JULKISASIAMIES MAZÁKIN RATKAISUEHDOTUS – ASIA C‑360/09

PFLEIDERER

JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JAN MAZÁK

16 päivänä joulukuuta 2010 ( )

Asia C‑360/09

Pfleiderer AG

vastaan

Bundeskartellamt

(Amtsgericht Bonnin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Kilpailu – Kartelli – Siviilioikeudellinen vahingonkorvauskanne – Pyyntö saada tutustua leniency-hakemukseen ja tällaisten hakemusten esittäneiden tässä yhteydessä kansallisille kilpailuviranomaisille vapaaehtoisesti toimittamiin tietoihin ja asiakirjoihin – Mahdolliset kielteiset vaikutukset Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston (ECN) toimintaan ja kilpailuoikeuden julkiseen täytäntöönpanoon

I Johdanto

1. Tässä ennakkoratkaisupyynnössä kansallinen tuomioistuin pyytää selvennystä siihen, voiko kansallinen kilpailuviranomainen paljastaa kartellin jäsenten sille vapaaehtoisesti viranomaisen soveltaman sakoista vapautumista ja niiden alentamista (leniency) koskevan ohjelman yhteydessä toimittamia tietoja vahinkoa kärsineelle kolmannelle osapuolelle, jotta tämä voi valmistella kartellin aiheuttaman väitetyn vahingon johdosta vahingonkorvauskannetta, ja jos voi, niin missä määrin. Unionin tuomioistuinta pyydetään tarkastelemaan etenkin, voidaanko tällaisten tietojen paljastamisella heikentää Euroopan unionin kilpailuoikeuden tehokasta täytäntöönpanoa ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 11 ja 12 artiklassa säädettyä komission ja jäsenvaltioiden kansallisten kilpailuviranomaisten välistä yhteistyötä ja tietojenvaihtoa.( )

2. Mielestäni ennakkoratkaisupyyntö edellyttää etenkin, että unionin tuomioistuin punnitsee ja vertaa keskenään mahdollisesti ristiriidassa olevia etuja, jotka liittyvät yhtäältä sellaisten leniency-ohjelmien tehokkaaseen toimintaan, joiden tarkoituksena on laittomien kartellien paljastaminen, niistä rankaiseminen ja niiden muodostamisen estäminen SEUT 101 artiklan mukaisesti, ja toisaalta yksittäisten henkilöiden oikeuteen vaatia korvausta tällaisten kartellien johdosta kärsimästään vahingosta.

3. Nyt esillä olevassa asiassa unionin tuomioistuimen on siten arvioitava keskenään mahdollisesti ristiriidassa olevia etuja, jotka liittyvät SEUT 101 artiklan tehokkaaseen täytäntöönpanoon ja väitetysti vahinkoa kärsineen osapuolen mahdollisuuteen saada tietoa,( ) jota on tarkoitus käyttää todisteena kartellin jäsentä vastaan nostettavassa siviilioikeudellisessa vahingonkorvauskanteessa ja jonka avulla kyseinen osapuoli voi mahdollisesti turvata oikeutensa tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin SEUT 101 artiklan rikkomista koskevassa riita-asiassa. Tällaisissa tapauksissa perusoikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin taataan mielestäni Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja)( ) 47 artiklassa, sovellettuna yhdessä 51 artiklan 1 kohdan kanssa, sellaisena kuin sitä on tulkittu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus)( ) oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin koskevan 6 artiklan 1 kappaleen valossa, ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiaa koskevassa oikeuskäytännössä.

II Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys

4. Vuoden 2008 tammikuussa tehdyillä, tällä välin lainvoiman saaneilla sakkopäätöksillä Saksan liittotasavallan Bundeskartellamt (jäljempänä liittotasavallan kartellivirasto) määräsi muun muassa EY 81 artiklaan (nykyiseen SEUT 101 artiklaan) nojautuen yhteensä 62 000 000 euron suuruiset sakot kolmelle suurimmalle eurooppalaiselle laminointipaperin (puulevypintojen käsittelyyn soveltuva erikoispaperi) valmistajalle ja viidelle henkilökohtaisesti vastuussa olevalle henkilölle hintoja ja kapasiteettien jäädyttämistä koskevista sopimuksista. Päätökset perustuivat muun muassa tietoihin ja asiakirjoihin, jotka liittovaltion kartellivirasto oli saanut leniency-ohjelmansa perusteella.

5. Pfleiderer AG (jäljempänä Pfleiderer) on laminointipaperin ostaja ja yksi kolmesta maailman johtavasta puulevyjen, päällysteiden ja laminaattilattioiden valmistajista. Se on ilmoittanut hankkineensa vastaajina olevilta laminointipaperin valmistajilta kolmen viime vuoden aikana tavaraa yli 60 000 000 euron edestä. Valmistellaakseen siviilioikeudellista vahingonkorvauskannetta se pyysi 26.2.2008 päivätyllä kirjeellä liittovaltion kartellivirastolta oikeutta saada tutustua kaikkiin asiakirja-aineistoon kuuluviin asiakirjoihin, jotka koskevat kartellioikeuteen perustuvaa sakotusmenettelyä laminointipaperiasiassa.

6. Sen jälkeen, kun Pfleidererille oli toimitettu nämä kolme sakkopäätöstä, joista oli poistettu tunnistetiedot, ja luettelo etsinnässä saaduista todisteista, se vaati toisessa pyynnössä nimenomaisesti oikeutta saada tutustua myös leniency-hakemuksiin, näiden hakemusten tekijöiden vapaaehtoisesti toimittamiin asiakirjoihin sekä etsinnässä saatuihin todisteisiin. Liittotasavallan kartellivirasto ilmoitti Pfleidererille 14.10.2008 päivätyllä kirjeellä, että sen tarkoituksena oli hyväksyä pyyntö vain osittain ja rajoittaa oikeus tutustua asiakirjoihin koskemaan ainoastaan sellaista asiakirja-aineistoa, josta on poistettu liikesalaisuudet, sisäiset asiakirjat ja leniency-ohjelman( ) 22 kohdassa tarkoitetut asiakirjat.

