ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 24/26

Kanne 4.11.2013 — Royal County of Berkshire Polo Club v. SMHV — Lifestyle Equities (Royal County of Berkshire POLO CLUB)

(Asia T-581/13)

2014/C 24/47

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: The Royal County of Berkshire Polo Club Ltd (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) (edustaja: Solicitor J. Maitland-Walker)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Lifestyle Equities CV (Amsterdam, Alankomaat)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) toisen valituslautakunnan 25.7.2013 tekemän päätöksen (asia R 1374/2012-2)

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan tässä oikeudenkäynnissä ja valituslautakunnassa käydyssä menettelyssä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: Kantaja

Haettu yhteisön tavaramerkki: Kuviomerkki, johon sisältyy sanaosat ”Royal County of Berkshire POLO CLUB”, luokkiin 9, 14, 16, 18, 25 ja 28 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten — Yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemus nro 9 642 621

Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Vastapuoli valituslautakunnassa

Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: Yhteisön tavaramerkkien rekisteröinnit nrot 8 456 469, 5 482 484, 532 895 ja 364 257

Väiteosaston ratkaisu: Väitteen hylkääminen kokonaisuudessaan

Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksenalaisen päätöksen kumoaminen osittain

Kanneperusteet: Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 24/27

Kanne 8.11.2013 — H.P. Gauff Ingenieure v. SMHV — Gauff (Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW)

(Asia T-586/13)

2014/C 24/49

Kannekirjelmän kieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: H.P. Gauff Ingenieure GmbH & Co. KG — JBG (Nürnberg, Saksa) (edustaja: asianajaja G. Schneider-Rothhaar)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Gauff GmbH & Co. Engineering KG (Nürnberg, Saksa)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 5.9.2013 tekemän päätöksen (asia R 118/2013-1)

— palauttamaan asian SMHV:lle ja kehottamaan sitä palauttamaan menetetyn määräajan

— velvoittamaan SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut mukaan lukien valitusmenettelyssä aiheutuneet kulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: kantaja

Haettu yhteisön tavaramerkki: kuviomerkki ”Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW” luokkiin 11, 19, 36, 37, 39, 40, 41 ja 42 kuuluville tavaroille ja palveluille — yhteisön tavaramerkkihakemus nro 10 028 082

Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Gauff GmbH & Co. Engineering KG

Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: saksalainen sanamerkki ja yhteisön sanamerkki ”Gauff” sekä saksalainen kuviomerkki ja yhteisön kuviomerkki ”GAUFF” luokkiin 9, 16, 35, 36, 37, 39, 40, 41, 42 ja 44 kuuluville tavaroille ja palveluille

Väiteosaston ratkaisu: väitteen hyväksyminen osittain

Valituslautakunnan ratkaisu: menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön hylkääminen ja valituksen tutkimatta jättäminen

Kanneperusteet: asetuksen N:o 207/2009 81 artiklan rikkominen.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättämistä siltä osin kuin komissio ei ole esittänyt päättelyään selkeästi ja yksiselitteisesti eikä näin ollen ole antanut niille, joita asia koskee, tiedoksi riidanalaisen asetuksen perusteluja. Kantaja väittää, että — yhtäältä riidanalaista asetusta koskeva perusteluvelvollisuus on ollut erittäin tärkeä sitäkin suuremmalla syyllä, että komissiolla on ollut laaja harkintavalta kyseistä asetusta antaessaan, ja — toisaalta komissiolla on ollut velvollisuus nimenomaisesti selostaa päättelyään, koska kun siipikarjanliha-alan vientituen suuruudeksi on vahvistettu nolla, riidanalaisella asetuksella on menty selvästi pidemmälle kuin tätä alaa koskevat aikaisemmat asetukset.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 377/19

Kanne 8.11.2013 — Shire Pharmaceutical Contracts v. komissio

(Asia T-583/13)

2013/C 377/43

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Shire Pharmaceutical Contracts (Hampshire, Yhdistynyt kuningaskunta) (edustajat: barrister K. Bacon, solicitor M. Utges Manley ja solicitor M. Vickers)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan Euroopan komission 2.9.2013 päivättyyn kirjeeseen sisältyvän päätöksen, joka vahvistettiin 18.10.2013 päivätyllä kirjeellä ja jolla todettiin, ettei vapaaehtoiseen lastenlääkkeitä koskevaan tutkimusohjelmaan voida myöntää palkkiota asetuksen (EY) N:o 1901/2006 (1) 37 artiklan nojalla, ja

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että riidanalaisessa päätöksessä on tehty olennaisia oikeudellisia virheitä asetusta (EY) N:o 1901/2006 tulkittaessa.

