Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Tulliliitto – Tullivelan syntyminen ja kantaminen tullirikkomustapauksessa – Viivästyskoron periminen – Hyväksyttävyys – Perusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 202–205, 210, 211 ja 220 artikla sekä 232 artiklan 1 kohdan b alakohta; komission asetus N:o 2454/93)

2. Tulliliitto – Tullivelan syntyminen ja kantaminen tullirikkomustapauksessa – Hyvityskoron periminen – Hyvityskoron perimistä ei voida hyväksyä

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 214 artiklan 3 kohta; komission asetuksen N:o 2454/93 519 artiklan 1 kohta)

3. Unionin oikeus – Yleiset oikeusperiaatteet – Nulla poena sine lege -periaate – Ulottuvuus

Tiivistelmä

1. Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1791/2006, 232 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kantamatta oleviin tulleihin perustuvat viivästyskorot voidaan tämän säännöksen nojalla periä vain mainitun määrän maksamista varten asetetun määräajan päättymisen jälkeiseltä ajalta.

Tullikoodeksin 232 artiklan 1 kohdan b alakohdalla ei ole tarkoitus estää tulliviranomaisten taloudellisia menetyksiä eikä kompensoida toimijoiden omista toimistaan saamia etuja, jotka johtuvat viivästyksestä tullikoodeksissa tarkoitetussa tullivelan tileihin kirjaamisessa sekä velan määrän tai sen maksamiseen velvollisen henkilön määrittämisessä.

Tullikoodeksissa ja tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetussa asetuksessa N:o 2454/93 ei säädetä erityisistä toimenpiteistä, kuten tullinkorotuksesta, jonka määrä vastaa sen viivästyskoron määrää, joka olisi ollut maksettava tullivelan syntymisen ja tileihin kirjaamisen väliseltä ajalta tai alkuperäisen tileihin kirjatun tullivelan erääntymisen ja kyseisen tullivelan jälkikäteen tapahtuvan tileihin kirjaamisen väliseltä ajalta, niiden tapausten varalta, joissa tullivelan syntyperusteena on tullikoodeksin 202–205, 210, 211 ja 220 artikla, jotka kaikki koskevat tilanteita, joissa kyseessä oleva toimija ei ota huomioon unionin tullisäännöksiä.

(ks. 32–34 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1791/2006, 214 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kansalliset viranomaiset eivät saa tämän säännöksen perusteella periä tullivelalliselta hyvityskorkoa alkuperäisen tulli-ilmoituksen ajankohdan ja myöhemmän tileihin kirjaamisen ajankohdan väliseltä ajanjaksolta, kun vastaavat säännökset puuttuvat tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetusta asetuksesta N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 214/2007.

Asetuksen N:o 2454/93 519 artiklan 1 kohdassa säädetään hyvityskoron kantamisesta vain niissä tilanteissa, joissa jalostetuista tuotteista tai tuontitavaroista on sisäisessä jalostusmenettelyssä tai väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä syntynyt tullivelka.

Niinpä tulliviranomainen ei voi tukeutua tullikoodeksin 214 artiklan 3 kohtaan kantaakseen hyvityskorkoa muiden tullimenettelyjen yhteydessä.

(ks. 37–39 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3. Unionin oikeuden yleiset periaatteet ja erityisesti nullum crimen, nulla poena sine lege -periaate ovat esteenä sille, että kansalliset viranomaiset soveltavat tullisäännösten rikkomiseen seuraamusta, josta ei ole nimenomaisesti säädetty kansallisessa lainsäädännössä.

Nullum crimen, nulla poena sine lege -periaate edellyttää, että laissa määritellään selvästi rikokset ja niistä määrättävät rangaistukset. Tämä edellytys täyttyy, kun yksityinen oikeussubjekti voi tietää kyseessä olevan säännöksen tai määräyksen sanamuodon ja tarvittaessa tuomioistuinten siitä tekemän tulkinnan perusteella, mitkä toimet tai laiminlyönnit synnyttävät sen rikosoikeudellisen vastuun.

(ks. 42 ja 43 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)