Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Fennelly 12 päivänä helmikuuta 1998. - Rikosoikeudenkäynti vastaan Johannes Martinus Lemmens. - Ennakkoratkaisupyyntö: Arrondissementsrechtbank Maastricht - Alankomaat. - Direktiivi 83/189/ETY - Teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettava menettely - Direktiivin välitön oikeusvaikutus. Asia C-226/97.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-03711



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Johdanto

1 Mitä tapahtuu, jos alkometriä ei ole "annettu tiedoksi Brysseliin"? Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa esitetään kysymys siitä, voiko kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan rikosasian vastaaja vedota siihen seikkaan, että komissiolle ei ole annettu tiedoksi alkometrejä koskevia kansallisia säännöksiä, jotka ensinäkemältä ovat teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetussa neuvoston direktiivissä 83/189/ETY(1) (jäljempänä direktiivi) tarkoitettuja teknisiä määräyksiä.

II Asiaa koskevat tosiseikat ja oikeussäännökset

a) Tosiseikat ja ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskeva päätös

2 Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa CIA Security International antama tuomio(2) näyttää aiheuttaneen jonkin verran kiihtymystä Alankomaissa. Tämän tuomion seurauksena Alankomaiden hallitus laati luettelon noin 400:sta toimenpiteestä, jotka voidaan luokitella direktiivissä tarkoitetuiksi teknisiksi määräyksiksi, joita ei ollut annettu tiedoksi ja joita vastaan tämän vuoksi voidaan periaatteessa kansallisissa tuomioistuimissa vedota direktiivin 8 artiklan välittömiin oikeusvaikutuksiin. Lehdistö käsitteli tätä asiaa kesäkuussa 1997 ja luettelo julkaistiin 21.7.1997 Alankomaiden asiakirjajulkisuutta koskevan lain mukaisen menettelyn jälkeen. Siihen mennessä Alankomaat oli antanut komissiolle tiedoksi direktiivissä säädetyssä kiireisessä menettelyssä uloshengitysilman mittaamisesta tehdyn vuoden 1997 päätöksen, jonka säännökset ovat samat kuin nyt käsiteltävänä olevan asian kohteena olevan kansallisen toimenpiteen.

3 Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ja Alankomaiden hallituksen huomautuksista ilmenevät ne tosiseikat, että pääasian vastaajaa syytetään moottorikäyttöisen ajoneuvon ajamisesta, vaikka hänen hengitysilmansa alkoholipitoisuus ylitti laissa säädetyn rajan. Vastaaja antoi 13.6.1997 Arrondissementsrechtbank te Maastrichtissa seuraavan lausunnon: "Olen lukenut lehdistä, että alkometrien kanssa on ollut ongelmia. Väitän, että tätä aineistoa ei ole annettu tiedoksi Brysseliin, ja kysyn, mitä seurauksia tästä voi olla nyt käsiteltävänä olevassa asiassa". Koska tietyt seikat on ratkaistava ennen kuin Arrondissementsrechtbank te Maastricht voi lausua asiasta, se päätti esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

"1. Voiko tieliikennelain 8 §:n 2 momentin a kohdan rikkomisesta syytetty henkilö tai hänen edustajansa menestyksekkäästi vaatia, että uloshengitysilman mittaamisesta tehtyä vuoden 1987 päätöstä - - , sellaisena kuin se on muutettuna, jossa annetaan täydentävät määräykset alkometreiltä edellytetyistä vaatimuksista ja näitä laitteita koskevista tarkastuksista - tämä päätös perustuu tieliikennelain 8 §:n 2 momentin a kohdassa tarkoitetun kokeen osalta tieliikennelain täytäntöönpanolain 65 §:n huomioon ottaen tieliikennelain 163 §:ään, luettuna yhdessä veren alkoholipitoisuuden mittaamisesta tehdyn päätöksen 5 §:n kanssa, sellaisena kuin se on muutettuna - ei sovelleta, koska tätä päätöstä ei ole annettu tiedoksi komissiolle direktiivin 83/189/ETY 8 artiklassa säädetyllä tavalla?

2. Onko nyt käsiteltävänä olevan rikosasian kaltaista asiaa käsittelevän tuomioistuimen jätettävä viran puolesta soveltamatta tätä päätöstä siksi, että sitä ei ole annettu tiedoksi?"

4 Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset sekä komissio ovat esittäneet kirjalliset huomautuksensa. Alankomaiden ja Ranskan hallitukset sekä komissio ottivat osaa istuntoon.

b) Kansalliset säännökset

5 Vuoden 1994 Wegenverkeerswetin (tieliikennelaki) 8 §:n 2 momentin a alakohdassa säädetään seuraavaa:

"Kukaan ei saa ajaa ajoneuvoa - - alkoholipitoisten juomien nauttimisen jälkeen, jos koe osoittaa uloshengitysilman alkoholipitoisuuden ylittävän 220 mikrogrammaa litraa kohden."

