päätöksen perustelut huomioon ottaen ja niiden tietojen valossa, jotka heillä oli ETAn ja Minoanin välisten suhteiden luonteesta ja ulottuvuudesta, velvollisia sallimaan tiloissaan komission tarkastuksen.

76 On siis pääteltävä, että tarkastuspäätöksen ja tarkastusvaltuutuksien osalta oikeuskäytännöstä johtuvia vaatimuksia on noudatettu täysin siltä osin kuin kysymys on tarkastettujen tilojen haltijasta, nimittäin ETAsta, koska yhtäältä toimiessaan ro-ro-lauttaliikennettä Kreikan ja Italian välisillä reiteillä Minoanin puolesta hallinnoivana yrityksenä se saattoi saada tietoonsa, minkä laajuinen sen yhteistyövelvollisuus komission virkamiesten kanssa oli, ja toisaalta sen puolustautumisoikeudet taattiin täysin, kun otetaan huomioon näiden asiakirjojen perustelujen laatu ja nimenomainen maininta siitä, että tarkastuspäätöksestä on mahdollisuus nostaa kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Se, että ETA ei käyttänyt tätä mahdollisuutta, on sen oma valinta eikä heikennä tätä päätelmää vaan pikemminkin vahvistaa sitä.

77 Tältä osin on muistettava, että vaikka ETA on oikeudellisesti Minoanista erillinen yksikkö, kuitenkin sen roolissa viimeksi mainitun edustajana ja komission tutkimuksen kohteena olevan toiminnan yksinomaisena hallinnoijana sen identiteetti oli täysin samaistettavissa sen päämieheen, joten se oli saman yhteistyövelvollisuuden alainen kuin tämä.

78 Lisäksi sen tilanteen varalta, että Minoan voisi vedota puolustautumisoikeuksiin, jotka ETAlla, erillisellä yksiköllä, oli, on todettava, että näitä oikeuksia ei ole missään vaiheessa saatettu kyseenalaisiksi. Kysymyksessä olevan tarkastuksen kohteena eivät olleet se erillinen toiminta, jota ETAlla on ehkä voinut olla, eivätkä sen oma kirjanpito tai liikeasiakirjat.

79 Kantaja arvostelee komissiota siitä, että se on rikkonut perustamissopimuksen 189 artiklan neljättä alakohtaa, jossa määrätään, että ”päätös velvoittaa kaikilta osiltaan niitä, joille se on osoitettu”, koska se on ryhtynyt tarkastukseen yhden yhtiön eli ETAn tiloissa sellaisen päätöksen ja tarkastusvaltuutuksien perusteella, jotka koskivat toista yhtiötä eli Minoania.

80 Tämä argumentti ei vaikuta asiaan. Ensiksikin vetoaminen perustamissopimuksen 189 artiklaan ei tuo mitään lisää siihen kantajan pääasialliseen argumenttiin, jonka mukaan pääasiallinen lainvastaisuus on se, että komissio on sen mukaan rikkonut asetuksen N:o 4056/86 18 artiklaa ja loukannut yleisiä oikeusperiaatteita sekä väärinkäyttänyt tarkastusvaltuutuksiaan. Perustamissopimuksen 189 artiklassa vain ilmaistaan, mitä lainsäädännöllisiä toimenpiteitä ja päätöksiä toimielinten käytettävissä on, ja täsmennetään näiden toimenpiteiden oikeudelliset vaikutukset. Toiseksi vaikka oletettaisiinkin, että perustamissopimuksen 189 artikla on käsiteltävänä olevan asian kannalta merkityksellinen, tästä seuraisi vain tarkastuspäätöksen sitovan vaikutuksen vahvistaminen sillä tavoin, että se ”velvoittaa kaikilta osiltaan” Minoania päätöksen adressaattina ja ETAa Minoanin tutkimusta varten osoittamana edustajana ja keskustelukumppanina.

81 Komissiota ei voi käsiteltävänä olevan tapauksen olosuhteissa arvostella myöskään siitä, että se oli siinä käsityksessä, että Minoanilla oli omat tilat osoitteessa, johon komission virkamiehet menivät, eikä siitä, että tämän vuoksi se merkitsi tämän osoitteen tarkastuspäätökseen Minoanin toiminnan keskuksen osoitteena.

82 Ensiksi on tutkittava kysymystä siitä, onko komissio toiminut lainmukaisesti pitäessään kiinni tarkastukseen ryhtymisestä.

83 Edellä mainitusta oikeuskäytännöstä seuraa, että komission on taattava tarkastuksissa, että noudatetaan periaatteita yhteisön toimielinten toiminnan lainalaisuudesta ja siitä, että sekä luonnollisten henkilöiden että oikeushenkilöiden yksityisen toiminnan ala on suojattu julkisen vallan mielivaltaiselta puuttumiselta (ks. em. asia Hoechst v. komissio, tuomion 19 kohta). Olisi kohtuutonta ja asetuksen N:o 4056/86 säännösten sekä perustavanlaatuisten oikeusperiaatteiden vastaista tunnustaa komissiolle yleinen oikeus tietylle oikeudelliselle yksikölle osoitetun tarkastuspäätöksen perusteella päästä kolmannen oikeudellisen yksikön tiloihin pelkästään siitä syystä, että viimeksi mainitulla on kiinteä yhteys tarkastuspäätöksen adressaattiin, tai siitä syystä, että komissio uskoo löytävänsä tiloista viimeksi mainitun asiakirjoja, ja oikeus suorittaa tarkastuksia tiloissa tämän päätöksen perusteella.

