ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-87/00

Roberto Nicoli

vastaan

Eridania SpA

(Giudice di pace di Genovan esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Sokeri – Hintajärjestelmä – Alueellistaminen – Alijäämäalueet – Italian luokitus – Markkinointivuosi 1998/1999 – Asetukset (ETY) N:o 1785/81 ja (EY) N:o 1361/98 – Asetuksen N:o 1361/98 pätevyys

Tuomion tiivistelmä

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Sokeri – Hintajärjestelmä – Sokerinkulutuksen laskentamenetelmä – Jalostettuihin tuotteisiin sisältyvä sokeri – Kotimaan alueelle tuotujen tuotteiden huomioon ottaminen – Muuhun jäsenvaltioon vietyjen tuotteiden poissulkeminen – Sallittavuus

(Neuvoston asetus N:o 1361/98)

Komissio ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä soveltaessaan asetuksessa N:o 1361/98, joka koskee valkoisen sokerin johdettujen interventiohintojen, raakasokerin interventiohinnan, A-juurikkaan ja B-juurikkaan vähimmäishintojen sekä varastointikustannusten tasaamiseksi suoritettavan korvauksen määrän vahvistamista markkinointivuodeksi 1998/1999, sellaista arvioidun sokerinkulutuksen laskentamenetelmää, jossa sokeria, joka sisältyy jalostettuihin tuotteisiin, jotka viedään muihin valtioihin, ei katsota kulutetuksi kyseisessä jäsenvaltiossa, kun tässä menetelmässä otetaan samaan aikaan huomioon kyseistä kulutusta laskettaessa sokeri, joka sisältyy jalostettuihin tuotteisiin, jotka tuodaan yhteisön ulkopuolelta tai muista jäsenvaltioista.

(ks. 40 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtoverot - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen - Verovelvollisen omistaman yrityksen liikeomaisuuteen kokonaisuudessaan kuuluvan rakennuksen osan ottaminen verovelvollisen yksityiseen käyttöön - Oikeus vähentää kustannusten kokonaismäärään sisältynyt vero ja velvollisuus maksaa vero yksityiseen käyttöön liittyvistä kustannuksista - Kansallista lainsäädäntöä, jossa yksityinen käyttö katsotaan verottomaksi palvelun suoritukseksi, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohta, 11 artiklan A kohdan 1 alakohta ja 13 artiklan B kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

$$Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohtaa ja 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että verovelvollisella, joka päättää, että rakennus kokonaisuudessaan kuuluu hänen liikeomaisuuteensa, ja joka sittemmin käyttää osaa tästä rakennuksesta yksityiseen käyttöönsä, on oikeus vähentää kyseisen rakennuksen rakentamiskustannusten kokonaismäärään sisältynyt arvonlisävero ja toisaalta vastaavasti velvollisuus maksaa arvonlisävero kyseisestä käytöstä aiheutuvien kustannusten määrästä.

Kuudennen direktiivin 6 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan ja 13 artiklan B kohdan b alakohdan vastaista on sitä vastoin sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa kyseistä käyttöä pidetään verottomana palvelun suorituksena eli edellä mainitussa 13 artiklan B kohdan b alakohdassa tarkoitettuna kiinteän omaisuuden vuokrauksena, sillä tällainen käyttö, jolle on ominaista paitsi vuokran maksun puuttuminen, myös sellaisen todellisen sopimuksen puuttuminen, joka koskee käyttöoikeuden kestoa sekä oikeutta hallita asuntoa ja sulkea muut ulkopuolelle sen piiristä, ei kuulu kyseisen säännöksen soveltamisalaan.

