22

Tässä tilanteessa Tribunale Ordinario di Venezia päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Kun asetuksen N:o 1346/2000 13 artiklassa sille, joka on saanut etua velkojia vahingoittavasta toimesta, asetetaan velvollisuus ’osoittaa’ tietyt seikat voidakseen vastustaa kyseisen toimen peräyttämistä maksukyvyttömyysmenettelyn aloitusvaltion lain (lex fori concursus) säännösten perusteella, merkitseekö tämä velvollisuutta esittää tuomioistuinvaltion prosessilainsäädännön mukaisessa määräajassa sellainen prosessuaalinen väite sen suppeassa merkityksessä, jossa vedotaan asetuksessa säädettyyn poikkeukseen ja jolla osoitetaan, että kyseisessä säännöksessä asetetut kaksi edellytystä täyttyvät? Tai voidaanko asetuksen N:o 1346/2000 13 artiklaa soveltaa, kun asianosainen on pyytänyt sen soveltamista oikeudenkäynnin aikana, vaikka tämä olisi tapahtunut tuomioistuinvaltion prosessilainsäädännössä prosessuaalisten väitteiden esittämiselle asetetun määräajan päätyttyä, tai jopa viran puolesta, edellyttäen, että asianosainen on osoittanut, että velkojia vahingoittavaan toimeen sovelletaan toisen jäsenvaltion lex causaeta, jonka mukaan kyseistä toimea ei ole tässä tapauksessa mitään mahdollisuutta peräyttää? 2) Onko asetuksen N:o 1346/2000 13 artiklassa olevaa viittausta lex causaeen, jonka mukaan määritetään, onko ’mitään mahdollisuutta peräyttää kyseistä oikeustointa’, tulkittava siten, että asianosaisen, jolla on todistustaakka, on osoitettava, ettei kyseisessä tapauksessa lex causaessa säädetä yleisesti eikä abstraktisti mistään mahdollisuudesta peräyttää kyseisessä asiassa velkojia vahingoittavaksi katsotun (sopimussaatavan maksun) kaltaista toimea, vai siten, että asianosaisen, jolla on todistustaakka, on osoitettava, mikäli lex causaen mukaan tällaisen toimen peräyttäminen on mahdollista, etteivät maksukyvyttömyysmenettelyn aloitusvaltion laissa säädetyistä poikkeavat edellytykset peräyttämisen hyväksymiselle käsiteltävässä asiassa konkreettisesti täyty? 3) Voidaanko asetuksen N:o 1346/2000 13 artiklassa säädettyä poikkeusjärjestelmää, kun otetaan huomioon sen tarkoitus suojella osapuolten vilpitöntä luottamusta toimen pysyvyyteen lex causaen perusteella, soveltaa myös silloin, kun sopimuksen osapuolten kotipaikka on samassa jäsenvaltiossa, jonka lain voidaan siten mahdollisessa jommankumman osapuolen maksukyvyttömyystilanteessa ennakoida olevan maksukyvyttömyysmenettelyn aloitusvaltion laki, ja kun osapuolet sulkevat sopimukseen sisältyvällä toisen jäsenvaltion lainsäädäntöön viittaavalla lakiviittauksella kyseisen sopimuksen täytäntöönpanotoimien peräyttämisen velkojien yhdenvertaisuuden periaatetta suojaavien maksukyvyttömyysmenettelyn aloitusvaltion lain pakottavien säännösten soveltamisen ulkopuolelle, mikä maksukyvyttömyystilanteen toteutuessa vahingoittaa velkojia? 4) Onko Rooma I ‑asetuksen 1 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että tämän asetuksen soveltamiseksi sovellettavan lain määräämistä koskeviin tilanteisiin kuuluu myös tilanne, jossa aluksen rahtaussopimus on tehty yhdessä jäsenvaltiossa sellaisten yhtiöiden välillä, joiden kotipaikka on tässä samassa jäsenvaltiossa, ja jossa sopimus sisältää lakiviittauksen toisen jäsenvaltion lakiin? 5) Jos neljänteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko Rooma I ‑asetuksen 3 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1346/2000 13 artiklan kanssa, tulkittava siten, että osapuolten valinta soveltaa sopimukseen muun kuin sen jäsenvaltion lakia, johon ’kaikki muut – – tilanteeseen liittyvät seikat’ liittyvät, mahdollistaa kuitenkin tämän viimeksi mainitun jäsenvaltion lain pakottavien säännösten soveltamisen maksukyvyttömyysmenettelyn aloitusvaltion lakina ennen maksukyvyttömyyttä tehtyjen velkojia vahingoittavien toimien peräyttämiseen siten, että näillä säännöksillä on etusija asetuksen N:o 1346/2000 13 artiklassa säädettyyn poikkeukseen nähden?”