Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätöksen päätösosa



Asianosaiset

Asiassa T-457/09,

Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband , kotipaikka Münster (Saksa), edustajinaan aluksi asianajajat A. Rosenfeld ja I. Liebach, sittemmin asianajajat A. Rosenfeld ja O. Corzilius,

kantajana

vastaan

Euroopan komissio , asiamiehinään aluksi L. Flynn, K. Gross ja B. Martenczuk, sittemmin Flynn, Martenczuk ja T. Maxian Rusche,

vastaajana,

jossa vaaditaan kumoamaan valtiontuesta C 43/08 (ex N 390/08), jonka Saksa haluaa myöntää WestLB AG:n rakenneuudistukseen, 12.5.2009 tehty komission päätös 2009/971/EY (EUVL L 345, s. 1).

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu ensimmäinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: H. Kanninen (esittelevä tuomari) sekä tuomarit I. Pelikánová, E. Buttigieg, A. Collins ja S. Gervasoni,

kirjaaja: hallintovirkamies T. Weiler,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 6.12.2013 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

Tuomion perustelut

tuomion

Tosiseikat

1. Tuensaaja

1. Tosiseikkojen tapahtuma-aikaan WestLB AG oli Saksan liittotasavallan Nordrhein-Westfalenin osavaltioon (jäljempänä NRW:n osavaltio) sijoittautunut kansainvälinen liikepankki. WestLB:n taseen loppusumma oli 286,5 miljardia euroa (tilanne 31.12.2007), ja se oli Saksan johtavia rahoituspalveluiden tarjoajia. NRW:n ja Brandenburgin osavaltioiden (Saksa) säästöpankkien keskuspankkina se toimi säästöpankkien ja maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden välisenä yhdyssiteenä. WestLB tarjosi yleispankin koko tuote- ja palveluvalikoiman.

2. WestLB:n omistajia (jäljempänä omistajat) olivat tosiseikkojen tapahtuma-aikaan ensinnäkin kantaja eli Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband, toiseksi Rheinischer Sparkassen- und Giroverband, kolmanneksi NRW:n osavaltio, neljänneksi Landschaftsverband Westfalen-Lippe ja viidenneksi Landschaftsverband Rheinland.

3. Kantaja ja Rheinischer Sparkassen- und Giroverband ovat kaksi säästöpankkien ryhmittymää, joista ensimmäinen sijaitsee Westfalen-Lippen alueella (Saksa) ja toinen Reininmaalla (Saksa) ja jotka molemmat omistivat tosiseikkojen tapahtuma-aikaan 25,03 prosenttia WestLB:stä. NRW:n osavaltion omistusosuus WestLB:stä oli puolestaan 37,4 prosenttia. Landschaftsverband Westfalen-Lippe on Westfalen-Lippen alueen kuntien yhteenliittymä ja Landschaftsverband Rheinland Reininmaan kuntien yhteenliittymä, ja niiden molempien omistusosuus WestLB:stä oli 6,09 prosenttia.

2. WestLB:n taloudelliset vaikeudet ja roskapankista ilmoittaminen

4. WestLB:n strukturoidut portfoliosijoitukset, joiden nimellisarvo oli 23 miljardia euroa ja jotka sisälsivät myös subprime-markkinoihin liittyviä riskejä (jäljempänä 23 miljardin euron portfolio), menettivät arvoaan vuoden 2007 puolivälistä lähtien. WestLB ei onnistunut jälleenrahoittamaan portfoliota markkinoilla, joten sen täytyi konsolidoida se omaan taseeseensa ja kirjata merkittävät tappiot.

5. Omistajat päättivät 20.1.2008 pidetyssä hätäkokouksessa, että yhtäältä WestLB:hen tehdään 2 miljardin euron pääomanlisäys vuoden 2007 ennakoitujen tappioiden ja kirjanpitoon kirjattujen väliaikaisten arvonalennusten kompensoimiseksi ja että toisaalta WestLB laatii rakenneuudistussuunnitelmia ja neuvottelee mahdollisesta sulautumisesta Hessen-Thüringenin osavaltiopankin Landesbankin (jäljempänä Helaba) kanssa.

6. Saksan liittotasavalta ilmoitti 7.2.2008 Euroopan yhteisöjen komissiolle, että ilman tukitoimenpiteitä oli vaarana, ettei WestLB enää 31.3.2008 täytä lakisääteisiä pääomavaatimuksia.

7. Omistajat tekivät 8.2.2008 pääasiallisia kysymyksiä koskevan sopimuksen (Eckpunktepapier). Siinä sovittiin toimenpiteistä, jotka korvaavat 20.1.2008 suunnitellut toimenpiteet, eli selvityslaitoksen (jäljempänä roskapankki) perustamisesta, millä oli tarkoitus erottaa WestLB 23 miljardin euron portfoliosta aiheutuneista riskeistä. Saksan liittotasavalta ilmoitti sopimuksesta samana päivänä komissiolle, ja sopimus annettiin tiedoksi 27.3.2008.

8. Omistajat hyväksyivät 31.3.2008 roskapankin perustamisen, johon oli vielä saatava NRW:n osavaltion parlamentin hyväksyntä.

3. Roskapankin kuvaus

9. Roskapankin perustaminen käsitti 23 miljardin euron portfolion myynnin nimellisarvoon Irlantiin sijoittautuneelle erillisyhtiölle Phœnix Light SF Limitedille (jäljempänä Phœnix Light) 31.3.2008. Yhtiö sitoutui jatkamaan portfolion jälleenrahoitusta.

10. Saadakseen kokoon 23 miljardin euron myyntihinnan Phoenix Light laski liikkeeseen joukkovelkakirjoja portfolion nimellisarvon verran. Liikkeeseen laskettiin kahden etuoikeusluokan joukkovelkakirjoja. Ylempi etuoikeusluokka koostui Senior Notes -arvopapereista, joiden kokonaisarvo on 18 miljardia euroa. Alempi etuoikeusluokka koostui kokonaisnimellisarvoltaan 5 miljardin euron Junior Notes -arvopapereista, jotka olivat siirretyistä omaisuuseristä se osa, johon tappioiden vaikutukset ensisijaisesti kohdistuivat.

11. NRW:n osavaltio takasi Junior Notes -arvopaperien koko pääoman maksamisen takaisin niiden haltijoille. Eckpunktepapierin perusteella NRW:n osavaltio saattoi vaatia neljältä muulta omistajalta korvausta niiden WestLB:stä omistaman osuuden mukaan kaikista näin muodostetun takauksen (jäljempänä riidanalainen takaus) nojalla tehdyistä takaisinmaksuista aina 2 miljardiin euroon saakka. Jos 3 miljardin euron lisäosuuteen vedottaisiin, NRW:n osavaltiolla olisi oikeus vaatia omistajilta vastaava määrä niiden omistamia WestLB:n osakkeita. Omistajat saattoivat myös sopia käteissuorituksesta.

12. Phœnix Lightin oli maksettava riidanalaisesta takauksesta vuotuinen takausprovisio. Sen oli myös maksettava korvaus joukkovelkakirjojen haltijoille. Korvaus Phoenix Lightille siirretyistä arvopapereista kattoi nämä kustannukset ja kaikki roskapankin hallinnointikustannukset.

13. Tämän jälkeen WestLB osti Junior Notes -arvopaperit kahdesta syystä. Ensinnäkin WestLB:n tilintarkastajat katsoivat, ettei kyseisten arvopapereiden arvoa tarvinnut enää takauksen saamisen jälkeen korjata alaspäin WestLB:n taseessa (erotuksena 23 miljardin euron portfolioon). Toiseksi WestLB pystyi käyttämään Junior Notes -arvopapereita vakuutena saadakseen niiden ostoon tarvitsemansa varat.

14. WestLB osti myös Senior Notes -arvopaperit.

4. Täydentävä ilmoitus

15. Saksan liittotasavalta lähetti 11.4.2008 komissiolle täydentävän ilmoituksen roskapankista. Se ilmoitti, että roskapankki oli perustettu NRW:n osavaltiolta saadun hyväksynnän jälkeen ja että perustamiseen oli myönnetty valtiontukea, minkä vuoksi se pyysi tuen välitöntä hyväksymistä pelastustukena. Saksan liittotasavalta sitoutui esittämään komissiolle kuuden kuukauden kuluessa eli 8.8.2008 mennessä joko WestLB:n rakenneuudistussuunnitelman tai näyttöä riidanalaisen takauksen lopullisesta lakkauttamisesta. Se ilmoitti, että jälkimmäisessä tapauksessa WestLB:n olisi maksettava takaisin kaikki saamansa maksut ja kaikki takauksen taloudelliset vaikutukset kumottaisiin.

5. Riidanalaisen takauksen hyväksyminen kuuden kuukauden ajanjaksolle

16. Komissio teki 30.4.2008 päätöksen K (2008) 1628 lopullinen roskapankista, jonka Saksan liittotasavalta on perustanut WestLB:n hyväksi (tuki NN 25/2008, ex CP 15/08, jäljempänä väliaikainen päätös).

17. Komissio katsoi tässä päätöksessä ensiksi, että riidanalainen takaus oli EY 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea (väliaikaisen päätöksen 28–39 perustelukappale).

18. Toiseksi komissio huomautti, ettei edeltävässä kohdassa mainitun tuen tarkoituksena ollut poistaa jäsenvaltion taloudessa olevaa vakavaa häiriötä. Sen vuoksi ei voitu katsoa, että tuki soveltuisi yhteismarkkinoille EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla. Tutkittuaan tukea valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi annettujen yhteisön suuntaviivojen (EUVL 2004, C 244, s. 2, jäljempänä pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivat) näkökulmasta komissio katsoi kuitenkin, että se voitiin sallia EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla (väliaikaisen päätöksen 41–58 kohta).

19. Komissio totesi tästä ensinnäkin, että WestLB oli pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Se huomautti, että jos riidanalaista takausta ei olisi myönnetty, WestLB ei olisi pystynyt täyttämään lakisääteisiä pääomavaatimuksia ja sen luottoluokitus olisi heikentynyt siinä määrin, että sen olisi ollut vaikeaa saada jälleenrahoitusta ja sille olisi aiheutunut lisätappioita, jolloin se olisi saattanut joutua lopettamaan toimintansa keskipitkällä aikavälillä (väliaikaisen päätöksen 44 ja 45 perustelukappale).

20. Toiseksi komissio totesi, että riidanalainen takaus vastasi ”pääomalainaa”, jonka ansiosta WestLB pystyi edelleen täyttämään lakisääteiset pääomavaatimukset ja siis jatkamaan toimintaansa. Komissio huomautti, että takaus noudatti pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettuja rajauksia, sillä se oli annettu kuuden kuukauden ajanjaksolle ja se oli luonteeltaan palautettavaa, minkä lisäksi siihen sisältyvä tuki rajoittui määrään, joka oli välttämätön toiminnan jatkumisen varmistamiseksi (väliaikaisen päätöksen 47–49, 52, 54 ja 55 perustelukappale).

21. Kolmanneksi komissio huomautti, että myönnetty tuki oli perusteltavissa vakavilla sosiaalisilla syillä, sillä ei ollut huomattavia kielteisiä heijastusvaikutuksia ja se oli ensimmäinen pelastamis- tai rakenneuudistustuki, jonka WestLB sai kymmenen edeltävän vuoden aikana, joten se oli pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa vaaditun mukainen (väliaikaisen päätöksen 56 ja 57 perustelukappale).

22. Väliaikaisen päätöksen päätösosassa komissio totesi, että riidanalainen takaus oli EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka oli pantu täytäntöön vastoin EY 88 artiklan 3 kohtaa mutta joka soveltui yhteismarkkinoille EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Se ilmoitti, että Saksan liittotasavallan oli toimitettava sille 8.8.2008 mennessä joko WestLB:n rakenneuudistussuunnitelma tai näyttöä riidanalaisen takauksen täydellisestä lakkauttamisesta. Komissio huomautti, että Saksan liittotasavalta oli sitoutunut siihen, että viimeksi mainitussa tapauksessa riidanalaista takausta koskeva ”NRW:n osavaltion ja Phoenix Lightin välinen sopimus” purettaisiin. WestLB:n olisi tästä syystä maksettava takaisin kaikki sopimuksen nojalla saamansa maksut.

23. Komissio hyväksyi kyseisen tuen 8.8.2008 saakka ja totesi, että jos Saksan liittotasavalta toimittaa sille uskottavan rakenneuudistussuunnitelman, tuki voitaisiin lähtökohtaisesti hyväksyä siihen saakka, kun suunnitelmaa koskeva lopullinen päätös olisi tehty.

6. Roskapankin jatkamista koskeva ilmoitus ja tutkinta

24. Komissio, Saksan liittotasavalta, WestLB ja omistajat olivat säännöllisesti yhteydessä toisiinsa rakenneuudistussuunnitelman laatimiseksi. Kantaja väittää, että komissio esitti WestLB:n ja omistajien kanssa 15.7.2008 pidetyssä kokouksessa suunnitelmalle hyväksymisedellytykset, joiden mukaan sillä piti pystyä vähentämään WestLB:n taseen loppusumma puoleen ja muuttamaan omistajarakennetta tietyissä määräajoissa.

25. Saksan liittotasavalta ilmoitti 8.8.2008 päivätyllä kirjeellään komissiolle aikomuksestaan muuttaa roskapankin rakenne pysyväksi rakenteeksi. Ilmoitukseen oli liitetty WestLB:n rakenneuudistussuunnitelma (jäljempänä alkuperäinen rakenneuudistussuunnitelma) ja omistajien tekemä pääasiallisia kysymyksiä koskeva sopimus (jäljempänä Eckpunktevereinbarung).

26. Alkuperäisessä rakenneuudistussuunnitelmassa esiteltiin muun muassa WestLB:n taseen loppusumman pienentämiseen ja toiminnan supistamiseen tähtääviä keskeisiä toimenpiteitä ja omistajarakenteen muutos, jolla taattiin, ettei enemmistö osakkeista ollut enää 30.9.2009 omistajien hallussa (omistajat ja Saksan liittotasavalta sitoutuivat ilmoittamaan tästä komissiolle tarkemmin 31.12.2008 mennessä).

27. Eckpunktevereinbarungin mukaan omistajat sitoutuivat ratkaisemaan WestLB:n vaikeudet tavalla, jolla taataan Saksan osavaltiopankkien alan kestävä uudistus. Ne ilmoittivat aikomuksestaan esittää komissiolle 31.12.2008 mennessä muutetun rakenneuudistussuunnitelman, joka sisältää alkuperäistä rakenneuudistussuunnitelmaa pidemmälle meneviä vähentämistoimia ja jossa otetaan huomioon omistajarakenteen muutos.

