ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 180/35

Kanne 11.6.2009 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Portugalin tasavalta

(Asia C-212/09)

2009/C 180/61

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: G. Braun, M. Teles Romão ja P. Guerra e Andrade)

Vastaaja: Portugalin tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 56 ja EY 43 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa valtion ja muiden julkishallinnon elinten tai Portugalin julkisen sektorin erityiset oikeudet GALP Energia, SGPS S.A:n osalta

— Portugalin tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Portugalin lainsäädännön mukaan valtiolla on GALPissa etuoikeutettuja osakkeita. Valtiolla on oikeus nimetä hallintoneuvoston puheenjohtaja. Sen toimivaltaan kuuluvissa asioissa yhtiön päätökset on hyväksytettävä sillä.

Valtion on hyväksyttävä kaikki yhtiöjärjestyksen muuttamista, yhtiöiden välisten yhteistoimintasopimusten tai valvontasopimusten tekemistä koskevat päätökset ja kaikki päätökset, jotka jollakin tavoin voivat vaarantaa maan öljyn, kaasun tai johdannaisten tuotteiden hankinnan.

Komissio katsoo, että sekä valtion oikeus nimetä virkamies, jolla on toimivalta hyväksyä päätökset, sekä sen oikeus käyttää veto-oikeutta merkittävissä yhtiön toimissa (significant corporate actions) rajoittaa vakavasti suoria investointeja ja portfolioinvestointeja.

Edellä mainitut valtion erityisoikeudet ovat valtion toimenpiteitä, koska etuoikeutetut osakkeet eivät johdu yhtiöoikeuden tavanomaisesta soveltamisesta.

Yhteisön johdetussa lainsäädännössä ei sallita valtion erityisoikeuksia öljyn ja öljytuotteiden vähittäiskauppiaiden suhteen. GALPilla ei ole mitään velvollisuutta taata toimitusten varmuutta. Valtio pyrkii tekemään GALPista yhtiön, jonka päätöksentekokeskus on Portugalissa. Portugalin valtio ei noudata suhteellisuusperiaatetta, koska kyseessä olevat toimenpiteet eivät ole soveltuvia tavoiteltujen päämäärien saavuttamisen varmistamiseksi ja ne ylittävät sen, mikä on tarpeen näiden päämäärien saavuttamiseksi.
2)

a) Ovatko direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston direktiivillä 97/11/EY (2) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/35/EY, (3) 1, 5, 6, 7, 8 ja 10 a artikla esteenä sellaiselle oikeudelliselle sääntelylle, jonka mukaan oikeus toteuttaa ympäristövaikutusten arviointia edellyttävä hanke myönnetään lainsäädäntötoimella, jota ei voida saattaa tuomioistuimen tai muun laillisesti perustetun riippumattoman ja puolueettoman elimen tutkittavaksi niin, että voitaisiin riitauttaa asiasisällön tai noudatetun menettelyn osalta päätös, jolla oikeus hankkeen toteuttamiseen on myönnetty? b) Onko tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan, 25.6.1998 tehdyn Århusin yleissopimuksen, jonka Euroopan yhteisö on hyväksynyt 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY, (4) 9 artiklaa tulkittava siten, että sopimuspuolina olevat jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään mahdollisuudesta saattaa tuomioistuimessa tai muussa laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa elimessä uudelleen tutkittavaksi 6 artiklan määräysten soveltamisalaan kuuluvien päätösten, toimien tai laiminlyöntien laillisuus ympäristövaikutusten arviointia edellyttävien hankkeiden hyväksymistä koskevien sekä aineellisten säännösten että menettelysäännösten alaisuuteen kuuluvien, asiasisältöä tai menettelyä koskevien kysymysten osalta? c) Onko direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/35/EY, 10 a artiklaa tulkittava tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan, 25.6.1998 tehdyn Århusin yleissopimuksen, joka Euroopan yhteisö on hyväksynyt 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY, kannalta arvioiden niin, että sopimuspuolina olevat jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään mahdollisuudesta saattaa tuomioistuimessa tai muussa laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa elimessä uudelleen tutkittavaksi päätösten, toimien tai laiminlyöntien laillisuus ympäristövaikutusten arviointia edellyttävien hankkeiden hyväksymistä koskevien sekä aineellisten säännösten että menettelytapasäännösten alaisuuteen kuuluvien asiasisältöä tai menettelyä koskevien kysymysten osalta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 141/28

