ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 15 ja 53 kohta)
13

Riidanalaisen päätöksen päätösosassa säädetään seuraavaa: ”1 artikla Valtiovarainministeriölle olevan velan perimättä jättäminen ja Kreikan [Larkolle] myöntämät takaussitoumukset lisäveron ennakkomaksun sijaan vuonna 2010 eivät ole perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. 2 artikla Yhteensä 135820824,35 euron valtiontuki, jonka Kreikka myönsi perussopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti [Larkolle] takaussitoumuksina vuosina 2008, 2010 ja 2011 sekä osallistumalla yrityksen pääomanlisäykseen vuonna 2009, ei sovellu sisämarkkinoille. 3 artikla 1. Kreikan on perittävä tuensaajalta takaisin 2 artiklassa tarkoitettu sisämarkkinoille soveltumaton tuki. 2. Takaisinperittävistä summista on maksettava korkoa siitä päivästä alkaen, jona tuki asetettiin tuensaajan käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti. 3. Korolle on laskettava korkoa komission asetuksen (EY) N:o 794/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, V luvun mukaisesti. 4. Kreikan on ilmoitettava toimenpiteen 3 osalta tarkka päivämäärä (tarkat päivämäärät), jolloin se osallistui vuoden 2009 osakepääoman lisäykseen. 5. Kreikan on peruutettava kaikki 2 artiklassa tarkoitetun tuen jäljellä olevat maksuerät tämän päätöksen hyväksymispäivästä lukien. 4 artikla 1. Edellä 2 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tosiasiallisesti. 2. Kreikan on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta. 5 artikla 1. Kreikan on toimitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta seuraavat tiedot: a) tuensaajalta takaisin perittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko); b) yksityiskohtainen kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi; c) asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin. 2. Kreikan on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöön panemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kunnes 2 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava välittömästi komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista. 6 artikla Tämä päätös on osoitettu Helleenien tasavallalle.”
73

Sama koskee assosiaatiosopimuksen pöytäkirjassa N:o 3 olevan 31 artiklan 2 kohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan yhteisön, Euroopan atomienergiayhteisön sekä Euroopan hiili- ja teräsyhteisön ja niiden jäsenvaltioiden sekä Latvian tasavallan vapaakauppaa ja kaupan liitännäistoimenpiteitä koskevan sopimuksen nojalla tehtyyn sekakomitean päätökseen N:o 1/97 sisältyvien muutosten hyväksymisestä Eurooppa-sopimuksen pöytäkirjaan N:o 3 2.12.1998 tehdyllä Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Latvian tasavallan välisen assosiaation assosiaationeuvoston päätöksellä N:o 4/98 (EYVL 1999, L 6, s. 10; jäljempänä päätös N:o 4/98), jonka mukaan ”sen varmistamiseksi, että tätä pöytäkirjaa sovelletaan oikein, [unioni] ja Latvia avustavat toisiaan toimivaltaisten tullihallintojen välityksellä tarkastaessaan EUR.1-tavaratodistusten ja kauppalaskuilmoitusten aitoutta sekä näissä asiakirjoissa annettujen tietojen oikeellisuutta” (ks. vastaavasti tuomio 25.7.2008, C.A.S. v. komissio, C‑204/07 P, EU:C:2008:446, 103 kohta).
93

