ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549 ja oikaisu EUVL 2016, L 130, s. 13) on IV osasto, jonka otsikko on ”Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen” ja jonka II jakso, jonka otsikko on ”Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen”, sisältää 52 artiklan, joka koskee ”Sääntöjenmukaisuuden tarkastamista”. Kyseisen artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksiä, joilla se määrittää määrät, jotka jätetään unionin rahoituksen ulkopuolelle, jos se toteaa, että 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklassa tarkoitettuja menoja ei ole toteutettu unionin lainsäädännön mukaisesti ja maaseuturahaston osalta [Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta 17.12.2013 annetun] asetuksen (EU) N:o 1303/2013 [EUVL 2013, L 347, s. 320] 85 artiklassa tarkoitetun sovellettavan unionin ja kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 116 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen. 2. Komissio arvioi rahoituksen ulkopuolelle jätettävät menot ottaen huomioon erityisesti todetun sääntöjenvastaisuuden merkittävyyden. Se ottaa tällöin asianmukaisesti huomioon rikkomuksen ja unionille aiheutuneen taloudellisen vahingon laadun. Se käyttää ulkopuolelle jättämisen perusteena aiheettomasti maksettuja määriä ja, jos nämä määrät eivät ole yksilöitävissä oikeasuhteisin ponnistuksin, se voi soveltaa ekstrapoloituja tai kiinteämääräisiä oikaisuja. Kiinteämääräisiä oikaisuja voidaan käyttää vain, jos tapauksen luonteen vuoksi tai koska jäsenvaltio ei ole toimittanut komissiolle tarvittavia tietoja, ei kohtuullisin ponnisteluin voida määrittää tarkemmin unionille aiheutunutta taloudellista vahinkoa.”
68

Slovenian tasavallan argumentista, jonka mukaan arkistojen käsitettä on tulkittava kansainvälinen oikeus huomioiden, on aluksi palautettava mieleen, että tavanomaisista kansainvälisistä sopimuksista poiketen Euroopan unionia koskevilla perussopimuksilla on perustettu oma oikeusjärjestys, joka on sisällytetty perussopimusten voimaantullessa jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksiin (määräys 13.7.1990, Zwartveld ym., C-2/88-IMM, EU:C:1990:315, 15 kohta). Tästä seuraa, että unionin arkistojen käsite on unionin oikeuden itsenäinen käsite, joka on erillinen kansainvälisten järjestöjen ja tuomioistuinten mahdollisesti hyväksymästä tai jäsenvaltioiden oikeudessa mahdollisesti hyväksytystä käsitteestä.
22

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan niiden johtopäätösten määrittäminen, joita on tehtävä sellaisen ehdon kohtuuttomuuden toteamisesta, jossa määritellään vaihtuvan korkokannan vahvistamismekanismi, on olennaisen tärkeää sen käsiteltävänä olevan riidan ratkaisemiseksi. Yhtäältä tämä määrittäminen on tarpeen sopimuspuolten oikeussuhteissa tulevaisuudessa sovellettavan korkokannan vahvistamiseksi. Toisaalta se on tarpeen, jotta kyseinen tuomioistuin voi lausua A.A.A:n vaatimuksesta, jonka mukaan Banca B. on velvoitettava palauttamaan liikaa peritty korko. Tarkemmin sanottuna on määritettävä, vastaako liikaa peritty korko kyseisen kuluttajan tosiasiallisesti maksamien korkojen ja korkojen, jotka lasketaan 1,5 prosenttiyksikön marginaalin perusteella korotettuna kuuden kuukauden euribor-indeksillä ensimmäisen lainavuoden jälkeen, erotusta, hänen tosiasiallisesti maksamiensa korkojen ja ensimmäisen lainavuoden osalta vahvistetun kiinteän prosenttiosuuden perusteella laskettujen korkojen erotusta vai tosiasiallisesti maksettujen korkojen ja tuomioistuimen lainasopimuksen tosiseikkojen perusteella vahvistaman korkokannan välistä erotusta.
52

Ensimmäisestä edellytyksestä, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin erityisesti viittaa, on todettava, että arvonlisäverodirektiivissä ei tosin säädetä, missä muodossa – kirjallisesti vai suullisesti – kyseinen toimeksianto on tullut antaa. Kuitenkin on niin, että koska tämän direktiivin 14 artiklan 2 kohdan c alakohdassa käytetään nimenomaisesti käsitettä ”sopimus” ja sen 28 artiklassa selvennetään, että verovelvollisen on toimittava ”toisen lukuun”, on päädyttävä siihen, että komissionsaajan ja komissionantajan välillä on oltava sopimus, jonka kohteena on kyseisen toimeksiannon antaminen.
17