Kanne 1.4.2009 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Belgian kuningaskunta

(Asia C-120/09)

2009/C 141/50

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: M. van Beek ja J.-B. Laignelot)

Vastaaja: Belgian kuningaskunta

Vaatimukset

— On todettava, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut kaatopaikoista 26.4.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/31/EY (1) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole varmistanut tämän direktiivin 2 artiklan f, j ja k alakohdan sekä liitteessä III olevan 4 kohdan C alakohdan saattamista osaksi Vallonian oikeutta, ja

— Belgian kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Euroopan komissio vetoaa kahteen väitteeseen kanteensa tueksi.

Yhtäältä se arvostelee vastaajaa siitä, että se ei ole saattanut kaatopaikoista annetun direktiivin 1999/31/EY 2 artiklan f, j ja k alakohdassa säädettyjä käsitteitä ”maanalainen varasto”, ”kaatopaikkakaasu” ja ”eluaatti” osaksi Vallonian alueen oikeusjärjestystä. Komissio korostaa näiden käsitteiden merkitystä, jotka ovat direktiivin soveltamisen avainkäsitteitä ja jotka on myös toistettu muissa, viimeksi mainitun säännöksen perusteella annetuissa säännöksissä.

Toisaalta kantaja toteaa, että Vallonian oikeudessa ei ole lainkaan säännöksiä kynnystasosta, jonka ylittyessä voidaan katsoa, että kaatopaikka aiheuttaa merkittäviä haittavaikutuksia pohjavesien laatuun. Direktiivin liitteessä III olevan 4 kohdan C alakohdan säännös, jossa säädetään tällaisten säännösten laatimisesta, on kuitenkin erittäin tärkeä pohjavesien laadun tehokkaan valvonnan takaamiseksi ja siten ympäristönsuojelun, joka on direktiivin olennainen tavoite, varmistamiseksi.

(1) EYVL L 182, s. 1.
1)

Ovatko yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (EUVL L 209, 11.8.2005, s. 1) 42 artiklan 1 kohdan 8 b alakohta ja 44 a artikla, jotka lisättiin yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetun asetuksen (EY) N:o 1290/2005 muuttamisesta 26.11.2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1437/2007 (EUVL L 322, 7.12.2007, s. 1), pätemättömiä?
5.

Kaiken kaikkiaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa on tulkittu 8 artiklan 4 kohtaa tavalla, jota on vaikea sovittaa yhteen tämän säännöksen sanamuodon kanssa ja mahdotonta sovittaa yhteen asetuksen N:o 40/94 tavoitteen kanssa, joka on hyvin toimivan yhteisön laajuisen yhdenmukaisen tavaramerkkioikeuden luominen yhteisön sisäisen kaupan edistämiseksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 90/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka House of Lords (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 9.2.2009 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs v. Baxi Group Limited

(Asia C-55/09)

2009/C 90/21

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

House of Lords

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Vastaaja: Baxi Group Limited

Ennakkoratkaisukysymykset

A. Verovelvollisella on yritysmarkkinointiohjelma, jota hoitaa mainos- ja markkinointiyhtiö ja jossa verovelvollisen asiakkaille myönnetään ostohyvityspisteitä niiden verovelvolliselta ostamista tavaroista,

B. asiakkaat lunastavat pisteillä maksutta palkkiotavaroita mainos- ja markkinointiyhtiöltä, ja

C. verovelvollinen on sopinut tämän toisen yhtiön kanssa maksavansa sille palkkiotavaroista ohjevähittäishinnan. 1) Miten on tulkittava [yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä] 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 14, 24, 73 ja 168 artiklaa (aiemmin 17.5.1977 annetun neuvoston direktiivin 77/388/ETY (2) 5 ja 6 artikla, 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohta ja 17 artiklan 2 kohta) niiden maksujen osalta, jotka verovelvollinen suorittaa kyseiselle toiselle yhtiölle? 2) Onko näitä säännöksiä tulkittava siten, että verovelvollisen toiselle yhtiölle suorittamia maksuja on pidettävä a) ainoastaan vastikkeena palveluista, jotka tämä toinen yhtiö suorittaa verovelvolliselle, b) ainoastaan kolmannelta saatavana vastikkeena tavaroista, jotka tämä toinen yhtiö luovuttaa asiakkaille, c) vastikkeena osittain niistä palveluista, jotka tämä toinen yhtiö suorittaa verovelvolliselle, ja osittain vastikkeena tavaroista, jotka tämä toinen yhtiö luovuttaa asiakkaille, vai d) vastikkeena sekä toisen yhtiön verovelvolliselle suorittamista mainonta- ja markkinointipalveluista että palkkiotavaroiden luovutuksista? 3) Jos toiseen kysymykseen vastataan, että tällaisia maksuja on pidettävä osittain vastikkeena toisen yhtiön verovelvolliselle suorittamista palveluista ja osittain kolmannelta saatavana vastikkeena, jonka verovelvollinen maksaa toiselle yhtiölle tämän yhtiön asiakkaille luovuttamista tavaroista, mitkä ovat ne yhteisön oikeuden mukaiset kriteerit, joiden perusteella ratkaistaan, miten kyseessä oleva maksu on jaoteltava näiden kahden eri suoritustyypin välillä?

