ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Onko vastaajalla passiivilegitimaatio siltä osin kuin on kyse matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EY) N:o 261/2004 perustuvista vaatimuksista?
1)

a) Onko SEUT 45 ja 48 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat käsiteltävien kaltaisissa tapauksissa esteenä AOW:n (1) 6a §:n b kohdan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle? Kyseisestä kansallisesta lainsäädännöstä seuraa, että Alankomaissa asuva henkilö ei ole sosiaalivakuutusten nojalla vakuutettu tässä asuinvaltiossa, jos maassa asuva henkilö työskentelee toisessa jäsenvaltiossa ja on asetuksen N:o 1408/71 (2) 13 artiklan perusteella työskentelyjäsenvaltion lainsäädännön alainen. Käsiteltävissä tapauksissa on ominaista se, ettei asianomaisilla ole työskentelyjäsenvaltion lakisääteisen järjestelmän perusteella oikeutta vanhuuseläkkeeseen heidän kyseisessä valtiossa työskentelynsä vähäisyyden vuoksi. b) Onko ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohtaan vastaamisessa merkitystä sillä, että henkilöllä, jonka asuinvaltio ei ole asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan perusteella toimivaltainen, ei ole velvollisuutta maksaa sosiaalivakuutusmaksuja tässä asuinvaltiossa? Niiden ajanjaksojen osalta, joilla maassa asuva henkilö työskentelee toisessa jäsenvaltiossa, hän kuuluu nimittäin asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan perusteella vain työskentelyjäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmän alaisuuteen, eikä myöskään Alankomaiden kansallisessa lainsäädännössä velvoiteta tällaisessa tapauksessa maksamaan vakuutusmaksuja.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 142/26

Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 22.1.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-180/15, Icap ym. v. komissio, 10.11.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-39/18 P)

(2018/C 142/35)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: T. Christoforou, V. Bottka, M. Farley ja B. Mongin)

Muut osapuolet: Icap plc, Icap Management Services Ltd ja Icap New Zealand Ltd (ICAP)

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa tuomion (281–299 kohta ja tuomiolauselma) siltä osin kuin siinä kumotaan riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa määrätyt sakot

— hylkää ICAP:n unionin yleisessä tuomioistuimessa nostaman kanteen viidennen ja kuudennen vaatimuksen, jotka koskevat sakkoja, ja määrää ICAP:lle asianmukaiset sakot täyttä tuomiovaltaansa käyttäen

— velvoittaa ICAP:n korvaamaan kaikki tästä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja muokkaa ensimmäisen oikeusasteen tuomion sisältämää oikeudenkäyntikuluja koskevaa määräystä, jotta se vastaisi tämän muutoksenhakumenettelyn lopputulosta.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komissio esittää valituksensa tueksi seuraavan valitusperusteen:

Komissio väittää, että asiassa T-180/15 antamassaan tuomiossa, Icap plc ym. v. Euroopan komissio (EU:T:2017:795), unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti sakkoja määrättäessä edellytettyjä perusteluja koskevaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa poiketaan tärkeästä tuomiosta AC Treuhand v. komissio (C-194/14 P, EU:C:2015:717, 66–68 kohta) ja määrätään komissiolle tiukempi velvoite perustella yksityiskohtaisemmin SEUT 101 artiklan rikkomisesta määrättyjen sakkojen laskennassa käytettyä menetelmää, erityisesti kun se soveltaa sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 37 kohtaa. Komission valituksella pyritään korjaamaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemät vakavat oikeudelliset virheet, jotka – jos ne hyväksyttäisiin – vaarantaisivat komission kyvyn vahvistaa sakkojen asianmukaisen määrän estävän vaikutuksen aikaansaamiseksi. Oikein määritetty perusteluvelvollisuus, joka vastaa tuomiossa AC Treuhand v. komissio (C-194/14 P, 68 kohta) mieleen palautettuja oikeuskäytännön vaatimuksia, on tämän päämäärän saavuttamiseksi olennainen. Sen sijaan tiukempi sakkoja koskeva perusteluvelvollisuus, joka käsittää sisäiset pohdinnat ja välivaiheiden laskelmat, rajoittaa komission harkintavaltaa sakkojen määräämisessä myös silloin, kun se perustuu sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 37 kohtaan. Kyseisellä kohdalla pyrittiin nimenomaan antamaan komissiolle mahdollisuus poiketa suuntaviivoista epätyypillisissä tapauksissa, kuten määrättäessä sakkoja avunantajille. Kuten unionin tuomioistuimet ovat todenneet, komissiolla on oltava harkintavaltaa asianmukaisia sakkoja vahvistaessaan.
1)