Saman lain 163 §:ssä säädetään hengitysilman mittaamista koskevista kokeista, kun taas sen 163 §:n 10 momentissa säädetään tämän pykälän sekä 160 §:n 5 momentin yksityiskohtaisten täytäntöönpano-säännösten antamisesta. Oikeusministeriön tehtävänä on vahvistaa nämä täytäntöönpanosäännökset.

6 Veren alkoholipitoisuuden mittaamisesta 24.9.1987 tehdyn päätöksen 3 §:ssä, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1994 tieliikennelain vuoksi, säädetään, että hengitysanalyysin tekemiseksi käytetään vain oikeusministeriön määräämää alkometrityyppiä. Päätöksen 5 §:ssä säädetään, että oikeusministeriö vahvistaa ne edellytykset, jotka alkometrien on täytettävä, sekä niiden testaamiseksi käytettäviä kokeita koskevat säännöt.

7 Uloshengitysilman mittaamisesta 25.9.1987 tehdyn päätöksen (jäljempänä vuoden 1987 päätös), sellaisena kuin se on muutettuna, 2 ja 3 §:ssä säädetään valvontaelimen suorittamasta alkometrien testaamisesta ja niiden tyyppihyväksynnästä sen liitteessä 1 olevien 4.3-4.5 kohdan mukaisesti; nämä kohdat koskevat tyyppihyväksyntää, ensimmäistä yksittäistä testiä sekä yksittäistä uusintatestiä.

III Kannanotto

a) Tutkittavaksi ottaminen

8 Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen tosiseikkoja ja oikeussäännöksiä koskeva selvitys on yksityiskohdiltaan melko niukka. Yksikään huomautuksensa esittäneistä jäsenvaltioista ei ole vaatinut, että asia olisi jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että annetut tiedot ovat niin puutteellisia, että ne estävät yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemasta yhteisön oikeuden relevantteja säännöksiä käsiteltävänä olevan asian kannalta, kuten asiassa Telemarsicabruzzo ym.(3), eikä yksityiskohtien puuttuminen ole estänyt niitä tekemästä asiaan liittyviä huomautuksiaan yhteisön oikeutta koskevista pääasiallisista kysymyksistä(4). Komissio on todennut, että vaikka yhteisöjen tuomioistuin voisikin jättää nyt käsiteltävänä olevan asian tutkimatta, sen ei pitäisi tehdä sitä, koska on yhteisön edun mukaista selventää asiassa CIA Security International annetun tuomion merkitystä.

9 Vaikka ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskeva päätös on äärimmäisen niukka, yhteisöjen tuomioistuimella on mielestäni riittävästi tietoa pääasian tosiasioista ja siihen liittyvistä oikeussäännöksistä hyödyllisen vastauksen antamiseksi. Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että vastaajaa syytetään alkoholin vaikutuksen alaisena ajamisesta ja ennakkoratkaisukysymyksissä täsmennetään, mitkä kansalliset säännökset on jätetty antamatta tiedoksi. Tältä osin tämä asia on verrattavissa asiaan Gallotti ym. Siinä ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevissa eri päätöksissä vain todettiin, että eri vastaajia syytettiin Italian jätelainsäädännön rikkomisesta ja esitettiin ne yhteisön oikeuden säännökset, joiden tulkintaa pyydettiin. Yhteisöjen tuomioistuin totesi tältä osin, että "ottaen huomioon esitettyjen kysymysten erittäin yleinen luonne sekä kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyyntöjä koskevien päätöstensä perusteluissa esittämä direktiiviä 91/156/ETY koskeva yksityiskohtainen tulkinta on kuitenkin todettava, että esillä olevassa asiassa yhteisöjen tuomioistuimella on käytettävissään riittävästi seikkoja, joiden perusteella se voi antaa tarkoituksenmukaisen vastauksen esitettyihin kysymyksiin."(5) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi vastaavasti asiassa Vaneetveld antamassaan tuomiossa, että tietoja koskeva vaatimus on "väljempi, jos kysymykset liittyvät täsmällisiin teknisiin seikkoihin, ja yhteisöjen tuomioistuin voi antaa hyödyllisen vastauksen, vaikka kansallinen tuomioistuin ei olekaan kuvaillut tyhjentävästi oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja".(6)