(1) EUVL L 347, s. 1.

(2) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1).
—

Tosiseikat ja näyttö on otettu vääristyneellä tavalla huomioon, sillä asianomaiset kuluttajat ovat tavanomaisia kuluttajia. Tämä on oikeuskysymys, joka yhteisöjen tuomioistuimen on ratkaistava, vaikka väite esitettiin ensimmäisen kerran suullisessa käsittelyssä; ”da mihi facta, dabo tibi ius”.
—

Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-54/03 8.7.2008 antama tuomio on kumottava ja ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset hyväksyen on EY:n perustamissopimuksen 229 artiklan, yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ja neuvoston asetuksen N:o 17/62 (1) 17 artiklan, josta on tullut neuvoston asetuksen N:o 1/2003 (2) 31 artikla, 27.11.2002 tehty Euroopan komission päätös N:o 2005/471/EY (3) siltä osin kuin sillä määrätään kantajalle sakko
4)

Onko edellä esitettyihin kysymyksiin vastattava toisin, jos kilpailuviranomainen toimii kansallisen lainsäädännön mukaan tuomioistuimena ja/tai jos lopullinen päätös on tehty tutkimusten jälkeen, joita on johtanut kyseiseen tuomioistuimeen kuuluva elin, jonka tehtävänä on laatia väitteitä ja päätösluonnos?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 301/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) on esittänyt 27.8.2008 — Attanasio Group Srl v. Comune di Carbognano

(Asia C-384/08)

(2008/C 301/31)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Attanasio Group Srl

Vastaaja: Comune di Carbognano

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko Italian alueelliset ja kansalliset säännökset, joissa säädetään maanteiden varsilla sijaitsevien polttoaineiden jakelupaikkojen välisistä pakollisista vähimmäisetäisyyksistä, ja erityisesti Lazion alueellisen lain 13 §, jota sovelletaan tämän tuomioistuimen käsiteltävänä olevaan asiaan ja joka on merkityksellinen tämän tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisemiseksi, sekä edellä mainitut kansallisen oikeuden säännökset (asetus N:o 32/1998 ja siihen myöhemmin tehdyt muutokset ja lisäykset, laki N:o 57/2001 ja 31.10.2001 annettu ministeriön asetus) yhteisön oikeuden mukaisia ja erityisesti EY:n perustamissopimuksen 43, 48, 49 ja 56 artiklan sekä perustamissopimuksessa vahvistettujen taloudellista kilpailua ja oikeudellista syrjintäkieltoa koskevien yhteisön periaatteiden mukaisia sen mukaan kuin perusteluissa on todettu siltä osin kuin mainitussa 13 §:ssä on Italian valtion lainsäädäntötoimivaltaan perustuen mahdollista säätää maanteiden varsilla sijaitsevien polttoaineiden jakelupaikkojen välisistä vähimmäisetäisyyksistä, tai sitä ei ole ainakaan estetty?
a)

