SEUT 49 ja SEUT 54 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka perusteella kyseisessä jäsenvaltiossa asuva emoyhtiö voi muodostaa verotuksellisen yksikön samassa jäsenvaltiossa asuvan tytäryhtiön tytäryhtiön kanssa, kun se omistaa tämän yhden tai useamman kyseisessä jäsenvaltiossa asuvan yhtiön välityksellä, mutta jonka perusteella se ei voi näin tehdä, jos se omistaa tämän sellaisten ulkomailla asuvien yhtiöiden välityksellä, joilla ei ole kiinteää toimipaikkaa kyseisessä jäsenvaltiossa.

Kyseisessä lainsäädännössä maassa asuville yhtiöille annettu mahdollisuus on näet näille yhtiöille annettu kassatilanteeseen liittyvä etu. Kyseinen järjestelmä mahdollistaa muun muassa samaan verotukselliseen yksikköön sisällytettyjen yhtiöiden voittojen ja tappioiden konsolidoinnin emoyhtiössä sekä konsernissa toteutettujen toimenpiteiden pitämisen verotuksellisesti neutraaleina.

Kyseessä oleva lainsäädäntö johtaa näin keskitetyn verotuksen valintamahdollisuuden osalta erilaiseen kohteluun sen mukaan, omistaako emoyhtiö välilliset osakkuutensa kyseisessä vaiko toisessa jäsenvaltiossa asuvan tytäryhtiön välityksellä.

Sikäli kuin kyseisen lainsäädännön säännöksillä saatetaan rajat ylittävät tilanteet verotuksellisesti epäedullisempaan asemaan kuin täysin jäsenvaltion sisäiset tilanteet, nämä säännökset muodostavat siis rajoituksen, joka on lähtökohtaisesti kielletty EUT-sopimuksen sijoittautumisvapautta koskevilla määräyksillä.

Tässä suhteessa on todettava, että jotta tällainen erilainen kohtelu soveltuisi yhteen sijoittautumisvapauteen liittyvien EUT-sopimuksen määräysten kanssa, sen on koskettava tilanteita, jotka eivät ole objektiivisesti arvioituina toisiinsa rinnastettavissa, ja tällöin rajat ylittävän tilanteen rinnastettavuutta jäsenvaltion sisäiseen tilanteeseen on tutkittava siten, että huomioon otetaan kyseessä olevilla kansallisilla säännöksillä tavoiteltu päämäärä, tai sen on oltava oikeutettu yleisen edun mukaisesta pakottavasta syystä.

Kyseisestä rinnastettavuudesta on syytä todeta, että kansallisella lainsäädännöllä pyritään mahdollisimman laajalti samaistamaan emoyhtiön yhdessä tytäryhtiöidensä ja tytäryhtiöidensä tytäryhtiöiden kanssa muodostama konserni yritykseen, jolla on useita toimipaikkoja, ja mahdollistamaan kaikkien näiden yhtiöiden tulosten verotuksellinen konsolidointi. Tilanne, jossa maassa asuvat tytäryhtiön tytäryhtiöt omistetaan maassa asuvan tytäryhtiön välityksellä, ja tilanne, jossa ne omistetaan ulkomailla asuvan tytäryhtiön välityksellä, ovat myös objektiivisesti arvioituina toisiinsa rinnastettavissa, koska keskitetyn verotuksen järjestelmästä johtuvat edut on molemmissa tilanteissa tarkoitettu emoyhtiön ja tytäryhtiön tytäryhtiöiden muodostamalle kokonaisuudelle.

Kyseisen rajoituksen ei myöskään voida katsoa olevan oikeutettu sellaisesta yleisen edun mukaisesta pakottavasta syystä, joka perustuisi verojärjestelmän johdonmukaisuuteen. Vaikka EUT-sopimuksessa taattujen perusvapauksien käytön rajoitus voidaan oikeuttaa tarpeella säilyttää verojärjestelmän johdonmukaisuus, verotuksellisen yksikön muodostamiseen liittyvän veroedun myöntämisen ja tämän edun tietyn veron kantamisella tapahtuvan kompensoimisen ei ole osoitettu olevan suorassa yhteydessä keskenään.

(ks. 21, 24, 27–29, 31, 33, 40, 41 ja 43 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)