ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehty pöytäkirja - Yhteisöille myönnetty verovapaus - Pöytäkirjan 3 artiklan soveltamisala - Liikennevakuutusten lisämaksut, joilla osallistutaan julkisten yleishyödyllisten yhteisöjen toiminnan rahoittamiseen riippumatta maksuvelvollisen asemasta yhteisön jäsenenä - Lisämaksujen sisällyttäminen artiklan soveltamisalaan - Hankintojen hintaan sisältyvien välillisten verojen ja maksujen palauttaminen - Palautuksen soveltaminen palvelujen suorittamiseen - Yleishyödyllisistä palveluista maksettujen korvausten jättäminen verovapauden ulkopuolelle - Liikennevakuutusten lisämaksujen kuuluminen verovapauden alaisuuteen

(Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 3 artikla)

Tiivistelmä

Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 3 artiklaa, jonka mukaan yhteisöt on vapautettu kaikista välillisistä veroista ja jonka mukaan jäsenvaltioilla on velvollisuus hyvittää tai maksaa takaisin kaikki yhteisöjen virkakäyttöönsä suorittamien huomattavien hankintojen hintoihin sisältyvät välilliset verot ja myyntiverot, on tulkittava siten, ettei sitä sovelleta sellaisiin pakollisina ennakkomaksuina maksettaviin liikennevakuutusten lisämaksuihin, joilla pyritään rahoittamaan yleishyödyllisten julkisoikeudellisten yhteisöjen toimintaa silloin, kun lisämaksut koskevat kaikkia vakuutuksenottajia, ne vakuutuksenottajat mukaan lukien, jotka eivät ole millään tavalla sidoksissa edunsaajayhteisöihin, ja kun maksuvelvollisuus ei riipu vakuutuksenottajan kuulumisesta järjestelmän alaisuuteen tai jäsenyydestä tällaiseen yhteisöön. Sulautumissopimuksen 28 artiklassa (pöytäkirja on sulautumissopimuksen liitteenä) yhteisöille myönnetty verovapaus on määritelty erittäin laajasti ja koskee kaikentyyppistä, niin välillistä kuin välitöntäkin verotusta ja siis myös kaikentyyppisiä pakollisia maksuosuuksia ja maksuja, jotka kuuluvat yhteisön oikeudessa määriteltyihin sisäisiin maksuihin, mukaan lukien nyt kyseessä olevat ennakkomaksut.

Edellä mainitun määräyksen toista kohtaa on tulkittava siten, että siinä määrätty hyvitys tai takaisinmaksu koskee kaikentyyppisiä hankintoja palvelujen suorittaminen mukaan lukien, kun hankinnat ovat tarpeen yhteisöjen tehtävien toteuttamiseksi ja ylittävät arvoltaan kulloinkin kyseessä olevassa lainsäädännössä määrätyn rajan.

Saman määräyksen kolmatta kohtaa, jonka mukaan vapautus ei koske yleishyödyllisistä palveluista korvauksena maksettavia veroja ja maksuja, on tulkittava siten, ettei sen voida katsoa soveltuvan mainittuihin ennakkomaksuihin, koska niitä ei makseta korvauksena tietyn palvelun suorittamisesta.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi - Tullinimikkeet - Sangriaksi kutsuttu juoma, josta yli 50 prosenttia on tuoreista rypäleistä valmistettua viiniä ja joka sisältää lisäksi hedelmäuutteita, vettä ja sokeria - Luokitteleminen yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2205

