ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Arvonlisäverolain 24 §:n, jonka otsikko on ”Käyttöomaisuuteen liittyviä vähennyksiä koskevat oikaisut”, 2, 3, 5 ja 6 momentissa säädetään seuraavaa: ”2 – Vuosittain oikaistaan myös vähennykset, jotka on tehty kiinteään omaisuuteen liittyvistä investointikustannuksista, mikäli edellisessä pykälässä tarkoitetun lopullisen prosentin, jota sovelletaan sinä vuonna, jona omaisuus on saatu haltuun, sekä sitä seuraavien 19 kalenterivuoden aikana, ja sen prosentin, joka on vahvistettu hankintavuoden tai sen vuoden aikana, jolloin työt saatettiin valmiiksi, välinen positiivinen tai negatiivinen erotus on vähintään viisi prosenttiyksikköä. 3 – Edellisissä momenteissa tarkoitetun käyttöomaisuuteen liittyvien vähennysten oikaisemisen osalta menetellään seuraavasti: a) sen vuoden lopussa, jonka aikana omaisuus on otettu käyttöön tai saatu haltuun, ja jokaisen seuraavan neljän tai, tapauksen mukaan, 19 kalenterivuoden lopussa on laskettava vähennyksen määrä, jota sovellettaisiin, jos kiinteän omaisuuden hankinta tai siihen liittyvien töiden valmiiksi saattaminen olisi tapahtunut kyseisenä vuonna, saman vuoden lopullisen prosentin mukaisesti b) näin saatu määrä vähennetään siitä määrästä, joka on vähennetty hankintavuonna, tai niiden vähennysten kokonaismäärästä, jotka on tehty siihen vuoteen mennessä, jonka aikana kiinteään omaisuuteen liittyvät työt saatettiin valmiiksi c) positiivinen tai negatiivinen erotus jaetaan luvulla viisi tai, tapauksen mukaan, luvulla 20, ja näin saatu tulos vastaa maksettavaksi tulevaa määrää tai kyseisenä vuonna tehtävää lisävähennystä. – – 5 – Oikaisukaudella tehdyn käyttöomaisuuden luovutuksen yhteydessä oikaisu suoritetaan kerralla koko jäljellä olevalta oikaisukaudelta, ja tällainen omaisuus katsotaan osoitetuksi kokonaisuudessaan veronalaiseen toimintaan luovutusvuonna ja seuraavina vuosina oikaisukauden päättymiseen asti. Jos luovutus on kuitenkin vapautettu verosta 9 §:n 30 tai 32 kohdan perusteella, omaisuuden katsotaan liittyvän muuhun kuin veronalaiseen toimintaan, ja ensimmäisessä tapauksessa on tehtävä tarvittava oikaisu. 6 – Edellisessä momentissa tarkoitettua oikaisua sovelletaan ja omaisuuden katsotaan liittyvän muuhun kuin veronalaiseen toimintaan, kun kyse on kiinteästä omaisuudesta, jonka rakentamista, hankkimista tai muita investointikuluja koskeva vero on alun perin vähennetty kokonaan tai osittain, jos a) verovelvollinen siirtyy harjoittamaan ainoastaan verosta vapautettua vähennykseen oikeuttamatonta toimintaa toiminnan muuttumisen tai lakisääteisen velvoitteen vuoksi b) verovelvollinen siirtyy harjoittamaan ainoastaan verosta vapautettua vähennykseen oikeuttamatonta toimintaa sen mukaisesti kuin 12 §:n 3 momentissa tai 55 §:n 3 ja 4 momentissa on säädetty c) kiinteää omaisuutta aletaan vuokrata arvonlisäverottomasti 9 §:n 29 kohdassa tarkoitetulla tavalla.”
12

Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Hakijalla tai muulla 18 artiklan 1 kohdan c tai d alakohdassa tarkoitetulla henkilöllä on oltava oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin niin, että hänellä on mahdollisuus hakea muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä tuomioistuimessa sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta. – – 3. Siirtopäätöksiin kohdistuvien muutoksenhaun ja uudelleen käsittelyä koskevien hakemusten osalta jäsenvaltioiden on kansallisessa laissaan säädettävä, että a) muutoksenhaku tai uudelleen käsittely antaa asianomaiselle henkilölle oikeuden jäädä asianomaiseen jäsenvaltioon, kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä; tai b) siirto lykkääntyy automaattisesti tietyn kohtuullisen ajan, jonka kuluessa tuomioistuimen on päätettävä tarkasteltuaan asiaa perusteellisesti, onko muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä lykkäävä vaikutus; tai c) asianomaisella henkilöllä on mahdollisuus pyytää kohtuullisen ajan kuluessa tuomioistuinta lykkäämään siirtopäätöksen täytäntöönpanoa, kunnes hänen muutoksenhakunsa tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä on tehokkaat oikeussuojakeinot, lykkäämällä siirtoa, kunnes päätös ensimmäisestä lykkäyspyynnöstä on tehty. Päätös siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä on tehtävä kohtuullisen ajan kuluessa siten, että lykkäyspyyntöä voidaan tarkastella perusteellisesti. Päätös siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämättä jättämisestä on perusteltava.”
10

Direktiivin 2008/118 16 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Valtuutetun varastonpitäjän on saatava verottoman varaston perustamiseen ja pitämiseen lupa sen jäsenvaltion, jossa veroton varasto sijaitsee, toimivaltaisilta viranomaisilta. Luvan edellytyksenä on, että ne ehdot, joita viranomaisilla on oikeus säätää veron kiertämisen tai väärinkäytösten estämiseksi, täyttyvät. 2. Valtuutettu varastonpitäjä on velvollinen: – – c) pitämään kunkin verottoman varaston osalta kirjaa valmisteveron alaisten tavaroiden varastoista ja siirroista; – – e) suostumaan valvontaan ja varastojen tarkastuksiin. Verottomalle varastolle luvan myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vahvistettava a alakohdassa tarkoitettua vakuutta koskevat ehdot.”
22

Oberlandesgericht Münchenin presidentti hylkäsi Sahyounin oikaisuvaatimuksen 8.4.2014 tekemällään päätöksellä. Se korosti mainitussa päätöksessä, että avioeron tunnustamista säännellään asetuksessa N:o 1259/2010, jota sovelletaan myös avioeroihin, jotka on julistettu ilman tuomioistuimen tai viranomaisen konstitutiivista myötävaikutusta (jäljempänä yksityiset avioerot). Koska sovellettavaa lakia ei ole pätevästi valittu ja koska aviopuolisoilla ei ollut yhteistä vakinaista asuinpaikkaa avioeroa edeltävänä vuonna, sovellettava laki määräytyy kyseisen asetuksen 8 artiklan c alakohdan säännösten perusteella. Kun molemmilla puolisoilla on kaksoiskansalaisuus, ratkaiseva on kansallisessa oikeudessa tarkoitettu tosiasiallinen kansalaisuus. Tämä oli ollut kyseisenä avioeropäivänä Syyrian kansalaisuus. On todettu myös, etteivät asetuksen N:o 1259/2010 12 artiklassa tarkoitetut oikeusjärjestyksen perusteet estä kyseessä olevan avioeron tunnustamista.
12

Soveltamisasetukseen lisättiin soveltamisasetuksen ensimmäisellä muutosasetuksella 25 k artikla, jonka otsikko on ”Lihaa syövien vesiviljelyeläinten rehuja koskevat erityissäännöt” ja jossa säädetään, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksen N:o 889/2008 muuttamisesta ja oikaisemisesta 14.6.2012 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 505/2012 (EUVL 2012, L 154, s. 12), seuraavaa: ”1. Lihaa syövien vesiviljelyeläinten rehu on hankittava ensisijaisesti seuraavista lähteistä: a) vesiviljelystä peräisin olevat luonnonmukaiset rehutuotteet; b) luonnonmukaisesta vesiviljelystä saaduista perkeistä valmistettu kalajauho ja kalaöljy; c) kalajauho ja kalaöljy sekä kalaperäiset ainesosat, jotka on saatu kestävässä kalastuksessa ihmisravinnoksi pyydettyjen kalojen perkeistä; d) luonnonmukaiset kasvi- tai eläinperäiset rehuaineet. – – 3. Rehu voi koostua enintään 60-prosenttisesti luonnonmukaisista kasvituotteista. 4. Lohen ja taimenen rehussa voidaan käyttää ensisijaisesti luonnonmukaisista lähteistä, kuten luonnonmukaisesti kasvatettujen äyriäisten kuorista, saatua astaksantiinia kyseisten kalalajien fysiologisten tarpeiden rajoissa. Jos luonnonmukaisia lähteitä ei ole saatavilla, voidaan käyttää luonnosta saatua astaksantiinia (kuten Phaffia-hiivaa).”
38

