ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-392/16

Dumitru Marcu

vastaan

Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF)

ja

Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

(Curtea de Apel Bucureștin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Arvonlisävero – Direktiivi 2006/112/EY – 199 artiklan 1 kohdan c alakohta – Arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröitymättä jättäminen – Käännetty veronmaksuvelvollisuus – Ennakkoratkaisukysymyksen hypoteettisuus – Ennakkoratkaisupyynnön jättäminen tutkittamatta

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 6.7.2017

Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Unionin oikeuden sellaisten säännösten tulkintaa koskeva pyyntö, joita ei selvästikään voida soveltaa pääasiassa – Direktiivin 2006/112 199 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ei voida soveltaa – Tutkimatta jättäminen

(SEUT 267 artikla; neuvoston direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan j ja k alakohta, 137 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta sekä 199 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Curtea de Apel Bucureștin esittämä ennakkoratkaisupyyntö jätetään tutkimatta.

Direktiivin 2006/112 199 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua käännettyä veronmaksuvelvollisuutta voidaan soveltaa ainoastaan silloin, kun asianomainen jäsenvaltio on päättänyt myöntää verovelvollisilleen direktiivin 2006/112 137 artiklassa säädetyn valintaoikeuden ja kun sen verovelvollinen käyttää tätä valintaoikeutta kyseisen direktiivin 135 artiklan 1 kohdan j ja k alakohdan soveltamisalaan kuuluvien liiketoimien osalta.

Vaikka siis pääasiassa kyseessä olevat liiketoimet tai tietyt niistä liittyivätkin direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan j ja k alakohdassa tarkoitettuun kiinteään omaisuuteen, on todettava, että koska Romania ei ole käyttänyt lainsäädännössään direktiivin 2006/112 137 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettua mahdollisuutta myöntää verovelvollisilleen oikeus valita verotus kyseisten liiketoimien osalta tai koska Marcu ei ole kyseisen direktiivin 137 artiklan mukaisesti nimenomaisesti pyytänyt, että näihin liiketoimiin sovellettaisiin arvonlisäveroa, kyseisen direktiivin 199 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamisedellytykset eivät täyty eikä kyseisessä direktiivissä säädettyä käännettyä veronmaksuvelvollisuutta koskevaa järjestelmää näin ollen voida soveltaa.

Vaikka lisäksi oletettaisiin, että pääasiassa kyseessä olevat liiketoimet koskevat direktiivin 2006/112 12 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettua kiinteää omaisuutta, käännettyä veronmaksuvelvollisuutta koskevaa järjestelmää ei voitaisi tällöinkään soveltaa kyseisiin liiketoimiin, sillä niitä ei mainita direktiivin 2006/112 199 artiklan 1 kohdan a–g alakohdassa tyhjentävästi lueteltujen liiketoimiryhmien joukossa.

(ks. 47, 51, 52 ja 54 kohta sekä a tuomiolauselma)
Asia C-357/16

UAB ”Gelvora”

vastaan

Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

(Ennakkoratkaisupyyntö – Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas)

Ennakkoratkaisupyyntö – Sopimattomat kaupalliset menettelyt – Direktiivi 2005/29/EY – Soveltamisala – Perintätoimisto – Kulutusluotto – Saatavan luovutus – Perintätoimiston ja velallisen välisen oikeussuhteen luonne – 2 artiklan c alakohta – Tuotteen käsite – Perintätoimenpiteet, jotka toteutetaan samanaikaisesti haastemiehen toimesta meneillään olevan perinnän kanssa

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 20.7.2017

Kuluttajansuoja – Sopimattomat elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien väliset kaupalliset menettelyt – Direktiivi 2005/29 – Soveltamisala – Takaisinmaksun laiminlyöneen kulutusluottosopimuksen velallisen velka, joka on luovutettu perintätoimistolle, kuuluu tämän yhtiön ja takaisinmaksun laiminlyöneen velallisen väliseen oikeussuhteeseen – Perintätoimet, jotka tämä yhtiö toteuttaa samanaikaisesti haastemiehen toimesta meneillään olevan perinnän kanssa, kuuluvat tuotteen käsitteeseen

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29 2 artiklan c alakohta)

Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2005/29/EY (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) on tulkittava siten, että perintätoimiston ja kulutusluottosopimuksen velallisen, joka on laiminlyönyt takaisinmaksun ja jonka velka on luovutettu tälle yhtiölle, välinen oikeussuhde kuuluu sen aineelliseen soveltamisalaan. Tällaisen yhtiön saatavansa perintää varten toteuttamat menettelyt kuuluvat tämän direktiivin 2 artiklan c alakohdassa tarkoitettuun tuotteen käsitteeseen. Tältä osin on merkityksetöntä, että velka on vahvistettu tuomioistuimen päätöksellä ja että tämä päätös on toimitettu haastemiehelle täytäntöönpanoa varten.