Tiivistelmä

Yhteisen tullitariffin yhdistetyn nimikkeistön nimikettä 2205 (vermutti ja muu tuoreista rypäleistä valmistettu viini, joka on maustettu kasveilla tai aromaattisilla aineilla), sellaisena kuin se on tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 ja tämän asetuksen liitteen I muuttamisesta annetun asetuksen N:o 3174/88 perusteella, on tulkittava siten, että siihen kuuluu sangriaksi kutsuttu juoma, josta yli 50 prosenttia on tuoreista rypäleistä valmistettua viiniä ja joka sisältää lisäksi vettä, sokeria ja hedelmäuutteita. Kohtuullisessa määrin lisättynä vesi ja sokeri eivät muuta juoman olennaista luonnetta, jonka sille antaa maustettu viini.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Sokeri - Jäsenvaltioille asetuksen N:o 1785/81 25 artiklan 2 kohdassa annettu toimivalta muuttaa yritysten kiintiöitä - Toimivallan harjoittamisen edellytykset - Toimivallan harjoittaminen 1.3. asetetun määräajan jälkeen 1.7. alkavan markkinointivuoden osalta - Kielto - Toimivallan harjoittaminen samaan aikaan kun kiintiöitä muutetaan yritysten tai tuotantotehtaiden luovutuksen jälkeen - Sallittavuus - Edellytykset - Vaikutus - Sekä A- että B-kiintiön pienentäminen 10 prosenttiin asti - Laskemisperuste - Jäsenvaltioiden asetuksen 24 artiklan mukaisesti yrityksille myöntämät A- ja B-kiintiöt - Rakennusuudistussuunnitelmat, joiden perusteella Italia saa muuttaa kiintiöitä enemmän kuin 10 prosenttia - Käsite

(Neuvoston asetus N:o 1785/81 24 artikla ja 25 artiklan 2 kohta sekä asetus N:o 193/82 2 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltiot eivät voi 1.7. alkavan markkinointivuoden osalta käyttää niille sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 1785/81 25 artiklan 2 kohdassa annettua toimivaltaa muuttaa yritysten kiintiöitä sokerialan kiintiöiden siirtoja koskevista yleisistä säännöistä annetussa asetuksessa N:o 193/82 määrätyn 1.3. jälkeen, vaikka neuvoston asetus, jossa kiintiöt on vahvistettu ja jossa on säädetty, että tätä toimivaltaa saadaan käyttää, on annettu 1.3. jälkeen, koska yhteisö ei ole antanut minkäänlaista asetusta, jossa olisi nimenomaisesti säädetty poikkeusta tästä päivämäärästä.

Edellä mainittua toimivaltaa saadaan käyttää samaan aikaan kuin kiintiöitä muutetaan asetuksen N:o 193/82 2 artiklan nojalla yritysten tai tuotantotehtaiden luovutuksen jälkeen, jos näiden molempien säännösten soveltamista koskevia edellytyksiä noudatetaan. Jäsenvaltiot saavat pienentää sen nojalla kumpaakin, sekä A-kiintiötä että B-kiintiötä 10 prosenttiin asti.

Tämä 10 prosentin suuruinen ohjausmarginaali koskee niitä A- ja B-kiintiöitä, jotka voimassa olevan kiintiöjärjestelmän mukaisesti on myönnetty yritykselle jäsenvaltion edellä mainitun asetuksen 24 artiklan nojalla tekemällä kansallisella päätöksellä, jolla jäsenvaltio on jakanut sille myönnetyt A- ja B-perusmäärät uudelleen sen alueella toimivien yritysten kesken.

Kun asetuksen N:o 1785/81 25 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että tämä ohjausmarginaali ei rajoitu Italiassa 10 prosenttiin, silloin kun sitä käytetään kiintiöiden siirtoon "rakenneuudistussuunnitelmien" perusteella, siinä viitataan suunnitelmiin, jotka koskevat koko kansallista tai alueellista tuotannon alaa.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Vientituet - Myöntämisen edellytykset - Asianmukainen vienti-ilmoitus - Asiakirjat, joissa ei ole tulliviranomaisten merkitsemää hyväksymispäivämäärää - Poissulkeminen

(Komission asetuksen N:o 3665/87 30 artikla)

2 Maatalous - Yhteinen maatalouspolitiikka - EMOTR:n rahoitus - Periaatteet - Olennaisen muotovaatimuksen noudattamatta jättämisestä huolimatta jäsenvaltiossa myönnetyt vientituet - Kahden prosentin osuuden hylkääminen asianomaisista kuluista - Kieltäytymisen kohtuuttomuus ja suhteettomuus - Puuttuminen

(Neuvoston asetus N:o 729/70)

Tiivistelmä

3 Sellaiset asiakirjat, joissa ei ole hyväksymispäivämäärää, joissa ei toisin sanoen mainita päivää, jona tulliviranomaiset hyväksyvät vienti-ilmoituksen, jossa ilmoitetaan, että vientitukea haetaan, eivät ole maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (ETY) N:o 3665/87 30 artiklassa tarkoitettuja asianmukaisia vienti-ilmoituksia.