Ensimmäinen kysymys: Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 ( 1 ) (jäljempänä asetus N:o 1215/2012) 24 artiklan 5 alakohtaa tulkittava siten, että Itävallan täytäntöönpanolain (Exekutionsordnung) 232 §:ssä sellaista tapausta varten, jossa osapuolet eivät pääse yhteisymmärrykseen pakkohuutokaupan tuoton jaosta, säädetty kanne kuuluu tämän säännöksen soveltamisalaan myös silloin, jos panttivelkojan toista panttivelkojaa vastaan nostama kanne a) tukeutuu perusteeseen, jonka panttioikeudellisesti turvattu lainasaaminen ei ole enää olemassa velallisen vahingonkorvaukseen perustuvan vastasaamisen vuoksi, ja b) tukeutuu lisäksi – takaisinsaantikanteen tapaan – perusteeseen, jonka mukaan tätä lainasaamista koskevan panttioikeuden peruste on velkojan suosimisen vuoksi pätemätön?
1.

SEUT 49 artiklassa ja palveluista sisämarkkinoilla annetun direktiivin 2006/123/EY 15 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa vahvistetun sijoittautumisvapauden loukkaaminen Lain 3898/2010 5 §:n 1 momentissa yhdessä presidentin asetuksen D.123/2011 kanssa säädetään, että sovittelukoulutusta tarjoavien yhtiöiden on oikeudelliselta muodoltaan oltava voittoa tavoittelemattomia yhtiöitä, joiden perustajina on oltava ainakin yksi kreikkalainen asianajajayhteisö ja ammattielin, ja että niiden toiminnan edellytyksenä on mainitun lain 7 §:ssä tarkoitetun viranomaisen antama lupa. Kyseiset rajoitukset koskevat sekä sellaisia palveluntarjoajia, jotka pyrkivät sijoittautumaan Kreikkaan ensimmäistä kertaa, että sellaisia palveluntarjoajia, jotka haluavat sijoittautua Kreikkaan sivutoimipaikan muodossa. Muilla luonnollisilla henkilöillä tai oikeushenkilöillä kuin asianajajayhteisöillä tai ammattielimillä ei ole lupaa perustaa koulutuspalvelujen tarjoajia kouluttamaan sovittelijoita, jotka tällaisen koulutuksen perusteella voivat osallistua kokeisiin saadakseen luvan toimia ammattisovittelijoina Kreikassa, ellei kyseisellä henkilöllä ole kreikkalaisen asianajajayhteisön tai ammattielimen tukea. Lisäksi on huomautettava, että sellainen palveluntarjoaja, joka ei oikeudelliselta muodoltaan ole voittoa tavoittelematon, ei tosiasiassa saa tilaisuutta tarjota maksullisesti koulutusta mahdollisille sovittelijaehdokkaille, jotka tällaisen koulutuksen perusteella voivat osallistua kokeisiin saadakseen luvan toimia ammattisovittelijoina Kreikassa. Lopuksi on todettava, että sellainen toisen jäsenvaltion koulutuspalvelujen tarjoaja, joka haluaa tarjota kyseistä palvelua maksulliseen sovittelijakoulutukseen ilmoittautuville opiskelijoille, on tosiasiassa suljettu Kreikan markkinoiden ulkopuolelle, eikä se voi sijoittautua Kreikkaan sivutoimipaikan muodossa, jos sen oikeudellinen muoto ei ole voittoa tavoittelematon ja se ei valitse sivutoimipaikkansa muodoksi voittoa tavoittelematonta yksikköä. Komissio katsoo, että edellä mainituilla säännöksillä luodaan rajoitus, joka kohdistuu SEUT 49 artiklassa ja palveluista sisämarkkinoilla annetun direktiivin 2006/123/EY 15 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa vahvistettuun sijoittautumisvapauteen. Kyseinen rajoitus ei kuulu SEUT 51 artiklan 1 kohdassa määrätyn poikkeuksen alaan, koska sovittelijakoulutuspalvelujen tarjoaminen ei ole toimintaa, joka olisi kytköksissä valtioon, julkisen vallan käyttöön tai oikeudenkäyttöön. Ei myöskään ole olemassa oikeudellista perustetta, joka liittyisi palvelujen laadun turvaamiseen, koska sillä ei ole suoraa yhteyttä koulutuspalvelujen tarjoajien oikeudellista muotoa koskevaan rajoitukseen and osakepääoman omistajuuteen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 63/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaat) on esittänyt 9.11.2017 – SF v. Inspecteur van de Belastingdienst