7. Pfleiderer haki muutosta tähän päätökseen Amtsgericht Bonnissa (alioikeus).

8. Amtsgericht teki alun perin 3.2.2009 ratkaisun, jossa se hyväksyi olennaisilta osin Pfleidererin vaatimuksen. Amtsgericht totesi, että Saksan rikosprosessilain (Strafprozessordnung, jäljempänä StPO) 406 e §:n( ) mukaan, jossa säädetään vahinkoa kärsineen oikeudesta saada tutustua asiakirjoihin rikosoikeudellisessa menettelyssä ja jota sovelletaan analogisesti hallinnollisista rikkomuksista annetun liittotasavallan lain (Gesetz über Ordnungswidrigkeiten, jäljempänä OWiG) 46 §:n 1 momentin ja 46 §:n 3 momentin neljännen virkkeen viimeisen lauseen mukaisesti hallinnollisia rikkomuksia koskeviin menettelyihin, vahinkoa kärsineen osapuolen asianajaja voi saada oikeuden tutustua asiakirjoihin ja viranomaisten hallussa oleviin todisteisiin, jos hän voi osoittaa sen olevan hänen oikeutetun etunsa mukaista. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Pfleidereriä on pidettävä vahinkoa kärsineenä osapuolena, koska on oletettava, että se on kartellisopimusten johdosta maksanut ylihintaa kartelliin osallistuneilta yrityksiltä hankkimistaan tavaroista. Kyse on oikeutetusta edusta myös silloin, kun asianomainen henkilö pyrkii tutustumaan asiakirjoihin valmistellakseen siviilioikeudellista vahingonkorvauskannetta. Oikeus tutustua asiakirjoihin on myönnettävä myös niihin asiakirja-aineiston osiin, jotka leniency-hakija on antanut vapaaehtoisesti liittotasavallan kartelliviraston käyttöön ja jotka liittyvät näin ollen liittotasavallan kartelliviraston leniency-ohjelman 22 kohdassa tarkoitettuihin tietoihin. Asiakirjoihin tutustumista koskevaa oikeutta on rajoitettu siltä osin kuin on kyse liikesalaisuuksista ja sisäisistä asiakirjoista (eli liittovaltion kartelliviraston neuvottelumuistiinpanoista tai Euroopan kilpailuviranomaisten verkostossa (ECN) käydystä, työn jakamiseen liittyvästä kirjeenvaihdosta). Asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden ulottuvuus määräytyy keskenään ristiriidassa olevien etujen punnitsemisen perusteella, ja se rajoittuu vahingonkorvausvaatimusten perustelemisen kannalta välttämättömiin asiakirja-aineiston osiin.

9. Kyseessä olevaa ratkaisua vastustettiin, joten Amtsgericht Bonn päätti palauttaa asian takaisin siihen tilanteeseen, jossa se oli ennen riidanalaisen ratkaisun antamista. Amtsgericht Bonn haluaisi pitää kiinni lainsäädännön tulkinnastaan, mutta se katsoo, että aiotussa ratkaisussa todettaisiin implisiittisesti, että liittotasavallan kartelliviraston leniency-ohjelma on nykyisellään yhteensoveltumaton StPO:n 406 e §:n ja OWiG:n 46 §:n 1 momentin kanssa. Amtsgericht Bonn viittaa etenkin liittovaltion kartelliviraston leniency-ohjelman 22 kohtaan.

10. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo kuitenkin, että aiottu ratkaisu saattaisi olla ristiriidassa asetuksen N:o 1/2003 11 ja 12 artiklan ja EY 10 artiklan toisen kohdan (nykyisen SEU 4 artiklan 3 kohdan) kanssa, luettuna yhdessä EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohdan kanssa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että asetuksen N:o 1/2003 11 ja 12 artiklan mukaan komission ja jäsenvaltioiden kansallisten kilpailuviranomaisten on tehtävä tiivistä yhteistyötä ja välitettävä toisilleen tietoa, myös sellaista luottamuksellista tietoa, jota käytetään todisteena EY 81 ja 82 artiklan (nykyisen SEUT 101 ja 102 artiklan) täytäntöönpanoa koskevissa menettelyissä. Näiden säännösten tehokkuus ja toimivuus saattaisi edellyttää sitä, että vahinkoa kärsineiltä kolmansilta osapuolilta evätään Euroopan unionin kilpailuoikeuteen perustuvissa sakkomenettelyissä oikeus tutustua leniency-hakemuksiin ja tällaisen hakemuksen tehneiden vapaaehtoisesti toimittamiin asiakirjoihin. Jos liittovaltion kartellivirasto olisi velvollinen alentamaan tätä suojan tasoa antaakseen kolmansille osapuolille oikeuden tutustua leniency-hakemuksiin leniency-ohjelman 22 kohdan vastaisesti, tällä olisi kaksi vakavaa seurausta.

11. Ensinnäkään komissio ei antaisi liittotasavallan kartelliviraston käyttöön enää leniency-hakemuksiin perustuvia tietoja. Myöskään muut Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston jäsenet eivät enää välittäisi liittovaltion kartellivirastolle tällaisia tietoja siltä osin kuin muiden jäsenvaltioiden kansalliset kilpailuviranomaiset suojaavat tietojen luovuttamista ECN:n leniency-malliohjelmassa( ) tarkoitetulla tavalla kansallisten leniency-ohjelmiensa rajoissa. Sen lisäksi, että tällä olisi tuntuvia vaikutuksia yhteistyöhön Euroopan kilpailuviranomaisten verkostossa, töiden tehokas jakaminen verkoston sisällä ei myöskään olisi enää mahdollista. Verkoston koko toimintakyky tulisi kyseenalaiseksi.

12. Toiseksi olisi vaarana, että yritykset saattaisivat luopua yhteistyöstä leniency-ohjelman yhteydessä eikä kartelleja näin ollen ilmoitettaisi ja ne jäisivät paljastumatta, koska leniency-hakija pelkäisi, että sen vapaaehtoisesti toimittamia asiakirjoja ja tietoja voitaisiin käyttää siviilioikeudellisissa vahingonkorvauskanteissa suoraan sitä vastaan. Tällä tavoin leniency-hakija saattaisi joutua jopa huonompaan asemaan kuin sellaiset muut kartellin jäsenet, jotka eivät tee yhteistyötä kilpailuviranomaisten kanssa.

13. Edellä esitetyn perusteella Amtsgericht Bonn päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:

”Onko kartelleja koskevia yhteisön oikeuden säännöksiä – erityisesti asetuksen N:o 1/2003 11 ja 12 artiklaa sekä EY 10 artiklan toista kohtaa ja EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohtaa – tulkittava siten, että niille, joille on aiheutunut vahinkoa kartellista, ei siviilioikeudellisten vaatimusten esittämiseksi voida myöntää oikeutta saada tutustua sakoista vapautumista ja niiden alentamista koskeviin hakemuksiin eikä tällaisten hakemusten esittäneiden tässä yhteydessä vapaaehtoisesti antamiin tietoihin ja asiakirjoihin, jotka jäsenvaltion kilpailuviranomaiset ovat saaneet sakoista vapautumista ja niiden alentamista koskevan kansallisen ohjelman perusteella (muun muassa) EY 81 artiklan täytäntöön panemiseksi vireille pannun sakon määräämiseen mahdollisesti johtavan menettelyn yhteydessä?”

