ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
156

Lisäksi riidanalaisen asetuksen 1 artiklan 2 ja 3 kohta, joilla muutetaan asetuksen N:o 692/2008 3 artiklan 10 kohtaa, liittyvät varmuudella typen oksidien epäpuhtauden vaatimustenmukaisuuden tunnuslukujen CFpollutant määrittämiseen. Kyseisessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna, säädetään nimittäin seuraavaa: ”kunnes asetuksen [N:o 715/2007] 10 artiklan 4 kohdassa annetuista päivämääristä on kulunut kolme vuotta ja 10 artiklan 5 kohdassa annetuista päivämääristä neljä vuotta [eli esimerkiksi 31.8.2017 saakka henkilöajoneuvojen tyyppihyväksynnän osalta ja 31.8.2019 saakka yksittäisen käyttöönoton osalta], sovelletaan seuraavia säännöksiä: a) Liitteessä III A olevan 2.1 kohdan vaatimuksia ei sovelleta [kyse on vaatimuksista, joissa esitetään päästöjen enimmäisarvojen laskentakaava ja määrätään, ettei kyseisiä arvoja saa ylittää RDE-testeissä]”. Tässä säännöksessä vahvistetaan sitä vastoin se, mistä alkaen epäpuhtauden vaatimustenmukaisuuden tunnuslukuja CFpollutant – muun muassa kantajien kritisoimia tunnuslukuja – sovelletaan RDE-testeissä, toisin sanoen, mistä alkaen näitä testejä ei enää tehdä pelkästään seurantaa varten. Tämä säännös voi kuitenkin koskea typen oksidien lisäksi muita epäpuhtauksia, joille epäpuhtauden vaatimustenmukaisuuden tunnusluvut CFpollutant on määritetty kyseisten oksidien tunnuslukujen jälkeen, kuten pienhiukkasten osalta on tehty. Sen kumoaminen ei myöskään ole tarpeen, koska arvosteltuja typen oksidien vaatimustenmukaisuuden tunnuslukuja CFpollutant ei enää sovelleta. Tämän osoittaa jo pelkästään se, ettei arvoa ole sisällytetty asetuksen N:o 692/2008 liitteessä III olevan 2.1.1 ja 2.1.2 kohdan taulukoihin, joissa esitetään lopullisten ja väliaikaisten epäpuhtauden vaatimustenmukaisuuden tunnusluvut CFpollutant. Riidanalaisen asetuksen 1 artiklan 2 ja 3 kohta, joilla muutetaan asetuksen N:o 692/2008 3 artiklan 10 kohdan kolmatta alakohtaa, voidaan siten erottaa viimeksi mainitun asetuksen liitteessä III olevassa 2.1.1 ja 2.1.2 kohdassa mainitusta typen oksidien epäpuhtauden vaatimustenmukaisuuden tunnuslukujen CFpollutant arvosta, eikä sitä siis ole syytä kumota.
110

Lisäksi on joka tapauksessa niin, että jos oletetaan, että toinen kanneperuste voitaisiin katsoa asetuksen N:o 1023/2013 johdanto-osan 19 perustelukappaleeseen kohdistetuksi lainvastaisuusväitteeksi ja että se otettaisiin tutkittavaksi, vaikka oikeuskäytännön mukaan johdanto-osan perustelukappale ei yksinään kelpaa kumoamiskanteen kohteeksi (määräys 17.9.2014, Afepadi ym. v. komissio, T‑354/12, ei julkaistu, EU:T:2014:798, 32 kohta), on todettava, että unionin lainsäätäjä on juuri hyväksymällä tämän perustelukappaleen samoin kuin uusien henkilöstösääntöjen 45 artiklan ja liitteessä XIII olevan 31 artiklan muutoksen selvästi halunnut muuttaa vuoden 2004 henkilöstösääntöjen 45 artiklan ylennysmenettelyä siten, että sitä ei enää sovelleta palkkaluokkien AD 12 ja AD 13 hallintovirkamiehiin, jotka eivät hoida ”yksikönpäällikön tai vastaavan” tai ”neuvonantajan tai vastaavan” tehtäviä, eli virkoihin, jotka vastedes on täytettävä henkilöstösääntöjen 4 artiklan ja 29 artiklan 1 kohdan mukaisella ylennysmenettelyllä. Toisin kuin kantajat väittävät, unionin lainsäätäjä on nimenomaisesti lisännyt uusien henkilöstösääntöjen 45 artiklan sanamuotoon virkkeen sen estämiseksi, että menettelyä sovelletaan kantajien tilanteen kaltaisiin tilanteisiin, joissa virkamiehet ovat saavuttaneet hoitamansa virkatyypin mukaisen enimmäispalkkatason.
95