10 Mielestäni kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen riittävyyttä on arvioitava yhteisön oikeudesta esitettyjen kysymysten valossa. Koska nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kansallinen tuomioistuin on nostanut esiin yhteisön oikeuden tulkintaa koskevan kysymyksen ja asianmukaisesti, joskin lyhyesti, maininnut asiaa koskevat tosiseikat, yhteisöjen tuomioistuimella on velvollisuus ratkaista asia.(7)

b) Direktiivin väliaikainen soveltaminen

11 Toinen esiin tuotu alustava seikka on koskee direktiivin sen version määrittämistä, jota sovellettiin siihen tosiasiatilanteeseen, josta nyt käsiteltävänä oleva asia on saanut alkunsa. Komissio väittää, että kyseessä on alkuperäinen versio ennen vuosina 1988 ja 1994 tehtyjä muutoksia, koska se oli vuoden 1987 päätöksen tekemishetkellä voimassa ollut versio. Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat toisaalta sitä mieltä, että on sovellettava direktiivin sitä versiota, jota on muutettu molemmilla myöhemmillä direktiiveillä, kun taas Ranska ei ole ilmaissut kantaansa tältä osin.

12 Direktiiviin sittemmin tehdyillä muutoksilla on erityisesti pyritty laajentamaan ja selventämään sen säännöksiä; vaikka "teknisen määräyksen" käsitettä on laajennettu kummallakin kertaa, nämä muutokset eivät näytä olevan merkittäviä kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön arvioimisessa. Tämän vuoksi voidaan nojautua direktiivin alkuperäisessä versiossa olevaan kyseisen ilmaisun määritelmään, kuten komissio on ehdottanut, koska muutokset eivät vaikuttaisi vuoden 1987 päätöksen luokitteluun, vaikka niiden katsottaisiinkin soveltuvan tosiseikkoihin.

c) Esitetyt aineelliset kysymykset

13 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ensimmäinen esille tuleva aineellinen kysymys on, onko vuoden 1987 päätös direktiivissä tarkoitettu "tekninen määräys". Tekninen määräys on olennaisilta osiltaan joukko teknisiä eritelmiä, "joiden noudattaminen on lain nojalla tai käytännössä pakollista saatettaessa tuote markkinoille tai käytettäessä sitä jäsenvaltion alueella tai suuressa osassa sen aluetta, lukuun ottamatta kuitenkaan paikallisten julkisyhteisöjen antamia määräyksiä" (1 artiklan 5 kohta). "Tekninen eritelmä" on puolestaan määritelty direktiivissä eritelmäksi "tuotteelta vaadittavista ominaisuuksista" (1 artiklan 1 kohta). Tiettyjä nyt käsiteltävänä olevan asian kannalta epärelevantteja poikkeuksia lukuun ottamatta 8 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot antamaan komissiolle tiedoksi kaikki teknisiä määräyksiä koskevat ehdotukset ja tarpeen vaatiessa perussäännökset tai -määräykset. Asiassa CIA Security antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että "direktiiviä 83/189/ETY on tulkittava siten, että tiedonantovelvollisuuden rikkominen aiheuttaa sen, että kyseisiä teknisiä määräyksiä ei voida soveltaa yksityisiä oikeussubjekteja vastaan"(8). Asiassa Bic Benelux antamassaan tuomiossa se on sittemmin todennut, että direktiivissä tarkoitetut tekniset määräykset käsittävät kansalliset toimenpiteet, jotka "voivat rajoittaa suoraan tai välillisesti taikka tosiasiallisesti tai mahdollisesti yhteisön sisäistä tavarakauppaa"(9).

14 Alankomaat on todennut että vuoden 1987 päätöksen tarkoituksena ei ole yhteisön oikeuden täytäntöönpano ja että rikosoikeudellisena säädöksenä se jää yhteisön oikeuden kattaman alueen ulkopuolelle. Tämän vuoksi Alankomaat väittää, että päätöstä ei voida pitää teknisenä määräyksenä.

15 En ole samaa mieltä. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että "[vaikka] rikoslainsäädäntö ja rikosoikeudenkäyntiä koskevat säännöt - - kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan, - - yhteisön oikeudessa rajoitetaan tätä toimivaltaa"(10). Direktiivissä ei sallita mitään poikkeusta sellaisten rikosoikeudellisten säännösten hyväksi, jotka voivat olla teknisiä määräyksiä, joten tiedoksiantamisvelvoitetta voidaan periaatteessa soveltaa tällaisiin säännöksiin.

16 Asioissa CIA Security International ja Bic Benelux annettujen tuomioiden perusteella sen määrittämiseksi, onko kansallinen säännös tekninen määräys, sovelletaan seuraavia arviointiperusteita:

- sisältääkö se teknisiä eritelmiä,(11)

- onko sen noudattaminen lain nojalla tai käytännössä pakollista saatettaessa tuote markkinoille tai käytettäessä sitä jäsenvaltion alueella tai suuressa osassa sen aluetta, ja

- voiko se rajoittaa suoraan tai välillisesti taikka tosiasiallisesti tai mahdollisesti yhteisön sisäistä tavarakauppaa.

