JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

20 päivänä kesäkuuta 2019 ( 1 )

Asia C-213/18

Adriano Guaitoli,

Concepción Casan Rodriguez,

Alessandro Celano Tomassoni,

Antonia Cirilli,

Lucia Cortini,

Mario Giuli ja

Patrizia Padroni

vastaan

easyJet Airline Co. Ltd

(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunale ordinario di Roma (Rooman yleinen tuomioistuin, Italia))

Ennakkoratkaisupyyntö – Lentoliikenne – Asetus (EY) N:o 261/2004 – 5, 7, 9 ja 12 artikla – Kanne, jossa vaaditaan kiinteämääräistä korvausta sekä korvausta yksilöidyistä vahingoista, joita matkustajille on aiheutunut lennon peruuttamisesta tai pitkäaikaisesta viivästymisestä – Tuomioistuimen kansainvälinen ja sisäinen alueellinen toimivalta – Sovellettavat säännökset ja määräykset – Montrealin yleissopimus – 33 artikla – Asetus (EU) N:o 1215/2012 – 7 artiklan 1 alakohta – Näiden määräyksen ja säännöksen väliset yhteydet

I Johdanto

1. Tribunale ordinario di Roman (Rooman yleinen tuomioistuin, Italia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee ensisijaisesti eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä tehdyn yleissopimuksen ( 2 ) (jäljempänä Montrealin yleissopimus) 33 artiklan tulkintaa; kyseisessä määräyksessä määritetään toimivaltainen tuomioistuin, kun lentoliikenteen harjoittajaa vastaan nostetaan tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluva vahingonkorvauskanne.

2. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, mikä on kyseisen yleissopimuksen suhde asetukseen (EU) N:o 1215/2012, ( 3 ) jolla säännellään erityisesti tuomioistuinten toimivaltaa alalla, jota se koskee, ( 4 ) kun lentomatkustajat nostavat kanteen, jossa vaaditaan erityyppisiä korvauksia.

3. Tämä pyyntö on esitetty valtion rajat ylittävässä asiassa, jossa ovat vastakkain lentoyhtiö ja useita matkustajia ja jossa kyseiset matkustajat vaativat sekä asetuksen (EY) N:o 261/2004 ( 5 ) mukaisia standardisoituja korvauksia että yksilöityjä hyvityksiä vahingoista, joita heille aiheutui menolennon peruuttamisesta ja paluulennon myöhästymisestä; molempia lentoja liikennöi mainittu lentoyhtiö.

4. Unionin tuomioistuin joutuu ensinnäkin ratkaisemaan, onko tällaisessa tilanteessa alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin määritettävä soveltamalla Montrealin yleissopimuksen 33 artiklaa ja/vai asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohtaa. Jäljempänä esitetään syyt ja olosuhteet, joiden vuoksi kannatan näiden kahden välineen distributiivista soveltamista kunkin vaatimuksen kohteen mukaan.

5. Jos katsotaan, että Montrealin yleissopimuksen 33 artiklaa on sovellettava tällaisessa asiassa, kuten aion esittää, unionin tuomioistuimen on toiseksi ratkaistava, onko tätä määräystä tulkittava siten, että sen mukaan määräytyy tuomioistuinten toimivallan jako ainoastaan kansainvälisesti kyseisten valtioiden välillä vai määräytyykö se kyseisen määräyksen mukaan myös sisäisesti kyseisen valtion tuomioistuinten välillä. Itse kannatan jälkimmäistä tulkintaa.

6. Kolmanneksi, jos todetaan, että valtion sisällä alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin ei määräydy Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan perusteella, unionin tuomioistuimen on täsmennettävä, onko alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin määritettävä soveltamalla tätä määräystä yksinomaisesti vai yhdessä asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohdan kanssa. Kun otetaan huomioon vastaukset, jotka kahteen edellä mainittuun ennakkoratkaisukysymykseen on mielestäni annettava, katson, ettei kolmannesta kysymyksestä tarvitse lausua, kun se on esitetty vain toissijaisesti.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Montrealin yleissopimus

7. Montrealin yleissopimus tuli voimaan Euroopan unionissa 28.6.2004.

8. Tämän yleissopimuksen johdanto-osan kolmannessa kappaleessa mainitaan, että kyseisen yleissopimuksen sopimusvaltiot ilmoittavat olevansa tietoisia ”siitä, että kuluttajien etujen suojelun varmistaminen on tärkeää kansainvälisissä ilmakuljetuksissa ja että täyden korvauksen periaatteeseen perustuvat oikeudenmukaiset korvaukset ovat tarpeen”. Lisäksi johdanto-osan viidennen kappaleen mukaan ”– – valtioiden yhteistoiminta tiettyjen kansainvälisiä ilmakuljetuksia koskevien määräysten yhtenäistämiseksi ja kodifioimiseksi uuden yleissopimuksen muodossa on tarkoituksenmukaisin keino saavuttaa oikeudenmukainen etujen tasapaino”.

9. Kyseisen yleissopimuksen III lukuun, jonka otsikko on ”Rahdinkuljettajan vastuu ja vahingonkorvauksen laajuus”, sisältyvässä 19 artiklassa, jonka otsikko on ”Viivästys”, määrätään seuraavaa: ”Rahdinkuljettaja on vastuussa vahingosta, joka on aiheutunut viivästyksestä matkustajien, matkatavaran tai tavaran ilmakuljetuksessa. Rahdinkuljettaja ei kuitenkaan ole vastuussa viivästyksestä aiheutuneesta vahingosta, jos se näyttää toteen, että rahdinkuljettaja ja sen palveluksessa olevat henkilöt ja asiamiehet ryhtyivät vahingon välttämiseksi kaikkiin toimenpiteisiin, joita on voitu kohtuudella edellyttää, tai jos niiden on ollut mahdotonta ryhtyä tällaisiin toimenpiteisiin.”

10. Samaan III lukuun sisältyvän 33 artiklan, jonka otsikko on ”Tuomioistuimen toimivalta”, 1 ja 4 kappaleessa määrätään seuraavaa: ”1. Vahingonkorvauskanne on kantajan valinnan mukaan pantava vireille jonkin sopimusvaltion alueella joko rahdinkuljettajan kotipaikan tai päätoimipaikan tuomioistuimessa tai tuomioistuimessa siinä toimipaikassa, jonka välityksellä kuljetussopimus on tehty, taikka määräpaikan tuomioistuimessa. – – 4. Oikeudenkäyntimenettelyä koskeviin kysymyksiin sovelletaan asiaa käsittelevän tuomioistuimen lainsäädäntöä.”

B Unionin oikeus

1. Asetus N:o 261/2004

11. Asetuksen N:o 261/2004 1 artiklan, jonka otsikko on ”Aihe”, 1 kohdan b ja c alakohdan mukaan kyseisellä ”asetuksella vahvistetaan siinä säädetyin edellytyksin lentomatkustajien vähimmäisoikeudet, [muun muassa] kun: matkustajan lento peruutetaan [tai] matkustajan lento viivästyy”.

12. Asetuksen 5 artiklan, jonka otsikko on ”Peruuttaminen”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jos lento peruutetaan: a) lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on tarjottava matkustajalle apua 8 artiklan mukaisesti; ja b) lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on tarjottava matkustajalle apua 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 2 kohdan mukaisesti sekä uudelleenreitityksen osalta, kun uuden lennon kohtuuden mukaan odotettavissa oleva lähtöaika on vähintään peruutetulle lennolle aikataulun mukaista lähtöaikaa seuraava päivä, 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määritettyä apua; c) matkustajalla on oikeus saada lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta korvaus 7 artiklan mukaisesti – –. 2. Kun matkustajalle ilmoitetaan peruutuksesta, hänelle on selvitettävä mahdolliset vaihtoehtoiset kuljetusvaihtoehdot.”

13. Saman asetuksen 7 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus korvaukseen”, 1 kohdan a alakohdan mukaan ”matkustajan on saatava seuraavan suuruinen korvaus: – – 250 euroa lentojen osalta, joiden pituus on enintään 1500 kilometriä[,]” kyseisessä artiklassa säädetyin edellytyksin.

14. Kyseisen asetuksen 9 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus huolenpitoon”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jos tähän artiklaan viitataan, matkustajalle on tarjottava ilmaiseksi: a) aterioita ja virvokkeita kohtuullisessa suhteessa odotusaikaan; b) hotellimajoitus, – jos ylimääräinen majoittautuminen yhdeksi tai useammaksi yöksi on välttämätöntä, tai – jos matkustajan aikomaa pitempi oleskelu osoittautuu välttämättömäksi; c) lentoaseman ja majoituspaikan (hotelli tai muu) välinen kuljetus. 2. Lisäksi matkustajille on tarjottava ilmaiseksi kaksi puhelua, teleksiä tai telekopioviestiä tai sähköpostiviestiä.”

15. Asetuksen N:o 261/2004 12 artiklan, jonka otsikko on ”Lisäkorvaus”, 1 kohdan mukaan kyseisen ”asetuksen säännöksiä on sovellettava siten, ettei rajoiteta matkustajan oikeutta muuhun korvaukseen. Tämän asetuksen nojalla myönnetty korvaus voidaan vähentää tällaisesta korvauksesta”.

2. Asetus N:o 1215/2012

16. Asetusta N:o 1215/2012 sovelletaan ajallisesti pääasiaan kyseisen asetuksen 66 artiklan 1 kohdan mukaisesti, koska oikeudenkäynti on pantu vireille ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa 10.1.2015 jälkeen. ( 6 )

17. Asetuksen N:o 1215/2012 II luvussa, jonka otsikko on ”Toimivalta”, olevaan 2 jaksoon, jonka otsikko on ”Erityinen toimivalta”, sisältyvän 7 artiklan 1 alakohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos henkilön kotipaikka on jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne toisessa jäsenvaltiossa 1) a) sopimusta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä kanteen perusteena oleva velvoite on täytetty tai täytettävä, b) jollei toisin ole sovittu, tätä säännöstä sovellettaessa kanteen perusteena olevan velvoitteen täytäntöönpanopaikka on – – palvelujen osalta se paikkakunta jäsenvaltiossa, missä palvelut sopimuksen mukaan suoritettiin tai oli suoritettava.”