Luottamuksensuojan, yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista koskevan väitteen osalta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että päätökset, jotka EUIPO:n valituslautakuntien on tehtävä Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1), joka koskee merkin rekisteröimistä EU-tavaramerkiksi, perusteella, kuuluvat sidotun harkinnan eivätkä vapaan harkinnan piiriin. Näiden päätösten laillisuutta on näin ollen arvioitava yksinomaan tämän asetuksen perusteella eikä valituslautakuntien aikaisemman päätöksentekokäytännön perusteella (tuomio 26.4.2007, Alcon v. SMHV, C‑412/05 P, EU:C:2007:252, 65 kohta ja tuomio 24.11.2005, Sadas v. SMHV – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T-346/04, EU:T:2005:420, 71 kohta). Unionin tuomioistuin on katsonut, että kun otetaan huomioon yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteet, EUIPO:n on rekisteröintiä EU-tavaramerkiksi koskevaa hakemusta tutkiessaan otettava huomioon jo tehdyt samanlaisia hakemuksia koskevat päätökset ja pohdittava erityisen huolellisesti sitä, onko tehtävä samanlainen päätös vai ei. Se kuitenkin lisäsi, että yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteet on sovitettava yhteen laillisuusperiaatteen kanssa. Näin ollen henkilö, joka hakee merkin rekisteröintiä tavaramerkiksi, ei voi omaksi edukseen vedota toisen hyväksi tapahtuneeseen lainvastaisuuteen identtisen päätöksen saamiseksi. Lisäksi oikeusvarmuuden ja nimenomaan hyvän hallinnon vuoksi jokaisen rekisteröintihakemuksen tutkimisen on oltava tiukkaa ja kattavaa, jotta vältettäisiin tavaramerkkien perusteeton rekisteröinti. Jokainen konkreettinen tapaus on tutkittava. Merkin rekisteröinti tavaramerkiksi riippuu nimittäin erityisistä kriteereistä, joita sovelletaan kunkin tapauksen tosiasiallisissa olosuhteissa ja joiden mukaisesti tarkastetaan, että merkki ei kuulu jonkin hylkäysperusteen alaisuuteen (tuomio 10.3.2011, Agencja Wydawnicza Technopol v. SMHV, C‑51/10 P, EU:C:2011:139, 74–77 kohta). Tätä oikeuskäytäntöä, joka on mainittu riidanalaisten päätösten 51 kohdassa, sovelletaan analogisesti mallien mitättömyysvaatimusten tutkimiseen.
25

Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan, luettuna yhdessä tämän perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan sekä 2.5.1991 annetun työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa, mukaan kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Näiden mainintojen on oltava riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin yleinen tuomioistuin voi tarvittaessa ratkaista kanteen tukeutumatta muihin tietoihin. Oikeusvarmuuden ja hyvän lainkäytön takaamiseksi kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä on, että ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kantaja perustaa kanteensa, käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmästä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi. Näiden vaatimusten täyttämiseksi kannekirjelmässä, jossa vaaditaan sellaisten vahinkojen korvaamista, jotka unionin toimielimen on väitetty aiheuttaneen, on mainittava seikat, joiden perusteella voidaan yksilöidä kantajan moittima toimielimen toiminta, syyt, joiden takia kantaja katsoo, että toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys, sekä tämän vahingon laatu ja laajuus (ks. tuomio 7.10.2015, Accorinti ym. v. EKP, T‑79/13, EU:T:2015:756, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
147

Lukuun ottamatta oikeusjärjestyksen perusteisiin pohjautuvia perusteita, jotka niiden on tutkittava ja tarvittaessa otettava esille viran puolesta, unionin tuomioistuinten on harjoitettava laillisuusvalvontaa niiden seikkojen perusteella, jotka kantaja on esittänyt kanneperusteiden tueksi, eivätkä ne voi tukeutua komission harkintavaltaan, kun on kyse näiden seikkojen arvioinnista, perusteena sille, etteivät tuomioistuimet harjoita oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja koskevaa perinpohjaista laillisuusvalvontaa (ks. vastaavasti tuomio 8.12.2011, Chalkor v. komissio, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 62 kohta).
2