(Asia C-631/17)

(2018/C 063/07)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Valittaja: SF

Vastapuoli: Inspecteur van de Belastingdienst

Ennakkoratkaisukysymys

Minkä jäsenvaltion lainsäädäntö osoitetaan asetuksessa 883/2004 (1) sovellettavaksi tilanteessa, jossa kyse on asianomaisesta, joka a) asuu Latviassa, b) on Latvian kansalainen, c) on Alankomaihin sijoittautuneen työnantajan palveluksessa, d) merenkulkijana, e) työskentelee Bahaman lipun alla purjehtivalla aluksella ja f) tekee tätä työtä Euroopan unionin alueen ulkopuolella?

(1) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 42/2

Valitus, jonka Morton’s of Chicago Inc. on tehnyt 3.8.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-223/15, Morton’s of Chicago v. EUIPO, 15.5.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-468/17 P)

(2018/C 042/03)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Morton’s of Chicago Inc. (edustajat: J. Moss, barrister, M. Krause, solicitor)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Mortons the Restaurant Ltd

Unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on 13.12.2017 antamallaan määräyksellä jättänyt valituksen tutkimatta.
4)

Jos edeltävään kysymykseen vastataan myöntävästi, onko silloin, jos tällainen tarkastelu on suoritettu ja on päädytty siihen, ettei samankaltaisia seikkoja ole, sovellettava tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (2) 905 artiklan 1 kohtaa, ja onko komission siis tehtävä päätös, jonka oikeudellinen sisältö sitoo kansallisia viranomaisia?
2)

Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko asetuksen N:o 44/2001 23 artiklaa tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu vahingonkorvauskanne, jonka jälleenmyyjä on nostanut tavarantoimittajaansa vastaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 102 artiklan perusteella, voi soveltaa asianosaisten väliseen sopimukseen sisältyvää oikeuspaikkalauseketta myös silloin, kun mainitussa lausekkeessa ei viitata nimenomaisesti kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvaa vahingonkorvausvastuuta koskeviin riitoihin?
—

Unionin tuomioistuimen on todettava, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 596/2014 (1) täytäntöönpanemisesta siltä osin kuin on kyse toimivaltaisille viranomaisille mainitun asetuksen tosiasiallisesta tai mahdollisesta rikkomisesta tehtävistä ilmoituksista 17.12.2015 annetun komission täytäntöönpanodirektiivin (EU) 2015/2392 (2) 13 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut 3.7.2016 mennessä direktiivin täytäntöönpanon edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai joka tapauksessa koska se ei ole ilmoittanut niistä komissiolle
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 424/23

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Arbeits- und Sozialgericht Wien (Itävalta) on esittänyt 3.10.2017 – BUAK Bauarbeiter-, Urlaubs- u. Abfertigungskasse v. Gradbeništvo Korana d.o.o.

(Asia C-579/17)

(2017/C 424/34)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Arbeits- und Sozialgericht Wien

Pääasian asianosaiset

Kantaja: BUAK Bauarbeiter-, Urlaubs- u. Abfertigungskasse

Vastaaja: Gradbeništvo Korana d.o.o.

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 1 artiklaa tulkittava siten, että oikeudenkäynnit, jotka koskevat palkanlisää koskevia vaatimuksia, joita Bauarbeiter-Urlaubs- und Abfertigungskasse (BUAK) esittää työnantajaa kohtaan sen perusteella, että Itävaltaan on lähetetty työntekijöitä, joilla ei ole tavanomaista työskentelypaikkaa Itävallassa, tai vuokratyön yhteydessä, tai sellaista työnantajaa kohtaan, jonka kotipaikka on muualla kuin Itävallassa, sen perusteella, että tämä ottaa palvelukseen työntekijöitä, joilla on tavanomainen työskentelypaikka Itävallassa, ovat siviili- ja kauppaoikeudellisia asioita, joihin on sovellettava edellä mainittua asetusta, silloinkin kun nämä BUAK:n palkanlisiä koskevat vaatimukset kylläkin liittyvät yksityisoikeudellisiin työsuhteisiin ja niillä pyritään siihen, että työntekijöiden lomaa ja loma-ajan palkkaa koskevat yksityisoikeudelliset oikeudet, jotka perustuvat heidän ja työnantajan välisiin työsuhteisiin, täytetään, mutta