Onko vuoden 2006 Public Contracts Regulationsin 47 §:n 7 momentin b kohdan kaltaista kansallista säännöstä, jossa säädetään, että tällaiset kanteet on nostettava viipymättä ja viimeistään kolmen kuukauden kuluessa siitä ajankohdasta, jona kanteen nostamisperusteen olemassaolo ensimmäistä kertaa tuli esille, jollei tuomioistuin katso, että kanteen nostamista koskevan määräajan pidentämiseen on olemassa hyvä syy, tulkittava direktiivin 89/665/ETY (2) 1 ja 2 artiklan, yhteisön oikeuden vastaavuusperiaatteen ja yhteisön oikeudessa asetetun, tosiasiallista oikeussuojaa koskevan vaatimuksen ja/tai tehokkuusperiaatteen sekä minkä tahansa muun merkityksellisen EY-oikeuden periaatteen valossa siten, että sillä annetaan tarjoajalle henkilökohtainen ja ehdoton oikeus, johon se voi vedota hankintaviranomaista vastaan, ja että määräaika, jonka kuluessa sen on riitautettava tällainen hankintamenettely ja menettelyn ratkaisu, alkaa kulua siitä päivästä, jona tarjoaja sai tiedon tai hänen olisi pitänyt saada tieto siitä, että hankintamenettelyssä ja menettelyn ratkaisemisessa oli rikottu julkista hankintamenettelyä koskevia yhteisön säännöksiä, vai siitä päivästä, jona julkiseen hankintamenettelyyn sovellettavia säännöksiä rikottiin?
3)

Miten on tulkittava puitepäätöksen 27 artiklan 2 kohtaa siltä osin kuin luovutettua henkilöä ei sen mukaan saa muun rikoksen vuoksi syyttää, tuomita tai muuten saattaa vapaudenriiston alaiseksi, erityisesti suhteessa saman artiklan 4 kohdassa tarkoitettuun suostumusmenettelyyn ja ottaen huomioon 27 artiklan 3 kohdan c alakohdan määräys siitä, ettei erityissääntöä sovelleta, mikäli rikosoikeudenkäynti ei johda syytetyn henkilökohtaisen vapauden rajoitusta koskevaan toimenpiteeseen? a) Onko suostumusmenettelyn piiriin kuuluvissa tapauksissa yllä mainittuja määräyksiä tulkittava siten, että niistä ei johdu estettä kyseistä rikosta koskevan syytteen nostamiselle eikä myöskään oikeudenkäynnille tai tuomion antamiselle ennen suostumuksen saamista, edellyttäen että epäiltyyn ei kyseisen rikosepäilyn vuoksi kohdisteta vapaudenriistoa tai -rajoitusta? b) Mikä merkitys on sillä, että rikosoikeudenkäynti, johon liittyy vapauden rajoitus, koskee useita rikoksia, joista jokin kuuluu suostumusmenettelyn piiriin? Onko tällöin yllä mainittuja määräyksiä tulkittava siten, että niistä ei johdu estettä suostumusmenettelyä edellyttävää rikosta koskevan syytteen nostamiselle eikä myöskään oikeudenkäynnille tai tuomion antamiselle jo ennen suostumuksen saamista ja huolimatta siitä, että epäiltyyn on oikeudenkäynnin yhteydessä kohdistettu henkilökohtaisen vapauden rajoitus, mikäli vapauden rajoitukselle on laillinen peruste muiden käsiteltävänä olevien syytteiden vuoksi.
—

on todettava, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on suhteellisuusperiaatetta noudattamatta säätänyt ennakkolupajärjestelmästä valmistuksen apuaineille ja elintarvikkeille, joiden valmistuksessa on käytetty valmistuksen apuaineita, jotka ovat peräisin muista jäsenvaltioista, joissa ne on laillisesti valmistettu ja/tai saatettu markkinoille
—

On todettava, että Yhdistynyt kuningaskunta ei ole noudattanut tieliikenteen sosiaalilainsäädännöstä annettujen neuvoston asetusten (ETY) N:o 3820/85 ja (ETY) N:o 3821/85 täytäntöönpanoa koskevista vähimmäisedellytyksistä ja neuvoston direktiivin 88/599/ETY kumoamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/22/EY (1) 16 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai koska se ei ole ainakaan ilmoittanut niistä komissiolle
5)

Voivatko näihin syihin kuulua sen tyyppiset organisatoriset perusteet, joihin Italian Corte di Cassazione on viitannut tuomioissaan N:o 618/2008, 677/2008 ja 11922/2008 perustellakseen erityisesti ”laajaa siirtymätointa koskevan sääntelyn” välttämättömyydellä sellaisen lainsäädännön antamista, jolla on tarkoitus säännellä paikallisviranomaisten palveluksessa olevien ATA-henkilöstöjen (tekninen ja avustava hallintohenkilöstö) siirtämistä valtiolle yli kuusi vuotta sen jälkeen kun tämä on tapahtunut?
3)