18. Samassa luvussa olevaan 4 jaksoon, jonka otsikko on ”Toimivalta kuluttajasopimusta koskevissa asioissa”, sisältyvän 17 artiklan 3 kohdan mukaan kyseisen jakson säännöksiä ”ei sovelleta kuljetussopimuksiin, yhteishintaan tarjottavia kuljetus- ja majoituspalvelujen yhdistelmiä lukuun ottamatta”.

19. Saman asetuksen samaan VII lukuun, jonka otsikko on ”Suhde muihin säädöksiin”, sisältyvän 67 artiklan mukaan kyseinen asetus ”ei vaikuta sellaisten säännösten soveltamiseen, joilla säännellään tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista tai täytäntöönpanoa erityisillä oikeudenaloilla ja jotka sisältyvät unionin säädöksiin tai tällaisten säädösten nojalla yhdenmukaistettuun kansalliseen lainsäädäntöön”.

20. Samaan VII lukuun sisältyvän 71 artiklan 1 kohdan mukaan kyseinen asetus ”ei vaikuta tuomioistuimen toimivaltaa tai tuomioiden tunnustamista tai täytäntöönpanoa erityisillä oikeudenaloilla säänteleviin yleissopimuksiin, joiden osapuolia jäsenvaltiot ovat”.

III Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa

21. Adriano Guaitoli, Alessandro Celano Tomassoni, Mario Giuli, Concepción Casan Rodriguez, Antonia Cirilli, Lucia Cortini ja Patrizia Padroni (jäljempänä Guaitoli ym.) olivat ostaneet lentoliput edestakaiselle matkalle Fiumicinosta (Italia) Korfuun (Kreikka); lentoja liikennöi easyJet Airline Company Ltd (jäljempänä easyJet), lentoliikenteen harjoittaja, jonka kotipaikka on Luton (Yhdistynyt kuningaskunta).

22. Menolento, jonka aikataulun mukainen lähtöaika oli 4.8.2015 klo 20.20, viivästyi yhä enemmän, minkä jälkeen se peruutettiin, ja uudeksi lähtöajaksi tuli klo 16.45 seuraavana päivänä. Odotusaikana Guaitoli ym:lle ei tarjottu mahdollisuutta päästä toisen lentoyhtiön lennolle, mahdollisuutta ateriaan tai muunlaista huolenpitoa eikä minkäänlaista hyvitystä tai korvausta, vaikka kantajat vaativat sellaista virallisesti easyJetiltä.

23. Myös paluulento, jonka aikataulun mukainen lähtöaika oli 14.8.2015 klo 23.25, viivästyi huomattavasti; aikaa ei ole tarkemmin määritetty ennakkoratkaisupyyntöpäätöksessä.

24. Guaitoli ym. nostivat 28.6.2016 Tribunale ordinario di Romassa, jonka tuomiopiirissä heidän kotipaikkansa sijaitsee, kanteen, jossa he vaativat, että easyJet tuomitaan asetuksen N:o 261/2004 5, 7, 9 ja 12 artiklan nojalla maksamaan heille kiinteämääräinen korvaus vahingoista, joita heille aiheutui menolennon peruuttamisesta ja paluulennon viivästymisestä, ja korvaamaan heille perusteettomasti aiheutuneet kustannukset sekä muut aineelliset ja aineettomat vahingot. ( 7 )

25. EasyJet puolustautui esittämällä aluksi kaksi toimivallan puuttumista koskevaa oikeudenkäyntiväitettä. Tribunale ordinario di Roma hylkäsi niistä ensimmäisen, joka koski riidan kohteen arvoa. Toisesta oikeudenkäyntiväitteestä, joka koski alueellista toimivaltaa, kyseinen tuomioistuin katsoi, että oli määritettävä sovellettavat säännöt etenkin Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan ja asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan (josta on tullut asetuksen N:o 1215/2012 7 artikla) välisen suhteen sekä kansallisten toimivaltasääntöjen mahdollisen aseman osalta, kun otetaan huomioon, että pääasian kantajien kotipaikka sijaitsee sen omassa tuomiopiirissä, kun taas Fiumicinon lentoasema sijaitsee Tribunale di Civitavecchian (Civitavecchian tuomioistuin, Italia) tuomiopiirissä.

26. Näin ollen Tribunale ordinario di Roma päätti 26.2.2018 tekemällään päätöksellä, joka saapui unionin tuomioistuimeen 26.3.2018, lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Jos asianosainen, jonka lento on viivästynyt tai peruutettu, vaatii samanaikaisesti sekä asetuksen (EY) N:o 261/2004 5, 7 ja 9 artiklan mukaisia kiinteämääräisiä ja yhdenmukaistettuja korvauksia että saman asetuksen 12 artiklan mukaista vahingonkorvausta, onko asiaan sovellettava Montrealin yleissopimuksen 33 artiklaa vai säännelläänkö tuomioistuimen toimivaltaa (sekä kansainvälisesti että alueellisesti) asetuksen N:o 44/2001 5 artiklalla? 2) Onko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetussa ensimmäisessä tapauksessa Montrealin yleissopimuksen 33 artiklaa tulkittava siten, että siinä määrätään ainoastaan toimivallan jaosta valtioiden välillä, vai siten, että siinä määrätään myös yksittäisen valtion sisäisestä alueellisesta toimivallasta? 3) Onko toisessa kysymyksessä tarkoitetussa ensimmäisessä tapauksessa Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan soveltaminen ”yksinomaista” siten, että se on esteenä asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan soveltamiselle, vai voidaanko molempia artikloja soveltaa yhdessä niin, että voidaan suoraan määrittää sekä valtion toimivalta että sen tuomioistuinten sisäinen alueellinen toimivalta?”

27. Guaitoli ym., easyJet, Italian hallitus sekä Euroopan komissio ovat esittäneet unionin tuomioistuimelle kirjallisia huomautuksia. Suullista käsittelyä ei pidetty.

IV Asian tarkastelu

A Alustavat toteamukset

28. Ennen kuin tarkastelen edellä esitettyjä kolmea ennakkoratkaisukysymystä ( 8 ) aineellisesti, on mielestäni aiheellista mainita joitakin seikkoja, jotka perustuvat kaikkia näitä kysymyksiä koskevaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön.

29. Ensinnäkin muistutan Montrealin yleissopimuksen tulkinnasta, että sen määräykset ovat erottamaton osa unionin oikeusjärjestystä, ( 9 ) joten unionin tuomioistuimella on toimivalta lausua sen tulkinnasta noudattaen unionia sitovia kansainvälisen oikeuden sääntöjä ja etenkin Wienin yleissopimuksen ( 10 ) 31 artiklaa, jonka mukaisesti valtiosopimusta on tulkittava vilpittömässä mielessä ja antamalla valtiosopimuksessa käytetyille sanonnoille niille kuuluvassa yhteydessä niiden tavallinen merkitys, sekä valtiosopimuksen tarkoituksen ja päämäärän valossa. ( 11 ) Lisäksi unionin tuomioistuin on jo todennut, että kun otetaan huomioon Montrealin yleissopimuksen tarkoitus, joka on yhtenäistää kansainvälistä ilmakuljetusta koskevat säännöt, kyseisessä sopimuksessa käytettyjä mutta siinä määrittelemättömiä ilmaisuja ”on tulkittava yhdenmukaisesti ja itsenäisesti riippumatta niistä eri merkityksistä, joita näille käsitteille on annettu kyseisen yleissopimuksen sopimusvaltioiden kansallisissa lainsäädännöissä”. ( 12 )

30. Seuraavaksi korostan, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on selvästi viitannut asetuksen N:o 44/2001 5 artiklaan koko päätöksessään ja etenkin ensimmäisessä ja kolmannessa ennakkoratkaisukysymyksessään, on kuitenkin syytä viitata käsiteltävään asiaan ajallisesti sovellettavan asetuksen n:o 1215/2012 7 artiklan samansisältöisiin säännöksiin. ( 13 ) ( 14 ) Tässä yhteydessä korostan, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti unionin tuomioistuin voi joutua ottamaan huomioon sellaisia unionin oikeuden säännöksiä, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole viitannut ennakkoratkaisukysymyksissään, jotta se voisi antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen. ( 15 )

31. Näiden yleisluonteisten huomautusten jälkeen on tarkasteltava vuorollaan kutakin käsiteltävässä asiassa esitettyä kysymystä.

B Montrealin yleissopimuksen ja asetuksen N:o 1215/2012 välinen suhde, kun vahingonkorvauskanne kuuluu sekä tämän yleissopimuksen että asetuksen N:o 261/2004 soveltamisalaan (ensimmäinen kysymys)

1. Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen kohde

32. Ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä unionin tuomioistuinta pyydetään ottamaan kantaa siihen, onko tuomioistuimen alueellinen toimivalta ratkaistava soveltamalla Montrealin yleissopimuksen 33 artiklaa ja/vai asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklaa silloin, kun matkustaja, jonka kansainvälinen lento on viivästynyt tai peruutettu, vaatii kanteessaan sekä asetuksen N:o 261/2004 5, 7 ja 9 artiklan mukaisia kiinteämääräistä korvausta ja kulujen korvaamista että saman asetuksen 12 artiklan mukaista lisäkorvausta. ( 16 )

33. Guaitoli ym., jotka esittävät yhteistä vastausta kaikkiin kolmeen ennakkoratkaisukysymykseen, väittävät, että sekä Montrealin yleissopimuksen 33 artikla että asetuksen N:o 1215/2012 7 artikla koskevat ainoastaan liittymäperusteita, joiden ansiosta voidaan määrittää sopimusvaltio tai jäsenvaltio, jossa asia on ratkaistava, mutta ei alueellisesti toimivaltaista tuomioistuinta. ( 17 ) Sen sijaan easyJet väittää, että Montrealin yleissopimuksen 33 artikla on otettava huomioon aina, kun matkustaja vaatii korvausta lennon viivästymisestä aiheutuneista vahingoista kyseisen yleissopimuksen perusteella. Italian hallituksen mukaan tuomioistuimen toimivalta on ratkaistava soveltamalla yhtäältä asetusta N:o 1215/2012 asetukseen N:o 261/2004 perustuvan korvausvaatimuksen osalta ja toisaalta Montrealin yleissopimusta kuljetussopimuksen rikkomisesta johtuvien vahinkojen korvaamista koskevan vaatimuksen osalta. Myös komissio katsoo, että tuomioistuimen toimivaltaan on sovellettava yhtäältä asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohdan b alakohtaa kanteen sen osan osalta, jossa vaaditaan asetuksen N:o 261/2004 mukaisia korvauksia, ja toisaalta Montrealin yleissopimuksen 33 artiklaa kanteen sen osan osalta, jossa vaaditaan lisäksi lisäkorvausta viivästymisestä aiheutuneista vahingoista ja joka kuuluu tämän yleissopimuksen soveltamisalaan.

