ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 6.10.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Landesgericht Salzburg – Itävalta) – CS v. Eurowings GmbH

(Asia C-613/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Lentoliikenne - Asetus (EY) N:o 261/2004 - 5 artiklan 3 kohta - Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt - Vapautus korvausvelvollisuudesta - Poikkeuksellisten olosuhteiden käsite - Lentoyhtiön henkilöstön lakko - Tytäryhtiön henkilöstön solidaarinen lakko, jolla tuetaan emoyhtiön henkilöstöä)

(2021/C 490/14)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landesgericht Salzburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: CS

Vastaaja: Eurowings GmbH

Tuomiolauselma

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että lakkoliike, jonka tarkoituksena on esittää työntekijöiden palkkoja ja/tai sosiaalietuuksia koskevia vaatimuksia ja johon on ryhdytty lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan henkilöstön ammattijärjestön kehotuksesta solidaarisesti tarkoituksena tukea lakkoliikettä, joka on aloitettu kyseisen lentoliikenteen harjoittajan emoyhtiötä vastaan ja johon osa tämän tytäryhtiön lennon toteuttamisen kannalta läsnäololtaan välttämättömästä henkilöstöstä osallistuu ja joka jatkuu lakkokehotuksen antaneen ammattijärjestön alun perin ilmoittaman ajankohdan jälkeen, vaikka emoyhtiön kanssa on tällä välin päästy sopimukseen, ei kuulu tässä säännöksessä tarkoitetun poikkeuksellisen olosuhteen käsitteen piiriin.

(1) EUVL C 35, 1.2.2021.
1)

Kun Ruotsin kuningaskunta ei ole huolehtinut siitä, että Lyckselen, Malån ja Pajalan taajamien jätevedet käsitellään biologisesti tai vastaavalla tavalla ennen vesistöön johtamista, se ei ole noudattanut yhdyskuntajätevesien käsittelystä 21.5.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/271/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 22.10.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1137/2008, 4 artiklan, luettuna yhdessä direktiivin 91/271, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1137/2008, 10 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, ja kun Ruotsin kuningaskunta ei ole toimittanut Euroopan komissiolle oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn aikana tietoja, joita komissio tarvitsi voidakseen arvioida, täyttivätkö Habon ja Törebodan taajamien jätevedenpuhdistamot direktiivin 91/271, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1137/2008, mukaiset vaatimukset, Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut SEU 4 artiklan 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
1)

Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24 49 artiklaa, kyseisen direktiivin liitteessä V olevan C osan 7 ja 8 kohtaa sekä 10 kohdan a alakohtaa, luettuina yhdessä mainitun direktiivin 33 artiklan sekä kyseisen direktiivin 18 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja avoimuusperiaatteen kanssa, on tulkittava siten, että hankintailmoituksessa on ilmoitettava puitejärjestelyn perusteella toimitettavien tavaroiden ennakoitu määrä ja/tai arvo sekä niiden enimmäismäärä ja/tai enimmäisarvo ja että puitejärjestelyn vaikutukset lakkaavat kyseisen rajan saavuttamisen jälkeen.
C 349/11

Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 15.7.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Conseil d’État – Ranska) – BEMH ja Conseil national des centres commerciaux (CNCC) v. Premier ministre, Ministère de l’Economie, des Finances et de la Relance ja Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales

(Asia C-325/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Direktiivi 2006/123/EY - 14 artiklan 6 alakohta - Sijoittautumisvapaus - Kaupallisen toiminnan harjoittamista koskeva lupa, jonka myöntää kollegiaalinen elin - Lautakunta, joka koostuu muun muassa elinkeinoelämää edustavista pätevistä henkilöistä - Henkilöt, jotka saattavat olla luvan hakijan kanssa kilpailevia toimijoita tai edustaa niitä - Kielto)

(2021/C 349/14)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Kantajat: BEMH ja Conseil national des centres commerciaux (CNCC)

Vastaajat: Premier ministre, Ministère de l’Economie, des Finances et de la Relance ja Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales

Tuomiolauselma

Palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY 14 artiklan 6 alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään asianomaisen talousalueen elinkeinoelämää edustavien pätevien henkilöiden mukanaolosta kollegiaalisessa elimessä, jolla on toimivalta antaa lausunto kaupallisen toiminnan harjoittamista koskevan luvan myöntämisestä, vaikka nämä henkilöt eivät osallistu lupahakemusta koskevaan äänestykseen vaan ainoastaan tekevät selkoa elinkeinoelämän tilanteesta ja hankkeen vaikutuksista elinkeinoelämään kyseisellä alueella, siltä osin kuin hakijan nykyiset tai potentiaaliset kilpailivat osallistuvat mainittujen henkilöiden nimittämiseen.