4 Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetussa asetuksessa (ETY) N:o 729/70 velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan tarpeelliset toimenpiteet sekä EMOTR:sta rahoitettavien toimien tosiasiallisen toteuttamisen ja niiden säännönmukaisuuden varmistamiseksi että myöskin helpottamaan tarkastuksia, joiden toteuttamisen komissio arvioi olevan tarpeen. Kun jäsenvaltio ei ole vaatinut tuottajia esittämään vientitukijärjestelmän oikean soveltamisen varmistamiseksi välttämätöntä asiakirjaa, jonka puuttuessa ei ole mahdollista sulkea pois yhteisön talousarvion vahingoksi koituvaa erehtymisen tai petoksen mahdollisuutta, muotovaatimus, jonka jäsenvaltio on laiminlyönyt on olennainen eikä toissijainen. Koska jäsenvaltion noudattamatta jättämä muotovaatimus on olennainen, se seikka, että komissio ei ole hyväksynyt EMOTR:sta maksettavaksi kahta prosenttia asianomaisista kuluista, ei ole kohtuuton eikä suhteeton.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verosäännökset - Lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtovero - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Maksetun veron vähentäminen - Verottomiin liiketoimiin käytettyihin palveluihin liittyvä vero - Verovähennysoikeuden pois sulkeminen - Veroton liiketoimi, jonka päämääränä on verotettavan liiketoimen suorittaminen - Yhteyden puuttuminen

(Neuvoston direktiivin 67/227 2 artikla ja direktiivin 77/388 17 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun ensimmäisen direktiivin 67/227/ETY 2 artiklaa ja kuudennen direktiivin 77/388/ETY 17 artiklaa on tulkittava niin, että lukuun ottamatta näissä direktiiveissä nimenomaisesti säädettyjä poikkeuksia, verovelvollisen suorittaessa palveluita toiselle verovelvolliselle, joka käyttää niitä verottomaan liiketoimeen, viimeksi mainitulla ei ole oikeutta vähentää niistä maksettavaa arvonlisäveroa silloinkaan, kun verottoman liiketoimen lopullisena päämääränä on verotettavan liiketoimen suorittaminen. Edellä mainittujen säännösten sanamuodosta käy ilmi, että verovähennysoikeuden saamiseksi kyseisillä tavaroilla ja palveluilla on oltava suora ja välitön yhteys verotettaviin liiketoimiin, jolloin verovelvollisen toiminnan lopullinen päämäärä on tässä suhteessa merkityksetön.
15