Toiseksi tarkasteltaessa kantajan väitettä, jonka mukaan tähän tapaukseen ei voida soveltaa direktiiviä 2004/17, on huomattava, että erityisesti kun on kyse julkisen hankintasopimuksen ennakoidun arvon laskemisesta, direktiivin 2004/17 17 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään yhtäältä, että puitejärjestelyjen osalta huomioon otettava arvo on kaikkien järjestelyjen koko keston ajalle ennakoitujen hankintasopimusten ennakoitu enimmäisarvo ilman arvonlisäveroa, ja toisaalta, että hankintayksiköt eivät saa tämän direktiivin soveltamisen välttämiseksi jakaa osiin rakennusurakkahanketta tai sellaista suunniteltua hankintaa, jolla on tarkoitus hankkia tietty määrä tavaraa ja/tai palveluja, tai soveltaa hankintasopimuksen ennakoidun arvon laskentaan erityismenetelmiä. Kuten edellä 39–43 kohdassa todetaan, CESIlle suoraan annettuja hankkeisiin liittyviä tehtäviä ei näin ollen voitu asiallisesti pitää puitejärjestelyistä erotettuina, koska ne toteutettiin täsmälleen samaan aikaan kuin puitejärjestelyt.
75

Delegoidun asetuksen 2015/61 26 artiklassa, jonka otsikko on ”Ulosvirtaukset, joilla on riippuvuussuhde sisäänvirtausten kanssa”, säädetään, että ”edellyttäen, että siihen on saatu toimivaltaisen viranomaisen ennakkohyväksyntä, luottolaitokset voivat laskea likviditeetin ulosvirtauksen ilman siitä riippuvaa sisäänvirtausta, jos tämä täyttää kaikki seuraavat edellytykset: a) ulosvirtauksesta riippuva sisäänvirtaus on suoraan sidoksissa ulosvirtaukseen, eikä sitä oteta huomioon 3 luvun mukaisessa likviditeetin sisäänvirtausten laskennassa; b) ulosvirtauksesta riippuvaa sisäänvirtausta edellytetään oikeudellisen taikka sääntelyyn tai sopimukseen perustuvan sitoumuksen mukaan; c) ulosvirtauksesta riippuva sisäänvirtaus täyttää jommankumman seuraavista edellytyksistä: i) se syntyy ehdottomasti ennen ulosvirtausta; ii) se vastaanotetaan 10 päivän kuluessa, ja jäsenvaltion keskushallinto takaa sen”.
11