2) Toinen kanneperuste, joka perustuu oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamiseen.

(1) Lastenlääkkeistä sekä asetuksen (ETY) N:o 1768/92, direktiivin 2001/20/EY, direktiivin 2001/83/EY ja asetuksen (EY) N:o 726/2004 muuttamisesta 12.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1901/2006 (EUVL L 378, s. 1).
2)

Toinen kanneperuste, joka koskee edellä mainitun asetuksen (EY) N:o 1535/2007 3 artiklan 2 kohdan, EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1) ja EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (EUVL L 140, s. 1) 4 artiklan 1 kohdan rikkomista sekä riittämättömiä perusteluja. — Tältä osin on huomattava, että riidanalaisessa päätöksessä sovelletaan kyseistä 3 artiklan 2 kohtaa (joka koskee sellaisten tukien päällekkäisyyttä, joista jokainen itsessään kuuluu vähämerkityksisiin tukiin) tapaukseen, jossa vähämerkityksisten tukien järjestelmään kuuluva tuki liittyy voimassaolevaan tukeen. Lisäksi päätökseen sisältyy virhe, kun siinä luokitellaan riidanalainen toimenpide, joka muuttaa voimassaolevaa tukea, asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan c alakohdassa tarkoitetuksi uudeksi tueksi. Yhden vuotuisen maksuerän lykkääminen puolella vuodella on erillinen toimenpide, joka ei merkitse voimassaolevan tuen merkittävää muuttamista. Se ei myöskään aiheuta lisäystä, joka on enintään 20 prosenttia tukiohjelman alkuperäisestä talousarviosta, eikä vaikuta kyseisen järjestelmän sisämarkkinoille soveltuvuuden arviointiin. Komissio on kaikissa tapauksissa laiminlyönyt näitä kohtia koskevan riittävän perustelun.
—

Komissio on loukannut perusteettoman edun kieltävää yleistä periaatetta, kun se on asettanut yksityisoikeudelliselle oikeushenkilölle velvollisuuksia, joista ei määrätä perussopimuksissa, ja joka tapauksessa korkojen määrää arvioidessaan, koska se on myöntänyt itselleen korot, joiden määrää on korotettu inflaation vuoksi 2 prosentilla.
—

Syyrian tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 36/2012 täytäntöönpanosta 22.4.2013 annetun täytäntöönpanoasetuksen (EY) N:o 363/2013, sellaisena kuin se on oikaistuna 9.5.2013, siltä osin kuin se koskee Adib Mayalehia
—

Päätöksessä tehdyssä toteamuksessa, jonka mukaan sovintosopimuksia on pidettävä tarkoitukseen perustuvana rajoituksena, ei oteta huomioon pätevästi myönnettyjen patenttien olemassaoloa, joka kantajan oli otettava huomioon. Päätöksessä tehdään virheellinen toteamus siinä, että patenteilla on poissulkeva valta vasta sen jälkeen, kun ne on vahvistettu tuomioistuimessa, että patentteja koskeva oikeudenkäynti on olennaista kilpailumenettelylle ja että kantajalla oli velvollisuus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi tai käyttää muut vaihtoehdot loppuun ennen sovintosopimusten tekemistä.
1)

Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu siihen, että virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 14 artikla on lainvastainen, koska se on tautologinen ja järjenvastainen, ja joka tapauksessa mainittua 14 artiklaa on tulkittu ja sovellettu väärin, virheellisesti, harhaanjohtavasti ja järjenvastaisesti, minkä seurauksena on rikottu vakavalla ja ilmeisellä tavalla oikeusperiaatetta, jonka mukaan toimivaltainen tuomioistuin määritetään laissa ja johon viitataan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu SEUT 107 artiklan 2 kohdan ja jäsenvaltioiden julkisen palvelun yleisradiotoiminnasta tehdyn pöytäkirjan, joka on 2.10.1997 tehdyn Amsterdamin sopimuksen liitteenä, rikkomiseen Kantaja vetoaa siihen, — millä tavoin yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin tähtäävät palvelut on lailla järjestetty, siihen, että jäsenvaltioille on jätetty laaja valta harkintansa mukaan järjestää ja rahoittaa nämä palvelut. — ettei sille ole syntynyt suotuisampaa kilpailuasemaa. — ja että asiassa Altmark annetussa tuomiossa vahvistetut periaatteet on otettava huomioon. Julkisesta palveluvelvoitteesta on oltava selvä määritelmä ja nimenomaiset säännökset, ja sen taloudellinen paino, joka ei saa ylittää julkisen palveluvelvoitteen suorittamisesta aiheutuvia kuluja, on määriteltävä yksityiskohtaisesti ja objektiivisesti.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 298/7

