Tämän asetuksen 6 artiklassa nimittäin korostetaan yleistä periaatetta, joka on rekisteröintivelvollisuus, joka koskee valmistettuja tai maahantuotuja aineita, eikä näiden aineiden välillä tehdä eroa. Reagoimattomat monomeerit on kyseisen artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan rekisteröitävä, koska ne ovat mainitun asetuksen 3 artiklan 6 alakohdan mukaan aineita sellaisinaan. Rekisteröintivelvollisuus ei sen sijaan saman asetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaan koske polymeerejä. On siis todettava, että koska ensinnäkin polymeerit muodostuvat 3 artiklan 5 alakohdan mukaan monomeeriyksiköistä, koska toiseksi monomeeri on aine silloin, kun se on reagoimaton, ja koska kolmanneksi rekisteröinti koskee kyseisen 6 artiklan 3 kohdan mukaan monomeeriaineita tai muita aineita, joista polymeeri muodostuu, rekisteröinti koskee vain reagoineita monomeeriaineita.

Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH) annetun asetuksen N:o 1907/2006 6 artiklan 3 kohdassa säädetyn rekisteröintivelvollisuuden päätavoitteena on varmistaa korkeatasoinen ihmisten terveyden ja ympäristön suojelu. Kun kyse on alasta, jolla yhteisön lainsäätäjällä on laaja harkintavalta, tähän alaan kuuluva toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos kyseinen toimenpide on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisten toimielinten tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen.

Polymeereissä esiintyviä reagoineita monomeerejä koskevalla rekisteröintivelvollisuudella yhtäältä pyritään parantamaan riskeistä tiedottamista yleisölle ja ammattimaisille jatkokäyttäjille, joten se on keino parantaa ihmisten terveyden ja ympäristön suojelua, ja toisaalta sillä estetään kilpailun vääristyminen ja taataan vilpitön kilpailu yhteisössä, koska kyseinen velvollisuus on säädetty sekä yhteisön valmistajille että yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneille valmistajille ja maahantuojille, joiden on noudatettava identtistä menettelyä riippumatta siitä, valmistetaanko tuotteet yhteisössä vai sen ulkopuolella. Tästä seuraa, että rasite ei ole suurempi yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneille valmistajille tai maahantuojille kuin yhteisön valmistajille. Kyseisellä velvollisuudella voidaan siis saavuttaa asetuksen tavoitteet, sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, eikä kyseisen asetuksen 6 artiklan 3 kohta ole pätemätön suhteellisuusperiaatteen loukkaamisen perusteella.

Kyseinen 6 artiklan 3 kohta ei ole pätemätön myöskään yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen perusteella. Ensinnäkin rekisteröintivelvollisuus on identtinen yhteisön valmistajille ja maahantuojille. Toiseksi polymeereissä esiintyvät reagoineet monomeeriaineet, jotka on valmistettu yhteisössä tai jotka on tuotu yhteisöön, ovat toisiinsa rinnastettavassa tilanteessa silloin, kun ne ovat keskenään vaihdettavissa tai identtisiä. Kolmanneksi on katsottava, että vaikka onkin totta, että yhteisön valmistajat ja maahantuojat ovat keskenään eri tilanteessa, sillä ensin mainitut tuntevat tuotteensa, kun taas jälkimmäiset ovat sen varassa, että he saavat tiedot yhteisön alueen ulkopuolella sijaitsevilta toimittajilta, kyseinen samanlainen kohtelu voidaan perustella objektiivisesti sisämarkkinoihin sovellettavien kilpailusääntöjen noudattamisella. Jos nimittäin reagoineiden monomeeriaineiden maahantuojia ja näiden samojen aineiden yhteisössä sijaitsevia valmistajia kohdeltaisiin eri tavalla, ensin mainitut olisivat jälkimmäisiin verrattuina edullisemmassa asemassa.

(ks. 42, 45, 49, 56, 58, 63, 67, 72 ja 75–80 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)