ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut unionin oikeutta – Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä ja virheen tosiseikkojen ja selvitysaineiston oikeudellisen luonteen luonnehdinnassa – Syrjivyys ja sen lisäksi fumus persecutionis – Luottamuksensuojan periaatteen ja laillisuusperiaatteen loukkaaminen a. Toimimattomuus muiden puolueiden osalta Unionin yleinen tuomioistuin kieltäytyi pitämästä M. Schulzin aloitetta syrjivänä, vaikka se oli kohdistettu vain Front Nationaliin eikä muihin puolueisiin. Samanlaisia menettelyjä olisi pitänyt käynnistää kaikkia ranskalaisia puolueita vastaan, muita muiden jäsenvaltioiden puolueita vastaan sekä kymmeniä parlamentin jäseniä vastaan. b. Syrjintä M. Schulzin henkilökohtaisen tilanteen ja sen perusteella, miten hän käytti parlamentin henkilöstöä Unionin yleinen tuomioistuin kieltäytyi kuulemasta M. Schulzia ja K. Wellea, vaikka valittaja toimitti näyttöä parlamentin entisen puhemiehen lainvastaisesta toiminnasta eikä tätä vastaan ryhdytty syytetoimiin. Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut esitettyjä todisteita huomioon, mikä on tosiseikkoja koskeva virhe, jolla on oikeudellisia seurauksia. c. Luottamuksensuojan ja yhdenvertaisuuden loukkaaminen Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin toteaa, on olemassa lukuisia soveltamisohjeiden rikkomisen tapauksia, joissa parlamentti ei ole vaatinut takaisinmaksua.
1)

Voidaanko kohtuullisena eli taloudellisten seuraustensa osalta selvänä ja ymmärrettävänä pitää sopimusehtoa, jonka mukaan kuluttaja kantaa vaihtokurssiriskin, jos ehto on laadittu (noudattamalla toisena sopimuspuolena olevan elinkeinonharjoittajan käyttämiä yleisiä sopimusehtoja, joista ei ole neuvoteltu erikseen) lakiin perustuvanluonteeltaan välttämättä yleisen tietojenantovelvollisuuden mukaisesti, mutta siinä ei nimenomaisesti ilmoiteta, että luottosopimuksen perusteella maksettavat lyhennyserät saattavat suuruudeltaan ylittää kuluttajan tulojen määrän, joka todettiin, kun sopimuspuolena oleva elinkeinonharjoittaja arvioi tämän maksukyvyn, tai että lyhennyserä voi muodostua huomattavastikin suuremmaksi, ja kun otetaan huomioon, että asian kannalta merkityksellisten kansallisten säännösten mukaan riski on yksilöitävä kirjallisesti ja ettei pelkkä riskin olemassaolon ja sen ilmoittaminen riitä, miten se jakautuu osapuolten kesken, ja että unionin tuomioistuin on asiassa C-26/13 antamansa tuomion 74 kohdassa todennut, että toisena sopimuspuolena olevalta elinkeinonharjoittajalta voidaan odottaa sen lisäksi, että se ilmoittaa riskistä kuluttajalle, myös sitä, että kuluttaja kykenee saamansa ilmoituksen perusteella arvioimaan sopimukseen perustuvasta vaihtokurssiriskistä itselleen mahdollisesti aiheutuvat merkitykselliset taloudelliset seuraukset ja näin ollen luotosta aiheutuvat kokonaiskustannukset?
1)

Voiko karjan tukkukauppias, joka hankkii eläimiä maanviljelijältä ja kuljettaa ne enintään 100 kilometrin etäisyydellä sijaitsevaan teurastamoon, jolle hän myy kyseiset eläimet, vedota tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 561/2006 ( 1 ) (jäljempänä asetus (EY) N:o 561/2006) 13 artiklan 1 kohdan p alakohdassa säädettyyn poikkeukseen ”ajoneuvot, joita käytetään elävien eläinten kuljetukseen 100 kilometrin säteellä maatiloilta paikallisille markkinoille ja päinvastoin tai markkinoilta paikallisiin teurastamoihin”, koska eläinten maanviljelijältä hankkimisessa on kyse mainitussa säännöksessä tarkoitetuista ”markkinoista” tai koska karjakauppaa harjoittavaa yritystä itseään pidetään ”markkinoina”? Jos kyseessä eivät ole kyseisessä säännöksessä tarkoitetut markkinat:
3)

Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: a) Miten alkuperäisen tuomioistuimen, kun kyse on täytäntöönpanokelpoisen velvoitteen sisältävästä tuomiosta, johon on alkuperäjäsenvaltiossa haettu muutosta varsinaisin muutoksenhakukeinoin tai jonka osalta muutoksenhaun käyttämiselle säädetty aika ei ole vielä kulunut umpeen, on meneteltävä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 liitteessä I olevan lomakkeen osalta, jos tuomion täytäntöönpano alkuperäjäsenvaltiossa on tuomion perusteluosan tai lainsäädännön mukaan mahdollinen vasta vakuuden asettamisen jälkeen? b) Onko alkuperäisen tuomioistuimen tässä tapauksessa annettava todistus käyttäen tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 liitteessä I olevaa lomaketta mutta jätettävä ilmoittamatta lomakkeen 4.4.1–4.4.4 kohdassa tarkoitetut tiedot? c) Voiko alkuperäinen tuomioistuin tässä tapauksessa antaa todistuksen käyttäen tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 liitteessä I olevaa lomaketta siten, että lisätään tarvittavaa vakuutta koskevat lisätiedot – esimerkiksi lomakkeen 4.4.1 tai 4.4.3 kohtaan – ja liitetään lomakkeeseen asiaa koskeva säädösteksti?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 182/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Arbeidsrechtbank Gent (Belgia) on esittänyt 7.3.2018 – Ronny Rohart v. Federale Pensioendienst

(Asia C-179/18)

(2018/C 182/13)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Arbeidsrechtbank Gent

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Ronny Rohart

Vastaaja: Federale Pensioendienst

Ennakkoratkaisukysymys

Onko SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettua vilpittömän yhteistyön periaatetta tulkittava Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen yhteydessä, sellaisina kuin ne on vahvistettu 29.2.1968 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68, (1) siten, että kyseinen periaate on esteenä sille, että laskettaessa palkatun työntekijän vanhuuseläkettä hänellä kyseisessä jäsenvaltiossa olevan työhistorian perusteella asianomaisen kyseisessä jäsenvaltiossa suorittamaa asepalvelusta ei jäsenvaltion lainsäädännön mukaan voida ottaa huomioon, koska asianomainen oli asepalveluksensa aikana ja myös sen jälkeen keskeytyksettä Euroopan unionin virkamies eikä sen vuoksi täytä kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä työskentelyjaksoihin rinnastamiselle säädettyjä edellytyksiä?

(1) Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta sekä yhteisöjen virkamiehiin tilapäisesti sovellettavien erityisten toimenpiteiden laatimisesta 29.2.20168 annettu neuvoston asetus (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68 (Henkilöstösäännöt) (EYVL 1968, L 56, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 182/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 19.2.2018 – flightright GmbH v. Eurowings GmbH

(Asia C-130/18)

(2018/C 182/08)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantaja: flightright GmbH

Vastaaja: Eurowings GmbH

Ennakkoratkaisukysymys

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) (jäljempänä lentomatkustajien oikeuksia koskeva asetus) 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan iii alakohtaa tulkittava siten, että oikeus saada korvausta, jos lento peruutetaan alle seitsemän päivää ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa, menetetään myös siinä tapauksessa, että matkustajalle uudelleenreitityksen johdosta aiheutuva ajanmenetys on kokonaisuudessaan alle kolme tuntia mutta yli kaksi tuntia, koska matkustaja saapuu todellisuudessa perille yli kaksi tuntia mutta alle kolme tuntia suunniteltua saapumisaikaa myöhemmin?

(1) EUVL 2004, L 46, s. 1.
4.