Kyseisen tuomioistuimen mukaan ensimmäinen ja kolmas näistä edellytyksistä täyttyvät nyt käsiteltävässä asiassa. Yhtäältä EDA:n määräyksistä ilmenee ja asianosaisten kesken on lisäksi riidatonta, että rojaltit ja lisenssimaksut, jotka on maksettu vastikkeena kyseisten tavaroiden jakelua koskevasta yksinoikeudesta Itävallassa, eivät sisälly arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden ostohintaan. Toisaalta pääasiassa kyseessä olevan korvauksen maksaminen on myös myynnin edellytys. Kun maahantuotujen tavaroiden myyjä on myös lisenssin myöntäjä, on nimittäin oletettava, että se edellyttää myös ostajalta, joka on myös lisenssinsaaja, rojaltien ja lisenssimaksujen maksamista hinnan lisäksi. Näin ollen on katsottava, että Habanos ei olisi toimittanut Itävallassa jakeluun tarkoitettuja tavaroita ilman kyseisen korvauksen maksua tai että se ei missään tapauksessa olisi toimittanut niitä samoilla sopimusehdoilla kuin sovitut ehdot. Tältä osin merkitystä ei ole sillä, että tämä velvollisuus olisi päättynyt neljän vuoden kuluttua, koska tällainen seikka ei osoita, että ostaja olisi saanut jakelua koskevan yksinoikeuden kyseisen ajanjakson aikana ilman mainitun korvauksen maksamista. Merkitystä ei ole myöskään sillä, että pääasiassa kyseessä olevasta korvauksesta on sovittu EDA:n kaltaisessa puitesopimuksessa, koska siinä määrätään periaatteesta, jonka mukaan korvaus maksetaan kaikkien myöhempien yksittäisten ostojen yhteydessä.
19

Kyseisen tuomion 53 ja 54 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin palautti mieliin oikeuskäytäntönsä, jonka mukaan yhtäältä suojan, joka asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaan on taattava taloudellisille eduille, ei voida katsoa kattavan kaikkia yhtiötä ja sen liikesuhteita koskevia tietoja, koska muutoin ei olisi mahdollista soveltaa pääperiaatetta, jonka mukaan yleisölle on annettava mahdollisimman laaja oikeus tutustua toimielinten hallussa oleviin asiakirjoihin, ja toisaalta, jotta voidaan katsoa, että tietojen luovuttaminen voi vahingoittaa tällaisia taloudellisia etuja, pyydettyyn asiakirjaan on sisällyttävä arkaluontoisia kaupallisia tietoja, jotka koskevat erityisesti asianomaisten yritysten kaupallisia strategioita tai niiden kaupallisia suhteita, tai yrityksen omia tietoja, joista käy ilmi sen tietotaito.
17

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että sen käsiteltävänä olevan riidan asianosaiset ovat eri mieltä siitä, miten direktiivin 2009/72 37 artiklan 11 kohdan käsitettä ”osapuoli, joka haluaa tehdä valituksen” on tulkittava. Kyseisen tuomioistuimen on ratkaistava kysymys lähinnä siitä, voiko valituksen tehdä oikeushenkilö, joka harjoittaa sellaisen yrityksen toimintaa, joka on liitetty alueelliseen verkkoon, jossa sähköntoimitus keskeytyi alueelliseen verkkoon sähköä syöttävässä valtakunnallisessa verkossa olevan häiriön takia, eikä sen mukaan kyseisen säännöksen ulottuvuus ole tältä osin sillä tavalla ilmeinen, ettei siitä, miten sitä on tulkittava, voi olla perusteltua epäilystä.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat A, joka on sosiaalisesti tuetun asunnon vuokranantaja, ja hänen vuokralaisensa B ja alivuokralainen C ja joka koskee erityisesti yhtäältä sopimussakon maksamista tässä asunnossa asumista koskevan velvollisuuden ja alivuokrauskiellon rikkomisesta ja toisaalta B:n alivuokraamisesta saamaa perusteetonta hyötyä vastaavan summan maksamista.
5

