Tämä pätee myös kolmansissa maissa määrättyihin seuraamuksiin. Ehkäisevällä tavoitteella, johon komissiolla on oikeus pyrkiä sakon määrää vahvistaessaan, pyritään nimittään varmistamaan se, että yritykset noudattavat kilpailusääntöjä, jotka on vahvistettu perustamissopimuksessa niiden toiminnalle yhteisössä tai Euroopan talousalueella. Tästä seuraa, että sellaisen sakon ehkäisevää luonnetta, joka on määrätty yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, ei voida määrittää yksinomaan sakkoihin tuomitun yrityksen erityisen tilanteen mukaan eikä sen mukaan, onko tämä noudattanut kilpailusääntöjä, jotka on vahvistettu kolmansissa maissa Euroopan talousalueen ulkopuolella.

Komissio ei riko perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annettuja asetuksia N:o 17 ja N:o 1/2003, kun se ei sakon laskentapohjan korotusta soveltaakseen sen riittävän ehkäisevän luonteen varmistamiseksi arvioi sitä, miten todennäköistä on, että yritys, jolle seuraamus määrätään, syyllistyy uudestaan rikkomiseen, vaan tyytyy ottamaan huomioon tämän yrityksen koon, koska tätä jälkimmäistä seikkaa voidaan käyttää sen vaikutuksen osoittajana, joka asianomaisella yrityksellä on voinut olla markkinoilla.

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta ovat merkitykselliset oikeusperustat, joiden nojalla komissio voi määrätä sakkoja yrityksille ja yritysten yhteenliittymille EY 81 ja EY 82 artiklan rikkomisista. Näiden säännösten nojalla rikkomisen kesto ja vakavuus on otettava huomioon sakon suuruuden määrittämiseksi. Rikkomisen vakavuus määritetään viittaamalla moniin tekijöihin, joiden osalta komissiolla on harkintavaltaa. Raskauttavien asianhaarojen huomioon ottaminen sakkoa vahvistettaessa on komission sen tehtävän mukainen, jonka mukaan sen on varmistettava kilpailusääntöjen noudattaminen. Lisäksi rikkomisen vakavuutta analysoitaessa on otettava huomioon mahdollinen rikkomisen uusiminen, millä voidaan perustella sakon perusmäärän huomattava korotus.

Rikkomisen uusimistapauksen tunnustamiseksi riittää, että komissio käsittelee rikkomisia, jotka kuuluvat EY:n perustamissopimuksen saman määräyksen soveltamisalaan, eikä ole tarpeen, että rikkomiset koskevat samoja tuotemarkkinoita.

Se, että asetuksissa N:o 17 ja N:o 1/2003 tai suuntaviivoissa, jotka komissio on antanut asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa, ei vahvisteta enimmäismääräaikaa rikkomisen uusimisen toteamiseksi, ei loukkaa oikeusvarmuuden periaatetta. Rikkomisen uusimisen toteaminen ja sen erityispiirteiden arviointi kuuluvat komission harkintavaltaan sen osalta, mitä tekijöitä sakkojen määrän määrittämiseksi huomioidaan. Komissiota ei tässä yhteydessä voi sitoa mahdollinen vanhentumismääräaika tällaisen toteamisen osalta. Tämän osalta on muistutettava, että rikkomisen uusiminen on tärkeä tekijä, jota komission on arvioitava, koska sen huomioon ottamisella pyritään saamaan yritykset, joilla on ilmeinen taipumus olla välittämättä kilpailusäännöistä, muuttamaan käyttäytymistään. Komissio voi näin ollen ottaa kussakin tapauksessa huomioon seikat, jotka vahvistavat tällaisen taipumuksen ja joihin kuuluu esimerkiksi aika, joka on kulunut asianomaisten rikkomisten välillä.

Kun yhteisöjen tuomioistuinten on lausuttava rikkomisen uusimista koskevasta komission arvioinnista, niiden täyden harkintavallan käytön vuoksi voi olla perusteltua esittää ja ottaa huomioon täydentäviä tietoja, joita ei mainita päätöksessä siten kuin EY 253 artiklassa määrätty perusteluvelvollisuus edellyttää. Ne voivat näin ollen ottaa huomioon sen, että asianomainen yritys on osallistunut rikkomiseen, vaikka tätä seikkaa ei ole mainittu komission päätöksessä.

(ks. 64–67, 70 ja 71 kohta)