Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Oikeudenkäynnin kohde – Määrittäminen oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä – Väitteiden yksinomaan muodollinen muuttaminen perustellun lausunnon antamisen jälkeen kansalliseen lainsäädäntöön tehtyjen muutosten takia – Lainsäädäntö, jolla osittain korjataan tilanne, josta perustellussa lausunnossa on kyse – Voidaan ottaa tutkittavaksi – Tästä muutetusta kansallisesta lainsäädännöstä esitetyt uudet väitteet, joita ei voida ottaa tutkittaviksi

(EY 226 artikla)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi siitä, onko kanne perusteltu – Huomioon otettava tilanne – Tilanne perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä – Täytäntöönpanotoimenpiteet, jotka on annettu perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päätyttyä – Taannehtiva vaikutus – Vaikutuksettomuus jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen määrittelemiseen

(EY 226 artikla)

3. Ympäristö – Vesien suojeleminen maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta – Direktiivi 91/676 – Pilaantuneiden vesien yksilöiminen – Pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määritteleminen – Jäsenvaltioiden velvollisuuksien laajuus

(Neuvoston direktiivin 91/676 3 artiklan 1 ja 2 kohta ja liite I)

4. Ympäristö – Vesien suojeleminen maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta – Direktiivi 91/676 – Määriteltyjen pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden luettelon uudelleen tarkastelun laajuus

(Neuvoston direktiivin 91/676 3 artiklan 4 kohta)

Tiivistelmä

1. EY 226 artiklan nojalla nostetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohde rajataan tässä määräyksessä tarkoitetussa oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä siten, että kanne voi perustua ainoastaan oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä esitettyihin väitteisiin. Kyseinen vaatimus ei kuitenkaan merkitse, että perustellussa lausunnossa ja kannekirjelmässä mainittujen kansallisten säännösten pitäisi kaikissa tapauksissa vastata toisiaan täydellisesti. Kun lainsäädäntöä on muutettu näiden kahden menettelyvaiheen välillä, riittää, että oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä riitautetulla lainsäädännöllä käyttöön otettu järjestelmä on kokonaisuudessaan pysytetty niillä uusilla toimenpiteillä, joita jäsenvaltio on toteuttanut perustellun lausunnon antamisen jälkeen ja jotka riitautetaan kanteessa.

Kanne otetaan tutkittavaksi, kun siinä riitautetaan uusia kansallisia toimenpiteitä, joilla otetaan käyttöön poikkeuksia perustellun lausunnon kohteena olevaan järjestelmään, jolloin siis väitteen kohteena olevaa noudattamatta jättämistä korjataan osittain. Se, ettei kannetta voitaisi tällaisessa tapauksessa ottaa tutkittavaksi, voisi antaa jäsenvaltiolle mahdollisuuden estää jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely siten, että se muuttaa lainsäädäntöään hieman aina saatuaan tiedoksi perustellun lausunnon ja pitää näin toisaalta edelleen voimassa arvostelun kohteena olevan lainsäädännön. Asian laita ei sen sijaan voi olla täten sellaisten väitteiden osalta, jotka ovat uusia perustellussa lausunnossa esitettyihin väitteisiin nähden ja jotka koskevat sellaisia kansallisia toimenpiteitä, jotka on toteutettu perustellun lausunnon jälkeen sen tilanteen korjaamiseksi, josta perustellussa lausunnossa esitetyissä väitteissä on kyse.

(ks. 38–41 kohta)

2. EY 226 artiklassa määrätyssä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä ei ole hyväksyttävää, että se, että jäsenvaltiot antavat komission perustellussa lausunnossa asettaman määräajan päätyttyä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, voisi vain sen seikan vuoksi, että nämä toimenpiteet ovat tulleet voimaan taannehtivasti, muodostaa täytäntöönpanotoimenpiteen, joka yhteisöjen tuomioistuimen on otettava huomioon määriteltäessä jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiä kyseisenä päivänä, koska jäsenvaltioille tarjottaisiin mahdollisuus kiertää tätä menettelyä.

(ks. 60 kohta)

3. Vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta annetun direktiivin 91/676 3 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä direktiivin liitteen I kanssa, ilmenee, että jäsenvaltioiden on määriteltävä vesiksi, jotka ovat pilaantuneet tai jotka voivat pilaantua, jos direktiivin 5 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä ei toteuteta, kaikki makeat pintavedet ja pohjavedet, jotka sisältävät tai ovat vaarassa sisältää yli 50 mg nitraatteja litralta. Direktiivin 3 artiklan 2 kohdan nojalla jäsenvaltioiden on myös määriteltävä pilaantumisalttiita vyöhykkeitä direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti määriteltyjen vesien perusteella, elleivät ne päätä direktiivin 5 artiklassa tarkoitettujen toimintaohjelmien osalta laatia ja soveltaa niitä koko alueellaan.

Tästä johtuu, että pelkkä valtuutus määritellä pilaantuneet vedet ja vedet, jotka voivat pilaantua, ja pilaantumisalttiit vyöhykkeet ei ole riittävä direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä ja täytäntöönpanemiseksi. Kuten direktiivin 3 artiklan 1 ja 2 kohdan sanamuodosta käy ilmi, yhtäältä pilaantuneiden vesien ja vesien, jotka voivat pilaantua, jos 5 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä ei toteuteta, määritteleminen ja toisaalta täten yksilöityjen vesien perusteella suoritettava pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määritteleminen muodostavat kumpikin toisistaan erilliset velvoitteet, jotka on toteutettava konkreettisesti ja erikseen.

(ks. 64, 65 ja 73 kohta)

4. Vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta annetun direktiivin 91/676 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitetaan vain tilannetta, jossa jäsenvaltio tarkastelee uudelleen ja tarvittaessa korjaa tai täydentää määriteltyjen pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden jo olemassa olevaa luetteloa ottaakseen huomioon muutoksia ja seikkoja, joita ei ollut mahdollista ennakoida edellisen määrittelemisen ajankohtana. Tässä säännöksessä ei sen sijaan ole kyse alkuperäisestä menettelystä, josta säädetään kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja jossa määritellään ensin pilaantuneet vedet tai vedet, jotka voivat pilaantua, ja sitten pilaantumisalttiit vyöhykkeet täten määriteltyjen vesien perusteella.

(ks. 80 kohta)