Riidanalaisen päätöksen toisesta yhdeksänteen perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(2) Euroopan komissio (jäljempänä komissio) on saanut tietoja, joista ilmenee, että [kantajalla] on SEUT 102 artiklassa tarkoitettu määräävä markkina-asema muun muassa henkilöliikenteen palveluiden ja rautatieverkoston hallinnointipalveluiden markkinoilla Tšekissä. (3) Komissiolla on hallussaan tietoja, jotka antavat ymmärtää, että [kantaja] voi käyttää omakustannushintaa alhaisempia hintoja (saalistushinnoittelu) tietyillä rautatieosuuksilla, erityisesti (muttei pelkästään) Praha–Ostrava-osuudella. Tämä menettelytapa voi kuulua [kantajan] kilpailusääntöjen vastaiseen strategiaan, jotta se voi suojata asemaansa muun muassa henkilöliikenteen palveluiden markkinoilla ja rajoittaa kilpailun kehittymistä markkinoilla. (4) Komissio on saanut tietoja, jotka antavat ymmärtää, että tähän väitettyyn rikkomiseen on syyllistytty todennäköisesti ainakin vuodesta 2011 alkaen, kun yksityinen kilpailija alkoi tarjota palveluja Praha–Ostrava-osuudella, tai jopa aiemmin, ja että tämä menettelytapa todennäköisesti jatkuu. (5) Edellä mainittu menettelytapa, jos sen olemassaolo näytetään toteen, merkitsee yhtä tai useampaa SEUT 102 artiklan rikkomista. (6) Nämä väitetyt rikkomiset on toteutettu salassa. Väitettyjä rikkomisia koskevat asiakirjat on pidetty mahdollisimman vähäisinä ja niitä on säilytetty sellaisissa paikoissa ja sellaisessa muodossa, jotka helpottavat niiden piilottamista, säilyttämistä tai tuhoamista, jos tietopyyntöjä tai tarkastuksia ilmoitettaisiin toteutettavaksi. (7) Jotta komissio voi vahvistaa kaikki mahdollisiin rikkomisiin liittyvät merkitykselliset olosuhteet sekä niiden asiayhteyden, [kantajan] tiloissa on toteutettava asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan mukainen tarkastus. Tämän tarkastuksen tehokkuuden takaamiseksi on välttämätöntä, että se toteutetaan ilman, että rikkomisesta epäiltyä yritystä varoitetaan etukäteen. (8) Tämän vuoksi on annettava asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohdan mukainen päätös, jossa [kantajaa] pyydetään suostumaan tarkastukseen, ja tämä päätös on annettava tiedoksi välittömästi ennen tarkastusta. (9) Komissio on tietoinen siitä, että jäsenvaltion toimivaltainen kilpailuviranomainen, Úřad pro ochranu hospodářské soutěže (jäljempänä ÚOHS), on aloittanut samaa rikkomista koskevan hallinnollisen menettelyn ja toteuttanut tarkastuksen [kantajan] tiloissa vuonna 2012. Komissio on tutkinut ÚOHS:n asiaa koskevan asiakirja-aineiston.”
84

Siltä osin kuin on kysymys riidanalaisen päätöksen 44 kohdassa esitetystä toisesta perusteesta, kantaja riitauttaa pääasiallisesti siihen sisältyvän toteamuksen, jonka mukaan Puerto de Las Nievesin satamainfrastruktuuria ei ollut kehitetty hyödyttämään nimenomaan väliintulijaa eikä sitä ollut sen rakentamisajankohtana osoitettu väliintulijalle tai jollekin muulle yritykselle. Komissio on näin todetessaan jättänyt huomiotta SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen käsitteen objektiivisuuden. Kantajan mukaan merkitystä on vain sillä, että väliintulijalla on käyttömonopoli kyseiseen satamainfrastruktuuriin ja näin ollen ilmeinen etu kilpailijoihinsa nähden. Kanariansaarten viranomaisten aikomus suosia väliintulijaa on käsiteltävässä asiassa joka tapauksessa ilmeinen, ja se on todiste väliintulijan saamien tukien olemassaolosta. Oikeuskäytännössä on nimittäin suljettu pois, että julkisyhteisö voisi vastata tiettyä toimijaa hyödyttävien julkisten infrastruktuurien kustannuksista. Aikaisempien oikeuksien ensisijaisuuden periaatteesta (prior in tempore, potior in jure) kantaja toteaa, ettei se voi missään tapauksessa tehdä perustelluksi sitä, että väliintulijalle annetaan yksinoikeus käyttää Puerto de Las Nievesin satamainfrastruktuuria. Se, ettei riidanalaisessa päätöksessä viitata tähän periaatteeseen, johtuu kantajan mukaan siitä, että se on ilmeisen yhteensoveltumaton valtiontukea koskevaa unionin oikeutta sääntelevien perusperiaatteiden kanssa, sillä tällainen aikaisemmuus on pikemminkin todiste valtiontuen myöntämisestä. Kantaja kiistää tässä yhteydessä rinnastuksen, jonka komissio teki suojaan, jota unionin oikeudessa annetaan eduille, joita lentoyhtiöt ovat laillisesti saavuttaneet lähtö- ja saapumisaikojen osalta, sillä meriliikenteen alalla ei ole säädetty tähän rinnastettavasta suojasta.
10

