Asia T-112/07

Hitachi Ltd ym.

vastaan

Euroopan komissio

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevien hankkeiden markkinat – Päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Markkinoiden jakaminen – Puolustautumisoikeudet – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen – Sakot – Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus ja kesto – Ehkäisevä vaikutus – Yhteistyö

Tuomion tiivistelmä

1. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Ulottuvuus – Se, että asiakirjaa ei ole annettu tiedoksi – Seuraukset

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

2. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Väitetiedoksiantoon annettujen vastausten antaminen tiedoksi – Edellytykset – Rajat

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneen yhtiön työntekijöiden kirjalliset todistajanlausunnot – Todistusarvo – Arviointi

(EY 81 artiklan 1 kohta; komission tiedonanto 2002/C 45/03)

4. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Perusoikeudet – Syyttömyysolettama – Menettely kilpailuasioissa

(EU 6 artiklan 2 kohta; EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

5. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Todistelutapa – Vetoaminen joukkoon välillisiä todisteita

(EY 81 artiklan 1 kohta)

6. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Eri todisteiden todistusarvon arviointi – Arviointiperusteet

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artikla)

7. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Komission velvollisuus näyttää toteen kilpailusääntöjen rikkominen ja sen kesto

(EY 81 artiklan 1 kohta; komission tiedonanto 2002/C 45/03)

8. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakkojen määräämättä jättäminen tai alentaminen rikkomiseen syyllistyneen yrityksen yhteistyön perusteella

(EY 81 artiklan 1 kohta; komission tiedonannon 2002/C 45/03 21 kohta)

9. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet – Kilpailunvastainen tarkoitus – Riittävä todentaminen

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

10. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen – Käsite – Rikkomiseen osallistuneiden yritysten yksilöllinen vastuu koko rikkomisesta – Edellytykset

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(EY 81 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Varoittava vaikutus

(EY 81 artiklan 1 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 A kohta)

1. Puolustautumisoikeuksien noudattamisen periaatteeseen erottamattomasti liittyvä oikeus tutustua asiakirja-aineistoon merkitsee kilpailusääntöjen soveltamista koskevassa hallinnollisessa menettelyssä sitä, että komission on annettava asianomaiselle yritykselle mahdollisuus tutkia kaikki tutkinta-aineistoon sisältyvät asiakirjat, joilla saattaa olla merkitystä sen puolustuksen kannalta. Näihin kuuluvat sekä asianomaista vastaan että sen puolesta puhuvat asiakirjat muiden yritysten liikesalaisuuksia, komission sisäisiä asiakirjoja ja muita luottamuksellisia tietoja lukuun ottamatta.

Se, että asiakirjaa, johon komissio on nojautunut todetessaan yrityksen rikkoneen kilpailusääntöjä, ei ole annettu tiedoksi, merkitsee puolustautumisoikeuksien loukkaamista ainoastaan siinä tapauksessa, että asianomainen yritys osoittaa, että lopputulos, johon komissio on päätöksessä päätynyt, olisi ollut erilainen, mikäli asianomaista vastaan puhuva asiakirja, jota ei ole annettu tiedoksi, olisi pitänyt poistaa todisteiden joukosta.

Mikäli kyseessä on tilanne, jossa tiedoksi antamatta on jätetty asianomaisen puolesta puhuva asiakirja, kyseisen yrityksen on ainoastaan osoitettava, että sen tiedoksi antamatta jättäminen on saattanut vaikuttaa yrityksen vahingoksi menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön. Riittää, että yritys osoittaa, että se olisi kyennyt käyttämään kyseisiä sen puolesta puhuvia asiakirjoja puolustuksessaan, eli se osoittaa, että jos se olisi kyennyt vetoamaan niihin hallinnollisessa menettelyssä, se olisi voinut tuoda esiin seikkoja, jotka eivät olisi olleet sopusoinnussa komission siinä vaiheessa tekemien päätelmien kanssa, ja olisi siten kyennyt jollain tavoin vaikuttamaan arviointeihin, joita komissio on tehnyt päätöksessä ainakin sen osalta todetun menettelytavan vakavuudesta ja kestosta ja samalla sakon määrästä.

(ks. 31, 36 ja 37 kohta)

2. Kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa asiassa asianomaiselle yritykselle ilmoitetaan vasta hallinnollisen menettelyn kontradiktorisen vaiheen alussa väitetiedoksiannolla kaikista niistä olennaisista seikoista, joihin komissio nojautuu tässä menettelyn vaiheessa, ja tällä yrityksellä on oikeus tutustua asiakirjoihin puolustautumisoikeuksiensa tehokkaan käyttämisen turvaamiseksi. Näin ollen muiden kartelliin osallistuneiden yritysten väitetiedoksiantoon antamat vastaukset eivät lähtökohtaisesti kuulu niihin tutkinta-aineiston asiakirjoihin, joihin osapuolet voivat tutustua.

Jos komissio aikoo perustaa kantansa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen otteeseen tai tällaiseen vastaukseen liitettyyn asiakirjaan näyttääkseen EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamismenettelyssä toteen, että kilpailusääntöjä on rikottu, muille tässä menettelyssä mukana oleville yrityksille on kuitenkin annettava mahdollisuus ottaa kantaa tällaiseen todisteeseen. Tällaisissa olosuhteissa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen kyseinen ote tai tähän vastaukseen liitetty asiakirja on todellisuudessa niitä yrityksiä vastaan puhuvaa näyttöä, jotka ovat mahdollisesti osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen.

On todettava vastaavasti, että jos väitetiedoksiantoon annetun vastauksen ote tai tällaiseen vastaukseen liitetty asiakirja voivat olla merkityksellisiä yrityksen puolustautumiselle siten, että yritys voi vedota niihin komission tuossa vaiheessa tekemien päätelmien vastaisina seikkoina, ne ovat puolustuksen puolesta puhuvia todisteita. Kyseisen yrityksen on tällöin voitava tutkia kyseinen vastauksen ote tai asiakirja ja lausua niistä.

(ks. 32–34 kohta)

3. Yhtiön työntekijöiden kirjallisia todistajanlausuntoja, jotka on laadittu yhtiön valvonnan alaisena ja jotka se on esittänyt puolustautuakseen kilpailusääntöjen rikkomista koskevan komission hallinnollisen menettelyn aikana, ei voida pääsääntöisesti pitää saman yhtiön ilmoituksista erillisinä ja itsenäisinä todisteina. Yleinen sääntö on nimittäin, että yhtiön näkemys tosiseikoista, joista komissio sitä moittii, perustuu ensisijaisesti sen työntekijöiden ja johtajien tietoihin ja mielipiteisiin.

Kartelliin osallistuneen yhtiön työntekijöiden todistajanlausunnot eivät näin ollen ole kyseisen yhtiön lausunnoista erillisiä ja itsenäisiä todisteita, sillä todistajanlausunnot on annettu komissiolle kyseisen yhtiön aloitteesta tämän yhteistyövelvoitteen perusteella, joka seuraa sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetusta tiedonannosta, ja kyseisen yhtiön ulkoisen neuvonantajan läsnäoloa hyödyntämällä. Siksi kyseiset todistajanlausunnot eivät ole sellaisia, jotka voisivat tukea yhtiön, joka on kyseisten työntekijöiden työnantaja, lausuntoja. Ne pikemminkin täydentävät näitä lausuntoja, joiden sisältöä ne voivat täsmentää ja konkretisoida. Siksi myös niillä on oltava tukenaan muita todisteita.

(ks. 48 ja 129 kohta)

4. Tuomioistuimen ollessa epävarma kilpailusääntöjen rikkomisesta sen on ratkaistava asia sen yrityksen eduksi, jolle päätös, jossa todetaan EY 81 artiklan 1 kohdan rikkominen, on osoitettu. Tuomioistuin ei voi todeta, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen tapahtuneen, jos se ei ole saavuttanut täyttä varmuutta tästä kysymyksestä, ja näin erityisesti silloin, kun kyse on sakkopäätökseen kohdistuvasta kumoamiskanteesta.

Viimeksi mainitussa tilanteessa on nimittäin otettava huomioon syyttömyysolettaman periaate, sellaisena kuin se ilmenee erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kohdasta, sillä se on yksi perusoikeuksista, jotka ovat yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita. Kun otetaan huomioon kyseisten rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaatetta sovelletaan erityisesti yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen.

(ks. 58 ja 59 kohta)

5. Kilpailuasioissa komission on esitettävä täsmälliset ja yhtäpitävät todisteet näyttääkseen kilpailusääntöjen rikkomisen. Kaikkien komission esittämien todisteiden ei kuitenkaan tarvitse välttämättä täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että välilliset todisteet, joihin komissio vetoaa, kokonaisvaltaisesti tarkasteltuna vastaavat tätä vaatimusta. Kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja indisioista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta.

Jos komissio kuitenkin tukeutuu yksinomaan kyseessä olevien yritysten menettelyyn markkinoilla todetakseen rikkomisen, viimeksi mainittujen tarvitsee vain osoittaa sellaisten olosuhteiden vallinneen, jotka valaisevat komission toteamia tosiseikkoja eri tavalla ja joiden perusteella komission esittämä tosiseikkojen selitys, jonka perusteella se totesi kilpailusääntöjä rikotun, voidaan korvata toisella uskottavalla selityksellä.

Tämä sääntö ei ole sovellettavissa kaikissa tilanteissa, joissa rikkominen on näytetty toteen ainoastaan ei-kirjallisilla todisteilla. Todistuskeinoista, joihin voidaan vedota EY 81 artiklan rikkomisen näyttämiseksi toteen, on nimittäin todettava, että yhteisön oikeudessa vallitseva periaate on vapaan todistusharkinnan periaate.

On näin ollen todettava, että vaikka kirjallisten todisteiden puuttuminen voi olla merkityksellistä, kun tehdään kokonaisarviota välillisistä todisteista, joihin komissio vetoaa, pelkästään tästä ei seuraa, että kyseinen yritys voisi kyseenalaistaa komission väitteet esittämällä vaihtoehtoisen selvityksen tosiseikoista. Tilanne on tällainen ainoastaan silloin, kun komission esittämien todisteiden perusteella ei voida todeta rikkomisen olemassaoloa yksiselitteisesti ja ilman tulkinnan tarvetta.

Samasta syystä myös silloin, kun kirjallisia todisteita ei ole, komission ei tarvitse suorittaa itsenäisiä tutkimuksia tosiseikkojen tarkistamiseksi.

(ks. 60–66 kohta)

6. EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomista koskevassa menettelyssä ainoa merkityksellinen arviointiperuste arvioitaessa erilaisen näytön merkitystä todisteena on niiden luotettavuus. Todisteita koskevien yleisten sääntöjen mukaan asiakirjan uskottavuus ja siksi sen todistusarvo riippuu sen alkuperästä, laatimisolosuhteista, vastaanottajasta ja sisällöstä.

Sellaisia yritysten antamia lausuntoja puolestaan voidaan lisäksi pitää erityisen todistusvoimaisina, jotka ensinnäkin ovat luotettavia, toiseksi on tehty yrityksen nimissä, kolmanneksi on antanut henkilö, jonka ammatillinen velvollisuus on toimia kyseisen yrityksen intressissä, neljänneksi ovat lausunnon antajan intressien vastaisia, viidenneksi antaa henkilö, joka on havainnut välittömästi lausunnoissa mainitut seikat, ja kuudenneksi on toimitettu kirjallisesti ja annettu tarkoituksellisesti ja tarkan harkinnan jälkeen.

Kartelliin osalliseksi katsotun yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden on riitauttanut useampi muu kartelliin osalliseksi katsottu yritys, ei voida sen sijaan pitää riittävänä näyttönä viimeksi mainittujen yritysten toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita, mutta vaatimukset muista todisteista voivat olla alhaisempia kyseisten lausuntojen luotettavuuden vuoksi.

(ks. 68–71 kohta)

7. Vaikka lainvastaisen kartellin pääosallistujien vapaaehtoisesti esittämiin todisteisiin on yleensä asianmukaista suhtautua tietyllä tavalla epäluuloisesti, kun otetaan huomioon se mahdollisuus, että kyseisillä osallistujilla on taipumus vähätellä sen osuuden merkitystä, joka niillä on kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja suurennella toisten osuutta, se, että pyydetään sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon soveltamista sakon määrän poistamiseksi tai vähentämiseksi, ei välttämättä kannusta esittämään kartellin muihin osanottajiin nähden vääristeltyjä todisteita. Jokainen yritys johtaa komissiota harhaan voisi näet kyseenalaistaa pyynnön esittäjän yhteistyön vilpittömyyden ja kattavuuden ja näin ollen vaarantaa tämän mahdollisuuden hyötyä täysimääräisesti yhteistyötä koskevasta tiedonannosta.

Todistajien henkilökohtaisesta motivaatiosta on todettava, että on kyllä mahdollista, että sakoista vapauttamista pyytäneen yrityksen työntekijät, joiden on toimittava yrityksen edun mukaisesti, haluavat esittää mahdollisimman paljon yrityksen puolesta puhuvia seikkoja, kun otetaan myös huomioon, että heidän yhteistyöllään menettelyssä voi olla positiivinen vaikutus heidän ammatilliseen tulevaisuuteensa. Vaikka tilanne olisi tällainen, kyseiset työntekijät ovat kuitenkin myös tietoisia paikkansapitämättömien todisteiden esittämisen mahdollisista negatiivisista seurauksista, jotka ovat todennäköisempiä muita tukevia todisteita koskevan vaatimuksen vuoksi.