84 Käsiteltävänä olevassa tapauksessa kantaja ei voi arvostella komissiota siitä, että se olisi pyrkinyt laajentamaan tarkastusvaltuutuksiaan käymällä muun kuin tarkastuspäätöksen adressaattina olevan yhtiön tiloissa. Päinvastoin asiakirjoista ilmenee, että komissio toimi huolellisesti ja noudatti laajalti velvollisuuttaan varmistaa mahdollisuuksien mukaan ennen tarkastusta, että tilat, jotka se aikoi tarkastaa, todella olivat sen oikeudellisen yksikön, jota se halusi tutkia. Tältä osin on palautettava mieleen, että komission ja Minoanin välillä oli aiemmin ollut kirjeenvaihtoa, jossa tämä yhtiö vastasi komission kahteen kirjeeseen kahdella kirjeellä, jotka oli allekirjoittanut sittemmin ETAn johtajaksi paljastunut Sfinias mainitsematta lainkaan ETAn olemassaoloa tai sitä, että Minoan toimi markkinoilla yksinoikeudella toimivan agentin kautta.

85 Lisäksi on todettava – kuten komissio on huomauttanut vastinekirjelmässään kantajan tätä kiistämättä – että Kreikan lauttojen omistajien liiton jäsenluettelossa on mainittu Minoanin nimissä kaksi kirjettä allekirjoittaneen Sfiniasin nimi, että Minoanin julkaisemassa hintataulukossa on mainittu yleinen toimisto osoitteessa Kifissias 64B, Ateena, ja lopulta, että Ateenan puhelinluettelossa Minoan Lines -yhtiö on merkitty osoitteeseen, johon komissio meni suorittamaan tarkastuksen.

86 Jäljelle jää kysymys siitä, olisiko komission virkamiesten pitänyt, siinä vaiheessa, kun he saivat tietää, että ETA on eri yhtiö, jota koskevaa tarkastuspäätöstä heillä ei ollut, perääntyä ja tarvittaessa palata mukanaan ETAlle osoitettu päätös asianmukaisesti perusteltuna syillä, jotka olisivat oikeuttaneet tarkastuksen asiassa.

87 On todettava, että kun otetaan huomioon edellä esitetyt erityiset olosuhteet, komissio on voinut kohtuullisesti katsoa, että ETAn työntekijöiden esittämät ”täsmennykset” eivät olleet riittäviä valottamaan kysymystä oikeushenkilöiden välisestä erosta eivätkä lykkäämään valvonnan toteuttamista, etenkin kun, kuten komissio korostaa, sen ratkaiseminen, oliko kyse samasta yrityksestä, olisi edellyttänyt asiakysymysten arviointia ja muun muassa asetuksen N:o 4056/86 18 artiklan soveltamisalan ulottuvuuden tulkintaa.

88 On todettava, että käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa komissio on perustellusti katsonut vielä senkin jälkeen, kun se on tiennyt, että tilat, joihin mentiin, kuuluivat ETAlle eivätkä Minoanille, että niitä oli kuitenkin pidettävä tiloina, joita Minoan käytti liiketoimintansa kehittämiseen, ja että ne näin ollen voitiin samaistaa tarkastuspäätöksen adressaattina olevan yrityksen liiketiloihin. Tältä osin on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että oikeus päästä yrityksen kaikkiin tiloihin, sen kaikille alueille ja sen kaikkiin kulkuneuvoihin on erityisen merkittävä, koska sen tarkoituksena on antaa komissiolle mahdollisuus todisteiden hankkimiseen kilpailusääntöjen rikkomisesta niistä paikoista, joissa todisteita tavallisesti on, eli yritysten liiketiloista em. asia Hoechst v. komissio, tuomion 26 kohta). Näin ollen komissio saattoi tarkastusvaltuutuksiaan käyttäessään pitäytyä logiikassa, jonka mukaan sen mahdollisuudet löytää todisteita otaksutusta rikkomisesta ovat paremmat, jos se tarkastaa tilat, josta käsin kohteena oleva yhtiö tavallisesti ja tosiasiallisesti harjoittaa toimintaansa yrityksenä.

89 Lopuksi ja joka tapauksessa on lisättävä, että komission tarkastukseen ryhtymistä ei ole vastustettu loppuun saakka.

90 Tästä seuraa, että pitäessään kiinni tarkastukseen ryhtymisestä käsiteltävänä olevan tapauksen kaltaisessa tilanteessa komissio ei ole ylittänyt sille asetuksen N:o 4056/86 18 artiklan 1 kohdassa tunnustettuja tarkastusvaltuutuksia.

3. Onko puolustautumisoikeuksia noudatettu ja onko julkinen valta puuttunut liiallisesti ETAn toiminnan piiriin?

91 Kuten edellä on todettu, yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntö osoittavat, että vaikka komission tarkastusten tehokas vaikutus on säilytettävä, sen on omasta puolestaan varmistettava tarkastuksen kohteena olevien yritysten puolustautumisoikeuksien noudattaminen ja pidätyttävä puuttumasta mielivaltaisesti tai suhteettomalla tavalla niiden yksityisen toiminnan piiriin (em. asia Hoechst v. komissio, tuomion 19 kohta; em. asia Dow Benelux v. komissio, tuomion 30 kohta; yhdistetyt asiat 97/87–99/87, Dow Chemical Ibérica ym. v. komissio, tuomio 17.10.1989, Kok. 1989, s. 3165, Kok. Ep. X, s. 179, 16 kohta ja yhdistetyt asiat T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, ns. PVC-tapaus II, tuomio 20.4.1999, Kok. 1999, s. II-931, 417 kohta).

92 Puolustautumisoikeuksista on todettava, ettei kantaja eikä tarkastettujen tilojen haltijana oleva oikeudellinen yksikkö eli ETA ole katsonut tarkoituksenmukaiseksi nostaa kannetta tarkastuspäätöksestä, jonka perusteella tarkastus tapahtui, vaikka ne olisivat voineet tehdä näin, kuten asetuksen N:o 4056/86 18 artiklan 3 kohdassa nimenomaisesti säädetään.

