YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN

TUOMIO (toinen jaosto)

6 päivänä marraskuuta 1997

Asia T-223/95

Luigi Ronchi

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohta — Hakemuksen hylkäävä implisiittinen päätös — Henkilöstösääntöjen 24 artikla — Avustamisvelvoite”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-879

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan toisaalta sen komission päätöksen kumoamista, jolla on implisiittisesti hylätty kantajan 30.1.1995 tekemä avustamista koskeva hakemus, ja toisaalta vastaajan velvoittamista maksamaan kantajalle aineettomasta vahingosta yhden ecun vertauskuvallinen vahingonkorvaus.

Lopputulos:

Kumoaminen.

Tuomion lyhennelmä

Vuoden 1994 lopussa julkaistiin muun muassa Ranskassa, Belgiassa ja Luxemburgissa François d'Aubertin kirja Main basse sur l'Europe — Enquête sur les dérives de Bruxelles. Tässä kirjassa syytetään komission Luxemburgissa työskentelevää virkamiestä Y joistakin lainvastaisuuksista, muun muassa komission rakennukseen perustetun pankkikonttorin osalta.

Kantaja oli aikoinaan komission virkamies Luxemburgissa. Hän katsoo, että joistakin tosiseikkoja koskevista virheistä huolimatta hänet voidaan tunnistaa kyseiseksi Y:ksi.

Kantaja pyysi 30.1.1995 päivätyllä kirjeellään Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösääntöjen) 24 artiklan mukaisesti nimittävää viranomaista toteuttamaan tarpeelliset toimenpiteet hänen maineensa ja kunniansa palauttamiseksi. Toissijaisesti, mikäli komissio ei itse aikoisi välittömästi ryhtyä kaikkiin sellaisiin toimenpiteisiin, joilla voidaan saattaa kirjoittaja vastuuseen kyseisistä seikoista, kantaja pyysi lupaa ryhtyä oikeudellisiin toimenpiteisiin omissa nimissään. Kantaja pyysi myös lupaa käyttää tässä tarkoituksessa kaikkia hallussaan olevia, jopa luottamuksellisia tietoja sekä taloudellista ja teknistä tukea.

Henkilöstö- ja hallintoasioista vastaavan pääosaston (PO IX) pääjohtaja vastasi hänelle 27.2.1995 päivätyllä kirjeellään muun muassa pyytäneensä osastoaan suorittamaan tutkimuksen sen tarkistamiseksi, ovatko edellä mainittuun kirjaan sisältyvät väitteet perusteltuja, ja pyysi kantajaa ilmoittamaan PO IX:n osaston B — “Oikeudet ja velvoitteet” päällikölle hänen käytettävissään olevat mahdolliset tiedot. Tässä kirjeessään PO IX:n pääjohtaja muistutti kantajalle lisäksi, että henkilöstösääntöjen 17 artiklan mukaan hän ei saa missään muodossa antaa asiaankuulumattomille henkilöille vielä julkistamattomia asiakirjoja tai tietoja pyytämättä etukäteen lupaa toimielimeltä.

Kantaja huomautti 2.3.1995 päivätyssä kirjeessään PO IX:n pääjohtajalle, että sen henkilöstösääntöjen 17 artiklan mukainen ”päätös” estää kantajaa ryhtymästä toimenpiteisiin, joilla kirjoittaja ja kustantaja voidaan saattaa vastuuseen niistä seikoista, joiden uhriksi hän katsoo joutuneensa, lisäten samalla olevansa osaston B osastopäällikön ja muiden asiaankuuluvien henkilöiden käytettävissä, jotta he voisivat aloittaa pyydetyn tutkimuksen.

Kantaja lähetti 5.4.1995 PO IX:n pääjohtajalle kirjeen, jossa hän toteaa ihmettelevänsä sitä, ettei hänelle ole ilmoitettu tutkimuksen tuloksista. Hän huomauttaa lisäksi, ettei häntä ole vieläkään kuultu tutkimuksen johdosta.

PO IX:n pääjohtaja vastasi hänelle 3.5.1995 päivätyllä kirjeellään, että tutkimus on edelleen käynnissä ja että ennen sen päättämistä hakemusta ei ole syytä ratkaista. Pääjohtaja täsmensi, että hänen 27.2.1995 lähettämässään kirjeessä ei kielletä kantajaa ryhtymästä tarpeellisina pitämiinsä toimenpiteisiin etujensa ajamiseksi, ottaen kuitenkin huomioon henkilöstösääntöjen 17 artiklan määräykset.