III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa

14. Pfleiderer, Felix Schoeller Holding GmbH & Co. KG, Technocell Dekor GmbH & Co. KG, Arjo Wiggins Deutschland GmbH sekä Belgian, Tšekin, Saksan, Alankomaiden, Kyproksen, Espanjan ja Italian hallitukset, komissio ja EFTAn valvontaviranomainen esittivät kirjallisia huomautuksia. Suullinen käsittely pidettiin 14.9.2010. Belgian, Kyproksen ja Alankomaiden hallitukset eivät esittäneet huomautuksia suullisessa käsittelyssä. Munksjö Paper GmbH esitti huomautuksia suullisessa käsittelyssä.

15. Pfleiderer katsoo, että pääasiassa on kyse yksinomaan Saksan prosessioikeuteen perustuvasta kansallisesta oikeusriidasta. Sen mukaan Amtsgericht Bonn katsoi perustellusti, että kieltäytyminen antamasta oikeutta tutustua kyseessä oleviin leniency-tietoihin liittotasavallan kartelliviraston leniency-ohjelman 22 kohdan perusteella oli ristiriidassa StPO:n 406 e §:n kanssa. Pfleidererin mukaan Amtsgericht Bonnin esittämään kysymykseen olisi vastattava kieltävästi, sillä unionin asiaa koskevat säännöt eivät ole riittävän yksityiskohtaisia ja muut mahdolliset tulkintavälineet, kuten ECN:n leniency-malliohjelma, ovat epätäsmällisiä, eivätkä ne ole oikeudellisesti velvoittavia.

16. Felix Schoeller Holding GmbH & Co. KG, Technocell Dekor GmbH & Co. KG, Arjo Wiggins Deutschland GmbH sekä Belgian, Tšekin, Saksan, Alankomaiden, Kyproksen, Espanjan ja Italian hallitukset katsovat pääasiallisesti, että osapuolille, joille on aiheutunut vahinkoa kartellin johdosta, ei pitäisi antaa siviilioikeudellisten vaatimusten esittämistä varten oikeutta tutustua leniency-hakemuksiin tai tällaisten hakemusten esittäneiden kansallisille kilpailuviranomaisille kansallisen leniency-ohjelman mukaisesti toimittamiin tietoihin ja asiakirjoihin muun muassa SEUT 101 artiklan mukaisesti vireille pannun sakon määräämiseen mahdollisesti johtavan menettelyn yhteydessä.

17. Komissio katsoo lähinnä, että olisi tehtävä ero yhtäältä sellaisten tietojen, jotka leniency-hakija on antanut vapaaehtoisesti kartellista ja osallisuudestaan kartellissa, jotka on laadittu toimitettaviksi nimenomaan kansallisen leniency-ohjelman yhteydessä( ) ja joita kutsutaan ”yrityslausunnoiksi”, ja toisaalta tällaisen hakemuksen esittäneen osapuolen toimittamien muiden olemassa olevien asiakirjojen välille. Komission mielestä niille, joille on aiheutunut vahinkoa kartellin johdosta, ei siviilioikeudellisten vaatimusten esittämiseksi pitäisi myöntää oikeutta tutustua yrityslausuntoihin, sillä leniency-hakija joutuisi siviilioikeudellisessa menettelyssä huonompaan asemaan kuin muut kartellin jäsenet, jolloin leniency-ohjelman tehokkuus kärsisi. Komission mukaan oikeutta tutustua muihin leniency-hakijan toimittamiin asiakirjoihin olisi arvioitava tapauskohtaisesti. Komissio kytkee asian käytäntöön, joka koskee sen hallussa olevien tietojen toimittamista kansainvälisille tuomioistuimille asetuksen N:o 1/2003 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti.( )

18. EFTAn valvontaviranomainen katsoo, että koska useimmat Euroopan unionissa käytössä olevat leniency-ohjelmat sisältävät suullisen käsittelyn( ), jonka tarkoituksena on suojata yrityslausuntoja paljastumiselta siviilioikeudellisissa vahingonkorvausmenettelyissä, sen enempää unionin kilpailuoikeuden tehokas soveltaminen kuin sen säännöksetkään eivät ole esteenä kansalliselle oikeudelle, jossa säädetään, että jäsenvaltio antaa salaista ja laitonta kartellia vastaan nostettavan siviilioikeudellisen vahingonkorvauskanteen mahdolliselle kantajalle oikeuden tutustua kansallisen kilpailuviranomaisen hallussa pitämiin leniency-asiakirjoihin.

IV Alustavat huomiot

19. Muutamia ennakkoratkaisupyynnöstä ilmeneviä pääasiaa koskevia merkityksellisiä seikkoja kannattaa mielestäni korostaa. Ensinnäkään oikeutta tutustua pääasiassa kyseessä oleviin tiettyihin tietoihin ei ole hakenut yleisöön kuuluva henkilö avoimuutta koskevien kansallisten sääntöjen perusteella. Ennakkoratkaisupyynnöstä käy sen sijaan ilmi, että Pfleidererillä on lähtökohtaisesti Saksan lainsäädännön mukaisia erityisiä menettelyllisiä oikeuksia, jotka koskevat tutustumista liittotasavallan kartelliviraston hallussa pitämiin kartellia koskeviin tietoihin, sillä Pfleidererin katsotaan olevan vahinkoa kärsinyt osapuoli, jolle oletetaan aiheutuneen vahinkoa kartellin johdosta ja jolla on oikeutettu etu saada tällainen oikeus siviilioikeudellisen vahingonkorvauskanteen laatimiseksi. Tällaisissa olosuhteissa kansallinen tuomioistuin myöntää tutustumisoikeuden StPO:n 406 e §:n nojalla, ei kuitenkaan Pfleidererille vaan sen asianajajalle. Siksi olisi epäasianmukaista soveltaa analogisesti avoimuutta ja asiakirjojen julkisuutta koskevia sääntöjä, sellaisina kuin niistä säädetään esimerkiksi Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1049/2001,( ) ja unionin tuomioistuimen asiaa koskevaa oikeuskäytäntöä, sillä näin voitaisiin rajoittaa perusteettomasti Pfleidererin kaltaisen vahinkoa väitetysti kärsineen osapuolen laajempaa oikeutta tutustua todisteisiin siviilioikeudellisen kanteen nostamiseksi tuomioistuimessa StPO:n 406 e §:n mukaisesti.

