JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JEAN RICHARD DE LA TOUR

1 päivänä heinäkuuta 2021 ( 1 )

Asia C-277/20

UM,

HW:n osallistuessa asian käsittelyyn

ZL:n pesänhoitajana

(Ennakkoratkaisupyyntö – Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta))

Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (EU) N:o 650/2012 – Soveltamisala – Kuolemanvaraismääräykset – Perintösopimuksen käsite – Elävien kesken tehty lahjoitus – Perimykseen sovellettavan lain valinta – Siirtymäsäännökset – 83 artiklan 2–4 kohta

I Johdanto

1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 ( 2 ) 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 83 artiklan 2 kohdan tulkintaa.

2. Tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa Saksan kansalainen UM on riitauttanut sen, että Itävallan viranomaiset ovat hylänneet hänen hakemuksensa rekisteröidä kiinteistörekisteriin Itävallassa sijaitsevan kiinteän omaisuuden omistusoikeus, johon hän aikoo vedota Saksassa aloitetussa perintömenettelyssä kuolemanvaraislahjaa koskevan sopimuksen perusteella.

3. Unionin tuomioistuinta on siis pyydetty – riippuen siitä, kuinka tällainen elävien kesken tehty sopimus voidaan mahdollisesti luokitella – antamaan ratkaisu asetuksen N:o 650/2012 soveltamisalasta sekä sen siirtymäsäännösten tulkinnasta.

4. Esitän syyt, joiden takia katson, että kuolemanvaraislahjaa koskeva sopimus voidaan luokitella asetuksessa N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuksi perintösopimukseksi, ja tämän seuraukset sitä sovellettavaa lakia koskevan valinnan pätevyydelle, josta asiaa käsittelevän tuomioistuimen toimivalta riippuu.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Asetus N:o 650/2012

5. Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 9, 11, 14, 37 ja 49 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(9) Tämän asetuksen soveltamisala olisi ulotettava kaikkiin perimyksen yksityisoikeudellisiin näkökohtiin ja varsinkin kaikenlaiseen omaisuuden, oikeuksien ja velvollisuuksien siirtymiseen kuolemantapauksen johdosta, olipa kyseessä kuolemanvaraismääräykseen perustuva tahdonvaltainen siirtyminen tai lakimääräiseen perimykseen perustuva siirtyminen. – – (11) Tätä asetusta ei olisi sovellettava muihin yksityisoikeuden aloihin kuin perimykseen. Selvyyden vuoksi eräät kysymykset, joiden voitaisiin nähdä olevan yhteydessä perintöasioihin, olisi nimenomaisesti suljettava tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. – – (14) Muulla tavoin kuin perimyksen kautta, esimerkiksi lahjojen kautta, syntyneet tai siirtyneet varallisuusoikeudet, etuudet ja omaisuus olisi myös jätettävä tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Se, onko lahjat tai muut esineoikeudellisen vaikutuksen ennen kuolemaa aikaansaavat, elävien kesken tapahtuvat omaisuuden luovutukset peräytettävä tai otettava huomioon edunsaajien osuuksia määritettäessä perimykseen sovellettavan lain mukaisesti, olisi kuitenkin määritettävä tämän asetuksen mukaan perimykseen sovellettavassa laissa. – – (37) Jotta kansalaiset voisivat nauttia sisämarkkinoiden tarjoamista eduista siten, että tähän liittyy täysi oikeusvarmuus, tällä asetuksella olisi annettava heille mahdollisuus tietää ennakolta, mitä lakia heidän perimykseensä sovelletaan. Ristiriitaisten tulosten välttämiseksi olisi otettava käyttöön yhdenmukaiset lainvalintasäännöt. Pääsääntönä olisi oltava, että perimykseen sovelletaan ennakoitavissa olevaa lakia, johon sillä on läheinen liittymä. Oikeusvarmuuden vuoksi ja jotta vältettäisiin perimyksen pirstoutuminen, kyseistä lakia olisi sovellettava perimykseen kokonaisuudessaan eli kaikkeen jäämistöön kuuluvaan omaisuuteen riippumatta omaisuuden luonteesta ja siitä, sijaitseeko omaisuus toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa valtiossa. – – (49) Perintösopimus on eräs kuolemanvaraismääräysten muoto, jonka sallittavuus ja hyväksyttävyys vaihtelevat jäsenvaltioittain. Jotta helpotettaisiin sitä, että perintöoikeuksien saaminen perintösopimuksen johdosta hyväksytään jäsenvaltioissa, tässä asetuksessa olisi määriteltävä, mitä lakia on sovellettava tällaisten sopimusten sallittavuuteen, niiden aineelliseen pätevyyteen ja niiden sopimuspuolia sitoviin vaikutuksiin, mukaan lukien niiden purkamisedellytykset.”

6. Asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa ja 2 kohdan g alakohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Tätä asetusta sovelletaan perimykseen. – – 2. Tämän asetuksen soveltamisalaan eivät kuulu seuraavat asiat: – – g) muutoin kuin perimyksen kautta, esimerkiksi lahjana, syntyvät tai siirtyvät varallisuusoikeudet, etuudet ja omaisuus, yhteisomistus eloonjääneen oikeuksin, eläkejärjestelyt, vakuutussopimukset ja vastaavanluonteiset järjestelyt, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 23 artiklan 2 kohdan i alakohdan soveltamista;”

7. Asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan, jonka otsikkona on ”Määritelmät”, 1 kohdan a, b ja d alakohdassa säädetään seuraavaa: ”Tässä asetuksessa tarkoitetaan a) ’perimyksellä’ jäämistöseuraantoa, joka kattaa kaikenlaisen omaisuuden, oikeuksien ja velvollisuuksien siirtymisen kuolemantapauksen johdosta, olipa kyseessä kuolemanvaraismääräykseen perustuva tahdonvaltainen siirtyminen tai lakimääräiseen perimykseen perustuva siirtyminen; b) ’perintösopimuksella’ sopimusta, myös keskinäisestä testamentista johtuvaa sopimusta, jossa annetaan, muutetaan tai poistetaan vastikkeellisesti tai vastikkeetta oikeuksia yhden tai useamman sopimuspuolena olevan henkilön tulevaan jäämistöön; – – d) ’kuolemanvaraismääräyksellä’ testamenttia, yhteistä testamenttia tai perintösopimusta;”

8. Asetuksen N:o 650/2012 21 artiklassa, jonka otsikko on ”Yleissääntö” ja joka kuuluu III lukuun, joka koskee sovellettavaa lakia, säädetään seuraavaa: ”1. Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, perimykseen kokonaisuudessaan sovelletaan sen valtion lakia, jossa perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä. 2. Jos poikkeuksellisesti tapaukseen liittyvistä kaikista seikoista ilmenee, että perittävällä oli kuollessaan selvästi läheisempi liittymä toiseen valtioon kuin siihen, jonka lakia sovellettaisiin 1 kohdan nojalla, perimykseen sovellettava laki on tuon toisen valtion laki.”