17 Ei juurikaan ole epäilystä siitä, että vuoden 1987 päätös sisältää "teknisiä eritelmiä"; liitteessä 1 mainitaan yksityiskohtaisesti alkometreiltä vaaditut ominaisuudet, erityisesti laadun, suorituskyvyn, kokeiden ja testausmenetelmien sekä määräystenmukaisuuden arviointimenettelyjen osalta. Ei liene myös ole juurikaan epäilystä siitä, että päätöksen noudattaminen on lain nojalla pakollista siinä mielessä, että poliisin on käytettävä hyväksyttyä laitetta rikkomuksen toteen näyttämiseksi. Jäljelle jää kysymys siitä, voidaanko sen sanoa voivan rajoittaa kauppaa asiassa Bic Benelux annetun tuomion mukaisia arviointiperusteita käytettäessä.

18 Kuten Alankomaat on huomauttanut, vuoden 1987 päätöksen tarkoituksena saattoi olla varmistaa alkometrien luotettavuus ennemminkin kuin vahvistaa tällaisten laitteiden markkinoille saattamista koskevat säännöt. Mielestäni yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella on kuitenkin selvää, että kansallisen säännöksen mahdolliset vaikutukset kauppaan saavat aikaan tiedonantovelvollisuuden ennemminkin kuin ne tavoitteet, joihin säännöksellä pyritään. Asiassa komissio vastaan Alankomaat antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että määräys, jolla määritetään edellytykset, joilla korvaavia tuotteita voidaan markkinoida margariinina, oli tekninen määräys: "Tätä arviota ei aseta kyseenalaiseksi se Alankomaiden hallituksen perustelu, jonka mukaan riidanalaisella asetuksella olisi se vaikutus, että sillä edistettäisiin margariinin saattamista markkinoille - - [Tiedoksiantamis]velvoite ei riipu ehdotuksen tekijän eli jäsenvaltion yksipuolisesta arviosta niistä mahdollisista vaikutuksista, joita toimenpiteellä on jäsenvaltioiden väliseen kauppaan".(12) Yhteisöjen tuomioistuin on todennut yleisemmin asiassa Bic Benelux antamassaan tuomiossa, että kaupan rajoitukset "voivat johtua kansallisten teknisten määräysten antamisesta - - riippumatta syistä, joihin niiden toteuttaminen perustuu", todeten edelleen, että "vaikka kansallinen toimenpide on toteutettu ympäristön suojelemiseksi ja vaikka sillä ei toimeenpanna teknistä normia, joka itsessään voisi olla esteenä tavaroiden vapaalle liikkuvuudelle, kyseinen toimenpide voi kuitenkin olla direktiivissä 83/189/ETY tarkoitettu tekninen määräys".(13)

19 Alankomaat on myöskin korostanut, että vuoden 1987 päätöstä ei sovelleta yleisesti alkometrimarkkinoihin, vaan ainoastaan yhteen ostajaan eli poliisiin, ja että alkometriä, joka ei ole päätöksen mukainen, voidaan markkinoida ja käyttää rajoituksetta. Alankomaat mainitsee esimerkkinä alkoholijuomien vähittäismyyjät, jotka saattavat haluta asettaa näitä laitteita asiakkaidensa käytettäviksi.

20 Saattaa olla niin, että on tai voisi olla olemassa alkometrien toissijaiset markkinat; tämä ei mielestäni riitä sulkemaan pois sitä mahdollisuutta, että vuoden 1987 päätös voi estää jäsenvaltioiden välistä tällaisten tavaroiden kauppaa. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa Van der Haar ja Kaveka de Meern antamassaan tuomiossa "perustamissopimuksen 30 artiklassa ei tehdä eroa määrällisiä rajoituksia vaikutuksiltaan vastaavien toimenpiteiden välillä sen mukaan, miten ne vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Jos kansallinen toimenpide voi estää tuonnin, sitä on pidettävä määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä, vaikka estäminen olisikin vähäistä ja vaikka tuotuja tuotteita voitaisiinkin markkinoida toisella tavalla".(14) Koska direktiivi kattaa kaikki mahdolliset kaupan esteet, tiedoksiantamisvelvoite sisältää mielestäni vuoden 1987 päätöksen kaltaiset toimenpiteet, vaikka osoitettaisiinkin, että muita alkometrejä voitaisiin markkinoida Alankomaissa. Olen siksi sitä mieltä, että vuoden 1987 päätös on direktiivissä tarkoitettu tekninen määräys.