Kantaja toimitti huomautuksensa 5.7.2016. Se väitti, että niin kauan kuin 8.2.2016 tehdyn päätöksen päätöslauselmaa ei muutettu, sen perusteluja oli mahdollista lujittaa asetuksen N:o 207/2009 83 artiklassa (josta on tullut asetuksen 2017/1001 107 artikla) edellytetyllä tavalla, eli EUIPO saattoi ottaa huomioon jäsenvaltioissa asiassa yleisesti hyväksytyt periaatteet, jos menettelystä ei säädetty asetuksessa N:o 207/2009, yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2868/95 (EYVL 1995, L 303, s. 1) (joka on kumottu Euroopan unionin tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 täydentämisestä ja komission asetusten (EY) N:o 2868/95 ja (EY) N:o 216/96 kumoamisesta 18.5.2017 annetulla komission delegoidulla asetuksella (EU) 2017/1430 (EUVL 2017, L 205, s. 1)), maksuista sisämarkkinoilla toimivalle yhdenmukaistamisvirastolle (tavaramerkit ja mallit) 13.12.1995 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2869/95 (EYVL 1995, L 303, s. 1) (joka on kumottu asetuksen (EY) N:o 207/2009 ja asetuksen (EY) N:o 2868/95 muuttamisesta sekä asetuksen (EY) N:o 2869/95 kumoamisesta 16.12.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2015/2424 (EUVL 2015, L 341, s. 21)) tai sisämarkkinoilla toimivan yhdenmukaistamisviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakuntien menettelysäännöistä 5.2.1996 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 216/96 (EYVL 1996, L 28, s. 11), sellaisena kuin se on muutettuna 6.12.2004 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2082/2004 (EUVL 2004, L 360, s. 8) (joka on kumottu delegoidulla asetuksella 2017/1430). Sitä vastoin kantaja katsoi, ettei 8.2.2016 tehdyn päätöksen kumoamista voitu perustella asetuksen N:o 207/2009 80 artiklalla, jota ei ole – tai ei ole enää – asetuksen N:o 207/2009 konsolidoidussa versiossa, joka löytyy online-muodossa EUR-Lex-tietokannasta, sillä kyseisessä artiklassa annettiin vain valtuudet EUIPO:n tutkijoille eikä perustelujen puutteellisuus ollut asetuksen N:o 207/2009 80 artiklassa tarkoitettu menettelyvirhe. Lopuksi kantaja väitti, että EUIPO:n laajennetun valituslautakunnan 28.4.2009 tekemästä päätöksestä (asia R 323/2008-G) (jäljempänä laajennetun valituslautakunnan päätös) ilmeni, ettei EUIPO voinut kumota päätöksiään, joista nostetun kanteen käsittely oli kesken unionin yleisessä tuomioistuimessa.
78

Edellä esitetyn valossa ensimmäinen, toinen ja kolmas vaatimus on hyväksyttävä, jolloin on kumottava sekä päätös, jolla kantajan nimi jätettiin merkitsemättä varallaololuetteloihin, että nämä varallaololuettelot ja päätökset, joilla valintamenettelyn läpäisseet hakijat, joiden nimet mainitaan näissä luetteloissa, otettiin palvelukseen; kanne on hylättävä muilta osin.
19