Kanne 18.6.2013 — komissio v. Thales développement et coopération

(Asia T-326/13)

2013/C 298/12

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: R. Lyal ja B. Conte, avustajanaan asianajaja N. Coutrelis)

Vastaaja: Thales développement et coopération SAS (Vélizy Villacoublay, Ranska)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— määräämään Thales-nimisen yhtiön maksamaan takaisin Euroopan komissiolle NEMECEL- ja DREAMCAR-sopimusten perusteella saamansa rahamäärät kokonaisuudessaan eli NEMECEL-sopimuksen perusteella 700 335,66 euroa korkoineen ja DREAMCAR-sopimuksen perusteella 812 821,43 euroa korkoineen

— velvoittamaan Thalesin korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) suorittaman tutkinnan jälkeen komissio vaatii SEUT 272 artiklaan perustuvalla kanteella unionin yleistä tuomioistuinta tuomitsemaan vastaajan maksamaan komissiolle takaisin vastaajan aiemman tytäryhtiön eli SRTI-nimisen yhtiön (SRTI System, Industrial Process Department), josta on sittemmin tullut SODETEG (Société d’Études Techniques et d’Entreprises Générales SA) ja sen jälkeen THALESEC (Thales Engineering and Consulting), kahden tutkimussopimuksen, joita kutsuttiin nimellä NEMECEL ja DREAMCAR, nojalla saamat rahamäärät kokonaisuudessaan.

Komissio vetoaa siihen, että kyseiset määrät on maksettu perusteettomasti, koska kyseessä on ollut vakavia taloudellisia sääntöjenvastaisuuksia, sopimusvelvoitteita ei ole noudatettu ja keskeisiä oikeussääntöjä on rikottu. Vastaajan tytäryhtiö on muun muassa ilmoittanut liian suuria kuluja laskuttamalla ylimääräisiä tunteja, joita ei ole tehty.
—

Periaatteen res iudicata tai ne bis in idem sekä asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 kohdan, luettuna yhdessä asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan kanssa, rikkominen
2)