Kantaja ilmoitti rekisteröintimenettelyssä olevansa mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 6.5.2003 annetussa komission suosituksessa 2003/361/EY (EUVL 2003, L 124, s. 36) tarkoitettu ”pieni” yritys. Se sai kyseisen ilmoituksen perusteella alennuksen kaikista rekisteröintihakemuksista asetuksen N:o 1907/2006 6 artiklan 4 kohdan nojalla perittävästä maksusta. Saman asetuksen 74 artiklan 1 kohdan mukaisesti mainittu maksu määritetään asetukseen N:o 1907/2006 perustuvista Euroopan kemikaalivirastolle suoritettavista maksuista 16.4.2008 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 340/2008 (EUVL 2008, L 107, s. 6). Asetuksen N:o 340/2008 liite I sisältää asetuksen N:o 1907/2006 6 artiklaan perustuvista rekisteröintihakemuksista suoritettavien maksujen määrät sekä mikroyrityksille sekä pienille ja keskisuurille yrityksille (jäljempänä pk-yritykset) myönnettävät alennukset. Asetuksen N:o 340/2008 13 artiklan 4 kohdan mukaan on lisäksi niin, että jos luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka väittää olevansa oikeutettu alennettuun maksuun tai maksusta luopumiseen, ei pysty osoittamaan olevansa oikeutettu tällaiseen alennettuun maksuun tai maksusta luopumiseen, Euroopan kemikaalivirasto (ECHA) perii maksun täysimääräisenä sekä hallinnollisen maksun. Tässä yhteydessä on mainittava, että ECHAn hallintoneuvosto teki 12.11.2010 päätöksen MB/D/29/2010 niiden palvelujen luokituksesta, joista maksuja peritään (jäljempänä päätös MB/D/29/2010). Kyseisen päätöksen 2 artiklassa ja päätöksen liitteenä olevassa taulukossa 1, sellaisena kuin se on muutettuna ECHAn hallintoneuvoston 12.2.2013 tekemällä päätöksellä MB/21/2012/D, mainitaan, että asetuksen N:o 340/2008 13 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu hallinnollinen maksu on suurille yrityksille 19900 euroa, keskisuurille yrityksille 13900 euroa ja pienille yrityksille 7960 euroa.
1

Euroopan komissio ilmoitti yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (EUVL 2005, L 209, s. 1) 31 artiklan perusteella toimittamansa tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä Latvian tasavallalle 26.11.2010 päivätyllä kirjeellään todenneensa Euroopan unionin säännöksiä ja erityisesti täydentäviä ehtoja laiminlyödyn siten, ettei yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (EUVL 2003, L 270, s. 1) liitteessä IV olevia eikä yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (EUVL 2009, L 30, s. 16) liitteessä III olevia tiettyjä vaatimuksia ollut pantu täytäntöön. Komission mukaan nämä laiminlyönnit koskivat seuraavia vaatimuksia ja raportointivuosia: ”Vähimmäiskasvipeite” vuosina 2008 ja 2009, ”Vuoroviljelyä koskevat standardit” vuonna 2008, ”Vähimmäiseläintiheys tai/ja tarkoituksenmukaiset järjestelmät” vuonna 2008 ja ”Maisemapiirteiden säilyttäminen” vuosina 2008 ja 2009.
24

On muistettava, että SEUT 263 artiklan kuudennen kohdan mukaan kumoamiskanne on pantava vireille kahden kuukauden kuluessa riidanalaisen toimen julkaisemisesta tai siitä, kun se on annettu kantajalle tiedoksi, taikka jollei toimea ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kahden kuukauden kuluessa siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon. SEUT 297 artiklan 2 kohdan kolmannesta alakohdasta ilmenee lisäksi, että päätökset, joille on osoitettu vastaanottaja – kuten on käsiteltävässä asiassa –, annetaan tiedoksi niille, joille ne on osoitettu, ja ne tulevat voimaan, kun ne on annettu tiedoksi. Lisäksi 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohdan mukaan kanteen nostamisen määräaikaa pidennetään pitkien etäisyyksien vuoksi kymmenellä päivällä.
79

Useilla kolmansilla mailla ei nimittäin ole tarpeellisia voimavaroja viruksen löytämiseksi luonnonvaraisista linnuista, mikä edellyttää koko maan kattavaa eläinlääketieteellistä valvontajärjestelmää ja toimivaltaisten laboratorioiden suorittamaa diagnosointia. Koska komission tehtävänä ei ole toteuttaa valvontaohjelmia tai perustaa diagnosointilaboratorioita kolmansissa maissa, alkuperämaan on osoitettava, ettei sairautta esiinny siellä, toimittamalla asetuksen N:o 318/2007 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 139/2013 liitteissä II säädettyjen kaltaiset unionin vaatimuksia vastaavat takeet. Tässä yhteydessä on huomautettava komission tapaan, etteivät eräät Etelä-Amerikan maat (Bolivian monikansainen valtio, Guyana, Paraguayn tasavalta, Surinamin tasavalta ja Venezuelan bolivariaaninen tasavalta) ole edes pyytäneet niiden liittämistä asetuksen N:o 798/2008 mukaiseen sellaisten maiden luetteloon, joista siipikarjan tuonti unioniin on sallittu (ks. edellä 24 kohta), sillä kyseistä luetteloa sovelletaan täytäntöönpanoasetuksen N:o 139/2013 liitteen I mukaan (ks. edellä 30 kohta) muihin lintuihin, joiden tuonti on sallittua, kuten vankeudessa kasvatettuihin luonnonvaraisiin lintuihin.
134