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 207/2009 16 ja 18 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sellaisen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen säännöksen soveltamiselle EU-tavaramerkkiin, jonka nojalla sen vuoksi, että tavaramerkki rekisteröidään henkilön oikeuksia loukaten tai lainsäädäntöön tai sopimukseen perustuvaa velvollisuutta laiminlyöden, vahinkoa kärsineellä henkilöllä on oikeus vaatia kyseisen tavaramerkin omistusoikeuden siirtämistä, mikäli kyseessä oleva tilanne ei kuulu kyseisen asetuksen 18 artiklan mukaisiin tilanteisiin.
6

Kyseiseen III osastoon sisältyvässä 57 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Kun lainrikkojat ovat ulkomaalaisia ja heidän toimintansa voidaan katsoa olevan tämän lain 53 §:n 1 momentin a, b, c, d ja f kohdassa tarkoitetulla tavalla erittäin vakavaa tai vakavaa, sakon sijaan voidaan suhteellisuusperiaate huomioon ottaen määrätä karkottaminen Espanjan alueelta asianmukaisen hallinnollisen menettelyn päätteeksi tehtävällä perustellulla päätöksellä, jossa lainrikkomuksen muodostavat teot arvioidaan. 2. Perusteena karkottamiselle, josta päätetään hallinnollisen menettelyn päätteeksi, on myös se, että ulkomaalainen on Espanjassa tai muualla tuomittu sellaisesta tahallisesta teosta, jota on Espanjan lain mukaan pidettävä rikoksena, josta on säädetty yli vuoden pituinen vapausrangaistus, paitsi jos tiedot aikaisemmista rikoksista on poistettu rikosrekisteristä. 3. Seuraamukseksi ei voida missään tapauksessa määrätä sekä karkottamista että sakkoa. 4. Karkottaminen merkitsee joka tapauksessa sitä, että kaikki luvat oleskella laillisesti Espanjassa lakkaavat olemasta voimassa ja kaikki mahdolliset menettelyt, joiden kohteena oli karkotetun ulkomaalaisen oleskelu- tai työluvan myöntäminen Espanjassa, raukeavat. Karkottaminen voidaan kuitenkin peruuttaa asetuksessa määritetyissä tapauksissa. – – 5. Ellei lainrikkomuksesta säädetä 54 §:n 1 momentin a kohdassa tai ellei kyseessä ole samantyyppisen lainrikkomuksen, josta voidaan määrätä seuraamukseksi karkotus, uusiminen vuoden kuluessa, karkottamista ei voida määrätä seuraamukseksi ulkomaalaisille, jotka ovat seuraavissa tilanteissa: – – b) Pitkään oleskelleet kolmansien maiden kansalaiset. Ennen kuin tehdään päätös pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen karkottamisesta, on otettava huomioon hänen oleskelunsa kesto Espanjassa ja luodut siteet Espanjaan, hänen ikänsä, seuraukset asianomaiselle ja hänen perheenjäsenilleen sekä siteet maahan, johon hänet aiotaan karkottaa. – –”
11