9. Asetuksen N:o 650/2012 22 artiklan, joka otsikko on ”Lainvalinta”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Henkilö voi valita, että hänen perimykseensä kokonaisuudessaan sovelletaan sen valtion lakia, jonka kansalainen hän on valinnan tehdessään tai kuollessaan. – – 2. Valinta on tehtävä nimenomaisesti kuolemanvaraismääräyksessä annettavalla ilmoituksella tai sen on käytävä ilmi kyseisen määräyksen ehdoista.”

10. Kyseisen asetuksen 23 artiklan, jonka otsikko on ”Sovellettavan lain soveltamisala”, 1 kohdassa ja 2 kohdan i alakohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Edellä olevan 21 tai 22 artiklan mukaisesti määräytyvää lakia sovelletaan perimykseen kokonaisuudessaan. 2. Kyseistä lakia sovelletaan erityisesti seuraaviin: – – i) velvollisuus peräyttää lahjoja, ennakkoperintöjä tai testamenttisaantoja tai vastata niistä eri edunsaajien osuuksia määritettäessä;”

11. Mainitun asetuksen 25 artiklan, jonka otsikko on ”Perintösopimukset”, 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Yhden henkilön perimystä koskevaan perintösopimukseen sovelletaan sen sallittavuuden, aineellisen pätevyyden ja sopimuspuolia sitovien vaikutusten, mukaan lukien sen purkamisedellytykset, osalta sitä lakia, jota tämän asetuksen nojalla olisi sovellettu kyseisen henkilön perimykseen, jos hän olisi kuollut sinä päivänä, jona sopimus tehtiin. – – 3. Sen estämättä, mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään, sopimuspuolet voivat valita perintösopimukseensa sen sallittavuuden, sen aineellisen pätevyyden ja sen sopimuspuolia sitovien vaikutusten, mukaan lukien sen purkamisedellytykset, osalta sovellettavaksi laiksi lain, jonka henkilö, jonka jäämistöstä on kyse, tai joku henkilöistä, joiden jäämistöistä on kyse, olisi voinut 22 artiklan mukaisesti siinä säädettyjä edellytyksiä noudattaen valita.”

12. Asetuksen N:o 650/2012 83 artiklan, jonka otsikkona on ”Siirtymäsäännökset”, 2–4 kohdassa säädetään seuraavaa: ”2. Jos perittävä oli ennen 17 päivää elokuuta 2015 valinnut perimykseensä sovellettavan lain, valinta on pätevä, jos se täyttää III luvussa säädetyt edellytykset tai jos se on pätevä siinä valtiossa valinnan tekemisen ajankohtana voimassa olleiden kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjen mukaisesti, jossa perittävällä oli asuinpaikka, tai missä tahansa valtioista, joiden kansalainen hän oli. 3. Ennen 17 päivää elokuuta 2015 tehty kuolemanvaraismääräys on sallittava sekä aineellisesti ja muodollisesti pätevä, jos se täyttää III luvussa säädetyt edellytykset tai jos se on sallittava sekä aineellisesti ja muodollisesti pätevä siinä valtiossa määräyksen tekemisen ajankohtana voimassa olleiden kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjen mukaisesti, jossa perittävällä oli asuinpaikka, tai missä tahansa valtioista, joiden kansalainen hän oli, tai perintöasiaa käsittelevän viranomaisen jäsenvaltiossa. 4. Jos kuolemanvaraismääräys on tehty ennen 17 päivää elokuuta 2015 sen lain mukaisesti, jonka perittävä olisi voinut valita tämän asetuksen mukaisesti, katsotaan, että kyseinen laki on valittu perimykseen sovellettavaksi laiksi.”

B Itävallan oikeus

13. Itävallan siviililain (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch), sellaisena kuin sitä sovelletaan nyt käsiteltävässä asiassa ennen perintöoikeuden muuttamisesta 30.7.2015 annetun lain (Erbrechts-Änderungsgesetz 2015) ( 3 ) voimaantuloa, 956 §:ssä säädettiin seuraavaa: ”Lahja, joka on tarkoitus panna täytäntöön vasta lahjanantajan kuoleman jälkeen, on pätevä erityisjälkisäädöksenä, kun säädettyjä muodollisuuksia on noudatettu. Sitä on pidettävä sopimuksena vain, jos lahjansaaja on ottanut lahjan vastaan, lahjanantaja on nimenomaisesti luopunut oikeudesta peruuttaa lahja ja lahjansaajalle on annettu lahjaa koskeva kirjallinen asiakirja.”

14. Notaarin vahvistamista asiakirjoista 25.7.1871 annetun lain (Notariatsaktsgesetz) ( 4 ), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 1 §:n 1 momentin d kohdassa säädetään, että ilman tosiasiallista luovutusta tehdyn lahjasopimuksen pätevyyden edellytyksenä on notaarin vahvistama asiakirja.

15. 2.2.1955 annetun kiinteistörekisterilain (Allgemeines Grundbuchgesetz), ( 5 ) sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 26 §:ssä säädetään seuraavaa: ”(1) Kiinteistörekisterimerkinnät ja alustavat merkinnät voidaan hyväksyä ainoastaan sellaisten asiakirjojen perusteella, jotka on laadittu niiden pätevyydelle säädetyssä muodossa. (2) Näihin asiakirjoihin on, kun kyse on esineoikeuden hankinnasta tai muuttamisesta, sisällyttävä pätevä oikeudellinen peruste.”

16. Tuomioistuinasioiden hoitamisesta tuomioistuinvirkamiesten toimesta 12.12.1985 annetun lain (Rechtspflegergesetz), ( 6 ) sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 2 §:n 3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Tuomioistuinvirkamies voidaan nimetä yhdestä tai useammasta seuraavista aloista vastaavaksi virkamieheksi: – – 3. kiinteistörekisteriä ja alusrekisteriä koskevat asiat.”

17. Kyseisen lain 16 §:n 2 momentin 6 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Tuomarille kuuluvat edelleen seuraavat asiat: – – 6. ratkaisut, joissa on sovellettava ulkomaista lakia.”

III Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset

18. Saksan kansalainen ZL, jonka asuinpaikka oli Saksassa hänen kuolinhetkellään 13.5.2018, oli tehnyt 22.7.1975 poikansa UM:n, joka on Saksan kansalainen, ja tämän puolison XU:n, joka on Itävallan kansalainen, kanssa sopimuksen, jonka mukaan hänen kuollessaan UM:lle ja XU:lle luovutetaan Itävallassa sijaitseva kiinteistö siten, että kumpikin saa siitä puolet. Kyseisen sopimuksen tekohetkellä kaikkien osapuolten asuinpaikka oli Saksassa.

