Tässä yhteydessä se, että eläkekassaan suoritettavat maksut määräytyvät palkansaajia ja työnantajia edustavien järjestöjen tekemien kollektiivisten sopimusten perusteella, ei muuta sitä, että eläkemaksun maksaa työntekijä tai ainakin se maksetaan hänen nimissään ja lukuunsa ja että hän saa sijoituksensa tuoton mutta kantaa myös siihen liittyvän riskin. Eri tavat maksaa vakuutetuille vastike eläkesäästämisestä eläkeiän saavuttamisen jälkeen – maksettiinpa se kertasuorituksena, tasaerinä tai elinkorkona – ei myöskään saata kyseenalaiseksi eläkekassoihin säästämisen olennaisia osatekijöitä. Kyse on nimittäin vastikkeen laskentaan sovellettavien menetelmien välisestä erosta, ja maksuvaihtoehdosta toiseen on mahdollista siirtyä yhdellä rahoitustoimella.

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan d alakohdan 6 alakohtaa on tulkittava siten, että eläkekassat voivat kuulua kyseisen säännöksen soveltamisalaan, jos ne ovat eläkkeensaajien rahoittamia, jos eläkesäästö sijoitetaan riskien hajauttamisen periaatetta noudattaen ja jos sijoittajariskin kantavat vakuutetut. Tältä kannalta ei ole merkitystä sillä, että eläkemaksut suorittaa työnantaja, että niiden määrä perustuu työnantaja- ja työntekijäjärjestöjen välisiin kollektiivisiin sopimuksiin, että eläkesäästön palauttamismuodot voivat olla moninaiset, että eläkemaksut oikeuttavat tuloverosäännösten mukaan vähennykseen tai että mukaan on mahdollista liittää liitännäinen vakuutusosatekijä.

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan d alakohdan 6 alakohtaa on tulkittava siten, että siinä esiintyvä erityisten sijoitusrahastojen hallinnoinnin käsite kattaa sellaisten palvelujen suorittamisen, joilla yritys konkretisoi vakuutettujen oikeudet eläkekassoja kohtaan luomalla tilejä ja kirjaamalla suoritetut eläkemaksut heidän tileilleen eläkejärjestelmissä. Käsite kattaa myös arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 85/611, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 2001/107 ja 2001/108, liitteessä II tarkoitetun kaltaiset tilejä koskevat kirjanpito- ja tietopalvelut.

Kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 6 alakohdan sanamuodolla ei nimittäin lähtökohtaisesti suljeta pois sitä, että erityisten sijoitusrahastojen hallinnointi jakautuu useisiin toisistaan erillisiin palveluihin, jotka tällöin saattavat kuulua tuossa säännöksessä tarkoitetun erityisten sijoitusrahastojen hallinnoinnin käsitteen alaan ja joihin saatetaan soveltaa siinä säädettyä vapautusta silloinkin, kun ne suorittaa ulkopuolinen hallinnoija.

Erityisesti ulkopuolisen hallinnoijan suorittamista hallinnointipalveluista on todettava, että niiden on kokonaisuutena arvioiden muodostettava erillinen kokonaisuus ja niiden on oltava erityisiä ja olennaisia osatekijöitä erityisten sijoitusrahastojen hallinnoinnille. Salkunhoitoon liittyvien tehtävien lisäksi yhteissijoitusyrityksille tunnusomaisia tehtäviä ovat myös direktiivin 85/611 liitteessä II olevan otsikon ”Hallinnoiminen” alla mainittujen tehtävien kaltaiset yhteissijoitusyritysten hallintotehtävät itsessään.

Se, että palveluja ei ole lueteltu direktiivin 85/611 liitteessä II, ei estä sisällyttämästä niitä sellaisten erityisten palvelujen ryhmään, jotka kuuluvat erityisten sijoitusrahastojen hallinnointia koskeviin toimintoihin, sillä mainitun direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa korostetaan, että mainitun liitteen luettelo ei ole tyhjentävä.

Myöskään se, että ulkopuolisen henkilön tarjoamilla palveluilla ei muuteta rahaston oikeudellista ja taloudellista tilannetta, ei ole esteenä sille, että ne kuuluvat erityisten sijoitusrahastojen hallinnoinnin käsitteen alaan. Arvonlisäveron kantamisella tällaisista palveluista silloin, kun ne suorittaa ulkopuolinen, suosittaisiin eläkekassoja, jotka ovat päättäneet kirjata itse vakuutettujen suorittamat eläkemaksut, suhteessa sellaisiin eläkekassoihin, jotka ovat valinneet ulkopuolisten käyttämisen, vaikka tällaisten palvelujen alihankinta saattaa merkitä tehokkuusetuja eläkekassoille ja siten niiden jäseninä oleville vakuutetuille.

(ks. 63–67, 69, 72 ja 76 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)