Efeteio Athinon (Ateenan ylioikeus, Kreikka) päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Minkä luonteisia ovat [komission] toimet, joita se toteuttaa käyttäessään asetuksissa N:o 205[2]/88, N:o 4253/88 ja N:o 4256/88 säädettyä toimivaltaansa, ja ovatko tällaiset komission toimet tarkemmin sanoen julkisoikeudellisia toimia ja ovatko niistä syntyvät riidat joka tapauksessa asiakysymyksen osalta hallintoriitoja, erityisesti kun [komission] kolmansien osapuolten hallussa olevaan omaisuuteen kohdistaman ulosmittauksen perusteena on yksityinen velka, jos alkuperäinen vaatimus, jonka täyttämiseksi ryhdytään täytäntöönpanoon, perustuu julkisoikeudelliseen oikeussuhteeseen, jonka taustalla ovat [komission] edellä mainitut toimet, vai ovatko ne yksityisoikeudellisia toimia, joista syntyvät riidat ovat yksityisoikeudellisia? 2) Kun otetaan huomioon SEUT 299 artikla, jonka nojalla [komission] toimen, jossa määrätään maksuvelvollisuus muulle kuin jäsenvaltiolle, pakkotäytäntöönpanoon sovelletaan sen valtion säännöksiä lainkäytöstä riita-asioissa, jonka alueella täytäntöönpano tapahtuu, ja saman artiklan määräys, jonka mukaan kansallisten tuomioistuinten toimivaltaan kuuluu tutkia, onko päätös pantu täytäntöön oikeassa järjestyksessä, miten määräytyy kansallisten tuomioistuinten toimivalta riidoissa, jotka johtuvat tästä täytäntöönpanosta, jos tällaiset riidat ovat kansallisen lainsäädännön mukaan asiakysymyksen osalta hallintoriitoja eli jos perustana oleva suhde on julkisoikeudellinen suhde? 3) Kun kyseessä on asetusten N:o 205[2]/88, N:o 4253/88 ja N:o 4256/88 täytäntöönpanemiseksi toteutettujen [komission] sellaisten toimien pakkotäytäntöönpano, joilla määrätään maksuvelvollisuus muulle kuin jäsenvaltiolle, määräytyykö velallisen passiivilegitimaatio kansallisen oikeuden vai unionin oikeuden perusteella? 4) Jos henkilö, joka on velvollinen täyttämään asetusten N:o 205[2]/88, N:o 4253/88 ja N:o 4256/88 täytäntöönpanemiseksi toteutetusta [komission] toimesta johtuvan maksuvelvollisuutensa, on kunnallinen yritys, joka on myöhemmin purettu, onko kunta, jolle kyseinen yritys kuuluu, velvollinen täyttämään kyseisen maksuvelvollisuuden [komissiolle] edellä mainituissa asetuksissa tarkoitetulla tavalla?”
76

Koska neuvosto on vaatinut valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, valittaja on velvoitettava korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut.
13

Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että pääasian ratkaisemisen kannalta merkityksellisiä ovat yhdistetyn nimikkeistön selittävät huomautukset, jotka on julkaistu 4.3.2015 Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL 2015, C 76, s. 1). Nimikettä 6212 20 00 koskevan yhdistetyn nimikkeistön selittävän huomautuksen sanamuoto on seuraava: ”lantioliivit ja housuliivit Tähän alanimikkeeseen kuuluvat housuliivit, myös neulosta, jotka on leikattu tavallisten tai korkeavyötäröisten, lahkeellisten tai lahkeettomien, alushousujen malliin. Niillä on oltava seuraavat ominaisuudet: a) peittävät vyötärön ja lantion, sivukappaleiden pituus on yli 8 cm (alareunasta yläreunaan mitattuna); b) joustavat pituussuunnassa mutta vain vähän leveyssuunnassa. Vahvikkeiden tai vuoren käyttö on sallittua vatsan peittävässä osassa, samoin pitsien, nauhojen, nyörien ja vastaavien varusteiden, kunhan pituussuuntainen jousto säilyy; c) on tehty seuraavista tekstiiliaineista: – puuvillasta ja elastomeerilangasta, jota on vähintään 15 prosenttia, tai – synteettikuiduista ja elastomeerilangasta, jota on vähintään 10 prosenttia, tai – puuvillasta (enintään 50 prosenttia) ja synteettikuiduista (joiden osuus on suuri), sekä elastomeerilangasta, jota on vähintään 10 prosenttia.”
9

Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Hakijalla – – on oltava oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin niin, että hänellä on mahdollisuus hakea muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä tuomioistuimessa sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta. – – 3. Siirtopäätöksiin kohdistuvien muutoksenhaun ja uudelleen käsittelyä koskevien hakemusten osalta jäsenvaltioiden on kansallisessa laissaan säädettävä, että a) muutoksenhaku tai uudelleen käsittely antaa asianomaiselle henkilölle oikeuden jäädä asianomaiseen jäsenvaltioon, kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä; tai b) siirto lykkääntyy automaattisesti tietyn kohtuullisen ajan, jonka kuluessa tuomioistuimen on päätettävä tarkasteltuaan asiaa perusteellisesti, onko muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä lykkäävä vaikutus; tai c) asianomaisella henkilöllä on mahdollisuus pyytää kohtuullisen ajan kuluessa tuomioistuinta lykkäämään siirtopäätöksen täytäntöönpanoa, kunnes hänen muutoksenhakunsa tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä on tehokkaat oikeussuojakeinot, lykkäämällä siirtoa, kunnes päätös ensimmäisestä lykkäyspyynnöstä on tehty. Päätös siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä on tehtävä kohtuullisen ajan kuluessa siten, että lykkäyspyyntöä voidaan tarkastella perusteellisesti. Päätös siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämättä jättämisestä on perusteltava.”
13