Toiseksi kantajan pidättäminen Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävistä merkitsee myös likums ”Par Latvijas Banku” –nimisen lain (Latvian keskuspankista annettu laki) 22 §:n eli sen säädöksen rikkomista, joka on saatettu voimaan EUT-sopimuksen täytäntöönpanemiseksi. Riidanalaisen päätöksen tekemisen ajankohtana yksikään edellä mainitussa säännöksessä asetetuista Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävistä pidättämisen edellytyksistä ei kantajan mukaan täyttynyt (ensimmäiseksi asianomaisen irtisanoutuminen; toiseksi Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan 14.2 artiklassa määrätty edellytys vakavasta rikkomuksesta, jolloin parlamentilla on toimivalta päättää pidättää Latvian keskuspankin pääjohtaja tehtävistään sen jälkeen, kun tuomiosta on tullut lainvoimainen). Lisäksi vaikka edellä mainitun lain mukaan vain Latvian tasavallan parlamentti on toimivaltainen pidättämään Latvian keskuspankin pääjohtajan tehtävistään, se ei tehnyt päätöstä pidättää kantaja tehtävistään, vaan päätöksen teki Latvian tasavallan tutkinnasta vastaava viranomainen, joka kuuluu toimeenpanovaltaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 142/28

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (Italia) on esittänyt 25.1.2018 – Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl ym. v. Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) ja Regione Veneto

(Asia C-46/18)

(2018/C 142/38)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl, S. s. Franco ja Maurizio Artuso, Sebastiano Bolzon, Claudio Matteazzi ja Roberto Tellatin

Vastapuolet: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) ja Regione Veneto

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko kuvatun kaltaisessa, pääasian kohteena olevassa tilanteessa unionin oikeutta tulkittava siten, että jos jäsenvaltion lainsäädännön säännös on ristiriidassa asetuksen (ETY) N:o 3950/92 (1) 2 artiklan 2 kohdan 3 alakohdan kanssa, siitä seuraa, etteivät tuottajat ole velvollisia maksamaan lisämaksua, kun kyseisessä asetuksessa säädetyt edellytykset täyttyvät?

2) Onko kuvatun kaltaisessa, pääasian kohteena olevassa tilanteessa unionin oikeutta ja erityisesti yleistä luottamuksensuojan periaatetta tulkittava siten, että sellaisten henkilöiden luottamusta ei voida suojata, jotka ovat noudattaneet jäsenvaltion säätämää velvollisuutta ja hyötyneet kyseisen velvollisuuden noudattamiseen liittyvistä vaikutuksista, kun kyseinen velvollisuus on osoittautunut unionin oikeuden vastaiseksi?

3) Ovatko kuvatun kaltaisessa, pääasian kohteena olevassa tilanteessa asetuksen (EY) N:o 1392/2001 (2) 9 artikla ja unionin oikeuteen sisältyvä ”etuoikeutetun luokan” käsite esteenä Italian tasavallan antaman asetuksen (decreto legge) 157/2004 2 §:n 3 momentin kaltaiselle jäsenvaltion säännökselle, jossa säädetään liikaa kannetun lisämaksun palauttamisen eriytetyistä menettelyistä tekemällä ero määräaikojen ja palautustapojen osalta tuottajien, jotka ovat luottaneet unionin oikeuden vastaiseksi todetun kansallisen säännöksen asianmukaiseen noudattamiseen, ja niiden tuottajien välille, jotka eivät ole noudattaneet kyseistä säännöstä?

(1) Maito- ja maitotuotealan lisämaksusta 28.12.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3950/92 (EYVL 1992, L 405, s. 1).

(2) Maito- ja maitotuotealan lisämaksusta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3950/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9.7.2001 annettu komission asetus (EY) N:o 1392/2001 (EYVL 2001, L 187, s. 19).
2.