Sen lisäksi, että tällaisten toimenpiteiden toteuttaminen samanaikaisesti haastemiehen virallisen täytäntöönpanomenettelyn kanssa on omiaan harhauttamaan velallisen siltä osin, minkä luonteinen menettely häneen kohdistetaan, kuluttajalle sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevalla direktiivillä taatun suojan tehokas vaikutus edellyttää, että elinkeinonharjoittajaan, joka on päättänyt toteuttaa itsenäisiä toimenpiteitä saatavien perintää varten, sovelletaan tämän direktiivin säännöksiä niiden toimenpiteiden osalta, joita se toteuttaa itse samanaikaisesti täytäntöönpanomenettelyn kanssa.

(ks. 30 ja 31 kohta sekä tuomiolauselma)
Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY 7 artiklan f alakohtaa on tulkittava siten, ettei siinä aseteta velvollisuutta luovuttaa henkilötietoja sivulliselle, jotta tämä voi nostaa siviilioikeudellisen vahingonkorvauskanteen vaatiakseen henkilön, jota henkilötietosuoja koskee, aiheuttaman vahingon korvaamista. Kyseisen direktiivin 7 artiklan f alakohta ei kuitenkaan ole esteenä tällaiselle tietojen luovuttamiselle kansallisen oikeuden nojalla.

Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 82–84 kohdassa, on kuitenkin todettava, ettei pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa ole perusteltua – mikä kansallisen tuomioistuimen on varmistettava – kieltäytyä sellaisten henkilötietojen luovuttamisesta vahinkoa kärsineelle osapuolelle, jotka ovat tarpeen vahingonkorvauskanteen nostamiseksi vahingon aiheuttanutta henkilöä vastaan tai mahdollisesti huoltajia vastaan sen vuoksi, että vahingon aiheuttanut henkilö on alaikäinen.

(ks. 33 ja 34 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-138/16

Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger, registrierte Genossenschaft mbH (AKM)

vastaan

Zürs.net Betriebs GmbH

(Handelsgericht Wienin esittämäennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Teollis- ja tekijänoikeudet – Tekijänoikeus ja lähioikeudet tietoyhteiskunnassa – Direktiivi 2001/29/EY – Oikeus välittää teoksia yleisölle – 3 artiklan 1 kohta – Poikkeukset ja rajoitukset – 5 artiklan 3 kohdan o alakohta – Televisiolähetysten levittäminen paikallisen kaapeliverkon avulla – Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään poikkeuksista välineille, joilla teokset saatetaan enintään 500 käyttäjän saataviin, ja yleisradiolähetysten edelleen lähettämiselle kotimaassa

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 16.3.2017

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tekijänoikeus ja lähioikeudet – Direktiivi 2001/29 – Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistaminen tietoyhteiskunnassa – Kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamista koskeva Bernin yleissopimus – Yleisölle välittäminen – Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään tekijältä haettavaa lupaa koskevista poikkeuksista välineille, joilla teokset saatetaan enintään 500 käyttäjän saataviin, ja yleisradiolähetysten edelleen lähettämiselle kotimaassa – Hyväksyttävyys – Edellytykset – Kansallisen tuomioistuimen suorittama tarkastus

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohta ja 5 artiklan 3 kohdan o alakohta)

Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 3 artiklan 1 kohtaa ja kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta 9.9.1886 tehdyn Bernin yleissopimuksen, sellaisena kuin se on tarkistettuna 24.7.1971 tehdyllä Pariisin sopimuskirjalla ja sellaisena kuin se on muutettuna 28.9.1979, 11 bis artiklaa on tulkittava niin, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan vaatimus tekijältä saatavasta luvasta yleisölle välittämistä koskevan yksinoikeuden perusteella ei koske kansallisen yleisradio-organisaation yleisradiolähetysten välittämistä samanaikaisesti, kokonaisuudessaan ja muuttamattomana kaapelin välityksellä kotimaassa, edellyttäen, että kyse on pelkästä välitystekniikan muodosta ja että teoksen tekijä on ottanut tämän välittämisen huomioon antaessaan luvan alkuperäiseen välittämiseen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistettava.

