ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 128/14

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 3.4.2008 (Hoge Raad der Nederlandenin (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — J.C.M. Beheer BV v. Staatssecretaris van Financiën

(Asia C-124/07) (1)

(Kuudes arvonlisäverodirektiivi - Vakuutustoimiin liittyvät palvelujen suoritukset - Vakuutuksenvälittäjä ja vakuutusasiamies)

(2008/C 128/22)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Kantaja: J.C.M. Beheer BV

Vastaaja: Staatssecretaris van Financiën

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Hoge Raad der Nederlanden — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 13 artiklan B kohdan a alakohdan tulkinta — Vakuutuksenvälittäjän ja vakuutusasiamiehen suorittamat vakuutus- tai jälleenvakuutustoimintaan liittyvät palvelusuoritukset — Verovelvollinen, joka toimii asiamiehenä pääasiallisen asiamiehen nimissä

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 13 artiklan B kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, ettei se seikka, että vakuutuksenvälittäjällä tai vakuutusasiamiehellä ei ole välitöntä yhteyttä niiden vakuutus- tai jälleenvakuutussopimusten osapuoliin, joiden tekemiseen se myötävaikuttaa, vaan ainoastaan välillinen yhteys viimeksi mainittuihin sellaisen toisen verovelvollisen välityksellä, jolla itsellään on välitön yhteys yhteen näistä osapuolista ja johon tuo vakuutuksenvälittäjä tai vakuutusasiamies on sopimussuhteessa, estä sitä, että viimeksi mainitun suorittama palvelu vapautetaan arvonlisäverosta kyseisen säännöksen perusteella.

(1) EUVL C 95, 28.4.2007.
1)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 30.3.2000 annetulla neuvoston direktiivillä 2000/17/EY, 17 artiklan, 18 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 21 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa ei ole ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään pääasioissa kyseessä olevan kaltainen preklusiivinen määräaika vähennysoikeuden käyttämiselle, jos vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita noudatetaan. Tehokkuusperiaatetta ei loukata yksin siitä syystä, että veroviranomaisilla on maksamattoman arvonlisäveron perimiseksi käytettävissään määräaika, joka on pidempi kuin verovelvollisille vähennysoikeuden käyttämiseksi annettu määräaika.
1)

Vaikka pääasiassa kysymyksessä olevan kaltainen sopimus ei ole tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/337/ETY tarkoitettu hanke, kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää sovellettavan kansallisen lainsäädännön perusteella, sisältääkö tällainen sopimus direktiivin 85/337 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun luvan. Tässä yhteydessä on tutkittava, jakautuuko lupamenettely useisiin vaiheisiin, joihin kuuluu varsinainen päätös ja täytäntöönpanopäätöksiä, ja onko otettava huomioon useiden sellaisten hankkeiden yhteisvaikutus, joiden ympäristövaikutuksia on arvioitava kokonaisuutena.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 153/4

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 30.4.2009 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Italian tasavalta ja Wam SpA

(Asia C-494/06 P) (1)

(Muutoksenhaku - Valtiontuki - Yrityksen asettautuminen tiettyihin kolmansiin maihin - Korkotukilainat - Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Kilpailun vääristyminen - Kolmansien maiden kanssa käytävä kauppa - Komission päätös - Valtiontuen sääntöjenvastaisuus - Perusteluvelvollisuus)

2009/C 153/06

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: V. Di Bucci ja E. Righini)

Valittajan vastapuolet: Italian tasavalta (asiamiehet: I. M. Braguglia ja avvocato dello Stato P. Gentili) ja Wam SpA (edustaja: avvocato E. Giliani)

Oikeudenkäynnin kohde

Valitus yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (toinen jaosto) yhdistetyissä asioissa T-304/04 ja T-316/04, Italian tasavalta ja Wam vastaan komissio, 6.9.2006 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi valtiontuesta N:o C 4/2003 (ex NN 102/2002), jota Italia on myöntänyt WAM SpA:lle, 19.5.2004 tehdyn komission päätöksen 2006/177/EY (EUVL 2006, L 63, s. 11)

Tuomiolauselma

1) Valitus hylätään.

2) Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan korvaamaan kummassakin oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

(1) EUVL C 20, 27.1.2007.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 267/8

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 8.9.2009 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

(Asia C-411/06) (1)

(Kumoamiskanne - Asetus (EY) N:o 1013/2006 - Jätteiden siirto - Oikeudellisen perustan valinta - EY 133 artikla ja EY 175 artiklan 1 kohta)

2009/C 267/14

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: G. Valero Jordana, M. Huttunen ja M. Konstantinidis)

Vastaajat: Euroopan parlamentti (asiamiehet: I. Anagnostopoulou ja U. Rösslein) ja Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: M. Moore ja K. Michoel)

Väliintulijat, jotka tukevat vastaajien vaatimuksia: Ranskan tasavalta (asiamiehet: G. de Bergues, A. Adam ja G. Le Bras), Itävallan tasavalta (asiamies: E. Riedl) ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta (asiamiehet: E. Jenkinson, E. O’Neil ja S. Behzadi-Spencer, joita avustaa barrister A. Dashwood)

Oikeudenkäynnin kohde

Jätteiden siirrosta 14.6.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1013/2006 (EUVL L 190, s. 1) kumoaminen — Oikeudellisen perustan valinta — Toimi, jolla on kaksi tarkoitusta tai jossa on kahdenlaisia tekijöitä ja joka edellyttää oikeusperustojen kumuloitumista (EY 175 artiklan 1 kohta ja EY 133 artikla)

Tuomiolauselma

1) Kanne hylätään.

2) Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

3) Ranskan tasavalta, Itävallan tasavalta sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 294, 2.12.2006.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 82/2

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 10.2.2009 — Irlanti v. Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

(Asia C-301/06) (1)

(Kumoamiskanne - Direktiivi 2006/24/EY - Sähköisten viestintäpalvelujen yhteydessä tuotettavien tai käsiteltävien tietojen säilyttäminen - Oikeusperustan valinta)

(2009/C 82/03)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Irlanti (asiamies: D. O'Hagan, avustajinaan E. Fitzsimons, D. Barniville ja A. Collins, SC)

Väliintulija, joka tukee kantajan vaatimuksia: Slovakian tasavalta (asiamies: J. Čorba)

Vastaajat: Euroopan parlamentti (asiamiehet: H. Duintjer Tebbens, M. Dean ja A. Auersperger Matić) ja Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: J.-C. Piris, J. Schutte ja S. Kyriakopoulou)

Väliintulijat, jotka tukevat vastaajien vaatimuksia: Espanjan kuningaskunta (asiamiehet: M. A. Sampol Pucurull ja J. Rodríguez Cárcamo), Alankomaiden kuningaskunta (asiamiehet: C. ten Dam ja C. Wissels), Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: C. Docksey, R. Troosters ja C. O'Reilly) ja Euroopan tietosuojavaltuutettu (asiamies: H. Hijmans)

Oikeudenkäynnin kohde

Yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tai yleisten viestintäverkkojen yhteydessä tuotettavien tai käsiteltävien tietojen säilyttämisestä ja direktiivin 2002/58/EY muuttamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/24/EY (EUVL L 105, s. 54) kumoaminen — Oikeusperustan valinta

Tuomiolauselma

1) Kanne hylätään.

2) Irlanti velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

3) Espanjan kuningaskunta, Alankomaiden kuningaskunta, Slovakian tasavalta, Euroopan yhteisöjen komissio ja Euroopan tietosuojavaltuutettu vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 237, 30.9.2006.
1)

Italian tasavalta ei ole noudattanut jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 2 ja 22 artiklan ja EY 10 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on valtion vuotuisen ja monivuotisen talousarvion laatimisesta 27.12.2002 annetun lain N:o 289/2002 (vuoden 2003 talousarviolaki) (legge n. 289, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2003)) 8 ja 9 §:ssä säätänyt yleisestä ja erotuksettomasta luopumisesta tiettyjen verokausien aikana suoritettujen verollisten liiketoimien tarkastuksista.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 183/2

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 3.6.2008 (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Divisionin (Administrative Court) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Queen, The International Association of Independent Tanker Owners (Intertanko), The International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo), The Greek Shipping Co-operation Committee, Lloyd's Register ja The International Salvage Union v. Secretary of State for Transport