28. Komissio lähetti 1.10.2008 Saksan liittotasavallalle kirjeen, joka sisälsi kehotuksen esittää huomautuksia EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisesti (Valtiontuki C 2 (ex N 43/08) – WestLB – Saksa (EUVL C 390/08, s. 322; jäljempänä aloittamispäätös)) ja jossa se ilmoitti tälle päätöksestään aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu muodollinen tutkintamenettely (jäljempänä muodollinen tutkintamenettely) ”WestLB:n julkisten osakkaiden WestLB:n hyväksi toteuttamasta riskisuojasta”.

29. Komissio vahvisti aloittamispäätöksessä ensiksi väliaikaisessa päätöksessä tekemänsä arvion valtiontuen olemassaolosta (aloittamispäätöksen 34 ja 35 perustelukappale) ja mahdollisuudesta tutkia sen soveltuvuutta yhteismarkkinoille yksinomaan EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Se katsoi, ettei subprime-markkinoiden kriisi ollut vielä aiheuttanut EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettua vakavaa häiriötä taloudessa (aloittamispäätöksen 43 ja 45 perustelukappale). Komissio jatkoi, että koska Saksan liittotasavalta aikoi muuttaa roskapankin rakenteen pysyväksi rakenteeksi, kyseistä tukea oli tästä lähtien tarkasteltava rakenneuudistustukena (aloittamispäätöksen 33 perustelukappale).

30. Tämän jälkeen komissio esitti epäilynsä siitä, noudattaako alkuperäinen rakenneuudistussuunnitelma pelastus- ja rakenneuudistussuuntav iivoja, ja totesi tarvitsevansa lisätietoja asiasta (aloittamispäätöksen 47 perustelukappale).

31. Komissio totesi tästä, ettei WestLB aikonut muuttaa liiketoimintamalliaan, vaikka se oli osoittautunut puutteelliseksi pitkällä aikavälillä. Yhtiön elinkelpoisuuden takaamiseksi saatettiin siis tarvita rajumpia muutoksia. Komissio huomautti, että WestLB:n vaikeudet johtuivat todennäköisesti sen omistajarakenteesta ja omistajien erisuuntaisista intresseistä, ja esitti epäilynsä siitä, onko toiminnan strateginen uudelleensuuntaaminen mahdollista ennen rakenteellisten ongelmien ratkaisemista. Komissio suhtautui myönteisesti siihen, että alkuperäisessä rakenneuudistussuunnitelmassa pyrittiin muuttamaan omistajarakennetta, sillä se voisi johtaa WestLB:n liiketoimintamallin muutokseen. Suunnitelma ei kuitenkaan sisältänyt tähän liittyviä konkreettisia toimenpiteitä, joten ei voitu määrittää, pystyttäisiinkö sen avulla palauttamaan pankin elinkelpoisuus (aloittamispäätöksen 48–50 perustelukappale).

32. Komissio kehotti lopuksi osapuolia, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa, mutta ainoastaan Saksan liittotasavalta teki niin 24.11.2008.

33. Saksan liittotasavalta pyysi 16.12.2008 lykkäystä määräaikaan, jossa sen oli ilmoitettava WestLB:n omistajarakenteen muuttamiseen liittyvistä konkreettisista toimenpiteistä. Komissio lykkäsi määräaikaa 31.3.2009 saakka.

34. Kantajan mukaan komissio esitti Saksan liittotasavallan kanssa 31.3.2009 pitämässään kokouksessa etenemissuunnitelman, joka sisälsi edellytyksiä, jotka oli täytettävä ennalta määritellyssä aikataulussa, jotta roskapankkirakenteesta voitaisiin tehdä pysyvä rakenne, ja ilmoitti, että se saattaisi tehdä kielteisen päätöksen 13.5.2009.

35. Komissio keskusteli 6–8.4.2009 Saksan liittotasavallan, WestLB:n ja omistajien kanssa pankin rakenneuudistuksesta ja edellytyksistä, jotka oli täytettävä kielteisen päätöksen välttämiseksi.

36. Saksan liittotasavalta esitti 30.4.2009 rakenneuudistussuunnitelman, joka sisälsi alkuperäiseen rakenneuudistussuunnitelmaan verrattuna tiettyjä muutoksia, joista oli keskusteltu komission kanssa (jäljempänä lopullinen rakenneuudistussuunnitelma).

37. Mainitussa suunnitelmassa esiteltiin ensiksi WestLB:n omistajarakenteen muutos, joka oli tarkoitus toteuttaa 31.12.2008 mennessä (esimerkiksi aiesopimuksella). WestLB asetettaisiin myyntiin kokonaisena tai yksittäisinä itsenäisinä yksikköinä tarjouskilpailumenettelyssä, joka aloitettaisiin ennen 31.8.2010, jotta myynti tulisi tietyin edellytyksin voimaan viimeistään 1.1.2012.

38. WestLB:n myymisen helpottamiseksi suunnitelma sisälsi rationalisointiin liittyviä toimenpiteitä, joilla vähennettäisiin kustannuksia ja riskejä ja suunnattaisiin liiketoimintaa uudelleen, eli useita toimipaikkoja lakkautettaisiin ja taseen loppusummaa ja riskipainotettuja omaisuuseriä pienennettäisiin 25 prosenttia 31.3.2010 mennessä ja 50 prosenttia maaliskuun 2011 loppuun mennessä suhteessa vuoden 2007 tilanteeseen.

39. Kyseisessä suunnitelmassa esitettiin myös useiden WestLB:n liiketoimintojen lopettamista tai vähentämistä.

7. Riidanalainen päätös

40. Komissio teki 12.5.2009 päätöksen 2009/971/EY valtiontuesta C 43/08 (ex N 390/08), jonka Saksa haluaa myöntää WestLB:n rakenneuudistukseen.

41. Saksan liittotasavalta ilmoitti 29.5.2009 päivätyllä kirjeellä komissiolle, että sen mielestä päätöksessä oli virheitä ja epätarkkuuksia etenkin 41 perustelukappaleessa, jossa todetaan seuraavaa:

”– – Kaikki – – [alkuperäisen] rakenneuudistussuunnitelman muutokset käsiteltiin komission kanssa, [Saksan liittotasavalta] hyväksyi ne, ja sen jälkeen ne esitettiin komissiolle 30 päivänä huhtikuuta 2009 rakenneuudistussuunnitelman muutoksena. Kolme viidestä [omistajasta] ei kuitenkaan ole vielä virallisesti vahvistanut [lopullista rakenneuudistussuunnitelmaa]. Siksi [lopullista] rakenneuudistussuunnitelmaa ei voi pitää sitovana, vaikka [Saksan liittotasavalta] ja omistajat ovat hyväksyneet sen. Menettelyn aikana komissio totesi, että omistajat eivät noudattaneet aikataulua ja viivästyttivät menettelyä. Siksi komissio pitää välttämättömänä tiettyjen ehtojen liittämistä päätökseensä.”

42. Saksan liittotasavalta väittää, että kyseisen perustelukappaleen toiseksi viimeinen virke on virheellinen, sillä ”määräajan lykkääminen oli perusteltu ja komissio oli hyväksynyt sen”.

43. Komissio ehdotti 10.6.2009 Saksan liittotasavallalle perustelukappaleen toiseksi viimeisen virkkeen muuttamista, jossa oli ainoastaan kyse täsmennyksestä, seuraavasti:

”Menettelyn aikana komissio totesi, että omistajat eivät pystyneet noudattamaan hyväksytyn rakenneuudistussuunnitelman alkuperäistä aikataulua ja että päätöksentekoelinten aikataulut viivästyttivät menettelyä.”

44. Saksan liittotasavalta ilmoitti 22.6.2009 päivätyllä sähköpostiviestillä hyväksyvänsä uuden sanamuodon, ja komissio oikaisi 28.7.2009 päätöstä 2009/971. Se lähetti Saksan liittotasavallalle kyseisen oikaisun samanaikaisesti päätöksen oikaistun toisinnon (EUVL L 345, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös) kanssa.

45. Komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä ensiksi, että se oli jo väliaikaisessa päätöksessä todennut, että roskapankin toteuttaminen sisälsi WestLB:lle myönnettyä valtiontukea, ja että kyseisen tuen määrä vastasi hyvin todennäköisesti riidanalaisen takauksen nimellisarvoa (5 miljardia euroa) siinä vaiheessa, kun roskapankin väliaikaisesta rakenteesta on siirrytty pysyvään rakenteeseen (riidanalaisen päätöksen 52, 54–58 ja 60 perustelukappale).

46. Toiseksi komissio katsoi, toisin kuin se oli tehnyt väliaikaisessa päätöksessä ja aloittamispäätöksessä, että kyseisen tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille voitiin tutkia EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla.

47. Komission mukaan lähestymistavan muutos johtui siitä, että aloittamispäätöksen tekemisen jälkeen se oli todennut tiedonannossa, joka koski valtiontukisääntöjen soveltamista maailmanlaajuisen finanssikriisin seurauksena rahoituslaitosten suhteen toteutettuihin toimenpiteisiin (EUVL 2008, C 270, s. 8; jäljempänä finanssikriisin johdosta toteutettuja toimenpiteitä koskeva tiedonanto), tiedonannossa nimeltä ”Rahoituslaitosten pääomapohjan vahvistaminen tämänhetkisessä finanssikriisissä: tuen rajaaminen välttämättömään vähimmäismäärään ja suojatoimet kilpailun kohtuuttoman vääristymisen estämiseksi” (EUVL 2009, C 10, s. 2) sekä tiedonannossa, joka koski arvoltaan alentuneiden omaisuuserien käsittelyä yhteisön pankkisektorilla, että toimenpiteet pankkien tukemiseksi ovat omiaan poistamaan Saksan taloutta uhkaavan vakavan häiriön (riidanalaisen päätöksen 61 ja 62 perustelukappale).

48. Komissio huomautti kuitenkin, että – kuten se oli todennut edellä mainituissa tiedonannoissa – finanssikriisin yhteydessä myönnettyjen tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille oli arvioitava pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti siten, että huomioon otetaan rahoitusmarkkinoiden järjestelmäkriisi (riidanalaisen päätöksen 63 perustelukappale).

49. Kolmanneksi komissio tutki tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Se totesi, että pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti sen oli tutkittava ensiksi, oliko olemassa rakenneuudistussuunnitelmaa, jolla WestLB:n pitkän aikavälin elinkelpoisuus voitaisiin palauttaa, seuraavaksi, rajoittuiko tuki kestoltaan ja määrältään täysin välttämättömään ja osallistuiko WestLB huomattavalla tavalla rakenneuudistuskustannusten kattamiseen, ja lopuksi, vääristikö tuki kilpailua yhteisen edun vastaisella tavalla. Komissio muistutti myös, että se saattoi asettaa tuensaajalle tiettyjä ehtoja (riidanalaisen päätöksen 65 perustelukappale).

50. Komissio tutki ensimmäiseksi lopullisessa rakenneuudistussuunnitelmassa tarkoitetut toimenpiteet ja totesi, että niillä pystyttiin palauttamaan WestLB:n pitkän aikavälin elinkelpoisuus (riidanalaisen päätöksen 66–75 perustelukappale).

51. Tämän jälkeen se katsoi, että WestLB:n osuus rakenneuudistuskustannuksista oli merkittävä ja vastasi mahdollisimman suurta osaa ja että tuen määrä oli rajattu välttämättömään (riidanalaisen päätöksen 76 ja 79 perustelukappale).

52. Riidanalaisen päätöksen 80–87 perustelukappaleessa komissio tutki vielä, sisälsikö lopullinen rakenneuudistussuunnitelma toimenpiteitä, joilla voitiin minimoida kilpailijoihin mahdollisesti kohdistuvat haitalliset vaikutukset, ja 88 perustelukappaleessa se totesi, että ”vastasuoritteet” olivat oikeassa suhteessa kilpailua vääristävään vaikutukseen ja minimoivat näitä vaikutuksia mahdollisimman paljon.

53. Edellä esitetyn perusteella komissio katsoi, että tuki soveltui yhteismarkkinoille tietyin edellytyksin (riidanalaisen päätöksen 89 perustelukappale).

54. Riidanalaisen päätöksen päätösosa kuuluu seuraavasti:

”1 artikla

Takauksen muodossa oleva suuruudeltaan 5 miljardin euron tuki, jonka [Saksan liittotasavalta] haluaa myöntää [WestLB:lle], soveltuu yhteismarkkinoille, edellyttäen että 2 artiklassa ja liitteessä mainitut ehdot täyttyvät.

2 artikla

1. [Lopullinen rakenneuudistussuunnitelma] on pantava täytäntöön kokonaisuudessaan kaikki liitteessä esitetyt ehdot mukaan lukien ja ilmoitetun aikataulun mukaisesti.

2. Komissio voi, jos tämä on tarpeen – – [Saksan liittotasavallan] riittävästi perustellusta hakemuksesta

a) myöntää pidennystä – – määräajoille tai

b) luopua poikkeuksellisissa olosuhteissa yhdestä tai useammasta – – ehdosta, muuttaa niitä tai korvata ne.

– –”

55. Riidanalaisen päätöksen liite kuuluu seuraavasti:

”2 artiklan 1 kohtaan

– –

2.1. – – omistajat – – myyvät WestLB:n kokonaisena tai osina – – 31 päivään joulukuuta 2011 mennessä.

2.2. – – omistajat aloittavat – – tarjouskilpailumenettelyn viimeistään 31 päivänä elokuuta 2010 ja tekevät viimeistään 31 päivänä elokuuta 2011 kauppasopimuksen ostajan kanssa, niin että myynti tulee voimaan viimeistään 31 päivään joulukuuta 2011. Perustelluissa tapauksissa komissio voi hyväksyä rajoitettuun menettelyyn perustuvan myynnin tai osavaltiopankkien konsolidoinnin toteuttamisen – –.

3.1. Suhteessa WestLB:n 31 päivänä joulukuuta 2007 laaditun tarkastetun taseen loppusummaan – – taseen kokonaisloppusummaa vähennetään 31 päivään maaliskuuta 2010 mennessä yhteensä 25 prosenttia ja 31 päivään maaliskuuta 2011 mennessä yhteensä 50 prosenttia – –.