(ks. 72 ja 130 kohta)

8. Jotta komissio voi alentaa sakkoja sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon 21 kohdan nojalla, kyseisillä todisteilla on oltava merkittävä todistusarvo suhteessa komissiolla jo oleviin todisteisiin. On siksi perusteltua, että yritys, joka toivoo sakkojen alentamista, keskittyy merkittävän lisäarvon tuomiseksi väitetiedoksiantoon annetun vastauksen lähettämisen jälkeen esitetyssä pyynnössä sakoista vapautumisesta ja niiden alentamisesta niihin seikkoihin, joita ei sen mielestä ole siihen mennessä vielä näytetty toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla. Tämä voi nimittäin selittää, miksi kyseinen yritys jättää mainitsematta seikat, jotka se katsoo näytetyn kiistatta toteen aikaisemmin esitetyillä todisteilla.

Lisäksi yhteistyötä koskevan tiedonannon 21 kohdan perusteella ei voida sulkea pois sitä, että sellaisten todisteiden esittäminen, joilla on tietty todistusarvo mutta jotka koskevat jo muilla todisteilla toteen näytettyjä seikkoja, ei johda sakkojen alentamiseen.

(ks. 178–180 kohta)

9. EY 81 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen olemassaolon edellytykseksi riittää se, että kyseiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla määrätyllä tavalla. Sopimuksen konkreettisia seurauksia ei tarvitse ottaa huomioon, jos ilmenee, että sopimuksen tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla. Tässä yhteydessä vastavuoroisen sitoumuksen olemassaolo viittaa väistämättä yhteisen tahdon olemassaoloon, vaikka ei olisi olemassa todisteita, joiden perusteella voidaan päätellä tarkasti hetki, jolloin tämä tahto on ilmaistu, tai jotka mahdollistaisivat tämän tahdonilmaisun.

(ks. 268 ja 269 kohta)

10. EY 81 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat perustuvat väistämättä useiden sellaisten yritysten myötävaikutukseen, jotka ovat kaikki mukana rikkomisessa mutta joiden osallistumisella voi olla eri ilmenemismuotoja, etenkin kyseisten markkinoiden erityispiirteiden ja kunkin yrityksen markkina-aseman, tavoiteltujen päämäärien sekä valittujen tai suunniteltujen täytäntöönpanotoimien perusteella. Kuitenkaan pelkästään se, että kukin yritys osallistuu kilpailusääntöjen rikkomiseen sille ominaisella tavalla, ei riitä sulkemaan pois sen vastuuta rikkomisesta kokonaisuudessaan eikä myöskään käyttäytymisestä, jonka ovat todellisuudessa toteuttaneet muut rikkomiseen osallistuneet yritykset mutta jolla on sama kilpailua rajoittava tarkoitus tai vaikutus.

Yritys, joka on osallistunut tällaiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen omalla käyttäytymisellään, joka kuuluu EY 81 artiklan 1 kohdassa tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sellaisen sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan, jolla on kilpailua rajoittava tarkoitus, käsitteeseen ja jonka tarkoituksena on myötävaikuttaa kilpailusääntöjen rikkomisen toteutumiseen kokonaisuudessaan, on siksi vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen, kun kyseisen yrityksen näytetään tienneen muiden osallistujien lainvastaisesta käyttäytymisestä tai voineen kohtuullisesti ennakoida sen ja olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin.

Tilanne on tällainen, kun kolmannessa valtiossa sijaitsevalla yrityksellä oli ainoastaan passiivinen rooli yhteisessä järjestelyssä, jossa erityisten hankkeiden myöntäminen Euroopan talousalueella varataan eurooppalaisille tuottajille, koska se oli tietoinen asianomaisesta järjestelystä ja koska sen passiivinen rooli ei seurannut sen tekemästä valinnasta vaan sen Euroopan talousalueen markkinoita koskevaan sopimukseen osallistumisen muodosta, ja sen osallistuminen oli ennakkoedellytyksenä sille, että hankkeiden myöntäminen Euroopan talousalueella voitiin toteuttaa eurooppalaisten tuottajien välillä.

(ks. 287–290 kohta)

11. Usean yrityksen rikottua EY 81 artiklan 1 kohtaa on tutkittava kunkin yrityksen osuuden suhteellinen vakavuus. Arvioitaessa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta ja määritettäessä sakkoa on otettava huomioon se, ettei yritys ole osallistunut kaikkiin kartellin muodostaviin seikkoihin, tai sen vähäinen osuus niillä osa-alueilla, joihin se on osallistunut.

Kun kyse on etenkin sopimuksesta, jossa kolmansissa valtioissa sijaitsevat yritykset sitoutuivat jäämään pois Euroopan talousalueen (ETA) markkinoilta, ja eurooppalaiset yritykset puolestaan jakoivat eri hankkeet näillä samoilla markkinoilla positiivisten kartellitoimien avulla, kolmansissa valtioissa sijaitsevien yritysten toiminnan vakavuus on verrattavissa eurooppalaisten yritysten toiminnan vakavuuteen, koska se, että ne eivät osallistuneet hankkeiden myöntämiseen Euroopan talousalueella, ei ollut niiden valinnan tulos vaan pelkkä seuraus siitä, millä tavalla ne osallistuivat asianomaiseen sopimukseen.

(ks. 312 ja 314–316 kohta)

12. Rikkomisen uusimisesta on todettava, että ehkäisevä vaikutus muodostaa sakon päämäärän. Lisäksi tällaisen ehkäisevän vaikutuksen varmistamiseen liittyvä vaatimus muodostaa yleisluonteisen vaatimuksen, jonka on ohjattava komissiota koko sakkojen laskennan ajan, eikä edellytä välttämättä sitä, että mainittuun laskentaan sisältyy tietty vaihe, jossa suoritetaan kokonaisarviointi kaikista olosuhteista, jotka ovat merkityksellisiä kyseisen päämäärän saavuttamiseksi.

Komissio voi siksi – virhettä tekemättä – ottaa tämän seikan huomioon raskauttavien seikkojen arvioinnissa eikä ehkäisevän vaikutuksen kerrointa määritettäessä.

(ks. 353 kohta)

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

12 päivänä heinäkuuta 2011 ( )

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevien hankkeiden markkinat – Päätös, jolla todetaan EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Markkinoiden jakaminen – Puolustautumisoikeudet – Näyttö kilpailusääntöjen rikkomisesta – Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen – Sakot – Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus ja kesto – Ehkäisevä vaikutus – Yhteistyö

Asiassa T-112/07,

Hitachi Ltd, kotipaikka Tokio (Japani),

Hitachi Europe Ltd, kotipaikka Maidenhead (Yhdistynyt kuningaskunta), ja

Japan AE Power Systems Corp., kotipaikka Tokio,

edustajinaan solicitor M. Reynolds, solicitor P. Mansfield, solicitor B. Roy, asianajaja D. Arts, N. Green, QC, ja barrister S. Singla,

kantajina,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään aluksi F. Arbault, sittemmin X. Lewis, sittemmin P. Van Nuffel ja J. Bourke ja lopuksi Van Nuffel, N. Khan ja F. Ronkes Agerbeek, avustajanaan barrister J. Holmes,

vastaajana,

jossa vaaditaan ensisijaisesti kumoamaan [EY] 81 artiklan ja ETA 53 artiklan mukaisesta menettelystä 24.1.2007 tehty komission päätös K(2006) 6762 lopullinen (asia COMP/F/38.899 – Kaasueristeiset kojeistot) siltä osin kuin se koskee kantajia ja kumoamaan niille määrätyt sakot ja jossa vaaditaan toissijaisesti kumoamaan mainitun päätöksen 2 artikla siltä osin kuin se koskee kantajia ja jossa edelleen toissijaisesti vaaditaan kumoamaan kantajille määrätyt sakot tai alentamaan niitä,

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja I. Pelikánová (esittelevä tuomari) sekä tuomarit K. Jürimäe ja S. Soldevila Fragoso,

kirjaaja: C. Kantza, hallintovirkamies,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 8.12.2009 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asian tausta

A Kantajat

1 Hitachi Ltd ja sen tytäryhtiö Hitachi Europe Ltd (jäljempänä yhdessä Hitachi-yhtiö) ovat yhtiöitä, joilla on toimintaa eri teollisuuden sektoreilla, mukaan luettuna kaasueristeisten kytkinlaitteiden ala. Japan AE Power Systems Corp. (jäljempänä JAEPS) on Hitachin, Fuji Electric Systems Co. Ltd:n ja Meidensha Corp:n yhteisyritys, joka on ottanut 1.10.2002 vastatakseen erityisesti kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevan toiminnan konserneilta, joihin sen osakkeenomistajat kuuluivat.

B Kyseessä olevat tuotteet

2 Kaasueristeisiä kytkinlaitteita käytetään ohjaaman energian virtausta sähköverkoissa. Ne ovat raskaita sähkölaitteita, joita käytetään sähköasemien pääasiallisina komponentteina. Kaasueristeisiä kytkinlaitteita myydään maailmanlaajuisesti toimintavalmiiden sähköasemien peruskomponentteina tai tällaisiin sähköasemiin liitettävinä erillisinä osina.

C Hallinnollinen menettely

3 ABB Ltd ilmoitti 3.3.2004 Euroopan yhteisöjen komissiolle kilpailua rajoittavista käytännöistä kytkinlaitealalla ja esitti sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa 19.2.2002 annetun komission tiedonannon (EYVL C 45, s. 3; jäljempänä yhteistyötä koskeva tiedonanto) mukaisen, suullisen sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen.

4 ABB:n suullista vaatimusta sakoista vapauttamisesta täydennettiin suullisilla huomautuksilla ja asiakirjatodisteilla. Komissio myönsi tämän perusteella ABB:lle 24.4.2004 ehdollisen vapautuksen sakoista.

5 Komissio aloitti ABB:n ilmoitusten perusteella tutkimuksen ja teki 11. ja 12.5.2004 tutkimuksia useiden sellaisten yhtiöiden toimitiloissa, jotka toimivat kaasueristeisten kytkinlaitteiden alalla.

6 Komissio antoi 20.4.2006 väitetiedonannon, joka annettiin tiedoksi 20 yhtiölle, myös kantajille. Komissio kuuli 18. ja 19.7.2006 niitä yhtiöitä, joille väitetiedoksianto oli osoitettu.

D Riidanalainen päätös

7 Komissio teki 24.1.2007 [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä päätöksen K(2006) 6762 lopullinen (asia COMP/F/38.899 – Kaasueristeiset kojeistot; jäljempänä riidanalainen päätös).

8 Komissio esitti riidanalaisen päätöksen 113–123 perustelukappaleessa, että kartelliin osallistuneet eri yritykset olivat sopineet maailmanlaajuisesta kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevien hankkeiden (jäljempänä kytkinlaitehankkeet) jakamisesta, tiettyjä hankintamenettelyjä lukuun ottamatta, sopimiensa sääntöjen mukaisesti erityisesti niiden arvioituja historiallisia markkinaosuuksia ilmentävien kiintiöiden säilyttämiseksi. Se täsmensi, että kytkinlaitehankkeiden jakamisessa käytettiin ”Japanin” ja ”Euroopan” yhteiskiintiöitä, joista ensimmäisen japanilaiset ja toisen eurooppalaiset tuottajat sitten jakoivat keskenään. Wienissä 15.4.1988 allekirjoitetulla sopimuksella (jäljempänä kiintiösopimus) määritettiin säännöt kytkinlaitehankkeiden jakamisesta joko japanilaisille tai eurooppalaisille tuottajille ja niiden arvon huomioon ottamisesta vastaavassa kiintiössä. Lisäksi komissio täsmensi riidanalaisen päätöksen 124–132 perustelukappaleessa, että kartelliin osallistuneet eri yritykset olivat sopineet kirjoittamattomasta järjestelystä (jäljempänä yhteistoimintajärjestely), jonka perusteella kytkinlaitehankkeet yhtäältä Japanissa ja toisaalta kartellin eurooppalaisten jäsenten kotimaissa, joita kutsuttiin yhteisesti nimellä kytkinlaitehankkeiden ”tuotantomaat”, varattiin kartellin japanilaisille ja eurooppalaisille jäsenille. Tietojenvaihto kahden ryhmän välillä ei koskenut kytkinlaitehankkeita ”tuotantomaissa”, eikä niitä sisällytetty vastaaviin kiintiöihin.

9 Kiintiösopimukseen sisältyi myös sääntöjä kartellin toiminnan kannalta välttämättömästä, kahden tuottajaryhmän välisestä tietojenvaihdosta, josta vastasivat erityisesti mainittujen ryhmien sihteerit, toimintaan liittyvien hankintamenettelyjen manipuloinnista ja niiden kytkinlaitehankkeiden hintojen asettamisesta, joita ei voitu jakaa. Kiintiösopimusta sovellettiin sen liitteen 2 mukaan koko maailmassa, pois luettuna Yhdysvallat, Kanada, Japani ja 17 Länsi-Euroopan maata. Lisäksi kytkinlaitehankkeet muissa Euroopan maissa kuin ”tuotantomaissa” varattiin yhteistoimintajärjestelyn perusteella myös eurooppalaiselle ryhmälle, ja japanilaiset tuottajat sitoutuivat siihen, etteivät ne tee tarjouksia eurooppalaisissa kytkinlaitehankkeissa.

10 Komission mukaan kytkinlaitehankkeiden jakamista eurooppalaisten tuottajien välillä säänneltiin myös Wienissä 15.4.1988 allekirjoitetulla sopimuksella nimeltään ”E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement” (E-ryhmän sopimus kiintiösopimuksen täytäntöönpanosta) (jäljempänä Euroopan kiintiösopimus). Se mainitsi, että kytkinlaitehankkeita jaettiin Euroopassa samoja sääntöjä ja menettelytapoja noudattaen kuin kytkinlaitehankkeita jaettaessa muissa maissa. Erityisesti kytkinlaitehankkeista Euroopassa oli myös ilmoitettava ja ne oli luetteloitava, jaettava ja otettava huomioon yhteistoimintajärjestelyssä tai niille oli määritettävä vähimmäishintataso.

