Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätöksen päätösosa



Asianosaiset

Asiassa T-588/08,

Dole Food Company, Inc. , kotipaikka Westlake Village, Kalifornia (Yhdysvallat),

Dole Germany OHG , kotipaikka Hampuri (Saksa),

edustajanaan asianajaja J.-F. Bellis,

kantajina,

vastaan

Euroopan komissio , asiamiehinään aluksi X. Lewis ja M. Kellerbauer, sittemmin Kellerbauer ja P. Van Nuffel,

vastaajana,

jossa on kyse EY 81 artiklan soveltamismenettelystä 15.10.2008 tehdyn komission päätöksen C (2008) 5955 lopullinen (asia COMP/39 188 – Banaanit) kumoamisvaatimuksesta

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja L. Truchot sekä tuomarit M. E. Martins Ribeiro (esittelevä tuomari) ja H. Kanninen,

kirjaaja: hallintovirkamies N. Rosner,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 25.1.2012 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Tosiseikat

1. Dole Food Company, Inc. (jäljempänä Dole) on amerikkalainen yhtiö, joka tuottaa tuoreita hedelmiä ja vihanneksia sekä esipakattuja ja pakastettuja hedelmiä. Dole Germany OHG on Dolen tytäryhtiö (jäljempänä yhdessä kantajat), jonka kotipaikka on Hampurissa (Saksa) ja jonka nimi oli aiemmin Dole Fresh Fruit Europe OHG (jäljempänä DFFE).

2. Chiquita Brands International, Inc. (jäljempänä Chiquita) toimitti 8.4.2005 komissiolle sakkoimmuniteettia koskevan pyynnön sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon nojalla (EUVL 2002, C 45, s. 3; jäljempänä yhteistyötiedonanto).

3. Sen jälkeen, kun Chiquita oli toimittanut uusia ilmoituksia ja lisäasiakirjoja, Euroopan yhteisöjen komissio myönsi sille 3.5.2005 ehdollisen sakkoimmuniteetin yhteistyötiedonannon 8 kohdan a alakohdan mukaisesti.

4. Toteutettuaan 2. ja 3.6.2005 [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 20 artiklan 4 kohdan mukaisia tarkastuksia eri yritysten ja erityisesti DFFE:n toimitiloissa ja lähetettyään helmikuun 2006 ja toukokuun 2007 välisenä aikana useita asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 2 kohdan mukaisia tietojensaantipyyntöjä, komissio osoitti 20.7.2007 väitetiedoksiannon seuraaville yrityksille: Chiquita, Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV, Chiquita Banana Company BV, Dole, DFFE, Fresh Del Monte Produce, Inc. (jäljempänä Del Monte), Del Monte Fresh Produce International, Inc., Del Monte (Germany) GmbH, Del Monte (Holland) BV, Fyffes plc (jäljempänä Fyffes), Fyffes International, Fyffes Group Ltd, Fyffes BV, FSL Holdings NV, Firma Leon Van Parys NV (jäljempänä Van Parys) ja Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (jäljempänä Weichert).

5. Edellä 4 kohdassa mainitut yritykset saivat oikeuden tutustua komission tarkastukseen liittyvään asiakirja-aineistoon DVD:lle tallennetun kopion muodossa, lukuun ottamatta immuniteetin hakijan suullisesti esittämien lausuntojen tallenteita ja transkriptioita ja niihin liittyviä asiakirjoja, joihin annettiin mahdollisuus tutustua komission tiloissa (riidanalaisen päätöksen 49 perustelukappale).

6. Sen jälkeen, kun kyseessä olevia yrityksiä oli kuultu 4. ja 6.2.2008 välisenä aikana, Weichert toimitti komissiolle 28.2.2008 kirjeen, joka sisälsi huomautuksia ja liitteitä.

7. Komissio teki [EY] 81 artiklan soveltamismenettelystä 15.10.2008 päätöksen C (2008) 5955 lopullinen (asia COMP/39 188 ‐ Banaanit) (jäljempänä riidanalainen päätös), joka annettiin tiedoksi DFFE:lle ja Dolelle 21. ja 22.10.2008.

Riidanalainen päätös

8. Komissio toteaa, että riidanalaisen päätöksen adressaatit osallistuivat yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jonka avulla koordinoitiin niiden Pohjois-Euroopassa eli Itävallassa, Belgiassa, Tanskassa, Suomessa, Saksassa, Luxemburgissa, Alankomaissa ja Ruotsissa myytävien banaanien viitehintoja 1.1.2000 ja 31.12.2002 (Chiquitan osalta 1.12.2002) välisenä aikana (riidanalaisen päätöksen 1–3 perustelukappale).

9. Tosiseikkojen tapahtuessa banaanien tuontia Euroopan yhteisöön säänneltiin banaanialan yhteisestä markkinajärjestelystä 13.2.1993 annetulla asetuksella (ETY) N:o 404/93 (EYVL L 47, s. 1), jossa säädettiin tuontikiintiöihin ja tariffeihin perustuvasta järjestelmästä. Komissio toteaa, että vaikka banaanien tuontikiintiöt vahvistettiin vuosittain ja myönnettiin kolmen kuukauden jaksoille siten, että tietyn kalenterivuoden kolmen kuukauden jaksojen välillä oli tiettyä rajoitettua joustavuutta, banaanikuljetukset Pohjois-Euroopan satamiin ja tällä alueella myydyt määrät määritettiin viikoittain tuottajien, maahantuojien ja välittäjien tekemillä tuotanto-, kuljetus- ja myyntipäätöksillä (riidanalaisen päätöksen 36, 131, 135 ja 137 perustelukappale).

10. Banaanialalla niin kutsuttujen kolmansien maiden banaanien osalta erotettiin toisistaan kolme tavaramerkkitasoa: ensiluokkaiset tavaramerkillä Chiquita varustetut banaanit, (tavaramerkeillä Dole ja Del Monte varustetut) toisen luokan banaanit ja kolmannen luokan banaanit, jotka käsittivät useita muita banaanimerkkejä. Tämä tavaramerkkien mukaan tehty jaottelu heijastui banaanien hinnoitteluun (riidanalaisen päätöksen 32 perustelukappale).

11. Kyseisellä ajanjaksolla Pohjois-Euroopan banaanisektori oli järjestetty viikon jaksoihin. Banaanien kuljetus laivalla Latinalaisen Amerikan satamista Eurooppaan kesti noin kaksi viikkoa. Banaaneja saapui Pohjois-Euroopan satamiin yleensä joka viikko säännöllisen lähetysaikataulun mukaisesti (riidanalaisen päätöksen 33 perustelukappale).

12. Banaanit lähetettiin vihreinä ja ne saapuivat satamiin vihreinä. Tämän jälkeen ne joko toimitettiin välittömästi ostajille (vihreät banaanit) tai kypsytettiin ja toimitettiin noin viikon kuluttua (keltaiset banaanit). Kypsyttämisen toteutti joko maahantuoja tai joku muu sen nimissä taikka ostaja. Maahantuojien asiakkaat olivat yleensä kypsyttäjiä tai vähittäiskauppaketjuja (riidanalaisen päätöksen 34 perustelukappale).

13. Chiquita, Dole ja Weichert vahvistivat tavaramerkkinsä viitehinnan viikoittain, yleensä torstaiaamuisin, ja ilmoittivat sen asiakkailleen. Ilmaisu ”viitehinnat” vastasi yleensä vihreiden banaanien viitehintoja, ja keltaisten banaanien viitehinnat muodostuivat normaalisti lisäämällä vihreiden banaanien hintaan kypsytysmaksu (riidanalaisen päätöksen 104 ja 107 perustelukappale).

14. Vähittäismyyjien ja jälleenmyyjien banaaneista maksamat hinnat (niin kutsutut ”todelliset hinnat” tai ”kauppahinnat”) olivat seurausta joko viikoittaisista torstai-iltapäivisin tai perjantaisin (tai myöhemmin kuluvalla viikolla tai seuraavan viikon alussa) käydyistä neuvotteluista tai sellaisten toimitussopimusten täytäntöönpanosta, jotka sisälsivät ennalta vahvistettuja hinnoittelulausekkeita, joissa mainitaan kiinteä hinta tai joissa hinta sidotaan myyjän tai kilpailijan viitehintaan tai muuhun viitehintaan, kuten niin kutsuttuun Aldi-hintaan. Komissio täsmentää, että vähittäiskauppaketju Aldi vastaanotti joka torstai kello 11.00 ja 11.30 välillä tarjouksia tavarantoimittajiltaan ja esitti tämän jälkeen vastatarjouksen eli tavarantoimittajille maksettavan niin kutsutun Aldi-hinnan, joka vahvistettiin yleensä noin kello 14. Vuoden 2002 loppupuoliskosta lähtien nk. Aldi-hintaa alettiin käyttää yhä enemmän banaanin hinnan laskennan indikaattorina tietyissä muissa, erityisesti merkkibanaaneja koskevissa liiketoimissa (riidanalaisen päätöksen 34 ja 104 perustelukappale).

15. Komissio selittää, että riidanalaisen päätöksen adressaatteina olevat yritykset kävivät hinnoittelua edeltäviä kahdenvälisiä keskusteluja, joiden kuluessa ne keskustelivat banaanien hinnoittelutekijöistä eli tekijöistä, jotka liittyvät seuraavan viikon viitehintoihin, tai ilmaisivat hintojen kehityssuuntauksia ja suuntaa-antavia tietoja seuraavan viikon viitehinnoista tai keskustelivat niistä. Nämä keskustelut käytiin ennen kuin kyseessä olevat yritykset vahvistivat viitehintansa, yleensä keskiviikkoisin, ja ne koskivat kaikkia tulevia viitehintoja (riidanalaisen päätöksen 51 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet).

16. Dole keskusteli siis kahdenvälisesti sekä Chiquitan että Weichertin kanssa. Chiquita oli tietoinen Dolen ja Weichertin välisistä hinnoittelua edeltävistä kahdenvälisistä keskusteluista tai ainakin oletti niiden käyneen tällaisia keskusteluja (riidanalaisen päätöksen 57 perustelukappale).

17. Näillä kahdenvälisillä keskusteluilla oli tarkoitus vähentää yritysten käyttäytymiseen liittyvää epävarmuutta niiden torstai-aamuisin vahvistamien viitehintojen osalta (riidanalaisen päätöksen 54 perustelukappale).

18. Komissio toteaa, että vahvistettuaan viitehintansa torstai-aamuisin kyseessä olevat yritykset vaihtoivat kahdenvälisesti tietoja viitehinnoistaan. Tämän jälkikäteen toteutetun tietojenvaihdon ansiosta ne saattoivat valvoa yksittäisiä hinnoittelupäätöksiä aiemmin käytyihin hinnoittelua edeltäviin kahdenvälisiin keskusteluihin nähden, ja tämä tietojenvaihto vahvisti niiden yhteistyösuhdetta (riidanalaisen päätöksen 198–208, 227, 247, 273 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet).

19. Komission mukaan viitehinnat palvelivat ainakin viitteinä, suuntauksina ja/tai suuntaa-antavina tietoina markkinoille banaanien ennakoidun hinnankehityksen osalta ja ne olivat tärkeitä banaanikaupan ja toteutuneiden hintojen kannalta. Lisäksi tietyissä liiketoimissa hinta oli sidottu suoraan viitehintoihin niihin perustuvien laskukaavojen mukaisesti (riidanalaisen päätöksen 115 perustelukappale).

20. Komissio katsoo, että kyseessä olevien yritysten, jotka ovat osallistuneet yhdenmukaistamiseen ja jotka harjoittavat edelleen banaanikauppaa, on välttämättä pitänyt ottaa huomioon kilpailijoilta saadut tiedot määrittäessään markkinakäyttäytymistään, ja että Chiquita ja Dole ovat jopa nimenomaisesti myöntäneet tämän (riidanalaisen päätöksen 228 ja 229 perustelukappale).

21. Komissio toteaa, että Dolen ja Chiquitan sekä Dolen ja Weichertin väliset hinnoittelua edeltävät kahdenväliset keskustelut saattoivat vaikuttaa toimijoiden käyttämiin hintoihin ja liittyivät hintojen vahvistamiseen ja muodostivat yhdenmukaistetun menettelytavan, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua EY 81 artiklassa tarkoitetulla tavalla (riidanalaisen päätöksen 54 ja 271 perustelukappale).

22. Komissio katsoo, että kaikki riidanalaisessa päätöksessä kuvatut yhteistoimintasopimukset muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua yhteisössä EY 81 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Chiquitan ja Dolen katsottiin olevan vastuussa yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta kilpailusääntöjen rikkomisesta kokonaisuudessaan, kun taas Weichertin katsottiin olevan vastuussa ainoastaan rikkomisen siitä osasta, johon se osallistui, eli rikkomisen siitä osasta, joka koskee Dolen kanssa tehtyjä yhteistoimintasopimuksia (riidanalaisen päätöksen 258 perustelukappale).

23. Kun otetaan huomioon se, että Pohjois-Euroopan banaanimarkkinoille oli ominaista jäsenvaltioiden välisen kaupan huomattava määrä ja että yhteistoimintamenettelyt kattoivat yhteisön merkittävän osan, komissio katsoo, että kyseiset sopimukset vaikuttivat merkittävästi jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (riidanalaisen päätöksen 333 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet).

24. Komissio toteaa, ettei EY 81 artiklan 3 kohdan nojalla voida myöntää poikkeusta, koska yritykset eivät ole ilmoittaneet sopimuksista tai menettelytavoista, mikä on kyseisen artiklan soveltamisedellytys 6.2.1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 ([EY 81] ja [EY 82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962, 13, s. 204) 4 artiklan 1 kohdan nojalla, eivätkä seikoista, joiden perusteella voitaisiin todeta, että poikkeuksen myöntämisen edellytykset täyttyivät nyt käsiteltävässä asiassa (riidanalaisen päätöksen 339 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet).

25. Komissio täsmensi, että tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan 4.4.1962 annetun asetuksen (ETY) N:o 26 (EYVL 30, s. 993), joka oli voimassa tosiseikkojen tapahtuma-aikana ja jossa säädettiin, että EY 81 artiklaa sovellettiin kaikkiin sopimuksiin, päätöksiin ja menettelytapoihin, jotka liittyvät eri tuotteiden, mukaan lukien hedelmät, tuotantoon tai kauppaan, 2 artiklassa säädettiin poikkeuksista EY 81 artiklan soveltamiseen. Koska näiden poikkeusten soveltamisedellytykset eivät täyty nyt käsiteltävässä asiassa, komissio toteaa, ettei riidanalaisessa päätöksessä kuvatulle menettelytavalle voida myöntää poikkeusta asetuksen N:o 26 2 artiklan nojalla (riidanalaisen päätöksen 344 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet).

26. Sakkojen määrän laskemiseksi komissio sovelsi riidanalaisessa päätöksessä asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (EUVL 2006, C 210, s. 2; jäljempänä suuntaviivat) ja yhteistyötiedonannon määräyksiä.