Direktiivin 2001/29 5 artiklaa ja erityisesti sen 3 kohdan o alakohtaa on tulkittava niin, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan vaatimus tekijältä saatavasta luvasta yleisölle välittämistä koskevan yksinoikeuden perusteella ei koske yleisradiolähetysten välittämistä yhteisantennijärjestelmällä, jos tässä järjestelmässä on enintään 500 käyttäjää, ja että kyseistä kansallista lainsäädäntöä on siten sovellettava kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistettava.

(ks. 44 kohta ja tuomiolauselma)
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Asociación Profesional Elite Taxi (jäljempänä Elite Taxi), joka on Barcelonan kaupungin (Espanja) taksinkuljettajien ammatillinen järjestö, ja Uber Systems Spain SL, joka on Uber Technologies Inc:hen sidoksissa oleva yhtiö, ja jossa on kyse siitä, että viimeksi mainittu tarjoaa älypuhelimen sovelluksen avulla korvausta vastaan palvelua, jolla luodaan yhteys omia ajoneuvojaan käyttävien ei-ammattimaisten kuljettajien ja kaupunginsisäisiä kuljetuksia haluavien henkilöiden välille, ilman toimilupia ja hallinnollisia lupia.
74

On tällöin vastaajan asiana osoittaa, että direktiivin 92/85 4 artiklassa säädetty riskien arviointi on tehty mainitussa säännöksessä asetettujen vaatimusten mukaisesti, ja sellaiset asiakirjat kuin työnantajan lausunto, jonka mukaan kyse on työtehtävistä, ”joista ei aiheudu riskiä”, ja lausunto, jonka mukaan asianomainen työntekijä on ”työkykyinen”, ilman selityksiä, jotka olisivat omiaan tukemaan tällaisia päätelmiä, eivät yksinään voi luoda kumoamatonta olettamaa siitä, että asia on niin kuin on todettu. Muutoin niin kyseinen säännös kuin direktiivin 2006/54 19 artiklassa tarkoitetut todistelusäännötkin menettäisivät tehokkaan vaikutuksensa.
33

Mainitussa määräyksessä esitetään neljä edellytystä. Ensinnäkin kyseessä on oltava valtion toimenpide tai valtion varoilla toteutettu toimenpide. Kyseisen toimenpiteen on toiseksi oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kolmanneksi toimenpiteellä on annettava etua sille, joka on toimenpiteen kohteena. Neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (ks. tuomio 24.7.2003, Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, 75 kohta; tuomio 17.7.2008, Essent Netwerk Noord ym., C‑206/06, EU:C:2008:413, 64 kohta ja tuomio 19.12.2013, Association Vent De Colère! ym., C‑262/12, EU:C:2013:851,15 kohta).
5

Direktiivissä 2006/112 on IX osasto, jonka otsikko on ”Vapautukset”, jonka 1 luvun otsikko on ”Yleiset säännökset”.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtenä osapuolena N. W, L. W ja C. W (jäljempänä W ym.), kukin sekä omissa nimissään että J. W:n perijän ominaisuudessa ja toisena osapuolena Sanofi Pasteur MSD SNC (jäljempänä Sanofi Pasteur), Caisse primaire d’assurance maladie des Hauts-de-Seine (Hauts-de-Seinen sairausvakuutuskassa) ja Carpimko, joka on itsenäinen eläke- ja sairausvakuutuskassa, ja jossa on kyse Sanofi Pasteurin mahdollisesta vastuusta sen valmistamasta väitetysti turvallisuudeltaan puutteellisesta rokotteesta.
10