(Asia C-308/06) (1)

(Meriliikenne - Alusten aiheuttama ympäristön pilaantuminen - Direktiivi 2005/35/EY - Pätevyys - Montego Bayn yleissopimus - Marpol 73/78 -yleissopimus - Oikeusvaikutukset - Sovellettavuus - Törkeä huolimattomuus - Oikeusvarmuuden periaate)

(2008/C 183/03)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: The Queen, The International Association of Independent Tanker Owners (Intertanko), The International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo), The Greek Shipping Co-operation Committee, Lloyd's Register ja The International Salvage Union

Vastaaja: Secretary of State for Transport

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Alusten aiheuttamasta ympäristön pilaantumisesta ja säännösten rikkomisista määrättävistä seuraamuksista 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/35/EY (EUVL L 255, s. 11) 4 artiklan ja 5 artiklan 1 ja 2 kohdan pätevyys — Yhteisön säännökset, jotka rajoittavat kansainväliseen yleissopimukseen (Kansainvälinen yleissopimus alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä, niin kutsuttu MARPOL-yleissopimus) sisältyviä tiettyjä poikkeuksia — Rangaistusseuraamuksia määräävät säännökset tilanteissa, joissa kansainvälinen yleissopimus (Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimus (UNCLOS)) ei niitä määrää

Tuomiolauselma

1) Alusten aiheuttamasta ympäristön pilaantumisesta ja säännösten rikkomisesta määrättävistä seuraamuksista 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/35/EY pätevyyttä ei voida arvioida — alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä 2.11.1973 Lontoossa allekirjoitetun kansainvälisen yleissopimuksen, sellaisena kuin se on täydennettynä 17.2.1978 tehdyllä pöytäkirjalla, valossa — eikä Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen, joka allekirjoitettiin Montego Bayssa 10.12.1982, valossa.

2) Neljännen kysymyksen tutkinnassa ei ole tullut esille mitään sellaista seikkaa, joka vaikuttaisi direktiivin 2005/35 4 artiklan pätevyyteen oikeusvarmuuden yleisen periaatteen valossa.

(1) EUVL C 261, 28.10.2006.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 209/4

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 26.6.2008 (Bundesfinanzhofin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Finanzamt Hamburg-Am Tierpark v. Burda GmbH, aiemmin Burda Verlagsbeteiligungen GmbH

(Asia C-284/06) (1)

(Verolainsäädäntö - Sijoittautumisvapaus - Direktiivi 90/435/ETY - Yhteisövero - Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettava yhteinen verojärjestelmä - Pääomayhtiö - Voitonjako tuloista ja varallisuuden lisäyksistä - Lähdevero - Verohyvitys - Maassa asuvien osakkaiden ja ulkomailla asuvien osakkaiden kohtelu)

(2008/C 209/05)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Finanzamt Hamburg-Am Tierpark

Vastaaja: Burda GmbH, aiemmin Burda Verlagsbeteiligungen GmbH

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Bundesfinanzhof — Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annetun neuvoston direktiivin 435/90/ETY (EYVL L 225, s. 6) 5 artiklan 1 kohdan, josta on tullut eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä annetun direktiivin 435/90/ETY muuttamisesta 22.12.2003 annetun direktiivin 2003/123/EY (EUVL L 7, s. 41) 5 artikla, tulkinta — Lähdeveron käsite — Kansallisen lain mukainen vero, jota kannetaan tytäryhtiön jakaessa voittoa emoyhtiölleen pääomayhtiön sellaisista tuloista ja varallisuuden lisäyksistä, joita ei kansallisen lain mukaan verotettaisi, jos ne olisivat jääneet tytäryhtiöön — EY 43, 56 ja 58 artiklan tulkinta — Kansallinen laki, jonka mukaan pääomayhtiön voitonjako on hyvitettävä tuon yhtiön omaan pääomaan kuuluvilla osuuksilla, mikä johtaa verottamiseen siinäkin tapauksessa, että osinkoja on jaettu ulkomailla asuville osakkeenomistajille, jotka eivät saa vähentää määrättyä yhtiöveroa omasta verostaan

Tuomiolauselma

1) Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/435/ETY 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna lähdeverona ei ole pidettävä sellaista kansallisen lain mukaista veroa, jota kannetaan tytäryhtiön jakaessa voittoa emoyhtiölleen tytäryhtiön sellaisista tuloista ja varallisuuden lisäyksistä, joita ei kansallisen lain mukaan verotettaisi, jos tytäryhtiö olisi jättänyt ne itselleen sen sijaan, että se jakoi ne emoyhtiölle.