27. Komissio määritti sakon perusmäärän, joka muodostuu määrästä, joka on 0–30 prosenttia yrityksen kyseessä olevan myynnin arvosta kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden asteen mukaan ja joka kerrotaan niiden vuosien määrällä, joiden ajan yritys osallistui kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja lisäsummasta, joka on 15–25 prosenttia myynnin arvosta ja jolla yrityksiä varoitetaan toteuttamasta lainvastaisia menettelytapoja (riidanalaisen päätöksen 448 perustelukappale).

28. Näiden laskelmien seurauksena määrättiin seuraavat sakon perusmäärät:

– 208 000 000 euroa Chiquitalle;

– 114 000 000 euroa Dolelle;

– 49 000 000 euroa Del Montelle ja Weichertille.

29. Määrättävän sakon perusmäärää alennettiin 60 prosentilla riidanalaisen päätöksen kaikkien adressaattien osalta, kun otetaan huomioon banaanialan erityinen lakisääteinen järjestelmä ja se, että koordinointi koski viitehintoja (riidanalaisen päätöksen 467 perustelukappale). 10 prosentin alennus myönnettiin Weichertille, jolle ei annettu tietoja Dolen ja Chiquitan välisistä hinnoittelua edeltävistä keskusteluista (riidanalaisen päätöksen 476 perustelukappale).

30. Alennuksen jälkeen sakkojen perusmäärät olivat seuraavat:

– 83 200 000 euroa Chiquitalle;

– 45 600 000 euroa Dolelle;

– 14 700 000 euroa Del Montelle ja Weichertille.

31. Chiquita sai sakkoimmuniteetin yhteistyötiedonannon nojalla (riidanalaisen päätöksen 483–488 perustelukappale). Dolen tai Del Monten ja Weichertin osalta ei tehty muita muutoksia, joten niille määrätyn sakon lopullinen määrä vastaa edellä 30 kohdassa mainittuja sakkojen perusmääriä.

32. Riidanalainen päätös sisältää muun muassa seuraavat määräykset:

”1 artikla

Seuraavat yritykset rikkoivat [EY] 81 artiklaa osallistumalla yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jonka avulla yhtenäistettiin banaanien viitehintoja:

– [Chiquita] 1 päivästä tammikuuta 2000 1 päivään joulukuuta 2002;

– Chiquita International Ltd. 1 päivästä tammikuuta 2000 1 päivään joulukuuta 2002;

– Chiquita International Services Group N.V. 1 päivästä tammikuuta 2000 1 päivään joulukuuta 2002;

– Chiquita Banana Company B.V. 1 päivästä tammikuuta 2000 1 päivään joulukuuta 2002;

– [Dole] 1 päivästä tammikuuta 2000 31 päivään joulukuuta 2002;

– [DFFE] 1 päivästä tammikuuta 2000 31 päivään joulukuuta 2002;

– [Weichert] 1 päivästä tammikuuta 2000 31 päivään joulukuuta 2002;

– [Del Monte] 1 päivästä tammikuuta 2000 31 päivään joulukuuta 2002.

Rikkominen koski seuraavia jäsenvaltioita: Alankomaat, Belgia, Itävalta, Luxemburg, Ruotsi, Saksa, Suomi ja Tanska.

2 artikla

Tässä kuvatusta rikkomisesta määrätään seuraavat sakot:

– [Chiquita], Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV ja Chiquita Banana Company BV, yhteisvastuullisesti 0 euron sakko;

– [Dole] ja [DFFE], yhteisvastuullisesti 45 600 000 euron sakko;

– [Weichert] ja [Del Monte], yhteisvastuullisesti 14 700 000 euron sakko;

– –”

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset

33. Kantajat nostivat nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 24.12.2008 toimittamallaan kannekirjelmällä.

34. Unionin yleinen tuomioistuin (kahdeksas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja kehotti unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena komissiota toimittamaan tiettyjä asiakirjoja.

35. Komissio toimitti 10.11.2011 pyydetyt asiakirjat, joista ilmoitettiin kantajille 18.11.2011. Kantajat eivät esittäneet kirjallisia tai suullisia huomautuksia.

36. Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 25.1.2012 pidetyssä istunnossa.

37. Istunnossa kantajat esittivät erään asiakirjan ja pyysivät sen lisäämistä oikeudenkäyntimenettelyn asiakirja-aineistoon, mitä komissio vastusti.

38. Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen

– kumoaa määrätyn sakon tai alentaa sen määrää

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

39. Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

I Kantajien istunnossa esittämän asiakirjan tutkittavaksi ottaminen

40. On muistutettava, että työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohdan mukaan asianosaiset voivat vedota lisänäyttöön vastauskirjelmissään esittämiensä väitteiden tueksi, mutta asianosaisten on kuitenkin ilmoitettava syy, miksi näyttöön ei ole vedottu aikaisemmin.

41. Oikeuskäytännöstä ilmenee, että näytön esittäminen vastaajan vastauskirjelmän jälkeen on mahdollista, jos näytön esittäneellä asianosaisella ei ollut kyseisiä todisteita käytettävissään ennen kirjallisen käsittelyn päättymistä tai jos vastapuoli on esittänyt omaa aineistoaan liian myöhään ja asiakirja-aineiston täydentäminen on sallittava kontradiktorisen periaatteen noudattamisen turvaamiseksi (asia T-172/01, M v. tuomioistuin, tuomio 21.4.2004, Kok., s. II-1075, 44 kohta, joka on vahvistettu muutoksenhaussa asia C-243/04 P, Gaki-Kakouri v. tuomioistuin, tuomio 14.4.2005, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa, ja asia T-51/07, Agrar-Invest-Tatschl v. komissio, tuomio 8.10.2008, Kok., s. II-2825, 57 kohta).

42. On todettava unionin tuomioistuimen tapaan, että koska työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohta on poikkeus näytön esittämistä koskevista säännöistä, siinä velvoitetaan asianosaiset perustelemaan, miksi ne esittävät näyttönsä liian myöhään. Tällainen velvollisuus merkitsee, että tuomioistuimilla on katsottava olevan toimivalta valvoa näytön myöhästyneen esittämisen perustelujen ja – tilanteen mukaan – näytön sisällön pätevyys sekä toimivalta hylätä näyttö, jos näytön esittämistä koskevaa pyyntöä ei ole perusteltu oikeudellisesti riittävällä tavalla. Tämä koskee varsinkin näyttöä, johon vedotaan vastaajan vastauskirjelmän esittämisen jälkeen (edellä 41 kohdassa mainittu asia Gaki-Kakouri v. tuomioistuin, tuomion 33 kohta).

43. Nyt käsiteltävässä asiassa kantajat pyysivät istunnossa, että oikeudenkäyntimenettelyn asiakirja-aineistoon lisätään asiakirja, jossa Chiquita lausuu kypsyttäjä-jälleenmyyjä Atlantan toimituksista Aldille ja niistä – myös ajallisista – olosuhteista, joissa tämä vähittäismyyjä esitti tarjouksensa banaanimarkkinoilla.

44. Yhtäältä on kiistatonta, että nämä Chiquitan lausunnot on vastaanotettu hallinnollisen menettelyn aikana ja ne sisältyvät komission tutkinta-aineistoon.

45. Toisaalta kantajat ovat väittäneet ainoastaan, että kyseisen asiakirjan toimittaminen selittyi tarpeella vastata komission vastauskirjelmän 49 kohtaan, joka koskee keskustelua vihreiden ja keltaisten banaanien erottamisesta toisistaan.

46. Tästä on riittävää todeta, että vastauskirjelmän kyseisessä kohdassa komissio ainoastaan toistaa riidanalaisen päätöksen sanamuodon, jonka mukaan maahantuojan viittaus keltaiseen hintaan tai vihreään hintaan riippuu siitä, miten se järjestää banaanien myynnin, ja korostaa kantajien kannekirjelmässä esittämiä omia toteamuksia siitä, että keltaisten banaanien hankintaan liittyvä Aldi-hinta oli erittäin merkittävä tekijä vihreiden banaanien myynnissä.

47. Kantajien ehdottama näyttö ei siis koske mitään uutta seikkaa vaan kantajien riita-asian alusta saakka esittämää väitettä, jonka mukaan vihreät banaanit ja keltaiset banaanit on erotettava toisistaan ja nk. Aldi-tarjous vaikuttaa kauppahintoihin.

48. Näin ollen kantajien istunnossa liian myöhään esittämä asiakirja on jätettävä tutkimatta.

II Riidanalaisen päätöksen kumoamisvaatimukset

49. Kantajat ovat esittäneet yhden ainoan kanneperusteen, jonka mukaan komissio on virheellisesti todennut sellaisen yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaolon, jonka tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen.

50. Kantajien kirjelmistä ilmenee, että kyseisen kanneperusteen puitteissa kantajat vetoavat yhtäältä siihen, että EY 81 ja EY 253 artiklaa on rikottu, ja toisaalta siihen, että puolustautumisoikeuksia on loukattu ja EY 253 artiklaa on rikottu.

A EY 81 ja EY 253 artiklan rikkominen

1. Mahdollisuus luokitella tietojenvaihto yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, jonka tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen

51. Ensimmäiseksi kantajat väittävät, että kyseessä oleva toiminta oli pelkkää tietojenvaihtoa, joka ei sisälly laajempaan kartelliin, eikä se näin ollen merkitse tarkoitukseen perustuvaa kilpailunrajoitusta. Ne väittävät, että oikeuskäytännön mukaan pelkästään se, että tietojenvaihto voi mahdollisesti vähentää epävarmuutta tulevista hinnoittelukäytännöistä, ei ole riittävä peruste luokitella se tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi.

52. Kantajat esittävät, että komissio tukeutuu virheellisesti useisiin asioihin, joissa on kyse laajempiin yhteistoimintasopimuksiin kuuluvista tietojenvaihdoista, vaikkei se väitä, kuten riidanalaisen päätöksen useista kohdista ilmenee, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevat yritykset olisivat osallistuneet sopimukseen tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jolla vahvistetaan todellisia hintoja, tai viitehintoja koskevaan sopimukseen taikka sopimukseen tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jolla vahvistetaan näiden hintojen tietyt korotukset tai alennukset.

53. Ensinnäkin riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetun kilpailusääntöjen rikkomisen osalta riidanalaisen päätöksen sanamuodosta ilmenee yksiselitteisesti, että komissio moittii kantajia hinnoittelua edeltävien kahdenvälisten keskustelujen avulla toteutetusta banaanien viitehintojen koordinoimisesta, joka merkitsee hintojen vahvistamista koskevaa yhdenmukaistettua menettelytapaa, jonka tarkoituksena on siis kilpailun rajoittaminen EY 81 artiklassa tarkoitetulla tavalla (ks. mm. riidanalaisen päätöksen 1, 54, 261, 263 ja 271 perustelukappale), mikä ei ole ristiriidassa sen kanssa, ettei komissio ole nyt käsiteltävässä asiassa todennut todellisten hintojen vahvistamista koskevaa sopimusta tai yhdenmukaistettua menettelytapaa eikä viitehintoja koskevaa sopimusta eikä edes näiden hintojen tiettyjen korotusten tai alennusten vahvistamista koskevaa sopimusta tai yhdenmukaistettua menettelytapaa.

54. Näin ollen kyseessä oleva tietojenvaihto muodostaa komission mukaan kartellin, jota luonnehditaan oikeudellisesti tarkemmin yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi.

55. Tältä osin on muistutettava, että käsitteet ”sopimus”, ”yritysten yhteenliittymien päätökset” ja ”yhdenmukaistettu menettelytapa” kattavat subjektiiviselta kannalta samankaltaisia salaisen yhteistyön muotoja, jotka eroavat toisistaan ainoastaan voimakkuutensa ja ilmenemismuotojensa osalta (ks. vastaavasti asia C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I-4125, 131 kohta).

56. Unionin tuomioistuin on jo todennut yhdenmukaistetun menettelytavan määritelmästä, että sillä tarkoitetaan yritysten välistä yhteistoiminnan muotoa, jolla korvataan tietoisesti kilpailun riskit yritysten välisellä käytännön yhteistyöllä, ilman että tehtäisiin varsinaista sopimusta (yhdistetyt asiat 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie ym. v. komissio, tuomio 16.12.1975, Kok., s. 1663, 26 kohta ja yhdistetyt asiat C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85–C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993, Kok., s. I-1307, Kok. Ep. IX, s. 671, 63 kohta ja asia C-8/08, T-Mobile Netherlands ym., tuomio 4.6.2009, Kok. s. I-4529, 26 kohta).

57. Yhdenmukaistetun menettelytavan käsite edellyttää paitsi kyseisten yritysten välistä yhdenmukaistamista, myös tätä yhdenmukaistamista seuraavaa markkinakäyttäytymistä ja näiden kahden seikan välistä syy-yhteyttä. Tältä osin on syytä olettaa, elleivät asianomaiset toimijat esitä niille kuuluvan näyttövelvollisuuden mukaisesti vastakkaista näyttöä, että yhdenmukaistamiseen osallistuvat ja edelleen markkinoilla toimivat yritykset ottavat markkinakäyttäytymisestään päättäessään huomioon kilpailijoidensa kanssa vaihtamansa tiedot. Näin on etenkin siinä tapauksessa, että yhdenmukaistaminen jatkuu pitkän ajanjakson kuluessa säännöllisenä (ks. asia C-199/92 P, Hüls v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. I-4287, 161–163 kohta ja edellä 56 kohdassa mainittu asia T-Mobile Netherlands ym., tuomion 51 kohta).

58. Nyt käsiteltävässä asiassa kantajat eivät voi vedota riidanalaisen päätöksen tiettyihin kohtiin, joissa erotetaan toisistaan yhdenmukaistettujen menettelytapojen ja sopimusten käsitteet, perustellakseen väitteitään, joiden mukaan kyseisessä päätöksessä ei esitetä hintojen vahvistamista koskevia väitteitä.

59. Toiseksi on todettava, että väite, jonka mukaan tietojenvaihto voi muodostaa tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen vain, jos se ”sisältyy laajempaan kartelliin, kuten todellisten hintojen tai markkinaosuuksien vahvistamista koskevaan kartelliin”, on oikeudellisesti täysin perusteeton.

60. Kilpailijoiden välillä tapahtuvan tietojenvaihdon osalta on muistutettava siitä, että perusteita, jotka koskevat yhteensovittamista ja yhteistyötä, jotka ovat yhdenmukaistetun menettelytavan edellytyksiä, on tarkasteltava sellaisesta perustamissopimuksen kilpailua koskeville määräyksille ominaisesta näkökulmasta, jonka mukaan jokaisen yrityksen on itsenäisesti päätettävä toimintalinjasta, jota se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla (ks. edellä 56 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Suiker Unie ym. v. komissio, tuomion 173 kohta; asia 172/80, Züchner, tuomio 14.7.1981, Kok., s. 2021, Kok. Ep. VI, s. 187, 13 kohta; edellä 56 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomion 63 kohta; asia C-7/95 P, Deere v. komissio, tuomio 28.5.1998, Kok., s. I-3111, 86 kohta ja edellä 56 kohdassa mainittu asia T-Mobile Netherlands ym., tuomion 32 kohta).