Ensimmäisen valitusperusteen mukaan valituksenalainen tuomio on virheellinen, koska unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että EU-tavaramerkiksi haettu merkki EZMIX (rekisteröintihakemus nro 13 945 423) on kuvaileva asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti, eikä sillä ole vaadittavaa erottamiskykyä asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Koska EZMIX on kokonaisuudessaan erottamiskykyinen merkki, unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että on olemassa asetuksen mukainen rekisteröinnin este. Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon kaikkia asiassa merkityksellisiä seikkoja, jotka liittyvät merkin merkitykseen, käyttöön ja kohdeyleisön mielikuvaan siitä. Unionin yleinen tuomioistuin teki näin ollen oikeudenkäyntivirheen (error in law).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 104/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (Liettua) on esittänyt 2.1.2018 – Ryhmä Liettuan parlamentin (Seimas) jäseniä

(Asia C-2/18)

(2018/C 104/24)

Oikeudenkäyntikieli: liettua

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas

Pääasian asianosaiset

Hakija: Ryhmä Liettuan parlamentin (Seimas) jäseniä

Muu osapuoli: Lietuvos Respublikos Seimas (Liettuan parlamentti)

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voidaanko asetuksen N:o 1308/2013 (1) 148 artiklan 4 kohtaa tulkita siten, että raakamaidon tuottajien neuvotteluvoiman vahvistamiseksi ja sopimattomien kaupallisten menettelyjen estämiseksi sekä jäsenvaltion maito- ja maitotuotealan tiettyjen rakenteellisten erityispiirteiden ja maitomarkkinoiden muutosten huomioon ottamiseksi siinä ei kielletä sellaisen kansallisen säännöstön käyttöönottoa, jolla sopimuspuolten vapautta neuvotella raakamaidon ostohinnasta rajoitetaan siten, että raakamaidon ostajaa kielletään maksamasta eri hintaa raakamaidosta myydyn maidon määrän mukaan ryhmitellyille saman ryhmän raakamaidon myyjille, jotka eivät kuulu hyväksyttyyn maidontuottajien organisaatioon, raakamaidosta, joka on samanlaatuista ja jonka koostumus on sama kuin maidon, joka toimitetaan ostajalle samalla menetelmällä, joten sopimuspuolet eivät voi sopia erilaisesta raakamaidon ostohinnasta ottamalla huomioon muita tekijöitä?

2) Voidaanko asetuksen N:o 1308/2013 148 artiklaa tulkita siten, että raakamaidon tuottajien neuvotteluvoiman vahvistamiseksi ja sopimattomien kaupallisten menettelyjen estämiseksi sekä jäsenvaltion maito- ja maitotuotealan tiettyjen rakenteellisten erityispiirteiden ja maitomarkkinoiden muutosten huomioon ottamiseksi siinä ei kielletä sellaisen kansallisen säännöstön käyttöönottoa, jolla sopimuspuolten vapautta neuvotella raakamaidon ostohinnasta rajoitetaan siten, että raakamaidon ostajaa kielletään alentamasta perusteetta raakamaidon ostohintaa, ja jonka mukaan hinnan alentaminen yli 3 prosentilla on mahdollista vain jos valtion valtuuttama toimielin vahvistaa tämän alennuksen olevan perusteltu?

(1) Maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1308/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 671).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 112/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgerichtshof (Itävalta) on esittänyt 3.11.2017 – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG v. Finanzamt Feldkirch

(Asia C-625/17)

(2018/C 112/08)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Revision-valittaja: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

Revision-valituksen vastapuoli: Finanzamt Feldkirch

Ennakkoratkaisukysymys

Onko lainsäädäntö, jossa säädetään luottolaitoksen taseen summasta maksettavasta maksusta, ristiriidassa SEUT 56 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaisen palvelujen tarjoamisen vapauden ja/tai SEUT 63 artiklan mukaisen pääomien ja maksuliikenteen vapaan liikkuvuuden kanssa, kun luottolaitokselta, jonka kotipaikka on Itävallassa, vaaditaan pankkiliiketoimista muualla Euroopan unionissa olevien asiakkaiden kanssa maksun suorittaminen, kun taas tämä ei koske luottolaitosta, jonka kotipaikka on Itävallassa ja joka suorittaa tällaisia liiketoimia luottolaitoskonsernin emoyhtiönä muualla Euroopan unionissa kotipaikkansa omaavan, tähän konserniin kuuluvan sellaisen luottolaitoksen kautta, jonka tase konsolidoidaan tähän konserniin kuulumisen vuoksi konsernin emoyhtiönä toimivan luottolaitoksen taseen kanssa, koska maksu on suoritettava konsolidoimattomasta (eli konsernin tilinpäätökseen kuulumattomasta) taseen summasta?
2)