Tämän jälkeen komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessään, ettei riidanalainen takuu ollut niiden edellytysten mukainen, jotka oli asetettu komission 28.10.1991 hyväksymissä, Bremenin osavaltion antamissa takuita ja takauksia koskevissa ohjesäännöissä. Ensinnäkin nämä ohjesäännöt koskivat pääsääntöisesti toissijaisia takuita ja takauksia, kun taas riidanalainen takuu oli yhteisvastuullinen. Tältä osin komissio ei riidanalaisessa päätöksessä hyväksynyt Saksan hallituksen kantaa yhtäältä siitä, että koska ohjesäännöissä oli käytetty sanaa ”pääsääntöisesti” myös yhteisvastuullinen takuu oli mahdollinen, ja toisaalta siitä, että koska valtio omisti HIBEGin, toissijainen takaus ei olisi ollut taloudelliselta kannalta suotava. Toiseksi komission mukaan ohjesäännöissä edellytettiin, että osakkeet on annettava vakuudeksi, ja että vastaanottohetkellä on maksettava palkkio, jonka suuruus on 0,5 prosenttia takuun määrästä ja lisäksi vuotuisena palkkiona on maksettava 0,5 prosenttia takuun määrästä; tässä tapauksessa HIBEGiltä ei kuitenkaan vaadittu vakuutta eikä palkkiota. Lopuksi, annettujen tietojen perusteella ei komission mukaan voitu katsoa, että GbR:ään tehdyn sijoituksen tuotto ja lainan hoitoon tarvittavat varat olisivat olleet takuujärjestelmässä edellytetyllä tavalla normaalissa suhteessa toisiinsa.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka - Mies- ja naistyöntekijät - Mahdollisuus työhön ja työolot - Tasa-arvoinen kohtelu - Poikkeukset - Miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia edistävät toimenpiteet - Ulottuvuus - Kansallinen lainsäädäntö, jossa ylennetään automaattisesti naishakija, kun hän on yhtä pätevä kuin mieshakija, jos naiset ovat alalla aliedustettuina - Tällaista lainsäädäntöä ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan 1 ja 4 kohta)

Tiivistelmä

Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa annetun direktiivin 2 artiklan 1 ja 4 kohdan kanssa ristiriidassa on sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään, että silloin kun yhtä pätevät ehdokkaat ovat eri sukupuolta, ylennettäessä annetaan automaattisesti etusija naispuolisille ehdokkaille niillä aloilla, joilla naiset ovat aliedustettuina, millä tarkoitetaan sitä, että he eivät edusta vähintään puolta henkilökunnasta kyseessä olevan henkilöstöryhmän yksittäisissä palkkaluokissa, ja tämä koskee myös työntekijäryhmiä, joiden työtehtävät ovat organisaatiokaavion mukaan samanarvoisia.

Edellä mainitun direktiivin 2 artiklan 4 kohtaa on tulkittava suppeasti: sen tarkoin rajattuna tavoitteena on sallia sellaiset syrjiviltä näyttävät toimenpiteet, joilla pyritään tehokkaasti poistamaan tai vähentämään yhteiskunnassa mahdollisesti vallitsevaa eriarvoisuutta miesten ja naisten välillä, ja siinä säädetään, että direktiivi ei estä toteuttamasta miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia edistäviä toimenpiteitä erityisesti poistamalla eriarvoisuutta, joka vaikuttaa naisten mahdollisuuksiin. Säännöksen perusteella sallitaan sellaiset erityisesti naisia suosivat kansalliset toimenpiteet, jotka koskevat mahdollisuuksia työhön, yleneminen mukaan luettuna, ja joiden tavoitteena on parantaa naisten kilpailumahdollisuuksia työmarkkinoilla ja etenemismahdollisuuksia uralla tasa-arvoisesti miesten kanssa. Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan työpaikkaan valittaessa tai ylennettäessä taataan naisille täydellinen ja ehdoton etusija, ei ole tällainen toimenpide, sillä se menee pidemmälle kuin yhtäläisten mahdollisuuksien edistäminen ja korvaa sillä tavoitellun lopputuloksen eli miesten ja naisten tasaisen edustuksen, joka voitaisiin saavuttaa pelkästään toteuttamalla yhtäläiset mahdollisuudet.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi - Tariffiluokittelu - Siirtyminen yhdistetyn nimikkeistön järjestelmään - Komission luokitteluasetusten mukauttaminen - Mukauttamisvelvollisuus - Seuraus siitä, ettei asetusta (ETY) N:o 482/74 ole mukautettu - Asetuksen soveltamatta jättäminen 1.1.1988 lähtien oikeusvarmuuden periaatteen asettamien vaatimusten vuoksi

(Neuvoston asetus (ETY) N:o 97/69 ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 15 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; komission asetus (ETY) N:o 482/74)

Tiivistelmä

Kun asetuksella (ETY) N:o 2658/87 toteutettiin siirtyminen 1.1.1988 alkaen yhteisen tullitariffin nimikkeistön järjestelmästä tariffi- ja tilastonimikkeistön (ns. yhdistetyn nimikkeistön) järjestelmään, kumotun asetuksen (ETY) N:o 97/69, jolla komissio oli valtuutettu antamaan yhteisen tullitariffin nimikkeistön soveltamisessa tavaroiden luokittelemiseksi tarvittavat säännökset, nojalla aikaisemmin annetut komission luokitteluasetukset eivät lakanneet olemasta voimassa.