93 Edelleen kantajan osalta on riittävää todeta, että se käyttää nyt hyväkseen oikeuttaan vaatia tarkastuksen todellisen lainmukaisuuden valvontaa tässä kanteessa, joka koskee komission perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan nojalla tekemää lopullista päätöstä.

94 Kiistatonta on myös se, että koska ETAn työntekijät eivät lopulta vastustaneet komission ryhtymistä tarkastukseen, komissio ei ollut velvollinen pyytämään oikeuden määräystä ja/tai julkisen vallan apua tarkastuksen toteuttamiseen. Tästä seuraa, että käsiteltävänä olevassa tapauksessa kyseessä olevan kaltaista tarkastusta on pidettävä kyseisen yrityksen kanssa yhteistyössä tehtynä tarkastuksena. Tätä päätelmää ei horjuta se, että Kreikan kilpailuviranomaiseen otettiin yhteyttä ja että yksi sen virkamiehistä saapui tarkastuspaikalle, koska tällaisesta toimenpiteestä säädetään asetuksen N:o 4056/86 18 artiklan 5 kohdassa niiden tilanteiden varalta, jolloin yritys ei vastusta tarkastusta. Näin ollen kysymys ei voi olla siitä, että viranomainen olisi suorittanut liian pitkälle meneviä toimenpiteitä ETAn toimintapiirissä, koska ei ole vedottu mihinkään seikkoihin sen osoittamiseksi, että komissio olisi mennyt pidemmälle kuin mitä ETAn työntekijät ovat yhteistyön puitteissa suostuneet tekemään (ks. vastaavasti em. PVC-tapaus II, tuomion 422 kohta).

C Päätelmä

95 Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että käsiteltävänä olevassa tapauksessa komissio on toiminut täysin lainmukaisesti sekä siltä osin kuin kysymys on sen laatimista tarkastusasiakirjoista että siltä osin kuin kysymys on siitä, miten asia on kehittynyt tarkastuksen jälkeen, ja se on säilyttänyt asianomaisten yritysten puolustautumisoikeudet ja noudattanut täysin yhteisön oikeuden yleistä periaatetta, jonka mukaan on annettava suojaa sellaisia julkisen vallan toimenpiteitä vastaan, joilla puututaan mielivaltaisesti tai suhteettomalla tavalla henkilöiden yksityisen toiminnan piiriin, olipa kyse luonnollisista henkilöistä tai oikeushenkilöistä.

96 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo saaneensa asian kannalta merkityksellisistä tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista riittävät tiedot voidakseen tutkia tämän kanneperusteen ja katsoo näin ollen, että ei ole tarvetta noudattaa kantajan esittämää asiakirjojen toimittamista koskevaa vaatimusta.

97 Tätä kanneperustetta on näin ollen pidettävä perusteettomana.

Toinen kanneperuste, jonka mukaan kantajan katsotaan virheellisesti olevan vastuussa ETAn toimienpiteistä ja aloitteista

Asianosaisten lausumat

98 Kantaja pitää perusteettomana sitä, että komissio katsoo sen olevan vastuussa ETAn toimenpiteistä ja aloitteista, jotka päätöksen mukaan merkitsevät perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomista.

99 Kantaja katsoo ensiksi, että monet näistä arvostelluista toimenpiteistä perustuivat ETAn omiin aloitteisiin, joita Minoan ei hyväksynyt ja jotka tehtiin ETAn ja Minoanin välisten sopimusten ulkopuolella, joten Minoanin ei voida katsoa olevan niistä vastuussa. Kantaja katsoo, että toisin kuin komissio väittää, näistä sopimuksista ei seuraa, että ETA toimi ohjeiden mukaan ja sen valvonnassa. Päinvastoin ETA oli hyvin itsenäinen, koska sillä oli oma yhteistyötoimistojen verkosto kaikkialla Kreikassa (paitsi Kreetalla), ja se saattoi omalla vastuullaan nimittää agentteja Kreikassa ja ulkomailla. Näistä sopimuksista ei seuraa myöskään, että ETAlla olisi ollut toimivalta ryhtyä lainvastaiseen yhteistyöhön muiden yhtiöiden kanssa, eikä mistään asiakirjasta ilmene, että Minoan olisi pyytänyt ETAa niin tekemään. Kantaja katsoo, että se, että sopimuksella vahvistettiin agenteille maksettava palkkio, ei osoita, että ETA ei olisi itsenäinen yritys.

100 Kantaja riitauttaa sitten sen komission väitteen (ks. päätöksen 137 perustelukappale), jonka mukaan ETAa oli pidettävä Minoanin ”oikeana kätenä”, joka toimi Minoanin edustajana ja välittäjänä yksinomaan Minoanin puolesta eikä harjoittanut omaan lukuunsa lainkaan liiketoimintaa. Se, että ETA on kantajan agentti, ei merkitse välttämättä, että kaikki ETAn aloitteet tehtäisiin kantajan lukuun, erityisesti silloin, kun ne ovat niiden sopimussuhteen ulkopuolella ja kun kantaja ei ole antanut niitä varten ohjeita eikä hyväksynyt niitä jälkikäteen.

101 Kantaja lisää, että toisin kuin komissio väittää, Sfinias ei mainitse ETAa ainoastaan silloin, kun hän kääntyy Minoanin Iraklionissa sijaitsevan pääkonttorin puoleen. Päinvastoin kaikissa komission mainitsemissa telekseissä on joko sivun ylälaidassa (eli ennen lähettäjän ja vastaanottajan tai vastaanottajien nimeä) tai alalaidassa (Sfiniasin nimen alapuolella) maininta ETA ja ETAn teleksinumero osoittamassa tosiasiallista lähettäjää. Kantaja lisää, että maininnat ”Minoan Lines” ja ”Minoan Lines Ateena” selittyvät lyhyyden vaatimuksella ja sillä, että haluttiin välttyä käyttämästä ilmaisua ”ETA Worldwide General Agents for Minoan Lines”.