11 Päätöksessä esitettyjen tosiseikkojen ja oikeudellisten arviointien perusteella komissio katsoi kyseessä olevien yritysten rikkoneen EY 81 artiklaa ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ETA-sopimus) 53 artiklaa ja määräsi kyseessä oleville yrityksille sakot, joiden määrä laskettiin asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat) sekä yhteistyötä koskevassa tiedonannossa esitetyn menetelmän mukaisesti.

12 Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa ensiksi, että Hitachi oli osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen 15.4.1988–31.12.1999 ja 2.7.2002–11.5.2004, ja toiseksi, että Hitachi Europe oli osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen 15.4.1988–31.12.1999 ja 2.7.–30.9.2002, ja kolmanneksi, että JAEPS oli osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen 1.10.2002–11.5.2004.

13 Hitachille määrättiin riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa todetuista rikkomisista riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa 50 400 000 euron suuruinen sakko, josta sen oli maksettava 48 375 000 euroa yhteisvastuullisesti Hitachi Europen kanssa. JAEPS:lle määrättiin niin ikään kyseisessä artiklassa 1 350 000 euron suuruinen sakko, joka sen oli maksettava yhteisvastuullisesti Hitachin, Fuji Electric Holdings Co. Ltd:n ja Fuji Electric Systemsin (jäljempänä yhdessä Fuji) kanssa.

Menettely ja asianosaisten vaatimukset

14 Kantajat nostivat nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 17.4.2007 jättämällään kannekirjelmällä. Vastine ja kantajan vastaus jätettiin 13.8. ja 21.11.2007. Kirjallinen käsittely päättyi 10.1.2008 jätettyyn vastaajan vastaukseen.

15 Unionin yleinen tuomioistuin (toinen jaosto) päätti 22.9.2009 esittelevää tuomaria kuultuaan aloittaa suullisen menettelyn. Esittelevä tuomari pyysi työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena komissiota esittämään joitakin asiakirjoja ja asianosaisia lausumaan näiden samojen asiakirjojen merkityksestä siltä osin kuin on kyse kanneperusteesta, joka koskee asiakirjaan tutustumisoikeuden loukkaamista. Unionin yleinen tuomioistuin esitti komissiolle myös kirjallisesti kysymyksen, johon se pyysi komission vastausta suullisessa käsittelyssä.

16 Komissio toimitti kyseiset asiakirjat vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen pyyntöön 26.10.2009. Kantajat esittivät huomauksensa näistä asiakirjoista 18.11.2009. Komissio vastasi kantajien huomautuksiin 3.12.2009.

17 Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen kirjallisiin ja suullisiin kysymyksiin kuultiin suullisessa käsittelyssä 8.12.2009.

18 Unionin yleinen tuomioistuin päätti 26.3.2010 antamallaan määräyksellä aloittaa suullisen käsittelyn uudelleen. Unionin yleinen tuomioistuin pyysi 29.3.2010 työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena komissiota esittämään useita asiakirjoja.

19 Sen jälkeen, kun komissio oli väittänyt, ettei tiettyjä kyseessä olevia asiakirjoja voida toimittaa sakoista vapautumista ja niiden alentamista koskevan ohjelman perusteella myönnettävän suojan vuoksi, unionin yleinen tuomioistuin määräsi 11.6.2010 antamallaan määräyksellä komission toimittamaan nämä asiakirjat työjärjestyksen 65 artiklan mukaisina asian selvittämistoimina ja määritti yksityiskohtaiset säännöt siitä, kuinka kantajat voivat tutusta asiakirjoihin. Komissio noudatti tätä asian selvittämistointa säädetyssä määräajassa.

20 Suullinen käsittely päätettiin 27.7.2010.

21 Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin se koskee kantajia ja kumoaa siksi kantajille määrätyt sakot

– toissijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen 2 artiklan siltä osin kuin se koskee kantajia

– toissijaisesti kumoaa kantajille määrätyt sakot tai alentaa niitä

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

22 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen perusteettomana

– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

23 Kantajat vetoavat kanteensa tueksi viiteen kanneperusteeseen. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan komissio on loukannut kantajien puolustautumisoikeuksia. Toisen kanneperusteen mukaan komissio ei ole näyttänyt toteen yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa tai siitä seuraavaa rikkomista. Kolmas kanneperuste koskee sitä, ettei komissio ole näyttänyt toteen yhtenä kokonaisuutena pidettävän, jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen olemassaoloa. Neljännen kanneperusteen mukaan komissio on tehnyt virheitä laskiessaan kantajille määrättyjä sakkoja. Viidennen kanneperusteen mukaan komissio on laskenut kantajien sakot yhdenvertaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen vastaisen menetelmän mukaan.

24 Komissio riitauttaa kantajien kanneperusteiden perusteltavuuden.

25 Aivan ensiksi on todettava, etteivät kantajat ole täsmentäneet, mihin esittämistään kanneperusteista ne perustavat eri vaatimuksensa. Tästä on todettava ensin, että kantajat ovat vedonneet ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kanneperusteeseen ensisijaisen vaatimuksensa tueksi. Jos jokin näistä kanneperusteista hyväksytään, riidanalaisen päätöksen 1 ja 2 artikla on kumottava siltä osin kuin ne koskevat kantajia. Seuraavaksi on todettava, että kantajat ovat vedonneet neljänteen ja viidenteen kanneperusteeseen toissijaisen vaatimuksensa tueksi, sillä ne koskevat kantajille määrättyjen sakkojen määrän arviointia. Lopuksi on todettava, etteivät kantajat ole vedonneet itsenäiseen kanneperusteeseen viimesijaisen vaatimuksensa tueksi.

A Ensisijainen vaatimus, joka koskee riidanalaisen päätöksen kumoamista siltä osin kuin se koskee kantajia

1. Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan komissio on loukannut kantajien puolustautumisoikeuksia

a) Asianosaisten lausumat

26 Kantajat väittävät, että komissio on loukannut niiden puolustautumisoikeuksia, kun se ei ole toimittanut niille kaikkea sen asiakirja-aineistoon kuuluvaa merkityksellistä tietoa.

27 Kantajat väittävät ensimmäisen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa, joka koskee kantajia vastaan puhuvia asiakirjoja, että komissio ei ole toimittanut niille Fujin 21.11.2006 esittämiä huomautuksia, joissa väitetysti vahvistetaan yhteistoimintajärjestelyn syy ja erityiset Fujia koskevat taloudelliset syyt, jotka selittävät Fujin poissaolon kytkinlaitehankkeiden eurooppalaisilta markkinoilta. Kun kuitenkin otetaan huomioon, minkä merkityksen komissio antoi Fujin esittämille seikoille todisteena yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta, on hyvin todennäköistä, että hallinnollisen menettelyn lopputulos olisi voinut olla erilainen, jos kyseiset huomautukset olisi toimitettu.

28 Kantajat väittävät ensimmäisen kanneperusteensa toisessa osassa, että niiden puolustautumisoikeuksia on loukattu sillä perusteella, että niiden puolustukseksi puhuvia seuraavia todisteita ei ole toimitettu:

– sopimus, jonka otsikko on ”General Rules for GE Agreement” (jäljempänä GE-sopimus), sekä kartelliin osallistuneiden muiden yritysten huomautukset tästä sopimuksesta; nämä todisteet ovat merkityksellisiä osoitettaessa, että Euroopassa oli kartelli kaasueristeisten kytkinlaitteiden alalla ennen kiintiösopimusta

– kartelliin osallistuneiden muiden yritysten huomautukset, jotka horjuttavat Fujin komissiolle esittämän ja yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa koskevan H:n todistajanlausunnon uskottavuutta ja jotka voivat tahrata Fujin esittämät muut todisteet yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta

– kartelliin osallistuneiden muiden yritysten todistajanlausunnot, jotka koskevat yhteistoimintajärjestelyn puuttumista, ja erityisesti Siemens AG:n 7.8.2006 esittämät todistajanlausunnot, jotka ovat omiaan asettamaan kyseenalaiseksi komission kyseisen järjestelyn olemassaoloa koskevan argumentaation uskottavuuden

– muiden japanilaisten yritysten niiden väitetystä osallistumisesta riidanalaisen päätöksen 164 perustelukappaleessa viitattuihin eurooppalaisiin hankkeisiin esittämät huomautukset, joiden perusteella voidaan todeta, että japanilaiset yritykset eivät ole koskaan osallistuneet näihin hankkeisiin liittyviin keskusteluihin

– Arevan esittämät S:n 15.9.2006 päivätyt ilmoitukset kartellin hajoamisesta vuonna 1999, joista ilmenee, että vuodesta 2002 alkaen toimeen pannun kartellin rakenne oli erilainen kuin aikaisemman kartellin.

29 Komissio kiistää kantajien väitteet.

b) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

30 Puolustautumisoikeuksien noudattaminen edellyttää, että asianomainen saa hallinnollisen menettelyn kuluessa ilmaista asianmukaisesti näkemyksensä esiin tuotujen tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksestä sekä niistä asiakirjoista, joita komissio on käyttänyt perustamissopimuksen rikkomista koskevan väitteensä tukena (yhdistetyt asiat C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C‑217/00 P ja C-219/00 P, Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomio 7.1.2004, Kok., s. I-123, 66 kohta).

31 Puolustautumisoikeuksien noudattamisen periaatteeseen erottamattomasti liittyvä oikeus tutustua asiakirja-aineistoon merkitsee sitä, että komission on annettava asianomaiselle yritykselle mahdollisuus tutkia kaikki tutkinta-aineistoon sisältyvät asiakirjat, joilla saattaa olla merkitystä sen puolustuksen kannalta. Näihin kuuluvat sekä asianomaista vastaan että sen puolesta puhuvat asiakirjat muiden yritysten liikesalaisuuksia, komission sisäisiä asiakirjoja ja muita luottamuksellisia tietoja lukuun ottamatta (edellä 30 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 68 kohta).

32 Tässä yhteydessä on muistettava, että asianomaiselle yritykselle ilmoitetaan vasta hallinnollisen menettelyn kontradiktorisen vaiheen alussa väitetiedoksiannolla kaikista niistä olennaisista seikoista, joihin komissio nojautuu tässä menettelyn vaiheessa, ja että tällä yrityksellä on oikeus tutustua asiakirjoihin puolustautumisoikeuksiensa tehokkaan käyttämisen turvaamiseksi. Näin ollen muiden kartelliin osallistuneiden yritysten väitetiedoksiantoon antamat vastaukset eivät lähtökohtaisesti kuulu niihin tutkinta-aineiston asiakirjoihin, joihin osapuolet voivat tutustua (asia T-161/05, Hoechst v. komissio, tuomio 30.9.2009, 163 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

33 Jos komissio aikoo perustaa kantansa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen otteeseen tai tällaiseen vastaukseen liitettyyn asiakirjaan näyttääkseen EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamismenettelyssä toteen, että kilpailusääntöjä on rikottu, muille tässä menettelyssä mukana oleville yrityksille on kuitenkin annettava mahdollisuus ottaa kantaa tällaiseen todisteeseen. Tällaisissa olosuhteissa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen kyseinen ote tai tähän vastaukseen liitetty asiakirja on todellisuudessa niitä yrityksiä vastaan puhuvaa näyttöä, jotka ovat mahdollisesti osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen (ks. edellä 32 kohdassa mainittu asia Hoechst v. komissio, tuomion 164 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Mainittua oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa vastaavasti ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan.

34 On todettava vastaavasti, että jos väitetiedoksiantoon annetun vastauksen ote tai tällaiseen vastaukseen liitetty asiakirja voivat olla merkityksellisiä yrityksen puolustautumiselle siten, että yritys voi vedota niihin komission tuossa vaiheessa tekemien päätelmien vastaisina seikkoina, ne ovat puolustuksen puolesta puhuvia todisteita. Kyseisen yrityksen on tällöin voitava tutkia kyseinen vastauksen ote tai asiakirja ja lausua niistä.

35 Toisaalta pelkästään se seikka, että muut yritykset ovat esittäneet samat väitteet kuin kyseinen yritys ja että ne ovat mahdollisesti käyttäneet enemmän resursseja puolustautumiseen, ei riitä siihen, että näitä väitteitä pidettäisiin yrityksen puolesta puhuvina seikkoina (ks. vastaavasti asia T-43/02, Jungbunzlauer v. komissio, tuomio 27.9.2006, Kok., s. II-3435, 353 ja 355 kohta).

36 Sen seurauksista, että asiakirjaan tutustuminen ei ole tapahtunut näiden sääntöjen mukaan, on todettava, että se, että asiakirjaa, johon komissio on nojautunut todetessaan yrityksen rikkoneen kilpailusääntöjä, ei ole annettu tiedoksi, merkitsee puolustautumisoikeuksien loukkaamista ainoastaan siinä tapauksessa, että asianomainen yritys osoittaa, että lopputulos, johon komissio on päätöksessä päätynyt, olisi ollut erilainen, mikäli asianomaista vastaan puhuva asiakirja, jota ei ole annettu tiedoksi, olisi pitänyt poistaa todisteiden joukosta (edellä 30 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 71 ja 73 kohta).

37 Mikäli kyseessä on tilanne, jossa tiedoksi antamatta on jätetty asianomaisen puolesta puhuva asiakirja, kyseisen yrityksen on ainoastaan osoitettava, että sen tiedoksi antamatta jättäminen on saattanut vaikuttaa yrityksen vahingoksi menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön. Riittää, että yritys osoittaa, että se olisi kyennyt käyttämään kyseisiä sen puolesta puhuvia asiakirjoja puolustuksessaan, eli se osoittaa, että jos se olisi kyennyt vetoamaan niihin hallinnollisessa menettelyssä, se olisi voinut tuoda esiin seikkoja, jotka eivät olisi olleet sopusoinnussa komission siinä vaiheessa tekemien päätelmien kanssa, ja olisi siten kyennyt jollain tavoin vaikuttamaan arviointeihin, joita komissio on tehnyt päätöksessä ainakin sen osalta todetun menettelytavan vakavuudesta ja kestosta ja samalla sakon määrästä (edellä 30 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 74 ja 75 kohta).