20. Toiseksi pääasiassa tarkastellun varsinaisen kilpailuoikeuden rikkomisen tutkinnan päätteeksi määrättiin muun muassa SEUT 101 artiklan mukainen sakkorangaistus, johon ei enää haeta muutosta. Tällaisessa tapauksessa oikeudella tutustua riidanalaisiin tietoihin ei voida vahingoittaa kyseisen rikkomisen tutkintaa tai vaikuttaa tutkinnan tulokseen. Nyt esillä oleva asia on siten erotettava asioista, joissa vahinkoa kärsinyt kolmas osapuoli hakee oikeutta tutustua kansallisen kilpailuviranomaisen hallussa oleviin tietoihin ennen kuin kyseinen viranomainen tekee päätöksen unionin kilpailuoikeuden mukaisesti. On kuitenkin pohdittava, voidaanko oikeudella saada tutustua kyseisenlaisiin tietoihin, eli leniency-ohjelman yhteydessä vapaaehtoisesti toimitettuihin tietoihin ja asiakirjoihin, vahingoittaa yleisesti SEUT 101 artiklan rikkomisen tutkintamenettelyä ja näin ollen haitata liittovaltion kartelliviraston ja muiden kansallisten kilpailuviranomaisten harjoittamaa kyseisten säännösten soveltamisen valvontaa niille asetuksen N:o 1/2003 nojalla annettujen toimivaltuuksien ja tehtävien mukaisesti.

21. Kolmanneksi Amtsgericht Bonnin esittämässä ennakkoratkaisukysymyksessä painotetaan oikeutta tutustua leniency-hakijan toimittamiin tietoihin ja asiakirjoihin. Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että Amtsgericht Bonnin mukaan tutustumisoikeutta on rajoitettu liikesalaisuuksien ja sisäisten asiakirjojen osalta.( ) Mikään ei viittaa siihen, että Amtsgericht Bonn haluaisi tarkistaa kyseistä ratkaisuaan. Siksi tarkastelen tässä ratkaisuehdotuksessa oikeutta tutustua leniency-hakijan toimittamiin tietoihin ja asiakirjoihin siltä pohjalta, etteivät ne sisällä liikesalaisuuksia tai ole sisäisiä asiakirjoja.

V Arviointi

22. Amtsgericht Bonn tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksessään muun muassa sitä, miten vahinkoa kärsineelle osapuolelle( ) myönnetty oikeus tutustua leniency-hakijan kansalliselle kilpailuviranomaiselle toimittamiin tietoihin voi vaikuttaa asetuksen N:o 1/2003 11 ja 12 artiklassa säädettyyn yhteistyöhön ja tietojenvaihtoon.

23. Asetuksen N:o 1/2003 voimaantulon johdosta sekä komissiolla että jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisilla( ) on toimivalta soveltaa SEUT 101 ja 102 artiklaa.( ) Komission ja jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten toimivallat soveltaa SEUT 101 ja 102 artiklaa eivät ole täysin yhteneviä, mutta ne ovat huomattavan päällekkäisiä, joten täytäntöönpanojärjestelmästä tehtiin hajautettu, rinnakkaisiin toimivaltuuksiin perustuva järjestelmä. Komissiolla on asetuksen N:o 1/2003 mukainen erityinen ja yksityiskohtainen toimivalta soveltaa SEUT 101 ja 102 artiklaa. Jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset ja erityisesti kansalliset tuomioistuimet( ) sitä vastoin soveltavat SEUT 101 ja 102 artiklaa laajalti kansallisen oikeusjärjestyksensä( ) mukaisesti menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteen nojalla edellyttäen, että ne noudattavat vastaavuus-( ) ja tehokkuusperiaatteita.( ) Katson, että jäsenvaltioiden on varmistettava alueillaan SEUT 101 ja 102 artiklan tehokas täytäntöönpano muun muassa SEU 4 artiklan 3 kohdan ja asetuksen N:o 1/2003( ) nojalla.( )

24. Jotta vältetään rinnakkaisten toimivaltojen soveltaminen mahdollisesti ristiriitoja aiheuttavalla tavalla, kansallisten kilpailuviranomaisten ja tuomioistuinten lähtökohtaisesti nauttimasta menettelyllisestä itsemääräämisoikeudesta huolimatta asetuksen N:o 1/2003 IV luvussa, jonka otsikko on ”Yhteistyö”, määritetään useita menettelysääntöjä, joilla varmistetaan, että rinnakkaisen toimivallan järjestelmä toimii koordinoidusti ja tehokkaasti. Komissio ja kansalliset kilpailuviranomaiset muodostavat tosiasiassa unionin kilpailusääntöjä läheisessä yhteistyössä soveltavien viranomaisten verkoston( ).( ) Etenkin tämän luvun perusteella Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston jäsenten välille perustettiin järjestelmä( ), jossa sovitaan muun muassa työn jakamisesta ja tehtävien siirtämisestä yhden tai useamman kilpailuviranomaisen sekä komission välillä ja unionin kilpailusääntöjen yhdenmukaisesta soveltamisesta. Kansallisten kilpailuviranomaisten on toimittava mielestäni niin, että varmistetaan niiden yhteistyötä koskevien velvoitteiden tosiasiallinen täyttyminen asetuksen N:o 1/2003 mukaisesti.

25. Koska asetuksessa N:o 1/2003 saati yhteistyötiedonannossa ei ole säännöksiä, jotka koskisivat kolmansien osapuolten oikeutta tutustua leniency-hakijan vapaaehtoisesti toimittamiin tietoihin,( ) ECN:n leniency-malliohjelman 30 kohdassa todetaan, että ”ohjelmassa annettavia suullisia lausuntoja voidaan vaihtaa [kilpailuviranomaisten] välillä asetuksen N:o 1/2003 12 artiklan mukaisesti ainoastaan silloin, kun [yhteistyötiedonannon] edellytykset täyttyvät ja edellyttäen että vastaanottavan [kilpailuviranomaisen] myöntämä suoja tietojen paljastumisen varalta vastaa luovuttavan [kilpailuviranomaisen] myöntämää suojaa”.( )

26. ECN:n leniency-malliohjelma ei ole velvoittava, vaan sillä pyritään yhdenmukaistamaan tosiasiallisesti tai ”pehmeästi” kansallisten kilpailuviranomaisten leniency-ohjelmia, jotta varmistetaan, että mahdolliset hakijat eivät jätä hakematta sakoista vapauttamista tai niiden alentamista ECN:n perusteella annettujen leniency-ohjelmien välisten erojen takia. ECN:n leniency-malliohjelmassa esitetään siten, minkälaista käsittelyä hakija voi odottaa ECN:n sääntelyn yhteydessä, kun kaikki ohjelmat on yhdenmukaistettu. Lisäksi ECN:n leniency-malliohjelmalla pyritään vähentämään päällekkäisiin hakemuksiin liittyvää kuormitusta. Vaikka tämä väline saati yhteistyötiedonannon ja yhteisen lausuman kaltaiset muut välineet eivät ole oikeudellisesti velvoittavia, niiden käytännön vaikutukset etenkin kansallisten kilpailuviranomaisten ja komission toimiin ovat huomattavat. Siksi on valitettavaa, että ECN:n leniency-malliohjelman ja yhteisen lausuman kaltaisia asiakirjoja ei julkaista Euroopan unionin virallisessa lehdessä avoimuuden edistämiseksi ja niiden välittämiseksi jälkipolville.