21 Seuraava ja vaikeampi kysymys on, voiko vastaajan tilanteen kaltaisessa tilanteessa oleva yksityinen oikeussubjekti yhteisön oikeuden nojalla vedota Alankomaiden laiminlyöntiin antaa tiedoksi vuoden 1987 päätös. Tämä kysymys nostaa esiin "arkaluontoisen ongelman siitä, kuka voi vedota yhteisön oikeuteen kansallisessa tuomioistuimessa"(15) sekä kysymyksen direktiivien säännösten välittömän oikeusvaikutuksen ulottuvuudesta.

22 Tässä asiayhteydessä on kenties hyödyllistä muistuttaa siitä, että perustamissopimuksen 189 artiklan kolmannen kohdan mukaan "direktiivi velvoittaa saavutettavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu". Tämä merkitsee siis sitä, että tulokset, jotka saattavat johtua direktiivin soveltamisesta, mutta jotka eivät ole niitä, joita direktiivillä on tavoiteltu, eivät periaatteessa velvoita jäsenvaltiota yhteisön oikeuden nojalla.

23 Yhteisöjen tuomioistuin on määritellyt nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevalla direktiivillä tavoiteltavat tulokset asiassa CIA Security International seuraavasti:

"[D]irektiivillä 83/189/ETY pyritään ennakollisen valvonnan avulla suojaamaan tavaroiden vapaata liikkuvuutta, joka on yksi yhteisön perusperiaatteista. Tällainen valvonta on hyödyllinen siltä osin kuin direktiivin soveltamisalaan kuuluvat tekniset määräykset voivat aiheuttaa esteitä jäsenvaltioiden väliselle tavaroiden kaupalle, ja tällaiset esteet voidaan hyväksyä vain, jos ne ovat tarpeellisia sellaisten pakottavien vaatimusten täyttämiseksi, joilla pyritään yleistä etua koskevaan päämäärään."(16)

24 Todettuaan, että direktiivin 8 ja 9 artikla ovat ehdottomia ja riittävän täsmällisiä, jotta niihin voitaisiin vedota niiden kanssa ristiriidassa olevia kansallisia säännöksiä vastaan, yhteisöjen tuomioistuin tutki "niitä oikeudellisia seurauksia, joita aiheutuu jäsenvaltioiden tiedoksiantovelvollisuuden laiminlyönnistä, eli tarkemmin sitä, onko direktiiviä 83/189/ETY tulkittava niin, että tiedoksiantovelvollisuuden laiminlyönti, jota on pidettävä menettelyvirheenä kyseisten teknisten määräysten antamisessa, aiheuttaa sen, että kyseisiä teknisiä määräyksiä ei voida soveltaa yksityistä oikeussubjektia vastaan."(17) Yhteisöjen tuomioistuin toistaa tämän saman toteamuksensa tuomion 54 kohdassa.

25 Direktiivin tavoitteiden kannalta teknisen määräyksen tiedoksi antamatta jättämisellä on se seuraus, että jäsenvaltion viranomainen ei voi vedota siihen yksityistä oikeussubjektia vastaan. Tästä ei seuraa, että tällaisia tiedoksi antamatta jätettyjä määräyksiä ei voitaisi soveltaa missään suhteessa ja että ne siten olisivat mitättömiä; tällainen seuraus syntyisi vain, jos yhteisöllä olisi toimivalta kumota kansallisen oikeuden säännökset. Yhteisöjen tuomioistuin ei ole koskaan todennut sillä olevan tällaista toimivaltaa. Se, että yhteisöjen tuomioistuin on luokitellut tiedoksiantamisvelvollisuuden "menettelylliseksi", ei merkitse sitä, että se eroaisi periaatteessa mitenkään yleisestä velvollisuudesta panna asianmukaisesti täytäntöön direktiivin aineelliset määräykset ja soveltaa niitä oikein. Se ei myöskään merkitse sitä, että tällaisen menettelyllisen velvollisuuden noudattamatta jättämisen oikeudelliset vaikutukset olisivat erilaisia kuin ne, jotka syntyvät aineellisten velvoitteiden noudattamatta jättämisestä.

26 Ensinäkemältä yhteisön oikeuden kanssa ristiriitaisten kansallisten säännösten soveltumattomuudella ei ole yleisiä vaikutuksia, vaan soveltumattomuus riippuu direktiivillä tavoiteltavista tuloksista. Yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa olevia kansallisia säännöksiä on tämän vuoksi jätettävä soveltamatta vain siltä osin kuin tämä soveltamatta jättäminen on tarpeen "uusien kaupan esteiden muodostumista ja siten tavaroiden vapaata liikkuvuutta yhteisössä edistävänä välineenä", kuten direktiivin tavoitteeksi mainitaan vuoden 1988 direktiivin perusteluosan toisessa perustelukappaleessa. Nyt käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa en voi nähdä, miten vuoden 1987 päätöksen soveltamatta jättäminen vastaajaa vastaan vireillä olevassa rikosoikeudenkäynnissä helpottaisi tavaroiden vapaata liikkuvuutta. Tällainen seuraus ei siksi sisälly direktiivillä "tavoiteltavaan päämäärään".