Toiseksi on todettava kantajan väitteistä, joilla kyseenalaistetaan riidanalaisen päätöksen 24 perustelukappaleeseen sisältyvien toteamusten oikeellisuus, ettei myöskään niitä voida hyväksyä. Ensinnäkin on näet todettava väitteestä, jonka mukaan kantaja on esittänyt kattavia asiakirjoja, jotka osoittavat, että hintojen noustessa sen asiakkaat siirtyvät vaihtoehtoiseen jakeluun, yhtäältä, että kantaja ei viittaa väitteensä tueksi mihinkään täsmälliseen näyttöön, ja toisaalta, että kantajan HP-testiä sekä määrien ja hintojen kehityksen graafista esittämistä koskeva väite on jo hylätty nyt käsiteltävän kanneperusteen kolmannen osan tutkinnan yhteydessä. Väitteestä, jonka mukaan on niin, että kun otetaan huomioon markkinoiden dynamiikka, komission päätelmä, jonka mukaan kantajalla oli hallitseva asema, on virheellinen, on toiseksi todettava, että nyt käsiteltävän kanneperusteen toisen osan tutkinnasta ilmenee, että komissio ei ole tehnyt virhettä todetessaan riidanalaisen päätöksen 18 ja 19 perustelukappaleessa sähköisen ja postitse tapahtuvan laskutuksen korvattavuuden esteet ja markkinatilanteen. Kolmanneksi on huomautettava väitteestä, jonka mukaan vuoden 2013 tyytyväisyystutkimuksen mukaan [luottamuksellinen tieto] prosenttia kyselyn kohteena olleista kantajan suurista asiakkaista on maininnut korvaamisen sähköisin keinoin syyksi sille, että niiden kantajan jakeleman postin määrä on pienentynyt, että koska kantaja vain toteaa kyseisen tyytyväisyystutkimuksen tulokset, se ei onnistu mitenkään osoittamaan, että komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen päätellessään, että sähköinen jakelu ja postitse tapahtuva jakelu eivät olleet tosiasiallisesti korvaavia tuotteita. Neljänneksi on todettava siltä osin kuin kantaja väittää, ettei komissio ole esittänyt mitään näyttöä, että on jo huomautettu, että todistustaakka siitä, että direktiivin 2004/17 30 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset ovat täyttyneet, kuuluu hakijalle ja asianomaiselle jäsenvaltiolle, ja komissiolla on vain rajoitettu toimivalta (ks. edellä 41 kohta). Viidenneksi on todettava, että – toisin kuin kantaja väittää – komissio ei ole millään tavalla kieltänyt sitä, etteivätkö postitse lähetettävien kirjeiden määrän lasku ja sähköisten lähetysten määrän kasvu olisi yhteydessä toisiinsa. Komissio on näet todennut riidanalaisen päätöksen 26 perustelukappaleessa, että vaikka sähköisten viestintävälineiden käytön lisääntyminen vaikuttaa eniten kirjepostimarkkinoiden koon pienenemiseen, se ei voinut päätellä, että sähköinen viestintä olisi tuonut mukanaan suoraa kilpailua postitse tapahtuvan jakelun markkinoilla.
19