19. Kyseisen sopimuksen mukaan ZL hankki kiinteistön seuraavilla ehdoilla: ”– – b) ZL sitoutuu rakentamaan tälle kiinteistölle, joka on sitten hänen omistuksessaan, kahden perheen omakotitalon kymmenen vuoden kuluessa sopimuksen tekemisestä. Tämä velvollisuus siirtyy hänen perillisilleen, sikäli kuin hän ei ole täyttänyt sitä elinaikanaan. – – c) ZL luovuttaa kuollessaan mainitun kiinteistön puoliksi XU:lle ja UM:lle ja kaiken sen, mitä kiinteistöön liittyy hänen kuolinhetkellään, erityisesti sillä olevan talon – – Luovutus tapahtuu ZL:n kuollessa muttei kuitenkaan ennen talon valmistumista. Luovutuksen edellytyksenä on, että ZL:n kuolinhetkellä [UM:n ja XU:n] avioliitto ei ole päättynyt eroon ja että XU on elossa ZL:n kuollessa. Jos tämä edellytys ei täyty, kuoleman varalta tehtävä luovutus tapahtuu ainoastaan UM:lle, ja tehtävästä sopimuksesta johtuva oikeus periytyy myös jo ennen ZL:n kuolemaa. d) Sikäli kuin ei ole sovittu tämän luovutuksen vastikkeista, luovutus kuoleman yhteydessä tapahtuu lahjoittamalla, kuten ZL näin nimenomaisesti toteaa. Hän pidättyy peruuttamasta tätä sopimusta. e) Osittaisena vastikkeena luovutuksesta [UM ja XU] ovat velvollisia antamaan – –, XU:n äidille, asumisoikeuden rakennettavassa talossa – – f) Tehtävistä sopimuksista syntyviin oikeussuhteisiin sovelletaan Itävallan lakia – – g) ZL sitoutuu olemaan luovuttamatta tai rasittamatta omistuksessaan olevaa kiinteistöä ilman UM:n ja XU:n suostumusta, jotta turvataan heidän kuoleman varalta tehtävästä luovutussopimuksesta johtuvat oikeutensa. – – h) ZL hyväksyy, että sopimuksen kohteena olevan kiinteistön osalta – – kunnan kiinteistörekisteriin vielä tehtävässä merkinnässä aa) – – bb) tämän sopimuksen ja ZL:n virallisen kuolintodistuksen perusteella omistusoikeus kirjataan yhteisestä hakemuksesta puoliksi kummallekin luovutuksensaajalle [UM:lle ja XU:lle] tai omistusoikeus kirjataan ainoastaan UM:lle hänen hakemuksestaan, mikäli hän näyttää toteen, että edellytys kiinteistön luovuttamiseksi pelkästään hänelle täyttyy. – –”

20. ZL:n kuolinhetkellä XU ja UM olivat eronneet, XU oli kuollut 5.11.2005 eikä kiinteistölle ollut rakennettu taloa.

21. Perintömenettely on vireillä Amtsgericht Kölnissä (Kölnin alioikeus, Saksa). Sitä varten UM, joka vetoaa siihen, että hän oli isänsä kuolinhetkellä kyseisen lahjasopimuksen ainoa edunsaaja, haki toimivaltaiselta tuomioistuimelta Bezirksgericht Hermagorilta (Hermagorin piirioikeus, Itävalta) kyseistä kiinteistöä koskevan omistusoikeutensa kirjaamista kiinteistörekisteriin. Kyseisen piirioikeuden Rechtspfleger (tuomioistuinvirkamies, Itävalta), joka vastasi UM:n hakemuksen käsittelystä, katsoi, että asiassa sovelletaan Itävallan lakia, ja hylkäsi kyseisen hakemuksen, koska asiakirjanäyttö siinä sopimuksessa, johon UM vetosi, asetettujen ehtojen täyttymisestä puuttui. Landesgericht Klagenfurt (Klagenfurtin osavaltion tuomioistuin, Itävalta) vahvisti kyseisen päätöksen sillä perusteella, että asetusta N:o 650/2012 ei sovelleta, koska kyseisessä sopimuksessa oli valittu sovellettavaksi oikeudeksi Itävallan oikeus, ja että kiinteistöä ei voida luovuttaa kuolemanvaraislahjan perusteella ilman näyttöä siitä, että mainitussa sopimuksessa määrätyn kaltainen talo oli rakennettu. Kyseisestä ratkaisusta tehtiin Revision-valitus ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen Oberster Gerichtshofiin (ylin tuomioistuin, Itävalta).

22. Kyseinen tuomioistuin, joka huomauttaa, että toimivaltaiselle tuomioistuimelle kiinteistörekisteriä varten toimitettujen asiakirjojen perusteella voidaan katsoa, että UM on kuolemanvaraislahjaa koskevan sopimuksen edunsaaja Itävallan oikeuden mukaisten kriteerien perusteella, on sillä kannalla, että kyseinen sopimus kuuluu asetuksen N:o 650/2012 soveltamisalaan ja se voidaan luokitella kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b tai d alakohdassa tarkoitetuksi perintösopimukseksi.

23. Oberster Gerichtshof katsoo sen osalta, että sopimuspuolet ovat valinneet sovellettavaksi oikeudeksi Itävallan oikeuden, että on sovellettava mainitun asetuksen siirtymäsäännöksiä, ja sillä on epäilyksiä saman asetuksen 83 artiklan 2 kohdan tulkinnasta sen osalta, voidaanko sitä soveltaa perintösopimuksessa tehtyyn lainvalintaan.

24. Näissä olosuhteissa Oberster Gerichtshof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että kahden Saksan kansalaisen, joiden asuinpaikka on Saksassa, välinen kuolemanvaraislahjaa koskeva sopimus, joka koskee Itävallassa sijaitsevaa kiinteistöä ja jonka mukaan lahjansaajalla on lahjanantajan kuoleman jälkeen jäämistön osalta velvoiteoikeudellinen oikeus omistusoikeutensa kirjaamiseen kiinteistörekisteriin tämän sopimuksen ja lahjanantajan kuolintodistuksen perusteella, siis ilman perintöasioita käsittelevän viranomaisen myötävaikutusta, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu perintösopimus? 2) Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi: onko asetuksen N:o 650/2012 83 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että siinä säädetään myös sellaisen kuolemanvaraislahjaa koskevan sopimuksen osalta, jota on pidettävä asetuksen [N:o 650/2012] 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna perintösopimuksena, ennen 17.8.2015 tehdyn lainvalinnan pätevyydestä?”

25. UM, Espanjan hallitus ja Euroopan komissio ovat esittäneet unionin tuomioistuimelle kirjallisia huomautuksia. Kyseisen osapuolet ja Saksan hallitus ovat vastanneet unionin tuomioistuimen esittämiin kirjallista vastausta edellyttäviin kysymyksiin asetetussa määräajassa.

