YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

26 päivänä tammikuuta 1995

Yhdistetyt asiat T-90/91 ja T-62/92

Henri de Compte

vastaan

Euroopan parlamentti

”Henkilöstö — Ammattitautia koskevan päätöksen peruuttaminen — Myöhempi päätös, jossa ammattitautia ei ole todettu — Kumoaminen”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-1

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan, toisaalta Euroopan parlamentin 18.4.1991 tekemän päätöksen, jossa peruutettiin taannehtivasti 24.1.1991 tehty, Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukaista ammattitautia koskeva päätös, kumoamista ja vastaajana olevan toimielimen velvoittamista suorittamaan tästä johtuva korvaus (asia T-90/91) ja toisaalta Euroopan parlamentin 20.1.1992 tekemän päätöksen, jossa todetaan, ettei kantajalla ole ammattitautia, kumoamista ja vastaajana olevan toimielimen velvoittamista suorittamaan tästä johtuva korvaus (asia T-62/92).

Lopputulos:

Kanne hylätään. Velvoittaminen korvaamaan aineeton vahinko.

Tuomion lyhennelmä

Nimittävä viranomainen määräsi Euroopan parlamentin virkamiehenä toimivalle kantajalle 18.1.1988 rangaistuksena palkkaluokan alentamisen.

Kantaja vaati 14.6.1988 parlamenttia aloittamaan menettelyn kantajalla olevan ammattitaudin toteamiseksi ja henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukaisten suoritusten myöntämiseksi kantajalle. Euroopan yhteisöjen virkamiesten tapaturmien ja ammattitautien korvaamisesta annettujen sääntöjen 23 artiklan mukaisesti perustettu lääketieteellinen toimikunta totesi 22.1.1991 päivätyssä lausunnossaan, että kantajalla:

”1. (...) on vakava ammatista peräisin oleva häiriötila, johon liittyy ahdistusta, alakuloisuutta ja vainoharhaa ja joka johtuu kantajaa vastaan tehdyistä palkkaluokan alentamiseen johtaneista syytöksistä aiheutuneesta stressistä ja joka on vahingoittanut kantajan henkistä tilaa.

2. Potilas on saanut tämän sairauden virantoimituksessaan kohtaamiensa poikkeuksellisten sairauden aiheuttavien syiden seurauksena.

3. (...)

4. Sairaus on aiheutunut potilasta vastaan esitettyjen peräkkäisten syytösten subjektiivisesta ja objektiivisesta kokemisesta. Nämä kokemukset ovat vaikuttaneet yhtä paljon ja määräävällä tavalla vainoharhaiseen taipumukseen. ”

Nimittävä viranomainen totesi 24.1.1991, että kantajalla oli ammattitauti, joka oli johtanut pysyvään 40 prosentin osittaiseen invaliditeettiin ja päätti maksaa kantajalle 9147091 BEF.

Nimittävä viranomainen peruutti 18.4.1991 taannehtivasti tämän päätöksen ja täsmensi perusteluissaan, että peruutettu päätös ”korvattaisiin toisella päätöksellä, joka tehtäisiin asiassa T-26/89, De Compte vastaan parlamentti, annetun tuomion perusteella”, jossa on kyse kantajan tekemästä valituksesta 18.1.1988 tehdystä päätöksestä, jossa hänelle määrättiin rangaistuksena palkkaluokan alentaminen. Tämän päätöksen perusteluissa viitataan yhteisöjen tuomioistuimen 21.1.1987 antamaan tuomioon asiassa Rienzi vastaan komissio, jonka mukaan sairauden voidaan katsoa olevan ammattitauti ainoastaan, jos se on aiheutunut välittömästi tai välillisesti asianosaisen tavanomaisessa viranhoidossa. Lääketieteellisen toimikunnan lausunnon johtopäätöksissä todetaan, että kantajan sairaus on aiheutunut häntä vastaan tehdyistä syytöksistä, joiden vuoksi häntä vastaan oli aloitettu kurinpitomenettely, samoin kuin rangaistuksesta, joka seurasi tästä menettelystä. Nimittävän viranomaisen 24.1.1991 tekemä päätös perustui ”ammattitaudin” määritelmän virheelliseen tulkintaan siltä osin, kuin se oli tulkinnut väärin lääketieteellisen toimikunnan johtopäätöksiä ja se oli siis tehnyt virheen määritellessään henkilöstösääntöjen 73 artiklan ja Euroopan yhteisöjen virkamiesten tapaturmien ja ammattitautien korvaamisesta annettujen sääntöjen 3 artiklan 2 kohdan mukaista ammattitautia. Koska nimittävä viranomainen oli alun perin tulkinnut väärin ammattitaudin määritelmää, se katsoi olevansa oikeutettu peruuttamaan 24.1.1991 tekemänsä päätöksen taannehtivasti noudattaakseen laillisuusperiaatetta.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi 17.10.1991 tuomion asiassa T-26/89, jossa se hylkäsi perusteettomana kantajan palkkaluokkansa alentamista koskevaa päätöstä vastaan nostaman kanteen. Kantaja valitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta yhteisöjen tuomioistuimeen 16.12.1991, mutta valitus hylättiin asiassa De Compte vastaan parlamentti 2.6.1994 annetussa tuomiossa (9 kohta).