Yhteenvetokertomuksen 12.9.1 kohdassa komissio totesi, että Slovenian järjestelmässä viljelijät voivat lisätä viljelyalaa koskevaan ilmoitukseen pääasiallisesti viljelyalaa ympäröiviä pitkiä ja kapeita niittykaistaleita, minkä vuoksi maatilan viljelylohkojen graafisista pinta-aloista tulee tukikelpoisia. Kertomuksen mukaan tämä voi johtaa mittaamisen epätarkkuuteen ja täten sellaisten lohkojen huomioon ottamiseen, joilla ei ole viljelylohkon vähimmäiskokoa, joka on Sloveniassa 0,1 hehtaaria yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 796/2004 (EUVL L 141, s. 18) 14 artiklan 4 kohdan ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta 30.11.2009 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1122/2009 (EUVL L 316, s. 65) 13 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Havainnollistaakseen graafisen viljelylohkon keinotekoista muotoa komissio viittasi lohkoon nro 127810, joka nimitettiin ”Medjaksi” (jäljempänä Medja-lohko). Lisäksi se totesi, etteivät vaikeudet johtuneet pienistä lohkoista sinänsä, vaan sen menettelyn sopimattomuudesta, jota noudatettiin sellaisten viljelijöiden tunnistamiseksi, jotka olivat sisällyttäneet ilmoitukseensa maa-aloja saadakseen tukikelpoisiksi sellaisia lohkoja, jotka eivät ylittäneet vaadittavaa kynnystä. Yhteenvetokertomuksen mukaan on niin, että kun otetaan huomioon yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (EUVL L 30, s. 16) 30 artikla, ja kun ei ole asianmukaista tarkastusmenetelmää mainittujen viljelylohkojen löytämiseksi ja poissulkemiseksi, komissio totesi, että kyse on kyseisiä maatalousrahastoja koskevasta riskistä. Lopuksi komissio katsoi yhteenvetokertomuksen 12.9.3 kohdassa, että koska Slovenian viranomaiset eivät ole osoittaneet todeksi väitettään, jonka mukaan pitkiä ja kapeita kaistaleita on vain vakituisilla laidunaloilla, kaikki 0,10–0,15 hehtaarin suuruisia aloja koskevat graafiset viljelylohkot muodostavat riskin.
2.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet – Unionin pääomamarkkinoille pääsyä koskevat rajoitukset – Velvollisuus yksilöidä perusteluissa ne erityiset ja konkreettiset seikat, jotka oikeuttavat kyseisen toimenpiteen toteuttamisen – Päätös, joka on tehty asianomaisen tuntemassa asiayhteydessä, jonka perusteella asianomainen voi ymmärtää hänen osaltaan toteutetun toimenpiteen ulottuvuuden – Suppeiden perustelujen hyväksyttävyys (SEUT 296 artiklan toinen kohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohta; neuvoston päätös 2014/512/YUTP; neuvoston asetus N:o 833/2014) (ks. 70, 71, 75, 77, 78, 80–82 ja 84 kohta)
Vaikka jäsenvaltioiden ei tarvitse osoittaa oikeussuojan tarvetta niiden säännösten osalta, joiden kumoamista ne vaativat, unionin tuomioistuinten on siitä huolimatta silloinkin, kun jäsenvaltio on saattanut asian niiden käsiteltäväksi, todettava, ettei kanteesta ole aihetta lausua, kun vaaditulla kumoamisella ei todennäköisesti ole oikeusvaikutuksia.

Vaikka on totta, että kumoamiskanne, joka on nostettu toimesta, jonka sen toteuttaja on peruuttanut oikeudenkäynnin aikana, menettää kohteensa, lainvastaisesta toimesta nostettu kanne säilyttää sen sijaan kohteensa, jos lainvastaisuus voi toistua tulevaisuudessa kyseisen asian olosuhteista riippumatta. Tältä osin on todettava kumoamiskanteesta, jonka jäsenvaltio on nostanut komission valtiontukipäätöksen säännöksestä, jolla sitä kielletään toteuttamasta lainvastaista tukitoimenpidettä edunsaajille, että se, että kansallinen tuomioistuin on kumonnut tämän toimenpiteen oikeudenkäynnin aikana, ei poista mainitun säännöksen mahdollisen kumoamisen kaikkia oikeusvaikutuksia.

