Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Tavaramerkit - Direktiivi 89/104/ETY - Tavara, jonka tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on saattanut markkinoille Euroopan talousalueen ulkopuolella - Tuonti jäsenvaltioon - Tavaramerkin haltijan vastustus - Kansallisia sääntöjä tavaramerkkiin kuuluvien oikeuksien kansainvälisestä sammumisesta ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 89/104/ETY 5 artikla ja 7 artiklan 1 kohta)

2 Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Tavaramerkit - Direktiivi 89/104/ETY - Tavara, jonka tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on saattanut markkinoille Euroopan talousalueen ulkopuolella - Tuonti jäsenvaltioon - Tavaramerkin haltijan vastustus - Pelkästään direktiivin 7 artiklan 1 kohdan perusteella ei ole oikeutta saada määrätyksi kieltoa käyttää tavaramerkkiä

(Neuvoston direktiivin 89/104/ETY 5 artikla ja 7 artiklan 1 kohta)

3 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Direktiivit - Välittömän oikeusvaikutuksen rajat - Direktiiviin ei ole mahdollista vedota yksityisen oikeussubjektin vahingoksi - Täytäntöönpano jäsenvaltioissa - Kansallisille tuomioistuimille kuuluva velvollisuus

(EY:n perustamissopimuksen 189 artiklan kolmas kohta)

Tiivistelmä

4 Tavaramerkeistä annetun ensimmäisen direktiivin 89/104/ETY 7 artiklan 1 kohdan kanssa ovat ristiriidassa sellaiset kansalliset säännöt, joiden mukaan tavaramerkkiin kuuluvat oikeudet sammuvat sellaisten tuotteiden osalta, jotka tavaramerkin haltija tai tämän suostumuksella joku muu on saattanut markkinoille Euroopan talousalueen ulkopuolella.

Direktiivin tulkinta siten, että siinä jätettäisiin jäsenvaltioille mahdollisuus säätää kansallisessa lainsäädännössään sellaisesta tavaramerkkiin kuuluvien oikeuksien sammumisesta, joka ei koskisi pelkästään sellaisia tuotteita, jotka on saatettu markkinoille Euroopan talousalueella, vaan myös sellaisia tuotteita, jotka on saatettu markkinoille kolmansissa maissa, on ristiriidassa paitsi 7 artiklan sanamuodon, myös direktiivin niiden säännösten systematiikan ja tarkoituksen kanssa, jotka koskevat tavaramerkin haltijalle kuuluvia oikeuksia. Vaikka direktiivin kolmannen perustelukappaleen mukaan "tällä hetkellä ei vaikuta tarpeelliselta lähentää jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädäntöä täydellisesti", on kuitenkin huomattava, että direktiivillä yhdenmukaistetaan asiaa koskevia keskeisiä aineellisia sääntöjä eli niitä kansallisia säännöksiä koskevia sääntöjä, jotka välittömimmin vaikuttavat sisämarkkinoiden toimintaan.

Direktiivin ensimmäisessä perustelukappaleessa näet todetaan, että jäsenvaltioiden nykyisessä tavaramerkkilainsäädännössä on eroja, jotka voivat rajoittaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta ja palvelujen tarjoamisen vapautta sekä vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla, ja yhdeksännessä perustelukappaleessa, että tavaroiden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden helpottamiseksi on tärkeää varmistaa, että rekisteröidyt tavaramerkit saavat saman suojan kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä.

Direktiivin 5-7 artiklaa on siis tulkittava siten, että niillä tavaramerkkiin kuuluvia oikeuksia koskevat säännöt on täysin yhdenmukaistettu.

Näin ollen direktiiviä ei voida tulkita siten, että siinä jätettäisiin jäsenvaltioille mahdollisuus säätää kansallisessa lainsäädännössään tavaramerkkiin kuuluvien oikeuksien sammumisesta sellaisten tuotteiden osalta, jotka on saatettu markkinoille kolmansissa maissa.

Vain tällä tulkinnalla saavutetaan täysin direktiivin tavoite taata sisämarkkinoiden toiminta. Tavaroiden vapaata liikkuvuutta ja palvelujen tarjonnan vapautta näet väistämättä rajoittaisi se, jos eräät jäsenvaltiot voisivat säätää kansainvälisestä sammumisesta samalla, kun muut säätäisivät vain yhteisönlaajuisesta sammumisesta.

Tätä tulkintaa ei horjuta väite siitä, että koska direktiivin oikeudellisena perustana on ollut perustamissopimuksen 100 a artikla, direktiivillä ei voida säädellä jäsenvaltioiden ja kolmansien valtioiden välisiä suhteita. Vaikka perustamissopimuksen 100 a artiklaa tulkittaisiin tällä tavalla, on todettava, että 7 artiklalla ei säädellä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisiä suhteita, vaan määritellään ne oikeudet, joita tavaramerkin haltijoilla on yhteisössä.

5 Tavaramerkeistä annetun ensimmäisen direktiivin 89/104/ETY 7 artiklan 1 kohtaa ei voida tulkita siten, että pelkästään tämän säännöksen perusteella tavaramerkin haltijalla on oikeus saada määrätyksi kolmannelle osapuolelle kielto käyttää haltijan tavaramerkkiä sellaisissa tuotteissa, jotka tavaramerkin haltija tai tämän suostumuksella joku muu on saattanut markkinoille Euroopan talousalueen ulkopuolella tätä tavaramerkkiä käyttäen.

Jäsenvaltioiden velvollisuus panna täytäntöön säännökset, joiden perusteella tavaramerkin haltijan on sen oikeuksia loukattaessa voitava saada määrätyksi kolmansille osapuolille kielto käyttää tavaramerkkiään, perustuu direktiivin 5 artiklaan, jossa määritellään tavaramerkkiin kuuluvat oikeudet, eikä direktiivin 7 artiklaan.

6 Vaikka direktiivillä ei voida asettaa velvoitteita yksityiseen oikeussubjektiin nähden ja siihen ei siis sinänsä voida vedota tällaista henkilöä vastaan, kansallisen tuomioistuimen on kansallista lainsäädäntöä soveltaessaan, riippumatta siitä, onko kyse direktiiviä edeltävistä vai sen jälkeen annetuista säännöksistä, tulkittava kansallista lainsäädäntöä mahdollisimman pitkälle direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti, jotta perustamissopimuksen 189 artiklan kolmannessa kohdassa tarkoitettu tulos saavutettaisiin.