Toisen kanneperusteen mukaan seuraavassa esitetyt rikkomiset muodostavat yhdessä niin laajan rikkomisen, että sitä on pidettävä ylemmänasteisen oikeussäännön selvänä rikkomisena seuraavassa esitetyn mukaisesti: — sillä hetkellä, kun kantajat menettivät pankkitalletuksensa, pankkitalletusten menetyksiä koskevassa säännöstö ei sisältänyt ”laissa säädettyjä ehtoja”, mikä on ristiriidassa EU:n perusoikeuskirjan ja EIOS:n 1. lisäpöytäkirjan kanssa — kantajat menettivät pankkitalletuksensa ilman, että heille ”suoritettiin kohtuullisessa ajassa oikeudenmukainen korvaus”, mikä on ristiriidassa EU:n perusoikeuskirjan 17 artiklan ja EIOS:n 1. lisäpöytäkirjan 1 artiklan kanssa — pankkitalletusten menettäminen on lähtökohtaisesti laitonta, ellei se ole ”suhteellisuusperiaatteen mukaisesti — – välttämätöntä ja vastaa tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia” (2) — paniikin ja pankkijärjestelmästä paon ehkäisemisestä lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä koostuvaa kilpailevaa yleistä etua ei otettu huomioon arvioitaessa yleistä etua EU:n perusoikeuskirjan 17 artiklan ja EIOS:n 1. lisäpöytäkirjan perusteella — tarkoituksena ei ollut rangaista Kyprosta tai aiheuttaa sille vahinkoa vaan hyödyttää kyseistä jäsenvaltiota ja euro-aluetta tarjoamalla vakaustukea ja siten elvyttää eikä aiheuttaa epävakautta rahoituslaitoksille ja taloudelliselle elinkelpoisuudelle ja — lailliseen tarkoitukseen puuttuminen ei ollut oikeasuhteista, koska vuoden 2012 EVM-sopimuksen 3 artiklan aitona tavoitteena oli varojen kerääminen ja vakaustuen tarjoaminen tiukin ehdoin — – EVM:n jäsenille, jotka ovat vakavissa taloudellisissa vaikeuksissa tai joita uhkaavat vakavat taloudelliset vaikeudet, jos tämä on välttämätöntä koko euro-alueen tai jonkin sen jäsenvaltion turvaamiseksi ilman talouden lamauttamista.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/99 (1) 4 artiklan 3 kohdan rikkomiseen, koska komission päätökseen sisältyy lukuisia komission asettamia edellytyksiä, joilla pyritään muuttamaan ilmoitettuja tukitoimenpiteitä, mikä on vastoin neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/99 4 artiklan 3 kohtaa. Tällaisessa säännöksessä komissiolle ei nimittäin ole myönnetty alustavan tutkinnan vaiheessa toimivaltaa puuttua ilmoitettuun valtiontukea koskevaan toimenpiteeseen ja muuttaa sitä jäsenvaltiolle asetetuilla edellytyksillä tai muilla vaatimuksilla.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/17/EY 17 artiklan 2 kohdan ja 6 artiklan, SEUT 296 artiklan 2 kohdan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdan c alakohdan sekä 24.6.2010 tehdyssä komission päätöksessä (2010) 4456 olevan II.2.3 artiklan rikkomiseen Kantaja toteaa tässä yhteydessä seuraavaa: — päätöksen perustelut ovat ristiriitaiset, koska siinä todetaan, että sopimukset on perusteettomasti ”pirstottu”, mutta toisaalta siinä katsotaan, että ”sopimusten tarkoitus””liittyy toisiinsa siinä määrin”, että niiden on täytynyt olla yhden sopimuksentekomenettelyn kohteena — toteamus sopimuksentekomenettelyn perusteettomasta pirstomisesta on virheellinen, koska se on riitautettu 24.6.2010 tehdyn komission päätöksen (2010) 4456 sisällön perusteella — sopimuksia ei ole millään tavalla ”pirstottu” eikä hankkeita ole ”jaettu pienempiin osiin” — direktiiviä 2004/17/EY ei voida soveltaa sopimuksiin, jotka alittavat kynnysarvon, koska niihin ei liity rajat ylittävää etua
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan asetuksen N:o 2494/95 (1) 5 artiklan 3 kohtaa on rikottu, koska Eurostat on nimetty yksiköksi, joka laatii ja päivittää ohjeita.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että yksityiskohtainen perustelu Moallemin merkitsemiselle luetteloon on virheellinen eikä täytä neuvoston päätöksen 2010/413/YUTP 20 artiklan 1 kohdan (sellaisena kuin se on muutettuna 23.1.2012 annetun neuvoston päätöksen 2012/35/YUTP 1 artiklan 7 kohdalla, 25.10.2012 annetun neuvoston päätöksen 2012/635/YUTP 1 artiklan 8 kohdalla ja 21.12.2012 annetun neuvoston päätöksen 2012/829/YUTP 1 artiklan 2 kohdalla) eikä neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 23 artiklan 2 kohdan (sellaisena kuin se on muutettuna 21.12.2012 annetun neuvoston asetuksen 1263/2012 1 artiklan 11 kohdalla) edellytyksiä.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että Euroopan komission 6.7.2012 antama päätös C(2012) 4576 on lainvastainen, koska se on SEUT 263 artiklan, kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä annetun direktiivin 2003/87/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/29/EY (3), direktiivin 2003/87/EY 10 c artiklan vapaaehtoista soveltamista varten annettuja ohjeita koskevan komission tiedonannon (2011/C 99/03) sekä tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 2001/42/EY (4) vastainen.
3)

