Asia T-252/03

Fédération nationale de l’industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV)

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Kilpailu – Päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan rikkominen – Naudanlihan markkinat – Kumoamiskanne – Täysi harkintavalta – Kanteen nostamisen määräaika – Kanteen nostaminen myöhässä – Tutkimatta jättäminen

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys (viides jaosto) 9.11.2004

Määräyksen tiivistelmä

Yhteisöjen tuomioistuin – Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin – Täysi harkintavalta – Harkintavallan käyttö kumoamiskanteen yhteydessä – Täyden harkintavallan kannetta itsenäisenä muutoksenhakukeinona ei ole

(EY 229 artikla, EY 230 artiklan viides kohta ja EY 231 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 17 artikla)

Täyden harkintavallan kanne ei perustamissopimuksen mukaan ole itsenäinen muutoksenhakukeino. EY 229 artiklassa määrätään vain, että asetuksissa, joita perustamissopimuksen nojalla annetaan, voidaan antaa yhteisöjen tuomioistuimille täysi harkintavalta näissä asetuksissa säädettyjen seuraamusten osalta.

Useissa asetuksissa on annettu EY 229 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimille täysi harkintavalta seuraamuksien osalta. Asetuksen N:o 17 17 artiklassa säädetään erityisesti, että ”yhteisön tuomioistuimella on [EY 229] artiklassa tarkoitettu täysi harkintavalta tutkiessaan valitukset päätöksistä, joilla komissio on määrännyt sakon tai uhkasakon – – ”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on toimivalta EY 229 artiklassa ja asetuksen N:o 17 17 artiklassa sille annetun täyden harkintavallan nojalla arvioida, onko sakkojen suuruus asianmukainen. Itse asiassa toimivalta, joka kuuluu yhteisöjen tuomioistuinten täyteen harkintavaltaan, ei rajoitu vain kanteen kohteena olevan päätöksen kumoamiseen, mistä määrätään EY 231 artiklassa, vaan yhteisöjen tuomioistuimet voivat muuttaa päätöksellä asetettua seuraamusta.

Yhteisöjen tuomioistuimet voivat kuitenkin käyttää tätä täyttä harkintavaltaa vain tutkiessaan yhteisöjen toimielimien säädöksiä, ja vielä tarkemmin kumoamiskanteiden yhteydessä. Itse asiassa EY 229 artiklalla ainoastaan laajennetaan niitä toimivaltuuksia, jotka yhteisöjen tuomioistuimilla on, kun ne tutkivat EY 230 artiklan mukaisia kanteita. Sellaiseen kanteeseen, jolla pyritään siihen, että yhteisöjen tuomioistuimet käyttäisivät täyttä harkintavaltaansa tutkiessaan seuraamusta koskevaa päätöstä, sisältyy välttämättä vaatimus kumota kokonaan tai osittain kyseessä oleva päätös tai se kattaa tällaisen vaatimuksen. Näin ollen tällainen kanne on nostettava EY 230 artiklan viidennen kohdan mukaisessa määräajassa.

(ks. 22–25 kohta)

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (viides jaosto)

9 päivänä marraskuuta 2004 ( )

Kilpailu – Päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan rikkominen – Naudanlihan markkinat – Kumoamiskanne – Täysi harkintavalta – Kanteen nostamisen määräaika – Kanteen nostaminen myöhässä – Tutkimatta jättäminen