— sekä loma-ajan palkan määrä, joka työntekijällä on oikeus vaatia BUAK:lta, että BUAK:n työnantajilta vaatimien palkanlisien määrä vahvistetaan liittovaltion ministerin asetuksella eikä sopimuksella tai työehtosopimuksella,

— palkanlisiä, joita työnantajien on maksettava BUAK:lle, ei käytetä vain työntekijöille maksettavien loma-ajan palkkojen kattamiseen vaan myös BUAK:n hallintokulujen kattamiseen, ja

— BUAK:lla on tällaisia palkanlisiä koskevien vaatimusten esittämisen ja täytäntöönpanon yhteydessä lainsäädännön nojalla laajemmat valtuudet kuin yksityishenkilöllä, koska — työnantaja on rahamääräisen seuraamuksen uhalla velvollinen tekemään BUAK:lle sekä tilannekohtaisia että kuukausittaisia kausi-ilmoituksia käyttämällä BUAK:n toteuttamia viestintäkanavia, edistämään BUAK:n valvontatoimenpiteitä ja sallimaan ne, myöntämään BUAK:lle oikeuden tutustua palkka-, liike- ja muihin asiakirjoihin ja antamaan sille tietoja, ja — jos työnantaja ei täytä ilmoitusvelvollisuuksiaan, BUAK:lla on oikeus arvioida omien selvitystensä perusteella palkanlisät, jotka työnantajan on maksettava, jolloin BUAK:n vaatimien palkanlisien määrä on työntekijöiden lähettämisen tai työskentelyn tosiasiallisista olosuhteista riippumatta BUAK:n arvion mukainen?

(1) EUVL 2012, L 351, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 402/12

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 11.9.2017 – Thomson Airways Ltd. v. Wolfgang Wirth ym.

(Asia C-532/17)

(2017/C 402/14)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Hamburg

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Thomson Airways Ltd.

Vastapuolet: Wolfgang Wirth, Theodor Mülder, Ruth Mülder ja Gisela Wirth

Ennakkoratkaisukysymys

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta N:o 261/2004 (1) (jäljempänä lentomatkustajien oikeuksista annettu asetus) tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittajaa, joka vuokraa toiselle niin sanotun wet lease -järjestelyn puitteissa lentokoneen sekä miehistön sopimuksen mukaiselle lukumäärälle lentoja, joista se ei kuitenkaan ole pääasiallisessa toiminnallisessa vastuussa, ja matkustajien varausvahvistuksessa todetaan, että lennon ”suorittaa – –” juuri tämä yritys, on pidettävä tässä asetuksessa tarkoitettuna lennosta vastavaana lentoliikenteen harjoittajana?

(1) EUVL 2004, L 46, s. 1.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 374/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per la Basilicata (Italia) on esittänyt 10.8.2017 – Olympus Italia Srl v. Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico – Centro di Riferimento Oncologico della Basilicata di Rionero in Vulture (I.R.C.C.S. CROB)

(Asia C-486/17)

(2017/C 374/22)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per la Basilicata

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Olympus Italia Srl

Vastaaja: Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico – Centro di Riferimento Oncologico della Basilicata di Rionero in Vulture (I.R.C.C.S. CROB)

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko luottamuksensuojaa ja oikeusvarmuutta koskevat yhteisön periaatteet, luettuina yhdessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa (SEUT) vahvistettujen, tavaroiden vapaata liikkuvuutta, sijoittautumisvapautta ja palvelujen vapaata tarjoamista koskevien periaatteiden kanssa, sekä niihin perustuvat periaatteet, kuten direktiivissä 2014/24/EU (1) vahvistetut yhdenvertaisen kohtelun periaate, syrjintäkiellon periaate, vastavuoroista tunnustamista koskeva periaate, suhteellisuusperiaate ja avoimuusperiaate, esteenä sellaisen Italian lainsäädännön kaltaisen kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, joka ilmenee asetuksen (decreto legislativo) nro 50/2016 95 §:n 10 momentista ja 83 §:n 9 momentista yhdessä luettuina ja jonka mukaan se, että julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyssä tehdyissä hintatarjouksissa ei ilmoita yrityksen turvallisuuskustannuksia erikseen, johtaa aina kyseisen tarjoajan poissulkemiseen ilman, että olisi mahdollista käyttää asiakirjojen täydentämismenettelyä, ja näin on myös siinä tapauksessa, että velvollisuutta ilmoittaa kyseiset kustannukset erikseen ei ole yksilöity tarjousten esittämistä varten laaditussa liitelomakkeessa, ja riippumatta siitä, että aineellisesti tarjous tosiasiallisesti täyttää työturvallisuuden vähimmäiskustannuksia koskevat vaatimukset?