Sitä vastoin asetuksen (ETY) N:o 2658/87 15 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa velvoitettiin komissio muuttamaan niitä asetuksia, joilla oli käytännön merkitystä. Muuttaminen oli toteutettava ottaen huomioon oikeusvarmuuden periaatteen asettamat vaatimukset, jotta yksityiset oikeussubjektit voisivat riittävällä varmuudella saada tiedon oikeuksistaan ja ryhtyä asianmukaisiin toimenpiteisiin.

Koska yhteisen tullitariffin 23 ryhmän alanimikkeissä ja yhdistetyn nimikkeistön 23 ryhmän alanimikkeissä on huomattavia eroja ja koska komissio ei ole mukauttanut tavaroiden luokittelusta yhteisen tullitariffin alanimikkeeseen 23.04 B annettua asetusta (ETY) N:o 482/74, sitä ei voida soveltaa 1.1.1988 jälkeistä tuontia koskeviin tulli-ilmoituksiin, koska yksityisillä oikeussubjekteilla ei ole enää mahdollisuutta määritellä täsmällisesti asetuksen ulottuvuutta.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka - Lainsäädäntöjen lähentäminen - Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa - Direktiivi 80/987/ETY - Soveltamisala - Sellaisten työnantajien työntekijät, joiden omaisuuteen voidaan kohdistaa menettely velkojien yhteiseksi tyydyttämiseksi - Yhdenvertaisuusperiaatteen loukkaaminen - Yhdenvertaisuusperiaatetta ei ole loukattu ottaen huomioon yhdenmukaistamisen asteittaisuus ja vaikeus

(ETY:n perustamissopimuksen 100 artikla; neuvoston direktiivi 80/987)

Tiivistelmä

Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä annettua direktiiviä 80/987/ETY on tulkittava siten, että sitä sovelletaan direktiivin liitteessä lueteltuja työntekijäryhmiä lukuun ottamatta kaikkiin työntekijöihin, joiden työnantajien omaisuuteen voidaan sovellettavan kansallisen oikeuden mukaan kohdistaa menettely velkojien yhteiseksi tyydyttämiseksi.

Se seikka, että direktiivillä suojataan ainoastaan työntekijöitä, joiden työnantaja on näin määritellyssä maksukyvyttömyystilassa, ei vaikuta direktiivin pätevyyteen yhdenvertaisuusperiaatteen kannalta tarkasteltuna.

Kun on ensinnäkin kyse perustamissopimuksen 100 artiklalla yhteisöjen toimielimille annettujen toimivaltuuksien käyttämisestä, näille toimielimille on annettava harkintavaltaa erityisesti siltä osin kuin yhdenmukaistaminen on mahdollista ainoastaan asteittain, ottaen huomioon yhteensovitettavan alan erityispiirteet ja se, että kaikenlainen yhdenmukaistaminen on vaikeata.

Toisaalta on kiistatta pidettävä työntekijöiden elin- ja työolojen parantamisena koko yhteisössä ja alan oikeussääntöjen asteittaisen yhdenmukaistamisen edistämisenä sitä, että turvajärjestelmä, jollaisia aiemmin oli muodoiltaan vaihtelevina vain joissakin jäsenvaltioissa, on ulotettu kaikkiin jäsenvaltioihin.

