Asia T-299/05

Shanghai Excell M&E Enterprise Co. Ltd ja

Shanghai Adeptech Precision Co. Ltd

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Polkumyynti — Tiettyjen Kiinasta peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonti — Markkinataloudessa toimivan yrityksen asema — Asetuksen (EY) N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan a ja c alakohta ja 10 kohta sekä 11 artiklan 9 kohta”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 18.3.2009 II ‐ 572

Tuomion tiivistelmä

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan c alakohta)

Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Polkumyyntimarginaali – Normaaliarvon määrittäminen – Tuonnit asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitetusta muusta kuin markkinatalousmaasta – Markkinatalousmaita koskevien säännösten soveltaminen – Suppea tulkinta – Soveltaminen ainoastaan mainitun asetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa mainitut kumulatiiviset edellytykset täyttäviin tuottajiin

Kantajan oikeussuojan tarpeen on kanteen kohteen kannalta oltava olemassa kannetta nostettaessa, tai muuten kanne jätetään tutkimatta. Tämän oikeudenkäynnin kohteen on oikeussuojan tarpeen tavoin pysyttävä voimassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka, tai muuten lausunnon antaminen asiassa raukeaa, ja tämä voimassa pysyminen edellyttää sitä, että kanne voi mahdollisesti tuottaa kantajalle jotakin hyötyä. Se, että kumottavaksi vaaditun säädöksen vaikutukset lakkaavat oikeudenkäynnin aikana, ei sellaisenaan luo yhteisön tuomioistuimille velvollisuutta todeta, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa sen takia, että kohde tai oikeussuojan tarve puuttuvat silloin, kun tuomio julistetaan. Lisäksi kantajalla voi säilyä intressi vaatia yhteisön toimielimen toimen kumoamista, jotta voitaisiin välttää se, että kyseistä tointa väitetysti rasittava lainvastaisuus toistuu tulevaisuudessa. Tällainen oikeussuojan tarve ilmenee EY 233 artiklan ensimmäisestä kohdasta, jonka nojalla toimielimen, jonka toimi on kumottu, on toteutettava tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Tällainen oikeussuojan tarve voi kuitenkin olla olemassa vain silloin, kun väitetty lainvastaisuus voi toistua tulevaisuudessa riippumatta olosuhteista siinä asiassa, joka johti kantajan nostamaan kanteeseen. Kumoamiskanteessa, jonka nostajina ovat yritykset, joihin on sovellettu polkumyyntitullia uudelleentarkastelumenettelyn jälkeen, on kuitenkin kyseessä tällainen tilanne, vaikka kyseistä tullia ei enää sovelleta, sillä yritykset riitauttavat tullin määräämiseen johtaneen menettelyn. Polkumyynnin esiintymistä koskevasta arvioinnista poiketen uudelleentarkastelua koskevat menettelytavat voivat nimittäin toistua vastaavanlaisissa menettelyissä tulevaisuudessa, joten kantajilla on edelleen oikeussuojan tarve riidanalaista asetusta vastaan, vaikka asetuksella ei olisikaan enää vaikutusta niihin, kun otetaan huomioon niihin kohdistuvien tulevien polkumyyntimenettelyjen mahdollisuus. Lisäksi kantaja voi säilyttää intressin vaatia sitä suoraan koskevan toimen kumoamista saadakseen yhteisöjen tuomioistuimet toteamaan, että sitä kohtaan on menetelty lainvastaisesti, jotta tällainen toteamus voisi toimia mahdollisen vahingonkorvauskanteen, jolla pyrittäisiin korjaamaan riittävällä tavalla riidanalaisella toimella aiheutettu vahinko, perustana. Lisäksi laittomuuden toteaminen voisi muodostaa perustan mahdolliselle oikeudenkäynnin ulkopuolisille neuvoston ja kantajien välisille neuvotteluille, joilla pyrittäisiin korjaamaan kantajien kärsimä vahinko. Sen hyväksyminen, että sellaiset toimielinten toimet, joilla on määräaikainen vaikutus ja joiden voimassaolo päättyy kumoamiskanteen nostamisen jälkeen mutta ennen kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antaa lopullisen ratkaisun, eivät olisi lainkaan tuomioistuinvalvonnan piirissä, elleivät ne olisi antaneet aihetta rahamäärien perimiseen, olisi ristiriidassa EY 230 artiklan tarkoituksen kanssa; tämän artiklan mukaan Euroopan yhteisön kaltaisessa oikeusyhteisössä sekä jäsenvaltiot että toimielimet ovat sellaisen valvonnan alaisia, jonka kohteena on niiden toteuttamien toimien yhteensoveltuvuus perustuslakia vastaavan asiakirjan eli perustamissopimuksen ja sen perusteella johdetun lainsäädännön kanssa. (ks. 43, 46, 48–51, 53 ja 55–57 kohta)