(1) EUVL C 339, 12.10.2020.
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 20.5.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht – Saksa) – L.R. v. Saksan liittotasavalta

(Asia C-8/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue - Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto - Turvapaikkapolitiikka - Direktiivi 2013/32/EU - Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevat yhteiset menettelyt - Kansainvälistä suojelua koskeva hakemus - Tutkimatta jättämisen perusteet - 2 artiklan q alakohta - Käsite ”myöhempi hakemus” - 33 artiklan 2 kohdan d alakohta - Se, että jäsenvaltio jättää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkimatta sellaisen aiemman hakemuksen hylkäyksen johdosta, jonka asianomainen on tehnyt kolmannessa valtiossa, joka on tehnyt Euroopan unionin kanssa sopimuksen niistä perusteista ja menettelyistä, joilla ratkaistaan johonkin tämän sopimuksen sopimusvaltioista jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva valtio - Norjan kuningaskunnan tekemä lainvoimainen päätös)

(2021/C 278/18)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

Pääasian asianosaiset

Kantaja: L.R.

Vastaaja: Saksan liittotasavalta

Tuomiolauselma

Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 33 artiklan 2 kohdan d alakohtaa, luettuna yhdessä sen 2 artiklan q alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa säädetään mahdollisuudesta jättää tutkimatta mainitun direktiivin 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettu kansainvälistä suojelua koskeva hakemus, jonka on tälle jäsenvaltiolle tehnyt sellainen kolmannen maan kansalainen tai kansalaisuudeton henkilö, jonka kolmannelle valtiolle – joka panee kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 täytäntöön niistä perusteista ja menettelyistä, joilla ratkaistaan jäsenvaltiossa tai Islannissa tai Norjassa jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva valtio, tehdyn Euroopan yhteisön sekä Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välisen sopimuksen – Julistukset, mukaisesti – tekemän aiemman hakemuksen pakolaisaseman myöntämisestä tämä kolmas valtio oli hylännyt.

(1) EUVL C 87, 16.3.2020.
Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 17.3.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Ard-Chúirt – Irlanti) – UH v. An tAire Talmhaíochta, Bia agus Mara, Éire ja An tArd-Aighne

(Asia C-64/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - SEUT 288 artikla - Direktiivi 2001/82/EY - Eläinlääkkeitä koskevat yhteisön säännöt - 58, 59 ja 61 artikla - Eläinlääkkeiden ulommissa päällyksissä, sisäpakkauksissa ja pakkausselosteissa ilmoitettavat tiedot - Velvollisuus ilmaista tiedot kaikilla sen jäsenvaltion, jossa tuotteet saatetaan markkinoille, virallisilla kielillä - Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään tietojen ilmaisemisesta vain toisella jäsenvaltion virallisista kielistä - Kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu kanne, jossa vaaditaan toteamaan, että jäsenvaltio ei ole pannut direktiiviä 2001/82/EY asianmukaisesti täytäntöön ja että toimivaltaisten viranomaisten on muutettava kansallista lainsäädäntöä)

(2021/C 180/02)

Oikeudenkäyntikieli: iiri

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Ard-Chúirt

Pääasian asianosaiset

Kantaja: UH

Vastaajat: An tAire Talmhaíochta, Bia agus Mara, Éire ja An tArd-Aighne

Tuomiolauselma

SEUT 288 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin, joka toteaa kansallisessa oikeudessa tätä tarkoitusta varten säädetyssä menettelyssä, että jäsenvaltio, jonka tuomioistuin se on, ei ole noudattanut velvollisuuttaan panna eläinlääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/82/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 31.3.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2004/28/EY, asianmukaisesti täytäntöön, kieltäytyy antamasta tuomioistuinratkaisua, jonka mukaan kyseinen jäsenvaltio ei ole pannut mainittua direktiiviä asianmukaisesti täytäntöön ja sen on korjattava puute, sillä perusteella, että kansallinen lainsäädäntö on sen mielestä sopusoinnussa eläinlääkkeistä ja direktiivin 2001/82 kumoamisesta 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/6, jolla kyseinen direktiivi kumotaan ja jonka soveltaminen alkaa 28.1.2022, kanssa.