27 Direktiivien säännösten välitön oikeusvaikutus voidaan rajoittaa henkilöllisesti perustamissopimuksen 189 artiklan mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuin on esimerkiksi asiassa Faccini Dori antamassaan tuomiossa todennut oikeuskäytännöstä ilmenevän, että "perustamissopimuksen 189 artiklan mukaan direktiivin velvoittava luonne, johon mahdollisuus vedota direktiiviin kansallisessa tuomioistuimessa perustuu, on olemassa ainoastaan suhteessa 'jokaiseen jäsenvaltioon, jolle se on osoitettu'. Oikeuskäytännön tavoitteena on estää mahdollisuus, että 'valtio saisi etua siitä, ettei se noudata yhteisön oikeutta.'"(18) Tällöin kansallisen oikeuden säännös voidaan katsoa soveltumattomaksi tiettyjen tavoitteiden osalta, mutta sitä voidaan soveltaa täysimääräisesti yhteisön oikeuden ulkopuolelle jäävissä tilanteissa.

28 Direktiivin säännöksiin, joilla on välitön oikeusvaikutus, voivat vedota muut henkilöt kuin ne, joiden ensisijaiseksi hyödyksi direktiivi annettiin, jos se on perusteltua tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi. Siten asiassa Stoeckel(19) annetussa tuomiossa on todettu, että työnantajalla on oikeus vedota jäsenvaltion velvoitteeseen "varmistaa, että tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastaiset säännökset kumotaan" miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun direktiivin 76/207/ETY(20) 5 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti. Tässä tapauksessa direktiivin tavoite oli määritelty 5 artiklan 1 kohdassa ensisijaisesti työntekijän oikeuksina: "tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltaminen - - tarkoittaa, että miehille ja naisille varmistetaan samat ehdot ilman sukupuoleen perustuvaa syrjintää". Myönnettäköön, että tämä ratkaisu voidaan selittää siltä pohjalta, että työntekijöihin kohdistuvan syrjinnän kiellon tehokas vaikutus koskee väistämättä ainakin heidän työnantajiaan. Tämä on epäilyksettä totta velvoitteiden osalta. Mutta asiassa Stoeckel annettu tuomio on esimerkki siitä, miten työnantaja vetoaa direktiiviin edukseen.

29 Toisaalta asiassa Verholen annetussa tuomiossa, johon useat nyt käsiteltävänä olevan asian asiaosaisista ovat vedonneet, yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että "oikeutta vedota direktiivin 79/7/ETY säännöksiin ei ole rajattu oikeussubjekteihin, jotka kuuluvat direktiivin henkilölliseen soveltamisalaan, koska ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että saattaa olla muiden henkilöiden välittömän edun mukaista varmistaa, että syrjintäkiellon periaatetta noudatetaan suojeltavien henkilöiden suhteen".(21) Tietyiltä osin tätä tuomiota on tulkittu niin, että paitsi direktiivin henkilölliseen soveltamisalaan kuuluvien myös "niiden, joilla on direktiivin säännösten soveltamisesta välitöntä etua, on voitava vedota siihen".(22)

30 Voidaan tietysti väittää, että pääasian vastaajalla sanan varsinaisessa merkityksessä on etua direktiivin soveltamisesta. Hän hyötyisi siitä, että kansallinen tuomioistuin toteaisi vuoden 1987 päätöksen olevan soveltumaton kyseessä olevassa asiassa, koska tämä saattaisi johtaa häntä vastaan nostetun rikossyytteen perusteena olevien todisteiden poissulkemiseen. Mielestäni yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Verholen antamassa tuomiossa käyttämä ilmaisu "välitön etu" ei kuitenkaan kata tällaisia pelkästään satunnaisia vaikutuksia, vaan se viittaa yhteisön oikeuteen perustuvaan etuun. Direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohdassa määritellään sen aineellinen soveltamisala niin, että se kattaa "etuuksien, aviopuolisosta ja huollettavista johtuvat lisät mukaan lukien, laskentaperusteet sekä etuuksiin olevan oikeuden kestoa ja jatkumista koskevat edellytykset". Kyseisen asian pääasian käsittelyssä sen eläkkeen määrä, jota kantaja eli Heiderijk saattoi kansallisessa tuomioistuimessa vaatia, riippui kokonaan niistä kausista, joiden aikana hänen vaimonsa oli ollut "vakuutettu", kun asiaa koskevissa kansallisissa säännöksissä säädettiin, että "kummankin puolison kartuttamaa eläkettä maksetaan yksin aviomiehelle"(23) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että "se, johon kansallisen lainsäädännön syrjivät säännökset kohdistuvat, voi vedota direktiiviin 79/7/ETY vain, jos hänen vaimonsa, joka on syrjinnän kohteena, itse kuuluu tämän direktiivin soveltamisalaan".(24)