– –

4.1. WestLB:n ydinliiketoiminnat eriytetään, ja viimeistään 30 päivänä lokakuuta 2009 muodostetaan seuraavat – – segmentoidut – – osa-alueet:

a) Transaction Banking,

b) säästöpankkien kanssa tehtävä yhteistyö ja lainat keskisuurille yrityksille (Verbund/Mittelstand),

c) yritysasiakkaat, pääomamarkkinat ja strukturoitu rahoitus.

4.2. [Nämä] osa-alueet myydään yhdessä tai erikseen viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2011.

4.3. Myyntiin saakka minkään [kyseisen] osa-alueen liiketoiminnan laajentamista ei sallita lisäostoin tai yhteenliittymin muiden yritysten kanssa – –.

– –

4.5. – – pääomamarkkinatoimintoihin sovelletaan myyntiin saakka seuraavia rajoituksia:

– –

4.6. – – yritysasiakkaisiin ja strukturoituun rahoitukseen sovelletaan myyntiin saakka seuraavia rajoituksia:

– –

5.1. Kaikki jäljempänä mainitut – – osuudet myydään kokonaisuudessaan mahdollisimman pian, viimeistään – – 2010: [16 osuutta lueteltu]

– –

5.8. Myyntiin saakka WestLB ei suorita hybridipääomavälineisiin liittyviä maksuja tappiotilanteessa. Nämä välineet osallistuvat myös tappioihin, jos WestLB:n taseeseen kirjattaisiin tappio tilanteessa, jossa oman pääoman rahastoja ei pureta.

6.1. WestLB myydään kokonaisena tai osina avoimessa, läpinäkyvässä ja syrjimättömässä tarjouskilpailumenettelyssä noudattaen [riidanalaisen päätöksen liitteen] 2.1 ja 2.2 kohdassa määrättyjä määräaikoja.

6.2. Tarjouskilpailumenettelyyn saavat osallistua kaikki potentiaaliset koti- ja ulkomaiset ostajat. – –

– –

6.4. Tarjoajan on

a) oltava – – omistajista riippumaton kolmas osapuoli;

b) oltava sellainen, että sen voidaan kohtuudella olettaa saavan kaikki tarvittavat luvat, joita toimivaltaiset – – viranomaiset edellyttävät – –,

c) sovelluttava rahoitusasemaltaan ja erityisesti luottoluokitukseltaan varmistamaan kestävällä tavalla [WestLB:n] maksukyky.

6.5. Segmentoitujen osa-alueiden täysimittaista myyntiä pidetään parempana vaihtoehtona kuin pelkkää äänioikeuksien enemmistön siirtoa – –. [Pelkkä siirto] sallitaan vain, jos tarjouskilpailumenettelyssä ei ole tehty tarjousta yhden tai useamman segmentoidun osa-alueen täysimittaisesta haltuunotosta. [Komissiolle] tiedotetaan sopimuksen tekemisestä, ja se varaa oikeuden tehdä vastalause.

6.6. – – rajoitettuun menettelyyn perustuvan myynnin tai osavaltiopankkien konsolidoinnin mahdollisuus komission hyväksynnällä pysyy ennallaan. Tällöin tähänastisista omistajista voi tulla vähemmistöomistajia, jos ne luopuvat määräysvallasta [WestLB:ssä].

6.7. Osa-alueet ja toiminnot, joita ei ole myyty – –, lopetetaan 31 päivään joulukuuta 2011 mennessä lopullisesti, tai ne päättyvät tästä ajankohdasta lähtien niiden perustana olevan liiketoiminnan keston mukaisesti.

– –

[Riidanalaisen päätöksen] 2 artiklan 2 kohtaan

Soveltaessaan [riidanalaisen päätöksen] 2 artiklan 2 kohdassa olevaa tarkastusehtoa komissio kiinnittää asianmukaista huomiota tarjousehtoihin ja pääomamarkkinatilanteeseen.”

8. WestLB:n tilanteen kehittyminen riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen

56. Riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen 23 miljardin euron portfolion arvo alentui siinä määrin, ettei riidanalaisella takauksella voitu enää varmistaa, että WestLB pystyisi noudattamaan lakisääteisiä pääomavaatimuksia. Komissio hyväksyi 7.10.2009 tekemällään päätöksellä väliaikaisesti 6,4 miljardin euron suuruisen uuden takauksen myöntämisen WestLB:lle EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla (valtiontuki N 531/2009; EUVL C 305, s. 4). Saksan liittotasavalta sitoutui esittämään uusia rakenneuudistustoimenpiteitä 30.11.2009 mennessä.

57. Saksan liittotasavalta ilmoitti 10.12.2009 komissiolle WestLB:n hyväksi toteutetusta 3 miljardin euron pääomanlisäyksestä ja miljardin euron lisätakauksesta, joiden tarkoituksena oli siirtää uuteen roskapankkiin nimellisarvoltaan 85,1 miljardin euron varat. Komissio hyväksyi toimenpiteet väliaikaisesti 22.12.2009 tekemällään päätöksellä.

58. Saksan liittotasavalta ilmoitti 15.12.2009 komissiolle muutetusta rakenneuudistussuunnitelmasta (jäljempänä omaisuuden realisointia koskeva suunnitelma).

59. Komissio teki 20.12.2011 uuden päätöksen WestLB:n hyväksi vuodesta 2007 vuoden 2011 loppuun toteutetuista tukitoimenpiteistä (valtiontuet C 40/2009 ja C 43/2008; jäljempänä vuoden 2011 lopullinen päätös). Tässä päätöksessä komissio kumosi riidanalaisen päätöksen (vuoden 2011 lopullisen päätöksen 3 artikla). Se tutki valtiontukioikeuden näkökulmasta yhteisesti kaikkia WestLB:n hyväksi vuodesta 2007 joulukuuhun 2011 toteutettuja pääomanlisäyksiä ja myönnettyjä takauksia, myös riidanalaista takausta. Komissio totesi, että nämä rakenneuudistustuet soveltuivat yhteismarkkinoille EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla, ellei omaisuuden realisointia koskevassa suunnitelmassa tarkoitettujen toimenpiteiden toteuttamisesta muuta johdu.

Menettely

60. Kantaja nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 13.11.2009 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jolla se vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista.

61. Unionin yleiseen tuomioistuimeen saapui samana päivänä myös kantajan toimittama erillinen asiakirja, jolla se teki välitoimia koskevan hakemuksen, jossa vaadittiin riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä. Välitoimista päättävä tuomari hylkäsi hakemuksen asiassa WestfälischLippischer Sparkassen-und Giroverband vastaan komissio (T-457/09 R, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) 18.3.2011 antamallaan määräyksellä ja määräsi lisäksi, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

62. Komissio ilmoitti unionin yleiselle tuomioistuimelle 26.4.2012 päivätyllä kirjeellä vuoden 2011 lopullisen päätöksen tekemisestä ja totesi, että päätöksen tekemisen johdosta ”kantajalla ei enää ollut oikeussuojan tarvetta, jos sellaista oli ollut alun perinkään”. Se ei kuitenkaan selittänyt toteamuksensa perusteena olleita syitä.

63. Unionin yleinen tuomioistuin kehotti työjärjestyksensä 64 artiklassa tarkoitettujen prosessinjohtotoimien yhteydessä kantajaa esittämään huomautuksensa vuoden 2011 lopullisen päätöksen vaikutuksista käsiteltävään kanteeseen.

64. Kantaja noudatti kehotusta 11.6.2012 päivätyllä kirjeellä.

65. Unionin yleinen tuomioistuin kehotti prosessinjohtotoimien yhteydessä 28.11.2012 päivätyllä kirjeellä komissiota esittämään huomautuksensa kantajan 11.6.2012 päivätystä kirjeestä.

66. Komissio vastasi kehotukseen 11.1.2013 päivätyllä kirjeellä. Se vaati kirjeessä unionin yleistä tuomioistuinta toteamaan, ettei kanteesta ollut enää tarpeen lausua, ja perusteli vaatimuksensa.

67. Kantaja esitti 4.4.2013 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa komission esittämästä lausunnon antamisen raukeamista koskevasta vaatimuksesta.

68. Unionin yleinen tuomioistuin palautti 16.10.2013 tekemällään päätöksellä ja ensimmäisen jaoston ehdotuksesta asian laajennetun ensimmäisen jaoston käsiteltäväksi työjärjestyksen 14 artiklan 1 kohdan ja 51 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla.

69. Unionin yleinen tuomioistuin (laajennettu ensimmäinen jaosto) päätti 24.10.2013 antamallaan määräyksellä, että se käsittelee komission lausunnon antamisen raukeamista koskevan vaatimuksen pääasian yhteydessä.

70. Unionin yleinen tuomioistuin esitti 31.10.2013 prosessinjohtotoimien yhteydessä joitakin kirjallisia kysymyksiä asianosaisille ja muille osapuolille, ja nämä vastasivat asetetussa määräajassa.

71. Unionin yleinen tuomioistuin (laajennettu ensimmäinen jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn.

72. Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 6.12.2013 pidetyssä istunnossa.

Asianosaisten vaatimukset

73. Kantaja vaatii kanteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen ja

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

74. Komissio vaatii vastineessaan, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset osin puuttuvat ja se on osin perusteeton, ja

– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

75. Komissio vaatii 26.4.2012 päivätyssä kirjeessään, että unionin yleinen tuomioistuin

– antaa kantajalle mahdollisuuden ilmoittaa, haluaako se luopua kanteesta,

– jos kantaja ei luovu kanteesta, toteaa, että kanne on tullut tarkoituksettomaksi.

76. Kantaja vaatii 11.6.2012 päivätyssä kirjeessään, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää komissio vaatimuksen siitä, että unionin yleinen tuomioistuin toteaa, ettei riita-asialla ole enää kohdetta,

– toissijaisesti, jos se katsoo, että riidanalaisesta päätöksestä nostettu kanne on tullut tarkoituksettomaksi, sallii kantajan kanneperusteiden ja vaatimusten mukauttamisen siten, että niissä vaaditaan tästä lähtien vuoden 2011 lopullisen päätöksen osittaista kumoamista siltä osin kuin se korvaa riidanalaisen päätöksen.

77. Komissio vaatii 11.1.2013 päivätyssä kirjeessään, että unionin yleinen tuomioistuin

– toteaa, että lausunnon antaminen kanteesta raukeaa,

– hylkää kantajan vaatimuksen kanneperusteiden ja vaatimusten mukauttamisesta ja

– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

78. Kantaja vaatii 4.4.2013 päivätyssä kirjeessä, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää komission vaatimuksen lausunnon antamisen raukeamisesta,

– jos se toteaa, että lausunnon antaminen kanteesta raukeaa, velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja

– pitää istunnon asianosaisten kuulemiseksi.

Oikeudellinen arviointi

1. Tutkittavaksi ottaminen

Kantajan asiavaltuus

79. Aivan aluksi on todettava, että julkisoikeudellisen oikeushenkilön asemassa oleva kantaja voi oikeussubjektina nostaa kumoamiskanteen EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla, kuten se perustellusti väittää. Koska riidanalainen päätös on osoitettu ainoastaan Saksan liittotasavallalle, kyseisen määräyksen mukaisesti on kuitenkin selvitettävä, koskeeko päätös kantajaa erikseen, mutta on selvää ja asianosaisten kesken riidatonta, että se koskee kantajaa suoraan.

80. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätös voi koskea erikseen muita kuin niitä, joille se on osoitettu, ainoastaan silloin, kun tämä päätös vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan näin ollen yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu, on yksilöity (asia 25/62, Plaumann v. komissio, tuomio 15.7.1963, Kok., s. 197, Kok. Ep. I. s. 181 ja asia C-78/03 P, komissio v. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, tuomio 13.12.2005, Kok., s. I-10737, 33 kohta).

81. Kantaja väittää, että koko riidanalainen päätös koskee sitä erikseen edeltävässä kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Se esittää tästä useita huomautuksia, jotka voidaan koota kahden pääasiallisen perustelun alle, joista ensimmäisen mukaan kantaja oli mukana toteuttamassa toimenpidettä, jonka komissio luonnehti riidanalaisessa päätöksessä valtiontueksi, ja joista toisen mukaan kyseinen päätös koskee kantajaa erikseen omistajana.

82. Komission mukaan riidanalainen päätös koskee kantajaa ainoastaan osittain. Se väittää tästä yhtäältä, ettei kantaja voi perustaa asiavaltuuttaan asemaansa elimenä, joka toteutti päätöksessä valtiontueksi luonnehditun toimenpiteen. Toisaalta komissio väittää, että kantajaa omistajana koskevat erikseen ainoastaan riidanalaisen päätöksen liitteessä mainitut ehdot, jotka liittyvät omistajien velvollisuuteen myydä WestLB riippumattomalle kolmannelle (jäljempänä myyntivelvoite).

Ensimmäinen perustelu, jonka mukaan kantaja on osallistunut riidanalaisessa päätöksessä valtiontueksi luokitellun toimenpiteen toteuttamiseen

83. Oikeuskäytännöstä johtuu, että päätös voi koskea erikseen julkisoikeudellisen oikeushenkilön, joka ei ole jäsenvaltio ja joka on toteuttanut komission lopullisessa päätöksessä valtiontueksi luonnehditun toimenpiteen (jäljempänä tuen myöntäjä), oikeudellista asemaa, jos päätös estää sitä käyttämästä haluamallaan tavalla sille myönnettyjä toimivaltuuksia, joihin kuuluu muun muassa kyseisen tuen myöntäminen (ks. vastaavasti asia T-214/95, Vlaamse Gewest v. komissio, tuomio 30.4.1998, Kok., s. II-717, 29 kohta ja yhdistetyt asiat T-127/99, T-129/99 ja T-148/99, Diputación Foral de Álava ym. v. komissio, tuomio 6.3.2002, Kok., s. II-1275, 50 ja 51 kohta).

84. Kantaja väittää, että se on osallistunut riidanalaisessa päätöksessä valtiontueksi luonnehditun toimenpiteen toteuttamiseen ja että se toteutti toimenpiteen omaa toimivaltaansa käyttäessään. Sen mukaan riidanalainen päätös estää sitä käyttämästä tätä toimivaltaansa, johon käsiteltävässä asiassa kuuluu riidanalaisen takauksen myöntäminen. Kanne olisi näin ollen otettava tutkittavaksi edeltävässä kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.