102 Kantaja toteaa, että se ei ole milloinkaan kehottanut ETAn laillista edustajaa Sfiniasia tekemään lainvastaisia sopimuksia, mutta myöntää, että siltä osin kuin sille asiasta tiedotettiin, se ei myöskään kieltänyt tätä keskustelemasta muiden yhtiöiden kanssa. Koska Minoan oli ollut vakuuttunut siitä, että nämä keskustelut olivat kauppamerenkulkuministeriön politiikan mukaisia, se ei nähnyt niissä mitään ”erityisen vakavaa”.

103 Sen väitteensä tueksi, jonka mukaan sillä ei ollut tietoa niistä toiminnoista, joihin ETA oli ryhtynyt, kantaja väittää, että se ei ollut keskittänyt huomiotaan Sfiniasin kontakteihin ja hänen käymiinsä keskusteluihin vaan hänen ehdotuksiinsa, jotka koskivat maksupolitiikkaa, jotta se voisi hyväksyä, hylätä tai korjata hintoja, joita ehdotettiin eri taloudellisten muuttujien pohjalta, omien kriteeriensä perusteella. Sfiniasin 13. ja 14.5.1997 pidetyssä kuulemisessa esittämät lausumat vahvistavat edellä esitetyn. Sfinias totesi erityisesti seuraavaa:

”Yhtiömme tehtävänä on sopimuksen nojalla luoda Minoanin aluksille parhaat mahdolliset käyttöolosuhteet viimeksi mainitun parhaaksi katsomien toimenpiteiden ja aloitteiden pohjalta, kun taas me arvioimme itse, missä määrin informoimme Minoania. Kun luotamme vahvasti toimenpiteisiimme ja katsomme, että niillä on positiivinen vaikutus valtuuttajamme intresseihin laajassa merkityksessä, voi olla, että emme informoi Minoania oikopäätä tai ehkä lainkaan – koska tulos on se, jolla on merkitystä. Saatamme informoida sitä jälkikäteen saadaksemme sen hyväksynnän, pääasiallisesti koska tiedämme, että koska valtuuttajayhtiöllämme on huomattava määrä osakkeenomistajia, sen hallinto, joka hyväksyy tai hylkää aloitteemme, on itse vastuussa huomattavalle määrälle osakkeenomistajia.”

104 Kantaja riitauttaa lisäksi komission väitteen, jonka mukaan päätöksen 137 perustelukappaleen lopussa tarkoitetut asiakirjat osoittavat, että se oli tietoinen salaisesta yhteistyöstä. Se katsoo päinvastoin, että kysymys oli aina tiedoista, jotka se sai jälkikäteen.

105 Kantaja riitauttaa lopuksi komission päätöksen 138 perustelukappaleessa esittämät argumentit, joiden perusteella se tuli siihen tulokseen, että päätöksessä ETAa ja Minoania piti käsitellä yhtenä oikeudellisena ja taloudellisena kokonaisuutena. Se arvostelee komissiota siitä, että tämä poikkeuksetta piti sitä vastuullisena kaikista ETAn toimenpiteistä ja aloitteista.

106 Kantaja ei katso, että tällainen vastuun kohdentaminen voisi olla oikeutettua viittaamalla oikeuskäytäntöön, joka koskee sitä, milloin emoyhtiöiden on katsottava olevan vastuussa tytäryhtiöiden käyttäytymisestä (asia 48/69, ICI v. komissio, tuomio 14.7.1972, Kok. 1972, s. 619, Kok. Ep. II, s. 25, 132 ja 133 kohta ja asia 107/82, AEG v. komissio, tuomio 25.10.1983, Kok. 1983, s. 3151, Kok. Ep. VII, s. 281, 49 kohta), sillä tämä oikeuskäytäntö liittyy tytäryhtiöihin eikä itsenäisiin yrityksiin, jotka ovat tehneet yhteistyösopimuksia. Lisäksi tuomioissa, joihin komissio viittaa, esitetään vastuun kohdentamisen lisäedellytyksenä se, että ”tytäryhtiö, vaikka sillä onkin eri oikeushenkilöllisyys, ei päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään, vaan noudattaa olennaisilta osin emoyhtiönsä sille antamia ohjeita”. Lopulta jotta tällaiseen käyttäytymisestä aiheutuvan vastuun kohdentamiseen päästään, ei riitä, että todetaan mahdollisuus vaikuttaa tähän käyttäytymiseen, vaan on näytettävä toteen, että tätä mahdollisuutta on tosiasiallisesti käytetty (ks. em. asia AEG v. komissio, tuomion 50 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä em. asia ICI v. komissio, tuomion 135, 137, 138 ja 141 kohta).

107 Kantajan mukaan mikään edellä mainituista edellytyksistä ei käsiteltävänä olevassa tapauksessa täyty, koska ETA ei ole Minoanin tytäryhtiö, eikä Minoanilla tämän vuoksi ole mitään vaikutusvaltaa ETAn hallintoelimiin, ja näiden kahden yhtiön välinen ainoa yhteys johtuu sopimuslausekkeista, joissa selvästi määritellään kunkin sopimuspuolen oikeudet ja velvollisuudet. Edelleen vaikka oletettaisiinkin, että nämä sopimukset olisivat tarjonneet sille mahdollisuuden käyttää tiettyä vaikutusvaltaa, kantaja ei ole milloinkaan käyttänyt tätä mahdollisuutta. Asiakirja-aineistossa ei ole mitään, mikä osoittaisi, että Minoan olisi vaikuttanut konkreettisilla tosiasiallisilla toimenpiteillä ETAn käyttäytymiseen tai antanut sille ohjeita, määräyksiä tai täsmällisiä valtuutuksia. Päinvastoin se osoittaa, että Minoan joko oli täysin tietämätön tietyistä aloitteista tai että se oli sellaisten osittaisten tietojen passiivinen vastaanottaja, jotka ETA toimitti sille jälkikäteen.