31 Vaikka puolisoiden etuuksien lisäämisen laskeminen kuului direktiivin 79/7/ETY aineelliseen soveltamisalaan, Heiderijkin sen soveltamisesta saavan edun katsottiin riippuvan hänen vaimonsa kuulumisesta sen soveltamisalaan; jos hänen vaimonsa ei olisi katsottu kuuluvan direktiivin henkilölliseen soveltamisalaan, Heiderijkin nojautuminen 4 artiklan 1 kohtaan ei edesauta tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltamista eikä hänellä näin ollen olisi ollut yhteisön oikeuteen perustuvaa etua tämän säännöksen soveltamisen varmistamisesta. Mielestäni nyt käsiteltävänä olevan asian vastaaja on Heiderijkin tilanteen kaltaisessa tilanteessa olettaen, että tämän vaimo ei kuulunut direktiivin 79/7/ETY soveltamisalaan; vaikka kummallakin saattaa olla "etua" direktiivin kyseessä olevien säännösten soveltamisesta, tämäkin etu syntyy ainoastaan kansallisen lainsäädännön nojalla, eivätkä he voisi siksi vedota direktiiviin tässä yhteydessä. Sitä vastoin sekä asian Stoeckel työnantajalla sekä Heiderijkillä, mikäli hänen vaimonsa kuului direktiivin 79/7/ETY henkilölliseen soveltamisalaan, oli yhteisön oikeuteen perustuvaa etua direktiivin asiaa koskevan säännöksen asianmukaisesta soveltamisesta.

32 Direktiivin 83/189/ETY osalta katson, että niillä, jotka voivat vedota perustamissopimuksen määräyksiin tavaroiden vapaasta liikkuvuudesta, on jäsenvaltioita vastaan etua siitä, että direktiiviä sovelletaan jäsenvaltiota vastaan ja he voivat tämän vuoksi vedota direktiiviin kansallisessa tuomioistuimessa. Tällainen oli tilanne esimerkiksi asiassa CIA Security kantajalla, jonka hälytysjärjestelmä koottiin Belgian lisäksi kahdessa muussa jäsenvaltiossa valmistetuista tavaroista.(25) Kun oli todettu yhteisön oikeudessa vahvistettu etu, se seikka, että kantajan etu ilmeni kansallisen lain mukaan käytävässä oikeudenkäynnissä kaupallisia kilpailijoita vastaan, oli merkityksetön. Mielestäni on yhtä selvää, että nyt käsiteltävänä olevan asian vastaajalla ei ole tällaista etua; minkään seikan hänen oikeudellisessa asemassaan ei voida sanoa koskevan tavaroiden vapaata liikkuvuutta yhteisössä.

33 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ei ole väitetty, että kansallinen säännös, jota Alankomaat soveltaa vastaajaa vastaan, eli Wegenverkeerswetin 8 §:n 2 momentin a alakohta, on direktiivissä tarkoitettu tekninen määräys. Sitä vastoin vuoden 1987 päätös saattaa olla tekninen määräys, mutta sen soveltaminen vastaajaa vastaan nyt käsiteltävänä olevan asian olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa ei ole sellainen asia, josta hänellä on oikeus valittaa yhteisön oikeuden perusteella. Tällaisten laitteiden teknisiä ominaisuuksia sääntelevät säännökset eivät koske häntä yhteisön oikeuden soveltamisalaan kuuluvia henkilökohtaisia tai ammatillisia ominaisuuksia tai toimintoja koskevista syistä. Vaikka vuoden 1987 päätös erillisesti arvioituna ei näin koskekaan vastaajaa, se seikka, että tämän päätöksen soveltaminen saattaa koskea häntä tieliikennerikkomusten toteennäyttämismenetelmiä määrittävien kansallisten rikosoikeudellisten säännösten vuoksi, ei muuta hänen asemaansa yhteisön oikeudessa.

34 Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen kysymykseen olisi vastattava kielteisesti, jolloin toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

IV Ratkaisuehdotus

35 Edellä todettujen seikkojen perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Arrodissementrechtbank te Maastrichtin 13.6.1997 tekemällään päätöksellä esittämään ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

Teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28 päivänä maaliskuuta 1983 annettua neuvoston direktiiviä 83/189/ETY on tulkittava niin, että siinä ei kielletä jäsenvaltiota soveltamasta vuoden 1994 Wegenverkeerswetin 8 §:n 2 momentin a kohdan rikkomisen vuoksi vireille saatetussa rikosoikeudenkäynnissä Regeling ademanalysen kaltaista kansallista säädöstä, jota ei ole annettu tiedoksi komissiolle direktiivin 8 artiklan mukaisesti.