27. Katson etenkin ECN:n leniency-malliohjelman 30 kohdan valossa ja koska Euroopan unionin oikeudessa ei ole asiaa koskevia säännöksiä, että kansallisten kilpailuviranomaisten soveltamat erilaiset vaatimukset, jotka koskevat leniency-hakijoiden vapaaehtoisesti toimittamien tietojen luovuttamista kolmansille osapuolille, voivat vaikuttaa asetuksen N:o 1/2003 yhteistyösäännöksiin.

28. Unionin tuomioistuimessa esitetyn asiakirja-aineiston perusteella vaikuttaa siltä, että Ruotsin kilpailuviranomainen on tehnyt yhteistyötä liittotasavallan kartelliviraston kanssa kyseessä olevan rikkomisen tutkinnassa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on vielä varmistettava. Mikään ei kuitenkaan viittaa siihen, että liittotasavallan kartelliviraston lisäksi jokin toinen kansallinen kilpailuviranomainen olisi toimivaltainen soveltamaan SEUT 101 artiklaa kyseessä olevan kartellin tapauksessa, mikä voisi johtaa eri viranomaisten päällekkäisiin menettelyihin ja asioiden siirtämiseen asetuksen N:o 1/2003 11 artiklan mukaisesti.( ) Kansallisten kilpailuviranomaisten menettelyt voivat olla alttiita päällekkäisyyksille tapauksissa, joissa kartellin jäsenet hakevat sakoista vapautumista tai niiden alentamista, ja koska unionin oikeudessa ei ole säädetty keskitetystä leniency menettelystä eikä unionissa ole käytössä täysin yhtenäistä leniency-ohjelmaa,( ) kartellin jäsenet voivat katsoa tarpeelliseksi tehdä hakemuksen kaikille viranomaisille, joilla on toimivalta soveltaa SEUT 101 artiklaa kyseessä olevan rikkomisen yhteydessä, mutta pääasiaan ei siis näyttäisi liittyvän tällaisia olosuhteita. Korostan myös sitä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittasi ennakkoratkaisupyynnössään nimenomaisesti siihen, ettei Pfleiderer hae oikeutta tutustua liittotasavallan kartelliviraston hallussa oleviin tietoihin tai asiakirjoihin, jotka on toimitettu tälle asetuksen N:o 1/2003 12 artiklan mukaisesti.( )

29. Vaikuttaa siis siltä, etteivät asetuksen N:o 1/2003 11 ja 12 artikla ole merkityksellisiä nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ja että, kuten komissio on esittänyt huomautuksissaan,( ) kyseisiin säännöksiin viittaava ennakkoratkaisukysymyksen osa on hypoteettinen.( ) Koska ennakkoratkaisupyynnössä ei ole esitetty minkäänlaisia konkreettisia tosiseikkoja asetuksen No 1/2003 IV luvun mukaisesta yhteistyöstä, mielestäni unionin tuomioistuimen olisi kyseenalaista lausua tästä seikasta nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.

30. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy myös, voidaanko kansallisen kilpailuviranomaisen aikeella myöntää vahinkoa kärsineelle osapuolelle, joka aikoo nostaa vahingonkorvauskanteen, oikeus tutustua tietoihin ja asiakirjoihin, jotka leniency-hakija on toimittanut vapaaehtoisesti kyseessä oleville viranomaisille, vaarantaa tulevaisuudessa se, että kyseinen viranomainen panee SEUT 101 artiklan tehokkaasti täytäntöön.

31. On selvää, että sekä komissiolla että jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisilla on tärkeä tehtävä SEUT 101 artiklan täytäntöönpanossa laittomia kartelleja koskevissa asioissa. Kun otetaan huomioon SEUT 101 artiklassa kiellettyjen kartellien salainen luonne, tällaisten rikkomisten, jotka ovat usein kaikkein vakavimpia kilpailuoikeuden rikkomisia( ) kilpailun rakenteeseen kohdistuvien haitallisten vaikutustensa takia, tosiasiallinen havaitseminen ja tutkiminen ja siten lopulta niiden kieltäminen ja niistä rankaiseminen on osoittautunut vaikeaksi sekä komissiolle että kansallisille kilpailuviranomaisille.( ) Katson, että komissio on hyötysyistä( ) soveltanut vuodesta 1996 alkaen, jolloin se antoi leniency-tiedonannon,( ) leniency-ohjelmaa, jolla se palkitsee kartellin jäseniä yhteistyöstä, jonka ansiosta paljastetaan kartellit ja langetetaan niistä seuraamukset joko vapauttamalla kyseiset jäsenet sakoista tai alentamalla sakkoja. Komission vuonna 2006 hyväksymästä leniency-tiedonannosta( ) käy ilmi, että komissio katsoo, että ”kuluttajien ja kansalaisten etu on salaisten kartellien paljastamisessa ja niistä rankaisemisessa tärkeämpää kuin niiden yritysten sakottaminen, jotka tekevät komissiolle mahdolliseksi tällaisten menettelytapojen paljastamisen ja kieltämisen. – – Komissio katsoo, että yrityksen yhteistyö kartellin paljastamiseksi on arvokasta”.( ) Katson, että tällaisesta ohjelmasta on muutakin hyötyä kuin se, että yksittäiset rikkomiset paljastetaan ja niistä langetetaan seuraamukset, koska se synnyttää kartellin mahdollisten jäsenten keskuudessa yleisen epävarmuuden ilmapiirin, joka voi ehkäistä kartellien syntymistä käytännössä.

32. Leniency-tiedonannossa esitetään siten avoimesti säännöt ja menettelyt, joiden avulla leniency-hakijat voivat ennakoida, minkälaisen kohtelun ne saavat komissiolta. Mielestäni tällainen avoimuus ja ennustettavuus on välttämätöntä, jotta komission leniency-ohjelma toimisi tehokkaasti, sillä komission kohteluun liittyvä epävarmuus voi saada mahdolliset hakijat luopumaan hakemuksen tekemisestä. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että yrityksen yhteistyö komission kanssa voi oikeuttaa leniency-tiedonannon mukaiseen sakkojen alentamiseen, jos sen ansiosta komission on tosiasiassa mahdollista suorittaa tehtävänsä, jossa on kyse kilpailusääntöjen rikkomisen toteamisesta ja siitä, että tämä rikkominen saadaan loppumaan.( ) Yritys, joka harjoittaa yhteistyötä komission kanssa leniency-tiedonannon ehtojen mukaisesti, voi perustellusti odottaa, että sen sakkoja alennetaan tietyn prosenttimäärän verran.( ) Komissio ei myöskään lähtökohtaisesti myönnä oikeutta tutustua leniency-hakijan toimittamaan yrityslausuntoon sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan tiedonantonsa mukaisesti.( ) Komissio hyväksyy myös tällaisten yrityslausuntojen( ) esittämisen suullisesti.( ) Leniency-tiedonannossa ei kuitenkaan evätä kolmansilta osapuolilta oikeutta tutustua leniency-hakijan kyseisen tiedonannon mukaisesti toimittamiin olemassa oleviin asiakirjoihin.( )

33. Unionin oikeudessa ei nimenomaisesti velvoiteta kansallisia kilpailuviranomaisia soveltamaan leniency-ohjelmaa SEUT 101 artiklan vastaisiin kartelleihin, eikä Euroopan unionin oikeudessa säädetä oikeudesta tutustua tällaisten viranomaisten leniency-asiakirjoihin. Vaikka unionin oikeudessa jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisille ei ole asetettu nimenomaista velvoitetta soveltaa leniency-ohjelmaa laittomia kartelleja koskevissa asioissa ja vaikka jäsenvaltioilla on tältä osin menettelyllinen itsemääräämisoikeus, unionin tuomioistuimessa esitetystä asiakirja-aineistosta ilmenee, että selvä valtaosa 27 jäsenvaltion kansallisista kilpailuviranomaisista, liittotasavallan kartellivirasto mukaan luettuna, soveltaa tällä hetkellä jonkinlaista leniency-ohjelmaa. Ennakkoratkaisupyynnössä todetaan, että liittotasavallan kartelliviraston leniency-ohjelma perustuu ECN:n leniency-malliohjelmaan. Koska liittotasavallan kartellivirasto on päättänyt soveltaa aktiivisesti leniency-ohjelmaa, ja mikäli ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin vahvistaa tämän, vaikuttaa mielestäni siltä, että kyseessä oleva kansallinen kilpailuviranomainen on katsonut tällaisen ohjelman olevan välttämätön, jotta se voi panna muun muassa SEUT 101 artiklan tehokkaasti täytäntöön.( ) Amtsgericht Bonn totesi ennakkoratkaisupyynnössä, että ”vuonna 2000 käyttöön otettu liittotasavallan kartelliviraston leniency-ohjelma osoittaa, että kyse on hyvin tehokkaasta keinosta torjua kartelleja. Vuosien 2001 ja 2008 välisenä aikana jätettiin yhteensä 210 leniency-hakemusta, joissa oli kyse 69:stä eri menettelystä.”( )

34. Jos jäsenvaltion kilpailuviranomaiset soveltavat leniency-ohjelmaa SEUT 101 artiklan tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi, jäsenvaltion on mielestäni varmistettava ohjelman tehokas käyttöönotto ja toiminta riippumatta kyseisen jäsenvaltion menettelyllisestä itsemääräämisoikeudesta kyseessä olevan säännöksen täytäntöönpanossa.

35. Leniency-ohjelmien ja siviilioikeudellisten vahingonkorvauskanteiden välisen vuorovaikutuksen osalta leniency-tiedonannossa esitetään ennakoivasti, miten komissio käyttää harkintavaltaansa määrätessään sakkoja yhteistyötä tekeville kartellin jäsenille, ja siinä todetaan erikseen, että tiedonannon mukainen yhteistyö ei suojaa kartellin jäseniä SEUT 101 artiklan rikkomiseen osallistumisesta aiheutuvilta siviilioikeudellisilta seuraamuksilta.( ) Lisäksi liittotasavallan kartelliviraston leniency-ohjelman 24 kohdassa säädetään, että ”tällä tiedonannolla ei ole vaikutusta kilpailuoikeuden yksityisoikeudelliseen täytäntöönpanoon”.( )

36. Unionin tuomioistuin on korostanut selvästi vahinkoa kärsineiden henkilöiden oikeutta nostaa SEUT 101 ja 102 artiklan rikkomisesta johtuva vahingonkorvauskanne. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti SEUT 101 ja 102 artiklalla on välittömiä oikeusvaikutuksia yksityisten välisissä suhteissa ja niillä perustetaan yksityisille oikeussubjekteille oikeuksia,( ) joita kansallisten tuomioistuinten on suojeltava.( ) Unionissa ei ole yhdenmukaistettu SEUT 101 ja 102 artiklan rikkomisesta johtuviin vahingonkorvauskanteisiin sovellettavia sääntöjä, mutta yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että SEUT 101 artiklan täysi tehokkuus ja erityisesti SEUT 101 artiklan 1 kohdassa esitetyn kiellon tehokas vaikutus vaarantuisivat, jos kaikki henkilöt eivät voisi vaatia sellaisen vahingon korvaamista, joka on aiheutunut kilpailua rajoittavasta tai vääristävästä sopimuksesta tai menettelytavasta.( ) Tästä seuraa, että jokainen voi vaatia aiheutuneen vahingon korvaamista, jos tämän vahingon ja SEUT 101 artiklassa kielletyn yhteistoimintajärjestelyn tai menettelytavan välillä on syy-yhteys.( ) Yhteisöjen tuomioistuin korosti vahingonkorvauskanteiden ennaltaehkäisevää vaikutusta myös asiassa Courage ja Crehan. Yhteisöjen tuomioistuin totesi tältä osin, että tällainen oikeus vahvistaa yhteisön kilpailusääntöjen operatiivista luonnetta ja tekee kilpailua rajoittavien tai vääristävien, usein peiteltyjen sopimusten tai menettelytapojen käytöstä vähemmän houkuttelevaa. Tältä osin kansallisissa tuomioistuimissa vireillä olevat vahingonkorvauskanteet edistävät huomattavasti toimivan kilpailun ylläpitämistä yhteisössä.( )

37. Mielestäni se, että kansallinen kilpailuviranomainen paljastaa vahinkoa kärsineelle kolmannelle osapuolelle kartellin jäsenten sille leniency-ohjelman yhteydessä vapaaehtoisesti toimittamaa tietoa, voisi lähtökohtaisesti auttaa vahinkoa kärsinyttä kolmatta osapuolta valmistelemaan SEUT 101 artiklan rikkomisesta johtuvaa vahingonkorvauskannetta kansallisessa tuomioistuimessa kartellin aiheuttaman väitetyn vahingon osalta.( ) Sen lisäksi, että kanteen ansiosta voidaan määrittää vahinkoa kärsineen osapuolen vahingonkorvausoikeus, sillä voidaan myös varmistaa SEUT 101 artiklan soveltaminen.( ) Siksi katson, että vaikka kansallinen kilpailuviranomainen ei ole osallisena vahingonkorvauskanteessa, sen ei tulisi muista kuin erittäin tärkeistä ja perustelluista julkisista tai yksityisistä syistä evätä väitetysti vahinkoa kärsineeltä osapuolelta( ) oikeus tutustua sen hallussa oleviin asiakirjoihin, joita voidaan käyttää todisteena, jotta autetaan viimeksi mainittua nostamaan kartellin jäsentä vastaan SEUT 101 artiklan rikkomisesta johtuva siviilioikeudellinen vahingonkorvauskanne, sillä tutustumisoikeuden epäämisellä voidaan tosiasiallisesti loukata ja heikentää sitä kyseisen osapuolen perusoikeutta oikeussuojakeinoihin, joka on taattu SEUT 101 artiklassa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa,( ) luettuna yhdessä 51 artiklan kanssa, sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohdassa. Näin ollen on välttämätöntä tutkia, voivatko kansalliset kilpailuviranomaiset kieltäytyä perustellusti paljastamasta leniency-hakijan toimittamia tietoa ja asiakirjoja, ja jos voivat, minkälaisissa olosuhteissa.

38. Katson, että se, että kansalliset kilpailuviranomaiset paljastavat tällaisissa olosuhteissa kaikki leniency-hakijan niille toimittamat tiedot ja asiakirjat, voisi heikentää merkittävästi kyseisten viranomaisten leniency-ohjelman houkuttelevuutta ja siten sen tehokkuutta, sillä mahdolliset hakijat voivat kokea joutuvansa siviilioikeudellisissa vahingonkorvauskanteissa huonompaan asemaan kuin sellaiset kartellin jäsenet, jotka eivät hae sakoista vapauttamista ja niiden lieventämistä, koska niitä vaaditaan( ) esittämään viranomaisille lausuntoja ja todisteita niitä itseään vastaan. Vaikka voi olla, että mahdollinen leniency-hakija vapautetaan sakoista tai hänen sakkoaan alennetaan, hakija voi näin ollen kokea, ettei tämä hyöty ole yhtä merkittävä kuin vahingonkorvauskanteen kasvanut riski, jos leniency-asiakirja-aineistoon on mahdollista tutustua, etenkin sellaisissa tapauksissa, joissa kartellin jäsenet ovat kansallisten siviiliprosessioikeuden säännösten mukaan yhteisesti vastuussa asiasta. Kartellin jäsen voi siksi luopua kokonaan leniency-hakemuksen tekemisestä tai se voi olla haluton tekemään yhteistyötä kilpailuviranomaisten kanssa leniency-menettelyn yhteydessä.( )

39. Siksi on nähtävissä ilmeinen jännite yhtäältä kansallisten kilpailuviranomaisen soveltaman leniency-ohjelman tehokkaan toiminnan ja siten kilpailuoikeuden julkisen täytäntöönpanon ja toisaalta kolmannelle osapuolelle SEUT 101 artiklaan perustuvan vahingonkorvauskanteen nostamista varten annettavan, leniency-hakijan( ) toimittamiin tietoihin tutustumista koskevan oikeuden välillä.

40. Katson, ettei asetuksessa N:o 1/2003 eikä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä ole vahvistettu oikeudellista arvojärjestystä tai ensisijaisuusjärjestystä( ) unionin kilpailulainsäädännön julkisen täytäntöönpanon ja yksityisten vahingonkorvauskanteiden välillä. Koska oikeudellista arvojärjestystä ei ole vahvistettu, komissiolla ja kansallisilla kilpailuviranomaisilla on mielestäni tällä hetkellä paljon suurempi merkitys SEUT 101 ja 102 artiklan noudattamisen varmistamisessa kuin yksityisillä vahingonkorvauskanteilla. Yksityisten vahingonkorvauskanteiden merkitys on tässä mielessä niin vähäinen, että epäröin käyttää yleisesti ilmaisua ”yksityinen täytäntöönpano”.( )

41. Lisäksi katson, että kyseinen jännite on pikemminkin näennäinen kuin todellinen, sillä sen lisäksi, että tehokkaat leniency-ohjelmat ovat yleisen edun mukaisia, koska niiden avulla paljastetaan salaiset kartellit ja langetetaan niistä seuraamukset, tällaiset ohjelmat ovat hyödyllisiä myös tällaisten kartellien johdosta vahinkoa kärsineille yksityisille tahoille.( ) Ensinnäkin on niin, että jos käytössä ei ole tehokkaita leniency-ohjelmia, monet kartellit eivät ehkä koskaan paljastu, ja siksi niiden yleisiin ja tiettyihin yksityisiin tahoihin kohdistuviin kielteisiin kilpailuvaikutuksiin ei tiedetä puuttua. Toiseksi on niin, että jos kansalliset kilpailuviranomaiset paljastavat ja tutkivat tällaisia kartelleja leniency-hakemusten perusteella, ne voivat päättää vaatia rikkomisen lopettamista ja määrätä kansallisessa lainsäädännössä säädettyjä seuraamuksia.( ) Tällaiset päätökset voivat puolestaan auttaa kartellien johdosta vahinkoa kärsineitä kolmansia osapuolia nostamaan siviilioikeudellisia vahingonkorvauskanteita. Koska asetuksessa N:o 1/2003 ei säädetä, minkälainen painoarvo kansallisten kilpailuviranomaisten päätöksille on annettava( ) kyseisen asetuksen 16 artiklan 1 kohdan mukaisissa kansallisten tuomioistuinten ratkaisuissa,( ) katson, että kansallisten tuomioistuinten olisi pidettävä tällaisia päätöksiä vähintäänkin vahvistavana aineistona.( ) Myös sellaisilla lainkäyttöalueilla, joilla riita-asian osapuoli ei voi lainkaan käyttää kansallisen kilpailuviranomaisen lopullista päätöstä näyttönä kansallisissa tuomioistuimissa vaan sen on todistettava kaikilta osin muun muassa SEUT 101 artiklan rikkominen, tällainen päätös on mielestäni hyvä lähtökohta kanteen laatimiselle varsinkin, koska päätöksessä todennäköisesti selvennetään yksityiskohtaisesti kyseessä olevan kartellin toimintaa ja SEUT 101 artiklan rikkomisen luonnetta.

42. Siksi katson, että niin julkisten kuin yksityistenkin etujen suojeleminen kartelleja paljastettaessa ja niistä rangaistaessa edellyttää, että kansallisten kilpailuviranomaisten leniency-ohjelmat säilytetään mahdollisimman houkuttelevina rajoittamatta kuitenkaan tarpeettomasti riita-asian osapuolen oikeutta saada tietoa ja lopulta käyttää tehokkaita oikeussuojakeinoja.

43. Pääasiassa kyseessä olevassa tapauksessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole ilmoittanut ennakkoratkaisupyynnössään leniency-hakijoiiden toimittamien tietojen ja asiakirjojen yksityiskohtaista luonnetta. Kun otetaan huomioon, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on kuitenkin todennut, että liittotasavallan kartelliviraston leniency-ohjelma perustuu ECN:n leniency-malliohjelmaan, ehdotan, että tässä asiayhteydessä tarkastellaan oikeutta tutustua leniency-hakijoiden toimittamiin vapaaehtoisiin lausuntoihin ja yrityslausuntoihin,( ) joita voidaan käyttää niitä itseään vastaan, sekä olemassa oleviin asiakirjoihin.

44. Mielestäni sellaisten lausuntojen( ) sisällön paljastaminen riita-asian osapuolille leniency-menettelyn yhteydessä ja tällaista menettelyä varten, joita leniency-hakijat ovat esittäneet vapaaehtoisesti ja joita voidaan käyttää niitä itseään vastaan( ) ja joissa hakijat tunnustavat tosiasiallisesti kilpailuviranomaisille osallistuneensa SEUT 101 artiklan rikkomiseen ja kuvaavat rikkomista, voi vähentää merkittävästi kansallisen kilpailuviranomaisen leniency-ohjelman houkuttelevuutta ja siten sen tehokkuutta.( ) Tämä voi puolestaan heikentää kansallisten kilpailuviranomaisten mahdollisuuksia SEUT 101 artiklan tehokkaaseen täytäntöönpanoon ja lopulta riita-asian osapuolten oikeutta saada tehokasta oikeussuojaa. Vaikka tällaisen tutustumisoikeuden epääminen voi siten haitata tai jossain määrin vaikeuttaa väitetysti vahinkoa kärsinyttä osapuolta käyttämästä perusoikeuttaan saada tehokasta oikeussuojaa, katson, että tähän oikeuteen puuttuminen on perusteltavissa laillisella tavoitteella varmistaa, että kansalliset kilpailuviranomaiset panevat SEUT 101 artiklan tehokkaasti täytäntöön, ja etenkin turvata yksityiset edut kartelleja paljastamalla ja määräämällä niistä seuraamuksia.

45. Edellyttäen, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin vahvistaa tämän, vaikuttaa lisäksi siltä,( ) että leniency-hakijat voivat liittotasavallan kartelliviraston asiaa koskevan harkintavallan mukaan luottaa perustellusti siihen, ettei niiden vapaaehtoisesti esittämiä lausuntoja, joita voidaan käyttää niitä itseään vastaan, paljasteta. Katson, että vaikka perusoikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin on kunnioitettava mahdollisimman laajasti, leniency-hakija voi perustellusti luottaa siihen, ettei tällaisia lausuntoja, joita voidaan käyttää niitä vastaan, paljasteta.

46. Siksi katson, ettei leniency-hakijan vapaaehtoisesti esittämiin lausuntoihin, joita voidaan käyttää sitä itseään vastaan, pidä lähtökohtaisesti( ) myöntää tutustumisoikeutta.

47. Lukuun ottamatta tällaisia lausuntoja, joita voidaan käyttää lausunnon esittäjää vastaan, Pfleidererin kaltaisilla väitetysti vahinkoa kärsineillä osapuolilla olisi oltava oikeus tutustua kaikkiin muihin leniency-hakijan tällaisen menettelyn yhteydessä toimittamiin olemassa oleviin asiakirjoihin,( ) joiden avulla kyseiset osapuolet voivat siviilioikeudellisten vaatimusten esittämiseksi osoittaa SEUT 101 artiklan vastaisen lainvastaisen toiminnan olemassaolon,( ) kyseisille osapuolille aiheutuneet vahingot ja syy-yhteyden vahingon ja lainvastaisen toiminnan välillä.( ) Kyseessä olevat asiakirjat eivät nimittäin ole leniency-menettelyn tuotos, sillä toisin kuin edellä mainitut yrityslausunnot, joita voidaan käyttää hakijaa vastaan, ne ovat olemassa kyseisestä menettelystä riippumatta, ja ne voivat ainakin teoriassa paljastua muussa yhteydessä. En näe mitään pakottavaa syytä sille, miksi olisi evättävä oikeus tutustua tällaisiin asiakirjoihin, joita on nimenomaisesti tarkoitus käyttää vahingonkorvauskanteissa ja joista voi olla apua niissä. Olisi tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden vastaista, jos kansalliset kilpailuviranomaiset pystyisivät epäämään oikeuden tutustua tällaisiin asiakirjoihin pääasian kaltaisissa olosuhteissa.

VI Ratkaisuehdotus

48. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Amtsgericht Bonnin (Saksa) esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:

Jos kansalliset kilpailuviranomaiset soveltavat sakoista vapautumista ja niiden alentamista (leniency) koskevaa ohjelmaa varmistaakseen SEUT 101 artiklan tehokkaan soveltamisen, kartellin johdosta vahinkoa kärsineille osapuolille ei pidä antaa siviilioikeudellisen vahingonkorvauskanteen nostamiseksi oikeutta tutustua leniency-hakijoiden vapaaehtoisesti toimittamiin lausuntoihin, joita voidaan käyttää niitä itseään vastaan ja joissa hakijat myöntävät tosiasiallisesti viranomaisille osallistuneensa SEUT 101 artiklan rikkomiseen ja kuvaavat kyseistä rikkomista, koska tämä voisi vähentää merkittävästi viranomaisten leniency-ohjelman houkuttelevuutta ja siten sen tehokkuutta ja heikentää viranomaisten mahdollisuuksia panna SEUT 101 artikla tehokkaasti täytäntöön. Vaikka tutustumisoikeuden epääminen voi haitata tai jossain määrin estää väitetysti vahinkoa kärsinyttä osapuolta käyttämästä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa, luettuna yhdessä sen 51 artiklan 1 kohdan kanssa, taattua perusoikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, näihin oikeuksiin puuttuminen on perusteltavissa laillisella tavoitteella varmistaa, että kansalliset kilpailuviranomaiset panevat SEUT 101 artiklan tehokkaasti täytäntöön, ja turvata yksityiset edut paljastamalla kartellit ja määräämällä niistä seuraamuksia.

Olisi vastoin Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa, luettuna yhdessä sen 51 artiklan 1 kohdan kanssa, taattua perusoikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, jos kansalliset kilpailuviranomaiset epäisivät oikeuden tutustua leniency-hakijan leniency-menettelyn yhteydessä toimittamiin muihin olemassa oleviin asiakirjoihin, joiden avulla kartellin johdosta väitetysti vahinkoa kärsineet osapuolet voivat siviilioikeudellisten vahingonkorvausvaatimusten esittämiseksi osoittaa SEUT 101 artiklan vastaisen lainvastaisen toiminnan olemassaolon, kyseisille osapuolille aiheutuneet vahingot ja syy-yhteyden vahingon ja lainvastaisen toiminnan välillä.