Onko direktiivin 2006/112/EY säännöksiä – kun huomioon otetaan erityisesti suhteellisuusperiaate, verotuksen neutraalisuuden periaate ja tehokkuusperiaate – tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion veroviranomaisen käytännölle, jonka mukaan päätöstä tehdessään veroviranomainen epää yleistä verovelvollisuutta koskevan järjestelmän mukaisen arvonlisäverolaskun perusteella käytettävissä olevan vähennysoikeuden siksi, että verotettavaa liiketointa koskevat laskut on erehdyksessä laadittu käännettyä verovelvollisuutta koskevan järjestelmän mukaisesti, muttei määrää, että erehdyksessä maksettu vero on palautettava laskun saajalle, siitä huolimatta, että laskun laatija on maksanut laskuihin perustuvan arvonlisäveron valtiolle?
1.

Ensimmäinen valitusperuste: SEUT 107 artiklan 3 kohtaa on rikottu Valituksenalaisella tuomiolla rikotaan SEUT 107 artiklan 3 kohtaa, koska unionin yleisen tuomioistuimen olisi päätöstä arvioidessaan pitänyt – mikäli se ei olisi tehnyt oikeudellista virhettä – katsoa, että koska sitä, aiheuttaako tuen myöntäminen kilpailun vääristymistä, ei arvioitu erikseen siitä, missä määrin se aiheuttaa tätä, SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohtaa on rikottu. Valituksenalaisessa tuomiossa ei myönnetä, että vastapuoli ei voinut rajoittaa tutkimustaan pelkästään etukäteisarvioon epäedullisella alueella sijaitsevan hankkeen kustannuksista ja olettaa, että kaikista tämän määrän ylittävistä tuista aiheutuu kilpailun vääristymistä, jättäen samalla täysin huomiotta valittajan erityisen aseman markkinoilla.
1)

Onko sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY (1) 8 artiklaa, luettuna yhdessä 9 artiklan ja 2 artiklan j alakohdan kanssa, tulkittava siten, että elinkeinonharjoittajan televiestintäpalvelujen tarjoamista koskevien etäsopimusten tekemisessä soveltamaa menettelyä, jossa kuluttajan on tehtävä lopullinen kaupallinen ratkaisu sopimusmallit [yleiset sopimusehdot] toimittavan kuriiripalvelun läsnä ollessa, on pidettävä sopimattomaan vaikuttamiseen perustuvana aggressiivisena kaupallisena menettelynä: a) aina, kun kuluttaja ei voi tutustua vapaasti sopimusmallien sisältöön kuriiripalvelun käynnin yhteydessä; b) ainoastaan silloin, kun kuluttaja ei ole saanut etukäteen ja henkilökohtaisesti (esimerkiksi sähköpostiosoitteeseensa tai kotiosoitteeseensa) kaikkia sopimusmalleja, vaikka hänellä oli mahdollisuus tutustua niiden sisältöön elinkeinonharjoittajan verkkosivuilla ennen kuriiripalvelun käyntiä; c) ainoastaan silloin, kun lisähuomiot viittaavat siihen, että kyseinen elinkeinonharjoittaja tai tämän puolesta toimiva henkilö on toteuttanut sopimattomia toimia rajoittaakseen kuluttajan vapautta valita, minkälaisen kaupallisen ratkaisun hän tekee?
1)

Onko unionin tuomioistuin direktiivin 2003/86/EY (1) ja tuomion Nolan (EU:C:2012:638) perusteella toimivaltainen vastaamaan alankomaalaisen tuomioistuimen esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin, jotka koskevat direktiivin 2003/86/EY säännösten tulkintaa oikeudenkäynnissä, jossa on kyse henkilön, jolla on toissijainen suojeluasema, perheenjäsenen oleskeluoikeudesta, kun tätä direktiiviä on Alankomaiden lainsäädännön nojalla sovellettava suoraan ja ehdottomasti toissijaista suojelua saaviin henkilöihin? (Ks. Raad van Staten Afdeling bestuursrechtspraakin (ylin hallintotuomioistuin, hallintolainkäyttöjaosto) 21.6.2017 esittämä ennakkoratkaisupyyntö, ECLI:NL:RVS:2017:1609, rekisteröity unionin tuomioistuimessa asianumerolla C-380/17);
2)