38 Se mahdollisuus, että tiedoksi antamatta jäänyt asiakirja olisi saattanut vaikuttaa menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön, voidaan näyttää toteen ainoastaan sen jälkeen, kun on tutkittu alustavasti tietyt todisteet, joista ilmenee, että tiedoksi antamatta jääneillä asiakirjoilla on – näiden todisteiden osalta – saattanut olla merkitystä, jota ei olisi saanut vähätellä (edellä 30 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 76 kohta).

– Ensimmäinen osa, jonka mukaan asianomaisia vastaan puhuvia todisteita on jätetty antamatta tiedoksi

39 Komissio myöntää, ettei se voinut tukeutua Fujin 21.11.2006 esittämiin huomautuksiin niiden kanneperusteiden tueksi, jotka kantajiin kohdistettiin riidanalaisessa päätöksessä, mutta kiistää, että se on tosiasiallisesti viitannut niihin asianomaisia vastaan puhuvina todisteina.

40 On kuitenkin todettava, kuten kantajat väittävät, että komissio viittasi Fujin 21.11.2006 esittämiin huomautuksiin riidanalaisen päätöksen 125 ja 255 perustelukappaleessa yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon toteen näyttämisen tueksi.

41 Tämän kanneperusteen osan lopputulos riippuu siksi niiden argumenttien tutkimisesta, jotka koskevat yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon todistamista ja jotka kantajat ovat esittäneet toisen kanneperusteen ensimmäisessä osassa. Jos nimittäin todetaan, että kyseisen järjestelyn olemassaolo on näytetty oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen myös, jos Fujin 21.11.2006 esittämät huomautukset on poistettu asianomaisia vastaan puhuvien todisteiden joukosta, tämä kanneperusteen osa on hylättävä. Jos sen sijaan todetaan, että kyseiset huomautukset ovat tarpeellinen todiste riidanalaisessa päätöksessä yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta esitettyjen toteamusten tueksi, tämä kanneperusteen osa on hyväksyttävä.

– Toinen osa, jonka mukaan asianomaisten puolesta puhuvia todisteita on jätetty antamatta tiedoksi

42 On todettava ensiksi, etteivät osapuolet ole riitauttaneet sitä, että GE-sopimus annettiin kantajille tiedoksi. Kantajat vetoavat ainoastaan siihen, ettei niillä ollut käytössään kuin hyvin lyhyt aika sopimuksen tarkasteluun, mutta ne eivät kuitenkaan täsmennä, kuinka tämä seikka on tehnyt niiden puolustautumisesta vaikeampaa. Kantajat myöntävät lisäksi 18.11.2009 esittämissään huomautuksissa, että niillä on ollut mahdollisuus lausua kyseisestä sopimuksesta ja että ne ovat tosiasiallisesti käyttäneet tätä mahdollisuutta. Kantajien väitettä tästä sopimuksesta ei siksi voida hyväksyä.

43 On todettava toiseksi GE-sopimusta koskevaan kartelliin osallistuneiden yritysten huomautuksista, että kantajat väittävät 18.11.2009 esittämissään huomautuksissa Toshiba Corp:n ja Mitsubishi Electric System Corp:n (jäljempänä Melco) myös tunnustaneen kyseisen sopimuksen arvon puolustuksen puolesta puhuvana todisteena samoista syistä kuin jotka kantajat ovat esittäneet komissiolle. Siksi kantajat toteavat ainoastaan, että Toshiba ja Melco ovat vedonneet samoihin argumentteihin kuin ne, mikä viittaa siihen, että Toshiban ja Melcon huomautuksia ei voida pitää puolustuksen puolesta puhuvina todisteina.

44 On todettava kolmanneksi, että sama päätelmä on sovellettavissa muiden kartelliin osallistuneiden yritysten huomautuksiin, jotka horjuttavat H:n todistajanlausunnon uskottavuutta yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta. Kantajat toteavat nimittäin 18.11.2009 esittämissään huomautuksissa, että myös Toshiba ja Melco ovat kyseenalaistaneet kyseisen todistajanlausunnon merkityksen todisteena samoista syistä kuin jotka kantajat ovat esittäneet komissiolle.

45 On todettava neljänneksi, että Melcon ja Siemensin huomautuksissa ja todistajanlausunnoissa sekä Fujin todistajanlausunnoissa mainitaan eurooppalaisille markkinoille pääsyä koskevat ”huomattavat” esteet ja se, että kyseiset markkinat olivat ”kypsät”, minkä vuoksi japanilaisten tuottajien pääsy markkinoille oli vaikeaa, jopa mahdotonta. Siemens ja Melco sekä niiden työntekijät ovat lisäksi riitauttaneet nimenomaisesti yhteistoimintajärjestelyn ja siihen liittyvien keskustelujen olemassaolon, ja Siemensin toimittamassa T:n todistajanlausunnossa todetaan, että kiintiösopimukseen perustuva kartelli keskittyi Lähi-itään eikä soveltunut Eurooppaan.

46 On kuitenkin todettava, että kantajat eivät yhtäältä ole riitauttaneet komission väitettä, jonka mukaan Fujin työntekijöiden todistajanlausunnot on toimitettu niille. Siksi ei voida todeta, että oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon olisi loukattu näiden lausuntojen osalta.

47 Kantajat ovat toisaalta vedonneet väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa samoihin perusteisiin kuin jotka on esitetty edellä 45 kohdassa, minkä vuoksi on katsottava, ettei Melcon ja Siemensin huomautuksia voida pitää asianomaisten puolesta puhuvina todisteina, joiden tiedoksi antaminen on voinut vaikuttaa menettelyn kulkuun ja riidanalaisen päätöksen sisältöön.

48 Sama päätelmä on sovellettavissa Melcon ja Siemensin työntekijöiden todistajanlausuntoihin, sillä yhtiön työntekijöiden kirjallisia todistajanlausuntoja, jotka on laadittu yhtiön valvonnan alaisena ja jotka se on esittänyt puolustautuakseen komission hallinnollisen menettelyn aikana, ei voida pääsääntöisesti pitää saman yhtiön ilmoituksista erillisinä ja itsenäisinä todisteina. Yleinen sääntö on nimittäin, että yhtiön näkemys tosiseikoista, joista komissio sitä moittii, perustuu ensisijaisesti sen työntekijöiden ja johtajien tietoihin ja mielipiteisiin.

49 Siltä osin kuin kantajat väittävät, että Siemensin työntekijöiden todistajanlausunnoilla voidaan kyseenalaistaa komission väite, jonka mukaan eurooppalaiset tuottajat eivät ole kiistäneet yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa, on todettava, ettei komission ole osoitettu tukeutuneen tällaiseen yleisluonteiseen väitteeseen väitetiedoksiannossa tai myöhemmässä vaiheessa. Riidanalaisen päätöksen 125 perustelukappaleesta ilmenee tältä osin lisäksi, että komissio on todennut, että Alstom ja Areva eivät ole kiistäneet kyseisen järjestelyn olemassaoloa ja että konserniin, jonka osa VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG -yritys (jäljempänä VA TECH) on, kuuluva yritys ei ole avoimesti kiistänyt sitä. Komissio ei sen sijaan ole esittänyt täsmennyksiä Siemensin tai eurooppalaisten tuottajien näkemyksistä yleisesti. Kantajien väitteelle ei siksi ole tosiasiaperustaa. Eurooppalaisten tuottajien näkemystä yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta ja tämän seikan merkitystä käsitellään näin ollen jäljempänä 197–203 kohdassa.

50 On todettava viidenneksi, että vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen vaatimukseen, joka koski riidanalaisen päätöksen 164 perustelukappaleessa todettuja muiden japanilaisten yritysten huomautuksia niiden väitetystä osallistumisesta kytkinlaitehankkeisiin Euroopan talousalueella, komissio toimitti Melcon väitetiedoksiantoon antamasta vastauksesta osan, josta ilmenee, että Melco kiistää osallistumisen tällaisten hankkeiden jakamiseen.

51 Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Melco kuitenkin ainoastaan esittää saman näkemyksen kuin kantajat, minkä viimeksi mainitut myöntävät 18.11.2009 esittämissään huomautuksissa. Melcon väitetiedoksiantoon antaman vastauksen osa ei siksi ole asianomaisten puolesta puhuva todiste, jonka tiedoksi antaminen on voinut vaikuttaa menettelyn kulkuun ja riidanalaisen päätöksen sisältöön.

52 On todettava kuudenneksi, että M:n 15.9.2006 antamista lausunnoista ilmenee, että viimeksi mainittu arvioi yhtäältä, että kartelli sekoittui, kun Siemens keskeytti osallistumisensa siihen vuonna 1999, ja että toisaalta vuonna 2002 aloitettu kartelli oli perustavanlaatuisella tavalla erilainen kuin vuoteen 1999 asti olemassa ollut kartelli.

53 Kantajat ovat kuitenkin esittäneet väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa samat argumentit yhtenä kokonaisuutena pidettävän, jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen olemassaolon kiistämiseksi. Näin ollen – ja kun otetaan huomioon edellä 48 kohdassa esitetty yhtiön työntekijöiden todistajanlausuntojen määrittelemisestä – on todettava, etteivät myöskään S:n ilmoitukset ole asianomaisten puolesta puhuva todiste, jonka tiedoksi antaminen on voinut vaikuttaa menettelyn kulkuun ja riidanalaisen päätöksen sisältöön.

54 Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen kanneperusteen toinen osa on hylättävä.

2. Toinen kanneperuste, jonka mukaan komissio ei ole näyttänyt toteen yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa tai siitä seuraavaa rikkomista

55 Kantajat väittävät toisen kanneperusteen ensimmäisessä osassa, että komissio ei ole näyttänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa ja huomauttavat, että se ei ole yrittänyt hälventää epäilyksiä, jotka syntyivät itsenäisen selvityksen aikana. Kantajat katsovat, että komission on hyväksyttävä nyt käsiteltävässä asiassa niiden esittämät vaihtoehtoiset selvitykset tosiseikoista. Kantajat väittävät toisen kanneperusteensa toisessa osassa, että komissio ei ole näyttänyt toteen, että yhteistoimintajärjestelyssä on kyse rajoittavasta sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta.

56 Komissio kiistää kantajien väitteiden paikkansapitävyyden.

a) Ensimmäinen osa, jonka mukaan komissio ei ole näyttänyt toteen yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa

57 Oikeuskäytännön mukaan komission on esitettävä selvitys niistä kilpailusääntöjen rikkomisista, jotka se on katsonut tapahtuneeksi, ja hankittava oikeudellisesti riittävät todisteet kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavista seikoista (ks. yhdistetyt asiat T-44/02 OP, T-54/02 OP, T-56/02 OP, T-60/02 OP ja T-61/02 OP, tuomio 27.9.2006, Dresdner Bank ym. v. komissio, Kok., s. II-3567, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

58 Tässä yhteydessä on todettava, että tuomioistuimen ollessa epävarma sen on ratkaistava asia sen yrityksen eduksi, jolle päätös, jolla kilpailusääntöjen rikkomien todetaan, on osoitettu. Tuomioistuin ei voi todeta, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen tapahtuneen, jos se ei ole saavuttanut täyttä varmuutta tästä kysymyksestä, ja näin erityisesti silloin, kun kyse on sakkopäätökseen kohdistuvasta kumoamiskanteesta (edellä 57 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomion 60 kohta).

59 Viimeksi mainitussa tilanteessa on nimittäin otettava huomioon syyttömyysolettaman periaate, sellaisena kuin se ilmenee erityisesti Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kohdasta, sillä se on yksi perusoikeuksista, jotka ovat yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita. Kun otetaan huomioon kyseisten rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaatetta sovelletaan erityisesti yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen (ks. vastaavasti edellä 57 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomion 61 kohta).

60 Komission on siis esitettävä täsmälliset ja yhtäpitävät todisteet näyttääkseen kilpailusääntöjen rikkomisen. On kuitenkin korostettava, että kaikkien komission esittämien todisteiden ei tarvitse välttämättä täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että välilliset todisteet, joihin komissio vetoaa, kokonaisvaltaisesti tarkasteltuna vastaavat tätä vaatimusta (ks. vastaavasti edellä 57 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomion 64 ja 65 kohta).

61 Koska kilpailunvastaisten sopimusten kielto on yleisesti tunnettu, ei komissiota voida edellyttää toimittamaan asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti kyseessä olevien toimijoiden yhteydenpidon. Niitä vaillinaisia ja hajanaisia asiakirjoja, jotka komissiolla on mahdollisesti käytettävissään, on kaikissa tapauksissa voitava täydentää päättelyllä, jonka avulla voidaan muodostaa kuva asiassa merkityksellisistä seikoista. Kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja indisioista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta (ks. edellä 57 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomion 62 ja 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

62 Jos komissio kuitenkin tukeutuu yksinomaan kyseessä olevien yritysten menettelyyn markkinoilla todetakseen rikkomisen, viimeksi mainittujen tarvitsee vain osoittaa sellaisten olosuhteiden vallinneen, jotka valaisevat komission toteamia tosiseikkoja eri tavalla ja joiden perusteella komission esittämä tosiseikkojen selitys, jonka perusteella se totesi unionin kilpailusääntöjä rikotun, voidaan korvata toisella uskottavalla selityksellä (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00, JFE Engineering ym. v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. II‑2501, 186 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

63 Toisin kuin kantajat väittävät, tämä sääntö ei ole sovellettavissa kaikissa tilanteissa, joissa rikkominen on näytetty toteen ainoastaan ei-kirjallisilla todisteilla.