EUIPO vastaa tähän lähinnä, että 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan viidennen luetelmakohdan toisessa virkkeessä ei viitata kantajan tapaukseen, vaan esimerkiksi tapaukseen, jossa arvioija on ylennyskierroksella poissa ja asianomainen virkamies läsnä hänelle annettujen työohjeiden mukaisesti. Tätä tulkintaa tukee se seikka, että arviointikertomukset ovat tarpeellisia sen varmistamiseksi, että ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita vertaillaan asianmukaisella tavalla, mikä EUIPO:n mukaan käy ilmi myös 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklasta, jossa edellytetään pääsääntöisesti, että kertomuksista on tullut lopullisia. EUIPO katsoo, että koska sairauslomalla olevan henkilön osalta ei yleensä katsota, että hänellä on mahdollisuus riitauttaa arviointikertomuksensa ja noudattaa oikeudenkäynnin määräaikoja, sen oli keskeytettävä kantajan osalta arviointimenettelyt ja saman periaatteen mukaisesti myös ylennysmenettely, jotta hänen menettelylliset oikeutensa turvattaisiin. Lisäksi EUIPO katsoo, että ansioiden vertailu muiden kuin arviointikertomusten sisältämien tietojen perusteella on tehtävä vasta sitten, kun muita vaihtoehtoja ei ole, ja sitä voidaan perustella vain, jos on selvää, ettei minkäänlaista asianmukaisesti laadittua kertomusta tulla saamaan, koska asianomainen virkamies ei palaa tehtäviinsä. EUIPO katsoo, että sillä on huolehtimisvelvollisuuden mukainen velvollisuus varmistaa, että kantajan ylennystä koskeva päätös tehtiin sen jälkeen, kun hänelle oli tarjottu mahdollisuus esittää oma kantansa ansioistaan. Lisäksi EUIPO väittää vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen määräämään prosessinjohtotoimeen, että on kantajan edun mukaista, että hän voi osallistua arviointikeskusteluun ja kokonaiseen arviointimenettelyyn pikemminkin kuin menettelyyn, jossa EUIPO vetoaa muihin luotettaviin tietoihin, koska kantajasta on aloitettu Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimus, joka koskee merkityksellisen arviointijakson kattamaa ajanjaksoa, jos se aloitettiin riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen. EUIPO lisää, että arviointikertomuksilla suojataan työntekijöiden oikeuksia niihin liittyvän vuoropuhelun ja valitusmenettelyn avulla ja että tämä ei ole välttämättä mahdollista, jos ansioiden vertailu suoritetaan muiden saatavien tietojen perusteella.
41

On lisäksi huomautettava, että varainhoitoasetuksen sen version, jota sovelletaan 1.1.2016 lukien, säännöksillä, jotka sisältyvät muun muassa kyseisen asetuksen 108 artiklaan, on erittäin huomattavasti muutettu riidanalaisen päätöksen kaltaisen päätöksen antamista edeltävän menettelyn kulkua, koska sen jälkeen, kun toimivaltainen tulojen ja menojen hyväksyjä, joka siirtää asiakirja-aineiston 108 artiklan mukaiselle tutkintaelimelle, on saattanut asian tutkintaelimen käsiteltäväksi, kyseisen tutkintaelimen on itse hoidettava kontradiktorinen menettely suhteessa kyseiseen talouden toimijaan ja sen jälkeen annettava toimivaltaiselle tulojen ja menojen hyväksyjälle suositus sellaisen päätöksen antamiseksi, johon mahdollisesti sisältyy seuraamustoimenpiteitä. Varainhoitoasetuksen ja soveltamisasetuksen versioissa, joita sovellettiin 31.12.2015 saakka, ei sitä vastoin säädetty kontradiktorisen menettelyn jälkeisestä menettelyvaiheesta, jonka olisi hoitanut toimivaltainen tulojen ja menojen hyväksyjä itse, lukuun ottamatta viimeistä vaihetta, jossa päätös annetaan. Säännöstön muutos ei siis ole rajoittunut vain siihen, että olemassa olevaan edeltävään menettelyyn on lisätty uusi vaihe, joka on vaihe, joka olisi voitu suorittaa saattamatta kyseenalaiseksi sitä, mitä oli tehty aiemmin, vaan muutos on johtanut siihen, että olemassa oleva edeltävä menettely on suurelta osin korvattu uudella edeltävällä menettelyllä. On lisättävä, että toisin kuin komissio ja kantaja ovat väittäneet, ”menettely” ei ole päättynyt yksilöiden välisten kuulemisten päätyttyä 17.12.2015 eikä määrittämättömällä hetkellä, jota ei voitaisi tarkastaa. Riidanalaisen päätöksen antamista edeltävä menettely on nyt käsiteltävässä asiassa päättynyt lokakuussa 2015 kontradiktorisen vaiheen lopussa ja seuraamusmenettely kokonaisuudessaan on päättynyt 28.1.2016 riidanalaisen päätöksen antamisella.
59