108 Kantaja päättelee tästä, että näin ollen komission näkemys, jonka mukaan ”ETAa ja Minoania käsitellään – – päätöksessä yhtenä oikeudellisena ja taloudellisena kokonaisuutena”, millä perusteella Minoanin voidaan katsoa olevan vastuussa kaikista ETAn toimenpiteistä ja aloitteista, on mielivaltainen, sen perustelujen puute on ilmeinen eikä sille ole perustetta asiakirja-aineistossa eikä oikeuskäytännössä, johon komissio vetoaa.

109 Komissio ei kyseenalaista sitä, että ETAlla on itsenäinen oikeushenkilöllisyys. Se katsoo kuitenkin, että oikeuskäytännön mukaan se, että yhtiöllä on erillinen oikeushenkilöllisyys, ei merkitse, että sen ei voitaisi katsoa olevan vastuussa jonkin toisen yhtiön käyttäytymisestä. Se katsoo, että yhteisön kilpailuoikeudessa on sovellettava taloudellista eikä puhtaasti juridista lähestymistapaa, ja kun se on soveltanut tätä lähestymistapaa käsiteltävänä olevassa tapauksessa, se on todennut, että ETAn toimenpiteitä ja aloitteita ei ole tehty sen nimissä ja sen omaan lukuun, vaan Minoanin nimissä ja lukuun.

110 Käsiteltävänä olevassa tapauksessa ETAn ja kantajan välisiä suhteita sääntelevien sopimusten eri lausekkeista ja Sfiniasin näistä suhteista antamista lausumista ilmenee, että ETAlla oli hyvin laaja edustusvalta ja että se oli valtuutettu ja oikeutettu paitsi organisoimaan paikallisista agenteista koostuva verkko ja edistämään lipunmyyntiä ulkomaisiin kohteisiin myös yleisemmin hallinnoimaan aluksia kansainvälisillä reiteillä, edustamaan kantajaa ja valvomaan kaikkia hallinnoimiinsa aluksiin liittyviä seikkoja ja toimia sekä edistämään niiden käyttöä kantajan nimissä ja lukuun. Komissio korostaa, että näistä sopimuksista ilmenee, että ETAlla oli sopimukseen perustuva velvollisuus vastaanottaa ohjeita kantajalta (hallinnoimissopimuksen IV artiklan g kohta) ja pyrkiä järjestelmällisessä yhteistyössä sen kanssa varmistamaan Minoanin yhteistyö muiden yhtiöiden kanssa (Minoanin pyynnöstä) (hallinnoimissopimuksen II artiklan l kohta).

111 Komissio lisää, että tässä on tehtävä selkeä ero agentin sopimukseen perustuvan velvoitteen, jonka nojalla se voi toimia edustamansa henkilön lukuun tämän ohjeiden perusteella ja valvonnassa, ja sen toimivallan välillä, joka edustettavalla henkilöllä käytännössä on harjoittaa edustajaan kohdistuvaa valvontaa. Näin ollen vaikka osoittautuisikin, että kantajalla ei ole kokemusta laivaliikenteen alalla ja että näin ollen se ei voinut antaa ETAlle tiettyjä erityisiä teknisiä tai taloudellisia ohjeita, tämä ei muuta sitä, että ETA suoritti tehtäväänsä edustajana ja teki tämän sopimuksesta ja lainsäädännöstä johtuvien velvoitteidensa mukaisesti kantajan sille antamien ohjeiden ja valtuutusten rajoissa.

112 Komissio pitää virheellisenä kantajan väitetä, jonka mukaan ETA oli laajalti itsenäinen, koska se oli sopimuksen nojalla velvollinen olemaan edustamatta muita varustamoita samoilla reiteillä. Kantajan väitteet eivät komission mukaan osoita, että ETA olisi edustanut mitään muuta laivaliikenneyhtiötä tai toiminut tällaisen agenttina kysymyksessä olevilla markkinoilla.

113 Komissio huomauttaa lisäksi, että sopimuksista ei seuraa – eikä kantaja edes näin väitä – että ETA olisi ottanut mitään taloudellista riskiä liittyen ro-ro-lauttapalvelujen (matkustajien ja ajoneuvojen kuljetus) tarjoamiseen Kreikan ja Italian välillä tai kolmansien kanssa tähän liittyen tehtyjen sopimusten yhteydessä. Komission mukaan näin ollen käsiteltävänä olevassa tapauksessa ETAa ei ole pidettävä itsenäisenä neuvottelijana vaan kantajan yritykseen kuuluvana apuorganisaationa. Kantajan ja ETAn välillä tehdyistä sopimuksista ilmenee, että ETA oli sitoutunut kantajan yksinoikeudella toimivana yleisenä agenttina hallinnoimaan kantajan aluksia ja yleisemmin valvomaan kaikkia näitä aluksia koskevia seikkoja ja sai palveluksistaan palkkansa prosentuaalisena osuutena lipunmyynnistä.