2) EY:n perustamissopimuksen 52 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) on tulkittava siten, että se ei estä soveltamasta yhteisöverosta vuonna 1996 annetun lain (Körperschaftsteuergesetz 1996), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 28 §:n 4 momentin kaltaista kansallista säännöstä, jonka mukaan jäsenvaltiossa asuvan tytäryhtiön emoyhtiölleen jakamaa voittoa verotettaessa sovelletaan samaa oikaisumenetelmää, asuipa tämä emoyhtiö tässä samassa tai jossain muussa jäsenvaltiossa, vaikka tytäryhtiön asuinjäsenvaltio ei myönnä verohyvitystä ulkomailla asuvalle emoyhtiölle mutta myöntää sen maassa asuvalle emoyhtiölle.

(1) EUVL C 237, 30.9.2006.
1)

EY 88 artiklan 3 kohdan viimeistä virkettä on tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin ei ole velvollinen määräämään kyseisen määräyksen vastaisesti toteutetun tuen takaisin perimisestä, jos komissio on tehnyt lopullisen päätöksen, jolla mainitun tuen todetaan soveltuvan yhteismarkkinoille EY 87 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Se on yhteisön oikeuden perusteella velvollinen määräämään tuensaajan maksamaan korkoa sääntöjenvastaisuuden ajalta. Kansallisen oikeutensa yhteydessä se voi tarvittaessa määrätä lisäksi sääntöjenvastaisen tuen takaisin perimisestä, tämän kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltion oikeutta toteuttaa kyseinen tuki uudestaan myöhemmin. Se saattaa samoin joutua hyväksymään vaatimuksia, jotka koskevat tuen sääntöjenvastaisuudesta aiheutuneiden vahinkojen korvaamista.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 107/5

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 28.2.2008 (College van Beroep voor het bedrijfslevenin (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — A. G. Winkel v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(Asia C-446/06) (1)

(Naudanliha - Yhteinen markkinajärjestely - Asetus (EY) N:o 1254/1999 - Asetuksen 3 artiklan f alakohta - Emolehmäpalkkion myöntäminen - Tavallista karjankasvatuskäytäntöä vastaavat edellytykset)

(2008/C 107/07)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Pääasian asianosaiset

Kantaja: A. G. Winkel

Vastaaja: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

Oikeudenkäynnin kohde

Enakkoratkaisupyyntö — College van Beroep voor het bedrijfsleven — Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17.5.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999 (EYVL L 160, s. 21) 3 artiklan 1 kohdan f alakohdan tulkinta — Sellaisen kansallisen lainsäädännön yhteensoveltuvuus yhteisön oikeuden kanssa, jonka mukaan emolehmäpalkkion myöntäminen tehdään riippuvaiseksi tavallisia karjankasvatusmenetelmiä vastaavista edellytyksistä

Tuomiolauselma

Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17.5.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999, sellaisena kuin se on muutettuna 23.7.2001 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1512/2001, 3 artiklan f alakohdan kanssa ei ole ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö, jossa asetetaan emolehmäpalkkiota koskevalle oikeudelle tavallisten karjankasvatuskäytäntöjen mukaisia edellytyksiä, jotka koskevat yhtäältä tiettyä poikimisen tiheyttä ja joiden mukaan toisaalta emän on imetettävä vasikkaa neljän kuukauden ajan sen syntymän jälkeen.