61. Vaikka tämä itsenäisyysvaatimus ei suljekaan pois talouden toimijoiden oikeutta sopeutua järkevästi kilpailijoidensa todettuun tai odotettuun markkinakäyttäytymiseen, sen kanssa on kuitenkin ehdottomasti ristiriidassa se, että tällaiset toimijat olisivat keskenään minkäänlaisessa suorassa tai epäsuorassa yhteydessä, mikä voi joko vaikuttaa jonkin tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle sen, kuinka itse on päättänyt käyttäytyä tai aikoo käyttäytyä markkinoilla, kun yhteydenpidon tarkoituksena tai vaikutuksena on sellaisten kilpailuolosuhteiden muodostuminen, jotka eivät vastaisi tavanomaisia olosuhteita kyseisillä markkinoilla, kun otetaan huomioon tarjottujen tavaroiden tai palveluiden luonne, yritysten merkittävyys ja lukumäärä sekä kyseisten markkinoiden laajuus (ks. vastaavasti edellä 56 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Suiker Unie ym. v. komissio, tuomion 174 kohta; edellä 60 kohdassa mainittu asia Züchner, tuomion 14 kohta, edellä 60 kohdassa mainittu asia Deere v. komissio, tuomion 87 kohta ja edellä 56 kohdassa mainittu asia T-Mobile Netherlands ym., tuomion 33 kohta).

62. Tästä seuraa, että kilpailijoiden välillä tapahtuva tietojenvaihto voi olla kilpailusääntöjen vastaista, jos se alentaa kyseessä olevien markkinoiden toimintaan liittyvän epävarmuuden astetta tai poistaa tämän epävarmuuden kokonaan ja tämän vuoksi rajoittaa yritysten välistä kilpailua (ks. edellä 60 kohdassa mainittu asia Deere v. komissio, tuomion 90 kohta; asia C-194/99 P, Thyssen Stahl v. komissio, tuomio 2.10.2003, Kok., s. I-10821, 81 kohta ja edellä 56 kohdassa mainittu asia T-Mobile Netherlands ym., tuomion 35 kohta).

63. Komissio katsoo, että hinnoittelua edeltävät kahdenväliset keskustelut vähensivät epävarmuutta kyseessä olevien yritysten tulevista päätöksistä, jotka koskevat viitehintoja, jotka muodostuvat ilmoitetuista hinnoista, ja toteaa lisäksi perustellusti, että näiden hintojen yhdenmukaistaminen voi myös merkitä tarkoitukseen perustuvaa kilpailusääntöjen rikkomista (riidanalaisen päätöksen 284 perustelukappale).

64. Siitä kysymyksestä, voidaanko yhdenmukaistetulla menettelytavalla katsoa olevan kilpailunvastainen tarkoitus, vaikka sillä ei ole välitöntä yhteyttä kuluttajahintoihin, on todettava, että EY 81 artiklan 1 kohdan sanamuodon perusteella ei voida katsoa, että ainoastaan sellaiset yhdenmukaistetut menettelytavat olisivat kiellettyjä, jotka vaikuttaisivat välittömästi kuluttajien maksamiin hintoihin. EY 81 artiklan 1 kohdan a alakohdasta käy päinvastoin ilmi, että yhdenmukaistettu menettelytapa voi olla tarkoitukseltaan kilpailunvastainen, jos sillä ”suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja” (edellä 56 kohdassa mainittu asia T-Mobile Netherlands ym., tuomion 36 ja 37 kohta).

65. Joka tapauksessa on niin, että EY 81 artikla, sen enempää kuin muutkaan perustamissopimuksen kilpailusäännöt, ei ole yksinomaan tarkoitettu kilpailijoiden tai kuluttajien intressien suojelemiseen, vaan sillä pyritään myös suojelemaan markkinoiden rakennetta ja siten kilpailua sinänsä. Sen toteamiseksi, että yhdenmukaistetun menettelytavan tarkoitus on kilpailunvastainen, ei näin ollen vaadita sitä, että kyseisellä menettelytavalla on välitön yhteys kuluttajahintoihin (edellä 56 kohdassa mainittu asia T-Mobile Netherlands ym., tuomion 38 ja 39 kohta).

66. Riippumatta siitä, onko riidanalaisessa päätöksessä tehdyillä viittauksilla tiettyihin tuomioihin merkitystä, unionin yleisen tuomioistuimen asiana on tarkastaa, saattoiko komissio nyt käsiteltävän asian olosuhteissa todeta perustellusti, että yhtäältä Dolen ja Chiquitan ja toisaalta Dolen ja Weichertin väliset tietojenvaihdot muodostivat yhdenmukaistetun menettelytavan, jonka tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen.

67. Toiseksi kantajat väittävät, että komissio totesi virheellisesti, että kyseessä olevat tietojenvaihdot muodostivat tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen, ja että tällöin se laiminlöi velvollisuutensa tutkia, oliko niillä jokin kilpailunvastainen vaikutus.

68. Siltä osin kuin kysymys on jaottelusta sellaisiin yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joiden tarkoitus on kilpailunvastainen, ja niihin, joiden vaikutus on kilpailunvastainen, on palautettava mieliin, että kilpailunvastainen tarkoitus ja vaikutus eivät ole kumulatiivisia edellytyksiä, vaan ne ovat vaihtoehtoisia sen arvioimiseksi, kuuluuko menettelytapa EY 81 artiklan 1 kohdassa todetun kiellon piiriin vai ei. Asiassa 56/65, LTM, 30.6.1966 annetusta tuomiosta (Kok., s. 337 ja 359, Kok. Ep. I, s. 251) lähtien vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tämän edellytyksen vaihtoehtoisuus, joka osoitetaan konjunktion ”tai” käyttämisellä, johtaa siihen, että on tarkasteltava ensiksi yhdenmukaistetun menettelytavan tarkoitusta ottaen huomioon se taloudellinen asiayhteys, jossa sitä on sovellettava. Jos kuitenkaan tämän yhdenmukaistetun menettelytavan sisällön tarkastelusta ei ilmene riittävää vahingollisuutta kilpailulle, on tutkittava menettelytavan vaikutuksia, ja jotta kielto koskisi menettelytapaa, on edellytettävä niiden eri seikkojen olemassaoloa, jotka osoittavat, että kilpailu on tosiasiallisesti estynyt, rajoittunut tai vääristynyt tuntuvasti (ks. vastaavasti asia C-209/07, Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, tuomio 20.11.2008, Kok., s. I-8637, 15 kohta ja edellä 56 kohdassa mainittu asia T-Mobile Netherlands ym., tuomion 28 kohta).

69. Arvioitaessa sitä, onko yhdenmukaistettu menettelytapa EY 81 artiklan 1 kohdan nojalla kielletty, sen konkreettisten vaikutusten huomioon ottaminen on tarpeetonta, kun on ilmeistä, että sen tarkoituksena on estää kilpailu yhteismarkkinoilla tai rajoittaa tai vääristää sitä (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 56/64 ja 58/64, Consten ja Grundig v. komissio, tuomio 13.7.1966, Kok., s. 429, 496, Kok. Ep. I, s. 275; asia C-105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komissio, tuomio 21.9.2006, Kok., s. I-8725, 125 kohta ja em. asia Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, tuomion 16 kohta). Erottelu ”tarkoitukseen perustuvan rikkomisen” ja ”vaikutuksiin perustuvan rikkomisen” välillä liittyy siihen, että tiettyjen yritysten välisten yhteistoimintamuotojen voidaan jo luonteensa puolesta katsoa haittaavan kilpailun normaalia toimintaa (edellä 68 kohdassa mainittu asia Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, tuomion 17 kohta ja edellä 56 kohdassa mainittu asia T-Mobile Netherlands ym., tuomion 29 kohta).

70. Siihen, että yhdenmukaistetun menettelytavan tarkoitus on kilpailunvastainen, riittää se, että yhdenmukaistettu menettelytapa on omiaan vaikuttamaan kielteisesti kilpailuun. Yhdenmukaistetun menettelytavan on toisin sanoen ainoastaan oltava sen oikeudellisen ja taloudellisen asiayhteyden perusteella konkreettisesti omiaan estämään kilpailu yhteismarkkinoilla tai rajoittamaan tai vääristämään sitä. Sillä, onko tällainen vaikutus todellisuudessa olemassa ja missä määrin niin on, voi enintään olla merkitystä laskettaessa mahdollisten sakkojen suuruutta ja arvioitaessa vahingonkorvausvaatimusta (edellä 56 kohdassa mainittu asia T-Mobile Netherlands ym., tuomion 31 kohta).

71. Koska komissio totesi nyt käsiteltävässä asiassa, että kyseessä olevien yritysten väliset hinnoittelua edeltävät kahdenväliset keskustelut merkitsivät yhdenmukaistettua menettelytapaa, jonka tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen, sen ei edellä mainitun oikeuskäytännön mukaisesti tarvinnut tutkia moititun käyttäytymisen vaikutuksia voidakseen todeta, että EY 81 artiklaa on rikottu.

72. Kolmanneksi kantajat väittävät, että poiketakseen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan tietojenvaihdot eivät ole yleensä ”riittävän haitallisia”, jotta ne ansaitsisivat tulla pidetyiksi tarkoitukseen perustuvina kilpailunrajoituksina edes tilanteissa, joissa vaihdetuilla tiedoilla pyritään vaikuttamaan tosiasiallisesti hintojen vahvistamiseen, komissio erotteli riidanalaisen päätöksen 315 perustelukappaleessa keinotekoisesti toisistaan ”hinnoittelua edeltävät” keskustelut ja ”jälkikäteen toteutetut” keskustelut ja katsoi nyt käsiteltävän asian koskevan ensiksi mainittuja keskusteluja, joita pidetään vakavampina. Mikään oikeuskäytännön päätös ei kantajien mukaan tue tätä erottelua, ja tämä erottelu on jopa ristiriidassa sen oikeuskäytännön kanssa, jossa edellytetään markkinarakenteen ja keskustelujen ominaispiirteiden huomioon ottamista.

73. Kuten komissio perustellusti toteaa, tämä kantajien väite johtuu riidanalaisen päätöksen osittaisesta lukemisesta, koska 315 perustelukappaletta on tulkittava komission kyseisessä päätöksessä esittämän analyysin kokonaisuuden valossa.

74. Tältä osin on korostettava, että komissio käyttää riidanalaisen päätöksen 259–272 perustelukappaleessa toteutetun analyysin päätteeksi yleistä ilmaisua ”hinnoittelua edeltävät keskustelut” kuvatakseen viitehintojen koordinointia koskevaa yhdenmukaistettua menettelytapaa, jonka tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen EY 81 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Hinnoittelua edeltävät keskustelut määritellään riidanalaisen päätöksen 51, 148 ja 182 perustelukappaleessa keskusteluiksi, joiden kuluessa kyseessä olevat yritykset keskustelivat banaanin hinnoittelutekijöistä eli tekijöistä, jotka liittyvät seuraavan viikon viitehintoihin, tai keskustelivat hintojen kehityssuuntauksista tai ilmaisivat niitä taikka esittivät suuntaa-antavia tietoja seuraavan viikon viitehinnoista. Nämä keskustelut käytiin ennen kuin kyseessä olevat yritykset vahvistivat viitehintansa ja ne koskivat kaikkia tulevia viitehintoja.

75. Komissio mainitsee myös ”viitehintoja koskevien tietojen vaihdot”, joiden sisältöä täsmennettiin samassa riidanalaisen päätöksen 51 perustelukappaleessa seuraavasti:

”– – Vahvistettuaan viitehintansa torstai-aamuisin osapuolet vaihtoivat kahdenvälisesti tietoja hinnoistaan tai ainakin käyttivät mekanismia, jonka avulla ne saattoivat vaihtaa kahdenvälisesti tietoja vahvistetuista viitehinnoista – –”

76. Riidanalaisen päätöksen 51, 198, 227, 248, 250 ja 257 perustelukappaleesta ilmenee, että komission mukaan tämä viitehintoja koskevien tietojen vaihto oli yritysten yhteistoimintajärjestelyjen osatekijä, sillä sen avulla oli mahdollista valvoa hinnoittelua edeltävissä keskusteluissa vaihdettujen tietojen perusteella tehtyjä hintojen vahvistamista koskevia yksittäispäätöksiä, eikä se näin ollen merkinnyt erillistä kilpailusääntöjen rikkomista vaan samaan tavoitteeseen myötävaikuttavaa valvontamekanismia.

77. Riidanalaisen päätöksen 315 perustelukappaleella pyritään ainoastaan vastaamaan väitetiedoksiannon adressaattien väitteeseen, jonka mukaan hinnoittelua edeltävät keskustelut ovat pelkkää tietojenvaihtoa, joka voi olla EY 81 artiklan vastaista ainoastaan, jos todetaan kilpailunvastaisia vaikutuksia. Komissio erottaa toisistaan nyt käsiteltävän asian ja sen näiden yritysten mainitseman asian, jossa komissio teki 17.2.1992 päätöksen 92/157/ETY [EY 81] artiklan soveltamismenettelystä (IV/31.370 ja 31.446 – Yhdistyneen kuningaskunnan maataloustraktoreiden rekisteröintitietojen vaihto) (EYVL L 68, s. 19) ja joka koski tietojenvaihtojärjestelmää, joka merkitsi EY 81 artiklan rikkomista markkinoille kohdistuvien kilpailunvastaisten vaikutustensa vuoksi.

78. Komissio ainoastaan korostaa, että hinnoittelua edeltävät keskustelut eivät olleet jälkikäteen toteutettua tietojenvaihtoa, joka koskee jo toteutettuja liiketoimia, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan maataloustraktoreiden rekisteröintitietojen vaihtoa koskevassa asiassa, vaan niissä paljastettiin toimintalinja, jota kilpailijat aikoivat noudattaa markkinoilla viitehintojensa tulevan vahvistamisen suhteen.

79. Toisin kuin kantajat väittävät, komissio ei tällöin vertaile tai luokittele tietojenvaihtotyyppejä kilpailuun kohdistuvan haitan osalta sen mukaan, toteutettiinko ne ennen kauppahintojen vahvistamista vai sen jälkeen, eikä totea, että ensiksi mainitut ovat vakavimpia ja että niiden perusteella voidaan ilman muita arviointeja todeta tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus.

80. Ainoa erottelu, johon komissio tukeutuu riidanalaisen päätöksen 315 perustelukappaleessa, on oikeuskäytännössä hyväksytty erottelu niiden kartellien, joiden tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen, ja niiden kartellien välillä, joiden vaikutuksena on kilpailun rajoittaminen.