IV Asian arviointi

26. Aluksi pidän aiheellisena korostaa asetuksen N:o 650/2012 tavoitteen vuoksi, että ennakkoratkaisupyyntö, joka koskee sitä, sovelletaanko kyseistä asetusta, on esitetty sellaisen kansallisen menettelyn yhteydessä, jonka kohteena on Itävallassa sijaitsevaan kiinteistöön, joka on kuolemanvaraislahjaa koskevan sopimuksen kohteena, ( 7 ) liittyvien oikeuksien siirron tunnustaminen kiinteistörekisteriin tehtävää merkintää varten. Perintömenettely on aloitettu toisessa jäsenvaltiossa. Näin ollen ennakkoratkaisupyyntö on esitetty ensimmäistä kertaa yleisemmässä asiayhteydessä kuin perimyksen asiayhteydessä eli omistusoikeuden vahvistamisen yhteydessä, koska viranomainen, jonka puoleen UM on kääntynyt, ei ole toimivaltainen antamaan päätöstä tai toimittamaan asiakirjaa, joka liittyy suoraan perintöön. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että sen pyyntö koskee UM:n hakemuksen hylänneen viranomaisen toimivallan vahvistamista, mikä riippuu Itävallan oikeuden soveltamisesta. ( 8 )

A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

27. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy unionin tuomioistuimelta ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään pääasiallisesti sitä, onko asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että elävien kesken tehty sopimus, jonka nojalla lahjanantajalle kuuluvan omaisuuden omistusoikeus siirtyy vasta tämän kuollessa, kuuluu perintösopimuksen käsitteen alaan.

28. Aluksi on täsmennettävä, että kyseisen asetuksen sovellettavuutta koskeva kysymys on perusteltu: – ratione temporis sen 83 artiklan 1 kohdan mukaisesti, koska pääasiassa on kyseessä 17.8.2015 jälkeen kuolleen ZL:n perintö – perinnön rajat ylittävien vaikutusten perusteella, koska kuolleen asuinpaikka oli Saksassa ja pääasiassa on kyse hänen omistamastaan Itävallassa sijaitsevasta kiinteistöstä, ( 9 ) ja – sillä perusteella, että oikeudenkäynnin kohteena ovat oikeuksien saannolle perintöasiassa asetettavat edellytykset niiden kiinteistörekisteriin kirjaamiseksi eikä se, miten kirjaaminen on suoritettava, mikä ei kuulu asetuksen N:o 650/2012 alaan. ( 10 )

29. Toiseksi on huomautettava, että koska asetuksessa N:o 650/2012 ei ole kuolemanvaraislahjaa koskevia säännöksiä, ( 11 ) on nojauduttava kyseisen asetuksen eri elementteihin sen määrittämiseksi, voidaanko tällaisia sopimuksia pitää kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina perintösopimuksina, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, UM, Saksan hallitus ja komissio esittävät, vai onko kyseisiä sopimuksia pidettävä sitä vastoin kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan g alakohdassa tarkoitettuina lahjoina, kuten Espanjan hallitus esittää.

30. Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, jossa ei ole nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen sen merkityksen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti ottamalla huomioon paitsi säännöksen sanamuoto myös sen asiayhteys ja kyseessä olevalla säännöstöllä tavoiteltu päämäärä. ( 12 )

31. Niiden asetuksen N:o 650/2012 säännösten, joita sovelletaan nyt käsiteltävänä olevassa asiassa, sanamuodon mukaista tulkintaa varten huomautan yhtäältä, että kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan sitä sovelletaan ”perimykseen”. Mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa täsmennetään, että ”perimyksellä” tarkoitetaan jäämistöseuraantoa ja että kyseinen käsite kattaa ”kaikenlaisen omaisuuden – – siirtymisen kuolemantapauksen johdosta”. ( 13 ) Kyseisessä määritelmässä kerrataan saman asetuksen johdanto-osan yhdeksännen perustelukappaleen sisältö, jonka mukaan sitä olisi sovellettava ”kaikkiin perimyksen yksityisoikeudellisiin näkökohtiin”. ( 14 )

32. Siinä viitataan kahteen tapaan, joilla omaisuus siirtyy kuolemantapauksen johdosta, eli kuolemanvaraismääräykseen perustuen tahdonvaltaisesti tai lakimääräiseen perimykseen perustuen.

33. Asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa täsmennetään, että kuolemanvaraismääräyksen käsite kattaa ”testament[in], yhteis[en] testament[in] tai perintösopimu[ksen]”. Kyseinen sopimus määritellään kyseisen artiklan b alakohdassa pääasiallisesti sopimukseksi, jossa annetaan oikeuksia yhden tai useamman kyseisen sopimuksen sopimuspuolena olevan henkilön tulevaan jäämistöön.

34. Toisaalta näitä määritelmiä, jotka ovat itsenäisiä käsitteitä, ( 15 )koska niiden tarkoituksena on taata asetuksen N:o 650/2012 yhtenäinen soveltaminen riippumatta jäsenvaltioiden oikeudesta, on tarkasteltava ottamalla huomioon se, että kyseisen asetuksen soveltamisalaan eivät kuulu sen 1 artiklan 2 kohdan g alakohdan ( 16 ) mukaan ”muutoin kuin perimyksen kautta, esimerkiksi lahjana, – – siirtyvät varallisuusoikeudet, etuudet ja omaisuus”. ( 17 )

35. Kun otetaan huomioon perimyksen käsite ( 18 ) ja se, ettei lahjaa eikä testamenttia ole määritelty, herää kysymys siitä, millä kriteereillä lahjat ( 19 ) voidaan erottaa kuolemanvaraismääräyksistä, kun otetaan huomioon kyseisten käsitteiden yhtenäinen tulkinta.

36. Huomautan aluksi, että asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 14 perustelukappaleessa, jonka valossa kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan g alakohtaa on luettava, käytetään ilmaisua ”lahjat tai muut esineoikeudellisen vaikutuksen ennen kuolemaa aikaansaavat, elävien kesken tapahtuvat omaisuuden luovutukset”. ( 20 )

37. Minun mielestäni tästä on pääteltävä – myös kun otetaan huomioon asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan g alakohdassa tarkoitetut muut tavat siirtää varallisuusoikeudet, etuudet ja omaisuus eli yhteisomistus eloonjääneen oikeuksin, eläkejärjestelyt, vakuutussopimukset ja vastaavanluonteiset järjestelyt – että unionin lainsäätäjä on tarkoittanut jättää kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle elävien kesken tapahtuvat oikeustoimet, jotka synnyttävät oikeuksia ennen niiden haltijan kuolemaa tai joilla lähtökohtaisesti järjestetään omaisuuden siirto perimyksen ulkopuolella.

