Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen puheenjohtajan määräys 15 päivänä tammikuuta 2001. - Azienda Agricola "Le Canne" Srl vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Interimistiskt förfarande - Ekonomiskt gemenskapsstöd - Uppskov med verkställigheten - Krav på skyndsamhet. - Asia T-241/00 R.



Oikeustapauskokoelma 2001 sivu II-00037



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Välitoimet - Täytäntöönpanon lykkääminen - Väliaikaismääräykset - Myöntämisedellytykset - Kiireellisyys - Vakava ja korjaamaton vahinko - Todistustaakka - Komission päätös yhteisön taloudellisen tuen vähentämisestä - Tuensaajien oikeuksien loukkaaminen - Sellaisen konsernin tilanteen huomioonottaminen, johon yritys kuuluu

(EY 242 ja EY 243 artikla; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

$$Välitoimihakemuksen kiireellisyyttä on arvioitava ottaen huomioon se, onko välitoimista määrääminen tarpeellista, jotta vältettäisiin vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutuminen välitoimea hakevalle asianosaiselle. Viimeksi mainitun on näytettävä toteen, että se ei voi odottaa ratkaisua pääasiassa ilman, että tällaista vahinkoa syntyisi.

Yhteisön taloudellisen tuen loppuosan maksamisen viivästymisestä aiheutuneista seurauksista on todettava, että komission kaikille tuen vähentämistä koskeville päätöksille on ominaista, että ne vaikuttavat sellaisten henkilöiden oikeuksiin, jotka katsotaan taloudellisen tuen saajiksi, eikä tämän itsessään voida katsoa aiheuttavan vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa riippumatta siitä, miten väitetyn loukkauksen vakavuutta ja korjaamattomuutta konkreettisesti arvioidaan kussakin tapauksessa. Vaikka on totta, että vakavan ja korjaamattoman vahingon toteamiseksi ei ole tarpeen osoittaa, että vahinko on ehdottoman varmasti syntynyt, vaan riittää, että vahingon aiheutuminen on riittävän todennäköistä, välitoimea hakevan asianosaisen on kuitenkin näytettävä toteen tosiseikat, joiden perusteella tällaista vahinkoa voidaan pitää vakavana ja korjaamattomana.

Rahoituksellisen elinkelpoisuuden tarkastamisen yhteydessä perheyhtiönä johdetun rajavastuuyhtiön taloudellista tilannetta arvioitaessa huomioon voidaan ottaa muun muassa sen konsernin ominaisuudet, johon yhtiö omistuspohjansa perusteella kuuluu.

( ks. 32-34 ja 39 kohta )

Asianosaiset

Asiassa T-241/00 R,

Azienda Agricola "Le Canne" Srl, kotipaikka Porto Viro (Italia), edustajinaan asianajajat G. Carraro ja F. Mazzonetto, Padova, ja G. Arendt, Luxemburg, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto G. Arendt, 7 Val Sainte-Croix,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellinen neuvonantaja E. de March ja oikeudellisen yksikön virkamies L. Visaggio, avustajanaan asianajaja A. Dal Ferro, Vicenza, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies C. Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta yhtäältä lykkäämään 11.7.2000 tehdyn Euroopan yhteisöjen komission päätöksen C(2000) 1754 täytäntöönpanoa, jolla vähennetään 30.10.1990 tehdyllä komission päätöksellä C(90) 1923/99 kantajalle myönnettyä taloudellista tukea, ja toisaalta välitoimien määräämistä tarvittaessa, ettei riidanalaisen tuen maksamisen viivästyminen aiheuttaisi peruuttamattomia seurauksia,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI

on antanut seuraavan

määräyksen

Tuomion perustelut

Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet

1 Komissio myönsi 30.10.1990 tekemällään päätöksellä C(90) 1923/99 kantajalle kalanviljelyn nykyaikaistamiseen ja laitosten korjaustöihin (hanke I/16/90) 1 103 646 181 Italian liiran (ITL) suuruisen taloudellisen tuen, joka oli 40 prosenttia tukikelpoisista 2 759 115 453 ITL:n suuruisista kuluista. Italian valtion maksettavaksi jäi 30 prosentin suuruinen osuus tukikelpoisista kuluista eli 827 734 635 ITL.

2 Tässä päätöksessä määrättiin, että "tuen määrä, jonka komissio tosiasiallisesti maksaa loppuunsaatetulle hankkeelle, riippuu siitä, millaisia toteutetut työt ovat verrattuna hankkeessa määritettyihin". Päätöksessä täsmennettiin myös, että "tuen saajan tekemän tukihakemuksen B-osaan sisältyvien tietojen mukaan suunniteltuja töitä ei voida muuttaa tai niistä poiketa ilman kansallisten viranomaisten ja mahdollisesti komission etukäteistä hyväksyntää. Ilman komission hyväksyntää tehdyt merkittävät muutokset voivat johtaa tuen vähentämiseen tai poistamiseen, jos kansallinen viranomainen tai komissio katsoo, ettei se voi niitä hyväksyä. Kansallinen viranomainen ilmoittaa tarpeen vaatiessa kullekin tuen saajalle, mitä menettelyä on noudatettava".