(1) EUVL C 162, 11.5.2020.
Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 29.4.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg – Saksa) – AR v. Stadt Pforzheim

(Asia C-56/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Liikenne - Ajokortti - Vastavuoroinen tunnustaminen - Ajokortin peruuttaminen muun kuin sen myöntäneen jäsenvaltion alueella - Ajokorttiin tehty merkintä siitä, ettei se ole voimassa kyseisen jäsenvaltion alueella)

(2021/C 278/23)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

Pääasian asianosaiset

Valittaja: AR

Vastapuoli: Stadt Pforzheim

Tuomiolauselma

Ajokorteista 20.12.2006 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2006/126/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 28.11.2011 annetulla komission direktiivillä 2011/94/EU, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltio, joka on tehnyt kyseisen direktiivin 11 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla päätöksen, jolla se kieltäytyy tunnustamasta toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin pätevyyttä sillä perusteella, että sen haltija on syyllistynyt rikkomukseen, joka on tapahtunut silloin, kun hän on oleskellut tilapäisesti ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella kyseisen ajokortin myöntämisen jälkeen, tekee myös kyseiseen ajokorttiin merkinnän, jonka mukaan ajokortin haltijalla ei ole oikeutta kuljettaa ajoneuvoa sen alueella, vaikka ajokortin haltija ei ole muuttanut asumaan kyseisen jäsenvaltion alueella vakinaisesti direktiivin 2006/126, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2011/94, 12 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.

(1) EUVL C 209, 22.6.2020.
—

kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään järjestelmästä, jossa lentoliikenteen harjoittajat ja matkanjärjestäjät siirtävät ja toimivaltaiset viranomaiset käsittelevät kaikkien EU:n sisäisisten lentojen ja muilla liikennemuodoilla unionin alueella kyseiseen jäsenvaltioon, kyseisestä jäsenvaltiosta tai sen kautta suoritettavien kuljetusten PNR-tietoja terrorismirikosten ja vakavan rikollisuuden torjumiseksi, vaikka kyseessä olevaan jäsenvaltioon ei kohdistu todellista ja konkreettista tai ennakoitavissa olevaa terrorismiuhkaa. Tällaisessa tilanteessa direktiivillä 2016/681 käyttöön otettua järjestelmää on sovellettava ainoastaan sellaisten lentojen ja/tai kuljetusten PNR-tietojen siirtoon ja käsittelyyn, jotka liittyvät muun muassa tiettyihin reitteihin tai matkustusjärjestelyihin tai tiettyihin lentoasemiin, asemiin tai merisatamiin, joiden osalta on olemassa viitteitä, jotka voivat oikeuttaa tämän soveltamisen. Asianomaisen jäsenvaltion tehtävänä on valita ne EU:n sisäiset lennot ja/tai muilla liikennevälineillä unionin alueella suoritettavat kuljetukset, joiden osalta tällaisia viitteitä on olemassa, ja tarkastella mainittua soveltamista säännöllisesti uudelleen näiden lentojen ja kuljetusten valinnan perusteena olleiden olosuhteiden kehityksen mukaan sen varmistamiseksi, että tämän järjestelmän soveltaminen näihin lentoihin ja/tai kuljetuksiin rajoittuu aina siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä, ja
2)