38. Toiseksi täsmennän, että asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan g alakohdan lähteenä on perimykseen sovellettavasta laista tehty, Haagissa 1.8.1989 allekirjoitettu yleissopimus, ( 21 ) joka ei tullut voimaan, 1 artiklan 2 kohdan d alakohta. Kyseisen yleissopimuksen selitysmuistiossa ( 22 ) täsmennetään, että kyseisen 1 artiklan 2 kohdan d alakohdan ala on hyvin laaja ja se kattaa kaikki muut määräykset kuin kuolemanvaraismääräykset ja siinä suljetaan pois elävien kesken tehdyt oikeustoimet, jos omistusoikeus syntyy kuoleman hetkellä.

39. Kolmanneksi korostan asetuksen N:o 650/2012, jonka tarkoituksena on saattaa koko perimys yhden lain alaiseksi, soveltamisalan ulkopuolelle jättämisen osalta, että kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan g alakohtaa on tulkittava suppeasti, vaikka lahjat eivät jää kokonaan perintöä koskevan lain soveltamisen ulkopuolelle. ( 23 )

40. Näin ollen 1 artiklan 2 kohdan g alakohdassa tarkoitettuina lahjoina ei voida pitää kuolemanvaraislahjoja, joiden osalta määrätään oikeuden luovuttamisesta perittävän omaisuuteen kuuluvaan omaisuuteen ainoastaan tämän kuolinhetkellä lahjansaajan eduksi, sikäli kun tämä on elossa, ja määrätään näin perinnön siirtoa koskevat yksityiskohtaiset menettelysäännöt. Toisin sanottuna olennainen kriteeri on se, että määrätään lahjansaajan oikeuksista perittävän jäämistöön kuuluvaan omaisuuteen suhteessa muihin perillisiin ( 24 ) ennen perimyksen alkamista.

41. Näin ollen minun mielestäni silloin, kun lahjanantajan kuolema on edellytys kyseiselle oikeuden siirrolle eikä sen tosiasialliselle täytäntöönpanolle ( 25 ) ja kun lahja on seurausta sopimuspuolten välillä tehdystä sopimuksesta, jota ei voida peruuttaa ( 26 ) ja joka koskee kuolinhetkellä syntyviä omistusoikeuksia perittävän omaisuuden muodostavaan omaisuuteen, ( 27 ) kuolemanvaraislahjaa (tai toisin sanottuna kaikkia sopimuksia, jotka liittyvät omistusoikeuden siirtoon kuoleman varalta) voidaan pitää asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna perintösopimuksena, joka on itsenäinen käsite, ( 28 ) vaikka kyseinen sopimus ei koskisi koko perintöä ( 29 ) tai koskisi omaisuutta, joka ei ole lahjanantajan omistuksessa sopimuksen tekohetkellä.

42. Näin ollen on käsiteltävä kysymystä kuolemanvaraislahjoja koskevien säännöstöjen ja perintösopimusten moninaisuudesta, joka mainitaan perintösopimusten osalta asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 49 perustelukappaleessa ja jota korostetaan sekä osapuolten kirjallisissa huomautuksissa että oikeuskirjallisuudessa, ( 30 ) jotta taataan kyseisen asetuksen yhtenäinen soveltaminen.

43. Tältä osin olen samaa mieltä useiden kirjoittajien kanssa siitä, että oikeustoimen luokittelun on perustuttava perintösopimuksia sääntelevän lain soveltamiseen, kuten asetuksen N:o 650/2012 25 artiklassa säädetään. ( 31 )

44. Tämä tulkinta on yhteensopiva kyseisellä asetuksella tavoitellun päämäärän kanssa, joka on yhtäältä auttaa rajat ylittäviä vaikutuksia omaavien perimysten yhteydessä perillisiä ja testamentinsaajia, muita perinnönjättäjälle läheisiä henkilöitä sekä perimykseen liittyviä velkojia toteuttamaan oikeutensa sekä toisaalta mahdollistaa se, että unionin kansalaiset voivat valmistella perimyksensä. ( 32 )

45. Toisaalta oikeusvarmuuden vuoksi ja sen välttämiseksi, että perimys pirstoutuu, ( 33 ) asetuksessa N:o 650/2012 säädetään koko perittävän omaisuuden osalta perimystä koskevan lain yhtenäisyydestä, joka vaikuttaa tuomioistuinten toimivaltaan antaa ratkaisu koko perittävästä omaisuudesta, ( 34 ) säätämällä kyseisen asetuksen 21 artiklassa liittymästä sen jäsenvaltion lakiin, jossa kuolleella oli asuinpaikka kuolinhetkenä, tai kuolleen henkilön mainitun asetuksen 22 artiklan nojalla valitsemaan sen jäsenvaltion lakiin, jonka kansalainen kuollut oli.

46. Lisäksi sen varmistamiseksi, että kyseiset säännökset ovat mahdollisimman yhteensopivia asetuksen N:o 650/2012 tavoitteiden kanssa, unionin lainsäätäjä on säätänyt mukautuksia erityisesti perimykseen sovellettavan lainsäädännön yhtenäisyyden periaatteeseen. ( 35 ) Asia on näin, kuten Saksan hallitus korostaa vastauksissaan unionin tuomioistuimen kirjallisiin kysymyksiin, kyseisen asetuksen 25 artiklan osalta, jota on luettava sen johdanto-osan 49 perustelukappaleen valossa ja jossa määritetään samankaltaisin ilmaisuin kuin mainitun asetuksen 24 artiklassa, joka liittyy muihin kuolemanvaraismääräyksiin, että perintösopimukset ovat sen perintöön sovellettavan lain alaisia, joka on voimassa niiden tekopäivänä, jotta säilytetään kyseisten sopimusten mukainen perimyksen järjestely.

47. Näissä olosuhteissa katson – toisin kuin Espanjan hallitus – että kuolemanvaraislahjan luokittelu perintösopimukseksi ei ole omiaan johtamaan perimyksen pirstoutumiseen, vaan sillä taataan asianomaisille osapuolille tavoiteltu oikeusvarmuus perintöasiassa, jolla on rajat ylittäviä vaikutuksia, siirtämällä perittävään omaisuuteen kuuluvaa omaisuutta.

48. Päinvastaisesta tulkinnasta seuraisi, että soveltamisalan ulkopuolelle suljettaisiin muita toimia, joita tehdään yleisesti tarkoituksena suunnitella perinnön siirtoa ja joiden kohdalla nousee esiin samoja kysymyksiä, kuten puolison hyväksi annettu lahja tai ennakkoperintö. ( 36 )

49. Näin ollen suureen osaan merkittävistä perimyksen järjestämistä koskevista sopimuksista olisi sovellettava tapauskohtaisesti joko sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 17.6.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta N:o 593/2008 (Rooma I) ( 37 ) taikka kyseessä olevan valtion kansallisia sääntöjä tai yleissopimuksiin perustuvia sääntöjä, ( 38 ) jolloin vaarana olisi perimykseen sovellettavan lainsäädännön yhtenäisyyden periaatteen huomattava vahingoittaminen.

50. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa pääasian kohteena on sopimus, jolla järjestetään kiinteän omaisuuden omistusoikeuden siirto, jonka on sopimuksen mukaan tapahduttava kantajan isän kuolinhetkellä tietyin edellytyksin. ( 39 ) Mielestäni on niin, että jos kyseisellä sopimuksella on perintösopimuksen ominaispiirteet asetuksessa N:o 650/2012 tarkoitetulla tavalla, kyseisen luokittelun on tapahduttava perimykseen sovellettavan lainsäädännön mukaan, kuten olen ehdottanut. ( 40 )

51. Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että perintösopimuksen käsitteen alaan kuuluu elävien kesken tehty lahjasopimus, jonka nojalla omistusoikeus lahjanantajan perittävään omaisuuteen tai osaan siitä siirtyy lahjansaajalle vasta kyseisen lahjanantajan kuollessa.

B Toinen ennakkoratkaisukysymys

52. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko pääasiassa kyseessä olevassa sopimuksessa tehty Itävallan lakia koskeva lainvalinta ( 41 ) pätevä, kun otetaan huomioon asetuksen N:o 650/2012 siirtymäsäännökset, ja viittaa sen 83 artiklan 2 kohtaan. Siinä viitataan kyseisen asetuksen 22 artiklassa, jonka otsikko on ”Lainvalinta”, asetettuihin edellytyksiin.

53. Kuten komissio huomauttaa, asetuksen N:o 650/2012 22 artiklan saksankielisessä toisinnossa ei täsmennetä muiden kielitoisintojen tapaan, ( 42 ) että lainvalinta koskee perimystä kokonaisuudessaan.

54. Tältä osin on täsmennettävä, että unionin tuomioistuin on katsonut tuomiossa, joka annettiin hieman nyt käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisupyynnön saapumisen jälkeen, että 22 artiklan nojalla henkilö voi valita lain, jota sovelletaan ”hänen perimykseensä kokonaisuudessaan”, ja että mainitun asetuksen 83 artiklan 2 kohta koskee tapauksia, joissa perittävä on valinnut ”perimykseensä sovellettavan lain” ennen 17.8.2015. ( 43 )

55. Näin ollen katson komission tapaan, että unionin tuomioistuimen antama vastaus ei voi koskea kyseisen säännöksen tulkintaa, koska ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toteamuksista käy ilmi, että osapuolet ovat valinneet soveltavansa Itävallan oikeutta heidän välisiinsä oikeussuhteisiin eikä perimykseen kokonaisuudessaan.

56. Kuitenkin kun otetaan huomioon olosuhteet, joissa toinen ennakkoratkaisukysymys on esitetty, minusta vaikuttaa aiheelliselta täydentää siirtymäsäännöksiä koskevaa arviointiani toteamalla, että yhtäältä ennen 17.8.2015 tehty kuolemanvaraismääräys, jonka tehnyt lahjoittaja on kuollut kyseisen päivämäärän jälkeen, on pätevä asetuksen N:o 650/2012 83 artiklan 3 kohdan nojalla, jos luvun III ja täsmällisemmin 25 artiklan säännösten mukaan perintösopimukseen sovellettavan lain mukaiset edellytykset täyttyvät, tai jollei näin ole, mainitun asetuksen voimaantuloa edeltäneiden lainvalintasääntöjen mukaisesti.

57. Toisaalta on niin, kuten komissio huomauttaa, että nyt käsiteltävänä olevassa asiassa sillä toteamuksella, ettei asetuksen N:o 650/2012 83 artiklan 2 kohta tule sovellettavaksi, koska ei ole tehty koko perimystä koskevaa lainvalintaa, ( 44 ) eikä minun mielestäni kyseisen artiklan 4 kohta tule näin ollen sovellettavaksi, ( 45 ) on oltava vaikutusta asiaa käsittelevän tuomioistuimen toimivaltaan luokitella kyseessä olevaa sopimus. Koska kuollut ei nimittäin ole voinut valita kyseisen asetuksen nojalla Itävallan lakia, ei voida katsoa, että tämä olisi valittu perimykseen sovellettavaksi laiksi. ( 46 )

58. Näin ollen katson, ettei toiseen ennakkoratkaisukysymykseen ole tarpeen vastata.

V Ratkaisuehdotus

59. Ehdotan edellä esitetyn perusteella, että unionin tuomioistuin vastaa Oberster Gerichtshofin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että perintösopimuksen käsitteen alaan kuuluu elävien kesken tehty lahjasopimus, jonka nojalla omistusoikeus lahjanantajan perittävään omaisuuteen tai osaan siitä siirtyy lahjansaajalle vasta kyseisen lahjanantajan kuollessa.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) EUVL 2012, L 201, s. 107.

( 3 ) BGBl. I, 87/2015.

( 4 ) BGBl, 76/1871.

( 5 ) BGBl, 39/1955.

( 6 ) BGBl, 560/1985

( 7 ) Sama kysymys olisi voitu esittää myös silloin, jos olisi haettu eurooppalaista perintötodistusta, jonka nojalla kyseisessä todistuksessa mainittu perillinen, testamentinsaaja tai perintöön oikeutettu voi osoittaa asemansa ja perintöoikeutensa perittävän jäämistöön toisessa jäsenvaltiossa. Ks. tältä osin tuomio 1.3.2018, Mahnkopf (C-558/16, EU:C:2018:138, 36 ja 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 21.6.2018, Oberle (C-20/17, EU:C:2018:485, 45 kohta).

( 8 ) Ks. kansallisen menettelyn täytäntöönpanoa koskevien edellytysten osalta edellä 16 ja 17 kohta.

( 9 ) Ks. tuomio 16.7.2020, E. E. (Tuomioistuimen toimivalta ja perintöasioihin sovellettava laki) (C‑80/19, EU:C:2020:569, 34–36, 42 ja 43 kohta).

( 10 ) Ks. asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 18 perustelukappale ja 1 artiklan 2 kohdan l alakohta sekä tuomio 12.10.2017, Kubicka (C-218/16, EU:C:2017:755, 54 kohta).

( 11 ) Asia on näin ranskankielisessä toisinnossa. Espanjankielisessä toisinnossa käytetään kuitenkin käsitettä ”donaciones” kyseisen asetuksen 23 artiklan 2 kohdan i alakohdassa erona muihin kielitoisintoihin, erityisesti saksan-, englannin-, italian- ja romaniankielisiin. Täsmennän, että kyseisillä eroavaisuuksilla ei ole vaikutusta mainitun asetuksen säännösten tulkintaan nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.

( 12 ) Ks. tuomio 23.5.2019, WB (C-55/17, EU:C:2019:444, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 13 ) Kursivointi tässä.

( 14 ) Kursivointi tässä. Unionin tuomioistuin korosti kyseistä ilmaisua tuomiossa 1.3.2018, Mahnkopf (C-558/16, EU:C:2018:138, 34 kohta) ja tuomio 21.6.2018, Oberle (C-20/17, EU:C:2018:485, 30 kohta).