Kantaja teki 17.7.1995 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen, joka merkittiin saapuneeksi 7.8.1995.

Komissiolle selvisi valituksen tekemisen jälkeen, ettei tutkimus ollut edistynyt. Tämän vuoksi tutkimuksen tekeminen uskottiin 11.9.1995 PO IX:n ”Luxemburgissa työskentelevä henkilöstö” — yksikön päällikölle.

Koska komissio ei ollut tehnyt nimenomaista päätöstä kantajan valituksesta, kantaja nosti 7.12.1995 nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

”Luxemburgissa työskentelevä henkilöstö” — yksikön päällikkö antoi selonteon tutkimuksesta 22.12.1995.

PO IX:n pääjohtaja ilmoitti 6.2.1996 päivätyllä kirjeellään kantajalle, että sen osaston suorittama hallinnollinen tutkimus oli juuri saatettu päätökseen. Tämän kirjeen mukaan tutkimuksesta annetussa selonteossa korostetaan, ettei teokseen Main basse sur l'Europe sisältyvien väitteiden ja kantajan ammattitoiminnan väliltä voida löytää minkäänlaista yhdenmukaisuutta. Pankkikonttorin perustamisen osalta tutkimuksessa on päädytty siihen, että toiminnassa noudatettiin asiaankuuluvaa menettelyä. Asiassa ei ole ilmennyt seikkoja, joiden perusteella kantajaa voitaisiin moittia.

Kantaja sai maaliskuussa 1996 eläkkeelle jäädessään kunniaylennyksen johtajaksi.

Tutkittavaksi ottaminen

Kantajan 30.1.1995 päivätty kirje on henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vaatimus. Tämän määräyksen sanamuodosta ilmenee, että koska kantajan 30.1.1995 esittämään vaatimukseen ei ole vastattu neljän kuukauden kuluessa sen esittämisestä, asia on hylätty implisiittisellä päätöksellä (26 ja 27 kohta).

Tiedonannolla, jossa ilmoitetaan, että henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaan tehty vaatimus on tutkittavana ja että komission yksiköt eivät ole vielä tehneet lopullista ratkaisua, ei ole mitään oikeudellista merkitystä eikä sillä varsinkaan voida pidentää henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädettyjä määräaikoja (28 kohta).

Viittaukset: asia 24/69, Nebe v. komissio, 14.4.1970 (Kok. 1970, s. 145, 2 ja 6 kohta); asia 40/71, Richez-Parise v. komissio (17.2.1972, Kok. 1972, s. 73, 8 ja 9 kohta) ja asia T-38/91, Coussiosv. komissio, 1.10.1991 (Kok. 1991, s. II-763,31 kohta).

Nyt esillä olevassa asiassa henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa asetettua määräaikaa ei ole lykätty tai keskeytetty PO IX:n pääjohtajan 27.2.1995 päivätyllä kirjeellä eikä myöskään hänen 3.5.1995 päivätyllä kirjeellään (29 kohta).

Tätä päätelmää ei muuta se, että kun henkilöstösääntöjen 24 artiklan mukaan on esitetty avustamispyyntö, joka koskee sitä, että virkamiehen virkatehtävien hoitoon liittyvään ammattikunniaan on kohdistettu vakavia syytöksiä, toimielimen on mahdollisimman pikaisesti toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen tutkimiseksi, ovatko syytökset perusteltuja. Tällainen velvoite ei voi oikeuttaa kyseistä toimielintä poikkeamaan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan määräyksistä, joiden perusteella virkamies voi vaatia toimielintä tekemään asetetussa määräajassa päätöksen (30 ja 31 kohta).

Viittaukset: asia 53/72. Guillot v. komissio, 11.7.1974 (Kok. 1974, s. 791, 3 kohta); asia 128/75. N. v. komissio, 18.10.1976 (Kok. 1976, s. 1567, 10 kohta) ja asia T-135/89, Pfloeschnerv. komissio, 3.4.1990 (Kok. 1990. s. II-153, 17 kohta).

Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa komissio ei ole todellisuudessa tehnyt kyseistä tutkimusta sillä välin, kun kantajan on nostanut kanteen ja kun tutkimus on uskottu ”Luxemburgissa työskentelevä henkilöstö” — yksikön päällikölle. Kyseinen päällikkö lopetti asian käsittelyn alle neljässä kuukaudessa. Komissio ei siten ole osoittanut, että sen olisi ollut mahdotonta tai edes vaikeaa päättää tutkimus joko henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa asetetussa neljän kuukauden määräajassa tai henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa asetetussa neljän kuukauden ylimääräisessä määräajassa tai edes ennen kanteen nostamista (32 ja 33 kohta).

Pääasia

Kumoamisvaatimus

Henkilöstösääntöjen 24 artiklassa edellytetään, että kun virkamiehen tehtävien hoitamiseen liittyvästä ammattikunniasta esitetään vakavia väitteitä, toimielimen on toteutettava kaikki toimenpiteet sen tarkistamiseksi, ovatko väitteet perusteltuja, ja mikäli näin ei ole, sen on hylättävä väitteet ja toteutettava toimenpiteet loukatun maineen palauttamiseksi (48 kohta).

Viittaukset: em. asiaGuillotv. komissio, 3 ja 4 kohta; em. asia N. v. komissio, 10 kohtaja asia T-59/92, Caronna v. komissio, 26.10.1993 (Kok. 1993, s. II-1129, 92-99 kohta).

Koska komissio ei ole hylännyt sitä vakavaa väitettä, joka kohdistuu virkamiehen ammattikunniaan, eikä toteuttanut minkäänlaista toimenpidettä palauttaakseen virkamiehen maineen tai edes ottanut kantaa tämän avustamispyyntöön, komissio on rikkonut henkilöstösääntöjen 24 artiklaa (49 ja 50 kohta).

Komission väite, jonka mukaan sen on ollut mahdotonta ottaa aikaisemmin kantaa, on ristiriidassa sen myönnetyn seikan kanssa, jonka mukaan se on aloittanut tutkimuksen vasta 11.9. eli yli seitsemän kuukautta kantajan hakemuksen esittämisen jälkeen. Komissio ei ole toiminut asian vaatimalla nopeudella, kun se ei ole suorittanut tutkimusta (51 ja 52 kohta).

Vahingonkorvausvaatimus

Toimielimen päätettyä lopullisesti tutkimuksen PO IX:n pääjohtaja vahvisti 6.2.1996 päivätyssä kirjeessään kantajalle, että asiassa ei ole ilmennyt mitään, josta häntä voitaisiin arvostella, ja että häntä ei voida millään tavoin syyttää kyseessä olevan kirjan joidenkin jaksojen perusteella. PO IX:n pääjohtaja ilmoitti kantajalle, että kyseinen kirje ja tutkimuksen selonteko olivat hänen käytettävissään. Lisäksi komissio totesi vastauksessaan, että kantajan kunniaylennys johtajaksi vahvisti tutkimuksen tuloksen ja komission täydellisen luottamuksen häneen (59 kohta).

Lisäksi komissio ei ole estänyt kantajaa nostamasta d'Aubertia tai ketä tahansa henkilöä vastaan kannetta kansallisissa tuomioistuimissa. Tältä osin kantajan on nostettava kanne henkilöstösääntöjen 24 artiklan toisen alakohdan loppuosan mukaisesti sen vahingon, jonka hän katsoo kärsineensä, aiheuttajia vastaan ja tällaisen kanteen valmistelemiseksi keskusteltava toimielimen kanssa henkilöstösääntöjen 17 artiklassa asetettuun vaitiolovelvollisuuteen liittyvistä yksityiskohdista. Siten kantajan on muun muassa täsmennettävä, mitä asiakirjoja se pitää tarpeellisina kansallisessa tuomioistuimessa mahdollisesti nostettavaa kannetta varten, ja pyydettävä henkilöstösääntöjen 17 kohdan mukaisesti ennakolta lupaa niiden esittämiseen (60 kohta).

Viittaukset: em. asia Caronna v. komissio. 37 kohta.

Tämän vuoksi kanteen kohteena olevan implisiittisen hylkäämispäätöksen kumoamisella joka tapauksessa korvataan asianmukaisesti kantajalle mahdollisesti aiheutunut aineeton vahinko (61 kohta).

Ratkaisu:

Komission päätös, jolla on implisiittisesti hylätty kantajan avustusta koskeva, 30.1.1995 päivätty hakemus, kumotaan.

Kanne hylätään muilta osin.