64 Todistuskeinoista, joihin voidaan vedota EY 81 artiklan rikkomisen näyttämiseksi toteen, on nimittäin todettava, että yhteisön oikeudessa vallitseva periaate on vapaan todistusharkinnan periaate (asia T‑50/00, Dalmine v. komissio, 8.7.2004, Kok., s. II-2395, 72 kohta). Edellä mainittu oikeuskäytäntö on sovellettavissa vastaavasti ETA-sopimuksen 53 artiklaan.

65 On näin ollen todettava, että vaikka kirjallisten todisteiden puuttuminen voi olla merkityksellistä, kun tehdään kokonaisarviota välillisistä todisteista, joihin komissio vetoaa, pelkästään tästä ei seuraa, että kyseinen yritys voisi kyseenalaistaa komission väitteet esittämällä vaihtoehtoisen selvityksen tosiseikoista. Tilanne on tällainen ainoastaan silloin, kun komission esittämien todisteiden perusteella ei voida todeta rikkomisen olemassaoloa yksiselitteisesti ja ilman tulkinnan tarvetta (ks. vastaavasti asia T-36/05, Coats Holdings ja Coats v. komissio, tuomio 12.9.2007, 74 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

66 Samasta syystä myös silloin, kun kirjallisia todisteita ei ole, komission ei tarvitse suorittaa itsenäisiä tutkimuksia tosiseikkojen tarkistamiseksi.

67 Missään säännöksessä tai millään yhteisön oikeuden yleisellä periaatteella ei myöskään kielletä komissiota tukeutumasta yhtä yritystä vastaan niiden yritysten lausuntoihin, joiden on väitetty osallistuneen kartelliin. Muutoin komissiolle kuuluva todistustaakka EY 81 artiklan vastaisista menettelyistä olisi mahdoton täyttää, mikä olisi yhteensopimatonta sille uskotun näiden määräysten moitteetonta soveltamista koskevan valvontatehtävän kanssa (edellä 62 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 192 kohta). Edellä mainittu oikeuskäytäntö on sovellettavissa vastaavasti ETA-sopimuksen 53 artiklaan.

68 Kartelliin osalliseksi katsotun yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden on riitauttanut useampi muu kartelliin osalliseksi katsottu yritys, ei voida pitää riittävänä näyttönä viimeksi mainittujen yritysten toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita, mutta vaatimukset muista todisteista voivat olla alhaisempia kyseisten lausuntojen luotettavuuden vuoksi (edellä 62 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 219 ja 220 kohta).

69 Kun on kyse erilaisen näytön merkityksestä todisteena, ainoa merkityksellinen arviointiperuste esitettyjen todisteiden harkinnassa on niiden uskottavuus (edellä 64 kohdassa mainittu asia Dalmine v. komissio, tuomion 72 kohta).

70 Todisteita koskevien yleisten sääntöjen mukaan asiakirjan uskottavuus ja siksi sen todistusarvo riippuu sen alkuperästä, laatimisolosuhteista, vastaanottajasta ja sisällöstä (yhdistetyt asiat T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T‑46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T‑88/95, T-103/95 ja T-104/95, Cimenteries CBR ym. v. komissio, tuomio 15.3.2000, Kok., s. II-491, 1053 ja 1838 kohta).

71 Sellaisia lausuntoja puolestaan voidaan lisäksi pitää erityisen todistusvoimaisina, jotka ensinnäkin ovat luotettavia, toiseksi on tehty yrityksen nimissä, kolmanneksi on antanut henkilö, jonka ammatillinen velvollisuus on toimia kyseisen yrityksen intressissä, neljänneksi ovat lausunnon antajan intressien vastaisia, viidenneksi antaa henkilö, joka on havainnut välittömästi lausunnoissa mainitut seikat, ja kuudenneksi on toimitettu kirjallisesti ja annettu tarkoituksellisesti ja tarkan harkinnan jälkeen (ks. vastaavasti edellä 62 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, 205–210 kohta).

72 Vaikka lainvastaisen kartellin pääosallistujien vapaaehtoisesti esittämiin todisteisiin on yleensä asianmukaista suhtautua tietyllä tavalla epäluuloisesti, kun otetaan huomioon se kantajien mainitseva mahdollisuus, että kyseisillä osallistujilla on taipumus vähätellä sen osuuden merkitystä, joka niillä on kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja suurennella toisten osuutta, se, että pyydetään yhteistyötä koskevan tiedonannon soveltamista sakon määrän poistamiseksi tai vähentämiseksi, ei välttämättä kannusta esittämään kartellin muihin osanottajiin nähden vääristeltyjä todisteita. Jokainen yritys johtaa komissiota harhaan voisi näet kyseenalaistaa pyynnön esittäjän yhteistyön vilpittömyyden ja kattavuuden ja näin ollen vaarantaa tämän mahdollisuuden hyötyä täysimääräisesti yhteistyötä koskevasta tiedonannosta (ks. vastaavasti asia T-120/04, Peróxidos Orgánicos v. komissio, tuomio 16.11.2006, Kok., s. II-4441, 70 kohta).

73 Vääristeltyjen todisteiden toimittamisen mahdolliset seuraukset ovat lisäksi entistä vakavammat, sillä – kuten edellä 68 kohdasta ilmenee – yrityksen riitautetulla lausunnolla on oltava tukea muista todisteista. Riski siitä, että sekä komissio että muut kyseeseen tulevat yritykset huomaavat epätotuudenmukaiset lausunnot, on nimittäin tästä syystä suurempi.

74 Sovellettaessa näitä sääntöjä nyt käsiteltävään asiaan on muistettava, että riidanalaisessa päätöksessä tehtyjen huomioiden mukaan yhteistoimintajärjestely oli kirjoittamaton järjestely, joka käsitti ensinnäkin japanilaisten yritysten sitoumuksen jäädä pois kytkinlaitehankkeiden markkinoilta Euroopan talousalueella, toiseksi eurooppalaisten yritysten sitoumuksen jäädä pois kytkinlaitehankkeiden markkinoilta Japanissa, kolmanneksi eurooppalaisten yritysten sitoumuksen ilmoittaa japanilaisille yrityksille kytkinlaitehankkeista muissa Euroopan maissa kuin tuottajamaissa ja lukea nämä samat hankkeet kiintiösopimuksessa sovittuun yhteiseen ”eurooppalaiseen” kiintiöön. Komission mukaan ilmoittamista ja kiintiöön lukemista koskevan mekanismin tarkoituksena oli korvauksen myöntäminen japanilaisille yrityksille, joita eurooppalaiset yritykset pitivät mahdollisina kilpailijoinaan Euroopan talousalueen markkinoilla.

75 Tästä on todettava aivan ensiksi, että kantajien väite, jonka mukaan yhteistoimintajärjestelyn käsitteen sisältö ei ole yhdenmukainen riidanalaisessa päätöksessä, on hylättävä. Vaikka riidanalaisessa päätöksessä käytettyjen muotoilujen välillä voidaan todeta pieniä eroja, nämä erot eivät vaikuta kyseisen käsitteen perustavanlaatuisiin ominaisuuksiin, sellaisina kuin ne on esitetty edellisessä kohdassa.

76 Edellä 74 kohdassa todetuista yhteistoimintajärjestelyn eri elementeistä japanilaisten yritysten väitetty sitoumus jäädä pois Euroopan talousalueen markkinoilta on komission kantajiin kohdistaman väitteen perusta. Tämän sitoumuksen olemassaolo on siksi näytettävä toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla. Jos yhteistoimintajärjestelyn muut elementit voidaan näyttää toteen, ne voivat kuitenkin olla merkityksellisiä epäsuorina todisteina sen päättelemiseksi, että japanilaiset yritykset olivat tehneet vastaavan sitoumuksen.

77 Kantajat kiistävät yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon vetoamalla siihen, että niiden poisjäänti kytkinlaitehankkeiden eurooppalaisilta markkinoilta voidaan selittää sillä, että japanilaisia yrityksiä ei pidetty uskottavina kilpailijoina eurooppalaisilla markkinoilla useista eri syistä, etenkin kaupallisista ja teknisistä. Kantajat riitauttavat komission riidanalaisessa päätöksessä mainitsemien eri todisteiden todistusarvon ja vetoavat muihin todisteisiin, jotka niiden mukaan osoittavat, ettei yhteistoimintajärjestelyä ollut olemassa. Kantajat esittävät lisäksi konsulttien laatiman raportin (jäljempänä ulkoinen raportti), joka kantajien mukaan tukee niiden vaihtoehtoista selvitystä tosiseikoista.

78 Komissio väittää, että yhteistoimintajärjestelyn olemassaolo ja etenkin japanilaisten yritysten sitoumus Euroopan talousalueen markkinoilta poisjäämisestä on näytetty oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen aihetodisteilla, jotka käsittävät kirjallisia todisteita, yritysten lausuntoja, todistajanlausuntoja sekä todisteita kartellin tosiasiallisesta toiminnasta.

79 On siksi arvioitava kyseisten todisteiden uskottavuus ja sisältö sen määrittämiseksi, voidaanko komission viittaamien todisteiden perusteella, kun niitä tarkastellaan kokonaisvaltaisesti, olla vakuuttuneita yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta tavalla, jota kantajien todisteet eivät voi horjuttaa.

Kiintiösopimus ja Euroopan kiintiösopimus

– Asianosaisten lausumat

80 Kantajat väittävät yhtäältä, ettei kiintiösopimukseen ja Euroopan kiintiösopimukseen sisälly mitään viitteitä yhteistoimintajärjestelystä, vaikka näissä sopimuksissa määritetään yksityiskohtaisesti kartellin säännöt. Kantajien mukaan kiintiösopimuksen liite 2 ei osoita yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa, vaan sitä, että Länsi-Euroopan maat suljettiin pois sopimuksen soveltamisalueelta.

81 Kantajat kiistävät toisaalta kiintiösopimuksen ja Euroopan kiintiösopimuksen välisen läheisen yhteyden. Kantajien mukaan kiintiösopimuksessa ei viitata – sen yksityiskohtaisesta luonteesta huolimatta – Euroopan kiintiösopimukseen. Kantajien mukaan japanilaiset tuottajat eivät myöskään olleet Euroopan kiintiösopimuksen osapuolina eivätkä tietoisia sen sisällöstä.

82 Kantajat katsovat siksi, että kiintiösopimus ja Euroopan kiintiösopimus eivät ole kirjallisia todisteita yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta. Koska näissä sopimuksissa ei mainita yhteistoimintajärjestelyä – vaikka sen merkitys oli väitetysti perustavanlaatuinen maailmanlaajuisesti –, ne ovat osoitus siitä, ettei kyseistä järjestelyä ollut olemassa.

83 Komissio kiistää kantajien väitteiden paikkansapitävyyden.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

84 Asianosaiset eivät ole riitauttaneet sitä, että kiintiösopimuksessa määrätään kytkinlaitehankkeita koskevasta maailmanlaajuisesta kartellista. Kuten kantajatkin väittävät, on kuitenkin yhtäältä todettava, ettei tässä sopimuksessa mainita yhteistoimintajärjestelyä, ja toisaalta sen liitteen 2 sanamuodon mukaan Japani, Euroopan yhteisön tuolloiset 12 jäsenvaltiota sekä viisi muuta Länsi-Euroopan maata suljetaan sopimuksen soveltamisalueen ulkopuolelle.

85 Näin ollen ei voida katsoa, että kiintiösopimus on kirjallinen todiste yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta. Komission tulkinta, jonka mukaan eurooppalaisten maiden ja Japanin sulkeminen pois johtui kyseisen järjestelyn olemassaolosta, ei kuitenkaan ole lähtökohtaisesti uskottavampi kuin kantajien vastakkainen tulkinta.

86 Euroopan kiintiösopimus on puolestaan sopimus kiintiösopimuksen täytäntöönpanosta, ja se koskee erityisesti kiintiösopimuksessa tarkoitetun yhteisen ”eurooppalaisen” kiintiön uudelleen jakamista. Siksi näiden sopimusten välillä on tietty yhteys. Euroopan kiintiösopimuksen osapuolina on kuitenkin ainoastaan eurooppalaisia yrityksiä. Kantajat eivät siksi olleet sen osapuolia. Tässä sopimuksessa ei myöskään mainita nimenomaisesti yhteistoimintajärjestelyä.

87 Tässä on niin ikään todettava, että Euroopan kiintiösopimuksen liitteessä 2 olevan osion ”E (E-Members)” 4 kohdan mukaan eurooppalaiset tuottajat ”päättävät eurooppalaisten hankkeiden ilmoittamisesta [japanilaisten tuottajien ryhmälle]”. Liitteen 2 asiayhteydestä ilmenee, että tietojen välittämisen oli määrä tapahtua ennen kyseisten kytkinlaitehankkeiden myöntämistä.

88 Tämä seikka mahdollistaa hylkäämään tietyssä määrin kantajien väitteet, sillä se viittaa siihen, että eurooppalaiset tuottajat arvioivat, että japanilaiset tuottajat saattoivat olla kiinnostuneita ainakin tiettyjen kytkinlaitehankkeiden jakamismenettelystä Euroopan talousalueella ja että ne olivat siksi mahdollisia kilpailijoita tällaisia hankkeita myönnettäessä.

89 Mikään Euroopan kiintiösopimuksessa tai muissa komissiolle toimitetuissa seikoissa ei osoita, että eurooppalaiset tuottajat olisivat panneet kyseisen mekanismin toimeen tai että japanilaiset tuottajat olivat tietoisia sen olemassaolosta.

90 Euroopan kiintiösopimus on siksi ainoastaan indisio, jonka perusteella voidaan katsoa, että japanilaisia tuottajia pidettiin varteenotettavina kilpailijoina toteutettaessa tiettyjä kytkinlaitehankkeita Euroopan talousalueella, kuten komissio väittää.