Näiden toimien perusteluissa neuvosto on kuvaillut Hamasia terroristiryhmäksi ja viitannut joukkoon terroritekoja, joita sen väitetään tehneen vuodesta 2005 lähtien. Lisäksi neuvosto on maininnut muun muassa Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan vuonna 2001 tekemän päätöksen ja Amerikan Yhdysvaltain viranomaisten samana vuonna tekemät kaksi päätöstä. Yhdistyneen kuningaskunnan päätös on Secretary of State for the Home Departmentin (sisäministeriö) tekemä päätös kieltää Hamas, jota pidetään terroritekoihin osallistuvana järjestönä. Yhdysvaltain viranomaisten tekemät päätökset muodostuvat hallituksen päätöksestä, jossa luokitellaan Hamas ulkomaiseksi terroristijärjestöksi US Immigration and Nationality Actin (Yhdysvaltain laki maahanmuutosta ja kansalaisuudesta) 219 luvun mukaisesti, ja päätöksestä, jossa luokitellaan Hamas yhteisöksi, joka yksilöidään nimenomaisesti kansainväliseksi terroristiyhteisöksi presidentin asetuksen 13224 nojalla (jäljempänä yhdessä Yhdysvaltain viranomaisten päätökset). Neuvosto on todennut edellä mainitusta Yhdistyneen kuningaskunnan päätöksistä, että kansallinen hallituksen valiokunta oli tarkistanut sen säännöllisin väliajoin, ja Yhdysvaltain viranomaisten päätöksestä, että niitä voitiin valvoa hallinnollisesti ja tuomioistuimissa, ja se on katsonut, että toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet ne yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Lopuksi neuvosto on todennut, että mainitut päätökset ovat yhä voimassa ja että Hamasin merkitsemisen riidanalaiseen luetteloon oikeuttaneet syyt pätevät edelleen.
41

Edellä esitetyn perusteella on kysymykseen vastattava, että asetuksen N:o 207/2009 97 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että oikeudellisesti itsenäinen, jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö, joka on sellaisen emoyhtiön alatytäryhtiö, jolla ei ole kotipaikkaa unionissa, on tässä säännöksessä tarkoitettu tämän emoyhtiön liike, jos tämä alatytäryhtiö on liiketoimintakeskus, jolla on sijaintijäsenvaltiossaan tosiasiallinen ja pysyvä toimipaikka, josta harjoitetaan liiketoimintaa, ja joka esiintyy pysyvästi ulospäin kyseisen emoyhtiön jatkeena.
SEUT 21 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltion väestörekisteritoimisto kieltäytyy tunnustamasta ja merkitsemästä väestörekisteriin tämän jäsenvaltion kansalaisen toisessa jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän myös on, laillisesti saamaa nimeä, joka vastaa hänen syntymänimeään, sellaisen kansallisen oikeussäännön perusteella, jonka mukaan tätä merkintää voidaan pyytää väestörekisteritoimistoon tehtävällä ilmoituksella vain, jos tämän nimen ottaminen on tapahtunut aikana, jolloin asianomaisen vakinainen asuinpaikka oli kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa, jollei kansallisessa oikeudessa ole muita säännöksiä, jotka tosiasiallisesti mahdollistavat mainitun nimen tunnustamisen.
67

Kun edellä esitetyt näkökohdat otetaan huomioon, toiseen kysymykseen on vastattava, että suhteellisuusperiaatetta on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että sellaisessa tilanteessa, josta on kyse pääasiassa, kansalliset veroviranomaiset määräävät verovelvolliselle, joka on hankkinut tavaran, jonka toimitus kuuluu käännetyn veronmaksuvelvollisuuden järjestelmän alaan, verotuksellisen seuraamusmaksun, jonka suuruus on 50 prosenttia sen arvonlisäveron määrästä, joka hänen on pitänyt maksaa verohallinnolle, silloin, kun verohallinnolle ei ole aiheutunut verotulojen menetyksiä eikä ole ilmennyt viitteitä veropetoksesta, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava.
3)

Asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa, kun se luetaan asetuksen johdanto-osan 14 perustelukappaleen valossa, on tulkittava siten, että kohtuudella edellytettäviin toimenpiteisiin, jotka lentoliikenteen harjoittajan on toteutettava pienentääkseen linnun kanssa tapahtuvan yhteentörmäyksen riskiä tai jopa poistaakseen tämän riskin ja vapautuakseen näin velvollisuudestaan maksaa matkustajille korvausta kyseisen asetuksen 7 artiklan nojalla, kuuluvat mainittujen lintujen esiintymistä koskevat ehkäisevän valvonnan toimenpiteet sillä edellytyksellä, että kyseisen lentoliikenteen harjoittajan on tosiasiallisesti mahdollista erityisesti tekniseltä ja hallinnolliselta kannalta toteuttaa tällaiset toimenpiteet, että nämä toimenpiteet eivät merkitse sille kestämättömiä uhrauksia yrityksensä kapasiteettiin nähden ja että mainittu lentoliikenteen harjoittaja on osoittanut, että nämä toimenpiteet tosiasiallisesti toteutettiin sen lennon osalta, jota lintutörmäys koski; ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistuttava siitä, että nämä edellytykset täyttyvät.
27

