4.

Valituksenalaisesta tuomioista ilmenevät asian tosiseikat ovat tiivistetysti seuraavat: ”1 Esillä olevan asian kohteena olevat toimenpiteet muodostuvat vuonna 1996 toteutetuista muutoksista kantajan eli Orangen, jonka toiminimenä oli tuolloin France Télécom, virkamiesasemassa olevan henkilöstön eläkkeiden maksamiseen liittyvään kustannusjärjestelmään. 2 Tätä järjestelmää, joka laadittiin perustettaessa France Télécom vuonna 1990 valtionhallinnosta erilliseksi yritykseksi posti- ja televiestintäalan julkisen palvelun järjestämisestä 2.7.1990 annetulla lailla 90-568 (loi no 90-568, du 2 juillet 1990, relative à l’organisation du service public de la poste et des télécommunications; JORF 8.7.1990, s. 8069; jäljempänä vuoden 1990 laki), muutettiin kansallisesta yrityksestä France Télécomista 26.7.1996 annetulla lailla 96-660 (loi no 96-660, du 26 juillet 1996, relative à l’entreprise nationale France Télécom; JORF 26.7.1996, s. 11398; jäljempänä vuoden 1996 laki). Uusi järjestelmä perustettiin osittain siksi, että France Télécomista tehtiin osakeyhtiö, se listattiin pörssiin ja sen pääomasta avattiin suurempi osuus, ja osittain siksi, että markkinat, joilla se toimi Ranskassa ja muissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa, avattiin kokonaan kilpailulle. 3 Virkamiesasemassa olevan henkilöstön sosiaaliturvaetuuksien rahoitukseen liittyvän vastuun osalta vuoden 1996 lailla muutettiin vastiketta, joka vuoden 1990 lain 30 §:n mukaan France Télécomin oli maksettava valtiolle siitä, että valtio maksaa virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena (jäljempänä riidanalainen toimenpide). 4 Vuoden 1990 laissa säädettiin, että France Télécomin oli maksettava valtiolle vastikkeena siitä, että valtio maksaa sen virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena, virkamiehen palkasta pidätetty määrä, joka vahvistettiin Ranskan siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain (code des pensions civiles et militaires de retraite) L. 61 §:ssä, ja ylimääräinen osuus, jonka avulla voitiin vastata eläkkeellä oleville virkamiehille maksetuista ja maksettavista eläkkeistä johtuvista menoista kokonaisuudessaan. 5 France Télécom osallistui myös niin sanottuihin korvauksia ja liiallisia korvauksia koskeviin järjestelmiin, joissa määrätään siirroista, joiden tarkoituksena on taata tasapaino muiden julkisten laitosten virkamiesten eläkejärjestelmien kanssa. 6 Vuoden 1996 lailla muutettiin vuoden 1990 lain 30 §:ssä säädettyä vastiketta jäljempänä selostettavalla tavalla. Ensinnäkin France Télécomin oli maksettava virkamiehen palkasta pidätetty määrä, joka pysyi samana vuoden 1990 lakiin verrattuna. Toiseksi sen oli suoritettava ’muista maksuvelvoitteista vapauttava työnantajamaksu’, joka korvasi aiemman työnantajamaksun. Tämä uusi maksu perustui ’tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavaan maksuosuuteen’, joka määritettiin siten, että France Télécom ja yleisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvat televiestintäalan muut yritykset maksavat yhtä suuret palkkasidonnaiset pakolliset sosiaaliturvamaksut ja veronluonteiset maksut niiden riskien osalta, jotka ovat yhteisiä yksityisoikeudellisille työntekijöille ja valtion virkamiehille, ja sen ulkopuolelle jäivät yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja valtion virkamiesten muut kuin yhteiset riskit (erityisesti työttömyysriski ja riski, että työntekijöiden palkkoja ei pystytä maksamaan selvitystilan tai konkurssin vuoksi). Kolmanneksi France Télécomin oli maksettava ’poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu’, jonka suuruudeksi vahvistettiin vuoden 1997 valtion talousarviosta 31.12.1996 annetulla lailla 96-1181, du 31 décembre 1996, (loi no 96-1181 portant loi de finances pour 1997; JORF 31.12.1996, s. 19490) 37,5 miljardia Ranskan frangia (5,7 miljardia euroa). Tämä viimeksi mainittu maksu käsitti niiden vuotuisten varausten määrän (3,6 miljardia euroa), jotka vastasivat France Télécomin vuoteen 1996 asti perustamia varauksia tuolloin ennakoituihin virkamiesten tulevista eläkkeistä johtuviin kustannuksiin vastaamiseksi, sekä täydentävän määrän (2,1 miljardia euroa). 7 Lisäksi vuoden 1996 lailla France Télécom jätettiin korvauksia ja liiallisia korvauksia koskevien järjestelmien soveltamisalan ulkopuolelle. – – 9 Komissio ilmoitti Ranskan tasavallalle 20.5.2008 päivätyllä kirjeellä päättäneensä aloittaa kyseisen tuen osalta SEUT 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn (jäljempänä menettelyn aloittamista koskeva päätös). Ranskan tasavalta esitti huomautuksensa 18.7.2008. – – 12 Komissio antoi 20.12.2011 riidanalaisen päätöksen, jossa kyseinen tuki todetaan tietyin edellytyksin sisämarkkinoille soveltuvaksi. 13 Riidanalaisessa päätöksessään komissio katsoi, että riidanalainen toimenpide on SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. 