Asiassa T-252/03,

Fédération nationale de l’industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV), kotipaikka Pariisi (Ranska), edustajinaan asianajajat P. Abegg ja E. Prigent, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajana,

jota tukee

Ranskan tasavalta, asiamiehinään R. Abraham, G. de Bergues ja F. Million, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään P. Oliver ja F. Lelièvre, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

jossa on kyse kanteesta, jolla ensisijaisesti vaaditaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia COMP/C.38.279/F3 – ranskalainen naudanliha) 2 päivänä huhtikuuta 2003 tehdyn komission päätöksen 2003/600/EY (EUVL L 209, s. 12) 3 artiklalla kantajalle asetetun sakon kumoamista ja toissijaisesti kyseisen sakon määrän alentamista,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Lindh sekä tuomarit R. García-Valdecasas ja J. D. Cooke,

kirjaaja: H. Jung,

on antanut seuraavan

määräyksen

Asiaa koskevat oikeussäännöt

1 EY 225 artiklan 1 kohdan ja EY 230 artiklan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii muun muassa komission päätösten laillisuuden ja on toimivaltainen tätä tarkoitusta varten ratkaisemaan kanteita, joiden perusteena on toimivallan puuttuminen, olennaisen menettelymääräyksen rikkominen, EY:n perustamissopimuksen tai sen soveltamista koskevan oikeussäännön rikkominen taikka harkintavallan väärinkäyttö ja jotka on muiden muassa nostanut luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, jolle kyseessä olevat päätökset on osoitettu.

2 EY 230 artiklan viidennen kohdan mukaan kumoamiskanne on pantava vireille kahden kuukauden kuluessa siitä, kun riidanalainen päätös on annettu tiedoksi kantajalle. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohdan mukaan kanteen, joka nostetaan toimielimen säädöstä vastaan, määräaikaa pidennetään pitkien etäisyyksien vuoksi kymmenellä päivällä.

3 EY 229 artiklan mukaan ”asetuksissa, joita Euroopan parlamentti ja neuvosto yhdessä [EY:n perustamis]sopimuksen nojalla antavat taikka joita neuvosto [EY:n perustamis]sopimuksen nojalla antaa, voidaan antaa yhteisön tuomioistuimelle täysi harkintavalta näissä asetuksissa säädettyjen seuraamusten osalta”.

4 Helmikuun 6 päivänä 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962, 13, s. 204) 17 artiklan mukaan ”yhteisön tuomioistuimella on [EY 229] artiklassa tarkoitettu täysi harkintavalta tutkiessaan valitukset päätöksistä, joilla komissio on määrännyt sakon tai uhkasakon; se voi poistaa sakon tai uhkasakon taikka alentaa tai korottaa sitä”.

Tosiseikat

5 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia COMP/C.38.279/F3 – ranskalainen naudanliha) 2 päivänä huhtikuuta 2003 tehdyllä komission päätöksellä 2003/600/EY (EUVL L 209, s. 12; jäljempänä riidanalainen päätös) komissio totesi, että kantaja, joka on yhdistys, joka edustaa ranskalaisia nautakarjan teurastajia, on rikkonut EY 81 artiklan 1 kohtaa, koska se on tehnyt muiden ranskalaisten naudanlihasektorin yhdistysten kanssa sopimuksia, joiden tarkoituksena on ollut keskeyttää naudanlihan tuonti Ranskaan ja vahvistaa tietyille kotieläinluokille vähimmäishinta (riidanalaisen päätöksen 1 artikla). Kantajalle asetettiin 720 000 euron määräinen sakko (riidanalaisen päätöksen 3 artikla).

Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset

6 Kantaja on nostanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 7.7.2003 jättämällään kannekirjelmällä nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

7 Kantaja on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen samana päivänä jättämällään erillisellä asiakirjalla esittänyt välitoimihakemuksen, jossa vaaditaan yhtäältä riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon ja toisaalta velvollisuuden antaa vakuus pankkitakauksen muodossa, jonka täyttäminen on edellytyksenä sille, ettei määrättyä sakkoa peritä, lykkäämistä.

8 Komissio esitti 17.7.2003 oikeudenkäyntiväitteen, jolla se vaati, että sekä pääasian kanne että välitoimihakemus jätetään tutkimatta.