Yhteisön toimielimillä on kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden osalta laaja harkintavalta, koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita niiden on arvioitava, ovat monitahoisia. Tästä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuinten tällaisiin toimielinten arviointeihin kohdistaman valvonnan on rajoituttava vain siihen, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olleet tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, ettei näitä tosiseikkoja ole arvioitu ilmeisen väärin tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin. Sama koskee kyseessä olevassa maassa esiintyviä oikeudellisia ja poliittisia tilanteita, joita yhteisön toimielinten on arvioitava voidakseen määrittää, toimiiko vientiä harjoittava yritys markkinataloudessa ilman merkittävää valtion puuttumista ja voiko se tämän vuoksi saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman. Yhteisön toimielinten harkintavaltaan kuuluu se, että ne voivat tutkia markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamista haluavien yritysten kirjanpidon yhdenmukaisuutta valitsemiensa kansainvälisesti tunnustettujen kirjanpitostandardien kanssa. Jos kyseessä olevat yritykset ovat eri mieltä tästä valinnasta, niiden on osoitettava, että toimielinten valitsemat standardit eivät ole kansainvälisesti tunnustettuja tai että niiden kirjanpidon mahdolliset mainittujen standardien rikkomiset eivät merkitse sellaisia rikkomisia muiden kansainvälisesti tunnustettujen standardien valossa. (ks. 79–81, 90 ja 255 kohta)

Polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitettu normaaliarvon määrittämismenetelmä on poikkeus 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tätä varten säädetystä erityisestä menetelmästä, jota sovelletaan lähtökohtaisesti tuontiin, joka on peräisin muusta kuin markkinatalousmaasta. Todistustaakka on sillä vientiä harjoittavalla tuottajalla, joka haluaa saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman. Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa nimittäin säädetään, että vaatimuksen ”on sisällettävä riittävästi todisteita”. Tämän vuoksi yhteisön toimielinten ei tarvitse osoittaa, että vientiä harjoittava tuottaja ei täytä tämän aseman saamisen edellytyksiä. Sen sijaan yhteisön toimielinten on arvioitava, riittävätkö vientiä harjoittavan tuottajan esittämät seikat osoittamaan sen, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetetut kumulatiiviset edellytykset täyttyvät, ja yhteisöjen tuomioistuinten on tarkistettava, onko tämä arvio ilmeisen virheellinen. (ks. 76, 82 ja 83 kohta)