Ensinnäkin on todettava, että koska kyseessä olevaa säännöstä ei ole peruutettu eikä se näin ollen ole poistunut taannehtivasti, tästä seuraa nimittäin, että jos unionin tuomioistuimet toteaisivat oikeudenkäynnin menettäneen kohteensa ja lausunnon antamisen kanteesta raukeavan, koska kyseisen säännöksen kumoamisella ei olisi oikeusvaikutuksia, mainittu säännös säilyisi siitä huolimatta unionin oikeusjärjestyksessä. Toiseksi se, että jäsenvaltiot panevat vilpittömässä mielessä komission valtiontukipäätöksiä täytäntöön, merkitsee SEU 4 artiklan 3 kohdassa määrätyn vilpittömän yhteistyön periaatteen täytäntöönpanoa ja edellyttää, että jäsenvaltiot pyrkivät ratkaisemaan mahdolliset ongelmat siten, että perussopimuksen määräyksiä ja erityisesti sen valtiontukea koskevia määräyksiä noudatetaan täysimääräisesti Vilpittömän yhteistyön periaatteesta johtuu täten, että kyseisen jäsenvaltion olisi itse pidättäydyttävä kaikista toimista, joita voitaisiin pitää riidanalaisessa säännöksessä säädetyn kiellon kiertämisenä, jos kyseinen säännös pysyisi voimassa. Tästä seuraa, että kyseisen säännöksen kumoamisella siinä tapauksessa, että kanne osoittautuisi perustelluksi, olisi oikeusvaikutuksia.

Vielä on todettava, että koska komissio ottaa riidanalaisen säännöksen laillisuuden perustelemiseksi tähän kysymykseen yleisen ja abstraktin kannan, jonka perustelut eivät riipu nyt käsiteltävän asian olosuhteista, tästä seuraa, että jos unionin tuomioistuimet toteaisivat kyseisessä säännöksessä säädetyn vaatimuksen olevan lainvastainen, niiden olisi ratkaistava kyseessä oleva asia, jottei vastaava lainvastaisuus toistuisi.

(ks. 58, 59, 63 ja 64 kohta)
Jos jäsenvaltio vetoaa hallinnollisen menettelyn kuluessa kyseiseen arviointiperusteeseen, sen on epäselvässä tapauksessa osoitettava kiistattomasti sekä objektiivisten ja varmennettavissa olevien seikkojen perusteella, että toteutettu toimenpide kuuluu sen osakkeenomistajan aseman piiriin. Näistä seikoista on selvästi ilmettävä, että kyseinen jäsenvaltio on ennen taloudellisen edun myöntämistä tai samanaikaisesti sen kanssa päättänyt tehdä tosiasiallisesti toteutetulla toimenpiteellä sijoituksen määräysvallassaan olevaan julkiseen yritykseen. Tämän suhteen voidaan edellyttää muun muassa seikkoja, joista ilmenee, että päätös perustuu taloudellisiin arviointeihin, jotka rinnastuvat arviointeihin, joita johdonmukaisesti toimiva yksityinen sijoittaja, jonka tilanne vastaa mahdollisimman tarkasti kyseisen valtion tilannetta, olisi laatinut ennen tällaisen sijoituksen tekemistä arvioidakseen sen tulevan tuottavuuden.

Sitä vastoin kyseisen edun myöntämisen jälkeen laaditut taloudelliset arviot, kyseisen jäsenvaltion toteuttaman sijoituksen todellisen tuottavuuden toteaminen jälkikäteen tai myöhemmät perustelut tosiasiallisesti valitusta toimintatavasta eivät riitä osoittamaan sitä, että tämä jäsenvaltio olisi ennen edun myöntämistä tai samanaikaisesti sen kanssa tehnyt tällaisen päätöksen osakkeenomistajan ominaisuudessaan. Sen tutkimiseksi, vastasiko valtion toiminta markkinataloudessa järkevästi toimivan sijoittajan toimintaa, valtion toiminnan taloudellista järkevyyttä on arvioitava ottaen huomioon rahoitustukien myöntämishetkellä vallinneet olosuhteet, ja on siis syytä jättää tekemättä arviointeja, jotka perustuvat myöhemmin vallinneeseen tilanteeseen. Näin on erityisesti silloin, kun komissio tutkii, onko sellainen toimenpide valtiontukea, jota ei ole sille ilmoitettu ja jonka kyseinen julkinen yksikkö on jo toteuttanut siihen mennessä, kun komissio suorittaa tutkimuksensa.

(ks. 56, 57, 83 ja 86 kohta)