85. Komissio ei ole kirjelmissään kiistänyt, että kantajaa voidaan pitää riidanalaisessa päätöksessä tarkastellun tuen myöntäjänä. Se huomauttaa, ettei kantajalla ole omaa intressiä, mikä oikeuskäytännön mukaan estää sitä nostamasta pätevästi kannetta tuen myöntäjänä. Unionin yleisen tuomioistuimen 31.10.2013 esittämiin kysymyksiin antamassaan vastauksessa ja istunnossa komissio kuitenkin väitti, ettei kantajaa voitu pitää tuen myöntäjänä. Komission mukaan riidanalaisessa päätöksessä tutkitun tuen myönsi WestLB:lle yksinomaan NRW:n osavaltio.

86. Riidanalaisen päätöksen, joka koskee ainoastaan ”suuruudeltaan 5 miljardin euron tukea” (ks. edellä 54 kohta), päätösosasta ilmenee, että riidanalainen takaus on ainoa kyseisessä päätöksessä muodollisesti valtiontueksi luonnehdittu toimenpide.

87. On siis tutkittava, voidaanko katsoa, että kantaja on myöntänyt osan kyseisestä tuesta.

88. Tästä on aluksi todettava, että Junior Notes -arvopapereiden mahdollisille ostajille tarkoitetun riidanalaisen takauksen myönsi muodollisesti NRW:n osavaltio, eivät muut omistajat (jäljempänä muut omistajat), sillä muut omistajat, kantaja mukaan luettuna, osallistuisivat ainoastaan omistajille aiheutuvien maksujen kattamiseen, jos riidanalaiseen takaukseen vedottaisiin.

89. Riidanalaisen päätöksen 24 perustelukappaleesta ilmenee, että Junior Notes ‑arvopapereiden ostajat voivat vaatia NRW:n osavaltiolta taloudellista korvausta, jos niille aiheutuisi kyseisten arvopapereiden arvon alenemiseen liittyvää tappiota, mutta riidanalaisen päätöksen tai asiakirja-aineiston perusteella ei voida katsoa, että ne voisivat vaatia jonkinlaista korvausta myös muilta omistajilta. Omistajien toimet tilanteessa, jossa riidanalainen takaus otetaan käyttöön, käsittävät niiden tekemien sopimusten nojalla ainoastaan NRW:n osavaltiolle ensimmäisestä 2 miljardin euron kustannuserästä tarjottavan korvauksen, joka vastaa niiden osuutta WestLB:n pääomasta, ja tämän ylittävistä määristä omistajat voivat antaa osavaltiolle joko WestLB:n osakkeita tai sopia käteissuorituksesta (ks. edellä 11 kohta ja riidanalaisen päätöksen 24 perustelukappale).

90. Tähän on lisättävä, että kantaja itse vahvisti unionin yleisen tuomioistuimen 31.10.2013 esittämiin kysymyksiin antamassaan vastauksessa ja istunnossa, että NRW:n osavaltio oli ainoana taannut Junior Notes -arvopapereiden nimellisarvon niiden haltijoille ja että nämä eivät voineet vaatia mitään korvauksia muilta omistajilta.

91. Toisaalta riidanalaisen päätöksen 24 ja 26 perustelukappaleesta ja väliaikaisen päätöksen 20 perustelukappaleen kolmannesta luetelmakohdasta ilmenee, että jos riidanalaiseen takaukseen vedotaan, muut omistajat eivät automaattisesti osallistu NRW:n osavaltion suorittamaan korvaukseen, vaan osavaltion on esitettävä ennakkoon korvausvaatimus. NRW:n osavaltio on siis paitsi ainoana taannut Junior Notes -arvopaperien nimellisarvon niiden haltijoille myös vastuussa riidanalaisen takauksen mahdollisesta käyttöönotosta aiheutuvien kustannusten jakamisesta omistajien kesken, jolloin sen on otettava huomioon omistajien sopimuksissaan hyväksymät enimmäisvastuut.

92. Aineellisesti on todettava, että – kuten asianosaiset totesivat istunnossa – WestLB on riidanalaisen takauksen saaja, sillä sen nojalla edellä 9–14 kohdassa kuvattujen toimintojen, joilla roskapankki perustettiin, ansiosta se pystyi käytännössä poistamaan taseestaan ne varat, joiden arvo oli romahtanut, ja kirjaamaan siihen uusia varoja eli Junior Notes -arvopapereita, joiden nimellisarvo vastasi poistettujen varojen arvoa ja oli taattu. Vaikka WestLB on voinut hyötyä NRW:n osavaltion osallistumisesta riidanalaiseen takaukseen tässä yhteydessä, muiden omistajien osallistumisen ei kuitenkaan voida katsoa olleen takauksen perustamisen taustalla.

93. Näin ollen on ensinnäkin niin, että muut omistajat ovat sitoutuneet maksamaan NRW:n osavaltiolle takaisin osan riidanalaisen takauksen käyttöönotosta aiheutuvista kustannuksista (jäljempänä muiden omistajien sitoumus), mutta kyseistä sitoumusta ei voida pitää Junior Notes -arvopapereiden haltijoille tarkoitettuna vastatakauksena, toisin kuin kantaja väitti istunnossa, sillä se ei käsitä velvollisuutta suorittaa tietty prosenttimäärä Junior Notes -arvopapereiden nimellisarvosta niiden haltijoille siinä tapauksessa, että riidanalaiseen takaukseen vedotaan ja NRW:n osavaltio ei täytä sitoumustaan.

94. Toiseksi on todettava, että kun tarkastellaan sitä, vahvistaako muiden omistajien tekemä sitoumus NRW:n osavaltion vakavaraisuutta suhteessa Junior Notes ‑arvopaperien haltijoihin, kuten kantaja väitti istunnossa, asiakirja-aineiston perusteella ei voida katsoa, että muiden omistajien tekemä sitoumus vahvistaisi Junior Notes -arvopaperien haltijoiden oikeutta vaatia riidanalaisen takauksen käyttöönottoa tai antaisi heille etuoikeusaseman muihin NRW:n osavaltion velkojiin nähden, vaikka osoittautuisi, että kyseinen osavaltio, joka on alueellinen yhteisö, jonka autonomia ja julkiset valtaoikeudet perustuvat Saksan perustuslakiin, olisi maksukyvytön ja että siinä tapauksessa, että osavaltio joutuisi selvitystilaan, Saksan liittotasavalta ei olisi sisäisen oikeuden nojalla velvollinen avustamaan sitä taloudellisesti, jotta se pystyisi maksamaan velkansa.

95. Edellä esitetystä seuraa, että – kuten komissio väittää – riidanalaisella päätöksellä hyväksyttyä tukea myönsi ainoastaan NRW:n osavaltio, eikä muiden omistajien voida katsoa myöntäneen osaa tästä tuesta.

96. Tätä päätelmää eivät kyseenalaista mitkään kantajan istunnossa esittämät väitteet.

97. Kantaja väittää ensinnäkin, että komissio on itse riidanalaisessa päätöksessä luonnehtinut muut omistajat avun myöntäjiksi.

98. Tästä on ensinnäkin todettava, että se, onko kantaja tuen myöntäjä, on objektiivinen kysymys, johon annettava vastaus määräytyy riidanalaisessa päätöksessä esitettyjen tosiseikkojen perusteella, joita kantaja ei ole kiistänyt, eikä komission mahdollisesti näistä tosiseikoista tekemän arvioinnin perusteella.

99. Toiseksi on todettava, että komissio ei ollut velvollinen yksilöimään tuen myöntäjää riidanalaisessa päätöksessä. Kuten komissio perustellusti totesi istunnossa, se saattoi ainoastaan esittää syyt, joiden perusteella se katsoi, että valtio oli myöntänyt riidanalaisen takauksen julkisista varoista. Koska riidanalaisen takauksen oli myöntänyt valtio ja koska Saksan liittotasavalta ei kiistänyt julkisten varojen siirtoa hallinnollisen menettelyn missään vaiheessa, päätöksen kannalta merkitystä ei siis ollut sillä, voitiinko muita omistajia pitää tuen myöntäjinä.

100. Kolmanneksi on toki totta, että komissio huomautti riidanalaisen päätöksen 23 perustelukappaleen ensimmäisessä luetelmakohdassa, että riidanalainen takaus koostuu muun muassa ”WestLB:n omistajien kulloisenkin omistusosuuden mukaisesta takauksesta, joka kattaa WestLB:llä Phoenix Lightilta olevat saamiset 2 miljardiin euroon saakka”. Riidanalaisen päätöksen 23 perustelukappaleen neljännessä luetelmakohdassa se totesi lisäksi, että Phoenix Light maksaa ”[takaajille]” vuotuisen takausprovision takauksen tarjoamisesta. Komissio totesi kuitenkin samalla 23 perustelukappaleen kolmannessa luetelmakohdassa, että Junior Notes -arvopaperit takasi NRW:n osavaltio, minkä vuoksi ne ovat turvallisia. Vielä on muistettava, että komissio totesi väliaikaisen päätöksen päätösosassa, että jos sille ei esitetä rakenneuudistussuunnitelmaa viimeistään 8.8.2008, Saksan liittotasavalta sitoutuu siihen, että riidanalaista takausta koskeva ”NRW:n osavaltion ja Phœnix Lightin välinen sopimus” puretaan (ks. edellä 15 ja 22 kohta).

101. Toiseksi kantaja väitti istunnossa, ettei NRW:n osavaltio olisi päättänyt taata Junior Notes -arvopaperien nimellisarvoa, jos muut omistajat eivät olisi tehneet sitoumuksia. Sitoumukset olivat siis riidanalaisen takauksen ennakkoedellytys.

102. Tästä on todettava, ettei kantaja ole esittänyt väitteelleen mitään näyttöä. Ei voida siis todentaa, olisiko NRW:n osavaltio päättänyt myöntää riidanalaisen takauksen, jos muut omistajat eivät olisi tehneet sitoumuksia.

103. EY 87 artiklan 1 kohdassa ei joka tapauksessa tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan niiden vaikutusten perusteella (ks. asia C-487/487/06 P, British Aggregates v. komissio, tuomio 22.12.2008, Kok., s. I-10515, 85 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin ollen ne subjektiiviset s yyt, joiden vuoksi NRW:n osavaltio suostui ainoana takaamaan Junior Notes -arvopaperien nimellisarvon niiden haltijoille, eivät vaikuta sen selvittämiseen, onko muiden omistajien sitoumuksesta huomattavaa hyötyä WestLB:lle ja voidaanko sitä pitää pankille tarkoitettuna valtiontukena.

104. Kolmanneksi kantaja väitti istunnossa, että NRW:n osavaltio suostui ainoana takaamaan Junior Notes -arvopaperien nimellisarvon siksi, että se oli ainoa käytännössä mahdollinen vaihtoehto. Koska näitä arvopapereita voitiin kaupata kansainvälisillä rahoitusmarkkinoilla, niihin liittyvän takauksen oli kantajan mukaan oltava oikeudellisesti riittävän yksinkertainen ja sen avulla sijoittajien, jotka eivät voineet laatia yksityiskohtaisia analyyseja tämäntyyppisen arvopaperin ostotoimenpiteistä, oli sekä pystyttävä helposti yksilöimään takaaja että voitava kääntyä vaatimuksineen yhden ainoan takaajan puoleen, jos takaus pantaisiin täytäntöön.

105. Tältä osin on suoralta kädeltä hylättävä väite siitä, että sijoittajat eivät laadi yksityiskohtaisia analyyseja ostaessaan arvopapereita kansainvälisiltä rahoitusmarkkinoilta. Väite on täysin perusteeton, minkä lisäksi se ei ole uskottava, sillä vähimmäistason huolellisuusvelvoite koskee jokaista sijoittajaa ja erityisesti niitä sijoittajia, jotka päättävät toimia kansainvälisillä rahoitusmarkkinoilla niihin kohdistuvan vakavan kriisin aikana.

106. Lisäksi on todettava, ettei kantajan väitteestä käy ilmi, miksi ei voitu harkita muita vaihtoehtoja, jotka olisivat olleet Junior Notes -arvopaperien haltijoiden kannalta yhtä helppoja.

107. Väitteen perusteella ei nimittäin käy selväksi, miksi Junior Notes -arvopapereiden haltijat eivät olisi pystyneet määrittämään helposti näiden arvopapereiden takaajia ja kohdistamaan vaatimuksensa yhteen niistä, jos takaus olisi otettu käyttöön, joko siinä tapauksessa, että kaikki omistajat olisivat myöntäneet yhden yhteisvastuullisen takauksen kunkin arvopaperin nimellisarvon tietylle osalle samalla, kun NRW:n osavaltio olisi yksinomaisesti taannut nimellisarvon loppuosan, tai siinä tapauksessa, että olisi sovittu vastatakuiden järjestelmästä, jossa muut omistajat olisivat kattaneet tietyn prosenttiosuuden osavaltion vastuusta, jos tämä olisi jättänyt takauksen maksamatta. Nämä kaksi vaihtoehtoista järjestelmää, joiden ohella olisi voitu sopia sisäisesti kustannusten jakaantumisesta takauksen mahdollisen täytäntöönpanon tapauksessa, olisivat voineet sisältää Junior Notes -arvopapereiden haltijoille tarkoitetun lisäedun toisin kuin muiden omistajien tekemä sitoumusjärjestelmä.

108. Joka tapauksessa sillä, oliko omistajien valitsema järjestelmä, jolla taattiin Junior Notes -arvopaperien nimellisarvo, ainoa mahdollinen vaihtoehto, ei ole merkitystä sen selvittämisessä, tuottiko muiden omistajien sitoumus etua WestLB:lle, jonka komissio oli riidanalaisessa päätöksessä määritellyt tuensaajaksi. Näin ollen kyseinen seikka ei vaikuta myöskään siihen, voidaanko omistajia pitää kyseisen tuen myöntäjinä.

109. Edellä esitetyn perusteella on katsottava, ettei ole osoitettu, että riidanalainen päätös koskee kantajaa erikseen kyseisen tuen myöntäjän ominaisuudessa.

Toinen perustelu, jonka mukaan riidanalainen päätös koskee kantajaa erikseen omistajana

110. Kantaja väittää, että riidanalainen päätös ja kaikki päätökseen sisältyvät ehdot koskevat sitä erikseen omistajana.

111. Komissio myöntää, että myyntivelvoite koskee kantajaa erikseen omistajan ominaisuudessa. Se kiistää sen sijaan, että muut riidanalaisen päätöksen ehdot koskivat kantajaa erikseen.

112. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että ellei henkilö voi vedota oikeussuojan tarpeeseen, joka olisi erillinen sellaisen yrityksen oikeussuojan tarpeesta, jota unionin toimi koskee ja josta kyseinen henkilö omistaa osuuden, tämä ei voi puolustaa etujaan tämän toimen osalta muutoin kuin käyttämällä oikeuksiaan tämän yrityksen, jolla on kanneoikeus, osuuden omistajana (ks. vastaavasti asia T-597/97, Euromin v. neuvosto, tuomio 20.6.2000, Kok., s. II-2419, 50 kohta; yhdistetyt asiat T-443/08 ja T-455/08, Freistaat Sachsen ja Land Sachsen-Anhalt v. komissio, tuomio 24.3.2011, Kok., s. II‑1311, 62 kohta ja asia T-261/11, European Goldfields v. komissio, määräys 27.3.2012, 21 kohta).

113. Onkin siis tutkittava, onko kantajalla WestLB:n oikeussuojan tarpeesta erillinen oikeussuojan tarve riidanalaisen päätöksen kumoamiseen.

114. Kantaja väittää, että sillä on WestLB:n oikeussuojan tarpeesta erillinen oikeussuojan tarve, sillä riidanalaisessa päätöksessä se velvoitetaan luopumaan omistusoikeudestaan ja suostumaan pankin radikaaliin rakenneuudistukseen, johon kuuluu myös taseen loppusumman pienentäminen 50 prosentilla, mikä pienentää huomattavasti osakkeen arvoa.

115. Aluksi on todettava, että – kuten komissiokin myöntää – kantajalla on WestLB:n oikeussuojan tarpeesta erillinen oikeussuojan tarve myyntivelvoitteen osalta.

116. Kyseinen velvoite koskee nimittäin ainoastaan omistajia, joiden on asetetun määräajan kuluessa luovuttava omistusoikeudestaan WestLB:ssä, jotta pankille myönnetty tuki, joka on välttämätön sen rakenneuudistuksen kannalta, voitaisiin hyväksyä. WestLB:n ei sen sijaan tarvitse ryhtyä mihinkään toimiin velvoitteen nojalla, sillä velvoite ei vaikuta pankin varallisuuteen eikä sido sitä tietynlaiseen markkinakäyttäytymiseen.

117. Riidanalaisen päätöksen muista ehdoista, joihin kuuluvat muun muassa WestLB:n taseen loppusumman pienentäminen, on sen sijaan ensinnäkin todettava, että ne liittyvät pankin liiketoimintaan ja sen omaisuuden myyntiin asettamiseen tai realisointiin. WestLB olisi voinut esittää riidanalaisesta päätöksestä nostetussa kanteessa haluamansa väitteet näiden ehtojen lainvastaisuudesta tai tarpeettomuudesta.

118. Tämän jälkeen on huomattava, että komissio toteaa, että saksalaisen osakeyhtiön omistajalla on päätöksentekoon osallistumista koskevien oikeuksien lisäksi ainoastaan oikeus osuuteen yhtiön voitosta sekä oikeus mahdolliseen ylijäämään yrityksen omaisuuden realisoinnin yhteydessä, eikä kantaja kiistä tätä. On siis katsottava, että Saksan oikeuden nojalla omistajan asema ei anna oikeutta yrityksen varallisuuteen. Yrityksen taseen yhteissumman pienentämistä koskevat ehdot eivät näin ollen voi vaikuttaa omistajien oikeuksiin.

119. Lisäksi on todettava, että kantajan esittämä väite, jonka mukaan osakeyhtiön omistajat voivat nostaa unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen kaikista komission päätöksistä, jotka vaikuttavat kielteisesti kyseisen yhtiön osakkeen arvoon, on ristiriidassa edellä 112 kohdassa tarkoitetun oikeuskäytännön kanssa, joten se on hylättävä.

120. Edellä esitetyn perusteella on todettava, että kantajan oikeussuojan tarve ei ole erillinen WestLB:n oikeussuojan tarpeesta riidanalaisen päätöksen niiden ehtojen osalta, jotka eivät koske myyntivelvoitetta ja joihin kuuluu muun muassa WestLB:n taseen loppusumman pienentäminen, joten riidanalainen päätös ei koske kantajaa erikseen tältä osin. Sen sijaan kyseinen päätös koskee kantajaa erikseen siltä osin kuin riidanalaisen takauksen edellytyksenä on myyntivelvoitteen noudattaminen.

Päätelmä kantajan asiavaltuudesta

121. Edellä esitetystä seuraa, että kantajalla on asiavaltuus riidanalaisen päätöksen kumoamiseen ainoastaan siihen sisältyvän myyntivelvoitteen osalta.

122. Kantajan esittämät perusteet ja perustelut, joilla se tukee vaatimustaan riidanalaisen päätöksen kumoamisesta, voidaan näin ollen tutkia ainoastaan siltä osin kuin niillä pyritään osoittamaan, että myyntivelvoite on sisällytetty lainvastaisesti kyseisen päätöksen liitteeseen, ja ne on muilta osin jätettävä tutkimatta.

Kantajan oikeussuojan tarve

123. Aivan aluksi on todettava, että komissio hyväksyi vuoden 2011 lopullisessa päätöksessä riidanalaisen takauksen lisäksi kuusi tukitoimenpidettä sillä edellytyksellä, että omaisuuden realisointia koskevaa suunnitelmaa noudatetaan. Nämä kuusi toimenpidettä luetellaan kyseisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan b–g alakohdassa.

124. Omaisuuden realisointia koskevaan suunnitelmaan, joka korvaa lopullisen rakenneuudistussuunnitelman, sisältyy WestLB:n toiminnan lakkauttaminen ja, kuten komissio väittää ja mitä kantaja ei ole riitauttanut, seuraavat toimenpiteet:

– tiettyjen WestLB:n toimintojen erottaminen yksiköksi (Verbundbank), joka toimii palveluntarjoajana NRW:n ja Brandenburgin osavaltioiden säästöpankeille ja näiden asiakkaille

– WestLB:n useiden toimialojen ja omistusosuuksien myynti

– kaikkien muiden WestLB:n portfolioiden lopullinen siirtäminen EAA-nimiseen uuteen roskapankkiin

– palvelu- ja salkunhoitopankin perustaminen; pankin nimi on väliaikaisesti SPM Bank ja myöhemmin Portigon, ja sen tehtävänä on tarjota palveluja EAA:lle ja Verbundbankille

– WestLB:n yleispankkitoimintaa koskevan toimiluvan rajoittaminen perumalla tiettyjä toimilupia.

125. Kuten komissio vahvisti istunnossa, on siis katsottava, että omaisuuden realisointia koskeva suunnitelma sisältää WestLB:n toimintojen järjestelmällisen purkamisen sekä niistä osan siirtämisen Verbundbankille, jotta voidaan varmistaa niiden säästöpankkien kannalta strategisten palvelujen jatkuvuus, joiden kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden yhteyselimenä WestLB toimi tosiseikkojen tapahtuma-aikaan keskuspankin ominaisuudessaan.

126. Omaisuuden realisointia koskevassa suunnitelmassa ei sen sijaan esitetä WestLB:n omistajarakenteen yleistä muuttamista ennen sen omaisuuden realisointia eikä kielletä omistajia pitämästä sen jälkeen itsellään osuuksia WestLB:n tiettyjä toimintoja jatkavista yhtiöistä, kuten Verbundbankista, EEA:sta tai palvelu- ja salkunhoitopankista, jonka nimi oli ensin SPM Bank ja myöhemmin Portigon.

127. Komissio toteaa tästä, eikä kantaja sitä kiistä, että Verbundbank siirrettiin Helaballe 1.7.2012 ja että siirtosopimuksen nojalla kantajasta tuli Helaban omistaja ja siten välillisesti Verbundbankin osaomistaja.

128. Tässä tosiasiallisessa yhteydessä on tarkasteltava komission esittämää lausunnon antamisen raukeamista koskevaa vaatimusta, jonka mukaan kantajalla ei ollut oikeussuojan tarvetta riidanalaisen päätöksen kumoamiseen vuoden 2011 lopullisen päätöksen tekemisen jälkeen.

129. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kanteen kohdetta koskevan kantajan oikeussuojan tarpeen on oltava olemassa kannetta nostettaessa, tai muuten kanne jätetään tutkimatta. Lisäksi kantajalla on oltava intressi asian voittamiseen tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka, tai muuten lausunnon antaminen asiassa raukeaa (ks. vastaavasti asia 14/63, Forges de Clabecq v. korkea viranomainen, tuomio 16.12.1963, Kok., s. 719 ja 748 ja asia C-362/05 P, Wunenburger v. komissio, tuomio 7.6.2007, Kok., s. I-4333, 42 kohta).

130. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kumoamiskanteesta ei ole myöskään tarpeen lausua enää silloin, kun kantaja on menettänyt intressin riidanalaisen toimen kumoamiseen oikeudenkäynnin aikana tapahtuneen seikan vuoksi, minkä vuoksi tämän toimen kumoamisella sinänsä ei voi enää olla oikeusvaikutuksia (ks. asia T-475/475, Dow AgroSciences ym. v. komissio, tuomio 9.9.2011, Kok. s., II-5937, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

131. Kuten kantaja kuitenkin perustellusti väittää, kantajalla voi olla edelleen perusteltu intressi saada peruutettu toimi kumotuksi, koska peruuttamisella ei ole samoja oikeudellisia seurauksia kuin sillä, että unionin yleinen tuomioistuin mahdollisesti kumoaa toimen. Toimielimen toimen peruuttaminen ei nimittäin tarkoita lainvastaisuuden myöntämistä, ja peruuttaminen saa aikaan vaikutuksensa peruuttamishetkestä alkaen, kun taas toimen kumoaminen vaikuttaa takautuvasti (ks. edellä 130 kohdassa mainittu asia Dow AgroSciences ym. v. komissio, tuomion 68 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

132. Kun toimi kumotaan, toimen toteuttaneen toimielimen on toteutettava tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Nämä toimenpiteet tarkoittavat muun muassa sitä, että kumoamistuomiossa todetut lainvastaisuuksien vaikutukset korjataan. Näin saadaan toimielin muuttamaan kantajan olosuhteet tarkoituksenmukaisiksi tai välttämään samanlaisen päätöksen tekeminen (ks. edellä 130 kohdassa mainittu asia Dow AgroSciences ym. v. komissio, tuomion 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

133. Kuten edellä 59 kohdassa todetaan, vuoden 2011 lopullisella päätöksellä kumottiin riidanalainen päätös ja siten samalla kaikki siihen sisältyneet ehdot. Komissio ei kuitenkaan ole peruuttanut riidanalaista päätöstä. Näin ollen sillä on edelleen oikeusvaikutuksia kantajan tilanteeseen sen voimaantuloajankohdan ja kumoamisajankohdan välisen ajanjakson (12.5.2009–20.12.2011) osalta. Kuten kantaja perustellusti väittää, se velvoitettiin riidanalaisessa päätöksessä luopumaan osuudestaan WestLB:ssä tällä ajanjaksolla. Päätöksen kumoamisella voi siis olla sinänsä vaikutuksia kantajan oikeusasemaan niin, että sen oikeussuojan tarve säilyy (ks. vastaavasti edellä 130 kohdassa mainittu asia Dow AgroSciences ym. v. komissio, tuomion 70 kohta).

134. Komissio esittää kaksi perustelua tämän päätelmän kyseenalaistamiseksi.

135. Komissio korostaa ensiksi, ettei myyntivelvoitetta pantu täytäntöön, koska WestLB:lle ei onnistuttu löytämään ostajaa, eikä velvoite sisälly enää omaisuuden realisointia koskevaan suunnitelmaan, sillä kantajasta tuli lisäksi Helaban ja sitä kautta Verbundbankin osaomistaja. Komission mukaan tästä seuraa, ettei riidanalaisen päätöksen mahdollinen kumoaminen vaikuttaisi kantajan oikeusasemaan myyntivelvoitteen osalta. Koska kanne voidaan ottaa tutkittavaksi ainoastaan myyntivelvoitetta koskevilta osilta, kantaja ei voisi saada etua, vaikka kanne hyväksyttäisiin.

136. Tästä on todettava, että kantajalla oli myyntivelvoite yli kahden vuoden ajan. Sitä ei toki pantu täytäntöön käytännössä. Kantajalla säilyy kuitenkin intressi vaatia riidanalaisen päätöksen kumoamista siltä osin kuin siinä asetetaan sille tämä velvoite.

137. Kantaja voi nimittäin säilyttää intressin vaatia sitä suoraan koskevan toimen kumoamista saadakseen unionin tuomioistuimet toteamaan, että sitä kohtaan on menetelty lainvastaisesti, jotta tällainen toteamus voisi toimia mahdollisen vahingonkorvauskanteen, jolla pyrittäisiin korjaamaan riittävällä tavalla riidanalaisella toimella aiheutettu vahinko, perustana (ks. vastaavasti asia T-299/05, Shanghai Excell M & E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision v. neuvosto, tuomio 18.3.2009, Kok., s. II-565, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

138. Tämä on tilanne käsiteltävässä asiassa, sillä kantajalle on syntynyt kuluja, jotka liittyvät sen WestLB:stä omistaman osuuden myyntiin, vaikka myyntiä ei loppujen lopuksi tapahtunutkaan. Toisin kuin komissio väittää, nämä kustannukset johtuvat riittävän suoraan riidanalaisesta päätöksestä, ja vaikka WestLB:stä on tehty eri päätöksiä finanssikriisin johdosta, ei ole syytä katsoa, että olisi mahdotonta määrittää kohtuullisesti niiden kulujen osuus, joita kantajalle aiheutui myyntiin liittyvistä toimenpiteistä.