81. Komissio viittaa riidanalaisen päätöksen 263–271 perustelukappaleeseen ja täsmentää, että Doleen liittyvän yhdenmukaistetun menettelytavan tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen EY 81 artiklassa tarkoitetulla tavalla ja että ”tämän vuoksi [sen] ei ole tarpeen analysoida markkinarakennetta” tai ”keskustelujen tai ilmoitettujen tietojen ominaispiirteitä Yhdistyneen kuningaskunnan maataloustraktoreiden rekisteröintitietojen vaihtoa koskevassa asiassa määritettyjen kriteerien valossa”.

82. Viimeksi mainittua mainintaa ei voida, kuten kantajat tekevät, tulkita todisteeksi siitä, ettei komissio nyt käsiteltävässä asiassa noudattanut oikeuskäytännön vaatimuksia arvioidessaan sitä, olivatko kilpailijoiden väliset tietojenvaihdot kilpailusääntöjen mukaisia. Se koskee tosiasiallisesti ainoastaan sitä, että nyt käsillä oleva tilanne on erotettava tilanteesta, jossa EY 81 artiklan rikkominen on todettu tietojenvaihtojärjestelmän kilpailua rajoittavien vaikutusten huomioon ottamisen perusteella.

83. Riidanalaisen päätöksen 263–271 perustelukappaleessa, joissa komissio muistuttaa kyseessä olevien yritysten välisen tietojenvaihtojärjestelmän tietyistä ominaispiirteistä ja siitä, että se ottaa huomioon järjestelmän asiayhteyden, tehty nimenomainen viittaus riittää kumoamaan kantajien tulkinnan.

84. Joka tapauksessa on todettava, että kuten jäljempänä esitetään, komissio arvioi kyseessä olevaa käytäntöä ottaen huomioon kahdenvälisten keskustelujen sisällön, tiheyden ja keston sekä näiden keskustelujen oikeudellisen ja taloudellisen asiayhteyden.

85. Tämän vuoksi edellä 72 kohdassa mainittu kantajien väite on hylättävä.

2. Sellaisen yhdenmukaistetun menettelytavan, jonka tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen, olemassaolo

a) Chiquitan epäluotettavuus

86. Kantajat väittävät, että komission toteamus, jonka mukaan kyseessä oleva tietojenvaihto muodostaa hintojen vahvistamista koskevan yhdenmukaistetun menettelytavan ja näin ollen tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen, perustuu käytännössä yksinomaan siihen, miten Chiquita kuvasi tätä käyttäytymistä hallinnollisen menettelyn aikana, vaikka kyseinen yritys on täysin epäluotettava.

87. Kantajat vetoavat tällöin Chiquitan henkilökohtaiseen intressiin katsoa kyseessä oleva käyttäytyminen kilpailusääntöjen rikkomiseksi, hallinnollisen menettelyn kulkuun, joka on erittäin merkityksellinen, ja ilmeisten ristiriitaisuuksien olemassaoloon.

88. Aluksi on korostettava, että kantajien väite, jolla pyritään Chiquitan todistuksen yleiseen hylkäämiseen, perustuu virheelliseen olettamaan sikäli kuin Chiquitan ilmoitukset ovat vain yksi komission toteamustensa perustelemiseksi huomioon ottamista seikoista, joita ovat myös Dolen ja Weichertin omat ilmoitukset ja asiakirjatodisteet, kuten puhelutiedot ja sähköpostit, ja jotka kaikki on tutkittu ja joita on vertailtu siten, että niistä ilmenisivät sekä ristiriitaiset seikat että yhtäpitävät seikat, joilla pyritään osoittamaan yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaolo.

89. Kyseessä olevan käytännön erityislaatu eli se, että kyseessä olevat kahdenväliset keskustelut on käyty suullisesti ja että asianosaiset ovat ilmoittaneet komissiolle, ettei niillä ollut näistä keskusteluista muistiinpanoja eikä pöytäkirjoja, selittää kuitenkin yritysten hallinnollisen menettelyn aikana tekemien ilmoitusten merkityksellisyyden.

90. Ensinnäkin Chiquitan henkilökohtaisesta intressistä katsoa kyseessä oleva menettely kilpailusääntöjen rikkomiseksi kantajat toteavat sen, että Chiquita jätti 8.4.2005 yhteistyötiedonantoon perustuvan immuniteettihakemuksen, liittyvän kuusi viikkoa aiemmin ilmoitettuun Performance Food Groupin ”Fresh Express” -sektorin hankintaan. Kantajien mukaan Chiquita ei voinut viimeistellä ”Fresh Express” -sektorin hankintaansa, joka oli sille strategisesti huomattavan tärkeä, rauhoittelematta hanketta rahoittavien pankkien Chiquitan toiminnan etukäteisvalvonnan seurauksena ilmaisemia huolia ja Chiquita ilmoitti hankintaa koskevan liiketoimen toteutumisesta vasta 28.6.2005 saatuaan ehdollisen immuniteetin 3.5.2005.

91. On todettava, ettei kantajien väite vastaa yhteistyötiedonannossa tarkoitetun menettelyn sisäistä logiikkaa. Se, että niiden soveltamista pyydetään sakon määrän alentamiseksi, ei nimittäin välttämättä kannusta esittämään tutkittavana olevan yhteistoimintajärjestelyn muihin osanottajiin nähden vääristeltyjä todisteita. Jokainen yritys johtaa komissiota harhaan voisi näet kyseenalaistaa pyynnön esittäjän yhteistyön vilpittömyyden ja kattavuuden ja näin ollen vaarantaa tämän mahdollisuuden hyötyä täysimääräisesti yhteistyötiedonannosta (asia T-120/04, Peróxidos Orgánicos v. komissio, tuomio 16.11.2006, Kok., s. II-4441, 70 kohta).

92. Vaikka Chiquitan esittämän immuniteettihakemuksen motiivia koskevien kantajien väitteiden oletettaisiin pitävän paikkansa, ne eivät ole omiaan tekemään tämän yrityksen ilmoituksista täysin epäluotettavia. Henkilökohtainen intressi ilmiantamiseen ei välttämättä merkitse sitä, että ilmiantaja olisi epäluotettava.

93. Chiquitan hankinnan rahoittavien toimijoiden huolia ja niiden tarvetta rajoittaa mahdollisimman hyvin lainaajan tilanteeseen liittyvää riskiä voidaan kuitenkin pitää konkreettisena aihetodisteena, joka vahvistaa Chiquitan ilmoitusten todistusvoimaa kartellin olemassaolon suhteen.

94. Lisäksi ja ennen kaikkea on todettava, että Chiquitan 8.4.2005 toteuttaman toimenpiteen esittäminen yksinomaan edullisessa valossa on harhaanjohtavaa sikäli kuin siinä ei oteta huomioon siihen, että Chiquita myöntää osallistuneensa kartelliin, liittyvää varmaa ja mahdollisesti kielteistä seurausta. Vaikka immuniteettihakemuksen ansiosta Chiquita saattoi toivoa välttyvänsä kokonaan komission asettamalta seuraamukselta, Chiquita altistuu kyseisen myöntämisen ja tätä seuraavan komission päätöksen, jossa todetaan EY 81 artiklan rikkominen, vuoksi nimittäin kolmansien vahingonkorvauskanteille sen vahingon korvaamiseksi, joka on aiheutunut kyseessä olevasta kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä, minkä taloudelliset seuraukset saattavat osoittautua raskaiksi.

95. Tämä toteamus on myös omiaan suhteuttamaan kantajien väitettä Chiquitan oletetusta odotuksesta sen suhteen, että kilpailijayritykset ovat hallinnollisen menettelyn päätteeksi rahoituksellisesti heikommassa asemassa.

96. Toiseksi kantajat vetoavat hallinnollisen menettelyn kulkuun ja väittävät komission itse todenneen, ettei Chiquita ollut luotettava, sillä komissio hylkäsi käytännössä kaikki tämän yhtiön väitteet perusteettomina, mukaan lukien väitteet Fyffesin ja Van Parysin osallistumisesta kartelliin, ja sen piti järjestää Chiquitan kanssa kokous ”asian tilasta”. Chiquita ei kantajien mukaan yksilöinyt kyseessä olevia kahdenvälisiä keskusteluja ja paljasti niiden kilpailunvastaisen tarkoituksen vasta tämän kokouksen jälkeen.

97. Kantajat huomauttavat, että Chiquitan 8.4.2005 tekemä immuniteettihakemus sisälsi seuraavan kohdan:

”Tämä hakemus koskee maahantuotujen banaanien sekä ananaksen ja muiden tuoreiden hedelmien jakelua ja myyntiä. Suurimmat banaaneja Eurooppaan, myös Sveitsiin ja Norjaan, toimittavat yritykset ovat [Chiquita], [Dole], Del Monte, [Fyffes], Ireland ja Grupo Noboa SA Ecuador, jäljempänä Noboa.

[EY] 81 artiklan vastaiset banaanituojien välisiä yhdenmukaistettuja menettelytapoja toteutettiin suunnilleen 90-luvun alusta (tai jo aiemmin) huhtikuuhun 2005 saakka. Neljän tai viiden viime vuoden aikana Chiquita, Dole, Del Monte, Fyffes ja Noboa osallistuivat näihin yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin ja kenties ne kokoontuvat vieläkin tai niiden joukossa on ollut Durbeckin kaltaisia pienempiä banaanintoimittajia. Edellä mainitut yhtiöt ovat toteuttaneet banaanialalla säännöllistä tietojenvaihtoa Euroopan tulevien toimitusten määristä ja hinnoista sekä niiden omista eurooppalaisista asiakkaista.

Yhtiöt ovat toteuttaneet myös yhdenmukaistettuja menettelytapoja, jotka koskevat välittömästi hintoja, nimittäin tiettyihin eurooppalaisiin asiakkaisiin sovellettavia Euroopan yleisiä viitehintoja.”

98. Immuniteettihakemus koski siis erityisesti ”banaanintuojia” ja niiden osallistumista yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin ”viiden viime vuoden kuluessa”.

99. Riidanalaisen päätöksen sisältö osoittaa, että komissio on ottanut, toisin kuin kantajat väittävät, suurimmaksi osaksi huomioon Chiquitan ilmoitukset. Ensinnäkin on kiistatonta, että riidanalainen päätös on osoitettu viidestä mainitusta maahantuojasta kolmelle. Toiseksi määriä koskevien tietojen vaihto on tosiasiallisesti todettu ilman, että sitä olisi lopulta pidetty rikkomisen osatekijänä (ks. riidanalaisen päätöksen 136 ja 272 perustelukappale). Kolmanneksi riidanalaisessa päätöksessä tietojenvaihto maahantuojien ja tavarantoimittajien viitehintoihin liittyvien, hinnoittelua edeltävien kahdenvälisten keskustelujen muodossa on todettu ominaisena yhdenmukaiselle menettelytavalle, jonka tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen ja joka kesti kolme vuotta, joka aika sisältyy immuniteettihakemuksessa nimenomaisesti tarkoitettuun rajattuun ajanjaksoon.

100. Missään tapauksessa toteamus, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä lopulta todettu rikkominen ei kaikilta osin vastaa immuniteettihakemuksessa esitettyjä tietoja kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevän käyttäytymisen tarkoituksen, keston ja niiden kyseessä olevien yritysten osalta, joille on määrätty seuraamus, ei ole omiaan osoittamaan, että kyseisen hakemuksen esittäjä ja sen ilmoitukset, joihin EY 81 artiklan rikkomista koskevat komission toteamuksen osittain perustuvat, olisivat epäluotettavia.

101. Komission hallinnollisen menettelyn lopputulos, jota kantajat korostavat, jopa kumoaa viimeksi mainittujen toteamuksen, jonka mukaan ”komissio hyväksyi liian helposti Chiquitan toteamuksen, jonka mukaan banaaneja Pohjois-Eurooppaan tuovien maahantuojien välillä toimi tietynlainen kartelli” eikä komissio ”tarkastellut kriittisesti” tämän yhtiön ilmoituksia

102. Kantajien halu kiistää Chiquitan todistuksen luotettavuus sai ne kehittämään ristiriitaiset perustelut, joilla arvostellaan komissiota tukeutumisesta lähes yksinomaan Chiquitan ilmoituksiin harkitsemattomasti ja analysoimatta niitä kriittisesti ja samanaikaisesti korostetaan näiden ilmoitusten ja riidanalaisen päätöksen sisällön välisiä eroja.

103. Komission kirjeestä, jolla se pyysi Chiquitaa esittämään huomautuksensa alkuperäisen immuniteettihakemuksen ja myöhempien ilmoitusten välisistä ”mahdollisista” ristiriitaisuuksista, sekä siitä, että 20.10.2006 pidettiin kokous, jonka aikana komissio ja Chiquita vaihtoivat näkemyksiä immuniteettihakemuksen sisältämien tietojen ja tarkastusten ja tietojensaantipyyntöjen tuloksena saatujen tietojen ristiriitaisuuksista, ei voida päätellä, että Chiquitan todistus olisi kokonaisuudessaan hylättävä.

104. On todettava, että kantajat, jotka saivat tutustua tutkinta-aineistoon, väittävät ainoastaan, että Chiquita mainitsi hinnoittelua edeltävät keskustelut 20.10.2006 pidetyn tilannekokouksen jälkeen eikä esittänyt mitään tietoa, joka kumoaisi komission huomion, jonka mukaan Chiquita viittasi näihin hinnoittelua edeltäviin keskusteluihin ensimmäisen kerran heinä–elokuussa 2005 (ilmoitukset nro 11 ja 12) eli yli vuosi ennen tämän kokouksen pitämistä.

105. Riidanalaisen päätöksen 149 perustelukappaleessa, jossa todetaan, että ”kun Chiquita ilmoitti komissiolle Dolen kanssa käymistään hinnoittelua edeltävistä keskusteluista, se mainitsi, että niiden aiheina olivat olleet banaaneja koskevat myynnin ja markkinoiden olosuhteet ja hinnoittelutekijät sekä viralliset hintatarjoukset”, viitataan komission asiakirja-aineiston sivuun 9 227 ja sitä seuraaviin sivuihin, jotka vastaavat Chiquitan 25.8.2005 tekemää ilmoitusta nro 12. Lisäksi kannekirjelmän liite A 6 vastaa Chiquitan ilmoitusta nro 28, jossa se selvensi kilpailijayritysten kanssa käytyihin keskusteluihin osallistuneen aiemman työntekijänsä B:n käyttäytymistä ja muistutti kuvanneensa sitä, minkä se tiesi näistä keskusteluista, aiemmissa ilmoituksissaan eli 4.7.2005 päivätyssä ilmoituksessa nro 11, 25.8.2005 päivätyssä ilmoituksessa nro 12 ja 20.1.2006 päivätyssä ilmoituksessa nro 13.