114 Komissio ei hyväksy kantajan väitettä, jonka mukaan ETAn ”sopimussuhteen ulkopuolella” tekemät aloitteet ovat tosin tapahtuneet mutta eivät Minoanin lukuun. Se täsmentää, että ETAn ja kantajan välillä tehdyn sopimuksen tarkoituksena oli kantajan kansainvälisillä reiteillä kulkevien alusten hallinnointi ja että tässä yhteydessä tiettyjen hallinnointisopimusten tavoitteisiin sisältyvien toimintojen luettelointi ei ollut tyhjentävä. Päinvastoin niiden välisistä sopimuksista (II artiklan n kohta) johtui, että ETAn oli yleisemmin valvottava kaikkia hallinnoimiinsa aluksiin liittyviä seikkoja ja toimia. Näin ollen kaikki tavoitteen saavuttamiseen ja sopimusten menestykselliseen täyttämiseen myötävaikuttava toiminta kuului sopimussuhteen piiriin.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

A Alustavat huomiot

115 Kysymystä siitä, voidaanko kantajan katsoa olevan vastuussa ETAn toimista, käsitellään päätöksen 136–138 perustelukappaleessa.

116 Komissio esittää päätöksen 136 perustelukappaleessa joukon argumentteja kumotakseen kantajan väitteen, jonka mukaan sen ei voida katsoa olevan vastuussa monista päätöksessä käsitellyistä toimenpiteistä, koska ne perustuivat ETAn omiin aloitteisiin, jotka tehtiin sopimusten soveltamisalan ulkopuolella ja joita kantaja ei ollut hyväksynyt.

117 Päätöksen 138 perustelukappaleessa komissio hylkää kantajan väitteen, jonka mukaan ETA olisi ollut niin itsenäinen, että sen päämiestä ei voitaisi pitää vastuullisena sen toiminnasta, ja lainaa alaviitteessä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, joka koskee emoyhtiöiden vastuussa pitämistä tytäryhtiöiden toiminnasta (em. asia AEG v. komissio, tuomion 49 kohta ja em. asia ICI v. komissio, tuomion 132 ja 133 kohta). Tämän jälkeen komissio toteaa, että ”ETAa ja Minoania käsitellään – – päätöksessä yhtenä oikeudellisena ja taloudellisena kokonaisuutena”.

118 Kantaja väittää kanteessaan, että oikeuskäytännöllä, johon komissio viittaa, ei ole käsiteltävänä olevassa asiassa merkitystä, koska ETA ei ole Minoanin tytäryhtiö. Komissio mainitsee kirjelmissään vain säännöt, joiden se katsoo soveltuvan käsiteltävänä olevassa tapauksessa, ja lainaa muun muassa yhdistettyihin asioihin 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie vastaan komissio (tuomio 16.12.1975, Kok. 1975, s. 1663) perustuvaa oikeuskäytäntöä ja kauppaedustajien kanssa tehtävistä yksinoikeudellisista sopimuksista vuonna 1962 annettua komission tiedonantoa (EYVL 1962, 139, s. 2921).

119 Ensiksi on täsmennettävä, että käsiteltävänä olevassa asiassa komissio pitää ETAa kantajan ”oikeana kätenä”, koska se hallinnoi yleisesti kantajan liiketoimintaa kyseisillä markkinoilla, ja että tosiasiallisesti komissio ei väitä, että nämä kaksi yhtiötä kuuluisivat samaan oikeudelliseen yksikköön vaan samaan taloudelliseen yksikköön. Vaikka 138 perustelukappaleessa käytetyt ilmaukset ovat epäselviä, koska vaikuttaa siltä, että niissä sekoitetaan nämä kaksi käsitettä, päätöksen 136–139 perustelukappaleesta ja 138 perustelukappaleen kohdalla olevan alaviitteen sisältämästä viittauksesta oikeuskäytäntöön, joka koskee emoyhtiöiden vastuuta tytäryhtiöiden toiminnasta, yhdessä luettuina seuraa selvästi, että se, että kantajan voidaan katsoa olevan vastuussa ETAn toimista, perustuu periaatteisiin, jotka sääntelevät välittäjän ja tämän päämiehen suhteita ja viimeksi mainitun vastuuta ensiksi mainitun toimista, tulkittuina yhden taloudellisen yksikön käsitteen valossa; käsitettä käytetään yleisesti, kun analysoidaan yritysten käyttäytymistä kilpailuoikeuden näkökulmasta. Komission kirjelmissään esittämät argumentit tukevat tätä tulkintaa.

120 Näiden täsmennysten valossa on tutkittava, onko päätöksessä katsottu oikein perustein, että kantajan voidaan katsoa olevan vastuussa ETAn toimista perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamiseksi.

B Vastuun kohdentaminen päämiehen ja agentin välisissä suhteissa

121 Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että käsitteellä ”yritys” on katsottava tarkoitettavan kilpailuoikeuden alalla taloudellista kokonaisuutta kysymyksessä olevan sopimuksen kohteen kannalta arvioiden, vaikkakin oikeudellisesti katsoen tämän taloudellisen kokonaisuuden muodostaa useampi kuin yksi luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö (asia 170/83, Hydrotherm, tuomio 12.7.1984, Kok. 1984, s. 2999, 11 kohta ja asia T-234/95, DSG v. komissio, tuomio 29.6.2000, Kok. 2000, s. II-2603, 124 kohta).

122 On myös katsottu, että tällainen taloudellinen yksikkö muodostuu yhtenäisestä henkilöstön sekä aineellisten ja aineettomien tekijöiden organisaatiosta, jolla on tietty pitkän aikavälin taloudellinen tavoite ja joka voi olla osallisena 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kaltaisessa kilpailusääntöjen rikkomisessa. Kun yhtiöryhmä muodostaa yhden ja saman yrityksen, komissio voi perustellusti katsoa, että tämän yrityksen tekemästä rikkomisesta on vastuussa yhtiö, joka on vastuussa ryhmän toiminnasta rikkomisen yhteydessä, ja määrätä sille sakon (ks. vastaavasti asia T-11/89, Shell v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-757, Kok. Ep. XII, s. II-49, tuomion 311 ja 315 kohta).