139. Tässä tilanteessa kantaja säilyttää intressin saada riidanalaisen päätöksen lainvastaisuus todetuksi, sillä yhtäältä tämä toteaminen sitoisi unionin tuomioistuimia vahingonkorvauskannetta käsiteltäessä ja toisaalta se voisi muodostaa perustan mahdolliselle oikeudenkäynnin ulkopuolisille komission ja kantajan välisille neuvotteluille, joilla pyrittäisiin korjaamaan kantajan kärsimä vahinko (ks. vastaavasti edellä 137 kohdassa mainittu asia Shanghai Excell M & E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision v. neuvosto, tuomion 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

140. Komission perustelun hyväksyminen merkitsisi lisäksi sitä, että samalla hyväksyttäisiin, että sellaiset toimielinten toimet, jotka ne itse kumoavat kumoamiskanteen nostamisen jälkeen mutta ennen kuin unionin yleinen tuomioistuin on antanut lopullisen ratkaisun, eivät olisi lainkaan tuomioistuinvalvonnan piirissä, jos niitä ei ole pantu täytäntöön. On kuitenkin katsottava, että tällainen tilanne on ristiriidassa SEUT 263 artiklan tarkoituksen kanssa; tämän artiklan mukaan unionin tuomioistuimet tutkivat Euroopan parlamentin ja neuvoston yhdessä toteuttamien toimien sekä neuvoston, komission ja Euroopan keskuspankin (EKP) toimien laillisuuden, suosituksia ja lausuntoja lukuun ottamatta, samoin kuin Euroopan parlamentin sellaisten toimien laillisuuden, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin. Unioni on nimittäin oikeusyhteisö, koska sekä sen jäsenvaltiot että sen toimielimet ovat sellaisen valvonnan alaisia, jonka kohteena on niiden toteuttamien toimien yhteensoveltuvuus perustuslakia vastaavan asiakirjan eli perustamissopimuksen ja sen perusteella johdetun lainsäädännön kanssa (ks. vastaavasti edellä 137 kohdassa mainittu asia Shanghai Excell M & E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision v. neuvosto, tuomion 56 ja 57 kohta).

141. Komission ensimmäinen perustelu, jolla se pyrkii kyseenalaistamaan päätelmän siitä, että kantajalla on edelleen oikeussuojan tarve, on siis hylättävä.

142. Toiseksi komissio väittää, ettei kantajalla ole enää oikeussuojan tarvetta riidanalaisen päätöksen kumoamiseen siksi, että kaikki kielteiset vaikutukset, joita päätökseen sisältyvistä ehdoista olisi voinut aiheutua sen oikeusasemaan, aiheutuvat myös vuoden 2011 lopullisesta päätöksestä.

143. Tältä osin on riittävää todeta, että – toisin kuin komissio väittää – vuoden 2011 lopullinen päätös ei aiheuta kaikkia edellisessä kohdassa tarkoitettuja kielteisiä vaikutuksia. Päätöksessä ei nimittäin aseteta kantajalle myyntivelvoitetta ja sallitaan sen näin ollen ainakin lähtökohtaisesti omistaa osuuksia WestLB:stä irrotetuista toiminnoista.

144. On siis hylättävä myös komission toinen perustelu, jonka tarkoituksena on kyseenalaistaa päätelmä siitä, että kantajan oikeussuojan tarve säilyy.

145. Edellä esitetyn perusteella on todettava, että kantaja on säilyttänyt oikeussuojan tarpeensa. Komission esittämä vaatimus lausunnon antamisen raukeamisesta on näin ollen hylättävä.

146. Näin ollen ei ole tarpeen tutkia kantajan vaatimusta, joka koskee perusteiden ja vaatimusten mukauttamista vuoden 2011 lopullisen päätöksen hyväksymisen jälkeen siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin katsoisi, ettei riidanalaisesta päätöksestä nostetulla kanteella ole tarkoitusta.

2. Asiakysymys

Alustavat huomautukset

147. Kantaja vetoaa kanteensa tueksi kahdeksaan kanneperusteeseen. Niistä ensimmäinen koskee kollegisen päätöksenteon periaatteen loukkaamista, toinen EY 87 artiklan 1 kohdan virheellistä soveltamista, kun riidanalaisen takauksen aiheuttamaa kilpailun vääristymistä ei ole tutkittu, kolmas EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan rikkomista, neljäs suhteellisuusperiaatteen loukkaamista, viides yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista, kuudes EY 295 artiklan rikkomista, seitsemäs EY [88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1) 7 artiklan 4 kohdan rikkomista ja kahdeksas perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä.

148. Komissio katsoo, että kaikki nämä kanneperusteet ovat perusteettomia.

149. Kuten edellä 122 kohdassa todetaan, kantajan esittämät kanneperusteet voidaan ottaa tutkittavaksi ainoastaan siltä osin kuin niissä pyritään osoittamaan, että myyntivelvoite on sisällytetty lainvastaisesti riidanalaisen päätöksen liitteeseen.

150. Kantaja vetoaa mainittuun lainvastaisuuteen neljännessä, viidennessä, kuudennessa, seitsemännessä ja kahdeksannessa kanneperusteessa. Se esittää niissä kuitenkin väitteitä myös muiden riidanalaisen päätöksen liitteeseen sisältyvien ehtojen lainmukaisuudesta. Koska näitä väitteitä ei voida ottaa tutkittavaksi, ne on hylättävä suoralta kädeltä.

151. Seuraavaksi on huomattava, ettei myyntivelvoitetta olisi voitu sisällyttää laillisesti riidanalaisen päätöksen liitteeseen, jos kyseinen päätös olisi tehty joko kollegisen päätöksenteon periaatetta loukaten, EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohtaa tai EY 87 artiklan 1 kohtaa rikkoen tai perusteluvelvollisuus laiminlyöden siltä osin kuin kyse on riidanalaisen takauksen vaikutuksista kilpailuun, mihin kantaja vetoaa kolmessa ensimmäisessä kanneperusteessaan. On siis katsottava, että nämäkin kanneperusteet on otettava tutkittavaksi.

152. Näin ollen on tutkittava

– ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan kollegisen päätöksenteon periaatetta on loukattu,

– kolmas kanneperuste, joka liittyy EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan rikkomiseen,

– toinen kanneperuste, joka koskee EY 87 artiklan 1 kohdan virheellistä soveltamista,

– kahdeksas kanneperuste, joka perustuu perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin,

– ja neljäs, viides, kuudes ja seitsemäs kanneperuste, jotka koskevat suhteellisuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista sekä EY 295 artiklan ja asetuksen N:o 659/1999 7 artiklan 4 kohdan rikkomista.

153. Toisen kanneperusteen yhteydessä on myös tutkittava tiettyjä kahdeksannessa kanneperusteessa esitettyjä väitteitä, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen perustelujen puutteellisuutta siltä osin kuin ne koskevat riidanalaisen takauksen mahdollisia vaikutuksia kilpailuun.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan kollegisen päätöksenteon periaatetta on loukattu

154. Kantaja väittää kannekirjelmässä, ettei riidanalaista päätöstä tehnyt komission jäsenten kollegio vaan kilpailusta vastaava komission jäsen, joka oli tuolloin N. Kroes, mikä loukkaa EY 219 artiklaan ja komission työjärjestyksen (C (2000) 3614, EYVL 2000 L 308, s. 26) 1 artiklaan perustuvaa kollegiaalisen päätöksenteon periaatetta.

155. Kuten komissio perustellusti toteaa, komission pääsihteeristön kirjaamon johtajan 12.5.2009 laatimasta muistiosta, jolla todetaan tiettyjen komission päätösten tekeminen mainittuna päivänä (SEK 2009 663/2002), ilmenee kuitenkin, että riidanalaisen päätöksen teki komission jäsenten kollegio kirjallisessa menettelyssä, ei N. Kroes.

156. Kantaja myöntää vastineessa, että edellisessä kohdassa mainittu komission pääsihteeristön kirjaamon johtajan muistio on osoitus siitä, että riidanalainen päätös tehtiin kirjallisessa menettelyssä. Se ei kuitenkaan peru käsiteltävää kanneperustetta ja esittää kaksi uutta väitettä (jäljempänä uudet väitteet).

157. Kantaja väittää ensinnäkin, että kirjallinen menettely ”kestää yleensä viisi päivää”. Komissio toimitti kuitenkin riidanalaisen päätöksen saksankielisen toisinnon WestLB:lle 6.5.2009. Kantajan mukaan 6. ja 7.5.2009 päivätyistä kahdesta komission sähköpostiviestistä ilmenee, että päätöksen tekstiä oli muokattu 7.5.2009. Kantaja väittää, ettei se ymmärrä, ”mikä teksti hyväksyttiin [kirjallisessa menettelyssä] ja millä hetkellä”. Se vaatii komissiota esittämään tästä ”tarvittavat selvennykset”.

158. Toiseksi kantaja väittää, että ”näyttö kirjallisen menettelyn toteuttamisesta ei selitä – – miksi päätöksen, joka oli tarkoitus esittää – – komission hyväksyttäväksi 13.5.2009 pidettävässä kokouksessa, tekemistä aikaistettiin päivällä”. Se huomauttaa, että Saksan talousministeriön 11.5.2009 päivätystä sähköpostiviestistä ilmenee, että komissio päätti muutoksesta ”keventääkseen erittäin täyttä keskiviikkopäivää, jolloin oli tehtävä useita päätöksiä”. Kantaja päättelee tästä, että riidanalainen päätös oli suunniteltu tehtäväksi 13.5.2009 pidettävässä kokouksessa eikä kirjallisessa menettelyssä. Kantaja väittää lisäksi, että kyseistä menettelyä on tarkoitus noudattaa ainoastaan juoksevista asioista päätettäessä. Sitä ei siis voida noudattaa myyntivelvoitteen sisältävän päätöksen tekemisessä.

159. Komission mukaan uusia väitteitä ei voida ottaa tutkittavaksi, sillä kyse on vastauskirjelmässä esitetyistä uusista perusteista. Kyseiset väitteet ovat sen mielestä joka tapauksessa ilmeisen perusteettomia.

160. Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdasta yhdessä sen 48 artiklan 2 kohdan kanssa ilmenee, että kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista eikä asian käsittelyn kuluessa saa vedota uuteen kanneperusteeseen, ellei se perustu asian käsittelyn aikana esille tulleisiin oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin (asia T-340/04, France Télécom v. komissio, tuomio 8.3.2007, Kok., s. II-573, 164 kohta).

161. Peruste, jolla laajennetaan aikaisemmin – nimenomaisesti tai implisiittisesti – kannekirjelmässä esitettyä perustetta ja jolla on läheinen yhteys tähän perusteeseen, on kuitenkin otettava tutkittavaksi (ks. asia T-252/97, Dürbeck v. komissio, tuomio 19.9.2000, Kok., s. II-3031, 39 kohta ja asia T-195/00, Travelex Global and Financial Services ja Interpayment Services v. komissio, tuomio 10.4.2003, Kok., s. II-1677, 34 kohta).

162. Kantaja ei enää riitauta riidanalaista päätöstä sillä perusteella, ettei sitä ollut antanut komission jäsenten kollegio, kuten se teki kannekirjelmässä. Kantaja väittää uusissa perusteissaan kuitenkin edelleen, ettei päätöstä tehnyt tosiasiassa tai pätevästi komission jäsenten kollegio. On siis katsottava, että alkuperäisen kanneperusteen ja uusien väitteiden välillä on riittävä yhteys, jotta ne voidaan ottaa tutkittavaksi.

163. Uudet väitteet on siis tutkittava sisällöllisesti.

164. Kantaja väittää ensimmäisessä uudessa väitteessään, ettei riidanalaisen päätöksen lopullista versiota annettu tiedoksi komission jäsenille kohtuullisessa ajassa ja että komission olisi ilmoitettava, tehtiinkö riidanalaisen päätöksen lopullinen versio tosiasiassa kirjallisessa menettelyssä.

165. Ensimmäisestä seikasta on todettava, että kantaja tyytyy huomauttamaan, että kirjallinen menettely ”kestää tavanomaisesti viisi päivää” ja että komissio työsti riidanalaisen päätöksen tekstiä 7.5.2009 saakka. Komission työjärjestyksen 12 artiklassa, jonka mukaan komissio voi hyväksyä yhden tai useamman jäsenen tekemän ehdotuksen kirjallisella menettelyllä, ei kuitenkaan aseteta määräaikaa, jossa kyseisen ehdotuksen teksti on toimitettava komission jäsenille, jotta se voidaan hyväksyä. Kyseisen säännöksen toisessa kohdassa säädetään ainoastaan, että ”– – ehdotus on annettava kirjallisena tiedoksi kaikille komission jäsenille – – määräajassa, jonka kuluessa jäsenten on ilmoitettava ehdotusta koskevat varaumat ja muutokset”.

166. Lisäksi on katsottava, että komissio ilmoitti vastaajan vastauksessa, että tekstiin tehdyt muutokset koskivat ainoastaan saksankieliseen toisintoon tehtyjä pieniä korjauksia verrattuna käytetyllä työkielellä eli englanniksi laadittuun toisintoon, eikä kantaja kiistänyt tätä.

167. Näin ollen on hylättävä väite siitä, että komission jäsenillä oli liian vähän aikaa tutkia riidanalaista päätöstä ennen sen hyväksymistä.

168. Toisesta seikasta on riittävää todeta, että komissio on jo täsmentänyt, että lopullinen riidanalainen päätös tehtiin kirjallisessa menettelyssä 12.5.2009. Tätä tukee edellä 155 kohdassa mainittu komission pääsihteeristön kirjaamon johtajan muistio, mitä kantaja ei kiistä.

169. Ensimmäinen uusista väitteistä on näin ollen hylättävä perusteettomana.

170. Toisella uudella väitteellä kantaja väittää, ettei riidanalaista päätöstä olisi pitänyt tehdä kirjallisessa menettelyssä, sillä siinä menettelyssä päätetään ainoastaan juoksevista asioista.

171. Tältä osin on riittävää verrata komission työjärjestyksen 13 ja 14 artiklaa, joiden nojalla valtuutusmenettely ja toimivallan siirto -menettely on varattu hallinnointi- ja hallintotoimenpiteiden toteuttamiseen, sen 12 artiklaan, jossa kirjallista menettelyä ei ole rajoitettu vastaavalla tavalla.

172. Toisin kuin kantaja väittää, tätä päätelmää ei kyseenalaista komission internetsivustolla oleva komission työjärjestystä koskeva selittävä huomautus, jonka kantaja on liittänyt vastineeseen. Kuten komissio perustellusti väittää, selittävä huomautus ei ole oikeudellisesti sitova, mikä ilmenee myös sen tekstistä. Siinä todetaan lisäksi, että ”[kirjallisen menettelyn, valtuutusmenettelyn ja toimivallan siirto -menettelyn] tarkoituksena on useimmiten keventää komission jäsenten kollegion työtaakkaa sellaisten juoksevia asioita koskevien päätösten osalta, joista ei ole tarpeen keskustella”, mikä ei tarkoita, ettei kirjallisessa menettelyssä voitaisi tehdä päätöksiä, jotka koskevat muita kuin juoksevia asioita.

