Asia C‑71/14

East Sussex County Council

vastaan

Information Commissioner

(First-tier Tribunalin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Århusin yleissopimus — Direktiivi 2003/4/EY — 5 ja 6 artikla — Ympäristötiedon julkinen saatavuus — Ympäristötiedon toimittamisesta perittävä maksu — Kohtuullisen määrän käsite — Tietokannan ylläpitämisestä aiheutuvat kulut ja yleiset kustannukset — Oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimissa — Maksun perimisestä tehdyn päätöksen hallinnollinen valvonta ja tuomioistuinvalvonta”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 6.10.2015

Ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta annetun direktiivin 2003/4 5 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että tietyntyyppisen ympäristötiedon toimittamisesta perittävä maksu ei voi käsittää mitään osaa kustannuksista, jotka aiheutuvat viranomaisen tähän tarkoitukseen käyttämän tietokannan ylläpitämisestä, mutta se voi kattaa yleiset kustannukset, jotka johtuvat kyseisen viranomaisen henkilöstön yksittäisiin tietopyyntöihin vastaamiseen käyttämästä ajasta ja jotka on otettu asianmukaisesti huomioon maksua vahvistettaessa, kunhan mainitun maksun kokonaismäärä ei ole kohtuuton. Direktiivin 2003/4 5 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 3 artiklan 5 kohdan c alakohdan kanssa, näet ilmenee, että vain sellaisten kulujen, jotka eivät aiheudu rekisterien, luetteloiden ja tutkimiseen tarkoitettujen järjestelyjen luomisesta ja ylläpitämisestä, voidaan katsoa johtuvan ympäristötiedon toimittamisesta, ja kansallisilla viranomaisilla on oikeus periä niistä maksu direktiivin 2003/4 5 artiklan 2 kohdan nojalla. Tällaiset kulut kattavat paitsi postitus- ja valokopiointikustannukset myös kulut, jotka johtuvat asianomaisen viranomaisen henkilöstöltä yksittäiseen tietopyyntöön vastaamiseen kuluneesta ajasta, mikä kattaa muun muassa kyseessä olevan tiedon hakemiseen ja tiedon pyydettyyn muotoon saattamiseen käytetyn ajan. Koska direktiivin 2003/4 johdanto-osan 18 perustelukappaleessa käytetään käsitettä todelliset kustannukset, on lisäksi todettava, että yleiset kustannukset voidaan asianmukaisesti huomioon otettuina sisällyttää lähtökohtaisesti mainitun direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa säädettyä maksua koskevaan laskelmaan. Yleisten kustannusten sisällyttäminen kyseistä maksua koskevaan laskelmaan on näet tavanomaisten kirjanpitoperiaatteiden mukaista. Nämä kustannukset voidaan kuitenkin sisällyttää mainittua maksua koskevaan laskelmaan ainoastaan, jos ne voidaan kohdentaa sellaiseen kulujen osatekijään, joka kuuluu ympäristötiedon toimittamisen piiriin. (ks. 34, 36, 39, 40 ja 45 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

Siitä ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta annetun direktiivin 2003/4 5 artiklan 2 kohdassa vahvistetusta toisesta edellytyksestä, jonka mukaan kyseisessä säännöksessä säädetyn maksun kokonaismäärä ei saa olla kohtuuton, on todettava, ettei voida hyväksyä kohtuuttoman korkean maksun käsitteestä sellaista tulkintaa, joka saattaisi merkitä sitä, että jotkut luopuisivat pyytämästä tietoja tai että sillä rajoitettaisiin näiden oikeutta saada tietoja. Jotta voidaan arvioida, onko direktiivin 2003/4 5 artiklan 2 kohdan nojalla perityllä maksulla ehkäisevä vaikutus, on otettava huomioon sekä tietoa pyytävän henkilön taloudellinen tilanne että ympäristönsuojeluun liittyvä yleinen etu. Kyseistä arviointia ei siis voida suorittaa yksinomaan suhteessa asianomaisen taloudelliseen tilanteeseen vaan sen on myös perustuttava objektiiviseen arviointiin kyseisen maksun määrästä. Mainittu maksu ei tältä osin saa ylittää asianomaisen taloudellisia voimavaroja eikä se saa missään tapauksessa olla objektiivisesti tarkasteltuna kohtuuton. Pelkästään se, että maksu ei ole vaikutuksiltaan ehkäisevä asianomaisten henkilöiden taloudelliseen tilanteeseen nähden, ei myöskään vapauta viranomaista velvollisuudestaan valvoa myös sitä, että mainitut maksut eivät ole yleisölle kohtuuttomia, kun otetaan huomioon ympäristönsuojeluun liittyvä yleinen etu. (ks. 42–44 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 48 ja 49 kohta)

Ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta annetun direktiivin 2003/4 6 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan tietyntyyppisen ympäristötiedon toimittamisesta perittävän maksun kohtuullisuuteen kohdistuu ainoastaan sovellettavassa kansallisessa oikeudessa säädetyn kaltainen rajoitettu hallinnollinen valvonta ja tuomioistuinvalvonta, kunhan kyseinen valvonta suoritetaan objektiivisten seikkojen nojalla ja se koskee vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen mukaisesti kysymystä siitä, onko kyseisen maksun asettava viranomainen noudattanut mainitun direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa säädettyjä edellytyksiä, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava. Direktiivissä 2003/4 sen 6 artiklan 1 kohtaan sisältyvillä ilmaisuilla ”ottaa uudelleen harkittavaksi” ja ”hallinnollisessa menettelyssä” sekä mainitun artiklan 2 kohdassa olevalla ilmaisulla ”saattaa asia uudelleen tutkittavaksi” ei näet määritetä direktiivissä edellytettyä hallinnollisen valvonnan ja tuomioistuinvalvonnan laajuutta. Jos asiaa ei ole täsmennetty unionin oikeudessa, kyseinen laajuus on määritettävä jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksessä edellyttäen, että vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta noudatetaan. Tässä yhteydessä se, että ympäristötiedon toimittamisesta perittävään maksuun kohdistuu tehokas hallinnollinen valvonta ja tuomioistuinvalvonta, liittyy kiinteästi sen tavoitteen täyttämiseen, johon unionin lainsäätäjä pyrki direktiiviä 2003/4 antaessaan ja jona on varmistaa unionin oikeuden yhteensoveltuvuus Århusin yleissopimuksen kanssa säätämällä yleisestä järjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa, että kaikilla jäsenvaltioiden luonnollisilla henkilöillä ja oikeushenkilöillä on oikeus saada viranomaisten omassa tai viranomaisia varten toisen hallussa olevaa ympäristötietoa tarvitsematta ilmoittaa, että asia koskee näiden etua. (ks. 53, 56 ja 61 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)