Jos ensimmäisen kysymyksen a, b, ja c kohtaan on annettava kieltävä vastaus: Onko jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 13 artiklan B kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että — vastiketta vastaan tapahtuva henkijälleenvakuutussopimuksen siirto on tavaran luovutus ja — että jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 13 artiklan B kohdan c alakohdan soveltamisen yhteydessä ei ole tehtävä eroa sen mukaan, sijaitseeko verosta vapautettujen toimintojen harjoittamispaikka tavaran luovuttamisjäsenvaltiossa vai jossakin muussa jäsenvaltiossa?
3)

Jos tällainen käyttö ei ole käyttöä, joka tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää direktiivin ja (yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun asetuksen N:o 40/94) (2) nojalla, voidaanko katsoa, että maksullisen indeksointipalvelun tarjoaja tarjoaa tietoyhteiskunnan palvelua, jonka yhteydessä palvelun vastaanottajan toimittamia tietoja tallennetaan 8.6.2000 annetun direktiivin 2000/31 (3) 14 artiklassa tarkoitetulla tavalla, siten että palvelun tarjoajan vastuu ei voi syntyä ennen kuin tavaramerkin haltija on ilmoittanut sille, että mainostaja käyttää merkkiä lainvastaisella tavalla?
1)

Onko oikeusturvavakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 22.6.1987 annetun neuvoston direktiivin 87/344/ETY (1) 4 artiklan 1 kohtaa tulkittava niin, että erään oikeusturvavakuutuksen antajan käyttämiin yleisiin sopimusehtoihin kuuluva ehto, jonka mukaan sellaisissa vakuutusasioissa, joissa suuri määrä vakuutuksenottajia on kärsinyt vahinkoa saman tapahtuman (kuten arvopaperipalveluja tarjoavan yrityksen maksukyvyttömyyden) seurauksena, vakuutuksenantajalla on oikeus valita oikeudellinen edustaja ja joka näin rajoittaa yksittäisen vakuutuksenottajan oikeutta valita vapaasti asianajajansa (niin sanottu ”joukkovahinkoehto”), on sen kanssa ristiriidassa?
1)

Onko perustamissopimuksen 49 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä senkaltaisen säännöksen soveltamiselle, josta säädetään eräistä tuloja, menojen uudelleenluokittelua sekä sosiaali- ja kehityspolitiikkaa koskevista säännöksistä 11.5.2006 annetussa Sardinian alueen lain N:o 4 4 §:ssä, sellaisena kuin se on korvattuna alueen yksi- ja monivuotisen talousarvion laatimista koskevista säännöksistä — vuoden 2007 budjettilaki — 29.5.2007 annetun Sardinian alueen lain N:o 2 3 §:n 3 momentilla, ja jonka mukaan matkailutarkoituksessa tapahtuvista ilma-alusten laskeutumisista kannettava alueellinen vero koskee vain yrityksiä, joiden verotuksellinen kotipaikka on Sardinian alueen ulkopuolella ja jotka ”yleisilmailuun kuuluvaa liikelentotoimintaa” harjoittaessaan käyttävät omassa käytössään olevaa ilma-alusta henkilöiden kuljettamiseen?
6)

Mikäli direktiiviä on tulkittava niin, että tytäryhtiössä toteutettava neuvottelumenettely on saatettava päätökseen ennen kuin työntekijöiden joukkovähentämiset aiheuttava ratkaisu emoyhtiössä tai konsernin johdossa tehdään, onko tässä suhteessa merkityksellinen vain sellainen ratkaisu, jonka välitön seuraus on joukkovähentämisten toimeenpano tytäryhtiössä, vai onko neuvottelumenettely saatettava päätökseen jo ennen kuin emoyhtiössä tai konsernin johdossa tehdään sellainen liiketoiminnallinen tai strateginen ratkaisu, jonka perusteella joukkovähentämiset tytäryhtiössä ovat todennäköisiä mutta eivät vielä lopullisesti varmoja?
1)