Nimittävä viranomainen teki 20.1.1992, sen jälkeen kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli antanut 17.10.1991 edellä mainitun tuomion, 18.4.1991 tehdyssä päätöksessä mainitun päätöksen, jossa peruutettiin 24.1.1991 tehty päätös. Tämän 20.1.1992 tehdyn päätöksen perusteluissa todetaan, että sairaus voidaan luokitella ammattitaudiksi ainoastaan, jos se on välittömästi aiheutunut asianosaisen tavanomaisesta viran hoitamisesta, ja totesi, että kantajalla ”ei ole Euroopan yhteisöjen virkamiesten tapaturmien ja ammattitautien korvaamisesta annettujen sääntöjen mukaista ammattitautia”.

Asiassa T-90/91 nostettu kanne, jossa vaaditaan 18.4.1991 tehdyn päätöksen kumoamista

24.1.1991 peruutetun päätöksen yhdenmukaisuus yhteisön oikeuden kanssa

Ammattitaudilla, johon asianomainen virkamies vetoaa, on oltava sellainen syy-yhteys viran hoitamisen tai virkamiehelle määrättyjen tehtävien hoitamiseen liittyvien olosuhteiden kanssa, että sairauden on ollut aiheuduttava viran hoitamiseen olennaisesti liittyvän riskin toteutumisesta (39 kohta).

Henkilöstösääntöjen 73 artiklan ja Euroopan yhteisöjen virkamiesten tapaturmien ja ammattitautien korvaamisesta annettujen sääntöjen 3 artiklan mukaiseksi ammattitaudiksi ei voida luokitella sellaista patologista tilaa, jolla ei ole riittävän välitöntä yhteyttä virkamiehen viran hoitamiseen tai mihin olosuhteisiin, joissa virkaa on pitänyt hoitaa, olennaisesti liittyvään riskiin, vaan jonka syynä ovat olleet näihin liittymättömät seikat ja olosuhteet, kuten virkamiehille henkilöstösäännöissä asetettujen velvollisuuksien vastainen toiminta ja tällaisesta käytöksestä määrätyt kurinpidolliset seuraamukset (40 kohta).

Viittaukset: asia 118/84, komissio v. Royale belge, yhteisöjen tuomioistuin 20.6.1985 (Kok. 1985, s. 1889,17 kohta); asiaC-185/90P, komissio v. Gill, yhteisöjen tuomioistuin 4.10.1991 (Kok. 1991, s. I-4779); asia 257/81, K. v. neuvosto, yhteisöjen tuomioistuin 12.1.1983 (Kok. 1983, s. 1, 20 kohta); asia 76/84, Rienzi v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 21.1.1987 (Kok. 1987, s. 315, 20 ja 21 kohta); asia T-122/89, F. v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 26.9.1990 (Kok. 1990, s. II-517).

Tämän vuoksi lääketieteellisen toimikunnan 22.1.1991 päivätyssä lausunnossa tehdyt johtopäätökset perustuvat ammattitaudin virheelliseen määrittelemiseen ja nimittävän viranomaisen 24.1.1991 tekemä, näihin johtopäätöksiin perustuva päätös on yhteisöoikeuden vastainen, minkä vuoksi päätös voidaan kumota ja peruuttaa taannehtivasti (46 kohta).

Viittaukset: asia 189/82, Seilerym. v. neuvosto, yhteisöjentuomioistuin 26.1.1984 (Kok. 1984, s. 229).

Ajan, jossa 24.1.1991 tehty päätös on peruutettu, kohtuullisuus

Kantajalle myönteisen, yhteisön oikeuden vastaisen päätöksen peruuttaminen on mahdollista vain, jos se tapahtuu kohtuullisen ajan kuluessa (51 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat 7/56 ja 3/57-7/57, Algera ym. v. Assemblée commune, yhteisöjen tuomioistuin 12.7.1957 (Kok. 1957, s. 81); asia 14/61, Hoogovens v. Haute Autorité, yhteisöjen tuomioistuin 12.7.1962 (Kok. 1962, s. 485); asia 111/63, Lemmerz-Werke v. Haute Autorité, yhteisöjen tuomioistuin 13.7.1965 (Kok. 1965, s. 835); asia 14/81, Alpha Steel v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 3.3.1982 (Kok. 1982, s 749); asia 15/85, Consorzio Cooperative d'Abruzzo v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 26.2.1987 (Kok. 1987, s. 1005); asia C-248/89, Cargill v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 20.6.1991 (Kok. 1991, s. I-2987); asia C-365/89, Cargill, yhteisöjen tuomioistuin 20.6.1991 (Kok. 1991, s. I-3045).