91 On lisäksi huomattava, että tuottajien ryhmän sitoumus toiselle ryhmälle varatuilta markkinoilta poisjäämiseksi, kuten sitoumus, jonka komissio on väittänyt japanilaisten tuottajien tehneen, perustuu yksinkertaiseen konseptiin, joka voidaan panna helposti toimeen. Toimeen paneminen ei myöskään periaatteessa edellytä kyseisten yritysten välistä vuorovaikutusta. Tällainen sitoumus voi siksi hyvin olla olemassa ei-kirjallisena järjestelynä, mikä vähentää myös riskiä siitä, että se huomataan. Komissio on todennut tästä riidanalaisen päätöksen 170–176 perustelukappaleessa, että kartelliin osallistujat ovat toteuttaneet nyt käsiteltävässä asiassa sarjan organisatorisia ja teknisiä varotoimia välttääkseen kartellin paljastumisen.

92 Vaikka on totta, että kytkinlaitehankkeiden uudelleen jakamisen jälkeen toimeen pantu ilmoittamista ja kiintiöön lukemista koskeva mekanismi, sellaisena kuin komissio on sen väittänyt olleen olemassa, edellytti tiettyjä toimeenpanotoimia, ne eivät kuitenkaan olleet erityisen monimutkaisia, sillä ne koostuivat pääasiallisesti siitä, että Euroopan ryhmä toimitti tiettyjä tietoja Japanin ryhmälle, mikä tehtiin lisäksi samanaikaisesti kuin kiintiösopimuksen nojalla toimeen pantu tiedottaminen kytkinlaitehankkeista Euroopan talousalueen ulkopuolella. Siksi ei voida katsoa, että tällaiset toimenpiteet olisivat välttämättä edellyttäneet kirjallisia sääntöjä.

ABB:n lausunnot

– Asianosaisten lausumat

93 Kantajat toistavat aivan ensiksi, että ABB:n sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen yhteydessä esittämiä seikkoja ja erityisesti ABB:n lausuntoja komission sille myöntämän ehdollisen vapautuksen jälkeen on arvioitava sen paineen valossa, joka ABB:hen kohdistui, koska se halusi säilyttää vapautuksesta seuraavat edut vähättelemällä oman käytöksensä merkitystä ja suurentelemalla muiden kyseessä olevien yritysten käytöksen merkitystä. Tämä paine ilmenee nyt käsiteltävässä asiassa ABB:n komissiossa järjestetyn kuulemisen aikana ja Tšekin puolueellisista lausunnoista kilpailuviranomaisten samanaikaisesti toteuttamassa menettelyssä.

94 Kantajat lisäävät, että ABB:n lausunnot eivät ole tosiseikkojen tapahtuma-ajalta, ne eivät tuo tarpeeksi täsmennyksiä yhteistoimintajärjestelystä ja ne ovat muuttuneet ajan kuluessa, mikä vähentää niiden todistusarvoa.

95 ABB ei viitannut alkuperäisessä 3.3.2004 päivätyssä hakemuksessaan sakoista vapauttamisesta yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloon, johon viitattiin ainoastaan sen 11.3.2004 esittämissä huomautuksissa.

96 Kantajat huomauttavat ABB:n 11.3.2004 esittämistä huomautuksista ensinnäkin, että kun ABB viittaa japanilaisten yritysten osallistumiseen yhteistoimintajärjestelyyn, se näyttää viittaavan JAEPS:ään ja Toshiban ja Melcon yhteisyritykseen TM T & D Corp:iin, joka on vastannut Toshiban ja Melcon toiminnasta kaasueristeisten kytkinlaitteiden alalla vuoden 2002 lokakuun ja vuoden 2005 huhtikuun välillä. Komissio on kuitenkin tulkinnut riidanalaisessa päätöksessään ABB:n lausunnoissa viitattavan paitsi koko rikkomiskauteen vuodesta 1988 alkaen, vaikka TM T & D- tai JAEPS-yrityksiä ei ollut tuolloin olemassa, vaan myös siihen, että näiden kahden yhtiön lisäksi mukana olisivat olleet myös Hitachi ja Hitachi Europe.

97 Kantajat väittävät toiseksi, että ABB antoi 11.3.2004 päivätyissä huomautuksissaan ainoastaan epämääräisiä lausuntoja kartellin kestosta, kun se keskittyi vuosien 1999 ja 2002 väliseen aikaan.

98 Kantajat väittävät kolmanneksi, että ABB:n 11.3.2004 päivättyjen huomautusten epämääräinen ja ristiriitainen luonne antaa sen vaikutelman, että kyse oli pikemminkin kyseisen yrityksen henkilökunnan markkinaolosuhteita koskevasta oletuksesta, mikä asettaa kyseenalaiseksi yhteisen ymmärryksen olemassaolon, kuin todisteesta nimenomaisesta sopimuksesta.

99 Kantajat katsovat neljänneksi, että ABB vahvisti 11.3.2004 päivätyissä huomautuksissaan aivan ensiksi, että kyseiset yritykset katsoivat pääsyn Euroopan markkinoille olevan oikeudellisten, teknisten ja kaupallisten esteiden vuoksi vaikeaa, jopa mahdotonta. Kantajat väittävät, että näissä olosuhteissa kyseisiltä markkinoilta poisjäämistä koskevan sitoumuksen sisältävällä nimenomaisella sopimuksella ei olisi ollut mitään kohdetta.

100 Kantajat väittävät viimeiseksi, että ABB on 4.10.2005 päivätyissä huomautuksissaan, jotka esitettiin kantajien huomautusten ja muiden japanilaisten tuottajien huomautusten, joissa selitettiin näiden esteiden olemassaoloa, esittämisen jälkeen, muuttanut aikaisempia lausuntojaan yhteistoimintajärjestelystä, kun se ilmoitti, että esteet eurooppalaisille markkinoille pääsylle olivat ylitettävissä ja että japanilaisten tuottajien pääsy markkinoille oli siksi taloudellisesti mahdollista. Tällaisen myöhään esitetyn lausunnon, jossa muutetaan radikaalisti aikaisempia lausuntoja, todistusarvo on kantajien mukaan kyseenalainen.

101 Komissio kiistää kantajien väitteiden paikkansapitävyyden.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

102 ABB:n sellaisten lausuntojen uskottavuudesta, jotka se on esittänyt sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen yhteydessä, on todettava, kuten edellä 72 ja 73 kohdassa on todettu, että pelkästään se seikka, että pyydetään yhteistyötä koskevan tiedonannon soveltamista tämän vapautuksen saamiseksi, ei välttämättä kannusta esittämään vääristeltyjä todisteita muiden yritysten osallistumisesta kartelliin.

103 Erityisolosuhteet, jotka väitetysti ovat osoitus ABB:hen kohdistuneesta paineesta, eivät voi vaikuttaa tähän toteamukseen. Komissiossa järjestetyn kuulemisen aikana ABB nimittäin ainoastaan esitti kartellin tosiseikat ja väitti, että sen komissiolle ilmoittamilla tosiseikoilla voidaan perustella se, että sille myönnetään vapautus sakoista. Tšekin kilpailuviranomaisen toteuttaman menettelyn aikana ABB:n osuus käsitti näiden kahden osion lisäksi tosiseikkojen ja väitetiedoksiannosta tehtyjen huomautusten oikeudellista arviointia koskevan osion. Ei kuitenkaan näytä siltä, että ABB olisi mennyt näissä kahdessa tapauksessa pidemmälle kuin mitä voidaan odottaa yritykseltä, joka on pyytänyt vapautusta sakoista ja joka haluaa varmistaa sille myönnetyn ehdollisen vapautuksen säilyttämisen olemalla täydellisellä tavalla yhteistyössä kyseisen viranomaisen kanssa. Siksi ei ole katsottava, että ABB:n lausuntojen uskottavuus on kyseenalaistettava sillä perusteella, että tämä on pyytänyt sakoista vapauttamista.

104 Kantajien väitettä, joka perustuu siihen, että ABB:n lausunnot eivät ole tosiseikkojen tapahtuma-ajalta, ei myöskään voida hyväksyä. On todettava yhtäältä, että yrityksen komissiolle sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen yhteydessä antamat lausunnot eivät määritelmänsä puolesta voi olla syntyneet ajallisesti samanaikaisesti koko väitetyn rikkomisajanjakson kanssa, mutta tämä ei poista niiltä niiden todistusarvoa. On toisaalta todettava, että ABB on väittänyt nyt käsiteltävässä asiassa yhteistoimintajärjestelyn olleen olemassa 11.3.2004 alkaen, toisin sanoen ennen riidanalaisessa päätöksessä todetun rikkomisen loppumista.

105 ABB:n eri lausuntojen sisällöstä on todettava ensiksi, että sille ei ole annettava erityistä merkitystä, ettei yhteistoimintajärjestelyä mainita alkuperäisessä, eli 3.3.2004 päivätyssä hakemuksessa sakoista vapauttamisesta. On nimittäin normaalia, että kyseinen yritys ei ollessaan ensimmäistä kertaa yhteydessä komissioon sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen takia kuvaile yksityiskohtaisesti kaikkia puolia rikkomisesta, jonka olemassaolon se aikoo paljastaa.

106 On lisäksi mainittava, että vaikka ABB ei maininnut alkuperäisessä pyynnössään yhteistoimintajärjestelyä nimenomaisesti, se ilmoitti kuitenkin, että JAEPS ja TM T & D olivat kartellin osallistujamaiden joukossa ja että se kattoi kaikki Euroopan unionin jäsenmaat. Tämä toteamus viittaa näin ollen siihen, että ABB katsoi näiden kahden yrityksen osallistuneen yhteistoimintajärjestelyyn.

107 On todettava toiseksi, että ABB viittasi 11.3.2004 esittämissään huomautuksissa, eli ennen kuin sille myönnettiin ehdollinen vapautus sakoista, nimenomaisesti yhteistoimintajärjestelyyn, jonka nojalla kaksi japanilaista yhtiötä eivät aikoneet esittää tarjouksia eurooppalaisista hankkeista ja eurooppalaiset yhtiöt japanilaisista hankkeista.

108 Tässä yhteydessä on luonnollista, että ABB viittasi kahteen japanilaiseen yhtiöön, eli JAEPS:ään ja TM T & D:hen, sillä näiden lausuntojen tekohetkellä Hitachin, Fujin, Toshiban ja Melcon kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskeva toiminta oli ryhmitelty näiden yhteisyritysten alle. Komissiolla oli kuitenkin oikeus tulkita tämä lausunto osoitukseksi siitä, että nämä yritykset osallistuivat itse yhteistoimintajärjestelyyn. ABB oli nimittäin täsmentänyt jo alkuperäisessä pyynnössään, että sen tiedon mukaan kartelli oli ollut olemassa yli 10 vuotta, mikä viittaa siihen, että kartellin aloitettiin paljon ennen JAEPS:n ja TM T & D:n perustamista.

109 ABB:n 11.3.2004 esittämien huomautusten ja sen alkuperäisen pyynnön yhteistarkastelu mahdollistaa myös kantajien sen väitteen hylkäämisen, jonka mukaan ABB ei ole esittänyt täsmennyksiä kartellin kestosta. ABB on nimittäin ilmoittanut alkuperäisessä pyynnössään kartellin toimineen vähintään vuodesta 1994 alkaen, ja sen 11.3.2004 esittämät huomautukset eivät ole ristiriidassa tämän toteamuksen kanssa.

110 On lisäksi todettava, että ABB on kyllä ilmoittanut yhteistoimintajärjestelyn perustuneen siihen, että eurooppalaiset asiakkaat eivät ottaneet hyvin vastaan japanilaisia tuottajia, jotka kohtasivat tiettyjä esteitä eurooppalaisilla markkinoilla. ABB:n 11.3.2004 esittämistä huomautuksista ilmenee kuitenkin selvästi, että sen mukaan mainitut japanilaiset yritykset eivät ainoastaan todenneet näiden esteiden olemassaoloa, vaan sitoutuivat suhteessa eurooppalaisiin kumppaneihinsa jäämään pois Euroopan talousalueen markkinoilta. Sen sijaan, että esteet kyseisille markkinoille pääsylle olisivat vieneet yhteistoimintajärjestelyltä kohteen, ne olivat pikemminkin tekijä, joka johti kyseisen järjestelyn syntymiseen. On siksi todettava, ettei tällainen toteamus ole ristiriitainen, sillä tuottajalle on luonnollista markkinoiden uudelleen jakamisen tilanteessa, jollaisen komissio väittää olevan kyseessä nyt käsiteltävässä asiassa, jättää kilpailijoilleen markkinat, joilla sen asema on heikko.

111 Kolmanneksi kantajien sellaiset väitteet on hylättävä, joiden mukaan ABB:n 4.10.2005 esittämät huomautukset ovat ristiriidassa sen aikaisempien lausuntojen kanssa. ABB nimittäin vahvisti näissä huomautuksissa yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon. Vaikka ABB korosti tässä yhteydessä, että esteet, joita japanilaiset tuottajat kohtasivat, jos ne halusivat päästä Euroopan talousalueen markkinoille, olivat ylitettävissä, tämä toteamus ei kuitenkaan ole ristiriidassa 11.3.2004 annettujen lausuntojen kanssa, joissa ei mainittu, että pääsy kyseisille markkinoille oli mahdotonta, vaan todettiin ainoastaan sen olevan vaikeaa.

112 Toisin kuin kantajat väittävät, ABB:n 4.10.2005 esittämissä huomautuksissa on näin ollen kyse selvennyksestä, joka on johdonmukainen sen aikaisempien lausuntojen kanssa.

113 Kaiken edellä esitetyn perusteella on pääteltävä, että ABB:n lausunnot ovat omiaan näyttämään toteen yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon, sillä niissä viitataan kyseisen järjestelyn olemassaoloon, kuvaillaan kyseisen järjestelyn olennainen sisältö ja annetaan viitteitä sen kestosta ja osallistujista.