(1) EUVL C 236, 30.12.2006.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 51/23

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.12.2007 (Finanzgericht Hamburgin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Per Grønfeldt ja Tatiana Grønfeldt v. Finanzamt Hamburg-Am Tierpark

(Asia C-436/06) (1)

(Pääomien vapaa liikkuvuus - Verotus - Tuloverot - Kansallinen säännöstö, joka koskee pääomayhtiöiden omistusosuuksien (osakkeiden) luovutusvoittojen verotusta)

(2008/C 51/36)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Hamburg

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Per Grønfeldt ja Tatiana Grønfeldt

Vastaaja: Finanzamt Hamburg-Am Tierpark

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Finanzgericht Hamburg — EY 56 artiklan tulkinta — Pääomayhtiön osuuksien luovutusvoittojen verottaminen — Kansallinen lainsäädäntö, jossa verollisuuden edellytykseksi asetetaan se, että luovuttaja on omistanut kyseisestä yhtiöstä vähintään 10 prosenttia, jos yhtiöön sovelletaan täysimääräisesti kyseisen jäsenvaltion yhtiöveroa, mutta ainoastaan yhden prosentin, jos kyseinen yhtiö on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon

Tuomiolauselma

EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että sen vastaista on pääasiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion säännöstö, jonka mukaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneesta pääomayhtiöstä omistettujen osuuksien luovutusvoitosta on vuonna 2001 maksettava veroa jo silloin, kun luovuttaja oli viiden edeltävän vuoden aikana omistanut yhtiön pääomasta suoraan tai välillisesti vähintään yhden prosentin, kun taas ensiksi mainittuun jäsenvaltioon sijoittautuneen yleisesti yhteisöverovelvollisen pääomayhtiön osuuksien luovutusvoitosta piti muutoin samoissa olosuhteissa vuonna 2001 maksaa veroa vasta silloin, kun omistusosuus oli huomattava eli vähintään 10 prosenttia.

(1) EUVL C 326, 30.12.2006.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 51/18

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.12.2007 (Cour de cassationin (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR) v. Administration des douanes et droits indirects ja Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED)

(Asia C-314/06) (1)

(Direktiivi 92/12/ETY - Valmisteverot - Kivennäisöljyt - Hävikki - Verovapautus - Ylivoimainen este)

(2008/C 51/29)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)

Vastaajat: Administration des douanes et droits indirects ja Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED)

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Cour de cassation — Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY (EYVL L 76, s. 1) 14 artiklan 1 kohdan tulkinta — Verovapaus sellaisten väliaikaisen valmisteverottomuuden järjestelmässä tapahtuneiden hävikkien osalta, jotka johtuvat odottamattomista tapahtumista tai ylivoimaisista esteistä, sekä sellaisten tuotteiden perusominaisuuksista johtuvien hävikkien osalta, jotka tapahtuvat tuotannon, valmistuksen, varastoinnin ja kuljetuksen aikana — Tämän verovapauden sovellettavuus öljytuotteiden hävikkiin, joka johtuu valtuutetun varastonpitäjän käyttämän öljyputken vuodoista ja sittemmin sen halkeamisesta

Tuomiolauselma

1) Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 22.12.1994 annetulla neuvoston direktiivillä 94/74/EY, 14 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettu ylivoimaisen esteen käsite tarkoittaa epätavallisia ja ennalta arvaamattomia olosuhteita, joihin valtuutetun varastonpitäjän ei ole ollut mahdollista vaikuttaa ja joiden seurauksia ei olisi voitu välttää kaikesta kyseisen varastonpitäjän noudattamasta huolellisuudesta huolimatta. Edellytys, jonka mukaan olosuhteiden on oltava sellaisia, ettei valtuutetun varastonpitäjän ole ollut mahdollista vaikuttaa niihin, ei rajoitu pelkästään kyseiseen varastonpitäjään liittymättömiin olosuhteisiin aineellisessa tai fyysisessä mielessä, vaan sillä tarkoitetaan myös olosuhteita, jotka objektiivisesti katsoen vaikuttavat siltä, että ne ovat valtuutetun varastonpitäjän määräysvallan tai vastuualueen ulkopuolella.

2) Öljytuotteeseen liittyvän osittaisen hävikin öljyputkesta ei voida katsoa olevan direktiivin 92/12, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/74, 14 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettua tuotteiden perusominaisuuksista johtuvaa hävikkiä, kun hävikin syynä ovat tuotteen nestemäisyys ja sen maaperän ominaisuudet, johon tuote on levinnyt, mikä estää aineen keräämisen.

(1) EUVL C 224, 16.9.2006.