Mainitun asetuksen 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus korvaukseen”, säädetään seuraavaa: ”1. Jos tähän artiklaan viitataan, matkustajan on saatava seuraavan suuruinen korvaus: a) 250 euroa lentojen osalta, joiden pituus on enintään 1500 kilometriä; b) 400 euroa yhteisön sisäisten lentojen osalta, joiden pituus on yli 1500 kilometriä, ja muiden lentojen osalta, joiden pituus on yli 1500 mutta alle 3500 kilometriä; c) 600 euroa lentojen osalta, joihin ei voida soveltaa a tai b alakohtaa. Lennon pituutta määriteltäessä on perusteena käytettävä viimeistä määräpaikkaa, johon matkustaja saapuu myöhässä aikataulun mukaisesta saapumisajasta siksi, että lennolle pääsy on evätty tai lento on peruutettu. – –]3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu korvaus on maksettava käteisenä, sähköisenä pankkisiirtona, pankkisiirtona, sekillä tai, matkustajan allekirjoitetulla suostumuksella, matkakuponkeina ja/tai muina palveluina. – –”
66

Ensimmäiseen kysymykseen on edellä tarkastellut näkökohdat huomioon ottaen vastattava, että direktiivin 2004/35 liitteessä I olevan kolmannen kohdan toisessa luetelmakohdassa käytetty ilmaisu ”alueiden normaali hoito, sellaisena kuin hoito on määritelty luontotyyppiä koskevissa rekistereissä tai tavoiteasiakirjoissa tai kuin alueen omistajat tai toiminnanharjoittajat ovat hoidon aiemmin toteuttaneet” on ymmärrettävä siten, että se kattaa yhtäältä kaikki alueen hallintoon tai hoitoon liittyvät toimenpiteet, jotka saattavat vaikuttaa siellä esiintyviin suojeltaviin lajeihin ja luontotyyppeihin, sellaisina kuin toimenpiteet on kuvattu hoitoa koskevissa asiakirjoissa, jotka jäsenvaltiot ovat hyväksyneet luontotyyppidirektiivin ja lintudirektiivin perusteella ja joita on tarvittaessa tulkittava tukeutumalla kaikkiin kyseisten kahden direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettuihin tai näiden puuttuessa sellaisiin kansallisiin oikeussääntöihin, jotka ovat näiden direktiivien hengen ja tavoitteiden mukaisia, ja toisaalta kaikki alueiden hallintoon tai hoitoon liittyvät toimenpiteet, joita pidetään tavanomaisina, jotka on yleisesti hyväksytty, jotka ovat vakiintuneita ja joita omistajat tai toiminnanharjoittajat ovat toteuttaneet riittävän kauan aikaa aina tästä toimenpiteestä suojeltaville lajeille ja luontotyypeille aiheutuneen vahingon syntymiseen saakka, minkä lisäksi kaikkien tällaisten toimenpiteiden on oltava luontotyyppidirektiivin ja lintudirektiivin perimmäisten tavoitteiden ja muun muassa maataloudessa yleisesti hyväksyttyjen käytäntöjen mukaisia.
26

Toisaalta unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että vähennysoikeus pysyy pääsääntöisesti voimassa – muun muassa – vaikka verovelvollinen ei tahdostaan riippumattomista syistä myöhemmin käytä verollisessa liiketoiminnassaan tavaroita tai palveluja, joiden osalta vähennys on tehty (tuomio 28.2.2018, Imofloresmira – Investimentos Imobiliários, C‑672/16, EU:C:2018:134, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin tuomioistuin on täsmentänyt tästä, että tällaisissa olosuhteissa oletus, jonka mukaan arvonlisäverodirektiivin 185 artiklassa tarkoitettujen muutosten toteamiseksi riittää, että kiinteistö on ollut tyhjillään vuokrasopimuksen irtisanomisen jälkeen omistajasta riippumattomista syistä siitä huolimatta, että on osoitettu, että omistajalla on koko ajan ollut pyrkimys hyödyntää kiinteistöä verollisessa liiketoiminnassaan ja omistaja on ryhtynyt hyödyntämiseen tarvittaviin toimenpiteisiin, tarkoittaisi sitä, että oikaisuihin sovellettavilla säännöksillä rajoitettaisiin vähennysoikeutta (tuomio 28.2.2018, Imofloresmira – Investimentos Imobiliários, C‑672/16, EU:C:2018:134, 47 kohta).
61