Kolmas valitusperuste, joka perustuu oikeudelliseen virheeseen, koska virkamiestuomioistuin on nojautunut virheellisiin seikkoihin, jotka koskevat muun muassa arvioijien oikeutta arvioida valittajaa pelkästään sen perusteella, miten hän on työskennellyt siinä yksikössä, johon hänet on nimitetty, ja sitä, että valittaja vetosi sellaiseen hänelle tehtävien hoitamisesta myönnettyyn poikkeukseen, jonka mukaan hän voi käyttää puolet työajastaan ammattiyhdistystoimintaan, perustellakseen sen, ettei hän ole työskennellyt yksikössä, johon hänet on nimitetty (riidanalaisen määräyksen 59 ja 60 kohta).
—

Valittaja katsoo, että niin määräyksen sanamuoto (johon hän viittaa suoraan: ”muusta syystä kuin hoitaakseen tehtäviään jonkin valtion tai kansainvälisen organisaation palveluksessa”) kuin sen ratio johtavat siihen, että korvausta ei suoriteta henkilölle, joka on lähtenyt kotimaastaan ilman, että hänelle olisi syntynyt kestävä side maahan, johon hän on siirtynyt, juuri siitä syystä, että hän on ollut kansainvälisen järjestön palveluksessa. Säännöksen sanamuoto, sen rakenne ja ratio eivät voi johtaa toteamukseen, jonka virkamiestuomioistuin on valituksenalaisessa tuomiossaan tehnyt ja jonka mukaan kansainvälisen järjestön palveluksessa oloa seuranneet jaksot on sivuutettava silloin, kun kotimaasta lähteminen on perustunut tunnesyihin, kuten tässä tapauksessa.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, ettei komissiolla ollut minkäänlaisia oikeudellisia perusteita periä korkoa ex parte -menettelyssä annetun välitoimimääräyksen kattamalta ajanjaksolta, koska ex parte -menettelyssä 20.10.2009 annetussa välitoimimääräyksessä lykättiin päätöksen K(2009) 5791 2 artiklan täytäntöönpano kantajan osalta. Sakko ei siten ollut soveltamissääntöjen (1) 79 artiklan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”erääntynyt”. Periaatteen, jonka mukaan liitännäinen asia seuraa pääasiaa (accessorium sequitur principale), mukaisesti sakkoon liittyvää korkoa voidaan alkaa laskea vasta siitä päivämäärästä lukien, jolloin sakko erääntyy.
3)

Kolmas kanneperuste: SEUT 107 artiklan 1 kohdan rikkominen arvioitaessa yhtiökumppanien toiminnan yhteensopivuutta markkinatalouden ehdoin toimivan sijoittajan periaatteen kanssa, koska tosiseikkoja on arvioitu ilmeisen virheellisesti ennen pääomapohjan vahvistamista tehdyn yhtiökumppanien päätöksen ja toimenpiteen 2 (Elanin pääomapohjan vahvistaminen vuonna 2008) toteuttamisen osalta. On ilmeistä, että komissio on valinnut virheellisesti kuusi ratkaisevaa tosiseikkaa, joiden perusteella se on katsonut, että toimenpide 2 ei ollut markkinatalouden ehdoin toimivan sijoittajan periaatteen mukainen — ensinnäkin komissio on virheellisesti valinnut kaikkein huonoimman arvion Elan-yhtiön oman pääoman arvosta, vaikka arvoa koskevassa pika-arviossa mainittiin neljä arviointia — toiseksi komissio on katsonut mielivaltaisesti ja ilman asiantuntemusta, että Audit-IN-yhtiön pääoman arvosta laatima arvio oli vanhentunut ja merkityksetön, ja se on perusteettomasti antanut etusijan pääoman arvoa koskevalle pika-arviolle — kolmanneksi komissio on katsonut virheellisesti, että yksikään yksityinen sijoittaja ei ollut osallistunut pääomapohjan vahvistamiseen, vaikka yksityisen pääoman osuus oli vähintään 35,05 %; — neljänneksi komissio on katsonut virheellisesti, että Elan oli itse laatinut pitkää aikaväliä 2008–2012 koskevan hankkeen ja tervehdyttämissuunnitelman, koska se on jättänyt täysin huomioimatta sen, että Elanin tervehdyttämissuunnitelman valmistelun perustana oli ulkopuolisen neuvonantajan Elanille laatima uudelleenjärjestelyä koskeva strategia — viidenneksi komissio on todennut virheellisesti, että pankkien kanssa ei ollut päästy sopimukseen olemassa olevien varojen vakauttamisesta ennen pääomapohjan vahvistamista, koska komissio on selvästi jättänyt täysin huomiotta näytön, jonka mukaan pankit takaavat Elanille, että ne vakauttavat varat, jos yhtiökumppanit sijoittavat pääomaa Elan-yhtiöön; — kuudenneksi komission väite, että Elan-yhtiön pääomapohjan vahvistaminen vuonna 2007 ei ollut menestyksekäs ja että näin ollen yksityiset sijoittajat eivät enää sijoita Elan-yhtiöön, on virheellinen.
”Kanne 20.12.2013 – Bilbaina de Alquitranes ym. v. komissio