Onko 29.9.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1788/2003 (1), jolla otetaan käyttöön lisämaksu, joka peritään niiltä maitotuotealan tuottajilta, joiden tuotanto ylittää vahvistetun kansallisen kiintiön, ilman että jäsenvaltioiden kiintiöitä säännöllisesti korjattaisiin niiden todellista tuotantoa koskevan konkreettisen selvityksen perusteella, yhteensopiva perustamissopimuksen 32 artiklan ja siinä vahvistettujen yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden kanssa, joiden tarkoituksena on lisätä ”maatalouden tuottavuutta edistämällä teknistä kehitystä sekä varmistamalla, että maataloustuotantoa kehitetään järkiperäisesti ja että tuotannontekijöitä, varsinkin työvoimaa, hyödynnetään parhaalla mahdollisella tavalla”, kun tämä järjestelmä kohdistuu myös italialaisiin maitotuotealan tuottajiin ja estää sekä niiden kohtuullisen elintason saavuttamisen että teknisen kehityksen, koska tuotannontekijöistä ei kyetä maksamaan asianmukaista korvausta ja koska Italia on todellisuudessa alituotantovaltio (ks. em. hallituksen selonteko, 6.5. kohta), jonka on turvauduttava kyseisen raaka-aineen maahantuontiin pitääkseen yllä jalostusteollisuutta ja tasoltaan laadukkaiden tuotteiden myyntiä (ks. liitteenä oleva 15.2.2004 annettu maatalouden tilaa koskeva selonteko)?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 107/15

Kanne 12.2.2008 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Portugalin tasavalta

(Asia C-52/08)

(2008/C 107/22)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: H. Støvlbæk ja P. Andrade)

Vastaaja: Portugalin tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Portugalin tasavalta on laiminlyönyt direktiivin 2005/36/EY (1) mukaisia velvoitteitaan, kun se ei ole notaarin ammattiin pääsyn osalta pannut täytäntöön direktiiviä 2005/36/EY, jolla kumottiin ja korvattiin direktiivi 89/48/ETY (2)

— Portugalin tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio katsoo, että Portugalin tasavalta on laiminlyönyt direktiivin 2005/36/EY 13 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se ei ole sallinut muiden jäsenvaltioiden notaarien harjoittaa ammattiaan Portugalissa, jos heillä on oikeus harjoittaa ammattia jossakin jäsenvaltiossa, jossa tämä on säännelty ammatti, tai jos he ovat harjoittaneet tätä ammattia laillisesti jossakin jäsenvaltiossa, jossa tämä ei ole säännelty ammatti.

Joka tapauksessa Portugalin tasavalta on laiminlyönyt direktiivin 2005/36/EY 13 ja 14 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se vaatii notaariksi pyrkiviltä portugalilaisessa yliopistossa oikeustieteen alalla suoritetun maisterintutkinnon tai Portugalin lainsäädännössä säädetyn vastaavan akateemisen tutkinnon.

Lisäksi Portugalin tasavalta on laiminlyönyt direktiivin 2005/36/EY 14 artiklan 3 kohdan ja 3 kohdan h alakohdan mukaisia velvoitteitaan, kun se vaatii notaariksi pyrkiviltä ennen harjoittelun suorittamista hyväksytyksi tulemista julkisessa kokeessa, jossa testataan hakijan yleistietoja oikeustieteen alalla.

Komissio katsoo myös, että Portugalin tasavalta on laiminlyönyt direktiivin 2005/36/EY täytäntöönpanon notaarin ammatin osalta.

(1) Ammattipätevyyden tunnustamisesta 7.9.2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/36/EY (EYVL L 255, s. 22).

(2) EYVL L 19, s. 16.
6.

Komission mukaan direktiivi 89/48 soveltuu notaarin ammattiin, koska kyse on ammatista, jossa edellytetyistä ominaisuuksista on lainsäädäntöteitse säädetty, eikä kyseisen direktiivin soveltamista voida kiertää vetoamalla niiden täysivaltaisten oikeuksien myöntämiseen, joita notaareilla on, seuraavista syistä: a) näiden oikeuksien myöntäminen ei merkitse välitöntä ja nimenomaista osallistumista julkisen vallan käyttöön, joka oikeuttaisi kansalaisuutta koskevan ehdon asettamisen b) vaikka katsottaisiin, että notaareja voitaisiin pitää normaaleina virkamiehinä, mitä ei kuitenkaan voida tehdä alisteisuussuhteen puuttuessa ja sen vuoksi, että notaarit eivät saa palkkaa julkisina toimijoina, niiden osalta ei voitaisi tehdä poikkeusta kyseisen direktiivin soveltamisen suhteen, koska kyseistä direktiiviä sovelletaan lähtökohtaisesti myös julkiseen palveluun.