Edellytyksiä, joiden perusteella tuottaja saa markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman, koskevan arviointimenettelyn osalta polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan toisessa alakohdassa, jossa säädetään komission suorittamasta menettelyn aloittamisesta laskettavasta kolmen kuukauden määräajasta, ei mainita mitään tämän määräajan ylittämisen seurauksista. Tässä artiklassa ei täsmennetä sitä, seuraako tällaisesta ylityksestä pakollinen mainitun aseman myöntäminen tai tutkimuksen jatkamisen mahdottomuus; nämä ovat ainoita syitä, joiden vuoksi asetus, jolla asetetaan lopulliset polkumyyntitullit ja joka on annettu mainitun aseman myöntämistä koskevan päätöksen jälkeen, voitaisiin automaattisesti kumota mainitun ylityksen perusteella. Näin ollen koska tällainen täsmennys ei ilmene myöskään muusta perusasetuksen säännöksestä, on välttämätöntä tarkastella mainitun asetuksen tarkoitusta ja rakennetta, jotta voidaan ratkaista, onko sitä tulkittava siten, että siinä edellytetään pakollista mainitun aseman myöntämistä tai kysymyksessä olevan tarkastelun jatkamisen mahdottomuutta, kun komissio ylittää sille asetetun kolmen kuukauden määräajan. Tältä osin perusasetuksen, erityisesti sen 8 artiklan 5 kohdan ja 9 artiklan 2 ja 4 kohdan, muita määräaikoja koskevista säännöksistä ilmenee, että kun perusasetuksessa tarkoitetaan vahvistaa seuraamukseksi toimielimille asetetun menettelyllisen määräajan noudattamatta jättämisestä pyynnön automaattinen hyväksyminen tai muu konkreettinen seuraus, siitä säädetään nimenomaisesti. Lisäksi perusasetuksen tarkoituksesta ja rakenteesta johtuu, että ainakin tiettyjen uudelleentarkastelujen yhteydessä sitä on tulkittava niin, että ei ole mahdollista, että komissiolle tutkimuksen suorittamiseksi asetetun kolmen kuukauden määräajan ylittäminen estää yhteisön toimielimiä asettamasta kyseisille yrityksille polkumyyntitulleja. Olisi epätarkoituksenmukaista todeta, että jos yritykset, joita uudelleentarkastelu koskee, olisivat muusta kuin markkinatalousmaasta ja pyytäisivät mainittua asemaa, komission pitäisi olla jatkamatta niitä koskevaa tutkimusta, jos se ylittäisi kolmen kuukauden määräajan, koska se vaikeuttaisi niiden alkuperäisellä pyynnöllä tavoitteleman päämäärän, eli niiden yksilöllisen tilanteen saamisen uudelleentarkasteluun, saavuttamista. Yhtä lailla olisi epätarkoituksenmukaista todeta, että komission olisi aloitettava uusi tutkimus, koska se käytännössä vain pahentaisi mainitun määräajan noudattamatta jättämisen seurauksia. Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan toisessa alakohdassa asetetun kolmen kuukauden määräajan tarkoituksena on varmistaa se, että kysymystä siitä, täyttääkö tuottaja kyseisessä artiklassa mainitut kriteerit, ei ratkaista sen perusteella, mikä vaikutus sillä on polkumyyntimarginaalin laskentaan. Näin ollen perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan viimeisen virkkeen vastaista on, että toimielimet markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa koskevan päätöksen tekemisen jälkeen arvioivat uudelleen tietoja, jotka olivat niiden käytettävissä tältä osin. Näin ollen mainitun määräajan tehokas vaikutus ei vaarantuisi, jos kolmen kuukauden määräajan päättymisen ja markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa koskevan päätöksen välisenä aikana, kun otetaan huomioon käsiteltävänä olevan tapauksen olosuhteet, olisi todettava, että markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa pyytäneet yritykset olisivat saattaneet komission tilanteeseen, jossa sen olisi mahdotonta tietää, mikä vaikutus polkumyyntimarginaalin laskentaan sen markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa koskevalla päätöksellä voisi olla. Sellaisen säännöksen, jossa säädettäisiin eksplisiittisesti tai implisiittisesti menettelyllisen määräajan ylittämisen seurauksista, puuttuessa tällainen ylittäminen voi aiheuttaa sen toimen, jonka toteuttamismenettelyyn kyseessä oleva määräaika kuuluu, täydellisen tai osittaisen kumoamisen ainoastaan, jos voitaisiin osoittaa, että ilman tätä virhettä kanteen kohteena oleva toimi olisi voinut olla sisällöltään erilainen. (ks. 116, 117, 119, 120, 122, 124, 125, 127, 128 ja 138 kohta)