173. Edellä esitetystä seuraa, että myös toinen uusista väitteistä on perusteeton.

174. Niinpä käsiteltävä kanneperuste on hylättävä.

Kolmas kanneperuste, joka liittyy EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan rikkomiseen

175. Kantaja muistuttaa, että komissio hyväksyi riidanalaisen takauksen myöntämisen WestLB:lle EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla, ja väittää, että se teki virheen kyseisen määräyksen soveltamisessa.

176. Kantaja esittää tästä useita väitteitä, jotka voidaan jakaa kahteen osaan, joista ensimmäinen sisältää ensisijaisia väitteitä ja toinen toissijaisia väitteitä. Ensimmäisen osan väitteiden mukaan komissio on katsonut virheellisesti, että EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan tavoite on rinnastettavissa EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan sekä pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen tavoitteeseen, ja asettanut riidanalaisessa päätöksessä virheellisesti tiukempia ehtoja kuin suuntaviivojen ja EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan yhteisen soveltamisen nojalla olisi ollut mahdollista tehdä.

Ensisijaisesti esitetty ensimmäinen osa, jonka mukaan komissio on katsonut virheellisesti, että EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan tavoite on rinnastettavissa EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan sekä pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen tavoitteeseen

177. Kantaja väittää, että kun komissio tutki riidanalaisen takauksen soveltuvuutta yhteismarkkinoille EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla, se katsoi, että mainitun määräyksen tavoite oli rinnastettavissa EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan sekä pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen tavoitteeseen. Tämä on sen mielestä vakava arviointivirhe.

178. Kantaja esittää osan tueksi kaksi väitettä, jotka komissio kiistää. Ensimmäisen mukaan tavoite poistaa jäsenvaltion taloudessa oleva vakava häiriö on aina yhteisen edun mukainen. Toisen mukaan komissio on tehnyt riidanalaisessa päätöksessä kaksi virhettä, kun se on tulkinnut väärin EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan tavoitteen siltä osin kuin se tutki riidanalaisen takauksen soveltuvuutta yhteismarkkinoille pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen näkökulmasta eikä joka tapauksessa asettanut riidanalaisen takaukselle lievempiä ehtoja kuin EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella olisi voitu asettaa.

– Ensimmäinen väite, jonka mukaan tavoite poistaa jäsenvaltion taloudessa oleva vakava häiriö on aina yhteisen edun mukainen

179. Kantaja väittää, että EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan tavoite on pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitetuissa tapauksissa auttaa vakaassa liiketoimintaympäristössä vaikeuksissa olevaa yritystä. Suotuisan taloudellisen tilanteen olemassaolon vuoksi tämän määräyksen nojalla ei voida sallia tukia, jotka voivat muuttaa kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla, ja komission on taattava, että sallittujen tukien vaikutus kilpailuun on mahdollisimman vähäinen. EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan tavoitteena on sen sijaan poistaa koko taloudessa oleva häiriö. Se on aina yhteisen edun mukaista, minkä lisäksi se on toimivan kilpailun välttämätön edellytys. Kantaja päättelee tästä, että kyseisessä määräyksessä tarkoitetun tuen hyväksymiselle ei voida asettaa ehtoja, joilla pyritään suojelemaan kilpailua.

180. Tästä seikasta on todettava aluksi, että komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä, että riidanalaisen takauksen tarkoituksena oli mahdollistaa WestLB:n rakenneuudistus, mikä oli WestLB:n järjestelmäriskin kannalta olennaisen merkityksen vuoksi välttämätöntä, jotta voitiin poistaa laajasta finanssikriisistä aiheutunut Saksan taloudessa oleva vakava häiriö, mitä kantaja ei kiistä.

181. Siltä osin kuin käsiteltävän väitteen voidaan tulkita tarkoittavan sitä, että todettuaan, että riidanalaisen takauksen tarkoituksena oli poistaa Saksan taloudessa oleva vakava häiriö, komission oli luonnehdittava tuki yhteismarkkinoille soveltuvaksi eikä se voinut asettaa tuen hyväksymiselle ehtoja, on ensinnäkin todettava, että EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan sanamuodosta ilmenee, että kun komissio toteaa, kuten käsiteltävässä asiassa, että tuen tarkoituksena on poistaa jäsenvaltion taloudessa oleva vakava häiriö, se ei ole pelkästään tämän seikan perusteella velvollinen katsomaan, että tuki soveltuu yhteismarkkinoille.

182. Niistä tuista poiketen, jotka kuuluvat EY 87 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valtiontukien yleisestä kiellosta tehtävän poikkeuksen piiriin ja jotka määräyksen mukaan ”soveltuvat” yhteismarkkinoille, EY 87 artiklan 3 kohdassa määrätään, että tiettyjä tukia, joihin kuuluvat tuet, joiden tarkoituksena on poistaa jäsenvaltion taloudessa oleva vakava häiriö, ”voidaan pitää” yhteismarkkinoille soveltuvina.

183. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissiolle annetaan EY 87 artiklan 3 kohdalla harkintavalta, jota käyttäessään sen on arvioitava taloudellisia ja sosiaalisia seikkoja yhteisön kannalta katsoen (ks. mm. asia 730/79, Philip Morris v. komissio, tuomio 17.9.1980, Kok., s. 2671, Kok. Ep. V, s. 313, 24 kohta; asia 310/85, Deufil v. komissio, tuomio 24.2.1987, Kok., s. 901, 18 kohta ja asia C-169/95, Espanja v. komissio, tuomio 14.1.1997, Kok., s. I-135, 18 kohta).

184. Näin ollen on katsottava, että vaikka kantaja on korostanut sanamuotojen erilaisuutta yhtäältä EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan, jossa sallitaan tietyt tuet, kunhan ne ”eivät muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla”, ja toisaalta EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan välillä, jossa tällaista ehtoa ei aseteta, tämän eron perusteella ei voida päätellä, että komissio ei voi arvioida viimeksi mainitun määräyksen nojalla sallitun tuen vaikutuksia koko unionin merkityksellisten markkinoiden kannalta (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-447/93–T-449/93, AITEC ym. v. komissio, tuomio 6.7.1995, Kok., s. II-1971, 138–143 kohta; ks. myös analogisesti edellä 183 kohdassa mainittu asia Espanja v. komissio, tuomion 17 kohta).

185. EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäiseen alakohtaan perustuva komission toimivalta päättää EY 87 artiklan kanssa ristiriidassa olevan tuen ”muuttamisesta” tarkoittaa välttämättä sitä, että komission päätökseen, jossa se EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella hyväksyy tuen, voidaan liittää ehtoja sen seikan varmistamiseksi, että hyväksytyt tuet eivät muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla (yhdistetyt asiat T-244/93 et T-486/93, TWD v. komissio, tuomio 13.9.1995, Kok., s. II-2265, 53–55 kohta).

186. On siis todettava, ettei EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohta estä komissiota asettamasta ehtoja riidanalaiselle takaukselle.

187. Kun kolmanneksi tarkastellaan sitä, voiko näiden ehtojen tarkoituksena olla hyväksytyn tuen kilpailuun kohdistuvien vaikutusten korjaaminen, on riittävää todeta, että riidanalaisen päätöksen myyntivelvoitetta koskevista 68 ja 69 perustelukappaleesta sekä niiden sijoittumisesta riidanalaisen päätöksen siihen osaan, jossa tutkitaan lopullisessa rakenneuudistussuunnitelmassa esitettyjä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on palauttaa WestLB:n pitkän aikavälin elinkelpoisuus, ilmenee, ettei riidanalaisen takauksen ehdoksi asetettu myyntivelvoitteen noudattamista siksi, että takauksen kilpailuvaikutukset olisi voitu minimoida, vaan siksi, että WestLB:n elinkelpoisuus olisi voitu taata.

188. Ensimmäinen väite on näin ollen hylättävä.

– Toinen väite, jonka mukaan komissio on tehnyt riidanalaisessa päätöksessä kaksi virhettä, kun se on tulkinnut väärin EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan tarkoituksen siltä osin kuin se tutki riidanalaisen takauksen soveltuvuutta yhteismarkkinoille pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen näkökulmasta eikä asettanut riidanalaisen takaukselle lievempiä ehtoja kuin EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella olisi voitu vaatia

189. Kantaja väittää yhtäältä, että komissio on tulkinnut väärin EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan tavoitteen, kun se tutki riidanalaisen takauksen soveltuvuutta yhteismarkkinoille pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen näkökulmasta, vaikka se oli todennut, että takauksella voitaisiin poistaa Saksan taloudessa oleva vakava häiriö. Toisaalta se väittää, että tuen hyväksymiseen EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla on joka tapauksessa sovellettava lievempiä ehtoja kuin tuen hyväksymiseen EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla.

190. Tästä on muistettava, että – kuten edellä 183 kohdassa todetaan – komissiolla on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan laaja harkintavalta EY 87 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. Unionin tuomioistuinten valvonnan on näin ollen kohdistuttava ainoastaan siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin. Unionin tuomioistuinten asiana ei ole korvata komission taloudellista arviointia omalla arvioinnillaan (ks. asia T-152/99, HAMSA v. komissio, tuomio 11.7.2002, Kok., s. II-3049, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

191. Laajaa harkintavaltaa käyttäessään komissio voi perustellusti käyttää niitä kriteerejä, joita pitää sopivimpina sen arvioimiseksi, voidaanko tukea pitää yhteismarkkinoille soveltuvana, kunhan nämä kriteerit ovat asianmukaisia EY 3 artiklan g alakohdan ja EY 87 artiklan kannalta, ja täsmentää nämä kriteerit perustamissopimuksen mukaisissa suuntaviivoissa. Hyväksyessään tällaiset suuntaviivat komissio käyttää harkintavaltaansa ja ainoastaan rajoittaa itse harkintavaltaansa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudattaen. Arvioidessaan yksittäistä tukea tällaisten jo hyväksymiensä suuntaviivojen perusteella komission ei voida katsoa ylittävän harkintavaltansa rajoja tai luopuvan harkintavaltansa käytöstä. Komissio näet säilyttää valtansa kumota tai muuttaa näitä suuntaviivoja, jos olosuhteet sitä edellyttävät. Toisaalta nämä suuntaviivat koskevat rajattua sektoria, ja syy niiden antamiseen on komission halu noudattaa määrittämäänsä politiikkaa (edellä 83 kohdassa mainittu asia Vlaamse Gewest v. komissio, tuomion 89 kohta).

192. Tästä on huomattava ensinnäkin, että komissio ilmoitti jäsenvaltioille ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä niistä suuntaviivoista, joita se aikoi soveltaa EY 87 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa sille annetun toimivallan nojalla finanssikriisin johdosta rahoituslaitoksille myönnettyihin tukiin. Tämä tehtiin antamalla finanssikriisin johdosta toteutettuja toimenpiteitä koskeva tiedonanto, johon komissio viittasi riidanalaisen päätöksen 63 perustelukappaleessa.

193. Tiedonannon kymmenennestä kohdasta ilmenee, että jäsenvaltioiden finanssikriisin johdosta toteuttamien toimenpiteiden soveltuvuutta yhteismarkkinoille EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla oli arvioitava pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa esitettyjen yleisten periaatteiden näkökulmasta, vaikka ”tämänhetkisissä olosuhteissa” saattoi olla mahdollista hyväksyä poikkeuksellisia toimenpiteitä. Soveltaessaan riidanalaisessa päätöksessä pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoja komissio siis noudatti etukäteen itselleen määrittämiään harkintavallan rajoja.

194. Toiseksi on todettava, ettei kantaja esittänyt mitään syitä osoittaakseen, että pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitetut kriteerit, joita komissio piti riidanalaisen päätöksen tekohetkellä asianmukaisimpina sen arvioimiseksi, voitiinko finanssikriisin johdosta myönnettyjä tukia pitää yhteismarkkinoille soveltuvina, eivät olleet päteviä EY 3 artiklan g alakohdan ja EY 87 artiklan näkökulmasta niiden tukien arvioinnissa, joita pidettiin välttämättöminä jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseksi.

195. Mainittuja suuntaviivoja voidaan lisäksi pitää lähtökohtaisesti asianmukaisina arvioitaessa näiden tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille etenkin, jos tuensaajat ovat järjestelmäriskin kannalta merkityksellisiä pankkeja, joiden taloudellinen elinkelpoisuus oli uhattuna siinä määrin, että niiden selviytyminen oli vaarassa, kuten käsiteltävässä asiassa.

196. Näin ollen yhtäältä se, että tällainen tuki on välttämätöntä taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseksi, ei tarkoita sitä, ettei tukea voitaisi pitää pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 9 kohdassa tarkoitetulle vaikeuksissa olevalle yritykselle myönnettynä tukena; kyseisen kohdan mukaan tällainen on yritys, joka ei pysty omilla taikka omistajilta/osakkailta tai luotonantajilta saaduilla varoilla pysäyttämään tappiollista kehitystä, joka johtaa lähes varmasti yrityksen toiminnan loppumiseen lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä, jos viranomaiset eivät puutu tilanteeseen. Sellaista pankkia, jonka taloudellinen elinkelpoisuus on siinä määrin uhattuna, että sen selviytyminen on vaarassa, voidaan lähtökohtaisesti pitää vaikeuksissa olevana yrityksenä.

197. Toisaalta pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa edellytetään, että jotta rakenneuudistustuki soveltuisi yhteismarkkinoille, tuensaaja soveltaa rakenneuudistussuunnitelmaa, jonka ansiosta sen pitkän aikavälin elinkelpoisuus voidaan palauttaa kohtuullisessa ajassa, tuen yhteydessä toteutetaan toimenpiteitä, joilla vältetään kohtuuttomat kilpailua vääristävät vaikutukset, ja tuki rajataan määrään, joka on ehdottomasti välttämätön rakenneuudistuksen toteuttamiseksi (suuntaviivojen 35–37, 38–42 ja 43–45 kohta). Komissiolla on kuitenkin oikeus edellyttää, että järjestelmäriskin kannalta merkittäville pankeille finanssikriisin johdosta myönnettäville tuille asetetaan nämä ehdot silloinkin, kun tuen tarkoituksena on poistaa jäsenvaltion taloudessa oleva vakava häiriö.