Ottaen huomioon itse maksukyvyttömyyden käsitteeseen liittyvät vaikeudet yhdenmukaistamisessa turvajärjestelmästä hyötyvien henkilöiden määrittelemiseksi valittu objektiivinen arviointiperuste on perusteltu.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Sairausvakuutus - Työntekijä, joka lähtee toiseen jäsenvaltioon - Oikeuden säilyttäminen etuuksiin - Rajoitus kolmen kuukauden ajanjaksoksi - Pidentäminen, jota ei ole pyydetty, mutta vähän ennen ajanjakson päättymistä oleskelupaikan laitokselle esitetty pyyntö etuuksista - Toimivaltaisen laitoksen velvollisuus tutkia mahdollisuus pidentämiseen

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 25 artiklan 1 ja 4 kohta, neuvoston asetuksen N:o 574/72 26 artiklan 6 kohta)

2 Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Sairausvakuutus - Työntekijä, joka lähtee toiseen jäsenvaltioon - Oikeuden säilyttäminen etuuksiin - Rajoitus kolmen kuukauden ajanjaksoksi - Pidentäminen - Ylivoimainen este - Käsite - Toimivaltaisen laitoksen arviointi esillä olevan asian olosuhteista

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 25 artiklan 4 kohta)

Tiivistelmä

3 Asetuksen N:o 1408/71 25 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että toimivaltaisen laitoksen on ratkaistava sairausetuuksien maksamisajanjakson pidentäminen sellaisen työntekijän osalta, joka on käyttänyt oikeuttaan lähteä työnhakutarkoituksessa muuhun kuin toimivaltaiseen jäsenvaltioon, vaikka asianosainen ei nimenomaisesti olisikaan esittänyt tällaista pyyntöä, vaan tämä on pääteltävissä sairausetuuksien myöntämistä rahana koskevasta pyynnöstä, joka on esitetty vähän ennen asetuksen 25 artiklan 1 kohdan mukaisen määräajan päättymistä työttömän oleskelupaikan sairausvakuutuslaitokselle.

Itse asiassa asetuksen N:o 1408/71 25 artiklan 4 kohdassa ja asetuksen N:o 574/72 26 artiklan 6 kohdassa ei säädetä, että työttömän pitäisi esittää muodollinen hakemus sairausetuuksien maksamisajanjakson pidentämiseksi ja toisaalta osa niistä sairauksista, jotka voivat oikeuttaa määräajan pidentämiseen, voivat olla sellaisia, että ne estävät muodollisen hakemuksen esittämisen.

4 Asetuksen N:o 1408/71 25 artiklan 4 kohdan mukaista ylivoimaisen esteen käsitteen, jota on käytetty rajaamaan ne tapaukset, jotka voivat oikeuttaa tietyissä tapauksissa pitämään voimassa sairausetuudet saman artiklan 1 kohdan mukaisen määräajan päättymisen jälkeen sellaisen työntekijän osalta, joka on lähtenyt työnhakutarkoituksessa muuhun kuin toimivaltaiseen jäsenvaltioon, on katsottava tarkoittavan, työntekijän terveydentila huomioon ottaen, asianosaiselle vieraita, epänormaaleja ja ennakoimattomia olosuhteita, joiden seurauksia ei voida välttää ilman liiallisia uhrauksia. Ylivoimaisen esteen olemassaolon selvittämiseksi toimivaltaisen laitoksen on arvioitava esillä olevan asian olosuhteita päättääkseen, voidaanko työttömän kohtuudella edellyttää palaavan toimivaltaiseen valtioon, kun otetaan huomioon sekä riski työttömän terveydentilan huononemisesta tai hänen paranemismahdollisuuksiensa vähenemisestä paluumatkan vuoksi että sen koettelemuksen tuskallisuus, joka hänen olisi täten kestettävä, ottaen huomioon toisaalta, että ylivoimaisen esteen käsitettä ei voida rajoittaa ainoastaan ehdottomaan mahdottomuuteen palata toimivaltaiseen valtioon ja toisaalta, että fyysinen kyky matkustaa ei voi sellaisenaan poistaa ylivoimaisen esteen olemassaolon toteamista.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Perhe-etuudet - Jäsenvaltion lainsäädännön alaisuuteen kuuluva työntekijä - Toisessa jäsenvaltiossa asuvat perheenjäsenet - Oikeus työntekijään sovellettavan lainsäädännön mukaisiin etuuksiin - Huollettavana olevan lapsen perusteella maksettava etuus - Jäsenvaltion sosiaalilainsäädännössä saman jäsenvaltion verolainsäädäntöön tehdystä viittauksesta seuraava edellytys, jonka mukaan työntekijän lapsen ja puolison on asuttava etuudet maksavassa jäsenvaltiossa - Edellytys, joka on katsottava täyttyneeksi