( ks. 42, 43, 51, 52 ja 56 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Tekijänoikeus ja lähioikeudet - Suojattujen teosten vuokraus- ja lainausoikeus - Direktiivi 92/100/ETY - Yleisradiointi ja yleisölle välittäminen - Kohtuullisen korvauksen käsite - Yhdenmukainen tulkinta - Täytäntöönpanon toteuttaminen jäsenvaltioissa - Perusteet - Rajat

(Neuvoston direktiivin 92/100/ETY 8 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

$$Vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla annetun direktiivin 92/100/ETY 8 artiklan 2 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot säätämään sellaista lainsäädäntöä, jolla varmistetaan se, että käyttäjä maksaa kohtuullisen korvauksen käyttäessään äänitettä yleisradiointiin tai välittäessään sen millä hyvänsä tavoin yleisölle. Tässä säännöksessä olevaa kohtuullisen korvauksen käsitettä on tulkittava yhdenmukaisella tavalla kaikissa jäsenvaltioissa ja kunkin jäsenvaltion on sovellettava sitä; kunkin jäsenvaltion on määritettävä alueellaan asianmukaisimmat perusteet varmistaakseen yhteisön oikeuden ja erityisesti direktiivin 92/100/ETY asettamissa rajoissa tämän yhteisön oikeuden käsitteen noudattamisen.

Edellä mainittu 8 artiklan 2 kohta ei tässä suhteessa estä sellaista kohtuullisen korvauksen laskentamallia, joka käsittää muuttuvia ja muuttumattomia tekijöitä, kuten äänitteiden lähetystuntimäärä, yleisradiojärjestön edustamien radio- ja televisiolähetystoiminnan harjoittajien saavuttama yleisömäärä, tekijänoikeudella suojattujen musiikkiteosten esittämis- ja lähetysoikeuksista sopimuksen perusteella maksettavat tariffit, yleisradiotoimintaa harjoittavien julkisten laitosten kyseisen jäsenvaltion naapurijäsenvaltioissa soveltamat tariffit sekä kaupallisten asemien maksamat määrät; edellytyksenä on, että tämä malli mahdollistaa asianmukaisen tasapainon saavuttamisen niiden intressien välillä, jotka yhtäältä esittävillä taiteilijoilla ja tuottajilla on korvauksen saamiseen tietyn äänitteen yleisradioimisesta ja toisaalta kolmansilla on siihen, että tätä äänitettä voidaan yleisradioida kohtuullisin ehdoin, ja että se ei ole minkään yhteisön oikeuden periaatteen vastainen.

( ks. 33, 38 ja 46 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta - Rajat - Kysymykset, joihin ei voida antaa hyödyllistä vastausta - Kysymykset, jotka perustuvat sellaisen kansallisen oikeuden hypoteettiseen tulkintaan, joka ei ole ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen omaa oikeutta - Kysymys on jätettävä tutkimatta erityisen perustelun puuttuessa

(EY 234 artikla)

Tiivistelmä

$$EY 234 artiklan mukaisessa yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuimen on siten yleensä ratkaistava esitetyt kysymykset.

Yhteisöjen tuomioistuimen on kuitenkin oman toimivaltaisuutensa arvioimiseksi poikkeustapauksissa tutkittava ne olosuhteet, joiden vallitessa kansallinen tuomioistuin esitti ennakkoratkaisukysymyksen. Yhteisöjen tuomioistuin voi näin ollen kieltäytyä vastaamasta muun muassa silloin kun ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai kun yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. Lisäksi, jotta yhteisöjen tuomioistuin voisi tulkita yhteisön oikeutta tavalla, josta on hyötyä, on välttämätöntä, että kansallinen tuomioistuin selittää, minkä vuoksi se katsoo asian ratkaisemisen vaativan vastausta sen esittämiin kysymyksiin.

Siltä osin kuin on kyse ennakkoratkaisukysymyksistä, joiden merkityksellisyys perustuu sellaisen kansallisen oikeuden tietynlaiseen tulkintaan, joka ei ole ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen omaa oikeutta, ja joiden osalta kyseisen tuomioistuimen omaksuma tulkinta on hypoteettinen, ennakkoratkaisupyynnön perusteleminen tältä osin on erityisen tarpeellista. Tällaiset kysymykset on näin ollen jätettävä tutkimatta siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei selitä lainkaan niitä syitä, joiden vuoksi se katsoo, että tulkinta, johon se nojautuu, on ainoa hyväksyttävissä oleva tulkinta.