14 Erityisesti taloudellista etua arvioidessaan komissio totesi, että France Télécom sai riidanalaisen toimenpiteen perusteella taloudellista etua siltä osin kuin siinä säädettiin valtion uusista ja raskaista kustannuksista, jotka johtuvat siitä, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena, ja pienennettiin France Télécomin aiemmin maksamaa vastiketta. 15 Tältä osin komissio totesi riidanalaisen päätöksen 105 perustelukappaleessa, että kyseisen tuen määrä saadaan laskemalla France Télécomin vuoden 1996 lain nojalla maksaman muista maksuvelvoitteista vapauttavan työnantajamaksun ja vuoden 1990 lain nojalla maksettavien kustannusten vuotuinen erotus, ja katsoi riidanalaisen päätöksen 113 perustelukappaleessa, että poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun maksaminen oli vähentänyt France Télécomin saaman tuen määrää. 16 Komissio katsoi niin ikään, että riidanalainen toimenpide oli valikoiva, koska se koski ainoastaan France Télécomia, ja että se vääristi tai saattoi vääristää kilpailua, koska France Télécom oli voinut vähentää taseestaan sitoumuksia, minkä seurauksena se saattoi kehittää toimintaansa televiestintämarkkinoilla, jotka oli asteittain avattu kilpailulle Ranskassa ja muissa jäsenvaltioissa. 17 Tämän jälkeen komissio arvioi riidanalaisen toimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla ja katsoi, että toimenpide ei ollut suhteellisuusperiaatteen mukainen siltä osin kuin se ei mahdollistanut kilpailuedellytysten yhtenäistämistä. Komission mukaan France Télécomin valtiolle maksama taloudellinen vastike ei vastannut kaikkia France Télécomin kilpailijoiden talousarvioon kohdistuvia sosiaaliturvamaksuja. 18 Näin ollen komissio katsoi, että täyttääkseen SEUT 107 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun yhteistä etua koskevan edellytyksen kyseisen tuen soveltuvuus sisämarkkinoille edellytti, että France Télécomin maksettavaksi tuleva muista maksuvelvoitteista vapauttava työnantajamaksu lasketaan ja peritään siten, että France Télécomin ja yleisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien televiestintäalan muiden yritysten kaikkien palkkasidonnaisten pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen tasot yhtenäistetään, jolloin otetaan huomioon myös yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja France Télécomin virkamiesten muut kuin yhteiset riskit. Tämä maksu oli perittävä France Télécomilta siitä päivästä alkaen, jolloin viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmästä annetun komission tiedonannon (EYVL 1996, C 232, s. 10; jäljempänä viitekoroista annettu tiedonanto) mukaisesti määräytyvän diskonttokoron mukaan diskontatun, poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun määrä olisi sama kuin maksut ja kustannukset, jotka France Télécomin olisi pitänyt maksaa vuoden 1996 lain 30 §:n nojalla. 19 Riidanalaisen päätöksen päätösosa kuuluu seuraavasti: ’1 artikla Valtiontuki, joka johtuu sen vastineen vähentämisestä, joka valtiolle on maksettava siksi, että se maksaa siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain mukaisesti France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii niistä vastaavana laitoksena [vuoden 1990 lain] muuttamisesta annetun [vuoden 1996 lain] nojalla, soveltuu sisämarkkinoille 2 artiklassa tarkoitettujen ehtojen mukaisesti. 2 artikla [Vuoden 1990 lain] 30 pykälän c momentin nojalla France Télécomin maksettavaksi lankeava muista maksuvelvoitteista vapauttava työnantajamaksu lasketaan ja peritään siten, että France Télécomin ja yleisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien televiestintäalan muiden yritysten kaikkien palkkasidonnaisten pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veronluonteisten maksujen tasot yhtenäistetään. Tämän ehdon täyttämiseksi Ranskan tasavallan on viimeistään seitsemän kuukauden kuluttua tämän päätöksen tiedoksiantamisesta a) muutettava [vuoden 1990 lain] 30 pykälää ja sen soveltamiseksi annettuja säädöksiä ja muita tekstejä siten, että France Télécomin maksettavaksi lankeavan muista maksuvelvoitteista vapauttavan työnantajamaksun laskentaperusteet ja perintä eivät rajoitu ainoastaan yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja valtion virkamiesten yhteisiin riskeihin vaan ne sisältävät myös muut kuin yhteiset riskit; b) perittävä France Télécomilta siitä päivästä alkaen, jolloin asiassa sovellettavan, [viitekoroista annetun tiedonannon] mukaisesti määräytyvän diskonttokoron mukaan diskontatun, [vuoden 1996 lailla] vahvistetun poikkeuksellisen maksun määrät ovat samat kuin maksut ja kustannukset, joita France Télécom olisi edelleen maksanut [vuoden 1990 lain] 30 pykälän alkuperäisen version nojalla, a alakohdassa täsmennettyjen ehtojen mukaan laskettu muista maksuvelvoitteista vapauttava työnantajamaksu ottaen huomioon yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja valtion virkamiesten yhteiset riskit ja muut kuin yhteiset riskit.’”