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71/ETY 73 artikla)

Tiivistelmä

Asetuksen N:o 1408/71/ETY 73 artiklaa on tulkittava niin, että siinä edellytetään, että silloin kuin jäsenvaltion verolainsäädännössä, johon tämän valtion sosiaalilainsäädännössä viitataan, huollettavana olevan lapsen perusteella maksettavan etuuden myöntäminen ja sen määrä ovat sidoksissa siihen, että työntekijän kyseinen lapsi ja puoliso asuvat tämän jäsenvaltion alueella, tällainen edellytys on katsottava täyttyneeksi silloin kun nämä asuvat toisen jäsenvaltion alueella. Tämän etuuden myöntämiseksi ja sen laskemiseksi kyseisen verolainsäädännön kokonaisuutta on sovellettava kuvitteellisesti niin kuin puoliso asuisi etuuden maksavassa valtiossa.

Tässä säännöksessä asetettu asumisolettamaa koskeva sääntö, joka koskee työntekijän kaikkia perheenjäseniä ja joka on asetettu sen välttämiseksi, että yhteisön työntekijä luopuisi käyttämästä oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, menettäisi itse asiassa suuren osan tehokkaasta vaikutuksestaan (effet utile), jos säännön soveltaminen voitaisiin estää pelkällä viittauksella verosäännöksiin.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi - Kansallinen tuomioistuin ei ole lakannut olemasta toimivaltainen - Kansallinen tuomioistuin voi todeta ilman esteitä, että asia on rauennut pääasian asianosaisen myönnyttyä vastapuolen vaatimuksiin - Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta edellyttää, että kansallinen tuomioistuin toteaa, ettei myöntymisellä ole kansallisen oikeuden mukaan vaikutuksia

(EY:n perustamissopimuksen 177 artikla)

Tiivistelmä

Perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti sitä, että ennakkoratkaisukysymyksen esittänyt kansallinen tuomioistuin kieltäytyy hyväksymästä asianosaisen myöntymistä vastapuolen vaatimuksiin ja toteamasta asian rauenneen sekä peruuttamasta ennakkoratkaisukysymystään, ei voida perustella sillä, että asia ei olisi enää vireillä tässä tuomioistuimessa vaan saatettu yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, eikä sillä, että esitetyn kysymyksen merkitys ei rajoitu asianosaisten väliseksi ottaen huomioon, että yhteisöjen tuomioistuimen antama tulkinta on vaikutukseltaan yleinen.

Toisaalta asia pysyy ennakkoratkaisukysymyksen esittäneen kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä. Asian käsittelyä siellä on lykätty, kunnes yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut ennakkoratkaisukysymyksen, mutta itse asia on edelleen vireillä kansallisessa tuomioistuimessa. Toisaalta ennakkoratkaisupyynnön perusteena ja näin ollen yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan perusteena ei ole neuvoa-antavien lausuntojen esittäminen yleisistä tai teoreettisista kysymyksistä vaan riita-asian todelliseen ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvä tarve.

Näin ollen yhteisön oikeuden vastaista ei ole, että ennakkoratkaisua pyytänyt kansallinen tuomioistuin toteaa oman kansallisen oikeutensa perusteella, että vaatimuksiin on myönnytty ja että tämä on mahdollisesti aiheuttanut pääasian raukeamisen. Yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa ratkaista ennakkoratkaisukysymystä ennen kuin ennakkoratkaisua pyytänyt kansallinen tuomioistuin on todennut, että pääasia ei ole myöntymisen vuoksi rauennut tällä tavoin sen soveltaman kansallisen oikeuden perusteella.