( ks. 31-34 ja 37-40 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Määrälliset rajoitukset - Vaikutuksiltaan vastaavat toimenpiteet - Käsite - Jäsenvaltion yksityisen yhtiön muodossa perustaman elimen, joka rahoitetaan tuottajien maksettavaksi määrätyllä maksulla, toteuttamien kansallisten tuotteiden myynninedistämistoimenpiteiden kuuluminen tämän käsitteen soveltamisalaan

(EY:n perustamissopimuksen 30 artikla (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla))

2. Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Määrälliset rajoitukset - Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet - Jäsenvaltiossa tuotettujen maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden myynninedistämisjärjestelmä - Laatumerkintää, jossa viitataan tuotteiden kansalliseen alkuperään, ei voida hyväksyä - Oikeuttaminen - Kyseessä ei ole teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien suojaaminen

(EY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artikla (joista on muutettuina tullut EY 28 ja EY 30 artikla))

Tiivistelmä

1. Sitä, että vaikkakin yksityisen yhtiön muodossa perustettu elin, joka kuitenkin on perustettu jäsenvaltion kansallisella lailla ja jonka toiminta rahoitetaan tuottajien maksettavaksi määrätyllä maksulla, myöntää laatumerkinnän, jossa korostetaan kyseessä olevien tuotteiden kansallista alkuperää, on pidettävä perustamissopimuksen 30 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) tarkoitettuna julkisen tahon toimenpiteenä, joka on katsottava jäsenvaltion toimeksi. Tällaisella elimellä ei voi yhteisön oikeuden mukaan olla samaa vapautta kansallisen tuotannon edistämisen suhteen kuin tuottajilla itsellään tai vapaaehtoisilla tuottajien yhteenliittymillä. Sen on näin ollen noudatettava tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevia perustamissopimuksen perustavanlaatuisia määräyksiä, kun se ottaa käyttöön järjestelmän, johon kaikki asianomaisten alojen yritykset voivat liittyä ja jolla voi olla vastaavia vaikutuksia yhteisön sisäiseen kauppaan kuin viranomaisten luomalla järjestelmällä.

( ks. 17, 18 ja 21 kohta )

2. Järjestelmä, jonka tarkoituksena on jäsenvaltiossa tuotettujen maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden myynninedistäminen ja jota koskevassa mainonnassa, joka toteutetaan laatu- ja alkuperämerkinnällä, korostetaan kyseisten tuotteiden kansallista alkuperää, voi saada kuluttajat ostamaan tuontituotteiden asemesta tuotteita, joissa on kyseinen merkintä, ja sillä on siis ainakin mahdollisesti rajoittavia vaikutuksia perustamissopimuksen 30 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) tarkoitettuun jäsenvaltioiden väliseen tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen.

Vaikka on totta, että maantieteellisten merkintöjen suojaaminen voi tietyin edellytyksin kuulua perustamissopimuksen 36 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 30 artikla) tarkoitetun teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojelemiseen, järjestelmää, jossa alkuperäalueeksi määritellään kyseessä olevan jäsenvaltion koko alue ja jota sovelletaan kaikkiin maataloustuotteisiin ja elintarvikkeisiin, jotka täyttävät tietyt laatuvaatimukset, ei voida kuitenkaan pitää maantieteellisenä merkintänä, joka voi olla perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla oikeutettu.