114 On lisäksi todettava, että ABB:n lausunnot ovat johdonmukaisia, ne on annettu yrityksen nimissä ja niiden sisällöstä ilmenee, että ne perustuvat sisäisiin tutkimuksiin sekä keskusteluihin kyseisen yrityksen työntekijöiden kanssa. Niille on siksi annettava tietty todistusarvo. Edellä 68 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella niiden sisällön tukena on kuitenkin oltava muita todisteita.

ABB:n työntekijöiden ja yhden entisen työntekijän todistajanlausunnot

– Asianosaisten lausumat

115 Kantajat toistavat ensiksikin väitteensä, jonka mukaan ABB:n esittämien seikkojen todistusarvoa laskee se, että kyseinen yritys on pyytänyt sakoista vapauttamista.

116 Kantajat täsmentävät tästä, että ABB:n työntekijöiden ja yhden entisen työntekijän todistajanlausunnot esitettiin vuoden 2005 syyskuussa pidettyjen haastattelujen aikana, eli 18 kuukautta ensimmäisen sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen esittämisen jälkeen, komission pyynnöstä ja sen henkilökunnan sekä ABB:n oikeudellisen neuvonantajan, joka jopa puuttui aktiivisesti M:n haastatteluun, läsnä ollessa.

117 Kantajien mukaan tietyt huomautukset näiden haastattelujen aikana myös osoittavat, että valmistelevia kokouksia oli pidetty etukäteen ja että oli laadittu vähintään kirjallinen muistio. Kantajat katsovat erityisesti, että M:n lausunnot näyttävät seuranneen ABB:n ulkoisen neuvonantajan kanssa pidetystä valmistelevasta haastattelusta, joka järjestettiin kuulemispäivänä. Tästä huolimatta eri todistajanlausuntojen välillä oli epäjohdonmukaisuuksia.

118 Todistajille oli lisäksi tiedotettu haastattelujen merkityksestä ABB:n sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen lopputulokselle. Kantajien mukaan todistajien henkilökohtaisena intressinä oli siksi esittää komissiolle seikkoja, jotka tukevat yhteistoimintajärjestelyn olemassaoloa. Kantajat katsovat erityisesti, että M:n ainut motivaatiotekijä menettelyyn osallistumiselle oli ABB:n M:lle tämän eläkkeen aikana myöntämien etuuksien säilyttäminen.

119 Kantajien mukaan ei sen sijaan ollut olemassa riskiä siitä, että todistajanlausunnot olisivat aiheuttaneet vahinkoa ABB:lle, sillä niitä arvioitaisiin suotuisasti käsiteltäessä kyseisen yrityksen hakemusta sakoista vapauttamiseksi.

120 Todistajien lausuntoja ei myöskään ollut laadittu kirjallisesti ja todistajat eivät tutkineet niitä uudelleen niiden paikkansa pitävyyden varmistamiseksi. Niitä ei siksi ollut laadittu syvällisen pohdiskelun pohjalta. Todistajat antoivat lausuntonsa työntekijän tai entisen työntekijän ominaisuudessa eivätkä ABB:n virallisina edustajina.

121 Kantajat lisäävät, että haastatellut henkilöt eivät useissa tapauksissa olleet niiden tapahtumien välittömiä todistajia, joihin he viittasivat. Erityisesti M ei ollut yhteistoimintajärjestelyn alkuperän tai edes sen väitetysti 15.4.1988 tapahtuneen aloittamisen välitön todistaja, sillä hän antoi ymmärtää, että järjestely oli mahdollisesti jo olemassa, kun hän ei ollut vielä edes syntynyt.

122 Kantajat toteavat lisäksi, että M:n syyskuussa 2005 esittämä todistajanlausunto on monilta osin ristiriidassa ABB:n aikaisempien huomautusten kanssa, jotka perustuivat M:n aikaisempiin lausuntoihin, ja hänen käyttämänsä termit olivat epätarkkoja ja komission tai ABB:n ulkoisen neuvonantajan ehdottamia. Se seikka, ettei hän muistanut, että GE-sopimus oli ollut olemassa ennen vuoden 2006 marraskuuta, tekee lisäksi hänen uskottavuutensa todistajana entistä epäilyttävämmäksi.

123 Kantajien mukaan komissio on itse myöntänyt M:n todistajanlausunnon heikon todistusarvon, kun se valikoi, mitä seikkoja se aikoisi siitä käyttää.

124 Kantajat ovat todenneet todistajanlausuntojen sisällöstä, että kukaan todistajista ei kyennyt vahvistamaan yhteistoimintajärjestelyn kestoa, sillä M oli arvioinut, että kiintiösopimuksen mekanismi – ja siksi implisiittisesti myös itse järjestely – päättyi vuonna 2002, kun taas toiset todistajat väittivät, että järjestely oli voimassa erilaisina ajanjaksoina vuosien 2002 ja 2004 välillä. Kukaan todistajista ei myöskään käyttänyt termiä ”yhteistoimintajärjestely”, eikä väitteitä kartellin olemassaolosta esitetty vapaaehtoisesti, vaan komission kehotuksesta.

125 Kantajat täsmentävät tästä, että vaikka komissio oli todennut yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon Wi:n kanssa järjestetyn haastattelun aikana, tämä oli pystynyt esittämään huomioita ainoastaan vuoden 2002 heinäkuun ja vuoden 2004 tammikuun välisestä ajasta. P:n huomiot yhteistoimintajärjestelystä olivat yhtä epämääräisiä, mikä johti siihen, että komissio yritti suostutella hänet korvaamaan epätarkat termit selvemmillä muotoiluilla, jotka vahvistaisivat komission näkemyksen. V-A puolestaan oli ilmoittanut komissiolle haastattelussaan aivan aluksi, että Eurooppa ja Pohjois-Amerikka oli suljettu kartellista pois. Kuten P:n kanssa, komissio oli tuonut yhteistoimintajärjestelyn käsitteen myöhemmin mukaan keskusteluun. Nämä kolme todistajanlausuntoa ovat näin ollen epätarkkoja ja epäjohdonmukaisia eivätkä ne siksi ole syvällisen pohdiskelun lopputulos.

126 M:n todistajanlausunnosta kantajat väittävät, että M:n alkuperäinen lausunto markkinoiden vastavuoroisesta suojelusta koski tuottajamaiden käsitettä eikä yhteistoimintajärjestelyä, sellaisena kuin komissio on sen määritellyt. Kantajat pitävät M:n lausuntoja yhteistoimintajärjestelystä lisäksi epämääräisinä.

127 Kantajat ovat niin ikään huomauttaneet, että M ei ollut vahvistanut, että japanilaiset tuottajat pystyisivät myymään kaasueristeisiä kytkinlaitteita eurooppalaisilla markkinoilla. Jopa ABB:n ulkopuolisen neuvonantajan, joka oli yrittänyt ohjailla todistajaa, väliintulon jälkeen tämä oli nimittäin todennut ainoastaan, että japanilaisten tuottajien osallistuminen eurooppalaisille markkinoille oli hyvin harvinaista.

128 Komissio kiistää kantajien väitteiden paikkansapitävyyden.

– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

129 Ensiksi on huomautettava, että ABB:n työntekijöiden ja yhden entisen työntekijän todistajanlausunnot eivät ole ABB:n lausunnoista erillisiä ja itsenäisiä todisteita, sillä todistajanlausunnot on annettu komissiolle ABB:n aloitteesta tämän yhteistyövelvoitteen perusteella, joka seuraa yhteistyötä koskevasta tiedonannosta, ja ABB:n ulkoisen neuvonantajan läsnäoloa hyödyntämällä. Siksi kyseiset todistajanlausunnot eivät ole sellaisia, jotka voisivat tukea ABB:n lausuntoja edellä 68 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Ne pikemminkin täydentävät näitä ABB:n lausuntoja, joiden sisältöä ne voivat täsmentää ja konkretisoida. Siksi myös niillä on oltava tukenaan muita todisteita.

130 Siltä osin kuin kantajat viittaavat sakoista vapauttamista pyytäneen yrityksen työntekijöiden ja entisen työntekijän todistajanlausuntojen uskottavuuteen on todettava, että edellä 72 ja 73 kohdasta ilmenee, että tällaisiin todisteisiin ei ole syytä suhtautua automaattisesti epäilevästi. Todistajien henkilökohtaisesta motivaatiosta on todettava, että on kyllä mahdollista, että tällaisen yrityksen työntekijät, joiden on toimittava yrityksen edun mukaisesti, haluavat esittää mahdollisimman paljon yrityksen puolesta puhuvia seikkoja, kun otetaan myös huomioon, että heidän yhteistyöllään menettelyssä voi olla positiivinen vaikutus heidän ammatilliseen tulevaisuuteensa. Vaikka tilanne olisi tällainen, kyseiset työntekijät ovat kuitenkin myös tietoisia epätotuudenmukaisten todisteiden esittämisen mahdollisista negatiivisista seurauksista, jotka ovat todennäköisempiä muita tukevia todisteita koskevan vaatimuksen vuoksi.

131 ABB:n entisestä työntekijästä M:stä on todettava, että hänen ei periaatteessa enää tarvitse toimia entisen työnantajansa edun mukaisesti siltä osin kuin on kyse vapaaehtoisesta osallistumisesta hallinnolliseen menettelyyn. Tämä seikka tarkoittaa kuitenkin myös sitä, ettei hänellä periaatteessa ole intressiä esittää tässä yhteydessä epätotuudenmukaisia todisteita. Tässä yhteydessä on todettava, että M oli todistajanlausuntonsa esittämisen aikaan jo eläkkeellä. Ei näin ollen näytä siltä, että hänen yhteistyön puutteensa hallinnollisen menettelyn aikana olisi johtanut hänelle epäsuotuisiin seurauksiin etenkään ABB:n hänelle väitetysti myöntämien etuuksien osalta.

132 Se seikka, että sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen esittämisen ja todistajien kanssa järjestettyjen haastattelujen välillä oli tietty viive, ei myöskään aseta sellaisenaan kyseenalaiseksi todistajanlausuntojen todistusarvoa. On nimittäin perusteltua, että komissio hankkii lisätodisteita tutkintansa aikana, jotta sillä on käytössään kaikki merkitykselliset todisteet rikkomisen olemassaolon arvioimiseksi etenkin kyseessä olevien yritysten huomautusten valossa.

133 Todistajanlausuntojen esittämisen ja tosiseikkojen, joihin ne perustuvat, välillä kulunut aika voi sen sijaan olla merkityksellinen todistuksen uskottavuutta arvioitaessa, kun otetaan huomioon, että todistajat voivat pääsääntöisesti antaa yksityiskohtaisemman ja luotettavamman todistajanlausunnon viimeaikaisista tapahtumista. On kuitenkin niin, että nyt käsiteltävässä asiassa kulunut aika todistajanlausuntojen esittämisestä vuoden 2005 syyskuussa eri todistajien kartelliin osallistumisen loppumiseen saakka, eli vuoden 2004 toukokuuhun V-A:lla, W:llä ja P:llä ja vuoden 2002 kesäkuuhun M:llä, ei ole riittävän pitkä vaikuttaakseen lausuntojen uskottavuuteen.

134 ABB:n ulkopuolisen neuvonantajan läsnäolo haastattelujen aikana ei ole myöskään yleisesti vaikuttanut todistajanlausuntojen uskottavuuteen, koska todistajanlausunnot esitettiin ABB:n yhteistyövelvoitteen perusteella, joka sille seuraa yhteistyötä koskevasta tiedonannosta, ja koska todistajat ilmoittivat nimenomaisesti haastattelujensa alussa, että he toivoivat avustusta kyseiseltä neuvonantajalta.

135 On kyllä totta, että ABB:n ulkoinen neuvonantaja tuli väliin tiettynä hetkenä M:n haastattelun aikana ehdottaakseen tälle, että japanilaisille tuottajille voisi olla edullista päästä eurooppalaisille markkinoille, mistä M ei vaikuttanut olevan vakuuttunut. On siksi katsottava, että M:llä oli epäilyksiä tällaisen toimenpiteen taloudellisesta intressistä, mikä on otettava huomioon hänen todistajanlausuntonsa sisältöä arvioitaessa. Kantajat eivät kuitenkaan selitä, kuinka tämä ABB:n ulkopuolisen neuvonantajan väliintulo vaikuttaa M:n todistajanlausunnon uskottavuuteen muilta osin.

136 Etukäteisen muistion laatimisesta ja valmistelevien haastattelujen sisällöstä on todettava, ettei ole yllättävää, että yritys, joka on pyytänyt sakoista vapauttamista, on identifioinut etukäteen hakemukselleen merkitykselliset tosiseikat ja todistajat, jotka pystyvät lausumaan näistä tosiseikoista, ja analysoinut heidän kanssaan heidän tuntemuksensa näistä seikoista.

137 Ei myöskään voida katsoa, että kyseiset todistajanlausunnot eivät voisi johtaa ABB:lle vahingollisiin seurauksiin. Koska haastattelut järjestettiin ennen väitetiedoksiannon tiedonantoa, ABB tai sen työntekijät ja entinen työntekijä eivät voineet olla varmoja niiden väitteiden laajuudesta ja tarkasta sisällöstä, joita ABB:tä kohtaan esitettäisiin.

138 Kantajat väittävät sen sijaan oikein, että kyseiset todistajanlausunnot eivät näytä olevan syvällisen pohdinnan tulos ja että niitä ei ole myöskään tarkistettu jälkikäteisen harkinnan ja lisäarvioiden perusteella. Todistajanlausunnot on nimittäin annettu suullisesti, eikä ole jälkeä siitä, että komissio olisi esittänyt todistajille etukäteen kirjallisia kysymyksiä tai että todistajanlausuntojen antajat olisivat arvioineet tai tarkistaneet jälkikäteen lausuntojaan yhteistoimintajärjestelystä ja Euroopan talousalueen markkinoille pääsyn esteistä.