Parlamentti on peruuttanut 24.1.1991 tehdyn päätöksen noin kahden kuukauden ja 25 päivän, eli alle kolmen kuukauden kuluessa sen tekemisestä, mitä ei voida pitää tapaukseen liittyvien olosuhteiden kannalta kohtuuttomana, koska kantajalle oli tiedotettu maaliskuussa 1991 nimittävän viranomaisen tämän päätöksen yhteisöoikeuden mukaisuutta koskevista epäilyistä (52 ja 53 kohta).

Kantajan perustellun luottamuksen suojaaminen sitä kohtaan, että peruutettu päätös on yhdenmukainen yhteisön oikeuden kanssa

Hallinnon oikeutta peruuttaa päätös, joka on yhteisön oikeuden kanssa yhdenmukainen, rajoittaa tarve suojella päätöksen yhdenmukaisuuteen yhteisön oikeuden kanssa luottavan vastaanottajan perusteltua luottamusta; tämän vuoksi hallinnolliset päätökset oletetaan päteviksi, vaikka ne olisivat virheellisiä, jottei vaarannettaisi oikeusturvan ja perustellun luottamuksen suojaamisen periaatteita (59 kohta).

Viittaukset: edellä mainitut asiat Alpha Steel v. komissio, Cargill v. komissio ja Consorzio Cooperative d'Abruzzo v. komissio.

Maaliskuun 1991 kahden ensimmäisen viikon aikana eli puolentoista kuukauden kuluttua kantajalle ilmoitettiin, että tämän päätöksen täytäntöönpano eli henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukaisen korvauksen maksaminen oli asetettu kyseenalaiseksi sen vuoksi, että päätös oli mahdollisesti yhteisön oikeuden vastainen. Tästä hetkestä siihen asti kunnes parlamentti peruutti kiistanalaisen päätöksen, kantaja ei voinut vedota päätöksen yhdenmukaisuutta yhteisön oikeuden kanssa koskevaan perusteltuun luottamukseen (59 kohta).

Koska käsiteltävänä olevassa tapauksessa kuitenkin on kyse henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan mukaisesta kanteesta, jonka suhteen tuomioistuimella on täysi harkintavalta, on syytä todeta viran puolesta, vaikkei sellaista ole vaadittu, että vastaajan on korvattava virkavirheestä aiheutunut vahinko, joka johtuu siitä, että ensin on selvitetty kantajan vaatimus puutteellisesti ja todettu, että hänellä on ammattitauti ja vähän sen jälkeen parlamentin virkamiehet ovat suhtautuneet varauksellisesti siihen, onko tämä päätös yhteisön oikeuden mukainen ja onko se syytä panna täytäntöön ja lopuksi tämä päätös on peruutettu, mikä on asettanut kantajan epäselvään ja epätietoiseen tilanteeseen oikeuksistaan saada ammattitaudista määrättyä korvausta ja on aiheuttanut tälle näin ollen, ottaen huomioon hänen hyvin järkkynyt psyykkinen terveydentilansa, ylimääräistä psyykkistä kärsimystä, joka muodostaa aineettoman vahingon (64-68 kohta).

Viittaukset: asia 23/69, Fiehn v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 9.7.1970 (Kok. 1970, s. 547); asia 24/79, Oberthiir v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 5.6.1980 (Kok. 1980, s. 1743); asia T-73/89, Barbi v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 8.11.1990 (Kok. 1990, s. II-619); asia T-63/89, Latham v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 24.1.1991 (Kok. 1991, s. II-19, 37 kohta); asia T-27/90, Latham v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 24.1.1991 (Kok 1991 s. II-35, 49 kohta).

Kanne asiassa T-62/92, jossa vaaditaan 20.1.1992 tehdyn päätöksen kumoamista

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, ottaen huomioon tekemänsä huomautukset ammattitaudin tulkitsemisesta asiassa T-90/91, että koska luottamuksensuojan periaatetta ei ole rikottu eikä määräaika 24.1.1991 tehdyn päätöksen, joka on peruutettu, ja 20.1.1992 tehdyn päätöksen välillä ole ollut kohtuuton, kannetta ei voida hyväksyä (77-81 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa lopuksi, että nimittävä viranomainen olisi voinut tehdä kanteen kohteena olevan päätöksen, jossa todetaan, ettei kantajalla ole ammattitautia, pelkästään ammattitaudin oikean määritelmän perusteella eivätkä muut päätöksen tekemisen perusteet ole tarpeellisia (82 kohta).

Ratkaisu:

1) Kanteessa esitetyt vaatimukset asiassa T-90/91 hylätään. Parlamentti velvoitetaan suorittamaan kantajalle 200000 BEF:ia korvauksena aineettomasta vahingosta.