34. Yhdyn jälkimmäisiin näkemyksiin. Ennen kuin esitän, miten pääasian kaltaisessa menettelyssä olisi näkemykseni mukaan sovellettava distributiivisesti asetuksen N:o 1215/2012 ja Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan mukaisia toimivaltasääntöjä, on mielestäni välttämätöntä tarkastella, mikä on yhtäältä asetukseen N:o 261/2004 ja toisaalta Montrealin yleissopimukseen sisältyvien, lentoliikenteen harjoittajien korvausvastuuta koskevien aineellisen oikeuden sääntöjen välinen suhde. Mielestäni näihin kahteen välineeseen perustuvien vastuujärjestelmien yhdistelmästä johtuu nimittäin vastaavasti, että asetuksen N:o 1215/2012 ja kyseisen yleissopimuksen 33 artiklan mukaisia sääntöjä on sovellettava rinnakkain.

2. Lentoliikenteen harjoittajan vastuuta koskevat kaksi oikeudellista järjestelmää, joita sovelletaan pääasian kaltaisessa asiassa

35. Kuten valtaosa tässä asiassa huomautuksia esittäneistä osapuolista on todennut, unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on olemassa kaksi järjestelmää, jotka koskevat lentoliikenteen harjoittajan vastuuta matkustajien osalta; yksi perustuu asetukseen N:o 261/2004 ja toinen Montrealin yleissopimukseen, ja näitä molempia voidaan soveltaa pääasiassa.

36. Muistutan unionin tuomioistuimen toistuvasti todenneen, että asetuksen N:o 261/2004 säännösten ja Montrealin yleissopimuksen määräysten mukaiset oikeudet perustuvat erilaisiin ”sääntely-ympäristöihin”. Se on korostanut, että asetuksella N:o 261/2004 otetaan käyttöön lentojen viivästymisestä ja peruuttamisesta aiheutuvien haittojen muodostamien vahinkojen korvaamiseksi standardisoitu ja välitön järjestelmä, ( 18 ) jota sovelletaan Montrealin yleissopimusta aikaisemmassa vaiheessa ja joka on näin ollen siihen perustuvaan järjestelmään nähden itsenäinen. ( 19 )

37. Toisin kuin asetuksen N:o 261/2004 säännöksissä yleissopimuksen 19 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa säännellään edellytyksiä, joiden täyttyessä kyseessä olevat matkustajat voivat lennon viivästyttyä esittää vaatimuksia, joiden tarkoituksena on saada vahingonkorvausta yksilöidyistä vahingoista, mikä edellyttää tapauskohtaista aiheutuneiden vahinkojen laajuuden arviointia ja voi näin ollen tapahtua ainoastaan jälkikäteen ja tapauskohtaisesti. ( 20 )

38. Asetuksen N:o 261/2004 1 artiklassa korostetaan, että oikeudet, jotka siinä otetaan käyttöön lentomatkustajien hyväksi, ovat luonteeltaan vähimmäisoikeuksia. Sen 12 artiklassa säädetään lisäksi yhtäältä, että asetuksen säännöksiä on sovellettava siten, ettei rajoiteta matkustajan oikeutta muiden instrumenttien mukaiseen muuhun korvaukseen, ( 21 ) ja toisaalta, että kyseisen asetuksen nojalla myönnetty korvaus voidaan vähentää tällaisesta korvauksesta. ( 22 ) Kansallinen tuomioistuin voi näin ollen velvoittaa lentoliikenteen harjoittajan korvaamaan kokonaisuudessaan vahingon, joka matkustajille on aiheutunut siitä, että lentoliikenteen harjoittaja ei ole noudattanut sopimusvelvoitteitaan, jonkin muun oikeudellisen perustan kuin asetuksen N:o 261/2004 nojalla eli muun muassa Montrealin yleissopimuksessa määrätyin tai kansallisessa oikeudessa säädetyin edellytyksin. ( 23 ) Unionin tuomioistuin on myös täsmentänyt, että kyseisen yleissopimuksen III luvun määräysten nojalla vahinko, joka voidaan kyseisen asetuksen 12 artiklan mukaisesti korvata ”muulla” korvauksella, voi olla aineellinen tai aineeton. ( 24 )

39. Käsiteltävässä asiassa on erityisesti kiistatonta, että asetuksen N:o 261/2004 5–7 artiklaan perustuva matkustajan oikeus kiinteämääräiseen ja yhdenmukaistettuun korvaukseen lennon peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta ( 25 ) on riippumaton lennon viivästymisen aiheuttaman vahingon tapauskohtaisesta korvaamisesta Montrealin yleissopimuksen 19 artiklan mukaisesti. ( 26 )

40. Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että kun lentoliikenteen harjoittaja laiminlyö sille asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 9 artiklan perusteella kuuluvia velvoitteita, jotka koskevat kulujen korvaamista, matkustajalla on oikeus saada korvausta kyseisten säännösten perusteella ilman, että tällaista vaatimusta velvoitteita vastaavista korvauksista voidaan pitää vaatimuksena saada kyseisen lennon peruuttamisesta johtuvan vahingon korvaamiseksi yksilöitynä hyvityksenä vahingonkorvausta Montrealin yleissopimuksessa määrätyin edellytyksin. Lentomatkustajien vaatimusten, jotka perustuvat heille kyseisellä asetuksella myönnettyihin oikeuksiin, ei nimittäin voida katsoa kuuluvan asetuksen 12 artiklassa tarkoitetun ”lisäkorvauksen” soveltamisalaan. ( 27 )

41. Edellä on kerrattu tärkeimmät oikeuskäytännöstä johdettavat periaatteet, jotka koskevat yhtäältä asetuksen N:o 261/2004 ja toisaalta Montrealin yleissopimuksen aineellisten sääntöjen välistä suhdetta; tämän jälkeen on tutkittava, mitä säännöksiä tai määräyksiä on sovellettava määritettäessä, mikä tuomioistuin on toimivaltainen käsittelemään pääasiassa esitetyt vaatimukset, jotka ovat erityisiä sikäli, että ne kuuluvat sekä asetuksen N:o 261/2004 että Montrealin yleissopimuksen soveltamisalaan.

3. Toimivaltasäännöt, joita on sovellettava sen mukaan, mikä on lentoliikenteen harjoittajan korvausvastuuta koskevien eri vaatimusten perusta

42. Jäljempänä esitettävistä syistä katson, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa sekamuotoisessa vahingonkorvauskanteessa toimivaltainen tuomioistuin on määritettävä yhtäältä asetuksen N:o 1215/2012 asiaa koskevien säännösten perusteella asetuksen N:o 261/2004 soveltamisalaan kuuluvien vaatimusten osalta ja toisaalta Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan perusteella tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvien vaatimusten osalta. Käsittelen myös tämän tulkinnan käytännön seurauksia.

a) Asetuksen N:o 261/2004 soveltamisalaan kuuluviin vaatimuksiin sovellettavat toimivaltasäännöt

43. Unionin tuomioistuin on jo todennut seuraavaa: ”Koska asetuksen N:o 261/2004 säännösten ja Montrealin yleissopimuksen määräysten mukaiset oikeudet perustuvat – – erilaisiin sääntely-ympäristöihin, tässä yleissopimuksessa määrättyjä kansainvälisiä toimivaltasääntöjä ei sovelleta ainoastaan asetuksen N:o 261/2004 perusteella tehtyihin vaatimuksiin, koska viimeksi mainitut on tutkittava asetuksen N:o 44/2001 mukaisesti.” ( 28 ) Korostamastani ilmaisusta voisi päätellä, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, että tämä analyysi pätee ehkä vain asetuksen N:o 261/2004 säännöksiin perustuviin kanteisiin.