198. Kun tarkastellaan ensiksi vaatimusta rakenneuudistussuunnitelmasta, jolla näiden pankkien pitkän aikavälin elinkelpoisuus on mahdollista palauttaa kohtuullisessa ajassa, komissiolla on lähtökohtaisesti perusteet katsoa, että sellaisen järjestelmäriskin kannalta merkittävän pankin rakenneuudistuksella, jonka elinkelpoisuus ei ole taattu, ei voida poistaa pysyvästi niitä jäsenvaltion taloudessa olevia häiriöitä, jotka johtuvat tämän pankin tai koko rahoitusalan kohtaamista taloudellisista vaikeuksista. Kyseisen pankin olisi nimittäin vaikea jatkaa tavanomaista toimintaansa, sillä sen toiminnan jatkuvuuden epävarmuus ja rahoitusaseman haavoittuvuus vaikuttaisivat kielteisesti pankin asiakas-, luotonantaja- ja kumppanuussuhteisiin. Jos kyseessä oleva järjestelmäriskin kannalta merkittävä pankki ei pystyisi jatkamaan tavanomaista toimintaansa, tämä seikka voisi vaikuttaa kielteisesti koko kansalliseen rahoitusjärjestelmään ja sitä kautta koko talouteen.

199. Kun seuraavaksi tarkastellaan vaatimusta siitä, että tuen yhteydessä on toteutettava toimenpiteitä, joilla vältetään kohtuuttomat kilpailua vääristävät vaikutukset, on muistettava, että kun komissio arvioi tuen vaikutusta merkityksellisillä markkinoilla ja etenkin sen vaikutusta kaupankäynnin edellytyksiin, kuten sen on tehtävä EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohtaa soveltaessaan, sen on otettava huomioon ne vaikutukset, jotka tuella voi olla kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (ks. vastaavasti edellä 184 kohdassa mainittu asia AITEC ym. v. komissio, tuomion 138–143 kohta). Näin ollen on katsottava, että komissio voi asettaa rakenneuudistustuelle ehtoja, joiden tavoitteena on minimoida tuen vaikutukset kilpailuun.

200. Kun vielä tarkastellaan edellytystä, jonka mukaan tuki on rajattava määrään, joka on ehdottomasti välttämätön rakenneuudistuksen toteuttamiseksi, on todettava, että EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohtaa on poikkeusmääräyksenä tulkittava suppeasti (yhdistetyt asiat C-57/00 P ja C-61/00 P, Freistaat Sachsen ym. v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok., s. I-9975, 98 kohta). Näin ollen ei voida katsoa, että komissio on tulkinnut väärin tätä määräystä päättäessään sallia ainoastaan ne tuet, jotka on rajattu määrään, joka on ehdottomasti välttämätön tuensaajan rakenneuudistuksen toteuttamiseksi, jotta tämä pystyy kehittämään riittävällä tavalla toimintaansa taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseksi.

201. Kolmanneksi on todettava, että pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa esitetään tiettyjä pankkialalla sovellettavia kriteereitä (ks. finanssikriisin johdosta toteutettuja toimenpiteitä koskevan tiedonannon 6 kohta ja pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 25 kohdan a alakohdassa mainittu alaviite).

202. Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että komissio sovelsi riidanalaisen päätöksen tekohetkellä perustellusti EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohtaa tutkiessaan järjestelmäriskin kannalta merkittäville, vaikeuksissa oleville pankeille myönnettyjen rakenneuudistustukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen näkökulmasta.

203. Sen selvittämiseksi, saattoiko komissio käsiteltävässä asiassa soveltaa pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoja, on siis tutkittava, saattoiko se katsoa, että WestLB oli järjestelmäriskin kannalta merkittävä vaikeuksissa oleva pankki ja että se oli saanut rakenneuudistustukea.

204. Tästä on aluksi huomautettava, että asianosaisten välillä on kiistatonta, että riidanalaisen takauksen välitön tarkoitus oli välttää 23 miljardin euron portfolion markkina-arvon heikkenemisestä aiheutuvat kielteiset vaikutukset WestLB:n taseeseen. Asianosaiset toteavat, että jos kyseistä toimenpidettä tai jotain muuta vaikutuksiltaan vastaavaa tukitoimenpidettä ei olisi toteutettu, WestLB olisi joutunut vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin, jotka olisivat vaarantaneet sen pankkitoiminnan jatkuvuuden lyhyellä aikavälillä ja jopa johtaneet koko toiminnan loppumiseen. Komissio saattoi siten perustellusti katsoa, että WestLB oli pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 9 kohdassa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys, kuten se oli jo todennut väliaikaisen päätöksen 44 ja 45 perustelukappaleessa, eivätkä Saksan liittotasavalta tai kantaja ole kiistäneet tätä seikkaa.

205. Toisin kuin kantaja väitti istunnossa, se, että riidanalaisen takauksen myönsi WestLB:n omistaja, ei tarkoita, ettei tätä pankkia voitaisi pitää pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 9 kohdassa tarkoitettuna vaikeuksissa olevana yrityksenä.

206. Kantajan näkemyksen hyväksyminen johtaisi nimittäin siihen, että suurta osaa julkisista yrityksistä ei enää systemaattisesti voitaisi pitää vaikeuksissa olevina yrityksinä. On kuitenkin ilmeistä, ettei pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 9 kohdan tavoitteena ole jättää soveltamisalan ulkopuolelle julkisia yrityksiä vaan erottaa ne yritykset, jotka eivät pysty varmistamaan toimintansa jatkumista ilman valtiontukea ja jotka katsotaan vaikeuksissa oleviksi yrityksiksi, niistä yrityksistä, joille tällainen tuki ei ole välttämätön.

207. Näin ollen sillä, että riidanalaisen takauksen myönsi WestLB:n omistaja, ei ole merkitystä sen selvittämisessä, voidaanko pankki luokitella vaikeuksissa olevaksi yritykseksi. Ainoa merkityksellinen seikka tältä osin on se, pystyikö pankki selviytymään taloudellisista vaikeuksista ilman valtiontueksi luokiteltavaa julkista tukea, mutta kantaja ei ota esille tätä kysymystä.

208. Tämän jälkeen on muistettava, että kantaja itse on väittänyt, että WestLB oli Saksan taloudelle järjestelmäriskin kannalta merkittävä pankki.

209. Vielä on huomattava, ettei kantaja kiistänyt, että roskapankin perustamista voitiin pitää WestLB:n rakenneuudistuksena ja että riidanalaista takausta voitiin pitää rakenneuudistustukena.

210. Tällaisessa tilanteessa on katsottava, että riidanalaisen takauksen soveltuvuutta yhteismarkkinoille voitiin tutkia pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen näkökulmasta.

211. Kantajan väitteet on siis hylättävä siltä osin kuin ne voidaan tulkita siten, että kantajan mukaan komissio on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on tutkinut riidanalaisen takauksen soveltuvuutta yhteismarkkinoille näiden suuntaviivojen näkökulmasta.

212. On joka tapauksessa todettava, kuten komissiokin teki perustellusti, ettei komissio tarkastellut riidanalaisessa päätöksessä riidanalaisen takauksen soveltuvuutta yhteismarkkinoille ainoastaan pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoihin sisältyvien ehtojen perusteella. Kyseisen päätöksen 63 ja 76–79 perustelukappaleesta ilmenee, ettei komissio vaatinut WestLB:tä kattamaan vähintään 50 prosenttia rakenneuudistuskuluista omista varoistaan, vaikka kyseistä vähimmäisrahoitusosuutta lähtökohtaisesti vaaditaan mainittujen, suuryritysten rakenneuudistusta koskevien suuntaviivojen 44 kohdassa. Komissio katsoi, että WestLB:n ulkoisen velan johdosta sen olisi käytännössä mahdotonta saavuttaa oman rahoitusosuuden tavoitetta. Komissio huomautti lisäksi, että systeemisen finanssikriisin yhteydessä voisi olla kohtuutonta vaatia WestLB:ltä tarkkaan määritettyä rahoitusosuutta.

213. Kun komissio siis päätti myöntää WestLB:lle riidanalaisen takauksen EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määrättyyn valtiontukien kieltoon tehdyn poikkeuksen nojalla, takaukseen sovellettiin tietyssä mielessä lievempiä ehtoja kuin pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen nojalla tavanomaisesti tehdään, toisin kuin kantaja väittää.

214. Myös toinen väite on näin ollen hylättävä.

215. Käsiteltävä osa on edellä esitetyn perusteella hylättävä.

Toissijaisesti esitetty toinen osa, jonka mukaan komissio on asettanut riidanalaisessa päätöksessä virheellisesti tiukempia ehtoja kuin pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen ja EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan yhteisen soveltamisen nojalla oli mahdollista tehdä

216. Kantaja väittää, että riidanalainen päätös on kumottava, vaikka katsottaisiin, että EY 87 artiklan 3 kohdan b ja c alakohdassa määrätyillä poikkeuksilla on sama tavoite, sillä komissio on asettanut kyseisessä päätöksessä tiukempia ehtoja kuin pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen nojalla olisi voitu tehdä. Se esittää vertailevan taulukon tietyistä päätöksistä, joita komissio on tehnyt ennen finanssikriisiä ja sen aikana ja jotka koskevat eri pankeille myönnettyjä tukia. Kantajan mukaan taulukosta ilmenee, että tukiin, joilla pyritään välttämään talouden häiriöt, sovelletaan tiukempia ehtoja kuin tukiin, joiden tarkoituksena on välttää konkurssit vakaassa liiketoimintaympäristössä. Kantaja huomauttaa, ettei komissio ollut vaatinut WestLB:tä koskevaa tapausta lukuun ottamatta yhdessäkään taulukossa luetelluista tapauksista tuensaajan omistajarakenteen muuttamista.

217. Komissio kiistää kantajan väitteet.

218. Tästä on ensinnäkin todettava, että kantajan toimittamasta vertailevasta taulukosta ilmenee, että jokaisessa luetellussa päätöksessä komissio on edellyttänyt, että tuensaajan taseen loppusummaa on pienennettävä, jotta tuki voidaan sallia. Kantajan mukaan tietyt päätökset on tehty EY 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla ja tietyt EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, minkä lisäksi komissio on soveltanut kaikissa tapauksissa pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoja, mitä komissio ei kiistä.

219. Kuten komissio kuitenkin perustellusti huomauttaa, kyseisen taulukon perusteella ei voida arvioida tosiseikkoja ja oikeudellista asiayhteyttä, jossa kukin tuki on myönnetty, eikä komission päättelyä eri tapauksissa. Sen perusteella ei myöskään voida arvioida komission kullekin tuelle asettamien muiden ehtojen tiukkuutta tai löyhyyttä eikä sen sallimia poikkeamisia pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa esitetyistä periaatteista. Taulukossa esitetyistä tiedoista ei esimerkiksi ilmene, että komissio päätti olla vaatimatta, että WestLB:n olisi katettava vähintään 50 prosenttia rakenneuudistuskustannuksista omista varoistaan, vaikka tämä on otettava huomioon arvioitaessa niiden ehtojen tiukkuutta tai löyhyyttä, joita komissio asetti riidanalaiselle takaukselle. Käsiteltävässä asiassa on siis aiheellista suhteuttaa kantajan taulukon perusteella tekemien päätelmien merkitystä.

220. Toiseksi kantaja ei selitä, millä tavoin myyntivelvoitetta koskeva ehto on tiukempi kuin ehdot, joita voidaan asettaa yhteisesti pelastus- ja rakenneuudistussuuntaviivojen ja EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla.

221. Niiden ehtojen, joita päätöksessä voidaan asettaa ja joilla pyritään takaamaan tuensaajan pitkän aikavälin elinkelpoisuus, luonne ja merkitys määräytyvät joka tapauksessa kyseisten markkinoiden taloudellisen tilanteen ja tuensaajan taloudellisten vaikeuksien perusteella.

222. Kuten komissio perustellusti toteaa, ei ole perustetta katsoa, että nämä ehdot eivät voisi olla tietyllä tapaa tiukempia, kun tukea myönnetään pankille vakavan finanssikriisin aikana. Hyvin epävarmoilla markkinoilla voi nimittäin olla sitäkin tärkeämpää yksinkertaistaa vaikeuksissa olevan yrityksen rakennetta ja laskea sen riskiprofiilia, jotta sen selviytyminen voidaan taata, ja tämä voi edellyttää omistajarakenteen muuttamista.

223. Käsiteltävä osa on edellä esitetyn perusteella hylättävä.

224. Näin ollen kolmas kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.

Toinen kanneperuste, jonka mukaan komissio sovelsi virheellisesti EY 87 artiklan 1 kohtaa ja laiminlöi perusteluvelvollisuuden, kun se ei esittänyt näyttöä riidanalaisen takauksen vaikutuksista kilpailuun eikä ilmoittanut riittävällä tavalla syitä, joiden vuoksi takaus vääristäisi kilpailua

225. Kantaja väittää, ettei komissio esittänyt riidanalaisessa päätöksessä näyttöä riidanalaisen takauksen vaikutuksista kilpailuun eikä ilmoittanut riittävällä tavalla syitä, joiden vuoksi takaus vääristäisi kilpailua. Kantajan mukaan komissio on siis soveltanut virheellisesti EY 87 artiklan 1 kohtaa ja laiminlyönyt perusteluvelvollisuuden.

226. Tässä vaiheessa on samalla tarkasteltava myös kantajan kahdeksannessa kanneperusteessa esittämää väitettä siitä, että ”riidanalainen päätös on perusteltu puutteellisesti, koska siinä ei todeta, onko kilpailu vääristynyt [riidanalaisen takauksen] vuoksi ja millä tavalla se on vääristynyt rahoitusalalla, jolla markkinat eivät toimi asianmukaisella tavalla ja jolla jäsenvaltiot ovat myöntäneet 3 000 miljardin euron edestä julkisia tukia”.

227. Komissio kiistää kantajan väitteet.

228. On muistettava, että EY 87 artiklan 1 kohdassa kielletään tuet, jotka vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua. Kuten komissio kuitenkin perustellusti huomauttaa, sillä ei ole näitä kahta edellytystä arvioidessaan velvollisuutta osoittaa, että tuet todella vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja että kilpailu tosiaankin vääristyy, vaan komission on ainoastaan tutkittava, ovatko nämä tuet omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristämään kilpailua (asia C-66/02, Italia v. komissio, tuomio 15.12.2005, Kok., s. I-10901, 111 kohta).

229. Näin ollen se, ettei komissio esittänyt riidanalaisessa päätöksessä näyttöä riidanalaisen takauksen aiheuttamasta kilpailun vääristymisestä, ei tarkoita EY 87 artiklan 1 kohdan virheellistä soveltamist