Direktiivin 2005/36 34 artiklassa, jonka otsikko on ”Hammaslääkärin peruskoulutus”, säädetään seuraavaa: ”1. Hammaslääkärin peruskoulutukseen pääsyn edellytyksenä on, että hakijalla on tutkintotodistus tai todistus, jonka perusteella hänellä on oikeus tulla hyväksytyksi jäsenvaltion yliopistoihin tai vastaavantasoiseksi tunnustettuihin korkeakouluihin kyseiselle opintoalalle. – – 3. Hammaslääkärin peruskoulutuksella on taattava, että asianomainen on hankkinut seuraavat tiedot ja taidot: a) riittävät tiedot hammaslääketieteen perustana olevista tieteenaloista ja hyvät tiedot tieteellisistä menetelmistä, biologisten toimintojen määrittämisen periaatteet, tieteellisesti todistettujen asioiden arviointi ja tietojen analysointi mukaan luettuina; b) riittävät tiedot terveen ja sairaan ihmisen rakenteesta, elintoiminnoista ja käyttäytymisestä sekä fyysisen ja sosiaalisen ympäristön vaikutuksesta ihmisen terveydentilaan, sikäli kuin nämä tekijät liittyvät hammaslääketieteeseen; c) riittävät tiedot sekä terveiden että sairaiden hampaiden, suun, leukojen ja niihin liittyvien kudosten rakenteesta ja toiminnoista sekä niiden yhteydestä potilaan yleiseen terveydentilaan ja fyysiseen ja sosiaaliseen hyvinvointiin; d) kliinisiä oppiaineita ja menetelmiä koskevat riittävät tiedot, joiden pohjalta hammaslääkärillä on selkeä käsitys hampaiden, suun, leukojen ja niihin liittyvien kudosten poikkeavuuksista, vaurioista ja sairauksista sekä hammaslääketieteellisestä ennaltaehkäisystä, diagnosoinnista ja hoidosta; e) soveltuva, asianmukaisessa valvonnassa hankittu kliininen kokemus. Hammaslääkärin koulutuksen on annettava hampaiden, suun, leukojen ja niihin liittyvien kudosten poikkeavuuksien ja sairauksien ehkäisyyn, diagnosointiin ja hoitoon liittyvien tehtävien hoitamiseen tarvittavat taidot.”
66

Edellä lausuttu huomioon ottaen esitettyyn kysymykseen on vastattava niin, että asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan k ja l alakohtaa sekä 31 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltion viranomainen kieltäytyy tunnustamasta testamentintekijän saman asetuksen 22 artiklan 1 kohdan perusteella perimykseen sovellettavaksi valitseman lain tunteman esineoikeudellisen erityisjälkisäädöksen esineoikeudellisia vaikutuksia, kun tätä kieltäytymistä on perusteltu sillä, että kyseinen erityisjälkisäädös koskee sellaisessa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön omistusoikeutta, jonka lainsäädännössä ei tunneta sellaista erityisjälkisäädöstä, jolla on välitön esineoikeudellinen vaikutus perimyksen alkamisajankohtana.
20

Unionin tuomioistuin on todennut, että matkustajien, joiden lento on viivästynyt vähintään kolme tuntia, ja matkustajien, joiden lento on peruutettu ja jotka on uudelleenreititetty edellytyksin, jotka eivät noudata asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan iii alakohdassa säädettyjä rajoja, on katsottava olevan toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa, koska heille kaikille aiheutuu samankaltaista haittaa, joka on heidän korvauksensa perusta (ks. vastaavasti tuomio 23.10.2012, Nelson ym., C‑581/10 ja C‑629/10, EU:C:2012:657, 34 kohta).
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 19 artiklan 2 alakohdan a alakohtaa on tulkittava niin, että siinä tapauksessa, että lentoyhtiön lentohenkilökunnan tai sen käyttöön annetun lentohenkilökunnan jäsen on nostanut kanteen, sen tuomioistuimen toimivallan määrittämiseksi, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, kyseisessä säännöksessä tarkoitettua käsitettä ”paikkakunta, missä työntekijä tavallisesti työskentelee” ei voida rinnastaa teknisten sääntöjen ja hallinnollisten menettelyjen yhdenmukaistamisesta siviili-ilmailun alalla 16.12.1991 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3922/91, sellaisena kuin se on muutettuna 12.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1899/2006, liitteessä III olevaan ”kotiaseman” käsitteeseen. Kotiaseman käsite on kuitenkin merkittävä seikka määritettäessä ”paikkakuntaa, missä työntekijä tavallisesti työskentelee”.
Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2005/29/EY (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) on tulkittava siten, että perintätoimiston ja kulutusluottosopimuksen velallisen, joka on laiminlyönyt takaisinmaksun ja jonka velka on luovutettu tälle yhtiölle, välinen oikeussuhde kuuluu sen aineelliseen soveltamisalaan. Tällaisen yhtiön saatavansa perintää varten toteuttamat menettelyt kuuluvat tämän direktiivin 2 artiklan c alakohdassa tarkoitettuun tuotteen käsitteeseen. Tältä osin on merkityksetöntä, että velka on vahvistettu tuomioistuimen päätöksellä ja että tämä päätös on toimitettu haastemiehelle täytäntöönpanoa varten.
–