Valittajat väittävät ensimmäisellä valitusperusteellaan, joka on kohdistettu valituksenalaisen määräyksen 56–60, 69–74, 81, 82, 86 ja 87 kohtaan, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että valittajien sille esittämät kanneperusteet koskivat tosiasiassa 17 artiklaan perustuvan kirjeen sisältöä. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen määräyksen 59 kohdassa virheellisesti päätellyt 11.3.2009 antamastaan tuomiosta TF1 v. komissio (T‑354/05, EU:T:2009:66), että sen valvonta rajoittuu komission arviointiin annettujen sitoumusten riittävyydestä todettujen kilpailuongelmien ratkaisemisessa, ja ettei se ulotu taustalla olevaan kysymykseen sitoumusten tarpeellisuudesta. SEUT 108 artiklan 1 kohdan sanamuodosta johtuu, että komission lopullisen päätöksen on sisällettävä tätä kysymystä koskeva arviointi. Tämä päätös kattaa asetuksen N:o 659/1999 17–19 artiklassa säädetyn menettelyn kokonaisuudessaan. Unionin tuomioistuinten suorittaman valvonnan pitäisi näin ollen koskea myös kysymystä siitä, oliko aikaisempi tilanne sisämarkkinoille soveltuva.
13

Tämän menettelyn oli käynnistänyt satamatoimisto, joka on erityistä tarkoitusta varten perustettu julkinen elin, jolla on toiminnallinen itsenäisyys ja oma oikeushenkilöllisyys ja joka on osa Consejería de Obras Públicas y Vivienda de la Junta de Andalucíaa (julkisista rakennusurakoista ja asuntoasioista vastaava Andalusian ministeriö, Espanja). Tarjouspyyntömenettely aloitettiin 27.11.2010. Unionin tuomioistuimen istunnossa esitettyjen tietojen mukaan kyseisen hankintasopimuksen arvo on noin 77000000 euroa.
63

Mikäli mainitun selvityksen perusteella käy ilmi, että kansallisessa oikeudessa sallitaan tällaiset pyynnöt, on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana arvioida kaikkien asian kannalta merkityksellisten seikkojen perusteella ja ottaen huomioon kyseisen yhtiön purkautumisen jälkeen kuluneen ajan, onko mahdollisesti olemassa sellaisia huomattavan tärkeitä ja perusteltuja syitä, joiden vuoksi voi olla poikkeuksellisesti oikeutettua rajoittaa oikeutta saada yhtiörekisteriin merkittyjä, Mannia koskevia tietoja, joista käy ilmi, että hän on ollut Immobiliare Salentinan ainoa hallituksen jäsen ja konkurssipesän hoitaja. Tässä yhteydessä on todettava, että pelkästään se seikka, että on väitetty, että Italiana Costruzionin, jonka ainoa hallituksen jäsen Manni on, rakentaman turistikeskuksen rakennukset eivät käyneet kaupaksi sen vuoksi, että näiden kiinteistöjen mahdollisilla ostajilla on oikeus saada mainittuja tietoja yhtiörekisteristä, ei voi riittää tällaiseksi syyksi, kun otetaan erityisesti huomioon viimeksi mainittujen oikeutettu intressi näiden tietojen saamiseen.
42

Tätä päätelmää ei voida horjuttaa sillä seikalla, että X on tämän lisäksi saanut loput saman vuoden tuloistaan muun valtion kuin Alankomaiden kuningaskunnan ja Espanjan kuningaskunnan alueelta. Kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 47–53 kohdassa, sillä seikalla, että verovelvollinen ei saa pääosaa tuloistaan yhden vaan useiden muiden valtioiden kuin asuinvaltionsa alueelta, ei ole merkitystä 14.2.1995 annettuun tuomioon Schumacker (C‑279/93, EU:C:1995:31) perustuvien periaatteiden soveltamiseksi. Ratkaiseva arviointiperuste nimittäin on edelleen se, että jäsenvaltion on mahdotonta ottaa verotuksessa huomioon verovelvollisen henkilö- ja perhekohtaista tilannetta riittävien veronalaisten tulojen puuttumisen johdosta, kun taas tällainen huomioon ottaminen on riittävien tulojen vuoksi mahdollista muualla.
14