139 Ei myöskään näytä siltä, että todistajat olisivat antaneet lausuntoja ABB:n virallisina edustajina. On todettava ensiksikin, että tästä roolista ovat ilmeisesti pääasiallisesti vastannet ABB:n ulkopuoliset neuvonantajat, jotka ovat antaneet edellä 102–114 kohdassa tarkastellut lausunnot. Kuten edellä 131 kohdassa on lisäksi todettu, M ei enää hetkellä, jolloin hän antoi todistajanlausuntonsa, lähtökohtaisesti ollut velvoitettu toimimaan entisen työnantajansa intressissä, eikä ole olemassa myöskään viitteitä siitä, että hän tai jokin toinen todistaja olisi valmistautunut järjestelmällisesti haastatteluun konsultoimalla muita ABB:n työntekijöitä ja ABB:n hallussa olleita asiakirjoja. Lopuksi on todettava, että komission kysymykset haastattelujen aikana eivät koskeneet ABB:n virallista kantaa käsitellyistä asioista, vaan pikemminkin eri todistajilla yksilöinä olleita tietoja.

140 Kantajien väite, jonka mukaan haastatellut henkilöt eivät usein olleet kyseisten tapahtumien välittömiä todistajia, on hylättävä. Todistajanlausunnoista nimittäin ilmenee, että neljä todistajaa osallistui henkilökohtaisesti kartellin toimintaan. Erityisesti M oli yksi ABB:n edustajista kartellissa vuosien 1988 ja 2002 välillä, eli melkein koko kartellin olemassaolon ajan, jolloin ABB puolestaan oli yksi kartellin päätoimijoista. M on siis välitön ja etuoikeutettu todistaja olosuhteille, joista hän lausui.

141 Tässä yhteydessä on myönnettävä, että M on vahvistanut todistajanlausunnossaan, ettei hän ollut läsnä yhteistoimintajärjestelystä sovittaessa, mikä tapahtui hänen mukaansa ennen kiintiösopimuksen ja Euroopan kiintiösopimuksen allekirjoittamista. Samoin on todettava, että kun häntä haastateltiin siitä, tietääkö hän, viitattiinko yhteistoimintajärjestelyn teemaan kokouksissa, joihin hän osallistui, M vastasi, ettei siihen ollut tarpeellista viitata, sillä yhteistoimintajärjestelyn olemassaolo oli itsestään selvää. Nämä seikat eivät kuitenkaan aseta M:n todistajanlausunnon todistusarvoa kyseenalaiseksi. Yhtäältä on nimittäin todettava, että todistaja voi täysin hyvin olla todistajana pysyvässä ilmiössä, vaikka hän ei ole ollut mukana sitä aloitettaessa. On huomattava toisaalta, että vaikka M ilmoitti, että yhteistoimintajärjestelyä koskevasta kysymyksestä ei ollut keskusteltu nimenomaisesti tapaamisissa, joihin hän osallistui, hänen todistajanlausunnostaan ilmenee, että hänen mielestään asia oli näin sen vuoksi, että kartellin osallistujat ymmärsivät, hyväksyivät ja panivat kyseisen järjestelyn sisällön täytäntöön, ilman että nimenomainen keskustelu olisi ollut tarpeellista. Koska komission viittaama japanilaisten yritysten sitoumus käsitti pelkästään tiettyjen toimien toteuttamatta jättämisen eikä positiivista toimintaa, tämä on lisäksi täysin mahdollista.

142 Kantajat eivät esitä yksityiskohtia väitetyistä epäjohdonmukaisuuksista eri todistajanlausunnoissa. Todistajanlausuntojen vertaaminen – keskenään tai muiden ABB:n esittämien todisteiden kanssa – ei myöskään paljasta epäjohdonmukaisuuksia, jotka voisivat vaikuttaa yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta annettujen lausuntojen uskottavuuteen. Ainut jonkinlaista merkitystä saava eroavaisuus liittyy japanilaisten yritysten taloudelliseen intressiin päästä eurooppalaisille markkinoille. Kuten jäljempänä 156–158 kohdassa kuitenkin todetaan, tiettyjen todistajien kanta tästä ei vaikuta heidän lausuntoihinsa yhteistoimintajärjestelyn olemassaolosta.

143 M:n todistajanlausunnon väitetystä puutteellisuudesta on todettava, ettei ole yllättävää, että todistaja ei muista haastattelun aikana kaikkia kartelliin liittyviä asiakirjoja. On niin ikään todettava, että vaikka M ei nimenomaisesti viitannut GE-sopimukseen haastattelun aikana, hän viittasi kuitenkin kytkinlaitehankkeiden myöntämiseen Euroopan talousalueella ennen kiintiösopimusta laadittujen sopimusten, joihin muun muassa GE-sopimus kuului, perusteella.

144 Lisäksi on todettava, että se seikka, että komissio ei ole viitannut kaikkiin todistajanlausunnon sisältämiin seikkoihin, ei osoita sitä, että tämän todistajanlausunnon todistusarvo on heikko. On nimittäin normaalia, että joillakin seikoilla ei ole merkitystä tai että jotkin seikat ovat osoitettavissa vakuuttavammalla tavalla muilla todisteilla.

145 Todistajanlausuntojen sisällöstä on todettava, että toisin kuin kantajat väittävät, lausunnot kartellin pituudesta ovat johdonmukaisia keskenään sekä komission toteamusten kanssa.

146 M on nimittäin ilmoittanut selvästi, että sääntö, jonka mukaan eurooppalaisten ja japanilaisten tuottajien ryhmät kunnioittavat vastavuoroisesti toistensa kotimaisia markkinoita, oli ollut olemassa jo pitkään ja jopa ennen kiintiösopimusta.

147 M:n lausunto, jonka mukaan kiintiösopimuksen mekanismin soveltaminen lakkasi vuonna 2002, ei sellaisenaan osoita, että myös yhteistoimintajärjestely päättyi. On todettava yhtäältä, että tämän jakson aikana kartellin toimintatavat kehittyivät jonkin verran erityisesti, koska Siemens ja Hitachi-yhtiö aloittivat uudelleen osallistumisensa kyseiseen kartelliin, ja M on siksi voinut arvioida, että kiintiösopimusta, sellaisena kuin se allekirjoitettiin vuonna 1988 ja tarkistettiin sittemmin, oli lakattu soveltamasta. Tämä seikka ei kuitenkaan vaikuta siihen, että vuoden 2002 heinäkuusta alkaen käyttöön otetut toimintatavat saattoivat myös perustua yhteistoimintajärjestelyyn ja vastaavaan järjestelyyn. Muut ABB:n todistajat kuin M ovat vahvistaneet nimenomaisesti, että asia oli näin nyt käsiteltävässä asiassa, sillä heidän lausunnoistaan ilmenee, että eurooppalaisten ja japanilaisten välinen yhteistoimintajärjestely, joka koski kotimaisten markkinoiden kunnioittamista, oli olemassa aikana, jolloin he olivat mukana kartellin toiminnassa, eli vuoden 2002 heinäkuun ja vuoden 2004 välillä.

148 On todettava toisaalta, että M jäi vuoden 2002 kesäkuussa varhaiseläkkeelle sen jälkeen, kun hänen uusi esimiehensä havaitsi kilpailuoikeuden vastaisia toimia. Tämä seikka selittää, miksi M:llä ei ollut yksityiskohtaisia tietoja vuoden 2002 heinäkuun jälkeen toimeen pannuista kartellin toimintatavoista.

149 Ei myöskään voida väittää, että todistajien viittaukset yhteistoimintajärjestelyyn ovat epämääräisiä tai että heidän reaktionsa eivät olisi olleet spontaaneja. Kukin todistajista on nimittäin maininnut omilla sanoillaan Euroopan ja Japanin markkinoita koskevan erityisen tilanteen, mikä vastaa komission väitettä yhteistoimintajärjestelystä.

150 Toisin kuin kantajat väittävät, Wi ilmoitti, että japanilaisten yritysten puuttuminen eurooppalaisilta markkinoilta johtui japanilaisten ja eurooppalaisten markkinoiden suojelujärjestelmästä, joka perustui siihen, että kumpikaan tuottajaryhmä ei halunnut, että toinen ryhmä sekaantuu toisen kotimaisille markkinoille. Vaikka komission edustaja palasi aiheeseen myöhemmin haastattelun aikana ottamalla esiin yhteistoimintajärjestelyn käsitteen, hän kuitenkin ainoastaan selvitti käsitettä, jonka Wi oli ottanut esille spontaanisti.

151 P viittasi spontaanisti sellaiseen yhteiseen sopimukseen japanilaisten yritysten kanssa, jonka perusteella viimeksi mainitut jättäytyisivät osallistumasta eurooppalaisille markkinoille ja eurooppalaiset yritykset japanilaisille markkinoille. Komission edustaja palasi myöhemmin myös tässä tapauksessa tähän kysymykseen, jolloin hän kuitenkin ainoastaan tarkisti, oliko hänen ymmärryksensä aikaisemmista spontaaneista toteamuksista oikea.

152 V-A:n tapauksessa komissio ei esitellyt yhteistoimintajärjestelyn käsitettä vaan ainoastaan kysyi todistajalta, oliko hän tietoinen jonkinlaisesta järjestelystä eurooppalaisten ja japanilaisten tuottajien välillä. Vastatessaan tähän kysymykseen V-A mainitsi japanilaisten ja eurooppalaisten tuottajien välisen sellaisen sopimuksen olemassaolon, jonka perusteella eurooppalaiset yritykset eivät ”hyökkäisi” japanilaisia yrityksiä vastaan japanilaisilla markkinoilla ja päinvastoin. V-A ilmoitti lisäksi osallistuneensa eurooppalaisten yritysten ja japanilaisen yrityksen edustajan väliseen nimenomaiseen keskusteluun tämän sopimuksen noudattamisesta, mikä johtui japanilaisten yritysten yrityksistä päästä eurooppalaisille markkinoille.

153 V-A ilmoitti väitetystä tiettyjen alueiden sulkemisesta pois maailmanlaajuisen kartellin soveltamisalueelta yhtäältä, että Pohjois-Amerikka oli suljettu pois erityisestä syystä, nimittäin kartellin paljastumiseen liittyvän sanktioriskin vuoksi. Hän selitti toisaalta, että Länsi-Euroopan maiden sulkeminen pois merkitsi, että eurooppalaiset tuottajat eivät keskustelleet kytkinlaitehankkeista niiden tapaamisten aikana, joiden aikana hän oli läsnä ja jotka järjestettiin aiemmin kiintiösopimuksella ja Euroopan kiintiösopimuksella säännellyn maailmanlaajuisen kartellin yhteydessä, vaan toisissa tilaisuuksissa. Nämä lausunnot ovat kuitenkin täysin yhteensopivia sekä kyseisten sopimusten että komission lausuntojen kanssa.

154 M on puolestaan ilmoittanut todistajanlausunnossaan, että japanilaisilla ja eurooppalaisilla tuottajilla oli kotimaisten markkinoiden vastavuoroiseen suojeluun liittyvä järjestely ennen kiintiösopimusta, että kyseinen järjestely oli välttämätön edellytys muiden alueiden sopimusten tekemiselle ja että näiden sääntöjen noudattaminen tarkoitti sitä, että japanilaiset tuottajat eivät tunkeutuisi eurooppalaisten tuottajien kotimaisille markkinoille, vaikka ne tähän teknisesti pystyisivät. M esitti tässä yhteydessä niin ikään selvennyksiä ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismista sekä siitä, että kytkinlaitehankkeet tuottajamaissa eivät olleet keskustelujen kohteena näiden kahden tuottajaryhmän välillä ja että niitä ei laskettu kiintiösopimuksessa tarkoitettuihin kiintiöihin.

155 M:n lausunnot vahvistavat siksi komission väittämän yhteistoimintajärjestelyn olemassaolon, eikä niitä voida pitää epämääräisinä, sillä ne tuovat täsmennyksiä kyseisen järjestelyn kestosta, sisällöstä ja osallistujista. Täsmennysten puuttuminen järjestelyn toimeenpanosta ei ole yllättävää, kun otetaan huomioon, että osallistujien pääasiallisena osallistumistapana oli olla olematta aktiivisia tietyillä markkinoilla. M on lisäksi kuvaillut yhteistoimintajärjestelyn osaa, joka edellyttää toimeenpanotoimia, toisin sanoen ilmoittamis- ja kiintiöönlukemismekanismia.

156 Kuten edellä 135 kohdassa kuitenkin on todettu, M ei ollut vakuuttunut japanilaisten yritysten taloudellisesta intressistä päästä eurooppalaisille markkinoille. Hänen näkemyksensä jakanut P katsoi japanilaisten tuottajien arvelleen todennäköisesti, ettei toimenpide ollut perusteltavissa taloudellisesti. Kahden muun todistajan, eli Wi:n ja V-A:n, mukaan tällaiseen toimenpiteeseen oli olemassa taloudellinen intressi.

157 M:n ja P:n kanta ei kuitenkaan vaikuta siihen, että neljä todistajaa ilmoitti japanilaisten yritysten olleen sitoutuneita olemaan tunkeutumatta Euroopan talousalueen markkinoille, vaikka ne tähän teknisesti pystyisivät, riippumatta siitä, ettei tällaiselle sitoumukselle mahdollisesti ollut välitöntä taloudellista syytä.

158 Tässä yhteydessä on huomautettava niin ikään, että toisin kuin kantajat väittävät, se, että japanilaisilla tuottajilla ei mahdollisesti ollut taloudellista intressiä päästä Euroopan talousalueen markkinoille tietyllä hetkellä, ei poista nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaiselta yhteistoimintajärjestelyltä sen kohdetta. Jä