44. Tätä oikeuskäytäntöä voidaan kuitenkin mielestäni soveltaa soveltuvin osin pääasian kaltaisessa asiassa, jossa kantajien vaatimukset perustuvat osittain sekä asetuksen N:o 261/2004 säännöksiin että osittain muihin oikeussääntöihin. Se, että on olemassa erilaisia sääntely-ympäristöjä, tarkoittaa nimittäin tässä tapauksessa myös, ettei oikeuksiin, jotka perustuvat asetukseen N:o 261/2004, sovelleta samoja kansainvälisiä toimivaltasääntöjä kuin Montrealin yleissopimukseen perustuviin oikeuksiin. ( 29 )

45. Mielestäni tästä seuraa, että jäsenvaltion tuomioistuimen kansainvälinen toimivalta ratkaista kyseisten vaatimusten ensimmäinen osa määräytyy asetuksen N:o 44/2001 tai pikemminkin esillä olevassa asiassa ajallisesti sovellettavan asetuksen N:o 1215/2012 asiaa koskevien säännösten perusteella eikä Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan perusteella. Toisin sanoen tuomioistuimen, joka käsittelee vaatimuksia, jotka koskevat kiinteämääräistä korvausta ja kulukorvausta ja joiden oikeusperustana ovat asetuksen N:o 261/2004 säännökset, on mielestäni arvioitava oma toimivaltansa asetuksen N:o 1215/2012 perusteella ja pääasiassa erityisesti kyseisen asetuksen 4 ja 7 artiklan perusteella. ( 30 )

46. Palautan mieleen, että asetuksen N:o 1215/2012 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti kanne sellaista vastaajaa vastaan, jolla on kotipaikka jäsenvaltiossa, voidaan nostaa tuon jäsenvaltion tuomioistuimessa. Kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 alakohdassa kuitenkin säädetään erityinen toimivaltasääntö, jota sovelletaan sopimusta koskevassa asiassa ja jonka mukaisesti kantaja voi valita liittymäperusteeksi myös paikkakunnan, jossa kanteen perusteena oleva velvoite on täytetty tai täytettävä; kyseisen 1 alakohdan b alakohdan mukaan tällaisena pidetään paikkakuntaa, jossa kyseinen palvelu suoritettiin tai oli suoritettava. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa ensimmäisessä kysymyksessään, unionin tuomioistuin on katsonut, että tämän säännön mukaisesti määräytyy toimivaltainen tuomioistuin sekä kansainvälisesti että valtion sisäisesti. ( 31 ) Se on tulkinnut kyseistä säännöstä erityisesti kansainvälisten ilmakuljetuspalvelujen osalta siten, että toimivaltainen tuomioistuin on kantajan valinnan mukaan se tuomioistuin, jonka tuomiopiiriin lentokoneen lähtö- tai saapumispaikka kuuluu, siten kuin näistä paikoista on sovittu mainitussa sopimuksessa. ( 32 )

b) Montrealin yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluviin vaatimuksiin sovellettavat toimivaltasäännöt

47. Katson easyJetin, Italian hallituksen ja komission tavoin, että Montrealin yleissopimukseen perustuvissa kanteissa tai käsiteltävässä asiassa tarkemmin sanottuna vaatimuksissa, jotka kuuluvat kyseisen yleissopimuksen soveltamisalaan, sovelletaan tämän yleissopimuksen 33 artiklan mukaisia toimivaltasääntöjä. ( 33 )

48. Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan soveltaminen on nimittäin mahdollista asetuksen N:o 1215/2012 niiden säännösten perusteella, jotka koskevat suhdetta muihin välineisiin, joilla säännellään tuomioistuinten toimivaltaa unionin alueella; näitä säännöksiä ovat kyseisen asetuksen 67 artikla sekä 71 artiklan 1 kohta. Kyseisten säännösten perusteella voidaan soveltaa sääntöjä, jotka koskevat tuomioistuinten toimivaltaa erityisillä oikeudenaloilla, joihin ilmakuljetus epäilemättä kuuluu; näitä sääntöjä sisältyy unionin toimiin ja yleissopimuksiin, joiden osapuolia jäsenvaltiot ovat. Montrealin yleissopimus on erottamaton osa unionin oikeusjärjestystä ( 34 ) ja sen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla se on jopa ensisijainen unionin johdetun oikeuden toimiin, kuten asetukseen N:o 261/2004, nähden. ( 35 )

49. Katson näin ollen, että kun on kyse kanteesta, joka kuuluu osittain Montrealin yleissopimuksen määräysten ja erityisesti sen lennon viivästymisestä aiheutuneiden vahinkojen korvaamista koskevan 19 artiklan soveltamisalaan, ( 36 ) tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi kanne on saatettu, on määritettävä, onko se toimivaltainen ratkaisemaan kanteen tämän osan, kyseisen yleissopimuksen 33 artiklan perusteella, jonka mukaisesti vahingonkorvauskanne on kantajan valinnan mukaan pantava vireille jonkin sopimusvaltion alueella joko rahdinkuljettajan kotipaikan tuomioistuimessa tai muussa tuomioistuimessa, johon on vastaava liittymäperuste, ( 37 ) taikka tuomioistuimessa, jonka tuomiopiirissä kyseisen lennon määräpaikka sijaitsee.

c) Esitetyn tulkinnan käytännön seuraukset

50. Edellä esitetystä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa kanteessa, jossa on kyse lentoliikenteen harjoittajan korvausvastuusta, tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu, on mielestäni arvioitava oma toimivaltansa soveltamalla distributiivisesti yhtäältä asetuksen N:o 1215/2012 4 artiklan 1 kohtaa luettuna yhdessä saman asetuksen 7 artiklan 1 alakohdan kanssa niiden vaatimusten osalta, jotka perustuvat asetukseen N:o 261/2004, ja toisaalta Montrealin yleissopimuksen 33 artiklaa niiden vaatimusten osalta, jotka perustuvat kyseisen yleissopimuksen 19 artiklaan.

51. Korostan, että jos unionin tuomioistuin hyväksyy tässä esitetyn tulkinnan, vaara siitä, että toimivalta ratkaista tällainen sekamuotoinen kanne hajautuu eri valtioiden tuomioistuimille, on käytännössä verrattain pieni. Voidaan nimittäin todeta, että asetuksella N:o 1215/2012 ja Montrealin yleissopimuksella on kaksi yhteistä tuomioistuimen toimivaltaa koskevaa perustetta: toimivaltainen on paitsi vastaajan kotipaikan tuomioistuin myös lennon määräpaikan tuomioistuin, ( 38 ) ja matkustajat voivat vapaasti valita jommankumman toimivaltaperusteen ( 39 ) nostaessaan kanteen lentoliikenteen harjoittajaa vastaan, jolloin kaikki heidän vaatimuksensa voidaan käsitellä samassa tuomioistuimessa. Lisäksi asetuksen N:o 1215/2012 30 artiklassa säädettyjen, toisiinsa liittyviä kanteita koskevien sääntöjen avulla voidaan estää rinnakkaiset tai jopa keskenään kilpailevat oikeudenkäynnit.

52. Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on mielestäni vastattava, että kun lentomatkustajien nostamassa kanteessa vaaditaan yhtäältä asetuksen N:o 261/2004 5, 7, 9 ja 12 artiklasta johtuvien kiinteämääräisten ja yhdenmukaistettujen oikeuksien kunnioittamista ja toisaalta Montrealin yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvaa lisävahingon korvaamista, jäsenvaltion tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu, on arvioitava toimivaltansa vaatimusten ensimmäisen osan osalta asetuksen N:o 1215/2012 asiaa koskevien artiklojen perusteella ja toisen osan osalta Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan perusteella.

C Sekä kansainvälisen että valtion sisäisen alueellisen toimivallan määräytyminen Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan 1 kappaleen perusteella (toinen kysymys)

1. Toisen ennakkoratkaisukysymyksen kohde

53. Toinen ennakkoratkaisukysymys esitetään unionin tuomioistuimelle siinä tapauksessa, että se vastaa ensimmäiseen kysymykseen edellä esittämälläni tavalla siten, että tuomioistuimen toimivalta määräytyy Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan perusteella pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa niiden vaatimusten osalta, jotka koskevat vahingon tapauskohtaista korvaamista ja jotka kuuluvat tämän yleissopimuksen soveltamisalaan eivätkä asetuksen N:o 261/2004 soveltamisalaan.

54. Unionin tuomioistuimelta kysytään ensimmäistä kertaa, onko tässä tapauksessa kyseisen 33 artiklan ja erityisesti sen 1 kappaleen ( 40 ) tarkoituksena rajat ylittävän riita-asian tapauksessa määrittää alueellinen toimivalta vain kansainvälisesti, eli kyseisen yleissopimuksen sopimusvaltioiden välillä, vai myös valtion sisäisesti, eli kunkin valtion tuomioistuinten välillä.

55. Tribunale ordinario di Roma suhtautuu varauksella Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan tulkintaan, jonka Corte suprema di cassazione (kassaatiotuomioistuin, Italia) ( 41 ) on ilmeisesti esittänyt ja jonka mukaan tässä määräyksessä määritetään ainoastaan sopimusvaltio, jonka tuomioistuimet ovat toimivaltaisia rajat ylittävissä riita-asioissa, mutta ei puututa kyseisessä valtiossa voimassa oleviin kansallisiin sääntöihin, joiden mukaisesti määritetään valtion sisäisesti toimivaltainen tuomioistuin.

56. Kyseinen tuomioistuin toteaa, että jos tämä tulkinta on oikea, se katsottaisiin italialaisten menettelysääntöjen mukaan itse toimivaltaiseksi ratkaisemaan pääasia. ( 42 ) Jos 33 artiklaa tulkitaan sen sijaan niin, että siinä määritetään suoraan sopimusvaltioiden alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin tämän rajoittamatta kansallisen prosessilainsäädännön soveltamista muilta osin, toimivaltainen tuomioistuin olisi Tribunale di Civitavecchia (Civitavecchian tuomioistuin), jonka tuomiopiirissä sijaitsevat sekä menolennon lähtölentoasema että paluulennon saapumislentoasema.

57. Edellä mainittujen lähestymistapojen ristiriita, joka on havaittavissa Montrealin yleissopimuksen osapuolina olevien muidenkin valtioiden oikeuskäytännössä, ( 43 ) ilmenee myös käsiteltävässä asiassa esitetyistä huomautuksista. Guaitoli ym. ja Italian hallitus nimittäin väittävät Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan sääntelevän ainoastaan allekirjoittajavaltioiden tuomioistuinten välistä toimivallanjakoa, ( 44 ) mutta easyJet ja komissio katsovat, että kyseisessä määräyksessä määriteltyjen kriteerien perusteella on tarkoitus määrittää myös kunkin valtion alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin. Yhdyn jälkimmäiseen näkemykseen jäljempänä esitettävistä syistä, jotka ovat edellä mainittujen tulkintasääntöjen mukaiset. ( 45 )

2. Sanamuodon mukainen tulkinta

58. Korostan Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan sanamuodosta, että todistusvoimaisia ovat ainoastaan ne kuusi kieliversiota, jotka on todettu todistusvoimaisiksi ja joista kolme ovat unionin virallisia kieliä englanti, espanja ja ranska. ( 46 ) Tästä seuraa, että käsiteltävässä asiassa esitetyt seikat, jotka koskevat nimenomaisesti kyseisen 33 artiklan italiankielistä käännöstä, eivät voi olla ratkaisevia.