Hallinnollisen tutkinnan tarkoitus on kuitenkin nimenomaan vahvistaa tai kumota henkilöstösääntöjen 12 a artiklassa tarkoitetun työpaikkakiusaamisen olemassaolo, joten toimivaltainen viranomainen ei voi ennalta arvata tutkinnan lopputulosta eikä nimenomaan saa ottaa kantaa edes implisiittisesti siihen, onko väitetty kiusaaminen todellista, ennen kuin se on saanut hallinnollisen tutkinnan tulokset. Toisin sanoen hallinnollisen tutkinnan aloittamiselle on luonteenomaista, ettei hallinto ota ennenaikaisesti kantaa lähinnä avustamispyynnössä esitetyn yksipuolisen tosiseikkojen kuvauksen perusteella, koska sen on päinvastoin pidättäydyttävä kannasta mainitun tutkinnan, joka on suoritettava kontradiktorisesti niin, että väitetty kiusaaja osallistuu siihen (ks. vastaavasti tuomio 23.9.2015, Cerafogli v. EKP, T‑114/13 P, EU:T:2015:678, 35–41 kohta), nopeasti ja kohtuullisen määräajan periaatetta noudattaen, päättymiseen saakka.
Asia T-830/16

Monolith Frost GmbH

vastaan

Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto

EU-tavaramerkki – Mitättömyysmenettely – EU-sanamerkki PLOMBIR – Ehdoton mitättömyysperuste – Kuvailevuus – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) – Tosiseikkojen tutkiminen – Asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 95 artiklan 1 kohta) – Unionin yleiselle tuomioistuimelle ensimmäistä kertaa esitetyt todisteet

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 13.12.2018

EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne unionin tuomioistuimissa – Unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta – Tosiseikkojen tutkiminen uudelleen sellaisten todisteiden valossa, jotka esitetään ensimmäistä kertaa tässä tuomioistuimessa, ei kuulu unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artikla) EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne unionin tuomioistuimissa – Valituslautakunnan päätöksen laillisuus – Kansallisen lainsäädännön, oikeuskäytännön tai oikeusopin huomioon ottaminen unionin oikeuden soveltamisessa – Hyväksyttävyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artikla) Tuomioistuinmenettely – Todisteiden toimittamisen määräaika – Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 85 artiklan 1 kohta – Soveltamisala – Vastanäytön esittäminen ja näytön täydentäminen (Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 85 artiklan 1 kohta ja 92 artiklan 7 kohta) EU-tavaramerkki – Menettelysäännökset – Tosiseikkojen tutkiminen viran puolesta – Ehdottomia hylkäysperusteita koskeva mitättömyysmenettely – Tutkinnan rajaaminen seikkoihin, joihin on vedottu – Notoristen seikkojen huomioon ottaminen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohta, 52 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 76 artiklan 1 kohta) EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan vastainen rekisteröinti – Sanamerkki PLOMBIR (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 52 artiklan 1 kohdan a alakohta) EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Tarkoitus – Vapaana pitämisen tarve (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Tavaramerkin kuvailevuuden arvioiminen – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta) EU-tavaramerkki – Viraston päätökset – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Hyvän hallinnon periaate – Viraston aikaisempi päätöskäytäntö – Laillisuusperiaate (Neuvoston asetus N:o 207/2009)
3.