9 Kantaja esitti 18.7.2003 huomautuksensa oikeudenkäyntiväitteestä.

10 Ranskan tasavalta esitti 7.10.2003 väliintulohakemuksen, jossa se pyysi saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen kantajan vaatimuksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen viidennen jaoston puheenjohtaja hyväksyi määräyksellään 20.11.2003 Ranskan tasavallan väliintulijaksi. Ranskan tasavalta jätti 23.12.2003 väliintulokirjelmän.

11 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin 21.1.2004 antamalla määräyksellä välitoimihakemus hylättiin.

12 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– hylkää oikeudenkäyntiväitteen

– ensisijaisesti kumoaa komission päätöksellä asetetun sakon

– toissijaisesti alentaa erittäin merkittävästi kyseisen sakon määrää

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

13 Ranskan tasavalta, joka väliintulijana tukee kantajaa, vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

14 Komissio vaatii, että kanne hylätään, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.

Tutkittavaksi ottamisen edellytykset

Asianosaisten lausumat

15 Komissio tuo esille, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi, koska kanne on jätetty yhdessä luettujen EY 230 artiklan viidennen kohdan ja työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohdan mukaisen kahden kuukauden ja kymmenen päivän määräajan kulumisen jälkeen.

16 Kantaja huomauttaa, että kanne, jonka se on nostanut riidanalaisesta päätöksestä, on EY 229 artiklaan perustuva ”täyden harkintavallan kanne”. Kantajan mukaan se ei nimittäin riitauttanut kanteellaan lainsäädännön rikkomisen eikä tuomitsemisen perustetta. Kantajan mukaan se riitautti vain asetetun sakon, joka sen mielestä oli epäasianmukainen sekä liian suuri. Kantaja vetoaa tässä suhteessa siihen, että ”täyden harkintavallan kanteen” nostamiselle ei ole asetettu mitään määräaikaa koskevaa edellytystä.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

17 Työjärjestyksen 114 artiklan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi, jos asianosainen sitä vaatii, ratkaista tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevan väitteen pääasiaa käsittelemättä kyseisen artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisin edellytyksin. Nyt käsiteltävässä asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että se on saanut riittävän selvityksen asiakirja-aineiston perusteella, ja päättää ratkaista tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevan väitteen aloittamatta suullista käsittelyä ja käsittelemättä pääasiaa.

18 Kantaja vetoaa pääasiallisesti siihen, että sen kanne perustuu EY 229 artiklaan. Näin ollen kyseistä kannetta ei koske EY 230 artiklan viidennen kohdan mukainen kahden kuukauden määräaika, koska kyseinen määräaika koskee vain EY 230 artiklassa tarkoitettuja kumoamiskanteita.

19 Tätä perustelua ei voida hyväksyä.

20 EY 220 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuin ja yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin varmistavat kumpikin toimivaltuuksiensa mukaisesti, että perustamissopimusta tulkittaessa ja sovellettaessa noudatetaan lakia.

21 EY 225 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Nizzan sopimuksella, luetellaan kanteet, jotka kuuluvat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivaltaan. Kyseisessä määräyksessä ei mainita lainkaan EY 229 artiklaa, mutta siinä mainitaan nimenomaisesti EY 230 artikla (kumoamiskanne), EY 232 artikla (laiminlyöntikanne), EY 235 artikla (vahingonkorvauskanne), EY 236 artikla (kanteet henkilöstöasioissa) sekä EY 238 artikla (kanteet, jotka perustuvat yhteisön tekemässä tai sen puolesta tehdyssä sopimuksessa olevaan välityslausekkeeseen). EY 229 artiklaan perustuva kanne ei siis kuulu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivaltaan kuuluviin kanteisiin.

22 Vastoin kantajan esittämää väitettä ”täyden harkintavallan kanne” ei perustamissopimuksen mukaan ole itsenäinen muutoksenhakukeino. EY 229 artiklassa määrätään vain, että asetuksissa, joita perustamissopimuksen nojalla annetaan, voidaan antaa yhteisöjen tuomioistuimille täysi harkintavalta näissä asetuksissa säädettyjen seuraamusten osalta.