59. Muistutan lisäksi, että koska Montrealin yleissopimuksen sisältämiä käsitteitä on tulkittava yhtenäisesti ja itsenäisesti, unionin tuomioistuimen on ennakkoratkaisun antamisen yhteydessä näitä käsitteitä tulkitessaan otettava huomioon unionia sitovat yleisen kansainvälisen oikeuden tulkintasäännöt eikä merkityksiä, joita niille on voitu antaa unionin jäsenvaltioiden kansallisissa lainsäädännöissä. ( 47 )

60. Käsiteltävässä asiassa minusta vaikuttaa siltä, että – toisin kuin Italian hallitus väittää ja Corte suprema di cassazione näyttää todenneen ( 48 ) – Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan otsikon tarkoituksena ei ainakaan englannin-, espanjan- tai ranskankielisessä versiossa ( 49 ) ole merkitä, että määräyksen laatijat olisivat halunneet rajoittaa siihen sisältyvät säännöt koskemaan ainoastaan sopimusvaltioiden tuomioistuinten välistä toimivallanjakoa. Katson päin vastoin erityisesti, että ranskankielisen version otsikko ”Juridiction compétente” ei viittaa niinkään toimivaltaiseen valtioon vaan toimivaltaiseen tuomioistuimeen, koska termiä ”juridiction” käytetään ranskassa yleensä tarkoittamaan yleisesti kaikenlaisia tuomiovaltaa käyttäviä elimiä.

61. Näkemykseni vahvistavat ainakin kyseisen 33 artiklan 1 kappaleen ( 50 ) englannin-, espanjan- ja ranskankieliset sanamuodot. Totean nimittäin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, easyJetin ja komission tavoin, että tässä määräyksessä toimivalta annetaan vaiheittain tietylle tuomioistuimelle. Kyseisessä 1 kappaleessa mainitaan ensinnäkin ”jonkin sopimusvaltion alue” [ranskaksi ”le territoire d’un des États parties”] ( 51 ), minkä jälkeen täsmennetään, mikä tällä alueella sijaitsevista tuomioistuimista voi todeta olevansa alueellisesti toimivaltainen, käyttämällä kahdesti yksikkömuotoa ”tuomioistuin” [ranskaksi ”le tribunal”] ( 52 ) monikkomuodon sijaan, ( 53 ) kun määrätään, millä liittymäperusteilla kantaja voi nostaa vahingonkorvauskanteen; kukin liittymäperuste tarkoittaa lisäksi tarkasti määriteltyä paikkakuntaa. ( 54 )

62. Tällaisen terminologian käyttöön on syynsä, kuten on tuotu esiin Brysselin yleissopimuksen ( 55 ) yhteydessä; asiayhteys on samantapainen, koska myös tämä yleissopimus sisältää sääntöjä, jotka koskevat tuomioistuimen toimivaltaa vahingonkorvauskanteiden osalta. Tämäntyyppisen sanamuodon tarkoituksena on antaa kantajalle oikeus nostaa kanne näin määritetyissä tuomioistuimissa suoraan ilman, että hänen tarvitsee ottaa huomioon kyseisessä valtiossa voimassa olevia alueellista toimivaltaa koskevia sisäisiä sääntöjä, myös silloin, kun kyseisten sääntöjen mukaisesti toimivalta ei kuuluisi kyseiselle tuomioistuimelle. ( 56 )

63. Unionin tuomioistuin on myös tulkinnut tuomioistuimen toimivaltaa koskevia unionin oikeuden säännöksiä, joiden sanamuoto vastaa nyt käsiteltävän ennakkoratkaisukysymyksen kohteena olevaa sääntöä eli joissa liittymäperusteen yhteydessä käytetään tuomioistuin-sanan yksikkömuotoa, siten, että niissä ”määritetään sekä kansainvälinen että alueellinen toimivalta” ja ”pyritään yhdenmukaistamaan tuomioistuinten toimivaltaa koskevat säännöt ja näin ollen osoittamaan suoraan toimivaltainen tuomioistuin ilman, että on tarpeen viitata jäsenvaltioiden sisäisiin sääntöihin”. ( 57 ) Mielestäni näin täytyy olla myös käsiteltävässä asiassa. ( 58 )

64. Johtopäätöksenä totean ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, easyJetin ja komission tavoin, että jos Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan 1 kappaleen tavoitteena todella olisi vahvistaa ainoastaan, että jonkin sopimusvaltion tuomioistuimet ovat ylipäätään toimivaltaisia, jolloin kyseinen valtio voi itse määrittää sisäisten sääntöjensä perusteella, mikä tuomioistuin on alueellisesti toimivaltainen, kuten Guaitoli ym. ja Italian hallitus esittävät, kyseisen määräyksen laatijat olisivat epäilemättä muotoilleet tämän säännöksen jollakin toisella, tähän tarkoitukseen paremmin sopivalla tavalla.

3. Teleologinen tulkinta

65. Katson, että esittämäni Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan 1 kappaleen tulkinta edistää paremmin tämän yleissopimuksen ilmoitettujen tavoitteiden ja kyseisen määräyksen ilmeisten tavoitteiden toteutumista kuin päinvastainen tulkinta.

66. Unionin tuomioistuin on nimittäin jo toistuvasti todennut Montrealin yleissopimuksen johdanto-osasta ( 59 ) ilmenevän, että sopimusvaltioiden pääasiallisena tarkoituksena on ollut paitsi ”kuluttajien etujen suojelun varmistaminen” myös ”tiettyjen [näitä kuljetuksia koskevien] määräysten yhtenäistäminen ja kodifioiminen”, jotta säilytetään ”oikeudenmukainen etujen tasapaino” etenkin lentoliikenteen harjoittajien ja matkustajien etujen välillä. ( 60 )

67. Jos kyseisen yleissopimuksen 33 artiklan 1 kappaletta tulkittaisiin nyt käsiteltävässä asiassa siten, että siinä määrättyjen sääntöjen mukaisesti toimivalta annetaan vain tietyn sopimusvaltion tuomioistuimille eikä suoraan tietylle tuomioistuimelle, ei mielestäni noudatettaisi kyseisen välineen laatijoiden ilmaisemaa halua lisätä yhtenäisyyttä, ( 61 ) mikä edellyttää, että viittauksia eri valtioiden kansallisiin lainsäädäntöihin on mahdollisimman vähän. Katson, että näin tulkitsemalla ei myöskään voitaisi riittävästi suojella kuluttajien etuja ja samalla varmistaa oikeudenmukainen tasapaino lentoliikenteen harjoittajien etujen kanssa.

68. Tältä osin korostan, että säännöillä, joilla osoitetaan suoraan alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin, pyritään yleensä yhtäältä tekemään kyseisten sääntöjen soveltaminen helpommaksi sekä valtioiden viranomaisille että kyseisille yksityisille ja toisaalta varmistamaan, että tuomioistuin ja ratkaistavan riita-asian kohde liittyvät riittävästi toisiinsa. ( 62 ) Katson lisäksi, että tämäntyyppisten sääntöjen ansiosta ennakoitavuus ja oikeusvarmuus ovat parempia kuin tilanteessa, jossa kaikki tietyn valtion tuomioistuimet voivat olla toimivaltaisia ja asianosaisten on tästä syystä perehdyttävä sisäisiin sääntöihin alueellisesti toimivaltaisen tuomioistuimen määrittämiseksi; tämä on sekä kantajien että vastaajien edun mukaista. ( 63 ) Minusta vaikuttaa järkevältä katsoa, että kyseisen 33 artiklan 1 kappaleen laatijat ovat edellä mainitun sanamuodon valitessaan pyrkineet juuri tähän. Näin ollen kyseisen määräyksen tehokas vaikutus voisi mielestäni muuttua, jos tulkinta olisi päinvastainen kuin suosittamani tulkinta.

4. Asiayhteyteen perustuva tulkinta

69. Suosittelemani Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan 1 kappaleen tulkinta ei mielestäni ole millään tavalla ristiriidassa tämän määräyksen asiayhteyden kanssa.

70. Totean, että Italian hallitus vetoaa edellä mainittuun Corte suprema di cassazionen oikeuskäytäntöön, ( 64 ) jonka mukaisesti kyseisen 33 artiklan 1 kappaletta pitäisi soveltaa ainoastaan Montrealin yleissopimuksen sopimusvaltioiden tuomioistuinten väliseen toimivallanjakoon erityisesti saman artiklan 4 kappaleen sisällön vuoksi, joka on seuraava: ”Oikeudenkäyntimenettelyä koskeviin kysymyksiin sovelletaan asiaa käsittelevän tuomioistuimen lainsäädäntöä.” ( 65 ) Italian hallitus päättelee viimeksi mainitun määräyksen perusteella, että sopimusvaltiot voivat menettelyllisen autonomiansa perusteella itse säännellä kaikkia sellaisia oikeudenkäynteihin liittyviä seikkoja, joista ei nimenomaisesti määrätä kyseisessä yleissopimuksessa, ja että alueellisesti toimivaltainen kansallinen tuomioistuin on määritettävä sisäisten menettelysääntöjen perusteella.

71. Guaitoli ym. väittävät saman periaatteen mukaisesti, että jos Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan laatijat olisivat halunneet säännellä sitä, mikä tuomioistuin on kussakin sopimusvaltiossa alueellisesti toimivaltainen, niiden olisi myös pitänyt laatia määräyksiä, jotka koskevat riitojen arvoon perustuvaa toimivaltaa, mitä ne eivät kuitenkaan ole tehneet.

72. Mielestäni nämä väitteet on kuitenkin hylättävä. Katson nimittäin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja easyJetin tavoin, että kyseisen 33 artiklan 1 kappaletta luettuna yhdessä saman artiklan 4 kappaleen kanssa on tulkittava siten, että ensin mainitun määräyksen nimenomaisena tarkoituksena on säännellä alueellista toimivaltaa sekä sopimusvaltioiden että näiden tuomioistuinten tasolla, tämän kuitenkaan vaikuttamatta tuomioistuimen sijaintivaltion oikeussääntöjen soveltamiseen muissa menettelyllisissä kysymyksissä.