( ks. 23 ja 27 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot - Direktiivi 93/13/ETY - Kansallisen tuomioistuimen mahdollisuus viran puolesta tai kuluttajan esittämän oikeudenkäyntiväitteen nojalla tutkia sopimusehdon kohtuuttomuus - Kansallista lainsäädäntöä, jossa säädetään vanhentumisajasta, ei hyväksytä

(Neuvoston direktiivin 93/13/ETY 6 ja 7 artikla)

Tiivistelmä

$$Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetulla direktiivillä 93/13/ETY annetaan kuluttajansuojaa tilanteissa, joissa kuluttaja, joka on tehnyt elinkeinonharjoittajan kanssa kohtuuttoman ehdon sisältävän sopimuksen, pidättyy vetoamasta tämän ehdon kohtuuttomuuteen. Menettelyllä, jolla tuomioistuimen toimivaltaa jättää kohtuuttomia ehtoja soveltamatta viran puolesta tai kuluttajan esittämän oikeudenkäyntiväitteen nojalla rajoitetaan ajallisesti sellaisissa elinkeinonharjoittajien kuluttajia vastaan vireille panemissa oikeudenkäynneissä, joissa on kyse kohtuuttomien ehtojen toimeenpanosta, vaarannetaan direktiivin 6 ja 7 artiklassa säädetyn suojan tosiasiallisuus. Sellaisella menettelysäännöksellä, jolla kielletään kansallista tuomioistuinta tietyn vanhentumisajan päätyttyä viran puolesta tai kuluttajan esittämän oikeudenkäyntiväitteen nojalla tutkimasta sellaisen ehdon kohtuuttomuutta, jonka toimeenpanoa elinkeinonharjoittaja vaatii, tehdään suhteettoman vaikeaksi direktiivillä kuluttajille annettavaksi tarkoitetun suojan soveltaminen oikeudenkäynneissä, joissa kuluttajat ovat vastaajina, joten kyseisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta sitä.

( ks. 34-36 ja 38 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta tehty yleissopimus - Toimivalta kuluttajien tekemien sopimusten osalta - Sopimus irtaimen tavaran tai palvelun toimittamisesta - Sellaisen kuluttajan kanne, jonka kotipaikka on yhdessä jäsenvaltiossa, sellaisen postimyyntiyhtiön, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, velvoittamiseksi suorittamaan palkinnon, jonka hän on näennäisesti voittanut tilatessaan tavaroita - Brysselin yleissopimuksen 13 artiklan 1 kappaleen 3 kohdassa tarkoitettu sopimusta koskeva kanne

(27.9.1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen 13 artiklan 1 kappaleen 3 alakohta)

Tiivistelmä

$$Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan 27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitetun yleissopimuksen, sellaisena kuin yleissopimus on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella, Helleenien tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella, Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 26 päivänä toukokuuta 1989 tehdyllä yleissopimuksella ja Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä yleissopimuksella, toimivaltaisuutta koskevia määräyksiä on tulkittava siten, että kanne, jolla kuluttaja vaatii tuomioistuimessa sellaisen postimyyntiyhtiön, jonka kotipaikka on toisessa sopimusvaltiossa, velvoittamista siinä sopimusvaltiossa, jossa hänellä on kotipaikka, ja tämän valtion lainsäädännön mukaan suorittamaan voiton, kun tämä yhtiö on osoittanut hänelle henkilökohtaisesti lähetyksen, jossa annettiin ymmärtää, että hänelle annetaan palkinto sillä ehdolla, että hän tilaa tavaroita tietyllä summalla, ja kun tämä kuluttaja tosiasiallisesti tekee tällaisen tilauksen saamatta kuitenkaan kyseistä voittoa, koskee sopimusta tämän yleissopimuksen 13 artiklan 1 kappaleen 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

( ks. 60 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset - Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi - Velvollisuus ennakkoratkaisupyynnön esittämiseen - Tällaisen velvollisuuden puuttuminen - Edellytykset - Kansallisen tuomioistuimen ratkaisut, joihin voidaan hakea muutosta korkeimmalta oikeudelta, jos korkein oikeus myöntää luvan muutoksenhakuun

(EY 234 artiklan kolmas kohta)

