Asia T-476/15

European Food SA

vastaan

Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto

”EU-tavaramerkki — Mitättömyysmenettely — EU-sanamerkki FITNESS — Ehdottomat hylkäysperusteet — Erottamiskyvyn puuttuminen — Kuvailevuus — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta, 52 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 76 artikla — Asetuksen (EY) N:o 2868/95 37 säännön b alakohdan iv alakohta ja 50 säännön 1 kohta — Todisteiden esittäminen ensimmäisen kerran valituslautakunnassa”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 28.9.2016

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artikla, 52 artiklan 1 kohta ja 76 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 50 säännön 1 kohdan kolmas alakohta)

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 76 artikla; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 37 säännön b alakohdan iv alakohta)

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Luonteeltaan yksityinen suojattava etu

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 31 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 33 kohta)

Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 8 artiklassa säädettyjen suhteellisten hylkäysperusteiden osalta mainitun asetuksen rakenteesta sekä mainitun säännöksen sanamuodosta seuraa, että sillä pyritään sääntelemään mahdollisia ristiriitoja rekisteröitäväksi haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin haltijan oikeuksien välillä, esimerkiksi kun kyseiset tavaramerkit ja tavarat ovat samoja tai kun ne ovat samankaltaisia ja niiden välillä on sekaannusvaara. Näin ollen etu, jonka suojaaminen voidaan varmistaa mainitun artiklan nojalla, on luonteeltaan ennen kaikkea yksityinen, vaikka sillä suojataankin samanaikaisesti tiettyä julkista etua, kuten kuluttajien sekaannusvaaran välttämistä. (ks. 34 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 38 kohta)

Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohdasta johtuu, että Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston valituslautakuntien on ehdottomien hylkäysperusteiden tutkinnassa tutkittava tosiseikat viran puolesta, kun ne määrittävät sitä, koskeeko rekisteröitäväksi haettua tavaramerkkiä jokin asetuksen 7 artiklassa mainituista rekisteröinnin hylkäysperusteista. Viraston ei kuitenkaan tarvitse mitättömyysmenettelyssä selvittää viran puolesta uudelleen tutkijan jo selvittämiä asiaan liittyviä tosiseikkoja, jotka voivat johtaa ehdottomien hylkäysperusteiden soveltamiseen. Asetuksen N:o 207/2009 52 ja 55 artiklasta ilmenee, että EU-tavaramerkkiä on pidettävä pätevänä siihen saakka, kunnes virasto on julistanut sen mitättömyysmenettelyn seurauksena mitättömäksi. EU-tavaramerkkiä koskee siis pätevyysolettama, joka on looginen seuraus viraston rekisteröintihakemuksen tutkinnan yhteydessä suorittamasta tarkastuksesta. Tämä pätevyysolettama rajoittaa asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohdassa mainitun viraston velvollisuuden tutkia viran puolesta sellaiset asiaan liittyvät tosiseikat, jotka voivat saada sen soveltamaan ehdottomia hylkäysperusteita, viraston tutkijoiden tekemään EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen tutkintaan ja mainitun tavaramerkin rekisteröintimenettelyn valitusvaiheessa valituslautakuntien tekemään tutkintaan. Koska rekisteröidyn EU-tavaramerkin oletetaan mitättömyysmenettelyssä olevan pätevä, mitättömyysvaatimuksen tekijän on vedottava virastossa konkreettisiin seikkoihin, joiden se katsoo vaikuttavan kyseisen tavaramerkin pätevyyteen. Edellä todetusta ilmenee, ettei valituslautakunnalla ollut vastoin kantajan väitettä velvollisuutta tutkia mitättömyysmenettelyssä viran puolesta sellaisia asiaan liittyviä tosiseikkoja, jotka olisivat voineet johtaa asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan mukaisten ehdottomien hylkäysperusteiden soveltamiseen. (ks. 46–49 kohta)

Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 37 säännön b alakohdan iv alakohdasta ei ilmene, että valituslautakunnalla olisi velvollisuus todeta todisteet, joita ei ole jätetty mitättömyysosastolle, myöhästyneiksi. Mainitussa säännössä nimittäin vain täsmennetään, että mitättömyysvaatimuksen täytyy sisältää todisteet, joihin se perustuu. Tällä perusteella siinä ei tarkoiteta, että kaikki todisteet, jotka on esitetty mitättömyysvaatimuksen jättämisen jälkeen joko mitättömyysosastossa tai valituslautakunnassa, olisi todettava myöhästyneiksi. Lisäksi on todettava, etteivät asetukset N:o 207/2009 ja N:o 2868/95 sisällä säännöstä, jossa vahvistetaan määräaika todisteiden jättämiselle ehdottomaan hylkäysperusteeseen perustuvan mitättömyysvaatimuksen yhteydessä, toisin kuin tietyissä määräaikoja ja niiden noudattamatta jättämisen seurauksia sääntelevissä säännöksissä, joita sovelletaan suhteellisiin hylkäysperusteisiin perustuviin väitemenettelyihin, menettämismenettelyihin ja mitättömyysmenettelyihin. Lisäksi on huomattava, että yhtäältä Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston yksiköiden, jotka lausuvat asiasta ensimmäisenä asteena, kuten tutkijan sekä väite- ja mitättömyysosastojen, ja toisaalta valituslautakuntien välillä on toiminnallinen jatkuvuus. On todettava, että asetuksen N:o 207/2009 76 artiklassa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 2868/95 37 säännön b alakohdan iv alakohdan kanssa, ei todeta, että valituslautakunnan on todettava sille ensimmäisen kerran ehdottomaan hylkäysperusteeseen perustuvassa mitättömyysmenettelyssä esitetyt todisteet myöhästyneiksi. (ks. 55–58 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 60–62 kohta)