106. Kolmanneksi Dole väittää, että Chiquitan työntekijän B:n todistajanlausunto, joka koskee Dolen työntekijän H:n kanssa käytyjä kahdenvälisiä keskusteluja, sisältää useita sisäisiä ristiriitaisuuksia, jotka herättävät vakavia epäilyjä todistajanlausunnon paikkansapitävyydestä ja luotettavuudesta, ja on myös ristiriidassa Dolen työntekijän todistajanlausunnon kanssa.

107. Ensinnäkin on todettava, että kantajat ottavat esiin Chiquitan ilmoituksissa keskusteluaikataulun osalta esiintyneen vaihtelun, jonka mukaan ensin keskusteluja väitettiin käydyn maanantaisin ja tiistaisin ja sitten keskiviikkoisin ja torstaisin.

108. Tätä tilannetta selitetään selvästi riidanalaisen päätöksen 71–74 ja 156 perustelukappaleessa, josta ilmenee, että haastateltuaan sekä entisiä että nykyisiä työntekijöitä ja tarkasteltuaan entisen työntekijänsä B:n puhelutietoja Chiquita täsmensi alkuperäistä ilmoitustaan todeten, että puhelut soitettiin yleensä keskiviikkoisin loppuiltapäivästä ja tämän jälkeen toinen puhelu soitettiin yleensä torstaiaamuisin ennen, ja joskus jopa välittömästi ennen, sisäistä puhelinkokousta, joka pidettiin ennen sen hinnoittelupäätöstä.

109. On korostettava, että Dole myönsi johdonmukaisesti vastauksissaan tietojensaantipyyntöihin, että puhelinkeskustelut käytiin keskiviikkoiltapäivisin ja – vaikkakin sen mukaan erittäin harvoin – torstaiaamuisin (riidanalaisen päätöksen 73 perustelukappale) ja että yritysten ilmoituksia tukevat saatavilla olevat B:n puhelutiedot, joista näkyvät B:n puhelut H:lle ja joista kantajat eivät esittäneet huomautuksia.

110. Toiseksi puhelujen alkuperän osalta kantajat mainitsevat Chiquitan ensimmäisen ilmoituksen, jonka mukaan ”Dolen H soitti joskus B:lle ensimmäiseksi ja joskus Chiquita soitti Dolelle ensimmäiseksi”, ja toisen ilmoituksen, jonka mukaan ”useimmiten H soitti B:lle”, ja lisäksi sen, että H kiisti viimeksi mainitun väitteen.

111. Edellä mainituista Chiquitan ilmoituksista ei ilmene todellista ristiriitaa vaan täsmennys siihen, mistä puhelut olivat enimmäkseen peräisin, eikä sen perusteella, että Dole kiistää tämän, voida pätevästi väittää, että Chiquitan todistus olisi täysin epäluotettava, ja lisäksi tätä todistusta tukee Dole, joka ilmoitti, että sen työntekijät H ja G keskustelivat Chiquitan työntekijän B:n kanssa ja että ”harvoin H saattoi ottaa yhteyttä B:hen keskiviikkona iltapäivällä, jos Dole ei ollut kuullut hänestä keskiviikkona iltapäivällä ja erityisesti jos markkinakehityksessä tapahtui jotain erityistä” (riidanalaisen päätöksen 60 ja 61 perustelukappale).

112. Näiden seikkojen perusteella komissio saattoi perustellusti todeta ilman, että kantajat olisivat sitä kiistäneet, että Chiquita ja Dole olivat todellakin käyneet keskusteluja, vaikka asianosaiset muistavat eri tavalla sen, kuka otti ”useimmiten” yhteyttä, ja että molemmat asianosaiset myöntävät lisäksi, että niiden omat työntekijät ovat myös ottaneet joskus yhteyttä toiseen asianosaiseen (riidanalaisen päätöksen 62 perustelukappale).

113. Kolmanneksi kantajat huomauttavat B:n väittäneen, että Dole ilmoitti ”todennäköisestä aikomuksestaan – – sen osalta, miten se vahvistaa hinnat seuraavalla viikolla”, ja väittäneen samassa ilmoituksessa, että puhelujen tarkoituksena oli saada ”Dolelta lopullinen suuntaa-antava tieto hinnan vahvistamista koskevasta aikomuksestaan”.

114. Dole esitti saman väitteen vastauksessaan väitetiedoksiantoon, minkä seurauksena komissio vastasi riidanalaisen päätöksen 169 perustelukappaleessa seuraavaa:

”Komissio huomauttaa yleisesti, että koska nämä keskustelut olivat hinnoitteluja edeltäviä keskusteluja, on selvää, että kilpailijoille ilmoitetut hintoja koskevat suuntaa-antavat tiedot tai aikomukset eivät voineet olla lopullinen viitehinta, sillä se vahvistettin vasta seuraavana päivänä. Lisäksi Chiquita toteaa yrityksen ilmoituksessaan, että sen mukaan keskustelujen tarkoituksena oli saada Dolelta ’lopullinen suuntaa-antava tieto hinnan vahvistamista koskevasta aikomuksestaan’. Tämä osoittaa selvästi, ettei Chiquita väittänyt Dolen ilmoittaman hinnan olleen lopullinen hinta. Chiquita toteaa lisäksi, että B:n hinnoittelusuositus perustui ’Dolen todennäköiseen aikomukseen’, josta se sai tiedon Dolen kanssa käymissään hinnoittelua edeltävissä keskusteluissa. Komissio arvioi, etteivät nämä ilmoitukset ole epäjohdonmukaisia ja että ne osoittavat selvästi näiden keskustelujen päämäärän Chiquitan kannalta.”

115. Pelkkä kannekirjelmässä esitetty huomautus, että H muisti pelkästään ”viitehintojen suuntaa-antavia suuntauksia” koskevat keskustelut, ei voi kumota edellä mainittua komission toteamusta eikä sillä voida perustella väitteitä, joiden mukaan Chiquitan todistus on epäjohdonmukainen ja tämän vuoksi epäluotettava.

116. Neljänneksi Chiquitan ja Dolen eri näkemykset keskustelujen täsmällisestä tiheydestä eivät välttämättä merkitse sitä, kuten kantajat katsovat, että Chiquitan todistus olisi epäluotettava.

117. Chiquitan ja Dolen kahdenvälisten keskustelujen tiheyttä tutkitaan riidanalaisen päätöksen 76–86 perustelukappaleessa, ja komissio otti huomioon Dolen vastaukset, joissa tämä myönsi, että näitä kahdenvälisiä keskusteluja käytiin noin 20 kertaa vuodessa (riidanalaisen päätöksen 83 perustelukappale).

118. Kaiken edellä esitetyn perusteella on hylättävä kantajien väitteet, joilla pyritään Chiquitan todistuksen hylkäämiseen yleisesti sillä perusteella, ettei se väitteen mukaan ole luotettava.

b) Chiquitan ja Dolen toimintatapojen yhteensoveltumattomuus moititun yhteistoiminnan kanssa

119. Kantajat väittävät, että komission väite, jonka mukaan asianosaisten välisten kahdenvälisten keskustelujen tarkoituksena oli koordinoida niiden viitehintoja, on ristiriidassa sen kanssa, että Chiquita ja Dole vahvistivat viitehinnat eri tuotteille, eri asiakkaille ja banaanimarkkinoiden kolmen viikon syklin eri viikoille. Näin ollen kantajien mukaan ei ole edes teoriassa mahdollista koordinoida viitehintoja vaihdettujen tietojen perusteella, koska Chiquitan ja Dolen myymät tuotteet olivat kaksi täysin erilaista tuotetta, jotka eivät kilpaile toistensa kanssa samoilla markkinoilla.

120. Chiquitan vahvistama viitehinta koski kypsiä banaaneja, jotka toimitetaan vähittäismyyjille, kun taas Dolen vahvistama viitehinta koski raakoja banaaneja, jotka toimitetaan kypsyttäjä-jälleenmyyjille. Kantajien mukaan Chiquita vahvisti keltaisen viitehintansa Pohjois-Eurooppaan edeltävällä viikolla saapuneille ja vähittäismyyjille seuraavalla viikolla toimitettaville banaaneille, kun taas Dole vahvisti vihreän viitehintansa Pohjois-Eurooppaan seuraavalla viikolla saapuville ja vähittäismyyjille vasta kaksi viikkoa myöhemmin toimitettaville banaaneille.

121. Tilanne oli erilainen Saksassa, jossa Chiquita ilmoitti yksinomaan asiakkailleen ulkoisia tarkoituksia varten keltaisen viitehinnan, koska sen tytäryhtiö Atlanta toimi kypsyttäjä-jälleenmyyjänä. Chiquita oli nimittäin ilmoittanut komissiolle, että torstaisin Pohjois-Euroopan maiden osalta tehdyt hintojen vahvistamispäätökset koskivat myös jo kypsytettävänä olevia banaaneja.

122. Kantajat arvostelevat lopuksi komissiota siitä, ettei se selittänyt selvästi ja yksiselitteisesti kantaansa ja rikkoi siten EY 253 artiklaa, koska erityisesti se ei selittänyt ”pätevästi, miten tietojenvaihdolla seikoista, joilla väitteen mukaan on merkitystä vihreiden banaanien viitehintoja vahvistettaessa, voi olla minkäänlaista merkitystä vahvistettaessa keltaisten banaanien hintoja”.

EY 253 artiklan väitetty rikkominen

123. Edeltävässä kohdassa mainitun kanneperusteen muotoilusta ja tarkemmin adverbin ”pätevästi” käytöstä sekä kantajien esittämien väitteiden sisällöstä seuraa, ettei tämä kanneperuste koske varsinaisesti EY 230 artiklassa tarkoitettua olennaisten menettelymääräysten rikkomista. Kyseessä oleva kanneperuste sulautuu tosiasiallisesti riidanalaisen päätöksen pätevyyden ja näin ollen tämän toimen aineellisen lainmukaisuuden arvosteluun, ja tämä toimi on väitteen mukaan lainvastainen, kun otetaan huomioon se, ettei komissio osoittanut Dolen ja Chiquitan välisen lainvastaisen yhteistoiminnan olemassaoloa eikä edes olemassaolon mahdollisuutta.

124. Vaikka oletettaisiin, että EY 253 artiklan rikkomista koskeva väite voitaisiin ottaa huomioon, se olisi perusteeton.

125. On syytä muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklan mukainen perusteluvelvollisuus määräytyy kyseisen säädöksen, päätöksen tai muun toimen luonteen mukaan, ja perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimi koskee, selviävät sen syyt, ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimen laillisuuden. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille toimenpide on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimenpiteen perustelut mainitun EY 253 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (ks. asia C-367/95 P, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok., s. I-1719, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

126. Vaikka komission ei vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tarvitse kilpailusääntöjen soveltamisesta tekemiensä päätösten perusteluissa ottaa kantaa kaikkiin tosiseikkoihin, oikeudellisiin seikkoihin ja perusteisiin, jotka ovat johtaneet kyseiseen päätökseen, sen on EY 253 artiklan mukaisesti kuitenkin mainittava ainakin päätökseensä olennaisesti vaikuttaneet tosiseikat ja perusteet, jotta yhteisöjen tuomioistuimilla ja niillä, joita asia koskee, on mahdollisuus saada tietää, millä tavoin perustamissopimusta on sovellettu (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-374/94, T-375/94, T-384/94 ja T-388/94, European Night Services ym. v. komissio, tuomio 15.9.1998, Kok., s. II-3141, 95 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

127. Nyt käsiteltävässä asiassa komissio selitti riidanalaisen päätöksen 4, 5, 32, 34, 104, 141 à 143, 182, 196 ja 287 perustelukappaleessa riittävän tarkasti ja selvästi kantansa siitä, että kyseessä on vain yksi tuote eli tuore banaani; kyseisen tuotteen erityisyydestä, koska hedelmä maahantuodaan vihreänä ja tarjotaan yleisön kulutettavaksi, kun se on kypsyttämisen jälkeen muuttunut keltaiseksi; kypsyttämisen ja tätä seuraavan banaanien myynnin organisoimisen yksityiskohdista; kauppaneuvotteluprosessista viitehintojen avulla sekä vihreiden ja keltaisten banaanien viitehintojen välisestä yhteydestä.

128. On lisäksi korostettava, ettei kantajien väitteitä, joilla lähinnä esitetään, että Dolen ja Chiquitan toiminnot ovat erillisiä ja eriaikaisia, minkä vuoksi viitehintoja koskeva kahdenvälisten keskustelujen avulla toteutettava yhteistoiminta ei ole mahdollista, ole esitetty hallinnollisen menettelyn aikana.

129. On kuitenkin kiistatonta, että väitetiedoksiannossa todettiin nimenomaisesti, että kyseessä oleva tuote oli banaani (tuore hedelmä), ja mainittiin kolme yhteistoiminnan muotoa eli:

– Pohjois-Eurooppaan saapuvia banaanimääriä koskevien tietojen vaihto (määriä koskeva tietojenvaihto)

– kahdenväliset keskustelut banaanimarkkinoiden olosuhteista, hintasuuntauksista tai viitehintoja koskevista suuntaa-antavista tiedoista ennen viitehintojen vahvistamista

– banaanien viitehintoja koskevien tietojen vaihto (viitehintoja koskeva tietojenvaihto).

130. Väitetiedoksiannon 429 kohdassa komissio totesi yksiselitteisesti, että ”kukin kahdenvälisten järjestelyjen joukko” ja näiden järjestelyjen kokonaisuus muodostivat kilpailusääntöjen rikkomisen, jonka tavoitteena on kilpailun rajoittaminen yhteisössä ja Euroopan talousalueella (ETA) EY 81 artiklassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

131. Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Dole kiisti kilpailusääntöjen rikkomisen, muttei tällöin väittänyt lainkaan, että sen banaanien myyntitapa poikkeaisi olennaisesti Chiquitan myyntitavasta. Vaikka Dole totesi, että toisin kuin Dole ja alan muut toimijat, Chiquita käytti viitehintoja tietyillä erittäin rajoitetuilla ja huomaamattomilla tavoilla sen toiminnan erityisluonteen vuoksi, tämä huomautus koskee yksinomaan ”Dole plus” -sopimuksia, joissa Chiquita-merkkisten banaanien myyntihinta riippui tosiasiallisesti Dolen vahvistamasta viikottaisesta viitehinnasta.

132. Edellä mainitussa väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Dole jopa korosti selvästi banaanintuojien ja ”erityisesti Dolen ja Chiquitan” välistä jatkuvaa kilpailua ja piti Chiquitaa Dolen ”suurimpana kilpailijana”.

