Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki – Käsite – Toimet yrityksen suorittamista julkisen palvelun tehtävistä aiheutuvien kustannusten korvaamiseksi – Tällaiset toimet eivät kuulu valtiontuen käsitteeseen – Asiassa C-280/00 24.7.2003 annetussa tuomiossa mainitut edellytykset

(EY 87 artiklan 1 kohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikaston ja näytön arvioinnin valvonta – Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta

(EY 225 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tuomion sellaista perustelua koskeva valitusperuste, joka ei ole tarpeen tuomiolauselman perustelemiseksi – Tehoton valitusperuste

(EY 225 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artikla)

4. Kumoamiskanne – Valtiontukia koskeva komission päätös – Tuomioistuinvalvonta – Rajat

(EY 230 artikla)

5. Valtiontuki – Käsite – Toimet yrityksen suorittamista julkisen palvelun tehtävistä aiheutuvien kustannusten korvaamiseksi – Tällaiset toimet eivät kuulu valtiontuen käsitteeseen – Asiassa C-280/00 24.7.2003 annetussa tuomiossa mainitut edellytykset

(EY 87 artiklan 1 kohta ja EY 230 artikla)

Tiivistelmä

1. Valtiontukina pidetään EY 87 artiklan 1 kohdan mukaisten edellytysten täyttyessä sellaisia toimenpiteitä, jotka muodossa tai toisessa ovat omiaan suosimaan yrityksiä suoraan tai välillisesti tai joita on pidettävä sellaisena taloudellisena etuna, jota edunsaajayritys ei olisi saanut tavanomaisten markkinoilla sovellettavien ehtojen mukaan. Yritysten, joilla on velvollisuus tuottaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, osalta valtion toimenpiteeseen ei sovelleta EY 87 artiklan 1 kohtaa, jos tällaista toimenpidettä on pidettävä korvauksena, joka on vastike edunsaajayritysten suorittamista sellaisista palveluista, jotka johtuvat julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, jolloin kyseiset yritykset eivät todellisuudessa saa taloudellista etua ja kyseinen toimenpide ei näin ollen aseta kyseisiä yrityksiä edullisempaan kilpailutilanteeseen suhteessa niiden kilpailijayrityksiin.

Jotta tällainen korvaus voisi tietyssä konkreettisessa tapauksessa välttyä luokittelulta valtiontueksi, tiettyjen asiassa C-280/00, Altmark, 24.7.2003 annetussa tuomiossa esitettyjen edellytysten on kuitenkin täytyttävä. Erityisesti korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto. Tästä seuraa, että kun komission on tutkittava yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua koskevan rahoitusjärjestelmän pätevyys EY 87 artiklan kannalta, sillä on erityisesti velvollisuus tarkastaa, onko tämä edellytys täyttynyt. Komission on näin ollen tutkittava ne hallinnollisen menettelyn osapuolten sille toimittamat todisteet, joilla voi olla merkitystä arvioitaessa sitä, onko EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua saatu. Komissio voi käyttää muihin kuin asiassa Altmark annetusta tuomiosta ilmenevien kriteerien soveltamiseen perustuvaa menetelmää, jos se on objektiivisten syiden takia estynyt tutkimaan asianosaisten toimittamat tiedot.

Komissio ei voi silloin, kun valtion varoja siirretään yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta vastaavalle yritykselle, olettaa näiden siirtojen merkitsevän EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua, jos se jättää tutkimatta yhtäältä sen, ylittääkö siirtojen kokonaismäärä saajayritykselle aiheutuneiden lisäkustannusten kokonaismäärän, ja toisaalta sen, onko saajayritykselle aiheutunut muita yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tuottamisesta johtuvia nettomääräisiä lisäkustannuksia, joiden osalta sillä olisi oikeus vaatia korvausta kaikkien siirtojen muodossa asiassa Altmark esitettyjen edellytysten täyttyessä.

(ks. 38, 40–44, 46, 47, 54 ja 57 kohta)

2. EY 225 artiklasta ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta seuraa, että unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä lähtökohtaisesti myöskään arvioida sitä selvitystä, johon unionin yleinen tuomioistuin on asian tosiseikastoa määrittäessään tukeutunut. Silloin, kun tämä selvitys on saatu asianmukaisesti ja todistustaakkaa sekä asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita on noudatettu, ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida sille esitetyn selvityksen näyttöarvoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin. Lisäksi vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä toimitetusta aineistosta selvästi ilman, että on tarpeen ryhtyä uudelleen arvioimaan tosiseikastoa ja selvitystä.

(ks. 63 ja 64 kohta)

3. Valitusasiassa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun ylimääräisiä perusteluja koskevat väitteet eivät voi aiheuttaa tämän ratkaisun kumoamista ja ovat näin ollen tehottomia.

(ks. 75 kohta)

4. EY 230 artiklasta ilmenee, että kumoamiskanteen kohteena on siinä lueteltujen yhteisön toimielinten toimien laillisuusvalvonta. Tällaisessa kanteessa esitettyjen perusteiden arvioinnilla ei pyritä korvaamaan asian täysimääräistä tutkimista hallinnollisessa menettelyssä, eikä sillä ole tällaista vaikutusta.

Unionin yleistä tuomioistuinta ei voida moittia EY 230 artiklan vastaisesta toimivallan ylityksestä, jos sen tutkinta rajoittuu riidanalaisen päätöksen laillisuutta koskevaan tuomioistuinvalvontaan, kun se arvioi tilanteessa, jossa valtion varoja on siirretty yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta vastaavalle yritykselle, komission riidanalaisessa päätöksessä sen tarkastamiseksi, voivatko siirrot merkitä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua, käyttämän menetelmän korvaamatta komission käyttämää menetelmää omallaan.

(ks. 84, 85 ja 87–89 kohta)

5. Komission harkintavallan käyttöä monitahoisissa taloudellisissa kysymyksenasetteluissa koskeva unionin tuomioistuinten valvonta kohdistuu välttämättä ainoastaan siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.

Tällaisista monitahoisista taloudellisista kysymyksenasetteluista on kyse silloin, kun komissio tutkii yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua koskevan rahoitusjärjestelmän pätevyyden EY 87 artiklan kannalta, mikä edellyttää asiassa C-280/00, Altmark, 24.7.2003 annetussa tuomiossa esitettyjen edellytysten tutkimista. Unionin yleisen tuomioistuimen ei tarvitse tutkia kaikkia asiassa Altmark esitettyjä kriteerejä sen jälkeen, kun se oli todennut riidanalaisen päätöksen lainvastaiseksi yhden näistä edellytyksistä osalta.

(ks. 97 ja 98 kohta)