Voidaanko kyseisen direktiivin 10 artiklan 2, 3 ja 4 kohtaa sekä muita sovellettaviksi tulevia direktiivin säännöksiä tai Euroopan unionin yleisiä oikeusperiaatteita tulkita siten, että niiden kanssa on ristiriidassa Portugalin siviililain (Código Civil) 498 §:n 1 momentin kaltainen kansallisen oikeuden säännös, jota sovelletaan tosiseikkoihin, jotka ovat tapahtuneet ennen direktiivin julkaisemista ja voimaantuloa sekä ennen direktiivin täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä, sellaisen kanteen yhteydessä, joka on nostettu niin ikään ennen viimeksi mainitun määräajan päättymistä, kun kyseisessä säännöksessä a) vahvistetaan kolmen vuoden vanhentumisaika sopimuksen ulkopuoliseen vahingonkorvausvastuuseen perustuvalle vahingonkorvausoikeudelle; b) säädetään, että kyseinen kolmen vuoden määräaika alkaa kulua siitä päivästä, jona vahinkoa kärsinyt saa tiedon itselleen kuuluvasta oikeudesta, vaikkeivät vahingosta vastuussa oleva henkilö ja vahinkojen kokonaismäärä olisi tiedossa; c) ei ole säännöstä, jossa säädettäisiin vanhentumisajan keskeytymisestä tai katkeamisesta taikka annettaisiin mahdollisuus sen keskeytymiseen tai katkeamiseen, jos kilpailuviranomainen käynnistää sellaisen tutkimuksen tai kilpailuoikeuden rikkomiseen liittyvän menettelyn, johon vahingonkorvauskanne liittyy?
1)

Onko direktiivin 1999/70 (1) liitteenä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lauseketta tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa ei säädetä minkäänlaisesta korvauksesta, kun kyse on sellaisen määräaikaisen työsopimuksen päättymisestä, jonka nojalla työtä on tehty sellaisen työntekijän sijaisena, jonka oikeus työpaikkaan säilyy (sijaistamissopimus), silloin kun työsuhteen päättyminen johtuu siitä, että se työntekijä, jonka sijaisena työtä on tehty, otetaan takaisin työhönsä, kun taas tapauksissa, joissa työsopimuksen päättyminen johtuu muista lailla määritellyistä syistä, tällaisesta korvauksesta on säädetty?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 437/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 16.10.2017 – Japan Tobacco International SA ja Japan Tobacco International France SAS v. Premier ministre, Ministre de l’Action et des Comptes publics ja Ministre des Solidarités et de la Santé

(Asia C-596/17)

(2017/C 437/26)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Japan Tobacco International SA ja Japan Tobacco International France SAS

Vastaajat: Premier ministre, Ministre de l’Action et des Comptes publics ja Ministre des Solidarités et de la Santé

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Voidaanko 21.6.2011 annettua direktiiviä 2011/64/EU (1) sen 2, 3 ja 4 artiklassa esitetyt tupakkatuotteiden määritelmät huomioon ottaen tulkita siten, että se koskee myös pakkauksessa olevien tupakkatuotteiden hintoja?

2) Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiivin 2011/64/EU 15 artiklaa, siltä osin kuin siinä ilmaistaan tupakkatuotteiden hintojen vapaan määrittämisen periaate, tulkittava siten, että sen vastaisena on pidettävä sääntöä, jonka mukaan tupakkatuotteiden hinnat on ilmaistava 1 000:ta yksikköä tai 1 000:ta grammaa kohti, jos tällä säännöllä kielletään tupakkatuotteiden valmistajia vaihtelemasta hintojaan tuotteiden pakkauskustannuksissa mahdollisesti esiintyvien erojen mukaan?

(1) Valmistettuun tupakkaan sovellettavan valmisteveron rakenteesta ja verokannoista 21.6.2011 annettu neuvoston direktiivi 2011/64/EU (EUVL 2011, L 176, s. 24).