133. Tässä vaiheessa on muistutettava, että selityksiä tai tarkennuksia, joilla selvennetään riidanalaisen toimen sisältöä, voidaan toimittaa oikeudenkäyntimenettelyn kuluessa (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 36/59–38/59 ja 40/59, Präsident ym. v. korkea viranomainen, tuomio 15.7.1960, Kok., s. 857, 892; tuomio C-310/93 P, BPB Industries ja British Gypsum v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok., s. I-865, 11 kohta, julkisasiamies Légerin ratkaisuehdotus ko. asiassa, Kok., s. I-867, 24 kohta). Unionin tuomioistuin on todennut, että tarkennukset, joita kanteen kohteena olevan päätöksen tekijä tekee ja joilla täydennetään jo sinänsä riittäviä perusteluja, eivät varsinaisesti kuulu perusteluvelvollisuuden noudattamiseen, vaikka niistä saattaa olla hyötyä siinä päätöksen perustelujen sisällön tutkimisessa, jonka unionin tuomioistuimet suorittavat, siinä mielessä, että niiden avulla toimielin voi selventää päätöksen perustana olevia syitä (ks. vastaavasti asia C-286/98 P, Stora Kopparbergs Bergslags v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok., s. I-9925, 61 kohta).

134. Nyt käsiteltävässä asiassa komission oikeudenkäyntimenettelyn kuluessa vastauksena kantajien oikeudenkäyntimenettelyn kuluessa ensimmäistä kertaa esittämään erityiseen perusteeseen esittämät tarkennukset ainoastaan selventävät riidanalaisessa päätöksessä, joka käsittää mm. Dolen ja Chiquitan Pohjois-Eurooppaan tuomien banaanien eri jakelutavat, jo esitettyjä perusteluja.

135. Tästä seuraa, ettei komissiota voida missään tapauksessa arvostella EY 253 artiklan rikkomisesta.

Asiakysymys

136. On todettava, ettei kantajien perustetta voida hyväksyä, koska se perustuu perustelemattomaan ja virheelliseen olettamaan, jonka mukaan vihreät banaanit ja keltaiset banaanit muodostavat täysin eri tuotteet, jotka kuuluvat kaksille erillisille markkinoille, joista yksillä toimii yksinomaan Dole ja toisilla yksinomaan Chiquita.

137. Kantajien olettama ei vastaa kyseessä olevien markkinoiden todellisuutta, sellaisena kuin se ilmenee komission riidanalaisessa päätöksessä esittämistä toteamuksista, Dolen ja Chiquitan hallinnollisen menettelyn aikana antamista ilmoituksista ja kantajien omista kirjelmistä.

138. Kuten jäljempänä esitetyistä perusteluista ilmenee, nämä toteamukset ja ilmoitukset, joita asiakirjatodisteet tukevat, osoittavat sen, että on olemassa banaanien (tuore hedelmä) markkinat, joilla Dole ja Chiquita harjoittavat vihreiden ja keltaisten banaanien myyntitoimintaa ja ne harjoittavat sitä samanaikaisesti, sen, että molemmat yritykset ilmoittivat täydessä yhteisymmärryksessä vihreiden banaanien hinnat Pohjois-Euroopan osalta, ja sen, että keltaisten banaanien hinta vahvistettiin vihreiden banaanien hinnan perusteella.

139. Ensimmäiseksi on korostettava, että komissio määrittelee riidanalaisessa päätöksessä selvästi merkityksellisen alan ja erityisesti merkityksellisen tuotteen tuoreiksi banaaneiksi sekä määrittelee kyseessä olevien markkinoiden toiminnan.

140. Komissio täsmentää, että riidanalainen päätös kattaa sekä raa'at (vihreät) banaanit että kypsät (keltaiset) banaanit ja että tuoreiden banaanien myynti määritellään muuksi banaanien myynniksi kuin kuivattujen banaanien ja keittobanaanien myynniksi (riidanalaisen päätöksen 4 perustelukappale).

141. Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että Pohjois-Eurooppaan tuodut banaanit kasvatetaan yleensä Karibialla, Keski-Amerikassa ja tietyissä Afrikan maissa (riidanalaisen päätöksen 5 perustelukappale). Kyseessä olevalla ajanjaksolla Pohjois-Euroopan banaanisektori oli järjestetty viikon jaksoihin. Banaanien kuljetus laivalla latinalaisen Amerikan satamista Eurooppaan kesti noin kaksi viikkoa. Banaaneja saapui Pohjois-Euroopan satamiin yleensä joka viikko säännöllisen lähetysaikataulun mukaisesti (riidanalaisen päätöksen 33 perustelukappale). Banaanit lähetettiin vihreinä ja ne saapuivat satamiin vihreinä. Ennen kuluttamista ne oli kypsytettävä (riidanalaisen päätöksen 34 perustelukappale).

142. Komissio toteaa, että banaanit joko toimitettiin välittömästi ostajille (vihreät banaanit) tai kypsytettiin ja tämän jälkeen toimitettiin noin viikon kuluttua (keltaiset banaanit), mikä selitti sen, että kypsyttämisen toteutti joko ostaja tai maahantuoja taikka joku muu sen nimissä (riidanalaisen päätöksen 34 perustelukappale).

143. Komission mukaan Chiquita, Dole ja Weichert vahvistivat viitehintansa tavaramerkeillään varustetuille banaaneille viikoittain, yleensä torstai-aamuisin, ja ilmoittivat ne asiakkailleen (riidanalaisen päätöksen 34 ja 104 perustelukappale). Käsite ”viitehinnat” vastasi yleensä vihreiden banaanien viitehintoja (vihreä tarjous). Keltaisten banaanien viitehinnat (keltainen tarjous) muodostuivat normaalisti lisäämällä vihreiden banaanien hintaan kypsytysmaksu (riidanalaisen päätöksen 104 perustelukappale), ja vihreiden banaanien viitehinnat määrittivät keltaisten banaanien viitehinnat (riidanalaisen päätöksen 287 perustelukappale).

144. Asianosaisten viikoittain vahvistamia viitehintoja käytettiin Pohjois-Euroopan osalta. Komission mukaan Chiquita oli todennut, että ”’Pohjois-Eurooppaan’ liittyvät viitehinnat liittyivät Saksaan (mukaan lukien Itävalta, Ruotsi, Suomi ja Tanska) ja Benelux-maihin” ja että kun se keskusteli Dolen kanssa Saksan ”vihreästä hinnasta”, ”se kattoi muihin Pohjois-Euroopan maihin liittyvät hinnat” (riidanalaisen päätöksen 104 ja 141 perustelukappale).

145. Tarkastuksessa Dolen luota löydetyt asiakirjat osoittavat komission mukaan, että tällä yrityksellä oli viitehinta, joka kutsuttiin nimellä ”EU15:n Pohjois-Eurooppa” -hinta, ja eri hinnat Norjan, ”EU10:n Pohjois-Euroopan” maiden, Ranskan, Italian ja Yhdistyneen kuningaskunnan osalta. Dole totesi vastauksessaan väitetiedoksiantoon, että tämä hinta oli Saksan hinta. Komission mukaan Dole oli myös selittänyt selvästi, että sen ”vihreä myynti perustui yleensä viikoittaiseen hintaan” ja että ”joka tapauksessa kaikki kilpailijat tiesivät, että viitehinnat [joista keskusteltiin hinnoittelua edeltävissä keskusteluissa] koskivat EU 15:n [salassa pidettävä tieto] markkinoita” (riidanalaisen päätöksen 104, 142 ja 143 perustelukappale).

146. Komissio täsmentää, että torstai-iltapäivisin tai perjantaisin (tai myöhemmin kuluvalla viikolla tai seuraavan viikon alussa) banaanituojat neuvottelivat banaanin hinnoista asiakkaiden kanssa, kun liiketoimet perustuivat viikoittain neuvoteltaviin hintoihin. Maahantuojien asiakkaat olivat yleensä kypsyttäjiä tai vähittäiskauppaketjuja. Keltainen hinta oli kypsien banaanien hinta, kun taas vihreä hinta oli raakojen banaanien hinta (riidanalaisen päätöksen 34 perustelukappale).

147. Komissio selittää myös, että tiettyjä eroja oli tavaramerkkien suosittuuden perusteella. Kolmansien maiden banaanien osalta erotettiin toisistaan kolme tavaramerkkitasoa: ensiluokkaiset tavaramerkillä Chiquita varustetut banaanit, tavaramerkeillä Dole ja Del Monte varustetut toisen luokan banaanit ja kolmannen luokan banaanit (jotka käsittivät useita muita banaanimerkkejä). Tämä tavaramerkin mukaan tehty jaottelu heijastui banaanien hinnoitteluun siten, että Chiquita-merkkiset banaanit olivat kalleimpia, minkä jälkeen tulivat Dole- ja Del Monte -merkkiset banaanit ja halvimpina kolmannen luokan banaanit (riidanalaisen päätöksen 32 perustelukappale).

148. Komission mukaan näin kuvatun banaanimarkkinoiden toiminnan puitteissa Dole ja Chiquita kävivät hinnoittelua edeltäviä eri keskusteluja, joiden kuluessa nämä yritykset keskustelivat tarjonta- ja kysyntäolosuhteista tai toisin sanoen hinnoittelutekijöistä eli seuraavan viikon viitehintojen vahvistamisen kannalta tärkeistä tekijöistä, ja ilmaisivat hintojen kehityssuuntauksia ja suuntaa-antavia tietoja seuraavan viikon viitehinnoista tai keskustelivat niistä ennen näiden viitehintojen vahvistamista (riidanalaisen päätöksen 148, 182 ja 196 perustelukappale).

149. Toiseksi on todettava, että sen perusteen tueksi, jonka mukaan Dolen ja Chiquitan välinen viitehintoja koskeva yhteistoiminta ei ollut edes mahdollista, ja vastauksena siihen kukin asianosainen esitti toimintatapojaan koskevia tarkennuksia.

150. Komissio toteaa ensinnäkin Dolen osalta, että sen saksalainen tytäryhtiö DFFE myi ”pääasiassa” vihreitä banaaneja saksalaisille vähittäismyyjille, joilla oli omaa kypsytyskapasiteettia, ja eurooppalaisille kypsyttäjille (riidanalaisen päätöksen 12 perustelukappale).

151. Asiakirja-aineistosta ja kantajien kirjelmistä ilmenee, että Dole myi myös keltaisia banaaneja.

152. Hallinnollisen menettelyn aikana Dole toi esiin niiden vähittäismyyjien tilanteen, jotka pyytävät DFFE:tä ilmoittamaan vihreän tarjouksen '8liite B 9).

153. Kantajat selittivät myös, että Dolella oli useita Pohjois-Euroopassa kypsyttäjä-jälleenmyyjänä toimivia tytäryhtiöitä, eli yhtiöt Kempowski, Saba ja VBH. Saba ja VBH myivät Dole-merkkisiä keltaisia banaaneja, jotka oli ostettu lähinnä Dolelta. Lisäksi Dolen vuonna 2002 Belgiassa ja Luxemburgissa toteuttamasta keltaisten banaanien myynnistä pienen osan toteutti sen ranskalainen tytäryhtiö.

154. Kantajien ilmoittamista tiedoista ilmenee, että Dolen tytäryhtiöt myivät vuonna 2002 keltaisia banaaneja 98 177 616 eurolla, kun taas Dolen tuoreiden banaanien myynnin kokonaismäärä vuonna 2002 oli 198 331 150 euroa, joka tarkistettiin 190 581 150 euroon riidanalaisen päätöksen muilta adressaateilta ostettujen banaanien määrän vähentämisen jälkeen (riidanalaisen päätöksen 451–453 perustelukappale).

155. Saba myi vuonna 2002 banaaneja Pohjois-Euroopassa 64,4 miljoonalla eurolla ja VBH 13,9 miljoonalla eurolla, joista määristä 29,4 ja 8,3 miljoonaa euroa tuli Dole-merkkisten banaanien myynnistä. Saksalainen tytäryhtiö Kempowski, joka osti banaaninsa Cobanalta eikä Dolelta, myi vuonna 2002 banaaneja Pohjois-Euroopassa 16,8 miljoonalla eurolla, josta noin 2,9 miljoonaa euroa tuli Dole-merkkisten banaanien myynnistä. Kypsyttäjinä toimivien Dolen tytäryhtiöiden vuonna 2002 Pohjois-Euroopassa toteuttaman Dole-merkkisten banaanien myynnin kokonaismäärä on 40,6 miljoonaa euroa eli vähän alle puolet DFFE:n toteuttaman vihreiden banaanien myynnin arvosta, joksi hallinnollisen menettelyn aikana arvioitiin 99 451 555 euroa ja tämän oikeudenkäynnin aikana 98 997 663 euroa.

156. Lisäksi on todettava, että eräs niistä perusteista, joita kantajat esittivät siitä, miten komissio määritti myynnin arvon sakon määrän laskemista varten, on nimenomaan Dolen myymien keltaisten banaanien myynnin määrä.

157. Edellä mainituista toteamuksista ilmenee, että Chiquitan määräysvaltaa Atlantassa koskevan kantajien oman päättelyn mukaan Dole kehitti keltaisten banaanien myyntitoimintaa sellaisten vähittäismyyjien hyväksi, joilla ei ole omaa kypsytyskapasiteettia, ja sillä oli kyseistä toimintaa koskeva todellinen intressi. Vaikka kantajien keskusteluissa toimittamista asiakirjoista ilmenee Atlantan konkreettinen kuuluminen Chiquitaan ennen vuotta 2003, jonka aikana Chiquita lisäsi alun perin vain 5 prosentin omistusosuuttaan ottaakseen virallisesti määräysvallan Atlantassa, siitä, että Kemposwki, Saba, VBH ja Dole France olivat tytäryhtiöitä koko rikkomisajan, ei ole mitään epäselvyyttä, sillä kantajat ovat myöntäneet tämän täysin.

158. Toiseksi Chiquitan osalta asiakirja-aineistosta ilmenee, että kantajien itsensä kannekirjelmän 31 kohdassa käyttämän muotoilun mukaan ilmaisu ”viitehinnat” voi ”merkitä vihreitä tai keltaisia viitehintoja”.

159. Komissio esitti keskusteluissa Chiquitan sisäiset hintaraportit, joiden otsikkona on ”Euroopan hinnan päivitys”.

160. Nämä raportit sisältävät kalenterivuoden kunkin viikon osalta taulukot, joissa mainitaan yhtäältä Chiquitan banaanien saapuneet määrät, sen kilpailijoiden ja banaaniyritysten yhteenlasketut määrät ja toisaalta Chiquitan hinnat ja sen kilpailijoiden hinnat. Näiden taulukoiden avulla tietoja voidaan myös verrata edeltävää viikkoa ja edeltävän vuoden vastaavaa viikkoa koskeviin tietoihin.

161. Chiquitan hintojen osalta raporteissa on systemaattisesti maininta ”Saksa (euro) keltainen”, jonka jälkeen esitetään hinta, ja samalla rivillä toinen, 2 euroa alempi hinta, joka vastaa ”eurooppalaista kurssia”, jonka jälkeen viitataan Saksan markkaan ja mainitaan 4 Saksan markan (DEM) ero kahden hinnan välillä.