73. Olen toisin sanoen sitä mieltä, että Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan 4 kappaleessa olevaa viittausta kansalliseen lainsäädäntöön on pidettävä täydentävänä sikäli, että siinä tarkoitetaan muita menettelyllisiä sääntöjä kuin yhtenäiset liittymäperusteet, joista määrätään kyseisessä 1 kohdassa ja joita sovelletaan alueelliseen toimivaltaan. Kyseisen yleissopimuksen 35 ja 45 artiklaan sisältyy asiaa käsittelevän tuomioistuimen lainsäädäntöä koskevia muita viittauksia, joiden kohteet ( 66 ) vahvistavat käsitystäni.

74. Koska kyseisessä yleissopimuksessa on jätetty sopimusvaltioille tällainen menettelyllinen autonomia, ne voivat mielestäni itse määrittää alueellaan sijaitsevien tuomioistuinten alueellisen ja aineellisen toimivallan ulottuvuuden. ( 67 ) Tarkennan, että tätä autonomiaa pitäisi mielestäni kuitenkin rajoittaa, koska lex forin säännöillä ei saa horjuttaa kyseisen yleissopimuksen tavoitteita eikä estää sen määräysten tehokasta vaikutusta. ( 68 )

75. Toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen mielestäni vastattava, että Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan 1 kappaletta on tulkittava siten, että sitä sovelletaan kyseisen yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa vahingonkorvauskanteissa ( 69 ) sekä toimivallan jakoon kyseisen yleissopimuksen sopimusvaltioiden tuomioistuinten välillä että alueellisen toimivallan jakoon kunkin sopimusvaltion tuomioistuinten välillä.

D Montrealin yleissopimuksen soveltaminen yksinomaisesti tai yhdessä asetuksen N:o 1215/2012 kanssa (kolmas kysymys)

76. Kolmas ennakkoratkaisukysymys esitetään siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoo vastoin edellä esitettyä ehdotustani, että Montrealin yleissopimuksen 33 artiklalla, jota sovelletaan, kun kanne kuuluu kyseisen yleissopimuksen määräysten soveltamisalaan, säännellään oikeudellisen toimivallan jakoa ainoastaan kyseisen yleissopimuksen sopimusvaltioiden välillä.

77. Tribunale ordinario di Roma kysyy, onko kyseessä olevassa tapauksessa sovellettava kyseisen yleissopimuksen 33 artiklaa yksinomaisesti siten, että se on esteenä asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan soveltamiselle, vai onko kyseisiä määräystä ja säännöstä sovellettava samanaikaisesti siten, että määritetään suoraan sekä tietyn valtion tuomioistuinten toimivalta että tietyn tämän valtion tuomioistuimen alueellinen toimivalta.

78. Kansallinen tuomioistuin täsmentää, että jos Montrealin yleissopimusta sovelletaan yksinomaisesti ja sisäinen alueellinen toimivalta määräytyy kansallisen lainsäädännön perusteella, kuten Corte suprema di cassazione on tulkinnut, ( 70 ) se on toimivaltainen ratkaisemaan pääasian. Päinvastaisessa tapauksessa, jossa kyseistä yleissopimusta sovelletaan toimivallan jakautumiseen valtioiden välillä ja samanaikaisesti sovelletaan täydentävästi kyseistä asetusta alueellisen toimivallan määrittämiseksi, Tribunale di Civitavecchia on toimivaltainen.

79. Kun otetaan huomioon vastaukset, jotka olen antanut kahteen ensimmäiseen kysymykseen, jotka koskevat Montrealin yleissopimuksen ja asetuksen N:o 1215/2012 välistä suhdetta, katson kuitenkin, ettei kolmanteen kysymykseen ole tarpeen vastata eikä siitä ole tarpeen esittää laajempia huomautuksia, koska sillä ei enää ole merkitystä.

V Ratkaisuehdotus

80. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunale ordinario di Roma (Rooman yleinen tuomioistuin) esittämiin kysymyksiin seuraavasti: 1) Kun lentomatkustajien nostamalla kanteella vaaditaan yhtäältä matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5, 7, 9 ja 12 artiklasta johtuvien kiinteämääräisten ja yhdenmukaistettujen oikeuksien kunnioittamista ja toisaalta eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn ja Euroopan yhteisön nimissä 5.4.2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/539/EY hyväksytyn yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvaa lisävahingon korvaamista, jäsenvaltion tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu, on arvioitava toimivaltansa vaatimusten ensimmäisen osan osalta tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun asetuksen (EU) N:o 1215/2012 asiaa koskevien artiklojen perusteella ja toisen osan osalta Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan perusteella. 2) Eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan 1 kappaletta on tulkittava siten, että sitä sovelletaan kyseisen yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa vahingonkorvauskanteissa sekä toimivallan jakoon kyseisen yleissopimuksen sopimusvaltioiden tuomioistuinten välillä että alueellisen toimivallan jakoon kunkin sopimusvaltion tuomioistuinten välillä.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) EYVL 2001, L 194, s. 39. Tämä Montrealissa 28.5.1999 tehty yleissopimus hyväksyttiin Euroopan yhteisön nimissä 5.4.2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/539/EY (EYVL 2001, L 194, s. 38).

( 3 ) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 351, s. 1).

( 4 ) Totean, että vaikka ennakkoratkaisukysymyksissä viitataan tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1), pääasiassa sovelletaan asetusta N:o 1215/2012 (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 16 kohta).

( 5 ) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2004, L 46, s. 1).

( 6 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 24 kohta.

( 7 ) Tarkemmin sanottuna Guaitoli ym. vaativat kyseisen tuomioistuimen mukaan, että easyJet katsotaan velvolliseksi maksamaan heille ”asetuksen [N:o 261/2004] 5, 7, 9 ja 12 artiklan vaatimusten mukaisesti [meno]lennon peruuttamisen vuoksi korvauksen, kulukorvauksia sekä korvauksen muusta vahingosta (näiden määräksi on kunkin kantajan osalta määritetty 815,00 euroa) sekä [toisaalta] [paluu]lennon viivästymisen vuoksi korvauksen (250,00 euroa kullekin kantajalle) ja [velvoitetaan] näin ollen – – maksamaan yhteensä 7455,00 euroa (toisin sanoen 1065,00 euroa kullekin kantajalle) sekä tuomioistuimen kohtuulliseksi katsoman korvauksen aineettomasta vahingosta”. Guaitoli ym. sisällyttävät ”vahinkoihin, joista [he] vaativat menolennon peruuttamisen perusteella korvausta (kiinteämääräisten korvausten lisäksi), – – kulut, joita heille aiheutui siirtymisistä lentoasemalle ja sieltä pois, aterioista, käyttämättä jääneestä hotellimajoituksesta ja Korfulta lähteneen risteilyn päivähinnasta ennakkoon maksetun mutta käyttämättä jääneen päivän osalta. Lisäksi kukin heistä vaatii 200,00 euron korvausta menetetystä lomapäivästä ja tuomioistuimen kohtuulliseksi katsomaa korvausta aineettomasta vahingosta” (korostus tässä).

( 8 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 1 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 9 ) Tämän ratkaisuehdotuksen 7 kohdassa mainitusta voimaantulopäivästä alkaen.

( 10 ) Valtiosopimusoikeutta koskeva yleissopimus, tehty Wienissä 23.5.1969 (Yhdistyneiden Kansakuntien sopimussarja osa 1155, s. 331).

( 11 ) Ks. erityisesti tuomio 22.11.2012, Espada Sánchez ym. (C-410/11, EU:C:2012:747, 20–22 kohta); tuomio 17.2.2016, Air Baltic Corporation (C-429/14, EU:C:2016:88, 23 ja 24 kohta) ja tuomio 12.4.2018, Finnair (C-258/16, EU:C:2018:252, 19–22 kohta).

( 12 ) Ks. vastaavasti tuomio 6.5.2010, Walz (C-63/09, EU:C:2010:251, 21 ja 22 kohta). Ks. myös vastaavasti asetukseen N:o 44/2001 sisältyvistä käsitteistä tuomio 16.5.2013, Melzer (C-228/11, EU:C:2013:305, 34 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja tuomio 7.3.2018, flightright ym. (C-274/16, C-447/16 ja C-448/16, EU:C:2018:160, 56 ja 58 kohta). Palaan tämän oikeuskäytännön merkitykseen käsiteltävässä asiassa tämän ratkaisuehdotuksen 58 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa.

( 13 ) Näiden kahden artiklan ja erityisesti niiden 1 alakohtien samankaltaisesta sanamuodosta ja siitä, että unionin tuomioistuimen asetuksen N:o 44/2001 säännöksistä esittämä tulkinta pätee myös asetuksen N:o 1215/2012 vastaavien säännösten osalta, ks. tuomio 15.6.2017, Kareda (C-249/16, EU:C:2017:472, 8 ja 27 kohta); tuomio 7.3.2018, flightright ym. (C-274/16, C-447/16 ja C-448/16, EU:C:2018:160, 13, 57, 61, 70 ja 78 kohta) ja tuomio 15.11.2018, Kuhn (C-308/17, EU:C:2018:911, 31 kohta).

( 14 ) Ks. myös tämän ratkaisuehdotuksen 16 kohta.

( 15 ) Ks. erityisesti tuomio 22.10.2015, Impresa Edilux ja SICEF (C-425/14, EU:C:2015:721, 20 kohta) ja tuomio 19.12.2018, AREX CZ (C-414/17, EU:C:2018:1027, 34 ja 35 kohta).

( 16 ) Niiden vaatimusten tarkasta sisällöstä, jotka ovat ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltävänä, ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 7.

( 17 ) Mielestäni tämä perustelu pätee enemmän toiseen ennakkoratkaisukysymykseen, jota tarkastellaan tämän ratkaisuehdotuksen 53 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, kuin ensimmäiseen.