(1) - EYVL 1983, L 109, s. 8. Direktiiviä on viimeksi muutettu direktiivillä 88/182/ETY (EYVL 1988, L 81, s. 75; jäljempänä vuoden 1988 direktiivi) ja direktiivillä 94/10/EY (EYVL 1994, L 100, s. 30; jäljempänä vuoden 1994 direktiivi); jäljempänä 11 ja 12 kohdassa tarkastellaan sitä, mitä direktiiviversiota periaatteessa sovelletaan nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.

(2) - Asia C-194/94, CIA Security International, tuomio 30.4.1996 (Kok. 1996, s. I-2201).

(3) - Yhdistetyt asiat C-320/90, C-321/90 ja C-322/90, Telemarsicabruzzo ym., tuomio 26.1.1993 (Kok. 1993, s. I-393).

(4) - Yhdistetyt asiat 141/81, 142/81 ja 143/81, Holdijk ym., tuomio 1.4.1982 (Kok. 1982, s. 1299, 6 kohta) ja asia C-2/96, Sunino ja Data, määräys 20.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1543, 5 kohta).

(5) - Yhdistetyt asiat C-58/95, C-75/95, C-112/95, C-119/95, C-123/95, C-135/95, C-140/95, C-141/95, C-154/95 ja C-157/95, Gallotti ym., tuomio 12.9.1996 (Kok. 1996, s. I-4345).

(6) - Asia C-316/93, Vaneetveld, tuomio 3.3.1994 (Kok. 1994, s. I-763, 13 kohta).

(7) - Ks. esim. asia C-28/95, Leur-Bloem, tuomio 17.7.1997 (Kok. 1997, s. I-4161, 25-27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

(8) - Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia C-194/94, tuomion 54 kohta.

(9) - Asia C-13/96, Bic Benelux, tuomio 20.3.1997 (Kok. 1997, s. I-1753, 19 kohta).

(10) - Asia 186/87, Cowan, tuomio 2.2.1989 (Kok. 1989, s. 195, 19 kohta) ja asia 203/80, Casati, tuomio 11.11.1981 (Kok. 1981, s. 2595, 27 kohta).

(11) - Kun direktiiviä, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1994 direktiivillä, sovelletaan määrättyihin tosiasioihin, on lisättävä sanat "tai muita vaatimuksia"; tämä ilmaisu määritellään muutetun direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa.

(12) - Asia C-273/94, komissio v. Alankomaat, tuomio 11.1.1996 (Kok. 1996, s. I-31, 13-15 kohta).

(13) - Edellä alaviitteessä 9 mainittu asia C-13/96, tuomion 19 ja 20 kohta.

(14) - Yhdistetyt asiat 177/82 ja 178/82, Van de Haar ja Kaveka de Meern, tuomio 5.4.1984 (Kok. 1984, s. 1797, 13 kohta).

(15) - Julkisasiamies Darmonin esittämä ratkaisuehdotus yhdistetyissä asioissa C-87/90, C-88/90 ja C-89/90, Verholen ym., tuomio 11.7.1991 (Kok. 1991, s. I-3757, ratkaisuehdotuksen 32 kohta).

(16) - Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia C-194/94, tuomion 40 kohta.

(17) - Ibid., tuomion 45 kohta.

(18) - Asia C-91/92, Faccini Dori, tuomio 14.7.1994 (Kok. 1994, s. I-3325, 22 kohta).

(19) - Asia C-345/89, Stoeckel, tuomio 25.7.1991 (Kok. 1991, s. I-4047); ks. myös asiassa C-350/96, Clean Car Autoservice, 4.12.1997 antamani ratkaisuehdotus (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

(20) - EYVL 1976, L 39, s. 40.

(21) - Edellä alaviitteessä 15 mainitut yhdistetyt asiat C-87/90-C-89/90, tuomion 23 kohta.

(22) - Prechal, "Directives in European Community Law", Proefschrift Universiteit Amsterdam, 1995, SLSN, 1995, s. 167.

(23) - Kuten julkisasiamies Darmon on todennut edellä alaviitteessä 15 mainituissa yhdistetyissä asioissa C-87/90-C-89/90 antamansa ratkaisuehdotuksen 35 kohdassa.

(24) - Edellä alaviitteessä 15 mainitut yhdistetyt asiat C-87/90-C-89/90, tuomion 25 kohta.

(25) - Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia C-194/94, julkisasiamies Elmerin ratkaisuehdotuksen 29 kohta.