syrjintäkiellon periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännökselle, joka johtaa saman muuntamisperusteen mukaan siihen, että jaettujen digitaalisten verkkojen lukumäärä verrattuna hallinnoitujen analogisten kanavien lukumäärään vähenee tietyn toimijan vahingoksi suhteellisesti enemmän kuin sen kilpailijoilla, jollei kyseinen säännös ole objektiivisesti perusteltavissa ja oikeasuhteinen tavoitteeseensa nähden. Televisiotarjonnan jatkuvuus on legitiimi tavoite, joka voi oikeuttaa tällaisen erilaisen kohtelun. Säännöksellä, joka johtaisi siihen, että markkinoilla jo oleville toimijoille jaetaan enemmän digitaalisia radiotaajuuksia kuin on riittävää niiden televisiotarjonnan jatkuvuuden turvaamiseksi, ylitettäisiin kuitenkin se, mikä on tarpeen mainitun tavoitteen saavuttamiseksi, ja se olisi siten suhteeton.
2)

Asetuksen N:o 800/2008 1 artiklan 7 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että se seikka, että yritys täyttää kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut edellytykset yhtiön asettamiselle yleistäytäntöönpanomenettelyyn maksukyvyttömyyden vuoksi, minkä toteaminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, riittää estämään valtiontuen myöntämisen sille kyseisen asetuksen nojalla, tai jos tällainen tuki on jo myönnetty, sen toteamiseksi, että sitä ei olisi voitu myöntää kyseisen asetuksen nojalla, mikäli kyseiset edellytykset olisivat täyttyneet sinä ajankohtana kun tuki oli myönnetty. Sitä vastoin yritykselle asetuksen N:o 800/2008 ja erityisesti sen 1 artiklan 6 kohdan nojalla myönnettyä tukea ei voida peruuttaa pelkästään sillä perusteella, että kyseinen yritys on asetettu yleistäytäntöönpanomenettelyyn maksukyvyttömyyden vuoksi sen ajankohdan jälkeen kun kyseinen tuki on myönnetty sille.
40

Ensimmäiseen kysymykseen on siis vastattava, että direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että tässä säännöksessä säädettyä verovapautusta voidaan soveltaa moottoripolttoaineeseen, jota käytetään aluksen siirtämiseen ilman lastia yhden jäsenvaltion, joka tässä tapauksessa on tämän aluksen rakentamisvaltio, satamasta toisen jäsenvaltion satamaan, jotta siihen lastataan tavaroita kuljetettavaksi tämän jälkeen kolmannen jäsenvaltion satamaan.
Maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 78 artiklan 2 kohtaa ja liitteessä VII olevaa III osaa on tulkittava niin, että ne ovat esteenä sille, että nimitystä ”maito” ja nimityksiä, jotka mainitussa asetuksessa varataan yksinomaan maitotuotteille, käytetään kaupan pitämisessä tai mainonnassa kuvaamaan puhtaasti kasviperäistä tuotetta, ja näin on myös silloin, kun kyseisiä nimityksiä täydennetään selittävillä tai kuvailevilla maininnoilla, joista kyseisen tuotteen kasviperäisyys ilmenee, paitsi jos kyseinen tuote on mainittu neuvoston asetuksen N:o 1234/2007 liitteessä XII olevassa III kohdan 1 alakohdan toisessa alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden luettelosta 20.12.2010 annetun komission päätöksen 2010/791/EU liitteessä I.