SEUT 325 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä Luxemburgissa 26.7.1995 allekirjoitetun ja EU-sopimuksen K.3 artiklan perusteella tehdyn Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 2 artiklan kanssa, ja päätöstä 2006/928 on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle tai käytännölle, jonka mukaan korruptiota ja arvonlisäveropetoksia koskevat tuomiot, joita ei ole antanut ensimmäisessä oikeusasteessa tällaisiin asioihin erikoistuneet ratkaisukokoonpanot tai muutoksenhakuasteessa ratkaisukokoonpanot, joiden jokainen jäsen on nimitetty arpomalla, ovat ehdottoman pätemättömiä, joten asianomaiset korruptiota tai arvonlisäveropetoksia koskevat asiat on mahdollisen lainvoimaisia tuomioita koskevan ylimääräisen muutoksenhakun johdosta käsiteltävä uudelleen ensimmäisessä ja/tai toisessa oikeusasteessa, kun kyseisen kansallisen lainsäädännön tai käytännön soveltaminen on omiaan luomaan systeemisen riskin siitä, että unionin taloudellisia etuja vahingoittavia vakavia petosrikoksia tai yleensä korruptiorikoksia jää rankaisematta. Velvollisuus varmistaa, että tällaisista rikoksista määrätään tehokkaita ja ennalta ehkäiseviä rikosoikeudellisia seuraamuksia, ei vapauta ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta velvollisuudesta tarkistaa, onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattuja perusoikeuksia noudatettu tarpeellisella tavalla, mutta kyseinen tuomioistuin ei voi soveltaa perusoikeuksien suojan kansallista standardia, johon sisältyy tällainen systeemisen rankaisematta jäämisen riski.
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 20.1.2022 – Valittajana Romania sekä muina osapuolina Euroopan komissio ja Unkari

(Asia C-899/19 P) (1)

(Muutoksenhaku - Toimielimiä koskeva oikeus - Kansalaisaloite - Asetus (EU) N:o 211/2011 - 4 artiklan 2 kohdan b alakohta - Ehdotetun kansalaisaloitteen rekisteröinti - Edellytys siitä, että tämä ehdotus ei selvästi ylitä Euroopan komission toimivaltaa tehdä ehdotus unionin säädökseksi perussopimusten soveltamiseksi - Päätös (EU) 2017/652 - Kansalaisaloite ”Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” - Osittainen rekisteröinti - SEU 5 artiklan 2 kohta - Annetun toimivallan periaate - SEUT 296 artikla - Perusteluvelvollisuus - Kontradiktorinen periaate)

(2022/C 119/06)

Oikeudenkäyntikieli: romania

Asianosaiset

Valittaja: Romania (asiamiehet: E. Gane, L. Liţu, M. Chicu et L.-E. Baţagoi, agents)

Muut osapuolet: Euroopan komissio (asiamiehet: aluksi I. Martínez del Peral, H. Stancu ja H. Krämer, sittemmin I. Martínez del Peral ja H. Stancu) ja Unkari (asiamiehet: M. Z. Fehér ja K. Szíjjártó)

Tuomiolauselma

1) Valitus hylätään.

2) Romania vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

3) Unkari vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 54, 17.2.2020.
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 28.10.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Consiglio di Stato – Italia) – Eco Fox Srl (C-915/19), Alpha Trading SpA unipersonale (C-916/19), Novaol Srl (C-917/19) v. Fallimento Mythen SpA (C-915/19), Ministero dell’Economia e delle Finanze, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali, Ministero dello Sviluppo economico (C-915/19–C-917/19), Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (C-915/19)

(Yhdistetyt asiat C-915/19–C-917/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Valtiontuki - Biodieselin markkinat - Tukijärjestelmä, jolla otetaan käyttöön valmisteverosta vapautetut biodieselkiintiöt - Hyväksytyn tukijärjestelmän muuttaminen - Kiintiöiden jakoperusteiden muuttaminen - Velvollisuus ilmoittaa etukäteen Euroopan komissiolle - Asetus (EY) N:o 659/1999 - 1 artiklan c alakohta - Uuden tuen käsite - Asetus (EY) N:o 794/2004 - 4 artiklan 1 kohta - Käsite ”voimassa olevan tuen muutos”)

(2022/C 2/06)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Eco Fox Srl (C-915/19), Alpha Trading SpA unipersonale (C-916/19), Novaol Srl (C-917/19)

Vastaajat: Fallimento Mythen SpA (C-915/19), Ministero dell’Economia e delle Finanze, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali, Ministero dello Sviluppo economico (C-915/19–C-917/19), Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (C-915/19)

Muut osapuolet: Oil.B Srl unipersonale, Novaol Srl (C-915/19), Fallimento Mythen SpA, Ital Bi-Oil Srl, Cereal Docks SpA, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (C-916/19 ja C-917/19)