( 15 ) Ks. tältä osin Bonomi, A., ”Article 1. Champ d’application”, teoksessa Bonomi, A. ja Wautelet, P., Le droit européen des succession, Commentaire du règlement (UE) no 650/2012, du 4 juillet 2012, toinen painos, Bruylant, Bryssel, 2016, s. 73–139, erityisesti 2 kohta, s. 75, ja Looschelders, D., ”Artikel 3 EuErbVO”, teoksessa Hüßtege, R. ja Mansel, H.-P., Rom-Verordnungen, toinen painos, Nomos, Baden-Baden, 2015, s. 839 –847, erityisesti 8 kohta, s. 841 ja 842.

( 16 ) Mainitun asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa luetellaan tyhjentävästi sen soveltamisalaan kuulumattomat asiat erityisesti aviovarallisuusjärjestelmiin liittyvien kysymysten osalta, ks. tuomio 1.3.2018, Mahnkopf (C-558/16, EU:C:2018:138, 33 kohta).

( 17 ) Kursivointi tässä.

( 18 ) Ks. edellä 31 kohta.

( 19 ) Tältä osin Marie Goré huomauttaa, ettei ”perintösuunnittelua ole ajateltu sen koko laajuudessa (Goré, M., ”Les silences du règlement européen sur les successions internationales”, Droit et Patrimoine, Lamy, Pariisi, 2013, nro 224, s. 34–37, erityisesti s. 6).

( 20 ) Kursivointi tässä.

( 21 ) Saatavilla verkko-osoitteessa: https://www.hcch.net/fr/instruments/conventions/full-text/?cid=62. Asetukseen N:o 650/2012 lisättiin ilmaus ”esimerkiksi lahjana”. Ks. toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta tehdyn ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi (KOM(2009) 154 lopullinen), johdanto-osan 9 perustelukappale ja 1 artiklan 3 kohdan f alakohta, jotka parlamentti muotoili uudelleen kyseisestä ehdotuksesta 6.3.2012 antamassaan mietinnössä (A7-0045/2012) poissulkemisen sanamuodon osalta.

( 22 ) Ks. M. Donovanin ja W. M. Watersin selitysmuistio, joka on saatavilla verkko-osoitteessa: https://assets.hcch.net/docs/ed641835-352a-4fe0-a378-5bf4222086c8.pdf (41 ja 92 kohta, s. 542 ja 574).

( 23 ) Ks. asetuksen N:o 650/2012 23 artiklan 2 kohdan i alakohta.

( 24 ) Ks. analogisesti tuomio 1.3.2018, Mahnkopf (C-558/16, EU:C:2018:138, 40 kohta).

( 25 ) On tehtävä ero kuolemanvaraislahjojen ja sellaisten lahjojen välillä, joilla järjestetään oikeuksien siirto viipymättä mutta määrätään omaisuuden hallintaan saamisesta eri ajankohtana, joka voi olla lahjanantajan kuolinpäivä. Ks. vastaavasti Boulanger, D., ”Le renouvellement du traitement de l’anticipation successorale au travers du règlement (UE) du 4 juillet 2012”, La Semaine Juridique – Notariale et Immobilière, LexisNexis, Pariisi, nro 27, s. 39–44, erityisesti 15 kohta, s. 41. Huomautan tältä osin, että oikeudenkäyntiasiakirjojen ranskankielisessä toisinnossa olevan ilmaisun ”remise du bien” [omaisuuden luovutus] ei ole syytä aiheuttaa hämmennystä. Nimittäin minun ymmärtääkseni on syytä viitata ”Abstraktionsprinzipiin”, jonka nojalla kiinteistön luovutus kattaa omistusoikeuden siirron (esimerkiksi kauppakirjalla) ja omaisuuden fyysisen luovutuksen (kiinteistörekisteriin tehtävällä merkinnällä). Lahjanantajan eläessä tapahtuvan täytäntöönpanon ja hänen kuolinhetkellään tapahtuvan täytäntöönpanon välisestä erottelusta ks. Looschelders, D., ”Artikel 1 EuErbVO”, teoksessa Hüßtege, R. ja Mansel, H.-P., Rom-Verordnungen, mainittu edellä, s. 817–835, erityisesti 45 ja 46 kohta, s. 829 ja 830.

( 26 ) Ks. Bonomi, A., ”Article 25. Pacte successoral”, teoksessa Bonomi, A. ja Wautelet, P., Le droit européen des succession, Commentaire du règlement (UE) no 650/2012, du 4 juillet 2012, mainittu edellä, s. 429–449, erityisesti 13 kohta, s. 436; Pesendorfer, U., ”Art. 3 EuErbVO”, teoksessa Burgstaller, A., Neumayr, M., Geroldinger, A. ja Schmaranzer, G., Die EU-Erbrechtsverordnung, LexisNexis, Wien, 2016, s. 68–81, erityisesti 12 ja 17 kohta, s. 74–76 ja Dutta, A., ”Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen”, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, C.H. Beck, Munich, 2020, 8 kohta.

( 27 ) ks. Boulanger, D., mainittu edellä, 14 kohta, s. 41.

( 28 ) Ks. vastaavasti Bonomi, A., ”Article 3. Définitions”, teoksessa Bonomi, A. ja Wautelet, P., Le droit européen des succession, Commentaire du règlement (UE) no 650/2012, du 4 juillet 2012, mainittu edellä, s. 143–179, erityisesti 21 kohta, s. 155; Dutta, A., ”Art. 1 EuErbVO Anwendungsbereich”, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, mainittu edellä, 37 kohta ja ”Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen”, mainittu edellä, 10 kohta; Mankowski, P., ”Art 1 EuErbVO”, teoksessa Deixler-Hübner, A. ja Schauer, M., Kommentar zur EU-Erbrechtsverordnung (EuErbVO), toinen painos., Manz’sche Verlags- und Universitätsbuchhandlung, Wien, 2020, s. 16–66, erityisesti 79 kohta, s. 42 ja 43; Deixler-Hübner, A. ja Schauer, M., ”Art 3 EuErbVO”, teoksessa Deixler-Hübner, A. ja Schauer, M., Kommentar zur EU-Erbrechtsverordnung (EuErbVO), mainittu edellä, s. 70–94, erityisesti 14 kohta, s. 77 ja 78 ja Fontanellas Morell, J. M., ”Las donaciones mortis causa ante la reglementación comunitaria de la sucesiones”, Anuario Español de Derecho Internacional Privado, Iprolex, Madrid, Espanja, 2011, s. 465–484, erityisesti s. 481–483.

( 29 ) Tältä osin olen päinvastaisella kannalla kuin Espanjan hallitus mutta yhdyn muiden osapuolten arviointiin sen osalta, että asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa oleva perintösopimuksen käsite määritellään riittävän yleisin ilmaisuin, jotta se kattaa sopimuksen, joka koskee yksittäistä esinettä tai perittävän omaisuuden osaa. On riittävää, että noudatetaan saman artiklan 1 kohdan d alakohdasta, luettuna a alakohdassa olevan määritelmän kanssa, johtuvaa kuolemanvaraislahjoihin liittyvää yhteistä edellytystä eli omaisuuden omistusoikeuden siirto tapahtuu sopimusosapuolena olevan omistajan kuollessa.

( 30 ) Ks. Bonomi, A., ”Article 1. Champ d’application”, mainittu edellä, 51 ja 52 kohta sekä alaviitteissä mainitut kirjoittajat, s. 102–104.

( 31 ) Ks. Bonomi, A., ”Article 1. Champ d’application”, mainittu edellä, 53 kohta sekä 76 alaviitteessä mainitut kirjoittajat, s. 104. Ks. myös Dutta, A., ”Art. 25 EuErbVO Erbverträge”, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, mainittu edellä, 9 kohta. Yleisluontoisemmasta näkemyksestä, jonka mukaan on viitattava kuolemanvaraismääräykseen sovellettavaan lakiin, ks. Bonomi, A., ”Article 1. Champ d’application”, mainittu edellä, 53 kohta sekä 75 alaviitteessä mainitut kirjoittajat, s. 104. Vastaavasti ks. Köhler, A., ”Teil 1 EuErbVO, § 4 Internationales Privatrecht”, teoksessa Grierl, W., Köhler, A., Kroiß, L. ja Wilsch, H., Internationales Erbrecht: EuErbVO, IntErbRVG, DurchfVO, Länderberichte, kolmas painos, Nomos, Wien, 2020, s. 57–127, erityisesti 52 kohta, s. 70, ja 74 kohta, s. 78.

( 32 ) Ks. tuomio 12.10.2017, Kubicka (C-218/16, EU:C:2017:755, 56 kohta) ja tuomio 21.6.2018, Oberle (C-20/17, EU:C:2018:485, 49 kohta).

( 33 ) Ks. asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 37 perustelukappale sekä tuomio 12.10.2017, Kubicka (C-218/16, EU:C:2017:755, 44 ja 57 kohta) ja tuomio 21.6.2018, Oberle (C-20/17, EU:C:2018:485, 56 kohta).

( 34 ) Ks. tuomio 21.6.2018, Oberle (C-20/17, EU:C:2018:485, 55 kohta) ja tuomio 16.7.2020, E. E. (Tuomioistuimen toimivalta ja perintöasioihin sovellettava laki) (C-80/19, EU:C:2020:569, 41 kohta).

( 35 ) Ks. tuomioistuimen toimivaltaan perintöasioissa liittyvien säännösten osalta tuomio 16.7.2018, E. E. (Tuomioistuimen toimivalta ja perintöasioihin sovellettava laki) (C-80/19, EU:C:2020:569, 69 kohta). Unionin tuomioistuin katsoi, että ”perintöasioiden yhtenäisyyden periaate ei – – ole absoluuttinen”.

( 36 ) Ks. tältä osin Boulanger, D., mainittu edellä, 16 ja 17 kohta, s. 41. Ks. vastaavasti Saksan oikeudessa Dutta, A., ”Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen”, mainittu edellä, 11 kohta.

( 37 ) EUVL 2008, L 177, s. 6. Asetuksen N:o 593/2008 ja asetuksen N:o 650/2012 välillä voidaan havaita kaksi huomattavaa eroa, jotka koskeva liittymäsääntöjä, jotka pyritään nimenomaan sivuuttamaan jälkimmäisellä asetuksella. Yhtäältä asetuksen N:o 593/2008 3 artiklan mukaan lahjoituksen osapuolet voivat vapaasti valita sopimukseen sovellettavan lain. Toisaalta kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan on niin, että jollei sovellettavaa lakia ole valittu, kiinteistölahjoihin sovelletaan sen maan lakia, jossa kiinteistö sijaitsee. Lisäksi mainitun asetuksen 4 artiklan 2 kohdasta voidaan päätellä, että jollei sovellettavaa lakia ole valittu, kiinteistölahjoihin sovelletaan sen maan lakia, jossa on sopimuksen luonteenomaisesta suorituksesta vastaavan lahjanantajan asuinpaikka.

( 38 ) Asetuksen N:o 593/2008 1 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla perheoikeus ei kuulu sen soveltamisalaan. Ks. tältä osin yhteenveto artikkelissa Gaudemet-Tallon, H., ”Convention de Rome du 19 juin 1980 et règlement ’Rome I’ du 17 juin 2008. – Champ d’application. – Clauses générales”, JurisClasseur Droit international, LexisNexis, Pariisi, 2020, nide 552-11, 52 kohta.

( 39 ) Ks. edellä 19 kohta.

( 40 ) Ks. edellä 43 kohta.

( 41 ) Ks. edellä 19 kohdassa siteerattu sopimuksen f kohta.

( 42 ) Huomautan komission tapaan, että valitun lain ulottuvuutta täsmennetään englannin-, ranskan-, italian-, hollannin- ja puolankielisissä toisinnoissa ja että espanjankielisestä toisintoa, joka oli julkaisuhetkellä yhtä epäselvä kuin saksankielinen toisinto, on oikaistu seuraavasti: ”Jokainen henkilö voi valita, että hänen perimykseensä kokonaisuudessaan sovelletaan sen valtion lakia” (oikaisu EUVL 2019, L 243, s. 9).

( 43 ) Ks. tuomio 16.7.2020, E. E. (Tuomioistuimen toimivalta ja perintöasioihin sovellettava laki) (C‑80/19, EU:C:2020:569, 88 ja 92 kohta).

( 44 ) Ks. asetuksen N:o 650/2012 15 artikla, jonka otsikko on ”Toimivallan tutkiminen”. Ks. toimivaltaa koskevien sääntöjen ja sen vaikutuksen, joka niillä on ratkaisujen liikkuvuuteen, osalta tuomio 21.6.2018, Oberle (C-20/17, EU:C:2018:485, 37 ja 53–55 kohta) ja tuomio 16.7.2020, E. E. (Tuomioistuimen toimivalta ja perintöasioihin sovellettava laki) (C-80/19, EU:C:2020:569, 61 ja 62 kohta).

( 45 ) Ks. siirtymäsäännösten välisistä yhteyksistä ja siitä, miten ne liittyvät tuomioistuinten kansainväliseen toimivaltaan, julkisasiamies Campos Sánchez-Bordona ratkaisuehdotus asiassa E. E. (Tuomioistuimen toimivalta ja perintöasioihin sovellettava laki) (C-80/19, EU:C:2020:569, 101–104 ja 108–112 kohta).

( 46 ) Ks. tuomio 16.7.2020, E. E. (Tuomioistuimen toimivalta ja perintöasioihin sovellettava laki) (C‑80/19, EU:C:2020:569, 92 ja 93 kohta).