( 18 ) Toisin sanoen ilman, että matkustajien tarvitsee nähdä vaivaa, joka aiheutuu vahingonkorvauskanteiden nostamisesta kansallisessa tuomioistuimessa.

( 19 ) Ks. erityisesti tuomio 9.7.2009, Rehder (C-204/08, EU:C:2009:439, 27 kohta); tuomio 23.10.2012, Nelson ym. (C-581/10 ja C-629/10, EU:C:2012:657, 46, 49–55, 57 ja 74 kohta); tuomio 22.11.2012, Cuadrench Moré (C-139/11, EU:C:2012:741, 32 kohta) ja tuomio 10.3.2016, Flight Refund (C-94/14, EU:C:2016:148, 46 kohta).

( 20 ) Ks. erityisesti tuomio 10.1.2006, IATA ja ELFAA (C-344/04, EU:C:2006:10, 42 kohta ja sitä seuraavat kohdat); tuomio 10.7.2008, Emirates Airlines (C-173/07, EU:C:2008:400, 42 kohta) ja tuomio 22.12.2008, Wallentin-Hermann (C-549/07, EU:C:2008:771, 32 kohta). Tästä aiheesta ks. Grigorieff, C.-I., ”Le régime d’indemnisation de la convention de Montréal”, Revue européenne de droit de la consommation, 2012, no 4, s. 670 ja sitä seuraavat sivut.

( 21 ) Korostan, että asetuksen N:o 261/2004 12 artiklan varsinaisena tavoitteena ei ole toimia oikeudellisena perustana korvauksen vaatimiselle vaan selkeyttää tähän asetukseen perustuvien ja muiden korvausten välistä yhteyttä.

( 22 ) Tästä seuraa, että matkustajat voivat saada sekä asetuksen N:o 261/2004 säännösten mukaisen standardisoidun korvauksen että muiden säännösten nojalla korvauksen tosiasiallisesti kärsimästään vahingosta, mutta liiallisten korvausten maksaminen on kuitenkin estetty.

( 23 ) Ks. tuomio 10.1.2006, IATA ja ELFAA (C-344/04, EU:C:2006:10, 47 kohta) ja tuomio 13.10.2011, Sousa Rodríguez ym. (C-83/10, EU:C:2011:652, 37 ja 38 kohta).

( 24 ) Ks. tuomio 6.5.2010, Walz (C-63/09, EU:C:2010:251, 29 ja 39 kohta) ja tuomio 13.10.2011, Sousa Rodríguez ym. (C-83/10, EU:C:2011:652, 41 kohta).

( 25 ) Totean ennakkoratkaisupyyntöpäätöksestä ilmenevän, että vaikka pääasian kantajien paluulento viivästyi huomattavasti, he eivät ole vedonneet nimenomaisesti asetuksen N:o 261/2004 6 artiklaan, jonka mukaisesti matkustajalla on tällaisessa tapauksessa oikeus lentoliikenteen harjoittajan tarjoamaan huolenpitoon. Unionin tuomioistuin on lisäksi tulkinnut saman asetuksen 5, 6 ja 7 artiklaa ”siten, että viivästyneiden lentojen matkustajat voidaan rinnastaa peruutettujen lentojen matkustajiin korvausta koskevan oikeuden soveltamisen kannalta ja että he voivat näin ollen vedota asetuksen 7 artiklan mukaiseen korvausta koskevaan oikeuteen, kun heille aiheutuu viivästyneen lennon johdosta vähintään kolmen tunnin pituinen ajan menetys” (erityisesti tuomio 19.11.2009, Sturgeon ym., C-402/07 ja C-432/07, EU:C:2009:716, 69 kohta ja tuomio 26.2.2013, Folkerts, C-11/11, EU:C:2013:106, 32 kohta).

( 26 ) Ks. erityisesti tuomio 9.7.2009, Rehder (C-204/08, EU:C:2009:439, 27 kohta); tuomio 22.11.2012, Cuadrench Moré (C-139/11, EU:C:2012:741, 28 kohta) ja tuomio 10.3.2016, Flight Refund (C-94/14, EU:C:2016:148, 45 kohta).

( 27 ) Ks. tuomio 13.10.2011, Sousa Rodríguez ym. (C-83/10, EU:C:2011:652, 38, 42–44 ja 46 kohta) ja tuomio 31.1.2013, McDonagh (C-12/11, EU:C:2013:43, 19–24 kohta).

( 28 ) Ks. tuomio 9.7.2009, Rehder (C-204/08, EU:C:2009:439, 27 ja 28 kohta) ja tuomio 10.3.2016, Flight Refund (C-94/14, EU:C:2016:148, 43 ja 46 kohta).

( 29 ) Eri toimivaltasääntöjen soveltamisesta sen mukaan, mihin aineelliseen sääntöön kantaja vetoaa, ks. vastaavasti ”sopimusta koskevassa asiassa” ja/tai ”sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa” nostetusta kanteesta, josta säädetään asetuksen N:o 44/2001 5 artiklassa, ratkaisuehdotukseni Bosworth ja Hurley (C-603/17, EU:C:2019:65, 70–90 kohta).

( 30 ) Täsmennän, että asetuksen N:o 1215/2012 17 artiklan 3 kohdan mukaan kyseisessä säännöksessä kuluttajien eduksi säädettyjä erityisiä toimivaltasääntöjä, joiden mukaisesti elinkeinonharjoittajaa vastaan voidaan nostaa kanne sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa kuluttajalla on kotipaikka, ei sovelleta, kun ostettu palvelu on pääasiassa kyseessä olevin tavoin lento, joka ei ole yhteishintaan tarjottava kuljetus- ja majoituspalvelujen yhdistelmä (ks. myös tuomio 11.4.2019, Ryanair, C-464/18, EU:C:2019:311, 28 kohta).

( 31 ) Ks. tuomio 3.5.2007, Color Drack (C-386/05, EU:C:2007:262, 30 kohta).

( 32 ) Ks. erityisesti tuomio 7.3.2018, flightright ym. (C-274/16, C-447/16 ja C-448/16, EU:C:2018:160, 67 ja 68 kohta) ja tuomio 11.7.2018, Zurich Insurance ja Metso Minerals (C-88/17, EU:C:2018:558, 15–18 kohta).

( 33 ) Ks. myös vastaavasti julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus Prüller-Frey (C-240/14, EU:C:2015:325, 29 kohta) ja julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotus Flight Refund (C-94/14, EU:C:2015:723, 52 kohta).

( 34 ) Ks. myös tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohta.

( 35 ) Ks. tuomio 10.7.2008, Emirates Airlines (C-173/07, EU:C:2008:400, 43 kohta) ja tuomio 22.12.2008, Wallentin-Hermann (C-549/07, EU:C:2008:771, 28 kohta).

( 36 ) Täsmennän pääasian olosuhteiden osalta, että tämä yleissopimus ei sisällä lennon peruuttamista koskevia määräyksiä (ks. myös julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotus Emirates Airlines, C-173/07, EU:C:2008:145, 58 kohta).

( 37 ) Toisin sanoen kyseisen lentoliikenteen harjoittajan ”päätoimipaikan” tuomioistuimessa tai tuomioistuimessa siinä ”toimipaikassa, jonka välityksellä kuljetussopimus on tehty”.

( 38 ) Jälkimmäisestä seikasta komissio väittää – julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotukseen Emirates Airlines (C-173/07, EU:C:2008:145, 47 kohta ja sitä seuraavat kohdat) viitaten –, että Montrealin yleissopimuksen 33 artiklaan sisältyvää määräpaikan käsitettä ei pitäisi tulkita liian suppeasti vaan siten, että edestakaisen lennon tapauksessa, jollaisesta pääasiassa on kyse, se voisi kattaa myös paluulennon määräpaikan. Vaikka tällainen lähestymistapa vaikuttaa mielestäni oikealta, huomautan, että kyseistä käsitettä ei tarvitse tulkita esillä olevassa asiassa, sillä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ylipäätään voi olla toimivaltainen tämän perusteen nojalla, koska Fiumicinon lentoasema ei sijaitse sen tuomiopiirissä.

( 39 ) Korostan, että Montrealin yleissopimuksen 33 artiklassa ei sen sijaan määrätä kyseisen lennon lähtöpaikasta, joka on asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohdan, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, mukaan mahdollinen toinen liittymäperuste.

( 40 ) Kaikissa kolmessa ennakkoratkaisukysymyksessä viitataan tosin ”Montrealin yleissopimuksen 33 artiklaan” kokonaisuudessaan. Mielestäni esillä olevassa asiassa ei kuitenkaan ole tarpeen tulkita kyseisen artiklan 2 ja 3 kappaletta, jotka koskevat vain ”matkustajan kuolemasta tai loukkaantumisesta aiheutuvia vahinkoja”, kun otetaan huomioon sekä pääasian, joka koskee lentojen peruuttamisesta ja viivästymisestä aiheutuvia vahinkoja, kohde että ennakkoratkaisupyyntöpäätökseen sisältyvät perustelut, joissa viitataan ainoastaan 33 artiklan 1 kohdan sisältöön. Sen sijaan tarkastelen lyhyesti kyseisen artiklan 4 kappaleen sisältöä, joka vaikuttaa 1 kappaleen tulkintaan (tämän ratkaisuehdotuksen 70 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

( 41 ) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tässä yhteydessä Corte suprema di cassazionen tuomioon nro 15028/05 ja määräykseen nro 11183/05.

( 42 ) Guaitoli ym. toteavat, että Italian siviiliprosessilain (codice di procedura civile) ja Italian kuluttajansuojasäännöstön (codice del consumo) soveltaminen tarkoittaisi, että Tribunale ordinario di Roma on asiassa toimivaltainen ensin mainitun nojalla sen paikkakunnan perusteella, jossa riidanalainen velvoite syntyi tai jossa se on täytettävä, tai toisen nojalla sen paikkakunnan perusteella, joka on kyseessä olevien kuluttajien kotipaikka.