Vaikka polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 11 artiklan 9 kohdassa säädetään, että komissio soveltaa kaikkien mainitun artiklan mukaisten uudelleentarkastelujen yhteydessä tehtävissä tutkimuksissa samaa menetelmää kuin tullin käyttöönottoon johtaneessa asetuksessa, jos olosuhteet eivät ole muuttuneet, mainitusta artiklasta ilmenee myös, että sovelletun menetelmän on oltava perusasetuksen 2 ja 17 artiklan mukainen. Tästä seuraa, että toimielinten ei tarvitse soveltaa uudelleentarkastelun yhteydessä tehtävässä tutkimuksessa sitä menetelmää, jota noudatettiin alkuperäisessä tutkimuksessa, jos se ei ole perusasetuksen 2 artiklan säännösten mukainen. Verrattaessa vientihintaa normaaliarvoon tästä poikkeavat tulkinnat johtaisivat sellaisten muiden kuin markkinatalousmaiden yritysten, joille ei ole myönnetty markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa ja joille on valittu vertailumaan normaaliarvo, osalta absurdiin tilanteeseen, jossa, jos neuvosto laskisi normaaliarvon todellisten vientihintojen sekä valitun vertailumaan viejän todellisen myynnin hintojen yhteenlaskemisen perusteella, nämä yritykset voisivat oikeutetusti vaatia asetuksen, jolla niille asetetaan polkumyyntitullit, kumoamista perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan rikkomisen perusteella, kun taas jos neuvosto laskisi laskennallisen normaaliarvon, nämä yritykset voisivat vaatia mainitun asetuksen kumoamista perusasetuksen 11 artiklan 9 kohdan rikkomisen perusteella. Lisäksi perusasetuksen 11 artiklan 9 kohdassa säädetty velvollisuus ei tarkoita velvoitetta tai kieltoa suorittaa tarkastuskäyntejä uudelleentarkastelun yhteydessä tehtävässä tutkimuksessa sen mukaan, onko näitä tarkastuskäyntejä suoritettu alkuperäisen tutkimuksen yhteydessä. Tiedon tutkimista ei voida pitää osana polkumyynnin esiintymisen ratkaisemiseksi valittua menetelmää vaan ainoastaan keinoksi saada tietoja, jotka mahdollistavat kyseisen menetelmän soveltamisen. (ks. 176–178 ja 187 kohta)

Polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 systematiikan mukaan normaaliarvon laskennallisella määrittämisellä pyritään määrittämään tuotteen myyntihinta, jos se olisi myynnissä alkuperä- tai vientimaassa, ja näin ollen laskennallisen normaaliarvon laskennassa on otettava huomioon juuri ne kulut, jotka liittyvät myyntiin kotimarkkinoilla. Normaaliarvon laskennallisessa määrittämisessä toimielimet ottavat tutkittavan yhtiön todellisten kustannusten sijasta huomioon kohtuullisen arvion niistä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksista, joista tämän yhtiön olisi vastattava, jos se saattaisi kyseessä olevaa tuotetta riittävässä määrin myyntiin sen alkuperämaassa. Edustajanpalkkioita vastaavien oikaisujen käyttäminen voi olla välttämätöntä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan nojalla vientihinnan ja normaaliarvon välillä olevien, niiden vertailtavuuteen vaikuttavien eroavuuksien huomioon ottamiseksi; tällaisia oikaisuja ei voida kuitenkaan tehdä laskennallisesta arvosta, joka näin ollen ei ole todellinen. Tähän arvoon eivät periaatteessa vaikuta sen vertailukelpoisuutta vähentävät seikat, kuten edustajanpalkkiot, sillä se on määritetty keinotekoisesti liittämällä yhteen erilaisia elementtejä, joihin eivät kuulu jakelijoille tehdyt maksut tai niiden voittomarginaalit, jotka muistuttavat tällaisia palkkioita ja joiden perusteella vähennys olisi tehtävä. (ks. 258 ja 266 kohta)