123 Yhteisöjen tuomioistuin on korostanut, että kilpailusääntöjen soveltamisessa eri oikeushenkilöllisyydestä johtuva muodollinen ero kahden yhtiön välillä ei ole ratkaisevaa; merkityksellistä on niiden markkinakäyttäytymisen mahdollinen yhteneväisyys kilpailusääntöjen soveltamisessa (ks. vastaavasti em. asia ICI v. komissio, tuomion 140 kohta).

124 Voi siis osoittautua tarpeelliseksi selvittää, muodostavatko kaksi yhtiöitä, jotka ovat eri oikeushenkilöitä, yhden ja saman yrityksen tai kuuluvatko ne tällaiseen tai muodostavatko ne taloudellisen yksikön, joka osoittaa yhdenmukaista käyttäytymistä markkinoilla.

125 Oikeuskäytäntö osoittaa, että tällainen tilanne ei ole kysymyksessä pelkästään tapauksissa, joissa yhtiöiden välillä on emoyhtiön ja tytäryhtiön suhde, vaan näin voi olla myös tietyissä olosuhteissa yhtiön ja sen kauppaedustajan tai päämiehen ja tämän edustajan välisessä suhteessa. Siltä osin kuin kysymys on perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisesta kysymys siitä, muodostavatko päämies ja tämän välittäjä tai ”kauppaedustaja” taloudellisen yksikön, kun toinen on ensimmäiseen yritykseen kuuluva apuorganisaatio, on tärkeä sen selvittämiseksi, kuuluuko tietty käyttäytyminen näiden kahden artiklan soveltamisalaan. On katsottu, että jos välittäjä toimii päämiehensä hyväksi, sitä voidaan pääsääntöisesti pitää päämiehen yritykseen kuuluvana ja velvoitettuna noudattamaan päämiehen ohjeita ja se muodostaa näin, samoin kuin työsuhteessa oleva työntekijä, tämän yrityksen kanssa yhden taloudellisen yksikön (em. asia Suiker Unie ym. v. komissio, tuomion 480 kohta).

126 Kun kysymyksessä ovat yhtiöt, jotka ovat vertikaalisessa suhteessa toisiinsa, kuten päämies ja tämän agentti tai välittäjä, kahta seikkaa pidetään pääasiallisina tekijöinä ratkaistaessa, onko kysymys taloudellisesta yksiköstä: ensiksikin ottaako välittäjä vastatakseen taloudellisen riskin ja toiseksi tarjoaako välittäjä palvelujaan yksinoikeudella.

127 Taloudellisen riskin osalta yhteisöjen tuomioistuin on katsonut edellä mainitussa asiassa Suiker Unie vastaan komissio antamassaan tuomiossa (482 kohta), että välittäjää ei voi pitää päämiehen yritykseen kuuluvana apuorganisaationa, jos sen ja päämiehen välillä tehdyn sopimuksen mukaan sille kuuluu tai sille jätetään toimintoja, jotka taloudelliselta merkitykseltään vastaavat itsenäisen myyntineuvottelijan toimintoja, mikä tarkoittaa, että välittäjällä on taloudellinen riski tuotteiden myynnistä tai kolmansien kanssa tehtyjen sopimusten täytäntöönpanosta.

128 Välittäjän tarjoamien palvelujen yksinoikeudellisesta luonteesta yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että taloudellisen yksikön ajatuksen puolesta ei puhu se seikka, että päämiehen lukuun harjoittamansa toiminnan kanssa samanaikaisesti välittäjä ryhtyy itsenäisenä myyntineuvottelijana huomattaviin liiketoimiin kysymyksessä olevan tuotteen tai palvelun markkinoilla (ks. vastaavasti em. asia Suiker Unie ym. v. komissio, tuomion 544 kohta).

129 Käsiteltävänä olevassa tapauksessa asiakirja-aineistosta ilmenee, että oikeuskäytännössä käytetyt kriteerit täyttyvät sen toteamiseksi, että edustaja ja päämies muodostavat yhden taloudellisen yksikön, koska ETA toimi markkinoilla vain Minoanin nimissä ja lukuun eikä ottanut vastatakseen taloudelliseen toimintaansa liittyviä taloudellisia riskejä. Asiakirja-aineistosta ilmenee myös, että näitä kahta yhtiötä pidetään kolmansien taholta ja kysymyksessä olevilla markkinoilla yhteen ja samaan taloudelliseen yksikköön eli Minoaniin kuuluvina.

130 Nämä päätelmät seuraavat erityisesti kantajan ja ETAn välisten hallinnointisopimusten tarkastelusta.

C Hallinnointisopimukset

131 Kantajan ja ETAn välillä alusten hallinnosta 24.6.1991 tehdyn sopimuksen, jossa toistetaan aiempien sopimusten sanamuoto, II artiklaan sisältyvät velvoitteet, joihin ETA hallinnoijana sitoutuu. Tämän artiklan sanamuoto on seuraava:

”Jäljempänä tarkoitetun tavoitteen saavuttamiseksi ja tämän sopimuksen täyttämiseksi hallinnoija hyväksyy seuraavat velvoitteet

a) Hallinnoija ylläpitää laajaa yhteistyötoimistojen verkostoa kaikkialla Kreikassa lukuun ottamatta Kreetaa, jossa matkatoimistotyön organisoi omistaja mutta kirjanpitoseurannan hoitaa hallinnoijan tietojenkäsittelykeskus. Hallinnoijalla on oikeus nimetä omalla vastuullaan agentteja sekä Kreikassa että ulkomailla yhtäältä satamapalvelujen tarjoamiseksi omistajan edellä mainitulle alukselle poikkeamis- ja välisatamissa ja kaikkea lippujen ja konnossementtien valmistusta ja jakelua koskevaa työtä varten ja toisaalta satama- ja muiden palvelujen tarjoamiseksi matkustajien ja ajoneuvojen kuljetuksen aikana.