Euroopan unionin toimielimet – Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus N:o 1049/2001 – Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin – Tietyn henkilön taloudellisten etujen suoja – Ulottuvuus – Ilmoitetun laitoksen arviointiraportti, jota tarkoitetaan lääkinnällisten laitteiden EU-vaatimustenmukaisuusvakuutusta koskevassa lainsäädännössä – Ilmoitetun laitoksen maineen mahdollinen vahingoittuminen sellaisten yksityiskohtien vuoksi, jotka sisältyvät raportissa olevaan analyysiin laitoksen mahdollisista sovellettavien sääntöjen vastaisuuksista – Kuuluminen soveltamisalaan (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäinen luetelmakohta; komission asetus N:o 920/2013) (ks. 42, 43 ja 47–54 kohta)
7.

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yhtenäinen lainsäädäntö – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Harvinaislääkkeet – Lääkkeen nimeämisen harvinaislääkkeeksi uudelleentarkastusmenettely – Merkittävä hyöty – Arviointiperusteet – Arvioidun lääkkeen ja jo luvan saaneiden lääkkeiden vertailu – Rajoittaminen lääkkeisiin, joille on myönnetty lupa arvioidun lääkkeen myyntilupahakemuksen jättämisen jälkeen – Soveltamisalan ulkopuolelle jääminen (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 5 artiklan 12 kohdan b alakohta; komission asetuksen N:o 847/2000 3 artiklan 2 kohta) (ks. 65–68 kohta)
Koska Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetulla asetuksella N:o 1049/2001 pyritään takaamaan kaikkien oikeus tutustua asiakirjoihin, asiakirjasta, joka luovutetaan asetuksen säännösten nojalla, tulee julkinen. Vaikka pitääkin paikkansa, että oikeutta tutustua yksinomaan tutustumisoikeuden hakijaa koskeviin henkilötietoihin ei voida evätä sillä perusteella, että niiden sisältämien tietojen ilmaiseminen vaarantaisi yksityiselämän ja yksilön koskemattomuuden, tilanne on toisin sellaisen pyynnön osalta, joka koskee henkilötietoja, jotka eivät koske yksinomaan hakijaa.

Vaikka asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun edun suojaaminen ei ole tarpeen tutustumisoikeuden hakijan suhteen, se on sitä vastoin taattava kolmansien suhteen yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun asetuksen N:o 45/2001 säännösten mukaisesti. Asetuksen N:o 45/2001 8 artiklan b alakohdasta seuraa, että henkilötietojen siirtämisen pyytäjän on osoitettava, että tietojen siirto on tarpeen. Jos tämä on näytetty toteen, kyseisen toimielimen on varmistuttava, ettei ole syytä olettaa, että tämä siirto voisi vaarantaa kyseessä olevan henkilön oikeutetut edut.

Siltä osin kuin pyydettyihin asiakirjoihin sisältyi henkilötietoja, jotka eivät koskeneet yksinomaan asiakirjoja pyytänyttä henkilöä ja joista olisi tullut julkisia, jos nämä asiakirjat olisi toimitettu tälle henkilölle, kyseessä olevaa toimielintä ei voida moittia siitä, että se asetti kyseessä olevien etujen punninnan perusteella ensisijaiseksi kolmansien henkilöiden edun, joka liittyi siihen, että heidän henkilöllisyytensä ei tulisi yleiseen tietoon, verrattuna asiakirjoja pyytäneen henkilön etuun, joka liittyi siihen, että henkilöllisyys voitaisiin julkaista, ja kieltäytyi antamasta hänelle oikeutta tutustua näihin tietoihin nojautumalla asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyyn poikkeukseen.

(ks. 51‐54, 67 ja 77 kohta)