162. Näihin raportteihin on usein liitetty sisäisiä sähköposteja, joissa toistetaan tietojen olennainen osa ja erityisesti tietyn viikon osalta edellä mainittu Chiquitan ”vihreä hinta” ja ”keltainen hinta”, jolloin jälkimmäinen on systemaattisesti 2 euroa suurempi kuin edellinen.

163. Nämä asiakirjat heijastelevat Chiquitan ilmoitusta, jonka mukaan ”pääpiirteittäin vihreä viitehinta on keltainen viitehinta vähennettynä 2 eurolla”, ja näin ollen kyseisten hintojen muunnettavuutta.

164. Chiquita ilmoitti ilmoituksessaan nro 1 seuraavaa:

”Torstaiaamuisin Chiquita vahvisti sisäisesti vihreän viitehintansa seuraavalle viikolle. Listahinta on harvoin Chiquitan asiakkailta pyydettävä todellinen hinta. Viitehinnat ovat tukkuhintoja ennen paljousalennuksia ja muita alennuksia. Tämän sisäisen päätöksen perusteella Chiquitan kansalliset vastuuhenkilöt ilmoittivat asiakkailleen seuraavan viikon tarjouksesta.”

165. On todettava, että hallinnollisen menettelyn aikana Chiquita ilmoitti, että ”Euroopassa hedelmät jaellaan joko Atlantan (Saksa) kaltaisille kypsyttäjä-jälleenmyyjille tai välittömästi vähittäismyyjille (jotka toteuttavat kypsyttämisen itse)”. Erityisesti Saksassa harjoittamansa toiminnan osalta Chiquita totesi myyvänsä banaaneja Atlantalle, tukkumyyjille ja välittömästi vähittäismyyjille täsmentäen aloittaneensa viime vuosina sopimusten tekemisen jatkuvasti vähittäismyyjien kanssa.

166. Vihreä myynti ei siis kohdistunut pelkästään kypsyttäjä-jälleenmyyjä Atlantaan, johon Chiqiuta oli tiukasti sidoksissa, ja Dolella ja Chiquitalla oli yhteinen asiakaskunta.

167. M:n P:lle (Chiquitan kaksi johtajaa) 30.4.2001 lähettämä sähköpostiviesti, joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 107 perustelukappaleessa, vahvistaa sen, että Chiquita myy vihreitä banaaneja. Sähköpostin sanamuoto on seuraava:

”On osoitettu, että heti kun [Dole/Del Monte/Tuca] saavuttavat 36,00 DEM:n hinnan, niiden asiakkaat (vähittäismyyjät) vastustavat, sillä tarjouksen tällä tasolla kuluttajahinta ylittää rajan 3,00 DEM/kg. Ei ole epäilystäkään siitä, että tämä ’ilmiö’ vaikuttaa meihin tietyn ajan. Tämä merkitsee sitä, että meidän kattotarjouksemme on 40,00 DEM (vihreä tarjous).”

168. Edellä mainitun sähköpostin nimenomainen sisältö osoittaa, että toisin kuin kantajat väittävät, Chiquitan vihreä hinta oli vain pelkkä teoreettinen käsite, jonka tarkoituksena oli helpottaa yhtiön sisällä vertailua kilpaileviin tarjouksiin.

169. Dolen omat ilmoitukset vahvistavat sen, että Chiquitalla oli banaaneilleen vihreä tarjous.

170. Kannekirjelmässä täsmennetään, että Dolen ruotsalainen tytäryhtiö Saba, joka toimii kypsyttäjä-jälleenmyyjänä, hankki vihreitä banaaneja eri maahantuojilta, Chiquita mukaan lukien.

171. Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Dole arvosteli sitä, että komissio oli määrittänyt sen markkinaosuuden ottamalla huomioon keltaisten banaanien myynnin, vaikka tutkimus koski vihreiden banaanien maahantuontia. Dole lisäsi, että kaksinkertainen huomioonottaminen ei rajoittunut sen tilanteeseen, ja korosti, että ”Chiquita toteutti vihreää myyntiä vähittäismyyntiä ja tukkumyyntiä harjoittaville asiakkailleen sekä keltaisten banaanien myyntiä, jolloin jakelun toteuttivat sen kypsyttäjäverkostot Benelux-maissa, Saksassa ja Itävallassa”.

172. Tästä ilmoituksesta, jossa Chiquitan vihreiden banaanien myyntitoiminta on samalla viivalla kuin keltaisten banaanien myynti, ilmenee myös, että Chiquitan keltaisten banaanien jälleenmyynti ei ole pelkästään Atlantan toimien varassa.

173. Tältä osin on todettava, että Chiquita oli Euroopan suurin banaanien toimittaja (riidanalaisen päätöksen 8 perustelukappale) ja että sen tuoreiden banaanien myynnin kokonaismäärä vuonna 2001 oli 347 631 700 euroa (riidanalaisen päätöksen 451–453 perustelukappale).

174. Edellä esitetystä ilmenee, että markkinanäkemykset, joiden mukaan Dole myi ainoastaan vihreitä banaaneja ja Chiquita ainoastaan keltaisia banaaneja ja Chiquitalla ja Atlantalla oli yksinoikeudellinen suhde, ovat perusteettomia.

175. Sekä Dole että Chiquita myivät yhtäältä vihreitä banaaneja kypsyttäjille ja vähittäismyyjille, jotka huolehtivat itse hedelmien kypsyttämisestä, ja toisaalta keltaisia banaaneja tytäryhtiöiden ja sidoksissa olevan yhtiön välityksellä tai Chiquitan tapauksessa järjestäen kypsytyksen ulkoisten kypsyttäjien avulla.

176. Dolen esittämä ote 10.4.2007 laaditusta taloustutkimuksesta vahvistaa banaanimarkkinoiden eri toimijoiden välisten sopimusjärjestelyjen vaihtelevuuden, kun siinä todetaan, että ”joskus maahantuojat myyvät vihreitä banaaneja suoraan valintamyymälöille, jotka maksavat tämän jälkeen maksun kypsyttäjän palveluista”, että ”joskus taas kypsyttäjät ostavat vihreitä banaaneja banaanintuojilta ja myyvät jälleenmyyjille omaan lukuunsa” ja että ”vaikka tietyillä maahantuojilla on omat kypsyttäjänsä, toiset käyttävät kolmansia tahoja tuotteensa kypsyttämiseen”. Chiquita tarkensi myös, että joskus maahantuojat kypsyttivät hedelmät itse ja ”myivät keltaisina” ja että tietyillä vähittäismyyjillä oli omia kypsyttämöjä ja ne ”ostivat vihreinä”.

177. Kuten komissio toteaa perustellusti, maahantuojan viittaus keltaiseen tai vihreään hintaan riippuu siis yksikertaisesti siitä, miten se järjestää banaaninmyynnin: jos se myy ne vihreinä kypsyttäjille tai vähittäismyyjille, jotka hoitavat itse hedelmien kypsyttämisen, se ilmoittaa vihreän viitehinnan, ja jos se järjestää kypsyttämisen itse käyttäen ulkoista kypsyttäjää tai tytäryhtiöidensä tai sidoksissa olevien yhtiöiden laitoksia ja myy ne tämän jälkeen kypsinä vähittäismyyjille, se käyttää keltaista viitehintaa.

178. Kolmanneksi on korostettava, että kaikki edellä mainittu toiminta sisältyi yhteen ja ainoaan ajalliseen ”kaavaan”, jota Dole ja Chiquita kuvasivat lähes samalla tavoin hallinnollisen menettelyn aikana.

179. Dole ja Chiquita kuvaavat banaanien myynnin kulkua kolmen viikon jaksossa, joka jakautuu seuraaviin osiin:

– ensimmäisen viikon torstaiaamu: maahantuojat vahvistavat banaaniensa viitehinnat ja ilmoittavat ne asiakkailleen

– ensimmäisen viikon torstai-iltapäivästä tämän viikon loppuun tai jopa toisen viikon maanantaihin: maahantuojat neuvottelevat kauppahinnoista ostajien kanssa

– toisen viikon maanantai (joskus ensimmäisen viikon loppu): laivat saapuvat Euroopan satamiin, banaanit puretaan ja kuljetetaan kypsyttämöihin

– kolmannen viikon alku (joskus toisen viikon loppu): kypsät banaanit myydään kulutettaviksi.

180. Tämä aikataulu vastaa komission riidanalaisen päätöksen 34 perustelukappaleessa esittämää toteamusta, jonka mukaan banaanit toimitettiin suoraan ostajille (vihreät banaanit), kypsytettiin ja toimitettiin noin viikon kuluttua (keltaiset banaanit) ja jossa esitetään tiivistetysti jakeluprosessi ja korostetaan kaikkien banaanien kypsyttämisen kestoa, jota ei voida juurikaan lyhentää.

181. Kantajat toistivat kannekirjelmän 34 kohdassa edellä mainitun ajallisen ”kaavan” ja totesivat, että ”banaanimarkkinat” seurasivat perinteisesti erittäin tiukkaa ennalta määrättyä viikkoaikataulua sen osalta, miten ja milloin ”maahantuojien ja niiden asiakkaiden” väliset neuvottelut käytiin. Tämän kaikki maahantuojat käsittävien yksien ainoiden markkinoiden toimintaa koskevan yleisen toteamuksen lisäksi kantajat täsmensivät, että tällaisen aikataulun saneli objektiivinen ja pakottava syy eli se, että banaani on erittäin pilaantuva tuote, mikä edellytti kauppahinnan nopeaa vahvistamista, jotta kullakin viikolla saapuvat banaanierät saatiin tehokkaasti pois varastosta.

182. On korostettava, että tavaramerkeillä Dole ja Chiquita varustettujen keltaisten banaanien myynti kypsyttäjä-jälleenmyyjinä toimivien tytäryhtiöiden tai sidoksissa olevan yhtiön välityksellä vähittäismyyjille toisen viikon torstai-aamuna ilmoitettavalla keltaisella viitehinnalla tapahtui näin kuvatun kolmen viikon syklin puitteissa.

183. Kuten kantajien vastauskirjelmän liitteenä C 5 olevasta, tietyissä Pohjois-Euroopan maissa toteutettuja liiketoimia koskevasta Chiquitan ilmoituksesta ja Atlantan työntekijän Chiquitan työntekijälle 2.1.2003 lähettämästä sähköpostista ilmenee, tämä keltainen viitehinta vahvistettiin, kun banaanit olivat kypsytettävinä eli toisen viikon aikana, ja banaanit toimitettiin keltaisina vähittäismyyjille seuraavalla viikolla eli kolmannen viikon alussa.

184. Dolen omien ilmoitusten mukaan Saban ja VBH:n keltaisten banaanien jakelun ajallinen ”kaava” vastasi Atlantan ”kaavaa”, jonka mukaan keltainen hinta ilmoitettiin asiakkaille toisen viikon torstaina edeltävällä viikolla vihreinä ostettujen ja kypsytettävinä olevien hedelmien osalta ja keltaiset banaanit toimitettiin vähittäismyyjille seuraavan viikon alussa.

185. Kolmanneksi on huomautettava, että markkinoiden rakenne, jolle on ominaista Dolen ja Chiquitan harjoittaman vihreiden ja keltaisten banaanien myyntitoiminnan samanaikaisuus, on yhteensopiva sen komission toteamuksen kanssa, jonka mukaan nämä kaksi yritystä ovat harjoittaneet lainvastaista yhteistoimintaa.

186. Tältä osin Dolen ja Chiquitan ilmoituksia ja näiden yritysten toimintaan liittyviä asiakirjatodisteita on arvioitava kahden seikan valossa.

187. Ensinnäkin asiakirja-aineistosta ilmenee, että Dole ja Chiquita keskustelivat eri hinnoittelua edeltävien keskustelujensa aikana tarjonta- ja kysyntäolosuhteista tai toisin sanoen hinnoittelutekijöistä eli seuraavan viikon viitehintojen vahvistamisen kannalta tärkeistä tekijöistä ja ilmaisivat hintojen kehityssuuntauksia ja suuntaa-antavia tietoja seuraavan viikon viitehinnoista tai keskustelivat niistä ennen näiden viitehintojen vahvistamista (riidanalaisen päätöksen 148, 182 ja 196 perustelukappale).

188. Suullisessa ilmoituksessaan nro 28, jossa kuvataan Chiquitan keskusteluja Dolen kanssa, Chiquita totesi, että ”Chiquita ja Dole viittasivat eurooppalaisiin kursseihin eli vihreiden banaanien saksalaiseen ’viralliseen hintaan’”. On muistutettava, että Chiquitan hintoja koskevat sisäiset raportit sisältävät systemaattisesti maininnan ”Saksa (euro) keltainen”, jonka jälkeen mainitaan hinta ja myöhemmin samalla rivillä toinen hinta, joka on kaksi euroa alempi ja vastaa eurooppalaista kurssia eli Chiquitan vihreää hintaa.

189. Chiquita totesi lisäksi, että puhuessaan Dolen kanssa Saksan ”vihreästä hinnasta” ”se kattoi Pohjois-Euroopan muihin maihin liittyvät hinnat”.

190. Komissio korostaa, että Dolen tiloista tarkastuksen aikana löydetyt asiakirjat osoittavat, että sillä oli ”EU15:n Pohjois-Eurooppa” -hinta, jota Dole kutsui Saksan hinnaksi, mikä ei ole ristiriidassa Chiquitan selityksen kanssa (riidanalaisen päätöksen 143 perustelukappale). Dole toteaa vastauksessaan tietojensaantipyyntöön, että ”joka tapauksessa kaikki kilpailijat tiesivät, että viitehinnat [joista keskusteltiin hinnoittelua edeltävissä keskusteluissa] koskivat EU 15:n [salassa pidettävä tieto] markkinoita” (riidanalaisen päätöksen 143 perustelukappale).

191. Dole, jolta tietojensaantipyynnössä kysyttiin hinnoista, joista Dole ja Chiquita keskustelivat tai joita ne paljastivat ”hinnoittelua edeltävissä keskusteluissa”, vastasi, että ”viitehinta koski EU15:n Pohjois-Euroopan markkinoita”.

192. On muistutettava Dolen todenneen väitetiedoksiantoon antamansa vastauksen sivulla 130, että ”[H] selitti, että hän ja [B] saattoivat joskus sanoa odottavansa hintojen nousevan eurolla tai 50 sentillä mutta hinnankorostuksesta ei koskaan tehty sopimusta,” ja että ”miehet korkeintaan vaihtoivat henkilökohtaisia mielipiteitä siitä, miten Chiquitan ja Dolen viitehinnat voisivat kehittyä” (riidanalaisen päätöksen 158 ja 170 perustelukappale, alaviite nro 217).

193. Suuntaa-antavia viitehintoja tai hintasuuntauksia koskevien keskustelujen Dole arvioi itse ”tapahtuneen suunnilleen Chiquitan kanssa keskiviikkoiltapäivällä käytyjen keskustelujen puolivälissä” (riidanalaisen päätöksen 153 perustelukappale).