2. Yhteinen tullitariffi - Matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvien tavaroiden tullittomuus - Tavaroiden tuonti, joka ei ole luonteeltaan kaupallista - Tuonnin epäkaupallisuuden arvioinnissa sovellettavat perusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 918/83 45 artiklan 2 kohdan b alakohta, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 355/94)

3. Yhteinen tullitariffi - Matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvien tavaroiden tullittomuus - Tavaroiden tuonti, joka ei ole luonteeltaan kaupallista - Kansalliset hallinnolliset määräykset, joilla vahvistetaan sitovasti tullittomuuden määrälliset rajat, eivät ole sallittuja

(Neuvoston asetuksen N:o 918/83 45 artikla, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 355/94)

Tiivistelmä

1. Kansallisella tuomioistuimella ei ole EY 234 artiklan kolmannessa kohdassa tarkoitettua velvollisuutta esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntö, kun sen ratkaisuihin voidaan hakea muutosta korkeimmalta oikeudelta, vaikka itse asian tutkiminen korkeimmassa oikeudessa edellyttääkin sitä, että korkein oikeus antaa ensin luvan muutoksenhakuun.

( ks. 16 ja 19 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta )

2. Se, onko tavaroiden tuontia pidettävä yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta annetun asetuksen N:o 918/83, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 355/94, 45 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna tuontina, joka ei ole luonteeltaan kaupallista, on ratkaistava tapauskohtaisesti ja asiaan liittyvien olosuhteiden kokonaisarvioinnin perusteella, ja arvioinnissa on otettava huomioon tuonnin määrä ja luonne, se, kuinka usein kyseinen matkustaja on tuonut samoja tuotteita, ja tilanteen mukaan myös tämän matkustajan tai hänen perhepiiriinsä kuuluvien henkilöiden elintapa ja tottumukset.

( ks. 27 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta )

3. Yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta annetun asetuksen N:o 918/83, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 355/94, 45 artikla on esteenä sellaisille kansallisille hallinnollisille määräyksille tai hallintokäytännöille, joissa vahvistetaan sitovasti tullittomuuden määrälliset rajat tai joilla luodaan ehdoton olettama siitä, että tietynsuuruisen tuontitavaroiden määrän perusteella tuontia on pidettävä luonteeltaan kaupallisena.

( ks. 33 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Liikenne - Meriliikenne - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Rajoitukset - Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään laivaan nousevilta ja maihinnousevilta matkustajilta kannettavasta maksusta - Maksun kantamista yksinomaan sellaisilta matkustajilta, jotka saapuvat muissa jäsenvaltioissa ja kolmansissa valtioissa sijaitsevista satamista tai ovat matkalla näihin satamiin, mutta ei kahden kyseisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan sataman välisistä kuljetuksista, ei voida hyväksyä

(EY:n perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla); neuvoston asetuksen N:o 4055/86 1 artikla)

Tiivistelmä

$$Kansallista lainsäädäntöä, jossa säädetään maksun kantamisesta kolmessa kyseisen jäsenvaltion satamassa sellaisilta matkustajilta, jotka saapuvat muissa jäsenvaltioissa ja kolmansissa valtioissa sijaitsevista satamista tai ovat matkalla näihin satamiin, kun taas kahden ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella sijaitsevien satamien välisestä kuljetuksesta tällaista maksua ei kanneta, on pidettävä perustamissopimuksen 59 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen annetun asetuksen N:o 4055/86 1 artiklan perusteella palvelujen tarjoamisen vapautta merikuljetuksissa koskevana rajoituksena. Kaikkien sellaisten kansallisten säännöstöjen soveltaminen, joiden vaikutuksesta jäsenvaltioiden välinen palvelujen tarjoaminen muodostuu vaikeammaksi kuin puhtaasti jäsenvaltion sisäinen palvelujen tarjoaminen, on ristiriidassa perustamissopimuksen 59 artiklassa vahvistetun vapauden kanssa.

