Yhteisön oikeus edellyttää kuitenkin, että jäsenvaltioiden on pannessaan tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista annettua direktiiviä 2000/31 (direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä), tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa annettua direktiiviä 2001/29, direktiiviä 2002/58 ja direktiiviä 2004/48 täytäntöön huolehdittava siitä, että ne nojautuvat sellaiseen kyseisten direktiivien tulkintaan, jolla voidaan varmistaa kyseessä olevien eri perusoikeuksien välinen oikea tasapaino. Jäsenvaltioiden viranomaisten ja tuomioistuinten on lisäksi pannessaan täytäntöön mainittujen direktiivien noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä tulkittava kansallista oikeuttaan näiden samojen direktiivien mukaisesti, ja tämän lisäksi ne eivät myöskään saa nojautua sellaiseen kyseisten direktiivien tulkintaan, joka johtaisi ristiriitaan perusoikeuksien kanssa tai muiden yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden, kuten suhteellisuusperiaatteen, kanssa.

Sellaista yhteyden tarjoajaa, joka vain järjestää käyttäjille internetyhteyden, mutta ei tarjoa mitään muita palveluja, kuten muun muassa sähköpostia ja tiedostojen siirto- tai jakopalvelua, eikä valvo käytettyä palvelua oikeudellisesti tai tosiasiallisesti, on pidettävä tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa annetun direktiivin 2001/29 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna ”välittäjänä”.

Mainitun artiklan mukaan jäsenvaltioiden on näet varmistettava, että oikeudenhaltijoilla on mahdollisuus hakea kieltoa tai määräystä sellaisia välittäjiä vastaan, joiden palveluita kolmas osapuoli käyttää tekijänoikeuden tai lähioikeuden rikkomiseen. Yhteyden tarjoaja, joka vain mahdollistaa asiakkaalle internetyhteyden ilman, että hän edes ehdottaisi muita palveluja ja valvoisi oikeudellisesti tai tosiasiallisesti käytettyä palvelua, tarjoaa palvelun, jota kolmas osapuoli voi käyttää tekijänoikeuden tai lähioikeuden rikkomiseen, koska hän järjestää käyttäjälle yhteyden, jonka avulla tämä voi rikkoa tällaisia oikeuksia.

Direktiivin 2001/29 johdanto-osan 59 perustelukappaleen mukaan oikeudenomistajilla on lisäksi oltava mahdollisuus hakea kieltoa tai määräystä sellaista välittäjää vastaan, joka välittää suojattuun teokseen tai muuhun aineistoon kohdistuvan kolmannen osapuolen rikkomuksen verkossa. On kuitenkin selvää, että kun yhteyden tarjoaja myöntää internetverkkoyhteyden, se mahdollistaa rikkomuksen välittämisen yhteyspalvelun tilanneen ja kolmannen osapuolen välillä.

Tämä tulkinta saa myös tukea direktiivin 2001/29 tarkoituksesta, joka on, kuten muun muassa kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee, varmistaa tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tehokas oikeussuoja sisämarkkinoilla. Tältä osin sillä, että kyseisen direktiivin 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun ”välittäjän” käsitteen alasta jätettäisiin pois yhteyden tarjoaja, jolla yksin on hallussaan tiedot, joiden avulla on mahdollista yksilöidä käyttäjät, jotka ovat loukanneet näitä oikeuksia, supistettaisiin olennaisesti mainitulla direktiivillä haluttua suojaa.

(ks. 42–46 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)