b) Hallinnoija asettaa pelkästään omistajan yksinoikeudella käytettäväksi käytettävissään olevan myyntiverkoston ja sitoutuu olemaan edustamatta ketään muuta omistajaa reitillä Ancona–Korfu–Kefalonia–Pireus–Paros–Iraklion.

c) Hallinnoija varmistaa kaikilta agenteilta peräisin olevien kaikkien rahtimaksujen perimisen joutuisasti ja niiden suorittamisen edelleen omistajalle kotimaassa ja ulkomailla. Rahdit on maksettava kuukauden kuluessa sen matkan päättymisestä, josta ne on peritty.

Rahtimaksujen nettotuotto talletetaan omistajan nimissä tämän pankkitilille. Omistajalla on yksinoikeus sekä ulkomailla suoritettuihin rahtimaksuihin asianomaisena valuuttana että kotimaassa suoritettuihin rahtimaksuihin drakmoina.

Kummassakin tapauksessa talletukset suoritetaan omistajan osoittamaan pankkiin.

d) Hallinnoija huolehtii erityisen valvontapalvelun ja yleisen kirjanpidon järjestämistä toiminnan sujuvuuden varmistamiseksi lippujen, konnossementtien ym. luovuttamisesta ja jakelusta aina tiliselvitykseen asti siten, että omistajan intresseistä huolehditaan täysin; näiden intressien mukaisesti se toimittaa kerran kuukaudessa omistajalle lippujen ja konnossementtien myynnin osalta selvityksen, jotta viimeksi mainittu voi tarkastaa ne.

e) Hallinnoija ylläpitää varauspalvelua (CRO) sekä Kreikassa että Anconassa Italiassa. Tämä palvelu on omistajan asiakaskunnan käytettävissä sekä matkustajien että ajoneuvojen osalta (hyötyajoneuvot sekä turistien ajoneuvot) sekä ulkomaille että Kreikkaan suuntautuvilla matkoilla. Se huolehtii myös kaikista tulli- ja satamapalveluista sekä kauttakulkuluvista reitillä Ancona–Korfu–Kefalonia–Pireus–Paros–Iraklion.

f) Hallinnoija järjestää toimistotilat satamatoimistojen palvelujen tarjoamista varten Anconan, Korfun, Kefalonian, Pireuksen ja Paroksen satamissa tavanomaiset tarpeet täyttäen ja aluksen toiminnan tarpeisiin vastaten.

g) Hallinnoija edustaa omistajaa kotimaassa ja ulkomailla satamaviranomaisiin ja muihin valtion viranomaisiin nähden, joiden kanssa se pyrkii ylläpitämään mahdollisimman hyviä suhteita, jotta aluksen tarpeisiin voidaan vastata jatkuvasti ja normaalilla tavalla.

h) Hallinnoija järjestää matkustajien ja ajoneuvojen laivaan nousun ja maihinnousun sekä tavaroiden lastauksen ja purun kuljetusmaksuineen tai aluksen käytöstä aiheutuvine maksuineen.

i) Hallinnoija huolehtii ja vastaa tehokkaasti kaikista aluksen tarpeista Anconan, Korfun, Kefalonian, Pireuksen ja Paroksen satamissa.

j) Hallinnoija edustaa myös (samalla reitillä tai jollakin muulla reitillä Kreikka–Italia–Kreikka omistajan pyynnöstä) muita omistajan aluksia erillisessä sopimuksessa täsmennettävin ehdoin.

k) Hallinnoija nimittää omalla vastuullaan agentit (satamassa tai muualla) sekä Kreikassa että ulkomailla. Se vastaa omistajaan nähden siitä, että agentit ulkomailla ja kotimaassa noudattavat aluksen rahdin hoidosta johtuvia velvoitteita, ja sen on lopetettava näiden agenttien toiminta milloin siihen on perusteltua syytä sekä milloin omistaja tätä kirjallisesti pyytää.

l) Hallinnoija tekee omistajan pyynnöstä kaikkensa varmistaakseen yhteistyön muiden yhtiöiden kanssa ja toimii aina omistajan intressissä ja suojaa tämän intressejä systemaattisesti yhteistyössä tämän kanssa. Se osallistuu omistajan kustannuksella turismi- ja merenkulkuaiheisiin näyttelyihin ja kongresseihin maissa ja satamissa, joissa laiva pysähtyy, mukaan lukien väli- ja poikkeamissatamat, pysyäkseen selvillä liikenteen ja rahtimaksujen yleisestä kehityksestä, ja se ottaa huolehtiakseen ajoittain kongressien ja seminaarien järjestämisestä ulkomailla ja Kreikassa ulkomaisille yleisagenteille ja muille sopiville osapuolille omistajan valvonnassa yleisen politiikan ja toiminnan suunnittelun saattamiseksi ajan tasalle ja Minoan Linesin suojaamiseksi ja edistämiseksi.

Todetaan, että Kreetalla sijaitsevissa toimistoissa tai aluksella suoritettujen rahtimaksujen tuotto suoritetaan omistajalle hyvityksen suorittamisen jälkeen tiliselvityksen yhteydessä.

m) Hallinnoija valvoo kaikkien rahtimaksujen tuottoa kotimaan liikenteessä ja ulkomaille suuntautuvassa liikenteessä. Se huolehtii kaikista hoitamaansa alukseen liittyvistä seikoista ja liiketoimista; se huolehtii ja suorittaa perimis- ja maksutoimet, jotka koskevat alusta sekä ulkomail