Agro on Turkin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka on sijoittautunut Ankaraan (Turkki) ja jonka toimialaan kuuluvat maataloustuotteiden maahantuonti ja jälleenmyynti. Petersime on Belgian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka on sijoittautunut Olseneen (Belgia) ja jonka toimialaan kuuluu siipikarjamarkkinoilla käytettävien hautomojen ja tarvikkeiden suunnittelu, valmistus ja jakelu.
Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan senkaltaisessa tilanteessa, josta on kyse pääasiassa ja jossa sen jälkeen, kun oikeudenkäynti, joka on johtanut toteamukseen siitä, että teollis- tai tekijänoikeutta on loukattu, on lopullisesti päättynyt, kantaja vaatii erillisessä oikeudenkäynnissä tietoja kyseistä oikeutta loukkaavien tavaroiden tai palvelujen alkuperästä ja jakeluverkoista.
8

Puitepäätöksen 23 artiklan, jonka otsikko on ”Määräaika henkilön luovuttamiselle”, sanamuoto on seuraava: ”1. Etsitty henkilö luovutetaan mahdollisimman pian asianomaisten viranomaisten sopimana ajankohtana. 2. Hänet luovutetaan kymmenen päivän kuluessa lopullisesta päätöksestä panna täytäntöön eurooppalainen pidätysmääräys. 3. Jos etsittyä henkilöä ei kyetä luovuttamaan 2 kohdan mukaisessa määräajassa jossakin jäsenvaltiossa ilmenevän ylivoimaisen esteen vuoksi, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ja pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen on välittömästi otettava yhteyttä toisiinsa ja sovittava uudesta luovuttamispäivästä. Luovuttaminen tapahtuu tällöin kymmenen päivän kuluessa näin sovitusta uudesta määräpäivästä. 4. Poikkeuksellisesti luovuttamista voidaan tilapäisesti lykätä vakavista humanitaarisista syistä, esimerkiksi jos on olemassa perusteltu syy uskoa, että luovuttaminen selvästi vaarantaisi etsityn henkilön hengen tai terveyden. Eurooppalainen pidätysmääräys on pantava täytäntöön heti, kun tällaisten syiden olemassaolo on lakannut. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ilmoittaa tästä välittömästi pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle ja sopii uudesta luovuttamisajankohdasta. Luovuttaminen tapahtuu tällöin kymmenen päivän kuluessa näin sovitusta uudesta määräpäivästä. 5. Jos kyseinen henkilö on 2–4 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen päättyessä edelleen säilöön otettuna, hänet päästetään vapaaksi.”
19

Elinkeino- ja kasvuministeriö antoi 26.6.2008 yleispalveluvelvollisuuksista määräyksen nro 701 (bekendtgørelse nr. 701 om forsyningspligtydelser), jonka 30 §:n sanamuoto on seuraava: ”Vaatiessaan kilpailusta ja kulutuksesta televiestintämarkkinoilla annetun lain 20 §:n (ks. laki nro 780, 28.6.2007) mukaisesti alijäämän kattamista yleispalvelun tarjoajan on toimitettava IT- og Telestyrelsenille [(kansallinen tieto- ja viestintäteknologiaviranomainen, josta on tullut Erhvervsstyrelsen, eli Tanskan elinkeinoviranomainen)] tiedot päättyneen tilikauden alijäämästään. – – 2 momentti Yleispalvelun tarjoajan on esitettävä edellisen tilikauden alijäämän kattamista koskeva vaatimuksensa viimeistään kolmen kuukauden kuluessa sen määräajan jälkeen, joka on asetettu vuosikertomuksen esittämiselle Erhvervs- og Selskabsstyrelsenille [(kauppa- ja teollisuusvirasto)]. – – 3 momentti IT- og Telestyrelsen antaa tiedoksi kuuden kuukauden kuluessa yleispalvelun tarjoajan toimittamien tietojen, jotka on mainittu 1 momentissa, vastaanottamisesta laskelman, jossa vahvistetaan se, onko yleispalvelun tarjoajalla oikeus alijäämän korvaamiseen.”