(Asia T-689/13)

2014/C 85/37

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Biskaja, Espanja); Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Tšekin tasavalta); Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Espanja); Koppers Denmark A/S (Nyborg, Tanska); Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Yhdistynyt kuningaskunta); Koppers Netherlands BV (Uithoorn, Alankomaat); Rütgers basic aromatics GmbH (Castrop-Rauxel, Saksa); Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgia); Rütgers Poland Sp. z o.o. (Kędzierzyn-Koźle, Puola); Bawtry Carbon International Ltd (Doncaster, Yhdistynyt kuningaskunta); Grupo Ferroatlántica, SA (Madrid, Espanja); SGL Carbon GmbH (Meitingen, Saksa); SGL Carbon GmbH (Bad Goisern am Hallstättersee, Itävalta); SGL Carbon (Passy, Ranska); SGL Carbon, SA (La Coruña, Espanja); SGL Carbon Polska S.A. (Racibórz, Puola), ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Saksa) ja Tokai Erftcarbon GmbH (Grevenbroich, Saksa) (edustajat: asianajajat K. Van Maldegem ja C. Mereu)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

— ottamaan kanteen tutkittavaksi ja toteamaan sen perustelluksi

— kumoamaan riidanalaisen säädöksen siltä osin kuin siinä luokitellaan aine ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” H400:ksi ja H410:ksi

— velvoittamaan komissio korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat vaativat aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1272/2008 muuttamisesta sen mukauttamiseksi tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen 2.10.2013 annetun komission asetuksen (EU) N:o 944/2013 (EUVL L 261, s. 5) osittaista kumoamista siltä osin kuin siinä luokitellaan aine ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” (CAS-numero 65996-93-2) Aquatic Acute 1:ksi (H400) ja Aquatic Chronic 1:ksi (H410) (jäljempänä ”riidanalainen säädös”).

Kanteensa tueksi kantajat vetoavat kolmeen kanneperusteeseen:

1) Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalainen säädös on lainvastainen, koska sillä rikotaan REACHin ja CLP:n (asetus (EY) N:o 1272/2008) säädöksiä, jotka koskevat aineiden luokittelua vesiympäristölle myrkyllisiksi ja tutkimuksia, jotka on tässä yhteydessä hyväksyttävä, ja loukataan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sikäli kuin siinä hylätään tutkimukset, jotka on tehty REACHin ja OECD:n ohjeiden mukaisesti, ja edellytetään testejä ilman minkäänlaista hyväksyttyä yhdenmukaistettua menettelytapaa.

2) Toinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalainen säädös on lainvastainen, koska se perustuu ilmeiseen arviointivirheeseen, sillä siinä ei oteta huomioon aineen ”piki, kivihiiliterva, korkealämpötilainen” inerttejä sisäisiä ominaisuuksia, joilla on varsinkin huomattava vaikutus UV-valotestaukseen ja yhteenlaskumenetelmän soveltamiseen; siinä vahvistetaan M-kertoimia PAH-yhdisteille ilman niiden tutkimusten asianmukaista arviointia, joihin vedotaan, ja siinä hylätään kantajien esittämät tiedot ilman päteviä perusteluja.
3)

Kolmas valitusperuste, joka perustuu siihen, että ilmeisen arviointivirheen valvonnassa on tapahtunut virhe, että suhteellisuusperiaatetta on loukattu ja että asiakirja-aineistoa on vääristetty, koska virkamiestuomioistuin totesi, ettei oikeusasiamies loukannut suhteellisuusperiaatetta määrätessään valittajalle raskaimman mahdollisen henkilöstösäännöissä säädetyn seuraamuksen (valituksenalaisen tuomion 115–130 kohta).