(1) Julkisista hankinnoista 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/24/EU (EUVL 2014, L 94, s. 65)
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 338/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tartu Halduskohus (Viro) on esittänyt 18.7.2017 – Argo Kalda Mardi talu v. Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

(Asia C-435/17)

(2017/C 338/09)

Oikeudenkäyntikieli: viro

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tartu Halduskohus

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Argo Kalda Mardi talu

Vastapuoli: Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 (1) 93 artiklan 1 kohdan, 94 artiklan ja liitteessä II säädettyjen vähimmäisvaatimusten mukaista, että jäsenvaltio on velvoittanut yhtenäisen pinta-alatuen sekä ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisien maatalouskäytäntöjen tuen hakijan säilyttämään hautarauniot ja määrännyt, että velvoitteen noudattamatta jättämiseen sovelletaan komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 640/2014 (2) 39 artiklassa säädettynä hallinnollisena seuraamuksena tuen vähentämistä kolmella prosentilla?

2) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko yhtenäisen pinta-alatuen sekä ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisien maatalouskäytäntöjen tuen hakijan hallinnollisen seuraamuksen soveltamisen välttääkseen noudatettava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 72 artiklan 1 kohdan a alakohdan, 91 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä 93 artiklan 1 kohdan ja 94 artiklan sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1307/2013 (3) 4 artiklan 1 kohdan b, c ja e alakohdan mukaisesti hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevia vaatimuksia tilansa kaikilla alueilla vai pelkästään sillä maatalousmaalla, jolle tukea konkreettisesti haetaan?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549).

(2) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän sekä suoriin tukiin, maaseudun kehittämistukeen ja täydentäviin ehtoihin sovellettavien maksujen epäämis- ja perumisedellytysten sekä hallinnollisten seuraamusten osalta 11.3.2014 annettu Komission delegoitu asetus (EU) N:o 640/2014 (EUVL 2014, L 181, s. 48).

(3) Yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1307/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 608).
—

Ensinnäkin tuomion perustelujen valossa on mahdotonta ymmärtää, miksi valittajan esittämät tosiseikat ja todisteet eivät ole saaneet unionin yleistä tuomioistuinta vakuuttuneeksi siitä, että tavaramerkkiä on käytetty lisäravintoaineissa, jotka on tarkoitettu ei-lääkinnällisiin tarkoituksiin.
2)

Onko ajoneuvo, joka on kokoonpantu toisaalta olennaisista osista, jotka on valmistettu ennen puitteiden luomisesta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen sekä tällaisiin ajoneuvoihin tarkoitettujen järjestelmien, osien ja erillisten teknisten yksiköiden hyväksymiselle 5.9.2007 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2007/46/EY, ja toisaalta olennaisista osista, jotka on lisätty vasta kyseisen direktiivin soveltamisen jälkeen, ajoneuvo, joka oli olemassa ennen direktiivin soveltamista, vai onko tällainen ajoneuvo valmistunut vasta kyseisen direktiivin soveltamisen jälkeen?
2)

Onko elatusvelvoitteisiin sovellettavasta laista tehdyn Haagin pöytäkirjan 4 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että elatusapuun oikeutettu ”saattaa asian” sen valtion, jossa elatusvelvollisella on asuinpaikka, toimivaltaisen viranomaisen käsiteltäväksi myös siinä tapauksessa, että elatusvelvollinen on pannut menettelyn vireille kyseisessä viranomaisessa ja elatusapuun oikeutettu vastaa asiassa riitauttamalla vaatimuksen toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 (1) 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla?
1)

Onko 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (1) liitteenä olevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohta sovellettavissa kantajan vaatimaan horisontaalisesta urasta suoritettavaan palkanlisään sillä perusteella, että kyseessä on työehto, vai onko kyseessä päinvastoin palkkaan liittyvä käsite, joka on ominaisuuksiltaan tässä ennakkoratkaisupyynnössä esitetyn kaltainen ja joka perustuu saajan subjektiiviseen ominaisuuteen, joka on hankittu työssä, jota on tehty useiden vuosien ajan kasvavaa vaikeutta ja vastuuta sekä pysyvyyttä, erikoistumista ja ammatillisuutta koskevien perusteiden mukaisesti?