23 Useissa asetuksissa on annettu EY 229 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimille täysi harkintavalta seuraamuksien osalta. Asetuksen N:o 17 17 artiklassa säädetään erityisesti, että ”yhteisön tuomioistuimella on [EY 229] artiklassa tarkoitettu täysi harkintavalta tutkiessaan valitukset päätöksistä, joilla komissio on määrännyt sakon tai uhkasakon – – ”.

24 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on toimivalta EY 229 artiklassa ja asetuksen N:o 17 17 artiklassa sille annetun täyden harkintavallan nojalla arvioida, onko sakkojen suuruus asianmukainen (asia C-248/98 P, KNP BT v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok. 2000, s. I-9641, 40 kohta; asia C-279/98 P, Cascades v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok. 2000, s. I-9693, 43 kohta ja asia C-280/98 P, Weig v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok. 2000, s. I-9757, 41 kohta). Itse asiassa toimivalta, joka kuuluu yhteisöjen tuomioistuinten täyteen harkintavaltaan, ei rajoitu vain kanteen kohteena olevan päätöksen kumoamiseen, mistä määrätään EY 231 artiklassa, vaan yhteisöjen tuomioistuimet voivat muuttaa päätöksellä asetettua seuraamusta.

25 Yhteisöjen tuomioistuimet voivat kuitenkin käyttää tätä täyttä harkintavaltaa vain tutkiessaan yhteisöjen toimielimien säädöksiä, ja vielä tarkemmin kumoamiskanteiden yhteydessä. Itse asiassa EY 229 artiklalla ainoastaan laajennetaan niitä toimivaltuuksia, jotka yhteisöjen tuomioistuimilla on, kun ne tutkivat EY 230 artiklan mukaisia kanteita. Sellaiseen kanteeseen, jolla pyritään siihen, että yhteisöjen tuomioistuimet käyttäisivät täyttä harkintavaltaansa tutkiessaan seuraamusta koskevaa päätöstä, sisältyy välttämättä vaatimus kumota kokonaan tai osittain kyseessä oleva päätös tai se kattaa tällaisen vaatimuksen. Näin ollen tällainen kanne on nostettava EY 230 artiklan viidennen kohdan mukaisessa määräajassa.

26 Koska nyt käsiteltävänä oleva kanne on nostettu EY 230 artiklan viidennen kohdan mukaisen määräajan, jota on pidennetty työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohdan mukaisesti pitkien etäisyyksien vuoksi, päättymisen jälkeen, on kanne hylättävä liian myöhään esitettynä. Koska riidanalainen päätös on annettu kantajalle tiedoksi 10.4.2003, kyseinen kahden kuukauden ja kymmenen päivän määräaika oli päättynyt 7.7.2003, jolloin kannekirjelmä jätettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen.

27 Näin ollen kanne on jätettävä tutkimatta.

Oikeudenkäyntikulut

28 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio ei ole esittänyt pääasiaan liittyviä oikeudenkäyntikuluvaatimuksia, kantaja ja komissio on kumpikin velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.

29 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin 21.1.2004 antaman määräyksen mukaan välitoimihakemusta koskevaan menettelyyn liittyvistä oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission tästä välitoimimenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut komission niiden vaatimusten mukaisesti, jotka koskevat tähän viimeksi mainittuun menettelyyn liittyviä oikeudenkäyntikuluja.

30 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan nojalla väliintulijana esiintynyt Ranskan tasavalta vastaa oikeudenkäyntikuluistaan.

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)

on määrännyt seuraavaa:

1) Kanne jätetään tutkimatta.

2) Kantaja ja komissio velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan pääasiassa.

3) Kantaja velvoitetaan vastaamaan välitoimimenettelystä sille ja komissiolle aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.

4) Ranskan tasavalta velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Annettiin Luxemburgissa 9 päivänä marraskuuta 2004.

H. Jung P. Lindh