Tuomiolauselma

SEUT 107 ja SEUT 108 artiklaa sekä [SEUT] 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999, sellaisena kuin se on muutettuna 22.7.2013 annetulla neuvoston asetuksella (EU) N:o 734/2013, sekä asetuksen N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 säännöksiä on tulkittava siten, että Euroopan komission hyväksymän biodieseliä koskevan kevennetyn verojärjestelmän muuttamista ei ole pidettävä uutena tukena, johon sovelletaan SEUT 108 artiklan 3 kohdan mukaista ilmoitusvelvollisuutta, kun tällä muutoksella muutetaan taannehtivasti niiden biodieselkiintiöiden jakoperusteita, joihin sovelletaan kyseisen järjestelmän nojalla alempaa valmisteverokantaa, koska kyseinen muutos ei vaikuta kyseisen tukijärjestelmän peruspiirteisiin, sellaisina kuin komissio tarkasteli niitä arvioidessaan kyseisen järjestelmän aiempien versioiden soveltuvuutta sisämarkkinoille.

(1) EUVL C 95, 23.3.2020.
1)

Unkari ei ole noudattanut — kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 33 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on säätänyt, että kansainvälistä suojelua koskeva hakemus voidaan jättää tutkimatta sillä perusteella, että hakija on saapunut asianomaisen jäsenvaltion alueelle sellaisen valtion kautta, jossa häneen ei kohdistu vainoa tai vakavan haitan vaaraa tai jossa on taattu riittävä suojelu — direktiivin 2013/32 8 artiklan 2 kohdan ja 22 artiklan 1 kohdan eikä kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/33/EU 10 artiklan 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on kansallisessa oikeudessaan säätänyt rikosoikeudellisesti rangaistavaksi kaikkien sellaisten henkilöiden menettelyn, jotka järjestötoiminnan yhteydessä tarjoavat apua turvapaikkahakemuksen tekemiseen tai jättämiseen sen alueella, jos voidaan osoittaa ilman pienintäkään perusteltua epäilystä, että kyseinen henkilö oli tietoinen siitä, ettei hakemus voinut menestyä Unkarin oikeuden nojalla — direktiivin 2013/32 8 artiklan 2 kohdan, 12 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 22 artiklan 1 kohdan eikä direktiivin 2013/33 10 artiklan 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on evännyt oikeuden lähestyä Unkarin ulkorajoja kaikilta henkilöiltä, joiden epäillään syyllistyneen tällaiseen rikokseen.
1)

Unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 211 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta luvan uusimista taannehtivin vaikutuksin koskevaan hakemukseen, joka on tehty ennen 1.5.2016, jolloin kyseistä artiklaa alettiin soveltaa kyseisen asetuksen 288 artiklan 2 kohdan mukaisesti, vaikka päätös, jolla hakemus on ratkaistu, on tehty kyseisen päivän jälkeen.
Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 8.7.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt tribunal de première instance de Namur – Belgia) – C. J. v. Région wallonne

(Asia C-830/19) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Maatalous - Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto (maaseuturahasto) - Asetus (EU) N:o 1305/2013 - Delegoitu asetus (EU) N:o 807/2014 - Nuorten viljelijöiden toiminnan aloittaminen - Maatilojen kehittäminen - Nuorille viljelijöille suunnattu yrityksen perustamistuki - Saamisen edellytykset - Vastaavuus - Toiminnan aloittaminen muuten kuin ainoana tilanpidosta vastaavana yrittäjänä - Enimmäismäärät - Vahvistaminen - Määrittämisperusteet - Maatilan standardituotos)

(2021/C 338/04)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de première instance de Namur

Pääasian asianosaiset

Kantaja: C. J.

Vastaaja: Région wallonne

Tuomiolauselma

Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1305/2013 2, 5 ja 19 artiklaa, luettuina yhdessä Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1305/2013 täydentämisestä ja siirtymäsäännöksistä 11.3.2014 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 807/2014 2 ja 5 artiklan kanssa, on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla sen ylärajan määrittämisperuste, jonka alittuessa nuori viljelijä, joka aloittaa toiminnan muuten kuin ainoana tilanpidosta vastaavana yrittäjänä, voi saada yrityksen perustamistukea, on koko maatilan bruttostandardituotos eikä yksinomaan kyseisen nuoren viljelijän kyseisestä tilasta omistaman osan bruttostandardituotos.

(1) EUVL C 27, 27.1.2020.