( 43 ) Ks. Dettling-Ott, R., ”Article 33”, Montreal Convention, Giemulla, E., ja Schmid, R., Kluwer (toim.), Alankomaat, 2010, 21 kohta ja sitä seuraavat kohdat, sekä Dettling-Ott, R., ”Artikel 33”, Montrealer Übereinkommen, Giemulla, E., ja Schmid, R., Luchterhand (toim.), Saksa, 2016, 21 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 44 ) Italian hallitus toteaa, että tämä tulkinta vastaa Corte suprema di cassazionen vallitsevaa oikeuskäytäntöä, ja viittaa 4.5.2016 annettuun määräykseen nro 8901, jonka mukaisesti ”Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan 1 kappale ei koske aineellista toimivaltaa matkustajan ja lentoliikenteen harjoittajan välisissä riita-asioissa, vaan – kuten sen otsikko (”Toimivaltainen tuomioistuin”) osoittaa – sillä säännellään eri valtioiden tuomioistuinten välistä toimivallanjakoa. Tämä vahvistetaan kyseisen artiklan 4 kappaleessa, jossa määrätään, että lentoliikenteen harjoittajien ja matkustajien välisissä riita-asioissa ’sovelletaan asiaa käsittelevän tuomioistuimen lainsäädäntöä’, mukaan lukien näin ollen lainsäädäntö, joka koskee toimivallan jakautumista valtion eri tuomioistuimille riidan arvon mukaan”. Myös Guaitoli ym. mainitsevat tämän ratkaisun sekä lisäksi seuraavat: Cass. S.U. 6630/1993, Cass. Ord.za 11183/2005, Cass. 15028/2005, Cass. S.U. 13689/2006, Cass. S.U. 22035/2014 ja Cass. Ord.za 8901/2016.

( 45 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohta.

( 46 ) Niiden kuuden kieliversion (eli englannin-, arabian-, kiinan-, espanjan-, ranskan- ja venäjänkielisen version) huomioon ottamisesta, joilla Montrealin yleissopimus on laadittu, ks. tuomio 6.5.2010, Walz (C-63/09, EU:C:2010:251, 24 kohta) ja tuomio 17.2.2016, Air Baltic Corporation (C-429/14, EU:C:2016:88, 23 ja 31–34 kohta).

( 47 ) Ks. vastaavasti tuomio 6.5.2010, Walz (C-63/09, EU:C:2010:251, 21 ja 22 kohta).

( 48 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 44 mainittu oikeuskäytäntö.

( 49 ) Nämä ovat ”Jurisdiction”, ”Jurisdicción” ja ”Juridiction compétente”. Täsmennän, että italiankielisessä versiossa (joka ei kuitenkaan ole todistusvoimainen) 33 artiklan otsikko on ”Competenza giurisdizionale”.

( 50 ) Tämän 1 kappaleen tulkinta on erityisen olennainen nyt käsiteltävässä asiassa syistä, jotka on mainittu tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 40.

( 51 ) Englanninkielisessä versiossa vastaavasti ”the territory of one of the States Parties” ja espanjankielisessä ”el territorio de uno de los Estados Partes”.

( 52 ) Englanninkielisessä versiossa vastaavasti ”the court” ja espanjankielisessä ”el tribunal”.

( 53 ) Huomautan, että sanamuoto on sama kuin Varsovassa 12.10.1929 allekirjoitetun, eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämistä koskevan yleissopimuksen (jäljempänä Varsovan yleissopimus) 28 artiklan 1 kappaleessa; Varsovan yleissopimus on korvattu Montrealin yleissopimuksella (ks. jälkimmäisen yleissopimuksen johdanto-osan ensimmäinen kappale ja 55 artikla).

( 54 ) Muistutan, että kantaja voi valintansa mukaan panna vahingonkorvauskanteen vireille ”joko rahdinkuljettajan kotipaikan tai päätoimipaikan tuomioistuimessa tai tuomioistuimessa siinä toimipaikassa, jonka välityksellä kuljetussopimus on tehty, taikka määräpaikan tuomioistuimessa”.

( 55 ) Brysselissä 27.9.1968 tehty tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskeva yleissopimus (EYVL 1972, L 299, s. 32), joka oli asetusten N:o 44/2001 ja N:o 1215/2012 edeltäjä.

( 56 ) Ks. P. Jenardin Brysselin yleissopimusta koskeva selvitys (EYVL 1979, C 59, s. 22), jossa todetaan ”erityistä toimivaltaa” koskevista säännöistä seuraavaa: ”Säännöt sisältyvät erityisesti kyseisen yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohtaan, jonka mukaisesti ’sellaista henkilöä vastaan, jolla on kotipaikka sopimusvaltiossa, voidaan nostaa kanne toisessa sopimusvaltiossa – – sopimusta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa kanteessa tarkoitettu velvoite on täytetty tai täytettävä’; tämä eroaa 2 artiklaan sisältyvästä yleisestä toimivaltasäännöstä, jonka mukaisesti kanne voidaan nostaa ’sen valtion tuomioistuimissa’, [jossa vastaajalla on kotipaikka] (korostus tässä). Sama koskee asetuksia N:o 44/2001 ja N:o 1215/2012.

( 57 ) Ks. asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 1 alakohdasta (joka vastaa Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohtaa) tuomio 3.5.2007, Color Drack (C-386/05, EU:C:2007:262, 30 kohta) ja toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 (EUVL 2009, L 7, s. 1) 3 artiklan b alakohdasta tuomio 18.12.2014, Sanders ja Huber (C-400/13 ja C-408/13, EU:C:2014:2461, 30 kohta).

( 58 ) Montrealin yleissopimuksen 33 artiklan 4 kappaleen mukaan sisäisille menettelysäännöille jäävästä asemasta ks. tämän ratkaisuehdotuksen 70 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

( 59 ) Tarkemmin sanottuna johdanto-osan kolmannesta ja viidennestä kappaleesta.

( 60 ) Ks. tuomio 6.5.2010, Walz (C-63/09, EU:C:2010:251, 30 kohta ja sitä seuraavat kohdat); tuomio 22.11.2012, Espada Sánchez ym. (C-410/11, EU:C:2012:747, 29 ja 30 kohta); tuomio 17.2.2016, Air Baltic Corporation (C-429/14, EU:C:2016:88, 38 ja 48 kohta) ja tuomio 12.4.2018, Finnair (C-258/16, EU:C:2018:252, 34 ja 43 kohta).

( 61 ) Huomautan, että Montrealin yleissopimuksen tavoitteena on yhdenmukaistaa sen soveltamisalalla mahdollisimman monta sekä aineelliseen oikeuteen että toimivaltaan liittyvää seikkaa.

( 62 ) Ks. vastaavasti P. Jenardin Brysselin yleissopimusta koskeva selvitys (s. 22), joka mainitaan alaviitteessä 56.

( 63 ) Ks. vastaavasti asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 1 alakohdasta ja asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohdasta tuomio 3.5.2007, Color Drack (C-386/05, EU:C:2007:262, 22–30 kohta); tuomio 9.7.2009, Rehder (C-204/08, EU:C:2009:439, 45 kohta); tuomio 7.3.2018, flightright ym. (C-274/16, C-447/16 ja C-448/16, EU:C:2018:160, 70–75 kohta); tuomio 11.7.2018, Zurich Insurance ja Metso Minerals (C-88/17, EU:C:2018:558, 15–24 kohta) ja tuomio 4.10.2018, Feniks (C-337/17, EU:C:2018:805, 44 kohta).

( 64 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 44.

( 65 ) Tämä 4 kohta on englanninkielisessä versiossa ”questions of procedure shall be governed by the law of the court seised of the case” ja espanjankielisessä versiossa ”las cuestiones de procedimiento se regirán por la ley del tribunal que conoce el caso”. Italiankielisessä versiossa (joka ei kuitenkaan ole todistusvoimainen) käännös on seuraava: ”Si applicano le norme procedurali del tribunale adito.” Lisäksi Varsovan yleissopimuksen 28 artiklan 2 kappaleessa määrättiin jo seuraavasti: ”Oikeudenkäyntijärjestyksen määrää asiaa käsittelevän tuomioistuimen laki.”

( 66 ) Nämä ovat kanteen nostamisen määräajan laskeminen sekä muiden osapuolten haastaminen ja tähän sovellettava menettely.

( 67 ) Valtiot voivat esimerkiksi perustaa erityistuomioistuimia. Ks. vastaavasti tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetusta neuvoston asetuksesta (EY) N:o 2201/2003 (EUVL 2003, L 338, s. 1) tuomio 9.1.2015, RG (C-498/14 PPU, EU:C:2015:3, 41 ja 51–54 kohta).

( 68 ) Ks. vastaavasti unionin jäsenvaltioissa voimassa olevien menettelysääntöjen ja asetuksessa N:o 44/2001, asetuksessa N:o 1215/2012 tai asetuksessa N:o 4/2009 säädettyjen oikeudellista toimivaltaa koskevien sääntöjen vuorovaikutuksesta tuomio 15.3.2012, G (C-292/10, EU:C:2012:142, 44 kohta ja sitä seuraavat kohdat); tuomio 18.12.2014, Sanders ja Huber (C-400/13 ja C-408/13, EU:C:2014:2461, 30–32 kohta); tuomio 10.3.2016, Flight Refund (C-94/14, EU:C:2016:148, 62 ja 66 kohta) ja tuomio 31.5.2018, Nothartová (C-306/17, EU:C:2018:360, 28 kohta).

( 69 ) Ensimmäiseen kysymykseen annetussa vastauksessa (tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohta ja sitä seuraavat kohdat) esitetyistä syistä tuomioistuinten toimivalta on sitä vastoin määritettävä asetuksen N:o 1215/2012 säännösten perusteella silloin, kun kanteessa vaaditaan asetuksen N:o 261/2004 säännöksistä johtuvien kiinteämääräisten ja yhdenmukaistettujen oikeuksien kunnioittamista.

( 70 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteissä 41 ja 44 mainittu oikeuskäytäntö.