( ks. 10 ja 14 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoitukset - Direktiivit 76/769/ETY, 91/338/ETY ja 1999/51/EY - Mukauttaminen tekniikan kehitykseen - Oikeudellinen perusta - Kadmiumin käyttöä koskevat rajoitukset Itävallassa ja Ruotsissa - Säännös, jossa annetaan näille jäsenvaltioille lupa jatkaa tiukempien säännösten soveltamista - Pätemättömyys

(Neuvoston direktiivin 76/769/ETY 2 a artikla ja liite I sekä direktiivi 91/338/ETY; komission direktiivin 1999/51/EY liite)

Tiivistelmä

$$Tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun direktiivin 76/769/ETY liitteen I mukauttamisesta tekniikan kehitykseen viidennen kerran annetun direktiivin 1999/51/EY liitteessä olevaa 3 kohtaa, jolla lisättiin direktiivin 76/769/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/388/ETY, liitteessä I olevaan 24 kohtaan 4 kohta, jossa Itävallan tasavallalle ja Ruotsin kuningaskunnalle annetaan lupa jatkaa tilapäisesti edellä mainitun 24 kohdan 1, 2 ja 3 kohdassa säädettyjä kadmiumia koskevia rajoituksia tiukempien rajoitusten soveltamista, ei voida pitää direktiivin 76/769/ETY 2 a artiklassa tarkoitettuna tämän direktiivin liitteen I mukauttamisena tekniikan kehitykseen ja se on näin ollen kumottava.

Antaessaan komissiolle toimivallan hyväksyä direktiivin 76/769/ETY 2 a artiklan nojalla tarvittavat muutokset kyseisen direktiivin liitteen I mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen yhteisön lainsäätäjä pyrki siihen, että yhteisön tasolla voidaan välittömästi mukauttaa tätä liitettä, kun on todettu sellaisia uusia vaaroja ihmisten terveydelle ja ympäristölle, jotka edellyttävät tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden käyttöä koskevia uusia rajoituksia. Jotta komissio voi turvautua tähän menettelyyn, sillä on oltava käytössään riittävän luotettavaa tieteellistä tietoa, joka osoittaa, että tällaisia kyseisen aineen tai valmisteen käyttöä koskevia rajoituksia on tarpeen ottaa käyttöön. Direktiivin 1999/51/EY liitteessä olevassa kyseisessä 3 kohdassa kadmiumin käyttöä ei kuitenkaan rajoiteta yhteisön tasolla millään uudella tavalla. Siinä annetaan ainoastaan näille kahdelle jäsenvaltiolle lupa ylläpitää olemassaolevat tämän aineen käyttöä koskevat rajoitukset.

( ks. 24-27, 29 ja 30 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtoverot - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Verolliset liiketoimet - Vastikkeellinen palvelujen suoritus - Palvelujen tarjoajan velvollisuudet, jotka eivät ole täytäntöönpantavissa oikeusteitse, koska on sovittu, että palveluja sitoudutaan suorittamaan vain vajanaisvelvoitteena - Verotettavuus

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 2 artiklan 1 kohta)

2. Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtoverot - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Veron peruste - Palvelujen suoritus - Kilpailu, jonka järjestäjä voi vapaasti määrätä osallistumismaksuista - Veron peruste, joka on näiden osallistumismaksujen koko määrä

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohta)

Tiivistelmä

1. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 2 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että vastikkeellinen palvelujen suoritus, josta ei seuraa velvollisuuksia, joiden täytäntöönpanoa voitaisiin vaatia oikeusteitse, koska on sovittu, että palvelun suorittaja sitoutuu suorittamaan näitä palveluja vain vajanaisvelvoitteena, on arvonlisäverollinen liiketoimi.

( ks. 24 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta )

2. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kilpailun osalta veron peruste on kilpailun järjestäjän saamien osallistumismaksujen koko määrä, jos järjestäjä voi vapaasti määrätä tästä määrästä.

( ks. 31 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta )