JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JULIANE KOKOTT

14 päivänä huhtikuuta 2011 ( )

Asia C‑109/10 P

Solvay SA

vastaan

Euroopan komissio

Muutoksenhaku – Kilpailu – Määräävän markkina-aseman väärinkäyttö (EY 82 artikla) – Uskollisuusalennus – Kauppakumppaneiden syrjintä – Puolustautumisoikeudet – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Hallinnolliseen menettelyyn liittyvien asiakirjojen katoaminen – Kuulluksi tuleminen – Käyttökielto (asetuksen N:o 17 20 artiklan 1 kohta) – Oikeus saada asiansa ratkaistuksi kohtuullisessa ajassa – Kohtuuttoman pitkä käsittelyaika – Euroopan soodamarkkinat

Sisällys





I Johdanto

II Asian taustaa

III Oikeudenkäynti unionin tuomioistuimessa

IV Vaatimus valituksenalaisen tuomion kumoamiseksi

A Eräät EY 82 artiklan soveltamiseen liittyvät oikeuskysymykset (kuudes, seitsemäs, kahdeksas ja yhdeksäs valitusperuste)

1. Alustavia huomioita

2. Merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden määritteleminen (kuudes valitusperuste)

a) Kuudennen valitusperusteen ensimmäinen osa

b) Kuudennen valitusperusteen toinen osa

c) Eräät muut väitteet kuudennen valitusperusteen yhteydessä

d) Välipäätelmä

3. Solvayn määräävä markkina-asema (seitsemäs valitusperuste)

a) Solvayn viittaukset kuudenteen valitusperusteeseensa

b) Määräävä asema kansallisilla markkinoilla (seitsemännen valitusperusteen toinen osa)

i) Väite, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen analyysi rajoittuu pelkästään markkinaosuuksiin

ii) Väite, jonka mukaan lukuisat Solvayn perusteet on laiminlyöty

iii) Väite, jonka mukaan markkinaosuuksia ei ole osoitettu riittävällä tavalla

c) Väite poikkeuksellisista olosuhteista (seitsemännen valitusperusteen kolmas osa)

i) Valituksenalaisen tuomion perusteluja koskevat vaatimukset

ii) Riidanalaisen päätöksen perusteluja koskevat vaatimukset

iii) Väitetty SEUT 102 artiklan (EY 82 artiklan) rikkominen

d) Välipäätelmä

4. Solvayn harjoittama määräävän markkina-aseman väärinkäyttö (kahdeksas ja yhdeksäs valitusperuste)

a) Saint-Gobainille myönnetty konsernialennus (kahdeksas valitusperuste)

i) Väite, jonka mukaan yhteyttä yksinoikeuteen ei ole

ii) Väite, jonka mukaan konsernialennus on maltillinen

iii) Väite, jonka mukaan kilpailuun kohdistuvia vaikutuksia ei ole

iv) Välipäätelmä

b) Solvayn kaupallisten menettelyjen syrjivyys (yhdeksäs valitusperuste)

i) Yhdeksännen valitusperusteen ensimmäinen osa

– Väitetty Solvayn kirjelmien huomioon ottaminen vääristyneellä tavalla

– Aineellisoikeudellinen virhe

ii) Yhdeksännen valitusperusteen toinen osa

– Väitetty Solvayn kirjelmien huomioon ottaminen vääristyneellä tavalla

– Perustelujen puutteellisuus

iii) Välipäätelmä

B Huhtikuussa 1989 toteutettujen tarkastusten yhteydessä hankittujen todisteiden käyttökielto (toinen valitusperuste)

1. Toisen valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen

2. Toisen valitusperusteen perusteltavuus

a) Toisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa (asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan ja 20 artiklan 1 kohdan rikkominen)

b) Toisen valitusperusteen kolmas osa (tosiseikkojen vääristynyttä huomioon ottamista koskeva väite)

c) Välipäätelmä

C Puolustautumisoikeudet (kolmas, neljäs ja viides valitusperuste)

1. Oikeus tutustua asiakirjoihin (kolmas ja neljäs valitusperuste)

a) Kolmannen ja neljännen valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen

b) Ainoastaan saatavilla olleet hallinnolliset asiakirjat (neljäs valitusperuste)

i) Neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa

ii) Neljännen valitusperusteen toinen osa

iii) Välipäätelmä

c) Kadonnut osa hallinnollisista asiakirjoista (kolmas valitusperuste)

2. Oikeus tulla kuulluksi (viides valitusperuste)

a) Viidennen valitusperusteen ensimmäinen osa

b) Viidennen valitusperusteen toinen osa

c) Välipäätelmä

D Oikeus saada asia ratkaistuksi kohtuullisessa ajassa (ensimmäinen valitusperuste)

1. Käsittelyajan arviointia koskevat vaatimukset (ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa)

a) Ennakkokysymys siitä, ovatko Solvayn väitteet vaikutuksettomia

b) Käsittelyajan kokonaisvaltaisen arvioinnin välttämättömyys (ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa)

c) Väitetty perustelujen puutteellisuus (ensimmäisen valitusperusteen toinen osa)

2. Kohtuuttoman pitkän käsittelyajan oikeudelliset vaikutukset (ensimmäisen valitusperusteen kolmas, neljäs ja viides osa)

a) Puolustautumisoikeuksien loukkausta koskeva vaatimus (ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa)

b) Käsittelyajan vaikutukset Solvayn puolustautumismahdollisuuksiin esillä olevassa asiassa (ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa)

i) Väitetty perustelujen puutteellisuus

ii) Väitetty aineellisoikeudellinen virhe

iii) Eräät muut väitteet

iv) Välipäätelmä

c) Väitetty Solvayn luopuminen sakon alentamisesta (ensimmäisen valitusperusteen viides osa)

3. Välipäätelmä

E Valituksenalaisen tuomion kumoaminen

F Ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen ratkaiseminen

1. Oikeus tutustua asiakirjoihin

2. Oikeus tulla kuulluksi

3. Oikeus saada asia ratkaistuksi kohtuullisessa ajassa

4. Välipäätelmä

V Sakon alentamista koskeva vaatimus

A Alustava huomautus

B Sakon alentaminen

1. Hallinnollisen menettelyn ja tuomioistuinmenettelyn kohtuuttoman pitkä kesto

2. Toteutettavan sakon alentamisen suuruus

VI Oikeudenkäyntikulut

VII Ratkaisuehdotus





I Johdanto

1. Esillä olevassa asiassa voidaan vakavasti kyseenalaistaa vanha sanonta, jonka mukaan aika parantaa haavat. Tämä asia on nimittäin työllistänyt EU:n hallintoa ja tuomioistuimia jo yli 20 vuoden ajan. Sitä ovat käsitelleet useat juristisukupolvet. Asiakirjoja on kadonnut, ja tuomioistuinmenettelyt ovat venyneet vuosien mittaisiksi.

2. Tämä asia juontaa juurensa 1980-luvulta. Euroopan komissio moittii belgialaista Solvay-nimistä yritystä muun muassa määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä soodamarkkinoilla vuosina 1983–1990.( ) Tämän vuoksi komissio on määrännyt Solvaylle kahdesti (vuosina 1990 ja 2000) sakot, joita vastaan Solvay on tähän asti puolustautunut tuomioistuimissa.

3. Unionin tuomioistuin käsittelee tätä asiaa nyt toisen kerran muutoksenhakuasteena. Tämänhetkisessä vaiheessa asianosaiset ovat – lukuisten muiden seikkojen ohella – eri mieltä vielä kahdesta perustavanlaatuisesta oikeuskysymyksestä, joista toinen koskee oikeutta tutustua asiakirjoihin ja toinen käsittelyaikojen kohtuullisuutta koskevaa periaatetta.

4. Ensinnäkin Solvay väittää, että sille ei ole myönnetty asianmukaista oikeutta tutustua asiakirjoihin, mikä loukkaa sen puolustautumisoikeuksia. Tässä yhteydessä unionin tuomioistuimen on tarkasteltava muun muassa sitä, miten arvioinnissa on otettava huomioon se, että komissio ei enää pysty löytämään osaa hallinnolliseen menettelyyn perustuvista asiakirjoistaan.

5. Toiseksi Solvay katsoo, että hallinnollinen menettely ja tuomioistuinmenettely tässä asiassa ovat olleet kohtuuttoman pitkäkestoisia. Se katsoo tämän loukkaavan oikeutta saada asiansa ratkaistuksi kohtuullisessa ajassa, minkä vuoksi sen mukaan on määrättävä tehokas seuraamus.

6. Lisäksi on huomattava, että Solvay moittii kohtuuttoman pitkää käsittelyaikaa samanaikaisesti tämän muutoksenhakumenettelyn kanssa myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen tekemässään valituksessa, joka kohdistuu Euroopan unionin kaikkiin 27 jäsenvaltioon ja jonka perusteena on väitetty Euroopan ihmisoikeussopimuksen( ) 6 artiklan 1 kappaleen rikkominen.( )

II Asian taustaa

7. Kuten unionin yleinen tuomioistuin on todennut,( ) Euroopan komissio suoritti huhtikuussa 1989 asetuksen N:o 17( ) 14 artiklan nojalla etukäteen ilmoittamatta tarkastuskäyntejä (”tarkastuksia”) useiden soodamarkkinoilla toimivien yritysten – muun muassa belgialaisen Solvayn – toimitiloissa.( ) Myöhemmin se hankki täydentäviä tietoja kyseisiltä yrityksiltä.

8. Tutkimustensa päätyttyä komissio moitti Solvayta yhtäältä osallistumisesta kartelleihin ja toisaalta määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä soodamarkkinoilla.

9. Esillä oleva asia koskee ainoastaan komission toteamaa määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä.( ) Sen perusteella komissio määräsi Solvaylle vuonna 1990 ensimmäisessä päätöksessä ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan nojalla luettuna yhdessä asetuksen N:o 17 kanssa (päätös 91/299/ETY( )) – tuolloin suhteellisen suuren – sakon, jonka määrä euroiksi muunnettuna on 20 miljoonaa.( ) Koska tämän ensimmäisen päätöksen laadinnassa kuitenkin tehtiin menettelyvirhe, se ei pätenyt tuomioistuimessa.( ) Tämän jälkeen komissio teki vuonna 2000 ilman uusia menettelyvaiheita( ) – ja varsinkin kuulematta Solvayta uudestaan – toisen päätöksen, tällä kertaa EY 82 artiklan nojalla luettuna yhdessä asetuksen N:o 17 kanssa; tässä päätöksessä se määräsi Solvaylle uudestaan samansuuruisen sakon (päätös 2003/6/EY).( ) Jälkimmäinen päätös on lähtökohtana tälle tuomioistuinmenettelylle.

10. Ensimmäisessä oikeusasteessa Solvayn päätöksestä 2003/6 nostama kumoamiskanne menestyi vain vähäisessä määrin. Unionin yleinen tuomioistuin alensi 17.12.2009 antamallaan tuomiolla sakon määrää viidellä prosentilla 19 miljoonaan euroon, mutta hylkäsi Solvayn kanteen muilta osin perusteettomana.( ) Tätä ensimmäisessä oikeusasteessa annettua tuomiota vastaan, jonka antaminen kesti peräti kahdeksan vuotta ja yhdeksän kuukautta, Solvay( ) puolustautuu nyt esillä olevalla valituksella.

11. Tämän oikeudenkäynnin tärkeimmät tähänastiset vaiheet voidaan tiivistää kronologisesti seuraavasti:

– hallinnollinen menettely ensimmäisen sakkopäätöksen tekemiseen asti

huhtikuu 1989: komission tarkastuskäynnit

maaliskuu 1990: väitetiedoksianto

joulukuu 1990: komission sakkopäätös 91/299

– tuomioistuinmenettely ensimmäisen sakkopäätöksen kumoamiseksi

toukokuu 1991: Solvayn nostama kumoamiskanne (T-32/91)

kesäkuu 1995: päätöksen 91/299 kumoaminen

elokuu 1995: komission tekemä valitus (C-288/95 P)

huhtikuu 2000: valituksen hylkääminen

– hallinnollinen menettely ensimmäisen sakkopäätöksen tekemiseen asti

joulukuu 2000: komission sakkopäätös 2003/6

– tuomioistuinmenettely toisen sakkopäätöksen tekemisestä lähtien

maaliskuu 2001: Solvayn nostama kumoamiskanne (T-57/01)

joulukuu 2009: valituksenalainen tuomio (T-57/01)

maaliskuu 2010: nyt esillä oleva Solvayn tekemä valitus (C‑109/10 P)

III Oikeudenkäynti unionin tuomioistuimessa

12. Tässä muutoksenhakumenettelyssä Solvay vaatii, että unionin tuomioistuin

– kumoaa 17.12.2009 annetun valituksenalaisen tuomion;

– tutkii kanteen uudelleen kumotuilta osin ja kumoaa 13.12.2000 tehdyn komission päätöksen kokonaan tai osittain kyseessä olevien kanneperusteiden laajuuden mukaan;

– kumoaa sakon, jonka suuruus on 19 miljoonaa euroa, tai jos tämä ei ole mahdollista, alentaa sen määrää hyvin olennaisesti korvauksena siitä vakavasta vahingosta, joka valittajalle on aiheutunut käsittelyajan poikkeuksellisesta pituudesta;

– velvoittaa komission korvaamaan muutoksenhakumenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut sekä unionin yleisessä tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

13. Komissio puolestaan vaatii, että unionin tuomioistuin

– hylkää valituksen ja

– velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

14. Valitusta käsiteltiin unionin tuomioistuimessa aluksi kirjallisesti ja sitten 18.1.2011 istunnossa. Istunnossa käsiteltiin sekä asiaa C-109/10 P että asiaa C-110/10 P.

IV Vaatimus valituksenalaisen tuomion kumoamiseksi

15. Solvay esittää valituksenalaisen tuomion kumoamista ensisijaisena vaatimuksenaan, jota se tukee yhteensä yhdeksällä valitusperusteella. Tarkastelen näitä valitusperusteita muutetussa järjestyksessä. Aluksi tarkastelen EY 82 artiklan soveltamiseen liittyviä oikeuskysymyksiä (ks. jäljempänä A kohta), sitten menettelyllisiä ongelmia (ks. jäljempänä B ja C kohta) sekä oikeudellisen arvioinnin päätteeksi valitusperusteita, jotka koskevat oikeutta saada asiansa ratkaistuksi kohtuullisessa ajassa (ks. jäljempänä D kohta).

16. Vaikka tähän asian sovellettiin vielä asetuksen N:o 17 mukaista vanhaa kartellimenettelyasetusta, esitetyt oikeuskysymykset eivät ole menettäneet merkitystään senkään jälkeen, kun kartellimenettelyä koskeva lainsäädäntö uudistettiin asetuksella (EY) N:o 1/2003.( )

A Eräät EY 82 artiklan soveltamiseen liittyvät oikeuskysymykset (kuudes, seitsemäs, kahdeksas ja yhdeksäs valitusperuste)

17. Solvay esittää kuudennessa, seitsemännessä, kahdeksannessa ja yhdeksännessä valitusperusteessaan useita kysymyksiä EY 82 artiklan soveltamisesta esillä olevaan asiaan.

1. Alustavia huomioita

18. Ennen varsinaista Solvayn esittämien väitteiden tarkastelua on aiheellista esittää kaksi lyhyttä huomiota, jotka koskevat yhtäältä sovellettavia aineellisoikeudellisia säännöksiä ja toisaalta komission tiettyjen kilpailupolitiikkaa koskevien julkilausumien merkittävyyttä.

19. Ensinnäkin sovellettavien aineellisoikeudellisten säännösten osalta Solvay siteeraa jatkuvasti SEUT 102 artiklaa. Koska oikeudellinen tilanne riidanalaisen päätöksen tekoajankohtana on kuitenkin ratkaiseva, mielestäni ensisijaisesti on tukeuduttava EY 82 artiklaan.( ) Valituksen oikeudellisen arvioinnin kannalta tästä ei kuitenkaan aiheudu eroja, koska nämä kaksi määräystä – sikäli kuin ovat asian kannalta merkityksellisiä – ovat samansisältöisiä.

20. Kilpailupolitiikkaa koskevien komission julkilausumien osalta Solvay nojautuu valituksessaan useasti vuonna 2009 annettuun tiedonantoon, joka sisältää ohjeita komission ensisijaisista täytäntöönpanotavoitteista sovellettaessa EY:n perustamissopimuksen 82 artiklaa yritysten määräävän aseman väärinkäyttöön perustuvaan markkinoiden sulkemiseen.( )

21. Tätä tiedonantoa ei voida ottaa huomioon arvioitaessa esillä olevaa valitusta. Sillä ei ole mitään merkitystä, miten komissio aikoo tulevaisuudessa suunnata kilpailupolitiikkaansa SEUT 102 artiklan (aiemmin EY 82 artiklan) osalta. Ensinnäkin mahdollisilla uusilla painotuksilla EY 82 artiklan soveltamisessa voi näet olla merkitystä ainoastaan komission tulevien päätösten kannalta, ei sen sijaan jo tehdyn päätöksen oikeudellisen arvioinnin kannalta. Toiseksi komission pitäisi myös hallintokäytäntöään muuttaessaan edelleen pysyä niissä rajoissa, joita perussopimuksissa sille unionin tuomioistuimen tulkitsemalla tavalla asetetaan.( )

2. Merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden määritteleminen (kuudes valitusperuste)

22. Kuudennessa valitusperusteessa, joka koskee valituksenalaisen tuomion 252–259 kohtaa, kritisoidaan unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksia merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden määrittelemisestä.

23. Solvay moittii unionin yleistä tuomioistuinta ensisijaisesti valituksenalaisen tuomion puutteellisista perusteluista. Se katsoo, että ensinnäkin tuomion perustelut ovat epäselviä ja ristiriitaisia (kuudennen valitusperusteen ensimmäinen osa) ja toiseksi että perusteluissa on aukkoja eikä niissä käsitellä valittajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiä lukuisia väitteitä (kuudennen valitusperusteen toinen osa). Näin ollen tämän valitusperusteen kannalta keskeinen on unionin yleisen tuomioistuimen velvollisuus perustella tuomionsa (unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artikla luettuna yhdessä 53 artiklan 1 kohdan kanssa).

a) Kuudennen valitusperusteen ensimmäinen osa

24. Kuudennen valitusperusteen ensimmäinen osa perustuu tiettyyn käsitteelliseen epäselvyyteen riidanalaisessa päätöksessä. Siinä komissio määrittelee merkityksellisiksi maantieteellisiksi markkinoiksi ”yhteisön markkinat (lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia)”( ) mutta käyttää useissa kohdissa myös ”yhteisön”, ”Länsi-Euroopan” ja ”Länsi-Euroopan markkinoiden” kaltaisia ilmaisuja.( ) Jos komissio olisi käyttänyt riidanalaisessa päätöksessä selkeää ja yhtenäistä terminologiaa, unionin tuomioistuinten olisi tuskin tarvinnut tarkastella tätä koskevia perusteita.

25. Solvay katsoo, että valituksenalaisesta tuomiosta ei käy ilmi, tarkoittaako unionin yleinen tuomioistuin käsitteillä ”yhteisö”, ”yhteisö lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia”, ”Länsi-Eurooppa” ja ”Länsi-Euroopan markkinat” samaa asiaa vai näkeekö se niiden välillä eroja.

26. Tämä väite ei kestä lähempää tarkastelua.

27. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuomion perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä unionin yleisen tuomioistuimen päättely siten, että asianosaisille selviävät päätöksen syyt ja että unionin tuomioistuin voi tutkia päätöksen laillisuuden.( )

28. Kun valituksenalaisen tuomion 251–254 kohtaa luetaan asiayhteydessään, ilmenee selkeästi ja yksiselitteisesti, että unionin yleinen tuomioistuin ei nähnyt sisällöllistä eroa mainittujen käsitteiden välillä.

29. Unionin yleinen tuomioistuin perusti päättelynsä komission esittämään merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden määritelmään eli ”yhteisön markkinoihin lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia”.( ) Lisäksi komissio on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinmenettelyssä vahvistanut, että viittaukset ”Länsi-Euroopan markkinoihin”, ”Länsi-Eurooppaan” ja ”yhteisöön” riidanalaisen päätöksen tietyissä kohdissa viittaavat samoihin maantieteellisiin markkinoihin, siis ”yhteisön markkinoihin lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia”.( ) Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin tähdensi, että riidanalaisen päätöksen 136 perustelukappaleessa esitetty maantieteellisten markkinoiden määritelmä ”yhteisön markkinat lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia” ”ei ole ristiriidassa riidanalaisen päätöksen muiden perustelukappaleiden kanssa”.( )

30. Näin ollen valituksenalainen tuomio on Solvayn moittiman näkökohdan osalta selkeä ja ristiriidaton. Voi olla, että Solvay ei pidä unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksia merkityksellisistä maantieteellisistä markkinoista paikkansapitävinä. Se seikka, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt toisen päätelmän kuin valittaja, ei voi sellaisenaan aiheuttaa sitä, että valituksenalaista tuomiota rasittaisi perustelujen puuttuminen.( ) Tämän vuoksi väite puutteellisista perusteluista ei ole hyväksyttävissä.

b) Kuudennen valitusperusteen toinen osa

31. Kuudennen valitusperusteen toisessa osassa Solvay väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole selittänyt tarkemmin, miksi se pitää kansallisia markkinoita merkityksellisinä arvioitaessa riidanalaisen päätöksen laillisuutta. Lisäksi se katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään ole käsitellyt Solvayn ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiä lukuisia väitteitä.

32. Kuudennen valitusperusteen tämä osa ei ole hyväksyttävissä kahdesta syystä.

33. Ensinnäkin Solvayn väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan. Toisin kuin Solvay väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei suinkaan pitänyt ”kansallisia markkinoita merkityksellisinä”. Se tarkasteli kysymystä kansallisista markkinoista ainoastaan toissijaisesti siltä varalta, että komissio – Solvayn väitteen mukaisesti – ei ole toiminut moitteettomasti määritellessään ”yhteisön markkinat lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia”( ) merkityksellisiksi maantieteellisiksi markkinoiksi.( )

34. Kansallisia markkinoita koskeva valittajan väite siis kohdistuu viime kädessä sellaiseen tuomion perustelujen kohtaan, johon ei sisälly merkityksellisiä perusteluja vaan ainoastaan sivuhuomautuksia. Tällaiset väitteet on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti hylättävä ”vaikutuksettomina” tai ”tehottomina” (ranskaksi ”inopérant”).( )

35. Toiseksi valittaja asettaa väitteissään kohtuuttomia vaatimuksia ensimmäisessä oikeusasteessa annettujen tuomioiden perusteluvelvollisuuden laajuudelle. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusteluvelvollisuus ei velvoita unionin yleistä tuomioistuinta esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä päätelmiä, ja perustelut voivat siten olla implisiittisiä, kunhan asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei ole hyväksynyt asianosaisten argumentteja, ja unionin tuomioistuimella on käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa.( )

36. Unionin yleisen tuomioistuimen on käsiteltävä tuomiossaan kaikkia ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyjä väitteitä oikeussääntöjen rikkomisista.( ) Nimenomaan laajassa kilpailuoikeutta koskevassa asiassa unionin tuomioistuinten tehtävänä ei kuitenkaan rajalliset resurssit huomioon ottaen voi olla asianosaisten näin vähämerkityksisten väittämien yksityiskohtainen tarkastelu. Esillä olevan kaltaisessa asiassa ratkaisevaa on ainoastaan se, että unionin yleinen tuomioistuin – edes yhteenvedonomaisesti – esittää ymmärrettävät perustelut sille, miksi se pitää riidanalaista komission päätöstä laillisena.

37. Unionin yleinen tuomioistuin on esillä olevassa asiassa toiminut näiden vaatimusten mukaisesti. Se osoitti, että myös kansallisten markkinoiden perusteella Solvaylla oli määräävä asema kaikissa valtioissa, joissa sen väitettiin syyllistyneen rikkomisiin.( ) Tämän perusteella unionin yleinen tuomioistuin päätteli paikkansapitävästi, että vaikka komissio olisi tehnyt virheen määritellessään merkitykselliset markkinat (toisin sanoen pitänyt virheellisesti merkityksellisinä yhteisön markkinoita lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia, vaikka tosiasiallisesti kyse on kansallisista markkinoista), tämän virheen vuoksi ei olisi perusteltua kumota komission päätöstä.( ) Tätä selkeää päätelmää ei ole tarpeen täsmentää enempää.

c) Eräät muut väitteet kuudennen valitusperusteen yhteydessä

38. Kuudennen valitusperusteen yhteydessä Solvay väittää myös, että SEUT 102 artiklaa (EY 82 artiklaa) on rikottu. Tätä koskevilla väitteillä ei kuitenkaan ole itsenäistä sisältöä Solvayn väittämään perustelujen puutteellisuuteen nähden, joten niitä ei ole tarpeen tarkastella erikseen. Niihin pätevät edellä esitetyt toteamukset perustelujen puutteellisuudesta.( )

39. Lisäksi Solvay väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut tosiseikat ja todisteet huomioon vääristyneellä tavalla. Myöskään tällä väitteellä ei ole itsenäistä sisältöä. Solvay ei täytä vaatimuksia, jotka vakiintuneessa oikeuskäytännössä johdetaan SEUT 256 artiklasta, unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan 1 kohdasta ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 §:n 1 kohdan c alakohdasta:( ) valituskirjelmässä ei anneta täsmällisiä tietoja siitä, mitkä todisteet unionin yleisen tuomioistuimen väitetään ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, eikä siinä kuvailla tarkemmin arviointivirhettä, jonka unionin yleisen tuomioistuimen väitetään tehneen tämän vääristelyn yhteydessä.

40. Lisäksi Solvay väittää, että on rikottu EY 299 artiklan 1 kohtaa (aiemmin ETY:n perustamissopimuksen 227 artiklan 1 kohtaa), jossa määritellään Euroopan yhteisön alue.( ) Mainittu määräys huomioon ottaen Solvay ei pidä asianmukaisena käsitteiden ”Euroopan yhteisö”, ”Länsi-Eurooppa” ja ”Länsi-Euroopan markkinat” rinnastamista toisiinsa.

41. Tämäkään väite ei vakuuta. On totta, että tavanomaisessa kielenkäytössä maantieteellinen tai poliittinen käsite ”Länsi-Eurooppa” ei ole yhtenevä tuolloisen Euroopan yhteisön alueen kanssa. Kartellioikeutta koskevassa päätöksessä komissio (ja siihen liittyen unionin tuomioistuimet) voi kuitenkin muodostaa itse käsitteet, jotka eivät välttämättä käy yksiin perinteisten maantieteellisten tai poliittisten käsitysten kanssa, vaikka tämä ei olisikaan kovin toivottavaa. Kuten komissio toteaa osuvasti, merkitykselliset maantieteelliset markkinat ovat kilpailuoikeudessa funktionaalinen käsite, jonka rajaaminen perustuu ensisijaisesti taloudellisiin näkökohtiin.

d) Välipäätelmä

42. Kuudes valitusperuste on näin ollen kokonaan perusteeton.

3. Solvayn määräävä markkina-asema (seitsemäs valitusperuste)

43. Seitsemännen valitusperusteen aiheena on Solvayn määräävä markkina-asema. Se kohdistuu valituksenalaisen tuomion 275–305 kohtaan. Solvayn mukaan unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti hyväksynyt komission toteamukset yrityksen määräävästä markkina-asemasta. Tämän vuoksi Solvay katsoo unionin yleisen tuomioistuimen rikkoneen perusteluvelvollisuutta (unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artikla luettuna yhdessä 53 artiklan 1 kohdan kanssa) sekä SEUT 102 artiklaa (EY 82 artiklaa).

a) Solvayn viittaukset kuudenteen valitusperusteeseensa

44. Seitsemännen valitusperusteen ensimmäisessä osassa – kuten myös toisen ja kolmannen osan tietyissä kohdissa – Solvay viittaa lähinnä vain kuudennessa valitusperusteessa esittämiinsä seikkoihin. Koska merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden määrittelemiseen liittyy epäselvyyksiä, unionin yleinen tuomioistuin ei Solvayn mukaan voi todeta määräävää asemaa ”yhteisön markkinoilla”.( )

45. Tässä yhteydessä esitetyt väitteet riippuvat sisällöllisesti täysin siitä, kuinka kuudes valitusperuste, johon niissä valtaosin viitataan, menestyy. Jos kuudennen valitusperusteen ensimmäinen osa ehdotukseni mukaisesti hylätään,( ) samoin on tehtävä seitsemännen valitusperusteen ensimmäisen osan suhteen. Samaten on hylättävä ne seitsemännen valitusperusteen toisen ja kolmannen osan kohdat, jotka liittyvät yksinomaan markkinoiden määrittelemisen problematiikkaan.

b) Määräävä asema kansallisilla markkinoilla (seitsemännen valitusperusteen toinen osa)

46. Seitsemännen valitusperusteen toisen osan aiheena ovat määräävän markkina-aseman osoittamista koskevat vaatimukset.

i) Väite, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen analyysi rajoittuu pelkästään markkinaosuuksiin

47. Ensinnäkin Solvay väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut SEUT 102 artiklaa (EY 82 artiklaa), kun se on katsonut yrityksellä olevan määräävä asema kansallisilla markkinoilla ainoastaan markkinaosuuksien tarkastelun perusteella ottamatta huomioon muita merkityksellisiä tekijöitä.

48. Tämä väite ei ole vakuuttava. Se perustuu valituksenalaisen tuomion ilmeisen virheelliseen tulkintaan.

49. Unionin yleinen tuomioistuin ei suinkaan ole rajoittanut analyysiaan pelkkään markkinaosuuksien tarkasteluun. Pikemminkin se on aluksi käyttänyt lähtökohtana oikeuskäytäntöä, jonka mukaan määräävän markkina-aseman olemassaolo johtuu yleensä useiden sellaisten tekijöiden yhteisvaikutuksesta, jotka erikseen tarkasteltuina eivät välttämättä olisi ratkaisevia.( )

50. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti, että erittäin suuret markkinaosuudet ovat itsessään – poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta – osoitus määräävän aseman olemassaolosta.( ) Lisäksi se totesi osuvasti, että 50 prosentin markkinaosuus on itsessään – poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta – todiste määräävästä markkina-asemasta.( )

51. Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli joitakin ensimmäisessä oikeusasteessa esiin nousseita näkökohtia, jotka poikkeuksellisina olosuhteina voivat osoittaa vääräksi olettaman määräävästä markkina-asemasta.( )

52. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin on – toisin kuin Solvay väittää – tarkastellut myös muita näkökohtia kuin markkinaosuuksia. Se on perustanut päättelynsä ainoastaan olettamaan määräävästä markkina-asemasta, joka perustuu vähintään 50 prosentin markkinaosuuksiin, mutta on täydentänyt sitä sitten seikoilla, jotka koskevat poikkeuksellisten olosuhteiden mahdollista olemassaoloa. Tällainen toimintatapa vastaa täysin EY 82 artiklasta (SEUT 102 artiklasta) johtuvia vaatimuksia ja niitä koskevaa oikeuskäytäntöä.

ii) Väite, jonka mukaan lukuisat Solvayn perusteet on laiminlyöty

53. Toiseksi Solvay valittaa siitä, että unionin yleinen tuomioistuin on sen mukaan jättänyt lukuisia sen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiä väitteitä käsittelemättä. Nämä perusteet koskevat yhtäältä Solvayn ja sen kilpailijoiden markkinaosuuksien välistä eroa ja toisaalta tuotantokapasiteetteja. Lisäksi Solvay väittää, että perusteluvelvollisuus on lyöty laimin.( )

54. Edellä kuudennen valitusperusteen yhteydessä mainituista syistä( ) tämä väite ei ole hyväksyttävissä. Mikäli unionin yleinen tuomioistuin esittää perustellun kantansa kaikista väitetyistä oikeussääntöjen rikkomisista, kuten asianlaita oli tässä tapauksessa, sen ei tarvitse käsitellä asianosaisten jokaista yksittäistä väittämää yksityiskohtaisesti.

iii) Väite, jonka mukaan markkinaosuuksia ei ole osoitettu riittävällä tavalla

55. Solvay katsoo myös, että markkinaosuuksia, joihin käsitys sen määräävästä markkina-asemasta perustuu, ei ole osoitettu riittävällä tavalla.

56. Tämä väite on jätettävä tutkimatta ilman yksityiskohtaisempaa tarkastelua, koska se johtaa unionin yleisen tuomioistuimen tekemän tosiseikkojen ja todisteiden arvioinnin tarkasteluun, joka ei kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan muutoksenhakumenettelyssä.( )

c) Väite poikkeuksellisista olosuhteista (seitsemännen valitusperusteen kolmas osa)

57. Seitsemännen valitusperusteen kolmannessa osassa Solvay väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole käsitellyt sen perusteita poikkeuksellisten olosuhteiden olemassaolosta, joka olisi Solvayn mukaan puhunut yrityksen määräävää markkina-asemaa vastaan.

58. Tämä väite on perusteeton. Valituksenalaisen tuomion peräti 19 kohdassa( ) tarkastellaan mahdollisia poikkeuksellisia olosuhteita ja niihin liittyviä Solvayn väitteitä.

i) Valituksenalaisen tuomion perusteluja koskevat vaatimukset

59. Kuten edellä jo mainitsin, perusteluvelvollisuus ei velvoita unionin yleistä tuomioistuinta esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä päätelmiä, ja perustelut voivat siten olla implisiittisiä, kunhan asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei ole hyväksynyt asianosaisten argumentteja, ja unionin tuomioistuimella on käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa.( )

60. Solvay ei yhdy sisällöllisesti syihin, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että kyseessä eivät ole poikkeukselliset olosuhteet. Pelkästään tämän perusteella ei kuitenkaan voida päätellä, että valituksenalaiseen tuomioon sisältyy perusteluvirhe.( )

61. Toisin kuin valittaja väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään sulje pois poikkeuksellisten olosuhteiden mahdollisuutta yksinomaan Solvayn suurten markkinaosuuksien perusteella. Sen sijaan unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee riidanalaisessa tuomion osassa lukuisia muita tekijöitä, kuten oletettua Solvayn tuotteiden korvattavuutta( ) ja kysymystä tasapainottavasta asiakkaiden markkinavoimasta.( )

62. Lukuun ottamatta mahdollista vääristelyä, jollaista esillä olevassa asiassa ei väitetä tapahtuneen, unionin tuomioistuimen tehtävänä ei muutoksenhakumenettelyssä ole korvata omalla arviollaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemää tosiseikkojen arviointia väitettyjen poikkeuksellisten olosuhteiden yhteydessä.( )

ii) Riidanalaisen päätöksen perusteluja koskevat vaatimukset

63. Seitsemännen valitusperusteen kolmannen osan ohella Solvay väittää lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut SEUT 296 artiklaa (aiemmin EY 253 artiklaa), koska se ei ole pitänyt virheellisenä riidanalaista komission päätöstä Solvayn asiakkaiden tasapainottavaa markkinavoimaa koskevien perustelujen puutteellisuuden vuoksi.

64. Tälläkään väitteellä ei ole menestymisen mahdollisuuksia.

65. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklassa (SEUT 296 artiklassa) edellytettyjen perustelujen on oltava kyseessä olevan toimenpiteen luonteen mukaisia ja niistä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen toteuttaneen unionin toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden.( )

66. Tällaisen toimenpiteen toteuttajalle ei kuitenkaan ole velvollisuutta ottaa kantaa sellaisiin kysymyksiin, jotka ovat selvästi toissijaisia, tai ennakoida mahdollisia huomautuksia.( ) Samaan tapaan kuin unionin yleisen tuomioistuimen antaessaan valituksenalaisen tuomion ei myöskään komission tarvinnut riidanalaisessa päätöksessä välttämättä käsitellä jokaista Solvayn esittämää väitettä.

iii) Väitetty SEUT 102 artiklan (EY 82 artiklan) rikkominen

67. Seitsemännen valitusperusteen kolmannen osan useissa kohdissa Solvay väittää lisäksi, että SEUT 102 artiklaa (EY 82 artiklaa) on rikottu. Kyseinen määräys kuitenkin ainoastaan mainitaan samassa yhteydessä väitetyn perustelujen puutteellisuuden kanssa ilman tarkempaa kuvausta.( ) Tällaisella väitteellä ei ole itsenäistä sisältöä eikä sitä ei ole tarpeen tarkastella erikseen.

d) Välipäätelmä

68. Kaiken kaikkiaan seitsemäs valitusperuste on tämän vuoksi osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.

4. Solvayn harjoittama määräävän markkina-aseman väärinkäyttö (kahdeksas ja yhdeksäs valitusperuste)

69. Kahdeksannessa ja yhdeksännessä valitusperusteessa nostetaan esiin oletetut oikeudelliset virheet komission toteamuksessa, jonka mukaan Solvay on käyttänyt määräävää markkina-asemaa väärin.

a) Saint-Gobainille myönnetty konsernialennus (kahdeksas valitusperuste)

70. Kahdeksas valitusperuste koskee 1,5 prosentin konsernialennusta, jonka Solvay oli myöntänyt salaisella pöytäkirjalla ranskalaiselle Saint-Gobain -nimiselle yritykselle eli yhdelle tärkeimmistä asiakkaistaan. Riidanalaisessa päätöksessä komissio oli unionin yleisen tuomioistuimen hyväksynnän perusteella pitänyt tätä konsernialennusta Solvayn määräävän markkina-aseman väärinkäyttönä.( ) Solvay moittii tässä yhteydessä unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksia valituksenalaisen tuomion 348–358 kohdassa: sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti pitänyt mainittua konsernialennusta EY 82 artiklan vastaisena uskollisuusalennuksena.( )

71. Solvay väittää, että yhtäältä SEUT 102 artiklaa (EY 82 artiklaa) on rikottu ja toisaalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioiden perusteluvelvollisuus (unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artikla ja 53 artiklan 1 kohta) on laiminlyöty. Väitetyllä perusteluvelvollisuuden laiminlyönnillä ei kuitenkaan ole itsenäistä merkitystä suhteessa väitettyihin aineellisoikeudellisiin virheisiin. Tosiasiallisesti Solvay on nimittäin sisällöllisesti unionin yleisen tuomioistuimen kanssa eri mieltä konsernialennuksen arvioinnista. Sisällölliset näkemyserot eivät kuitenkaan – kuten edellä jo todettiin – ole perusteluvelvollisuuteen liittyvä ongelma,( ) minkä vuoksi perustelujen puutteellisuutta koskeva väite on lähtökohtaisesti hylättävä. Jäljempänä tarkastelen sen vuoksi kahdeksatta valitusperustetta yksinomaan väitetyn EY 82 artiklan (SEUT 102 artiklan) rikkomisen näkökulmasta.

i) Väite, jonka mukaan yhteyttä yksinoikeuteen ei ole

72. Ensinnäkin Solvay moittii sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti pitänyt Saint-Gobainille myönnettyä konsernialennusta uskollisuusalennuksena. Solvayn mukaan unionin yleinen tuomioistuin jätti huomiotta sen, että Solvay aikoinaan kattoi Saint-Gobainin tarpeesta vain noin 67 prosenttia ja Ranskassa ainoastaan 15 prosenttia. Solvayn mukaan tämä tarkoittaa, että Solvayn myöntämää konsernialennusta ei ollut kytketty Saint-Gobainille suoritettuja toimituksia koskevaan yksinoikeuteen tai lähes yksinoikeuteen, mikä valittajan mukaan kuitenkin olisi edellytyksenä sääntöjenvastaista uskollisuusalennusta koskevalle olettamukselle.

73. Pintapuolisesti tarkasteltuna voisi päätellä, että Solvay pyrkii tällä väitteellään sääntöjen vastaisesti siihen, että unionin tuomioistuin muutoksenhakuasteena korvaisi omalla arviollaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemän tosiseikkojen ja todisteiden arvioinnin. Tosiasiallisesti Solvay kuitenkin moittii sitä, että sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on konsernialennusta arvioidessaan jättänyt huomiotta yhden kriteerin, jota Solvay pitää oikeudellisesti ratkaisevana: yksinoikeutta tai lähes yksinoikeutta koskevan kriteerin määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen alennuksen saajalle suorittamien toimitusten yhteydessä. Se, onko tällainen yksinoikeutta koskeva kriteeri oikeudellisesti merkittävä EY 82 artiklassa tarkoitetun väärinkäytön toteamisen kannalta, on oikeuskysymys, jonka tutkimiseen unionin tuomioistuin on toimivaltainen muutoksenhakumenettelyssä.( )

74. Solvay katsoo unionin tuomioistuimen tähänastisen oikeuskäytännön osoittavan, että uskollisuusalennukset ovat sääntöjenvastaisia kaupallisia menettelyjä vain silloin, kun ne on kytketty määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen yksinoikeuteen tai lähes yksinoikeuteen toimituksissa asiakkaalle.

75. Tämä olettamus on virheellinen. On kuvaavaa, että Solvay nojautuu yksinomaan Hoffmann-La Roche -tapauksessa annettuun tuomioon.( ) Muita alennusproblematiikan kannalta merkittäviä unionin tuomioistuimen tuomioita – erityisesti tapauksissa Michelin I( ) ja British Airways( ) annettuja tuomioita – ei mainita edes ohimennen.

76. Kuten unionin tuomioistuin tähdensi, sen aiempien ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklaa (EY 82 artiklaa) koskevien tuomioiden perusteella ei voida päätellä, että määräävässä markkina-asemassa olevien yritysten myöntämät palkkiot ja alennukset merkitsevät väärinkäyttöä vain niissä esitetyissä olosuhteissa.( )

77. Kun määritetään sitä, onko määräävässä markkina-asemassa oleva yritys käyttänyt väärin kyseistä asemaa myöntäessään alennuksia, on arvioitava kyseessä olevan yksittäistapauksen olosuhteita, erityisesti alennuksen myöntämisperusteita ja -tapaa, kokonaisuudessaan.( ) Ratkaisevaa on se, voiko kyseisillä alennuksilla olla syrjäyttävä vaikutus eli voidaanko niillä yhtäältä vaikeuttaa määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen kilpailijoiden pääsyä markkinoille tai tehdä se jopa mahdottomaksi ja toisaalta vaikeuttaa sen sopimuskumppaneiden vapautta valita useista hankintalähteistä tai kauppakumppaneista tai tehdä se jopa mahdottomaksi.( ) Lisäksi on selvitettävä, onko myönnetyille alennuksille ja palkkioille olemassa objektiivista taloudellista perustetta.( )

78. Tähänastisesta oikeuskäytännöstä ei käy ilmi, että alennukset merkitsevät väärinkäyttöä vain silloin, kun asiakas on yksinoikeuden tai lähes yksinoikeuden kautta yhteydessä määräävässä markkina-asemassa olevaan yritykseen. Tapaukset Michelin I( ) ja British Airways( ) päinvastoin koskivat alennus- tai palkkiojärjestelmiä, joissa ei ollut tällaista yhteyttä yksinoikeuteen.

79. Kaiken edellä esitetyn perusteella se, että unionin yleinen tuomioistuin jätti nimenomaisesti toteamatta Solvayn yksinoikeudella tai lähes yksinoikeudella Saint-Gobainille suorittamat toimitukset, ei ole oikeudellinen virhe.( )

80. Täydentävänä tietona mainitsen kuitenkin, että perusteeton on myös Solvayn – heikosti perusteltu – väite, jonka mukaan uskollisuusalennuksia koskeva unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö on muodollinen eikä sillä ole taloudellista perustaa. Kuten edellä jo mainitsin, unionin tuomioistuimen on alennusjärjestelmiä arvioidessaan otettava huomioon kyseessä olevan yksittäistapauksen olosuhteet kokonaisuudessaan ja selvitettävä objektiivisen taloudellisen perusteen mahdollisuus.( ) Tämä on kaikkea muuta kuin muodollista.

ii) Väite, jonka mukaan konsernialennus on maltillinen

81. Toiseksi Solvay väittää, että 1,5 prosentin suuruinen konsernialennus oli liian maltillinen voidakseen saada aikaan tuntuvia vaikutuksia Saint-Gobain-konsernin liiketoimintaa koskeviin päätöksiin. Solvayn mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole esittänyt, missä määrin Solvayn myöntämä alennus on konkreettisesti voinut vaikuttaa Saint-Gobain-konsernin toimintaan.

82. Tosiasiallisesti unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli valituksenalaisen tuomion 355 kohdassa erittäin suppeasti kysymystä konsernialennuksen mahdollisista kilpailunvastaisista vaikutuksista. Sen ytimekäs toteamus, että ”vaikka uskollisuusalennuksen määrä olisi maltillinen, se vaikuttaa kilpailuolosuhteisiin”, on kuitenkin nähtävä sitä edeltävien seikkojen yhteydessä. Unionin yleinen tuomioistuin tähdensi erityisesti, että Solvayn konsernialennus myönnettiin ottamatta millään tavalla huomioon tehokkuusetuihin ja suurtuotannon etuihin perustuvia taloudellisia etuja ja koski sitä kalsinoidun soodan kokonaismäärää, jonka Saint-Gobain osti Solvaylta Euroopassa.( )

83. Oikeuskäytännössä on tunnustettu, että tällaiset alennukset ovat omiaan saamaan aikaan kilpailunvastaisia vaikutuksia. Kuten unionin tuomioistuin on todennut, sopimuskumppaneiden sitoutuminen määräävässä markkina-asemassa olevaan yritykseen ja niihin kohdistettu painostus voivat olla erityisen suuria silloin, kun alennus tai palkkio ei liity ainoastaan sen liikevaihdon kasvuun, jonka nämä sopimuskumppanit ovat saaneet kyseisen yrityksen tuotteiden ostoista tai myynneistä tarkasteltavana olevan ajanjakson aikana, vaan ulottuu sen lisäksi myös näistä ostoista tai myynneistä saadun liikevaihdon kokonaismäärään.( )

84. Lisäksi määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen kilpailijoiden on erityisen vaikeaa ylittää tarjouksessaan myynnin kokonaismäärään perustuvia alennuksia tai palkkioita. Jo siksi, että määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen markkinaosuus on selvästi suurempi, se on yleensä välttämätön kauppakumppani markkinoilla. Tällaisen yrityksen myöntämät kokonaisliikevaihtoon perustuvat alennukset tai palkkiot ovat yleensä absoluuttisina määrinä laajalti suurempia kuin sen kilpailijoiden anteliaimmatkaan tarjoukset voivat olla. Jotta mainitut kilpailijat kykenisivät houkuttelemaan määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen sopimuskumppaneita tai saamaan niiltä riittävän tilausvolyymin, niiden pitäisi tarjota näille huomattavasti suurempia alennuksia tai palkkioita.( )

85. Alennukset ja provisiot, joita tähänastisessa oikeuskäytännössä on pidetty sääntöjenvastaisina, olivat joissakin tapauksissa enintään 1 prosentin suuruisia( ) eli prosentuaalisesti jopa maltillisempia kuin esillä olevassa asiassa riidanalainen 1,5 prosentin konsernialennus.

86. Tätä taustaa vasten unionin yleisen tuomioistuimen toteamusta, että ”vaikka uskollisuusalennuksen määrä olisi maltillinen, se vaikuttaa kilpailuolosuhteisiin”, ei esillä olevan asian olosuhteet huomioon ottaen voida moittia oikeudellisesti. Se perustuu järkeviin taloudellisiin näkökohtiin.

iii) Väite, jonka mukaan kilpailuun kohdistuvia vaikutuksia ei ole

87. Kolmanneksi Solvay moittii unionin yleisen tuomioistuimen toteamusta, jonka mukaan Solvay ei ole näyttänyt toteen väitteitään Saint-Gobainin kansallisten tytäryhtiöiden toiminnasta. Tämä koskee Solvayn ensimmäisessä oikeusasteessa esittämää väitettä, jonka mukaan Saint-Gobainin kansalliset tytäryhtiöt onnistuivat neuvottelemaan edullisemmat sopimusehdot tai jopa purkavat Solvayn kanssa tekemänsä sopimuksen, kuten Saint-Gobain Francen tapauksessa.( )

88. Tosiasiallisesti unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Solvayn tämän väitteen pitäen sen perusteluja puutteellisina.( ) Huomiotta voidaan kuitenkin jättää se, oliko Solvayn väite tosiasiallisesti riittävällä tavalla perusteltu tai toteen näytetty. Tämä väite oli joka tapauksessa tehoton, kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti totesi.( ) Määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen kaupallisen menettelyn kilpailunvastaista luonnetta ei nimittäin voida sulkea pois siksi, että se johtuu asiakkaan toivomuksesta,( ) eikä varsinkaan siksi, että asiakkaan onnistuu taitavasti toimien( ) saada määräävässä markkina-asemassa olevalta yritykseltä muitakin myönnytyksiä.

89. Näin ollen Solvayn kolmaskaan väite ei pidä paikkaansa.

iv) Välipäätelmä

90. Kahdeksas valitusperuste on kokonaisuudessaan perusteeton.

b) Solvayn kaupallisten menettelyjen syrjivyys (yhdeksäs valitusperuste)

91. Yhdeksäs valitusperuste koskee unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 397–402 kohdassa esittämiä seikkoja Solvayn kaupallisten menettelyjen syrjivyydestä EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

i) Yhdeksännen valitusperusteen ensimmäinen osa

92. Yhdeksännen valitusperusteen ensimmäisessä osassa Solvay tarkastelee erityisesti valituksenalaisen tuomion 397–400 kohtaa ja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut sen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät kirjelmät huomioon vääristyneellä tavalla ja soveltanut virheellisesti SEUT 102 artiklan toisen kohdan c alakohtaa (EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohtaa).

– Väitetty Solvayn kirjelmien huomioon ottaminen vääristyneellä tavalla

93. Aluksi valittaja tarkastelee valituksenalaisen tuomion kohtaa, jossa unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että Solvay ei ole riitauttanut Ranskassa sovellettua alennusjärjestelmää koskevia toteamuksia.( ) Tämä näkemys on Solvayn mukaan ristiriidassa sen kanteen ja sen ensimmäisessä oikeusasteessa antaman vastauksen kanssa, ja sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on ottanut mainitut asiakirjat huomioon vääristyneellä tavalla.

94. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan todisteet on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos ilman uutta selvitysaineistoa on selvää, että olemassa olevien todisteiden arviointi oli ilmeisen virheellistä.( ) Jos tätä sovelletaan asianosaisten ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiin väittämiin, vääristyneestä huomioon ottamisesta on kyse vain silloin, jos unionin yleinen tuomioistuin ymmärsi todisteet ilmeisen virheellisesti tai toisti ne merkitykseltään muuttuneina.

95. Tällaista ei ole osoitettu riittävällä tavalla esillä olevassa asiassa.

96. Kuten Solvay itse myöntää,( ) maakohtaiset toteamukset sen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämässä kanteessa koskivat Saksan markkinoita. Muilta osin Solvay tyytyi yleisesti kiistämään sen, että sen soveltamat alennukset olisivat olleet luonteeltaan uskollisuusalennuksia. Sen kanteessa samoin kuin silloisessa vastauksessa ei esitetty näkökohtia, jotka olisivat koskeneet nimenomaisesti Ranskan markkinoita. Myös Solvayn erityisesti painottamat kohdat ensimmäisessä oikeusasteessa annetusta vastauksesta( ) koskevat Ranskan markkinoita vain hyvin vähäisessä määrin, ja ne eivät joka tapauksessa ole yhteydessä esillä olevan asian kannalta merkitykselliseen kauppakumppaneiden syrjintää koskevaan problematiikkaan.( )

97. Tätä taustaa vasten unionin yleistä tuomioistuinta ei voida moittia siitä, että se on ymmärtänyt todisteet ilmeisen virheellisesti tai toistanut ne merkitykseltään muuttuneina. Väite todisteiden vääristyneestä huomioon ottamisesta on näin ollen hylättävä.

– Aineellisoikeudellinen virhe

98. Lisäksi Solvay katsoo, että SEUT 102 artiklan toisen kohdan c alakohtaa (EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohtaa) on sovellettu virheellisesti valituksenalaisen tuomion 398 ja 400 kohdassa. Solvayn mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen jättäessään tutkimatta, onko esimerkkeinä mainittujen Solvayn asiakkaiden välillä – yhtäältä kahden ranskalaisen asiakkaan (Durant ja Perrier) välillä ja toisaalta saksalaisten tasolasin ja pakkauslasin valmistajien välillä – kilpailusuhde.

99. Komission mielestä tätä väitettä ei tule ottaa tutkittavaksi, koska sen mukaan Solvay ei ensimmäisessä oikeusasteessa väittänyt, että SEUT 102 artiklan toisen kohdan c alakohtaa sovellettiin virheellisesti ainoastaan syrjinnän puuttumista koskevan väitteen yhteydessä mainittiin, että tasolasin ja pakkauslasin valmistajat toimivat eri markkinoilla eivätkä sen vuoksi ole toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa.

100. Minun on tunnustettava, että tämä väite on minusta erittäin muodollinen eikä kovin vakuuttava. Riidanalaisessa päätöksessä viitattiin Solvayn alennusjärjestelmän syrjivyyden osalta nimenomaisesti EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohtaan.( ) Onkin itsestään selvää, että myös unionin yleisessä tuomioistuimessa tarkasteltu syrjintää koskeva problematiikka on nähtävä yhteydessä tähän määräykseen, vaikka asianosaiset eivät olisikaan enää siteeranneet sitä nimenomaisesti kirjelmissään.( )

101. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdan, luettuna yhdessä sen 118 artiklan kanssa, nojalla valituksen käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen. Valittaja voi kuitenkin ensimmäisessä oikeusasteessa jo esittämiensä perusteiden osalta esittää uusia väitteitä erityisesti vastauksena valituksenalaisessa tuomiossa ilmaistuun unionin yleisen tuomioistuimen oikeudelliseen näkemykseen.( )

102. Näin on asianlaita esillä olevassa asiassa: asianosaisten väittämistä valituksenalaisessa tuomiossa laaditun yhteenvedon mukaan Solvay oli jo ensimmäisessä oikeusasteessa väittänyt, että tasolasin valmistajat toimivat eri markkinoilla kuin pakkauslasin valmistajat.( ) Ensimmäisessä oikeusasteessa tarkasteltu kysymys siitä, toimivatko yritykset eri markkinoilla, ja nyt esitetty kysymys, onko näiden yritysten välillä kilpailusuhde, ovat saman mitalin kaksi puolta. Solvay siis kehittelee muutoksenhakumenettelyssä esittämällään kilpailusuhdetta koskevalla väitteellä ainoastaan väitteitä, jotka se on esittänyt jo ensimmäisessä oikeusasteessa.

103. Muilta osin tällä Solvayn väitteellä ei suinkaan pyritä siihen, että unionin tuomioistuin suorittaisi muutoksenhakumenettelyssä kielletyn tosiseikkojen arvioinnin. Riita koskee pikemminkin sitä, onko unionin yleinen tuomioistuin jättäessään tarkastelematta tasolasin ja pakkauslasin valmistajien välistä kilpailusuhdetta laiminlyönyt kriteerin, jonka huomioon ottaminen olisi EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdan tapauksessa ollut oikeudellisesti välttämätöntä. Kyseessä on oikeuskysymys, joka voidaan tutkia muutoksenhakumenettelyssä.( )

104. Tämän väitteen asiasisällön osalta on ensiksi syytä muistuttaa, että EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdassa (SEUT 102 artiklan toisen kohdan c alakohdassa) määrätään kaksivaiheisesta arvioinnista. Sanamuodolla ”kauppakumppaneita epäedulliseen kilpailuasemaan asettavalla tavalla” on itsenäinen sisältö, eikä se ole luonteeltaan ainoastaan selventävä ja vaikutuksiltaan julistava lisäys.( )

105. Näin ollen EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdan soveltamisedellytykset täyttyvät vain silloin, kun todetaan, että määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen käyttäytyminen markkinoilla on syrjivää ja että lisäksi sillä pyritään vääristämään tätä kilpailusuhdetta eli heikentämään tiettyjen kyseisen yrityksen kauppakumppaneiden kilpailuasemaa toisiin nähden.( )

106. EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdan taustalla on näkemys, jonka mukaan määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen liiketaloudellisella käyttäytymisellä ei saa vääristää kilpailua tuotantoketjun aikaisemman tai myöhemmän vaiheen markkinoilla eli kyseisen yrityksen tavarantoimittajien tai muiden asiakkaiden välistä kilpailua. Määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen sopimuskumppaneita ei saa suosia tai asettaa epäedulliseen asemaan niiden välisessä kilpailussa.( )

107. Sovellettuna esillä olevaan asiaan tämä tarkoittaa, että unionin yleinen tuomioistuin ei EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohtaa tarkastellessaan suinkaan saanut jättää huomiotta Solvayn asiakkaiden keskinäisiä kilpailusuhteita. Solvayn olisi voitu katsoa rikkoneen EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohtaa vain siinä tapauksessa, että Solvayn asiakkaat kilpailivat keskenään; tällöin ratkaisevia eivät olleet kalsinoidun soodan markkinat vaan myöhemmän vaiheen markkinat tai myöhemmän vaiheen lasimarkkinat. Unionin yleinen tuomioistuin teki siis oikeudellisen virheen, kun se valituksenalaisen tuomion 400 kohdassa piti relevantteina markkinoina kalsinoidun soodan markkinoita eikä lasimarkkinoita.

108. EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdassa tarkoitetun väärinkäytön toteamiseen riittää se, että määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen käyttäytyminen on kyseessä olevaan tapaukseen liittyvissä olosuhteissa omiaan johtamaan kilpailun vääristymiseen kyseisten kauppakumppaneiden välillä. Tällaisessa tilanteessa ei voida edellyttää lisäksi näyttöä yksittäisten kauppakumppaneiden kilpailuaseman tosiasiallisesta, määrällisesti esitettävissä olevasta heikentymisestä.( ) Komissio on perustellusti viitannut tähän.

109. On kuitenkin oikeudellisesti virheellistä pitää täysin merkityksettöminä kilpailusuhteita tuotantoketjun myöhemmän vaiheen markkinoilla, joilla määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen asiakkaat toimivat, kuten unionin yleinen tuomioistuin teki esillä olevassa asiassa.

110. Vastoin komission näkemystä tätä oikeudellista virhettä ei voida sivuuttaa toteamalla, että kyseiset ranskalaiset asiakkaat Durant ja Perrier sekä taso- ja pakkauslasialalla toimivat saksalaiset asiakkaat ovat ainoastaan yksittäisiä esimerkkejä. Jos unionin yleinen tuomioistuin tutkii – jonkin asianosaisen esittämän väitteen perusteella – riidanalaisesta päätöksestä otettuja yksittäisiä esimerkkejä löytääkseen arviointivirheitä, sen on tehtävä tämä tutkimus käyttäen oikeudellisesti paikkansapitäviä kriteerejä. Näin ei ole toimittu esillä olevassa asiassa.

111. Toisenlaista päätelmää ei voida tehdä tapauksissa Hoffman-La Roche( ) ja Michelin I( ) annetuista tuomioista. Komission perusteluna käyttämät kohdat näistä tuomioista eivät koske nimenomaisesti EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdan( ) soveltamista vaan niissä esitetään yleisiä huomioita määräävässä markkina-asemassa olevien yritysten alennusjärjestelmien sääntöjenvastaisuudesta.

112. Se, että määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen kauppakumppaneiden väliset kilpailusuhteet ovat EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohdan kannalta merkityksellisiä, käy ilmi myös tarkasteltaessa Portugalin lentokenttämaksuja koskevaa tuomiota, jota komissio siteeraa. Siinä yhteisöjen tuomioistuin nimenomaisesti tarkasteli ”sellaista taloudellista etua, jota ei voida perustella” ja jonka alennuksen saajat voivat saada ”kilpailijoihinsa nähden”.( )

113. Yhdeksännen valitusperusteen ensimmäinen osa on näin ollen perusteltu.

ii) Yhdeksännen valitusperusteen toinen osa

114. Yhdeksännen valitusperusteen toisessa osassa Solvay tarkastelee erityisesti valituksenalaisen tuomion 401 kohtaa. Kyseinen tuomion kohta koskee Solvayn ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiä väitteitä kalsinoitua soodaa koskevien kustannusten pienuudesta lasinvalmistajien kannalta. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että Solvayn väitteen tueksi ”ei kuitenkaan ole esitetty mitään todisteita” ja että väite ei ”ole omiaan saattamaan kyseenalaiseksi niiden menettelytapojen syrjivyyttä”, joista Solvayta on moitittu. Solvayn mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tällä tavoin yhtäältä ottanut sen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät kirjelmät huomioon vääristyneellä tavalla ja toisaalta laiminlyönyt perusteluvelvollisuuden, josta määrätään unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklassa luettuna yhdessä 53 artiklan 1 kohdan kanssa, sekä soveltanut virheellisesti SEUT 102 artiklan toisen kohdan c alakohtaa (EY 82 artiklan toisen kohdan c alakohtaa).

– Väitetty Solvayn kirjelmien huomioon ottaminen vääristyneellä tavalla

115. Väite kirjelmien huomioon ottamisesta vääristyneellä tavalla vaikuttaa perusteettomalta. Mikään seikka ei viittaa siihen, että unionin yleinen tuomioistuin olisi ymmärtänyt kantajan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät kirjalliset huomautukset ilmeisen virheellisesti tai toistanut ne merkitykseltään muuttuneina.( ) Solvayhan esitti ensimmäisessä oikeusasteessa, että vaikka kalsinoitu sooda on lasinvalmistuksen tärkein raaka-aine, sen osuus lasin keskimääräisestä myyntihinnasta on vain 2–6 prosenttia. Unionin yleinen tuomioistuin toisti nämä väitteet aivan oikein.( ) Pelkästään se, että Solvayn vastaukseen sisältyneitä samankaltaisia täydentäviä huomautuksia ei nimenomaisesti mainittu valituksenalaisessa tuomiossa, ei tarkoita, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tältä osin ottanut Solvayn väitteet huomioon vääristyneellä tavalla.

– Perustelujen puutteellisuus

116. Asianlaita on toisin perustelujen puutteellisuutta koskevan väitteen kanssa. Kuten edellä jo mainitsin, tuomion perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä unionin yleisen tuomioistuimen päättely siten, että asianosaisille selviävät päätöksen syyt ja että unionin tuomioistuin voi tutkia päätöksen laillisuuden.( ) Valituksenalaisen tuomion 401 kohta ei täytä näitä vaatimuksia edes erittäin hyväntahtoisesti tulkittuna.

117. Unionin yleinen tuomioistuin ei täsmennä sanallakaan, miksi Solvayn väitteille kalsinoitua soodaa koskevien kustannusten pienuudesta lasinvalmistajien kannalta ei sen mukaan ole esitetty ”mitään todisteita”. Tuomion perusteluista ei varsinkaan käy ilmi, onko unionin yleinen tuomioistuin ylipäänsä ottanut huomioon seikat, jotka Solvay esitti vastauksessaan ensimmäisessä oikeusasteessa. Vastauksessaan Solvay oli esittänyt todisteena kustannusten pienuutta koskevalle väitteelleen komission polkumyyntiasetuksen,( ) jonka mukaan kalsinoidun soodan osuus lasinvalmistuksen kustannuksista on enintään 8 prosenttia.( )

118. Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään täsmennä, miksi väitetty kalsinoitua soodaa koskevien kustannusten pienuus lasinvalmistuksessa ei ”ole omiaan saattamaan kyseenalaiseksi niiden menettelytapojen syrjivyyttä”, joista Solvayta on moitittu. Tosiasiallisesti tälle väittämälle voi olla hyviä perusteita,( ) mutta niihin ei edes viitata valituksenalaisessa tuomiossa.

119. Katsoiko unionin yleinen tuomioistuin, että tärkeän raaka-aineen osuus kustannuksista on yleensä ottaen merkityksetön arvioitaessa mahdollista syrjintää määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen asiakkaiden välillä? Vai katsoiko se, että Solvayn arvioima osuus kustannuksista (2–6 prosenttia) ei vaikuta kyseessä olevien kaupallisten menettelyjen syrjivyyteen? Ja jos se oli tätä mieltä, miksi? Tuomion perusteluissa olisi voinut ja pitänyt selventää tätä muutamalla täydentävällä virkkeellä.

120. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 401 kohdassa esittämät seikat jättävät lukijan epätietoiseksi siitä, miksi Solvayn väitteet kalsinoitua soodaa koskevien kustannusten pienuudesta lasinvalmistuksessa hylättiin. Tämän vuoksi myöskään unionin tuomioistuin ei voi tutkia päätöksen laillisuutta. Valituksenalaisen tuomion perustelut 401 kohdassa ovat siis puutteelliset, joten yhdeksännen valitusperusteen toinen osa on perusteltu.

121. Tätä taustaa vasten ei ole tarpeen tarkastella väitettä SEUT 102 artiklan toisen kohdan c alakohdan virheellisestä soveltamisesta yksityiskohtaisemmin. Sillä ei perustelujen puutteellisuutta koskevan väitteen ohella muutenkaan ole itsenäistä sisältöä.

iii) Välipäätelmä

122. Näin ollen voidaan tiivistäen todeta, että yhdeksäs valitusperuste on osittain perusteltu.

B Huhtikuussa 1989 toteutettujen tarkastusten yhteydessä hankittujen todisteiden käyttökielto (toinen valitusperuste)

123. Solvay moittii toisella valitusperusteellaan, joka kohdistuu valituksenalaisen tuomion 218–230 kohtaan, asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan ja 20 artiklan 1 kohdan rikkomista (toisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa). Lisäksi yritys väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut tosiseikat ja todisteet huomioon vääristyneellä tavalla (toisen valitusperusteen kolmas osa).

124. Tämän valitusperusteen taustana on se, että 5.4.1989 tehdyssä tarkastuspäätöksessä, jossa komissio määräsi tarkastuskäyntejä tehtäväksi Euroopan soodamarkkinoilla toimivien yritysten toimitiloissa, viitataan ainoastaan mahdollisiin ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan rikkomisiin (yritysten välisiin sopimuksiin tai yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin), kun taas riidanalaisessa sakkopäätöksessä todetaan ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklaa tai EY 82 artiklaa rikotun (määräävän markkina-aseman väärinkäyttö). ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklaan liittyvän tarkastuskäynnin yhteydessä löytyneitä todisteita ei Solvayn mukaan olisi saanut käyttää perusteena ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan tai EY 82 artiklan nojalla tehdyssä päätöksessä.

1. Toisen valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen

125. Komission mielestä toista valitusperustetta ei ole syytä ottaa tutkittavaksi, koska se katsoo valitusperusteen perustuvan samoihin väitteisiin, jotka Solvay on esittänyt jo ensimmäisessä oikeusasteessa.

126. Tämä väite on perätön.

127. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valittaja ei saa tyytyä ainoastaan toistamaan unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämiään perusteita ja perusteluja.( ) Kun asianosainen riitauttaa tavan, jolla unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut tai soveltanut unionin oikeutta, ensimmäisessä oikeusasteessa tutkitut oikeuskysymykset voidaan käsitellä uudelleen muutoksenhakumenettelyssä. Tämän menettelyn tarkoitus jäisi nimittäin osaksi toteutumatta, jollei valittaja voisi tällä tavoin perustaa valitustaan perusteisiin ja perusteluihin, jotka se on esittänyt jo unionin yleisessä tuomioistuimessa.( )

128. Solvay tarkastelee valituskirjelmässään yksityiskohtaisesti valituksenalaisen tuomion 218–230 kohtaa ja esittää konkreettista oikeudellista kritiikkiä unionin yleisen tuomioistuimen esittämiä seikkoja kohtaan viitaten unionin tuomioistuimen antamiin tuomioihin. Ei siis voida puhua ainoastaan ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyn kanneperusteen toistamisesta yleisellä tasolla.

129. Näin ollen toisen valitusperusteen tutkittavaksi ottamista ei voida kyseenalaistaa vakavasti.

2. Toisen valitusperusteen perusteltavuus

a) Toisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa (asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan ja 20 artiklan 1 kohdan rikkominen)

130. Asetuksen N:o 17 20 artiklan 1 kohdan mukaan tietoja, jotka on saatu kartellioikeutta koskevassa komission tutkimuksessa, saa käyttää vain asianomaisen tutkimuksen tarkoituksiin. Tässä säännöksessä säädetään siis yhtäältä käyttötarkoituksesta ja toisaalta käyttökiellosta, jotka kumpikin koskevat komission hankkimia todisteita.

131. Esillä olevassa asiassa on kiistanalaista, mikä on tämän käyttötarkoituksen ja tämän käyttökiellon laajuus. Asianosaiset ovat eri mieltä siitä, oliko komission luvallista määräävän markkina-aseman väärinkäytön todetakseen tukeutua todisteisiin, jotka se oli hankkinut aiemmin tutkimuksessa, joka liittyi oletettuihin kilpailunvastaisia yritysten välisiä sopimuksia koskevan kiellon rikkomisiin samoilla markkinoilla.

132. Asetuksen N:o 17 20 artiklan 1 kohdan sanamuodossa ei viitata tähän konkreettisesti. Tämän vuoksi lähtökohtana on pidettävä kyseisen säännöksen tarkoitusta.

133. On tunnustettu, että asetuksen N:o 17 20 artiklan 1 kohdalla pyritään turvaamaan komission tutkimustoimenpiteiden kohteena olevien yritysten puolustautumisoikeudet.( ) Kuten unionin tuomioistuin on todennut, näitä puolustautumisoikeuksia loukattaisiin vakavasti, jos komissio voisi vedota yrityksiä vastaan tutkimuksen kuluessa hankittuihin todisteisiin, jotka eivät liittyisi tutkimuksen kohteeseen eivätkä sen tarkoitukseen.( )

134. Asetuksen N:o 17 20 artiklan 1 kohdan mukaisen käyttötarkoituksen ja käyttökiellon laajuuden kannalta ratkaisevia ovat siis kulloisenkin tutkimuksen kohde ja tarkoitus. Nämä käyvät ilmi komission vahvistamista tarkastusvaltuuksista.( ) Ne on asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen mukaisesti mainittava komission tarkastuspäätöksessä, mikä on asianomaisten yritysten puolustautumisoikeuksien perustavanlaatuinen tae.( )

135. Esillä olevassa asiassa 5.4.1989 tehdyssä komission tarkastuspäätöksessä, jonka perusteella Solvayn toimitilat tarkastettiin, viitattiin ainoastaan ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklaan (EY 81 artiklaan).( ) Unionin yleisen tuomioistuimen toteamusten mukaan komissio halusi aikoinaan ainoastaan tutkia, oliko Solvay osallisena sopimuksissa ja/tai yhdenmukaistetuissa menettelytavoissa; mikään ei viittaa siihen, että tuolloin olisi ollut jo aihetta epäillä määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä.( )

136. Tämän perusteella Solvay päättelee, että tutkimuksen yhteydessä hankittujen todisteiden käyttö määräävän markkina-aseman toteamiseksi EY 82 artiklan (aiemmin ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklan) mukaisesti ei ollut sallittua.

137. Tämä lähestymistapa ei vakuuta minua.

138. Tarkastuspäätöksessä komission on ”selvästi mainittava ne oletetut seikat, jotka se aikoo selvittää”.( ) Tällä tavoin on tarkoitus estää se, että komissio suorittaa tutkimuksia umpimähkään ilman konkreettisia epäilyjä( ) – tästä käytännöstä käytetään usein englanninkielistä ilmaisua ”fishing expeditions”.

139. Velvollisuudella ilmoittaa tutkimuksen kohde ja tarkoitus ei kuitenkaan voida tarkoittaa kaikkien sellaisten oikeussääntöjen lopullisesti sitovaa nimeämistä, joita asianomaiset yritykset ovat mahdollisesti rikkoneet. Komission ei nimittäin tässä tutkimustensa varhaisessa vaiheessa tarvitse tehdä perusteellista oikeudellista luonnehdintaa oletetuista rikkomisista.( )

140. Toisinaan on muutenkin hyvin hankalaa arvioida etukäteen, rikkooko vahvassa markkina-asemassa olevan yrityksen toiminta kartellikieltoa (ETY:n perustamissopimuksen 85 artikla, EY 81 artikla, SEUT 101 artikla) tai sisältyykö siihen määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä (ETY:n perustamissopimuksen 86 artikla, EY 82 artikla, SEUT 102 artikla). Kuten komissio toteaa perustellusti, kartellikiellon ja väärinkäyttöä koskevan kiellon aineellisten soveltamisalojen välillä voi olla jopa päällekkäisyyttä.( )

141. Lisäksi tutkimukset liittyvät kulloisenkin määräyksen osalta samaan perustavoitteeseen eli perussopimusten mukaisten kilpailusääntöjen toteutumisen edistämiseen ja sisämarkkinoille käytävän kilpailun suojelemiseen vääristymiseltä.( )

142. Tätä taustaa vasten liian suppeaa ja muodollista lähestymistapaa ilmaisisi se, jos kartellioikeutta koskevan tutkimuksen kohde ja tarkoitus rajattaisiin yhteen ainoaan tarkastusvaltuuksissa nimenomaisesti mainittuun aineellisoikeudelliseen kieltoon ja muut kiellot suljettaisiin kategorisesti pois.

143. Kartellioikeutta koskevassa tutkimuksessa pyritään ensisijaisesti toteamaan tosiseikat ja hankkimaan todisteet( ) esimerkiksi tietyn yritysten välisen sopimuksen olemassaolosta, tietynlaisesta markkinakäyttäytymisestä ja sen taustalla taloudellisista seikoista.

144. Komission on otettava kantaa selvittämiensä tosiseikkojen oikeudelliseen luokitukseen vasta paljon myöhemmin hallinnollisessa menettelyssä, toisin sanoen alustavasti väitetiedoksiannossa ja sitten lopullisesti tehdessään päätöksen menettelyn lopuksi.( ) Tämä ei haittaa asianomaisten yritysten puolustautumisoikeuksia vaan ne varmistetaan nimenomaan väitetiedoksiannolla ja siihen liittyvällä oikeudella tulla kuulluksi.

145. Unionin yleinen tuomioistuin ei siis ole tehnyt oikeudellisesta virhettä katsoessaan, että huhtikuussa 1989 tehdyn tutkimuksen yhteydessä hankittuja asiakirjoja voi käyttää myös riidanalaisessa EY 82 artiklan nojalla tehtävässä päätöksessä.( )

b) Toisen valitusperusteen kolmas osa (tosiseikkojen vääristynyttä huomioon ottamista koskeva väite)

146. Lisäksi Solvay moittii unionin yleistä tuomioistuinta tämän toisen valitusperusteen yhteydessä tosiseikkojen huomioon ottamisesta vääristyneellä tavalla. Solvayn mukaan unionin yleinen tuomioistuin nojautuu virheellisesti samankaltaisuuteen vuonna 1989 tehdyn tutkimuksen lähtökohtana olleiden yritysten välisten sopimusten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen ja riidanalaisessa päätöksessä todetun määräävän markkina-aseman väärinkäytön välillä.( )

147. Myös tämä väite on perusteeton. Se perustuu valituksenalaisen tuomion epätäsmälliseen tulkintaan.

148. Valittaja ei ota huomioon, että unionin yleinen tuomioistuin ei pitänyt sinänsä samankaltaisina ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklassa (EY 81 artiklassa, SEUT 101 artiklassa) ja ETY:n perustamissopimuksen 86 artiklassa (EY 82 artiklassa, SEUT 102 artiklassa) tarkoitettuja rikkomisia vaan ainoastaan tosiseikkoja (”menettelytapoja”), joita komissio tarkasteli tutkimuksessaan ja joihin se viime kädessä nojautui myös riidanalaisessa päätöksessä.( ) Nimenomaan nämä tosiseikat – eikä niiden oikeudellinen luokitus – ovat kuitenkin ratkaisevia, kun arvioidaan, onko komissio toiminut vastoin asetuksen N:o 17 20 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua käyttötarkoitusta ja käyttökieltoa.( )

149. Kuten unionin yleinen tuomioistuin – tältä osin kenenkään kiistämättä – totesi,( ) sekä vuoden 1989 tutkimusta koskevissa tarkastusvaltuuksissa että vuonna 2000 tehdyssä riidanalaisessa päätöksessä oli kyse muun muassa yksinostojärjestelyjen soveltamisesta. Tältä osin unionin yleisen tuomioistuimen oli mahdollista todeta oikeudellisesti moitteettomasti, että riidanalainen päätös liittyi riittävällä tavalla vuonna 1989 tehdyn tutkimuksen kohteeseen ja tarkoitukseen,( ) joten asetuksen N:o 17 20 artiklan 1 kohdan mukaista käyttökieltoa ei ollut rikottu.

c) Välipäätelmä

150. Toinen valitusperuste on näin ollen kokonaisuudessaan perusteeton.

C Puolustautumisoikeudet (kolmas, neljäs ja viides valitusperuste)

151. Solvay moittii kolmannella, neljännellä ja viidennellä valitusperusteella lähinnä puolustautumisoikeuksiensa loukkaamista.

152. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia – erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja –, on unionin oikeuden perusperiaate, joka on vahvistettu useasti unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä.( ) Se on myös kodifioitu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 48 artiklan 2 kohdassa.( )

153. Solvayn kolmannessa, neljännessä ja viidennessä valitusperusteessaan esittämät väitteet ovat merkitykseltään perustavanlaatuisia ja antavat unionin tuomioistuimelle mahdollisuuden täsmentää oikeuskäytäntöään, joka koskee puolustautumisoikeuksia kartellioikeutta koskevassa hallinnollisessa menettelyssä.

154. Menettelyllinen asiayhteys, johon nämä kolme valitusperustetta sijoittuvat, on seuraavanlainen:

– Ennen ensimmäisen, vuodelta 1990 peräisin olevan sakkopäätöksen (päätös 91/299) tekemistä tässä asiassa komissio antoi Solvaylle mahdollisuuden esittää huomautuksia väitetiedoksiannon perusteella.( ) Solvaylle ei kuitenkaan myönnetty varsinaista oikeutta tutustua asiakirjoihin; yrityksen käyttöön ainoastaan asetettiin jäljennöksiä sitä vastaan puhuvista asiakirjoista, joihin komissio perusti väitetiedoksiantonsa.( ) Tämän tarkoituksena oli ”yksinkertaistaa menettelyä”.( )

– Vuonna 2000, siis ennen toisen, esillä olevassa asiassa riidanalaisen sakkopäätöksen (päätös 2003/6) tekemistä, Solvayta ei kuultu uudestaan( ) eikä sille tuolloin myönnetty oikeutta tutustua asiakirjoihin.( )

– Vasta toisessa oikeudenkäynnissä unionin yleisessä tuomioistuimessa (asia T-57/01) komissio esitti osan hallinnollisista asiakirjoista, mihin unionin yleinen tuomioistuin oli sitä kehottanut useasti prosessinjohtotoimilla.( ) Solvay sai tutustua ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamossa lukuisiin asiakirjoihin, jotka eivät olleet aiemmin olleet sen saatavilla. Yritys sai myös mahdollisuuden esittää tuomioistuimessa kantansa kyseisten asiakirjojen hyödyllisyydestä puolustuksensa kannalta.( )

– Unionin yleisessä tuomioistuimessa komission oli myönnettävä, että se ei pysty löytämään puuttuvia hallinnollisia asiakirjojaan, tarkemmin sanottuna viittä asiakirjakansiota.( ) Komissio ei myöskään pystynyt esittämään puuttuvien asiakirjojen sisällysluetteloa.( )

155. Tätä taustaa vasten Solvay katsoo, että ensinnäkin sen oikeutta tutustua asiakirjoihin on loukattu (kolmas ja neljäs valitusperuste, ks. jäljempänä 1 kohta) ja että toiseksi sen oikeutta tulla kuulluksi on loukattu (viides valitusperuste, ks. jäljempänä 2 kohta).

1. Oikeus tutustua asiakirjoihin (kolmas ja neljäs valitusperuste)

156. Puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteeseen erottamattomasti liittyvä oikeus tutustua asiakirja-aineistoon merkitsee sitä, että komission on annettava asianomaiselle yritykselle mahdollisuus tutkia kaikki tutkinta-aineistoon sisältyvät asiakirjat, joilla saattaa olla merkitystä sen puolustuksen kannalta. Näihin kuuluvat sekä asianomaista vastaan että sen puolesta puhuvat asiakirjat lukuun ottamatta muiden yritysten liikesalaisuuksia, komission sisäisiä asiakirjoja ja muita luottamuksellisia tietoja.( )

157. On kiistatonta, että hallinnollisessa menettelyssä Solvayn tietoon saatettiin vain ne hallinnollisten asiakirjojen osat, joita komissio käytti riidanalaisessa päätöksessä yritystä vastaan. Yritykselle ei annettu oikeutta tutustua lukuisiin muihin hallinnollisiin asiakirjoihin, joihin Solvaylla olisi ollut myös oikeus tutustua puolustautumisoikeuksiensa perusteella. Komissio on siis rikkonut perustavanlaatuista menettelysääntöä,( ) joka liittyy hyvää hallintoa koskevaan oikeuteen.( ) Tällaista menettelyvirhettä ei voida enää korjata riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen esimerkiksi esittämällä yksittäisiä asiakirjoja myöhemmän tuomioistuinmenettelyn aikana.( )

158. Tämänhetkisessä vaiheessa asianosaiset tarkastelevat ainoastaan sitä, olisiko unionin yleisen tuomioistuimen pitänyt kumota riidanalainen päätös mainitun komission menettelyvirheen vuoksi. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan menettelyvirheet, jotka koskevat oikeutta tutustua asiakirjoihin hallinnollisessa menettelyssä, johtavat komission päätöksen kumoamiseen vain, jos niihin liittyi puolustautumisoikeuksien loukkaus.( )

159. Toisin kuin komissio ja unionin yleinen tuomioistuin, Solvay katsoo puolustautumisoikeuksiaan loukatun ja tukee tätä lukuisin perustein. Valittaja nojautuu ensisijaisesti unionin oikeudessa tunnustettuihin yleisiin oikeusperiaatteisiin, jotka koskevat puolustautumisoikeuksien kunnioittamista, syyttömyysolettamaa ja todistustaakkaa. Lisäksi Solvayn mukaan on laiminlyöty perusteluvelvollisuus, josta määrätään unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklassa luettuna yhdessä 53 artiklan 1 kohdan kanssa, ja rikottu perusoikeuskirjan 47 artiklan toista kohtaa, 48 artiklaa ja 52 artiklan 3 kohtaa, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa ja SEU 6 artiklan 1 kohtaa.

160. Solvay esittää tarkempia huomautuksia vain puolustautumisoikeuksista sekä sivuhuomautuksia myös syyttömyysolettamasta ja perusteluvelvollisuudesta. Sen yksittäisillä viittauksilla perusoikeuskirjaan, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaan ja SEU 6 artiklan 1 kohtaan ei ole itsenäistä sisältöä, joten niitä ei ole tarpeen tarkastella yksityiskohtaisemmin. SEU 6 artiklan 1 kohdasta riittää maininta, että kyseiseen määräykseen sinänsä ei sisälly perusoikeuksia koskevia takeita. Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa ei ennen unionin liittymistä ihmisoikeussopimukseen( ) voida soveltaa suoraan unionin toimielimiin, mutta se otetaan huomioon tulkittaessa ja sovellettaessa väitteissä mainittuja yleisiä oikeusperiaatteita ja unionin oikeuden perusoikeuksia.( )

161. Ehdotan, että arvioitaessa Solvayn väitteitä puolustautumisoikeuksista, syyttömyysolettamasta ja perusteluvelvollisuudesta noudatetaan komission esittämää tarkastelujärjestystä, joka noudattelee valituksenalaisen tuomion rakennetta. Tämän vuoksi otan ensin kantaa kolmannen ja neljännen valitusperusteen tutkittavaksi ottamiseen (ks. jäljempänä a kohta) ja siirryn sitten tarkastelemaan väitteitä, jotka liittyvät ensimmäisessä oikeusasteessa saatavilla olleisiin asiakirjoihin (neljäs valitusperuste, ks. jäljempänä b kohta); lopuksi tarkastelen väitteitä, joiden kohteena ovat kadonneet hallinnolliset asiakirjat (kolmas valitusperuste, ks. jäljempänä c kohta).

a) Kolmannen ja neljännen valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen

162. Komissio väittää, että neljättä valitusperustetta ja kolmannen valitusperusteen yhtä osaa ei voida ottaa tutkittavaksi. Se katsoo, että tiettyjen asiakirjojen hyödyllisyyden arviointi yrityksen puolustuksen kannalta on osa tosiseikkojen ja todisteiden arviointia, joka on yksinomaan unionin yleisen tuomioistuimen tehtävä ja jota ei periaatteessa tutkita muutoksenhakumenettelyssä.

163. Tämä lähestymistapa ei vakuuta minua. Esillä olevassa asiassa ei pyritä siihen, että unionin tuomioistuin korvaisi yksittäisiä hallinnollisia asiakirjoja koskevalla omalla arviollaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemän arvioinnin.( ) Pikemminkin sen tehtävänä on tutkia, onko unionin yleinen tuomioistuin perustanut tosiseikkojen ja todisteiden arviointinsa oikeisiin kriteereihin. Kyseessä on oikeuskysymys, jonka unionin tuomioistuin voi tutkia muutoksenhakuasteessa.( )

b) Ainoastaan unionin yleisessä tuomioistuimessa saatavilla olleet hallinnolliset asiakirjat (neljäs valitusperuste)

164. Neljäs valitusperuste kohdistuu valituksenalaisen tuomion 417–446 kohtaan, jotka koskevat ensimmäisen kerran vasta tuomioistuinmenettelyssä saatavilla olleiden hallinnollisten asiakirjojen hyödyllisyyttä Solvayn puolustuksen kannalta. Koska unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että tätä hyödyllisyyttä ei ollut näytetty toteen, se päätteli, että komissio ei ollut loukannut puolustautumisoikeuksia.( )

i) Neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa

165. Neljännen valitusperusteen ensimmäiseen osaan sisältyy kaksi valituksenalaiseen tuomioon kohdistuvaa kriittistä huomautusta, joista ensimmäistä pidän perusteettomana ja toista perusteltuna.

166. Ensinnäkin valittaja katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt tutkia ensimmäisessä oikeusasteessa moititut puolustautumisoikeuksien loukkaukset etukäteen, siis ennen väitettyjä aineellisoikeudellisia arviointivirheitä. Muutoin valittajan mukaan on vaarana, että unionin yleinen tuomioistuin myötäilee riidanalaisen päätöksen sisällöllisen tutkimisen tuloksia arvioidessaan eri asiakirjojen hyödyllisyyttä yrityksen puolustuksen kannalta.

167. Tämä ensimmäinen kriittinen huomautus on hylättävä. Kuten komissio huomauttaa perustellusti, aineellisoikeudellisten ja menettelyllisten väitteiden tutkimisen välillä ei ole mitään loogisesti välttämätöntä järjestystä.( ) (Sitä, saako unionin yleinen tuomioistuin myötäillä yrityksen aineellisoikeudellisten väitteiden menestymistä sisällöllisesti arvioidessaan menettelyllisiä väitteitä, tarkastellaan vielä erikseen kolmannen valitusperusteen yhteydessä.( ))

168. Toiseksi valittaja katsoo, että unionin yleisellä tuomioistuimella on liian suppea näkemys asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden tarkoituksesta. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei olisi saanut kiistää eri asiakirjojen hyödyllisyyttä puolustuksen kannalta sillä perusteella, että Solvay oli tietoinen asiakirjoihin sisältyvistä tiedoista tai että asiakirjat koskivat seikkoja, jotka yritys oli jo muutenkin esittänyt.

169. Toisin kuin ensimmäinen, tämä toinen kriittinen huomautus on perusteltu.

170. Asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden tarkoituksena on taata hallinnolliseen menettelyyn osallistuville yrityksille, joiden väitetään rikkoneen unionin oikeuden kilpailusääntöjä (ja joista käytetään myös ilmaisua ”asianomaiset yritykset”), puolustautumisoikeuksien tehokas käyttö.( ) Tarkoitus on mahdollistaa se, että asianomaiset yritykset saavat tietoonsa komission asiakirja-aineistoon sisältyvän selvitysaineiston, jotta ne voisivat asianmukaisella tavalla ilmaista tämän selvityksen perusteella näkemyksensä päätelmistä, jotka komissio on tehnyt väitetiedoksiannossaan.( ) Tällä tavoin myös edistetään yhdenvertaisuutta asianomaisten yritysten ja komission välillä ja siten viime kädessä hallinnollisen menettelyn oikeudenmukaisuutta.

171. Mikäli hallinnollisessa menettelyssä on jätetty asianomaiselle yritykselle tiedoksi antamatta sen puolesta puhuvia asiakirjoja, kyseisen yrityksen on ainoastaan osoitettava myöhemmin, että niiden tiedoksi antamatta jättäminen on saattanut vaikuttaa yrityksen vahingoksi menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön.( ) Tällöin riittää, kun yritys osoittaa, että se olisi voinut käyttää kyseisiä sen puolesta puhuvia asiakirjoja puolustautuakseen.( )

172. Varmastikin tämä koskee ensisijaisia asiakirjoja, joiden avulla asianomainen yritys olisi voinut esittää uusia näkökohtia hallinnollisessa menettelyssä. Aalborg Portland -tapauksessa antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin puhuu tässä yhteydessä seikoista, ”jotka eivät olisi olleet sopusoinnussa komission siinä vaiheessa tekemien päätelmien kanssa, ja olisi siten kyennyt jollain tavoin vaikuttamaan arviointeihin, joita komissio on tehnyt mahdollisessa päätöksessä ainakin sen osalta todetun menettelytavan vakavuuden ja keston osalta ja samalla sakon määrän osalta”.( )

173. En kuitenkaan tarkoita, että Aalborg Portland -tapauksessa annetusta tuomiosta ja eräistä muista tuomioista, joissa yhteisöjen tuomioistuin on käyttänyt samankaltaisia sanamuotoja,( ) kävisi ilmi asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden tarkoituksen rajoittuminen pelkkään uusien seikkojen jäljittämiseen. Päinvastoin jo Aalborg Portland -tapauksessa annettuun tuomioon näyttää sisältyvän yhteisöjen tuomioistuimen tietynlainen avoimuus asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden muita tarkoituksia kohtaan, mistä on osoituksena erityisesti sanamuoto ”olisi siten kyennyt jollain tavoin vaikuttamaan”.( )

174. Kuten Solvay huomauttaa perustellusti, asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden tarkoitus ei rajoitu siihen, että asianomainen yritys voi esittää uusia väitteitä tai seikkoja hallinnollisessa menettelyssä. Oikeus tutustua asiakirjoihin on käytännössä huomattavan merkityksellinen myös siksi, että se antaa asianomaiselle yritykselle mahdollisuuden tuoda väitteensä hallinnollisessa menettelyssä kolmansien osapuolten – esimerkiksi asiakkaiden, tavarantoimittajien, kilpailijoiden ja liittojen – esittämien huomautusten rinnalle. Asianomainen yritys voi käyttää kolmansien osapuolten huomautuksia mahdollisesti tukeakseen omia huomautuksiaan komissiota vastaan.

175. On ilmeistä, että asianomaisen yrityksen huomautukset komissiota vastaan voivat olla merkityksellisempiä, jos ne eivät nojaudu ainoastaan yrityksen omiin sisäisiin asiakirjoihin ja tietoihin tai yleisesti saatavana oleviin lähteisiin vaan jos ne lisäksi vahvistetaan sellaisten kolmansien osapuolten huomautuksissa, joiden intressit ovat mahdollisesti päinvastaisia.( ) Hallinnollisessa menettelyssä ei nimittäin ole kyse ainoastaan siitä, että asianomainen yritys esittää paikkansapitäviä väitteitä, vaan myös siitä, että se esittää nämä väitteet riittävällä tavalla perusteltuina ja toteen näytettyinä.

176. Unionin yleinen tuomioistuin ei ota tätä huomioon todetessaan valituksenalaisen tuomion useassa kohdassa, että se, että tiettyjen asiakirjojen sisällöstä ei annettu tietoa hallinnollisen menettelyn aikana, ei saattanut vaikuttaa Solvayn vahingoksi menettelyn kulkuun ja riidanalaisen päätöksen sisältöön,

– koska yritys ”ei ollut tietämätön” asiakirjoissa mainituista seikoista,( )

– koska yritys pystyi esittämään tietyt tiedot itse( ) tarvitsematta tukeutua kilpailijoidensa asiakirjoihin,( )

– koska yritys oli jo esittänyt tietyt asiakirjoista ilmenevät väitteet( ) tai

– koska komissio oli jo tietoinen asiakirjoista ilmenevästä tosiasiallisesta tilanteesta.( )

177. Asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden tarkoituksena on antaa asianomaiselle yritykselle mahdollisuus puolustautua paremmin( ) kuin se olisi voinut tehdä sen omin voimin. Unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut väärin puolustautumisoikeuksien soveltamisalan hallinnollisessa menettelyssä ja siten tehnyt oikeudellisen virheen tulkitessaan asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden tarkoitusta liian suppeasti tavalla, jossa edellä mainitut seikat( ) ovat jääneet ottamatta huomioon.

ii) Neljännen valitusperusteen toinen osa

178. Neljännen valitusperusteen toisessa osassa Solvay moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on asettanut liian tiukkoja vaatimuksia puolustautumisoikeuksien loukkauksen toteen näyttämiselle. Valittaja viittaa tässä yhteydessä valituksenalaisen tuomion tiettyihin kohtiin, joissa unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että

– Solvay ei ”ole näyttänyt toteen, että se, ettei [tiettyjen] asiakirjojen sisällöstä annettu tietoa, olisi vaikuttanut kantajan vahingoksi menettelyn kulkuun ja riidanalaisen päätöksen sisältöön”( ), ja

– seikat, jotka Solvay on tuonut esiin tutustuttuaan asiakirjavihkoon, eivät kyseenalaista komission riidanalaisessa päätöksessä esittämää analyysiä.( )

179. Kuten Solvay toteaa perustellusti, puolustautumisoikeuksien loukkauksen toteamisen peruste asiakirjoihin tutustumista koskevaan oikeuteen liittyvän menettelyvirheen yhteydessä ei ole se, onko asianomaisen yrityksen puolesta puhuvan asiakirjan tiedoksi antamatta jättäminen ”vaikuttanut” kyseisen yrityksen vahingoksi menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön, vaan se, onko tämä ”saattanut vaikuttaa” menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön.( )

180. Ero ilmaisujen ”on vaikuttanut” ja ”on saattanut vaikuttaa” voi ensi näkemältä vaikuttaa minimaaliselta. Tämän vuoksi on olemassa houkutus kuitata Solvayn väite semanttisena viisasteluna.

181. Tosiasiallisesti nämä kielelliset vivahteet kuitenkin paljastavat, että unionin yleinen tuomioistuin on tutkiessaan Solvayn väitteen puolustautumisoikeuksiensa loukkauksesta käyttänyt virheellisiä kriteerejä. Se on virheellisesti vaatinut näyttöä siitä, että hallinnollinen menettely olisi riidanalaisten asiakirjojen tiedoksi antamisen perusteella johtanut erilaiseen lopputulokseen.( ) Unionin yleinen tuomioistuin olisi voinut asianmukaisesti toimien käyttää perusteena ainoastaan sitä, onko asianomaisella yrityksellä – edes pieni – mahdollisuus, että asiakirjat, jotka eivät olleet saatavilla hallinnollisessa menettelyssä, olisivat voineet olla hyödyllisiä sen puolustuksen kannalta.( ) Asianomaisen yrityksen ei nimittäin tarvitse osoittaa, että komission päätös olisi ollut toisenlainen, jos se olisi saanut tutustua asiakirjoihin, joiden sisällöstä ei annettu tietoa.( )

182. Unionin yleinen tuomioistuin on siis tehnyt oikeudellisen virheen tutkiessaan puolustautumisoikeudet.

183. Solvay väittää tässä yhteydessä myös, että syyttömyysolettamaa on loukattu, mutta mielestäni tällä väitteellä ei puolustautumisoikeuksien loukkausta koskevan väitteen ohella ole itsenäistä sisältöä, joten en tarkastele sitä tarkemmin.

184. Lisäksi Solvay pitää valituksenalaisen tuomion perusteluja ristiriitaisina, koska unionin yleinen tuomioistuin aluksi siteeraa asianmukaista kriteeriä (”edes pieni mahdollisuus, että hallinnollisessa menettelyssä olisi päädytty eri lopputulokseen”( )) mutta käyttää myöhemmin tiukempaa kriteeriä (Solvay ”ei näin ollen ole näyttänyt toteen, että se, ettei – – asiakirjojen sisällöstä annettu tietoa, olisi vaikuttanut kantajan vahingoksi menettelyn kulkuun ja riidanalaisen päätöksen sisältöön”( ) eikä ”kyseenalaista komission riidanalaisessa päätöksessä esittämää analyysiä”( )). Kuten edellä kuitenkin osoitettiin,( ) puolustautumisoikeuksien loukkauksen toteen näyttämistä koskevissa vaatimuksissa on kyse sisällöstä, ei valituksenalaisen tuomion perusteluista. Unionin yleinen tuomioistuin on saattanut tehdä oikeudellisen virheen puolustautumisoikeuksien yhteydessä, mutta tämän perusteella ei kuitenkaan voida samalla tehdä päätelmää perustelujen puutteellisuudesta.

iii) Välipäätelmä

185. Neljäs valitusperuste on siis suurimmaksi osaksi perusteltu. Unionin yleinen tuomioistuin on ensinnäkin arvioinut väärin asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden tarkoituksen tutkiessaan niiden asiakirjojen hyödyllisyyttä, jotka eivät olleet saatavilla hallinnollisessa menettelyssä, ja toiseksi asettanut liiallisia vaatimuksia puolustautumisoikeuksien loukkauksen toteen näyttämiselle.

c) Kadonnut osa hallinnollisista asiakirjoista (kolmas valitusperuste)

186. Kolmas valitusperuste koskee kadonnutta osaa komission hallinnollisista asiakirjoista. Se kohdistuu valituksenalaisen tuomion 465–482 kohtaan, joissa unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli sitä, seurasiko viiden asiakirjakansion puuttumisesta Solvayn puolustautumisoikeuksien loukkaus,( ) ja vastasi tähän kysymykseen kieltävästi.( )

187. Valittaja esittää riidanalaisesta tuomion kohdasta useita kriittisiä huomautuksia, johon tämän kolmannen valitusperusteen kaikki kuusi osaa liittyvät. Niiden välillä on kuitenkin paljon päällekkäisyyttä. Pohjimmiltaan niissä kaikissa on kyse samasta asiasta: oliko unionin yleisen tuomioistuimen luvallista sulkea pois se mahdollisuus, että kadonneet asiakirjat olisivat olleet hyödyllisiä Solvayn puolustuksen kannalta?( )

188. Yhdyn valittajan käsitykseen, jonka mukaan tähän kysymykseen on vastattava kieltävästi.

189. Päättelyn lähtökohtana on pidettävä sitä, että yrityksen, jolta hallinnollisessa menettelyssä on lainvastaisesti evätty oikeus tutustua tiettyihin hallinnollisten asiakirjojen osiin, on ainoastaan osoitettava tuomioistuimessa, että se olisi voinut käyttää kyseisiä asiakirjoja puolustuksekseen.( ) Riittää, kun yritys näyttää toteen – edes pienen – mahdollisuuden, että asiakirjat, jotka eivät olleet saatavilla hallinnollisessa menettelyssä, olisivat voineet olla hyödyllisiä sen puolustuksen kannalta.( )

190. Esillä olevassa asiassa unionin yleisen tuomioistuimen oli vaikea tutkia niiden hallinnollisten asiakirjojen osien hyödyllisyyttä, joihin Solvaylla ei ollut oikeutta tutustua, sen vuoksi, että kyseiset asiakirjat olivat kateissa.

191. Varmaankaan ei ole asianmukaista katsoa automaattisesti, että kadonneet asiakirjojen osat olisivat voineet olla hyödyllisiä asianomaisen yrityksen puolustuksen kannalta. Jos esimerkiksi käyttökelpoisen sisällysluettelon perusteella voidaan todeta uskottavasti, että kyseessä oleviin hallinnollisten asiakirjojen osiin sisältyi ainoastaan asiakirjoja, joihin ei muutenkaan olisi myönnetty oikeutta tutustua – tämä pätee oletettavasti varsinkin komission päätösluonnoksiin ja sisäisiin muistioihin mutta asianlaita voi olla näin myös muiden luottamuksellisten asiakirjojen tapauksessa( ) – puolustautumisoikeuksien loukkauksen mahdollisuus voidaan lähtökohtaisesti sulkea pois.

192. Esillä olevassa asiassa ei kuitenkaan pystytty lainkaan rekonstruoimaan kadonneiden hallinnollisten asiakirjojen sisältöä.( ) Sitä, kenelle tämä on haitallista, ei nähdäkseni ole vielä selvitetty oikeuskäytännössä. Tähän asti annetut tuomiot nimittäin koskivat hallinnolliseen menettelyyn perustuvia asiakirjoja, joiden sisältö oli tiedossa ja tuomioistuimen todennettavissa.( )

193. Periaatteessa asianomaisella yrityksellä on todistustaakka eli sen on osoitettava, että se olisi voinut käyttää niitä asiakirjojen osia, joihin siltä lainvastaisesti evättiin oikeus tutustua hallinnollisessa menettelyssä, puolustautuakseen.( ) Tämä voi kuitenkin päteä vain silloin, kun yrityksellä on ainakin käyttökelpoisia tietoja niiden asiakirjojen laatijoista, luonteesta ja sisällöstä, joita sille ei ole annettu.

194. Sitä vastoin se, että osa hallinnollisista asiakirjoista on kateissa, kuuluu komission vastuualueeseen. Komissiolla on nimittäin hyvän hallinnon periaatteen mukaan velvollisuus huolehtia hallinnollisista asiakirjoista asianmukaisella tavalla ja säilyttää ne turvallisesti. Asianmukaiseen asiakirjoista huolehtimiseen kuuluu myös käyttökelpoisen sisällysluettelon laatiminen myöhempää asiakirjoihin tutustumista koskevaa oikeutta silmällä pitäen.

195. Jos kadonneiden asiakirjojen osien sisältöä ei voida – esillä olevan asian tapaan – rekonstruoida luotettavasti tällaisen sisällysluettelon puuttuessa, puolustautumisoikeuksien osalta voidaan tehdä vain yksi päätelmä: on mahdollista, että asianomainen yritys olisi voinut käyttää kateissa olevia asiakirjoja puolustautuakseen.

196. Valituksenalaisessa tuomiossa tehdään kuitenkin aivan päinvastainen päätelmä: unionin yleisen tuomioistuimen mukaan voidaan pitää pois suljettuna, että Solvay olisi voinut löytää puuttuvista asiakirja-aineiston osista asiakirjoja, jotka olisivat näiltä osin olleet hyödyllisiä sen puolustuksen kannalta.( )

197. Unionin yleinen tuomioistuin perustelee näkemystään sillä, että Solvayn kaikki riidanalaista päätöstä vastaan esittämät aineellisoikeudelliset väitteet (”pääasiaa koskevat väitteet”) on hylättävä.( ) Kadonneiden asiakirjojen osien hyödyllisyyden arviointi Solvayn puolustuksen kannalta kytketään siis Solvayn esittämien määräävän markkina-aseman väärinkäytön toteamisen kyseenalaistavien väitteiden perusteltavuuteen.( ) Toisin sanoen unionin yleinen tuomioistuin näyttää olettavan, että se, jolla on tähän asti ollut kädessään huonot kortit, ei olisi löytänyt valttikortteja myöskään muista hallinnollisista asiakirjoista.

198. Tällainen toimintatapa on oikeudellisesti virheellinen. Varmastikin puolustautumisoikeuksien loukkausta on tutkittava kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvien erityisten olosuhteiden perusteella. Tätä tutkittaessa on kuitenkin otettava huomioon, mihin komissio katsoo asianomaisen yrityksen syyllistyneen eli mistä se moittii yritystä.( ) Näitä komission väitteitä vastaan yrityksen on sitten puolustauduttava. Sitä vastoin on täysin merkityksetöntä, mitä pääasiaa koskevia väitteitä yritys on tähän mennessä esittänyt riidanalaista päätöstä vastaan ja menestyvätkö nämä väitteet.

199. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo virheellisesti, että kadonneiden asiakirjojen hyödyllisyys Solvayn kannalta riippuu sitä, onko yrityksen siihenastiset väitteet ”todettu tehottomiksi”( ) tai eivätkö väitteet ”perustu tosiseikkoihin”,( ) onko Solvay kiistänyt tietyt komission toteamukset( ) ja onko se jättänyt tietyt selvitykset esittämättä.( )

200. Olisi ollut asianmukaista tarkastella ainoastaan sitä, sisältyikö kateissa oleviin hallinnollisten asiakirjojen osiin mahdollisesti tietoja, joiden avulla Solvay olisi voinut paremmin tukea tähänastisia riidanalaiseen päätökseen kohdistamia väitteitään tai jopa esittää uusia väitteitä.

201. Unionin yleinen tuomioistuin välttelee tätä kysymystä, kun se nostaa etualalle olemassa olevat komission todisteet määräävän markkina-aseman olemassaolosta ja sen väärinkäytöstä.( ) Tällöin se kuitenkin sivuuttaa suurelta osin sen, että kadonneisiin asiakirjojen osiin voi sisältyä tietoja, jotka olisivat omiaan horjuttamaan esitettyä näyttöä tai ainakin tuomaan sen esille toisenlaisessa valossa. Solvay on perustellusti viitannut tähän.

202. Ensinnäkin tässä yhteydessä on pidettävä merkityksellisenä sitä, että suuret markkinaosuudet ensi näkemältä näyttävät Solvayn määräävän markkina-aseman toteen. Kuten unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin itse myöntää,( ) tämä pätee vain, ellei poikkeuksellisista olosuhteista muuta johdu.( ) Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan täsmennä, miksi kaikki mahdolliset poikkeukselliset olosuhteet ovat todennäköisesti Solvayn itsensä tiedossa niin, ettei kadonneista asiakirjoista voisi ilmetä mitään uutta sen puolustuksen kannalta.( ) Kolmansien osapuolten esittämistä huomautuksista voi hyvinkin ilmetä hyödyllisiä tietoja markkinaosuuksista, kilpailijoiden vahvuudesta ja asianomaisen yrityksen asiakkaiden mahdollisesta tasapainottavasta markkinavoimasta.( )

203. Toiseksi on syytä muistaa, että Solvayn tiettyjen menettelytapojen – esimerkiksi sen myöntämien alennusten – sääntöjenvastainen luonne käy ilmi ”suorista asiakirjatodisteista”.( ) Toisin kuin ensivaikutelman perusteella voisi päätellä, väärinkäytön olemassaolo voidaan kuitenkin kiistää, jos havaittavissa on objektiivisen taloudellisen perusteen olemassaoloa puoltavia seikkoja.( ) Tällaisten seikkojen ei välttämättä tarvitse kuulua määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen toiminnan piiriin vaan niitä voivat esittää myös kolmannet osapuolet, esimerkiksi asianomaisen yrityksen asiakkaat. Näin ollen ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että nämä seikat olisivat käyneet ilmi kadonneista asiakirjojen osista.( )

204. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoo, Solvayn tehtävänä ei ollut osoittaa täsmällisesti, kuinka paljon kadonneista asiakirjojen osista olisi voinut löytyä sen puolesta puhuvia seikkoja. Oli mahdotonta rekonstruoida näiden asiakirjojen sisältöä tuomioistuimessa, ja keneltäkään ei voida vaatia mahdottomia. Myöskään tämän mahdottoman tehtävän seurauksia ei voida panna Solvayn syyksi, sillä kyseessä olevien asiakirjojen katoaminen kuului komission vastuualueeseen.( ) Unionin yleisen tuomioistuimen toistuvasti esittämä olettamus, että Solvayn olisi pitänyt näyttää perustellusti toteen kadonneiden asiakirjojen hyödyllisyys sen puolustuksen kannalta,( ) oli siis oikeudellisesti virheellinen.

205. Kaiken kaikkiaan unionin yleinen tuomioistuin on siis käyttänyt virheellisiä kriteerejä tutkiessaan sitä, olisivatko kateissa olleet hallinnolliset asiakirjat voineet olla hyödyllisiä Solvayn puolustuksen kannalta. Se on siis laiminlyönyt vaatimukset, joita puolustautumisoikeuksista seuraa tältä osin. Näin ollen kolmas valitusperuste on perusteltu.

206. Solvayn tässä yhteydessä esittämällä väitteellä syyttömyysolettaman loukkauksesta ei ole itsenäistä sisältöä, joka menisi puolustautumisoikeuksien yhteydessä käsiteltyjä todistustaakkaa koskevia kysymyksiä pidemmälle. Sitä ei tämän vuoksi ole tarpeen tarkastella erikseen.

2. Oikeus tulla kuulluksi (viides valitusperuste)

207. Solvayn viides valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 184–193 kohtaa, joissa unionin yleinen tuomioistuin päättelee, että komission ei tarvinnut kuulla yritystä uudestaan ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä.( ) Solvayn mukaan vuoden 2000 hallinnollisessa menettelyssä olisi pitänyt järjestää kuuleminen, koska sen lisäksi, että ensimmäinen – unionin yleisen tuomioistuimen kumoama – sakkopäätös (päätös 91/299) oli laadittu väärin, oli jätetty myöntämättä tarvittava oikeus tutustua asiakirjoihin.

a) Viidennen valitusperusteen ensimmäinen osa

208. Tämän valitusperusteen ensimmäisessä osassa Solvay väittää, että on laiminlyöty perusteluvelvollisuus, josta määrätään unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklassa luettuna yhdessä sen 53 artiklan 1 kohdan kanssa. Valituksenalaisessa tuomiossa ei Solvayn mukaan käsitelty sitä, olisivatko ensimmäisen hallinnollisen menettelyn puutteet asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden osalta edellyttäneet uutta kuulemista. Solvay katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin ei käsitellyt sen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämää väitettä.

209. Tämä väite on hylättävä. Unionin yleinen tuomioistuin käsitteli – joskin vain yhdellä virkkeellä – vaatimusta järjestää uusi kuuleminen aiempien menettelyn puutteiden vuoksi asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden osalta. Se vastasi tähän kysymykseen viittaamalla toteamuksiinsa, jotka liittyvät asiakirjoihin tutustumista koskevaan oikeuteen.( ) Tämä oli unionin yleisen tuomioistuimen näkökulmasta loogista ja johdonmukaista, koska se katsoi, että komissio ei ollut loukannut puolustautumisoikeuksia myöntämättä jätetyn asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden yhteydessä.( ) Valituksenalaisessa tuomiossa valitun ratkaisumallin mukaan ei siten ollut myöskään tarpeen kuulla Solvayta uudestaan.

210. Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset oikeudesta tulla kuulluksi ovat riittävästi perusteltuja. Sitä, ovatko ne myös sisällöltään oikeudellisesti virheettömiä, kysytään viidennen valitusperusteen toisessa osassa, jota siirryn nyt tarkastelemaan.

b) Viidennen valitusperusteen toinen osa

211. Viidennen valitusperusteen toisessa osassa Solvay tarkastelee sisällöllisesti kysymystä siitä, edellyttivätkö vuonna 1990 ilmenneet menettelyn puutteet asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden osalta myöhemmin – ennen toisen, esillä olevassa asiassa riidanalaisen sakkopäätöksen (päätös 2003/6) tekemistä vuonna 2000 – yrityksen kuulemista uudestaan.

212. Solvay katsoo, että sen oikeutta tulla kuulluksi sekä yleisesti sen puolustautumisoikeuksia on loukattu. Lisäksi valittajan mukaan on rikottu perusoikeuskirjan 47 artiklan toista kohtaa, 48 artiklaa ja 52 artiklan 3 kohtaa, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa ja SEU 6 artiklan 1 kohtaa, hyvän hallinnon periaatetta sekä SEUT 266 artiklaa (aiemmin EY 233 artikla). Kaikille näille väitteille on yhteistä se moite, että unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt huomiotta edellytyksen, jonka mukaan komission olisi pitänyt kuulla Solvayta uudestaan.

213. Oikeus tulla kuulluksi on osa puolustautumisoikeuksia, joita on kunnioitettava kartellioikeutta koskevassa hallinnollisessa menettelyssä. Kuulluksi tuleminen tarkoittaa, että tutkimuksen kohteena oleva yritys saa hallinnollisen menettelyn kuluessa ilmaista asianmukaisesti näkemyksensä esiin tuotujen tosisei