Siten kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa, luettuna sen johdanto-osan 14 perustelukappaleen valossa, on tulkittava siten, että se, että lentoliikenteen harjoittaja ryhtyy matkustajan uudelleenreitittämiseen siitä syystä, että tämän kuljettama ilma-alus on joutunut poikkeuksellisiin olosuhteisiin, sen itsensä suorittamalle lennolle, mikä johtaa siihen, että kyseinen matkustaja saapuu määräpaikkaan alun perin suunniteltua päivää seuraavana päivänä, ei ole kohtuudella edellytettävä toimenpide, joka vapauttaa kyseisen lentoliikenteen harjoittajan kyseisen asetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta korvausvelvollisuudesta, ellei sitten ollut niin, ettei ollut mitään muuta mahdollisuutta uudelleenreitittämiseen sen itsensä tai minkä tahansa muun lentoliikenteen harjoittajan suorittamalle suoralle tai jatkolennon sisältävälle lennolle, joka saapuu määränpäähän vähemmän viivästyneenä kuin kyseessä olevan lentoliikenteen harjoittajan seuraava lento, tai tällainen uudelleenreitittäminen olisi ollut viimeksi mainitulle kestämätön uhraus sen yrityksellä asianomaisena ajankohtana olevaan kapasiteettiin nähden, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava.
130

Koska EUSK on hävinnyt asian ja KF on vaatinut sen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut, EUSK on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja lisäksi korvaamaan KF:lle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
28

Kysymyksillään, joita on aiheellista tarkastella yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhtäältä, onko direktiivin 2011/83 6 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että tilanteessa, jossa elinkeinonharjoittajan puhelinnumero on näkyvillä sen verkkosivustolla ja sitä käytetään yrityksen toiminnassa, puhelinnumero on kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla ”käytettävissä”, ja toisaalta, onko kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan c ja h alakohtaa ja 4 kohtaa, luettuina yhdessä direktiivin liitteessä I olevan A osan kanssa, tulkittava siten, että elinkeinonharjoittaja, joka ennen kuin kuluttaja tulee sidotuksi etäsopimukseen tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtävään sopimukseen, toimittaa kuluttajalle tietoja, jotka koskevat peruuttamisoikeuden käyttöä, turvautumalla tässä tarkoituksessa mainitussa liitteessä I olevassa A osassa olevan peruuttamisohjeen mallin mukaisiin tietoihin, on velvollinen mainitsemaan puhelinnumeron, jotta kyseinen kuluttaja voi ilmoittaa sille mahdollisesta päätöksestään käyttää tätä oikeutta.
47

Vaikka tällaisen verovelvollisen voidaan edellyttää silloin, kun sillä on hallussaan tietoja, joiden nojalla voidaan epäillä sääntöjenvastaisuuksien tai petoksen olemassaoloa, ottavan selvää toimijasta, jolta se aikoo ostaa tavaroita tai palveluja, varmistuakseen tämän luotettavuudesta, toimivaltainen kansallinen veroviranomainen ei voi kuitenkaan yleisesti edellyttää, että kyseinen verovelvollinen yhtäältä selvittää sen, että niitä tavaroita ja palveluja, joiden nojalla tämän oikeuden käyttöä on vaadittu, koskevan laskun antajalla oli hallussaan kyseessä olevat tavarat, että sillä oli valmiudet toimittaa ne ja että se on noudattanut arvonlisäveron ilmoitus- ja maksuvelvollisuuksiaan, varmistuakseen siitä, etteivät luovutusketjussa sitä edeltävät toimijat ole toimineet sääntöjenvastaisesti tai syyllistyneet petokseen, tai että verovelvollisella toisaalta olisi kyseisiä seikkoja koskevia asiakirjoja (tuomio 22.10.2015, PPUH Stehcemp, C‑277/14, EU:C:2015:719, 52 kohta).
27

Tässä yhteydessä on mainittava, että unionin oikeuden nykytilassa omaisuuden käsitettä ei ole yhdenmukaistettu unionin tasolla ja että jäsenvaltioiden välillä voi edelleen olla eroja. On nimittäin todettava, että SEUT 345 artiklan mukaan perussopimuksilla ei puututa jäsenvaltioiden omistusoikeusjärjestelmiin. Lisäksi laajemman systemaattisen tulkinnan osalta on huomautettava, että toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 (EUVL 2012, L 201, s. 107) 1 artiklan 2 kohdan k alakohdassa suljetaan esineoikeudet kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.
3

Kaksinkertaisen verotuksen sekä veronkierron estämiseksi tuloverotuksen alalla tehdyn Italian tasavallan ja Portugalin tasavallan välisen sopimuksen (convenzione tra la Repubblica italiana e la Repubblica portoghese per evitare le doppie imposizioni e prevenire l’evasione fiscale in materia di imposte sul reddito), joka on allekirjoitettu Roomassa 14.5.1980 ja jonka Italian tasavalta on ratifioinut 10.7.1982 annetulla lailla nro 562 (legge n. 562) (GURI nro 224, Supplemento ordinario, 16.8.1982) (jäljempänä Italian ja Portugalin välinen verosopimus), 18 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Jollei 19 artiklan 2 kappaleen määräyksistä muuta johdu, eläkkeestä ja muusta samanluonteisesta hyvityksestä, joka maksetaan sopimusvaltiossa asuvalle henkilölle aikaisemman työn perusteella, voidaan verottaa vain tässä valtiossa.”
44

Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2004/38 17 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kun kyse on pysyvän oleskeluoikeuden saamisesta vastaanottavassa jäsenvaltiossa ennen viiden vuoden yhtäjaksoista oleskelua, edellytyksiä, jotka koskevat sitä, että työntekijä on työskennellyt siellä vähintään viimeksi kuluneet 12 kuukautta sekä asunut siellä yhtäjaksoisesti yli kolme vuotta, on sovellettava työntekijään, joka lopettaessaan työskentelynsä on saavuttanut kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä säädetyn vanhuuseläkkeeseen oikeuttavan iän.
72

Koska SRB on vaatinut valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, valittaja on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan SRB:n oikeudenkäyntikulut.
12

Rikosprosessilain 105 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1) Tuomioistuimen on päätettävä tutkintavankeutta ja sen jatkamista koskevista hakemuksista sekä tiettyjen muiden pakkokeinojen hyväksymisestä. Tuomioistuimen on asetettava määräaika hyväksymänsä toimenpiteen täytäntöönpanolle (101 §:n 3 momentti), ja määräajan kulumisen jälkeen hyväksyminen raukeaa, jos toimenpidettä ei ole toteutettu. Jos kyse on henkilön kiinniottamista koskevan ilmoituksen täytäntöönpanosta 169 §:n mukaan, määräaikaan ei lueta mukaan ilmoituksen voimassaoloaikaa, mutta yleisen syyttäjän on tarkistettava vähintään kerran vuodessa, ovatko edellytykset kiinniottamiselle vielä voimassa. 2) Siltä osin kuin oikeudellisista tai tosiasiallisista syistä on tarpeen 1 momentissa tarkoitettua hakemusta koskevaa päätöstä varten, tuomioistuin voi määrätä rikospoliisin tekemään lisätutkimuksia tai tehdä lisätutkimuksia viran puolesta. Se voi myös pyytää yleiseltä syyttäjältä ja rikospoliisilta tosiasioita koskevia selvityksiä asiakirja-aineistosta sekä kertomuksen toimittamista hyväksytyn toimenpiteen täytäntöönpanosta ja lisätutkimuksista. Tutkintavankeudesta määräämisen jälkeen tuomioistuin voi määrätä, että sille toimitetaan jäljennökset 52 §:n 2 momentin 2 ja 3 kohdassa mainituista asiakirjoista myös jatkossa.”
1.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja näytön virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja näytön arvioinnin valvonta – Tutkimatta jättäminen näytön vääristämistä lukuun ottamatta – Valitusperuste, joka koskee näytön ottamista huomioon vääristyneellä tavalla – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (EY 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 44 kohta)
5

Kyseisen direktiivin 4 artiklan, jonka otsikko on ”Valvontaviranomainen ja sovellettava lainsäädäntö”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on nimettävä yksi tai useampi viranomainen, jolla on toimivalta valvoa tarjouksia siltä osin kuin niihin sovelletaan viranomaisen tämän direktiivin perusteella antamia tai käyttöön ottamia sääntöjä. Näin nimettyjen viranomaisten on oltava joko julkisia viranomaisia tai kansallisen lainsäädännön tai nimenomaisesti tätä varten kansallisessa lainsäädännössä valtuutettujen viranomaisten tunnustamia yhteisöjä tai yksityisiä elimiä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava [Euroopan] komissiolle nimeämisistä ja mahdollisesta tehtävänjaosta. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että valvontaviranomaiset hoitavat tehtävänsä puolueettomasti ja kaikista tarjouksen osapuolista riippumatta.”
5)

Direktiivin 96/71 3 artiklan 1 ja 8 kohtaa on tulkittava siten, että kysymystä siitä, onko työehtosopimus julistettu yleisesti sovellettavaksi, on arvioitava asiaan sovellettavan kansallisen oikeuden perusteella. Kyseisissä säännöksissä tarkoitetun käsitteen piiriin kuuluu työehtosopimus, jota ei ole julistettu yleisesti sovellettavaksi mutta jonka noudattaminen on edellytyksenä sille, että sen soveltamisalaan kuuluvat yritykset vapautuvat soveltamasta toista työehtosopimusta, joka puolestaan on julistettu yleisesti sovellettavaksi ja jonka määräykset ovat pääasiallisesti samansisältöiset kuin tuon toisen työehtosopimuksen määräykset.