194. Dolen ja Chiquitan ilmoitukset ja komission toteamukset paljastavat tilanteen, jossa kaksi yritystä keskustelee täydellisessä yhteisymmärryksessä vihreiden banaanien hinnasta Pohjois-Euroopan osalta.

195. On todettava, etteivät kantajat kiistä sitä, että kahdenvälisiä keskusteluja on käyty, eivätkä komission toteamuksia, mutta ne pyrkivät vähättelemään moitittujen keskustelujen sisältöä pelkkänä jutusteluna yleisistä markkinaolosuhteista, jotka myös kuuluvat pysyvästi banaanimarkkinoiden toimijoiden ”banaaniradioksi” kutsuman tietojenvaihdon piiriin.

196. Kahdenvälisten keskustelujen sisältö Dole itsensä kertomana ei kuitenkaan sovi yhteen tämän kantajien näkemyksen kanssa eikä myöskään sen näkemyksen kanssa, jonka mukaan banaanimarkkinoille on ominaista Dolen ja Chiquitan toiminnan eriytyminen ja eriaikaisuus.

197. Toiseksi asiakirja-aineistosta ilmenee, että vihreiden banaanien viitehinta määrittää keltaisten banaanien viitehinnan.

198. Kuten edellä 157–161 kohdasta seuraa, Chiquitan sisäisistä hintaraporteista ilmenee, että keltainen hinta vastaa vihreää tarjousta korotettuna kahden euron suuruisella kypsytysmaksulla.

199. Dole myönsi selvästi vihreiden banaanien hinnan ja keltaisten banaanien hinnan välisen yhteyden ja selitti sitä.

200. Aluksi Dole totesi hallinnollisen menettelyn aikana (liite B 9), että vihreän ostohinnan perusteella määritettiin Saban, Kempowskin ja Dolen ranskalaisen tytäryhtiön myymien keltaisten banaanien hinta. Kuvatessaan viimeksi mainitun yhtiön toimintaa Dole selitti myös, että vihreillä ostohinnoilla valmisteltiin keltaisia viitehintoja, jotka lähetettiin tämän jälkeen asiakkaille sähköpostitse tai faksitse taikka ilmoitettiin puhelimitse.

201. Dole selitti, että sen belgialainen tytäryhtiö VBH lähetti tietyille asiakkaille (Metro, Delhaize, Carrefour) keltaisina toimitettavien banaanien viikoittaisen hintansa, joka perustui DFFE:n lähettämään vihreään viitehintaan, johon lisättiin VBH:n asiakkaansa kanssa tehdyssä sopimuksessa täsmennetty määrä. Dole totesi, että ”tämä keltainen hinta sisäl[si] kypsyttämisen, toimittamisen [ja] jakelun, pussittamisen ja tuotteen muun pakkaamisen, jota kukin asiakas [saattoi] pyytää,” ja että ”hinta vaihtel[i] siis viikoittaisen vihreän hinnan ja korotusten perusteella”. Dole täsmensi vielä, että ”vähittäismyyjien kanssa tehdyt sopimukset – – sisäl[sivät] hinnan laskentakaavan (eli keltainen hinta = DFFE:n ilmoittama vihreä hinta + tuotteen pakkaamisesta ja logistiikkakustannuksista aiheutuvat korotukset – alennukset”.

202. Katsottuaan kannekirjelmässä, että Dolen tytäryhtiöt vahvistivat keltaisten banaanien hinnan ”viittaamatta mihinkään vihreään tarjoukseen”, kantajat väittivät vastauskirjelmässään (alaviite nro 5), että vaikka on totta, että VBH vahvisti hintansa kolmen asiakkaan osalta edeltävässä kohdassa kuvatulla tavalla, se teki näin vasta väitetyn kilpailusääntöjen rikkomisen päättymisen ”jälkeen”. Kantajien mukaan VBH käytti tätä hintojen vahvistamistapaa muun muassa Delhaizen ja Carrefourin osalta vuosina 2004 ja 2005 ja Metron osalta vuosina 2004–2006. Ne totesivat, että nämä sopimukset mainittiin 10.2.2006 päivättyyn komission tietojensaantipyyntöön annetussa vastauksessa, joka kattoi ajanjakson ”vuodesta 2000 tähän päivään saakka”. Kun komissio päätti todeta riidanalaisessa päätöksessä kilpailusääntöjen rikkomisen vain ajanjakson 2000–2002 osalta, se ei kantajien mukaan ollut tarkastanut, koskivatko toimitetut tiedot tätä ajanjaksoa.

203. On todettava, ettei vastineen liitteistä ilmene mitään aihetodistetta, jolla voitaisiin perustella kantajien väitteitä, jotka koskevat kyseessä olevan hintojen vahvistamistavan ajallista soveltamisalaa. Kantajat eivät myöskään esitä mitään konkreettista ja objektiivista seikkaa, jolla voitaisiin osoittaa niiden lausuntojen paikkansapitävyys, eikä edes suuntaa-antavia tietoja siitä, miten VBH määritti hintansa ajanjaksolla 2000–2002. Oli selvää, että 10.2.2006 päivätyssä komission tietojensaantipyynnössä tarkoitettu ajanjakso alkoi 1.1.2000. Koska Dolen vastaus ei sisältänyt mitään rajoittavaa täsmennystä VBH:n ja sen asiakkaiden Metron, Delhaizen ja Carrefourin välisissä sopimuksissa kyseessä olevien hintojen vahvistamistavan toimeenpanopäivämäärän osalta, millään perusteella ei voida kumota sitä, että tämä vastaus voi kattaa koko tarkoitetun ajanjakson, ajanjakso 2000–2002 mukaan lukien.

204. Riippumatta ajallisesta kysymyksestä, nämä Dolen hallinnollisen menettelyn aikana tekemät ilmoitukset joka tapauksessa tukevat Chiquitan ilmoituksia ja kantajien itsensä kannekirjelmässä antamia tietoja vihreiden ja keltaisten banaanien hintojen välisestä yhteydestä, ja nämä käsitteet tunnettiin markkinoilla ennen riidanalaisessa päätöksessä tarkoitettua rikkomisajanjaksoa, sen aikana ja sen jälkeen.

205. Kantajat nimittäin selittävät kannekirjelmässä (41 kohta), että DFFE myi vihreitä banaaneja viikoittain neuvoteltujen sopimusten tai sellaisten pitkäaikaisten hankintasopimusten perusteella, joissa sovelletaan kiinteää hintakaavaa ja joita kutsutaan ”Aldi plus -sopimuksiksi”. Kantajat toteavat näistä sopimuksista, että ”vaikka nämä sopimukset koskevat vihreiden banaanien myyntiä kypsyttäj[ä–]jälleenmyyjille, hinnat perustuivat Aldin vahvistamaan keltaisten banaanien ostohintaan, joka muunnettiin vihreiden banaanien hinnaksi” ja että ”tämä muuntaminen toteutettiin vähentämällä Aldin (keltaisesta) hinnasta standardikustannukset 3,07 euroa laatikolta, jotka vastaavat (vihreiden) banaanien kuljetuskustannuksia satamasta kypsyttämöön, kypsytyskustannuksia, esipakkauskustannuksia ja kuljetuskustannuksia kypsyttämöstä Aldin jakelukeskukseen”.

206. Tältä osin on huomautettava, että kantajat väittävät, että Pohjois-Euroopan banaanien todellisen hinnan määrittävä tekijä oli Aldin tekemä tarjous; Aldi oli Pohjois-Euroopan suurimmilla markkinoilla eli Saksan markkinoilla toimiva vähittäismyyjä, joka hankki yksinomaan tavaramerkittömiä keltaisia banaaneja. Kantajat väittävät kannekirjelmän 47 kohdassa, että ”keltaisten banaanien ’Aldi-hinta’ toimi viitehintana kaikille Pohjois-Euroopan banaanien ostajille, olivatpa banaanit vihreitä tai keltaisia”. Ne väittävät siis, että keltainen ”Aldi-hinta” toimi viitehintana vihreiden banaanien myynnissä.

207. Lopuksi on todettava, että niiden väitteiden yhteydessä, joiden mukaan vihreät ja keltaiset banaanit on erotettava toisistaan ja joilla tuetaan perustetta, joka koskee Dolen ja Chiquitan toimintatapojen yhteensopimattomuutta väitetyn yhteistoiminnan kanssa, kantajat vetosivat Saban, Kempowskin, VBH:n ja Dole Francen itsemääräämisoikeuteen niiden määrittäessä hinnoittelupolitiikkaansa.

208. Tällä väitteellä ei ole merkitystä, koska komissio totesi, että EY 81 artiklan rikkomiseen syyllistyi Dole, Dole-konsernin holding-yhtiö, ja koska Dole – vaikka se kiisti kilpailua rajoittavan toiminnan – ei tämän oikeudenkäynnin yhteydessä ole kiistänyt vastuutaan Dole-konsernin emoyhtiönä.

209. Lisäksi kantajat ovat toimittaneet ainoastaan Kempowskin ja Saban johtajien ilmoitukset, joissa vahvistetaan näiden yhtiöiden itsemääräämisoikeus ja myönnetään niiden olevan yksinomaan Dolen tytäryhtiöitä, viimeksi mainittu 1.1.2005 alkaen.

210. On korostettava, että hallinnollisen menettelyn aikana (liite B 9) Dole totesi, että Dolen Pohjois-Euroopan myyntitiimi eli DFFR hallinnoi kaikkea Dolen myyntiä Saballe itsenäisesti Dolen Sabassa toimiviin työntekijöihin nähden. Dole täsmensi myös, että VBH hankki banaanit DFFE:ltä ja että torstaisin DFFE ilmoitti vihreän hintansa (tai Dolen viitehinnan) VBH:lle seuraavaa viikkoa varten. Dolen mukaan VBH:lla ei ollut mitään roolia vihreän hinnan vahvistamisessa tai muuttamisessa, sillä se ei toiminut maahantuojana vaan pelkästään kypsyttäjä-jälleenmyyjänä.

211. Joka tapauksessa Dolen tytäryhtiöiden väitetty itsemääräämisoikeus ei voi kyseenalaistaa sitä, että vihreiden banaanien hinta oli keltaisten banaanien hinnan perustana.

212. Tämän jälkeen kantajat totesivat istunnossa, että Dolen vihreiden banaanien viitehinnat, jotka vahvistettiin ensimmäisen viikon torstaina, heijastelivat vähittäismarkkinoiden ennakoituja olosuhteita kolmannella viikolla, kun muistetaan se, että toisen viikon aikana tapahtuvan kypsyttämisen jälkeen keltaiset banaanit toimitettiin vähittäismyyjille kolmannen viikon alussa.

213. Viimeksi mainittu huomio on yhdistettävä Dolen ja Chiquitan välisten hinnoittelua edeltävien keskustelujen sisältöön, sellaisena kuin nämä yritykset ovat siitä kertoneet.

214. Chiquita täsmensi muun muassa arvioineensa Dolen kanssa ”myyntimääriä ja muita seuraavan viikon hinnan määrittämiseksi merkityksellisiä hinnoittelutekijöitä” ja että Chiquita ja Dole ilmoittivat ”toisilleen vähittäismyynnin eli keltaisen myynnin edellytyksensä” (riidanalaisen päätöksen 149 perustelukappale).

215. Dole vahvisti, että sen keskustelut Chiquitan kanssa koskivat ”markkinaolosuhteita” ja että markkinatilanteen arviointiin sisältyivät muun muassa ”kypsyttäjillä oleva keltainen varasto” (riidanalaisen päätöksen 152 perustelukappale).

216. On todettava Dolen ilmoittaneen Weichertin, jonka ei ole väitetty myyneen yksinomaan keltaisia banaaneja, kanssa käymistään keskusteluista, että keskiviikkoiltapäivisin käytiin keskustelu siitä, miten Weichert ja Dole ”näkivät markkinat kuluvalla viikolla ja miten ne ajattelivat markkinoiden mahdollisesti kehittyvän seuraavalla viikolla”. Dole lisäsi, että ”markkinoiden odotettavissa oleva kysyntä arvioitiin keskustelemalla markkinatilanteesta ([eli] siitä, ennakoitiinko satamissa olevan maahantuonnin ylivarastoa, tai siitä, eivätkö valintamyymälät tilanneet kypsyttäjien keltaisten banaanien varastoa kuluttajien heikomman kysynnän vuoksi)” (riidanalaisen päätöksen 183 perustelukappale ja Dolen vastaus 30.3.2006 päivättyyn tietojensaantipyyntöön).

217. Edeltävät huomautukset osoittavat sen toteamuksen merkityksellisyyden, joka koskee Dolen ja Chiquitan välisen sellaisen yhteistoiminnan olemassaoloa, jolla vahvistetaan ensimmäisen viikon kuluessa vihreiden banaanien hinta, joka ilmoitettiin kypsyttäjä-jälleenmyyjille ja vähittäismyyjille, jotka hoitavat itse hedelmien kypsyttämisen, ja joka muodosti keltaisten banaanien hinnan perustan, joka ilmoitettiin vähittäismyyjille ensimmäisellä tai toisella viikolla hedelmien, jotka toimitettiin kolmannen viikon alussa, jakelutavan mukaan.

218. Neljänneksi kahta tärkeintä asiakirjaa, joihin kantajat vetoavat sen väitteen tueksi, jonka mukaan Chiquita ja Dole vahvistivat viitehinnat eri tuotteiden, eri asiakkaiden ja banaanimarkkinoiden kolmen viikon syklin eri viikk ojen osalta, on arvioitava edellä kuvatun banaanimarkkinoiden toiminnan puitteissa.

219. Kantajat vetoavat aluksi vastauskirjelmään liitettyyn Chiquitan ilmoitukseen, joka koskee sen hinnoittelupolitiikkaa tietyissä Pohjois-Euroopan maissa ja jossa todetaan, että ”yleensä hintojen vahvistamispäätökset tehtiin viikolla A viikkoa B varten, eli torstaina myyty hedelmä toimitetaan seuraavalla viikolla” ja että ”hedelmä on jo kypsytettävänä, kun neuvottelut asiakkaiden kanssa käydään”.

220. Kantajat viittaavat tämän jälkeen Atlantan työntekijän Chiquitan työntekijälle 2.1.2003 lähettämän sähköpostiviestin sisältöön, jonka sanamuoto on seuraava:

”Vaikka ymmärrän Chiquitan aina seuranneen Dolen kahden viime viikon aikana vahvistamaa (alempaa) hintaa, tässä tapauksessa Dolen suositusta ei voitu eikä olisi pitänyt seurata. Chiquitan vahvistama hinta on nimittäin keltainen viitehinta, jota sovelletaan seuraavan viikon maanantain toimituksiin. Dolen viitehinta, jota alun perin korotettiin 0,50 eurolla tänä aamuna, on sen sijaan vihreä viitehinta, josta tulee keltainen vasta kahden viikon kuluttua eikä aiemmin.”

221. Viestin koko sisällön tut