3 Kantaja totesi 12.12.1994 Italian maatalousministeriölle (jäljempänä ministeriö) ja komissiolle lähettämässään kirjeessä, että täysin sen tahdosta riippumattomat seikat, jotka olivat ilmenneet sen jälkeen, kun hanketta koskeva esitys oli lähetetty ministeriölle, olivat aiheuttaneet tiettyjä välttämättömiä muutoksia hanketta I/16/90 koskevien töiden osalta. Kantaja täsmensi, että toisaalta sen vakaumus kunnioittaa ehdotettuja tavoitteita ja valita oikeat vaihtoehdot ja toisaalta sen halu saavuttaa nopeasti suunnitellut tavoitteet olivat saaneet sen pahaksi onnekseen unohtamaan velvollisuuden tehdä etukäteen ilmoitus ministeriölle muunnelmista, mikä on ylivoimainen este asiakirja-aineiston käsittelylle. Kantaja arvioi kuitenkin, että hanketta I/16/90 ei kokonaisuudessaan ollut muutettu olennaisesti, lukuun ottamatta tehokasvatusaltaiden sijainnin ja kokoonpanon muutosta.

4 Kantaja ilmoitti olleensa tosin vasta töiden loppuunsaattamisesta lähtien täysin tietoinen siitä, ettei se ollut noudattanut muutoksien etukäteistä ilmoittamista koskevaa velvollisuutta, ja se pyysi ministeriötä ja tarpeen vaatiessa komissiota itseään suorittamaan toteutettujen muutosten teknisen tarkastuksen sen toteamiseksi, että ne olivat perusteltuja ja että tehdyt valinnat olivat tarpeellisia ja tarkoituksenmukaisia. Kantaja totesi tältä osin, että kaikki kyseessä olevat muutokset oli esitetty ja vahvistettu kunnostustöiden täydennyshankkeen (I/100/94) hyväksymisen yhteydessä; tälle hankkeelle oli myönnetty yhteisön taloudellinen tuki päätöksellä C(94) 1531/99.

5 Töiden lopputarkastuksen jälkeen ministeriö antoi kantajalle 3.6.1995 töiden lopullista tilaa koskevan tarkastustodistuksen, joka oli päivätty 24.5.1995. Ministeriön mukaan kantaja oli tehnyt insinöörin aikaisemmin toteamien muutosten lisäksi ylimääräisiä muutoksia. Ministeriö päätteli tästä, että kantajalla olisi ollut asiaan sovellettavien yhteisön säännösten mukaisesti velvollisuus hakea etukäteen lupa näiden muutosten tekemiselle.

6 Ministeriö alensi hankkeen loppuvaiheessa tukikelpoisten kulujen määrän 1 049 556 101 ITL:aan. Ministeriö päätteli, että ottaen huomioon jo töiden ensimmäisessä vaiheessa tukikelpoisiksi todetut kulut 857 794 000 ITL:n määrään asti tukikelpoisten kulujen kokonaismäärä on 1 907 350 101 ITL eli noin 69,13 prosenttia komission alun perin hyväksymän hankkeen tukikelpoisista kuluista.

7 Komissio maksoi kantajalle 5.7.1995 antamallaan lopullisella maksumääräyksellä 419 822 440 ITL alentaen näin 1 103 646 181 ITL:sta 762 940 040 ITL:aan yhteisön tuen kokonaismäärän, joka maksettiin töistä, jotka tämä toimielin katsoi töiden lopullista tilaa koskevan tarkastustodistuksen mukaisesti alun perin hyväksytyn hankkeen mukaisiksi.

8 Komissio lähetti kansallisille viranomaisille niiden pyynnöstä huomautuksensa 27.10.1995 päivätyllä teleksillä nro 12 497. Komissio katsoi, että käytettävissä olevien tietojen perusteella ei ollut tarpeen tarkastella uudelleen ministeriön menettelyä hankkeen I/16/90 asiakirjojen käsittelemiseksi.

9 Kantaja on vaatinut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 1.12.1995 saapuneella kanteellaan - jonka perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi 7.11.1997 tuomion asiassa T-218/95, Le Canne vastaan komissio (Kok. 1997, s. II-2055) - yhtäältä komission edellä mainitun teleksin nro 12 497 kumoamista ja toisaalta korvausta vahingosta, jonka se väittää sille aiheutuneen tästä teleksistä.

10 Yhteisöjen tuomioistuin kumosi asiassa C-10/98 P, Le Canne vastaan komissio 5.10.1999 antamallaan tuomiolla (Kok. 1999, s. I-6831) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Le Canne vastaan komissio antaman tuomion ja totesi, että komission 27.10.1995 päivätty teleksi on mitätön, koska sillä rikotaan kalastusalan ja vesiviljelyn rakenteiden parantamista ja sopeuttamista koskevista yhteisön toimista 18 päivänä joulukuuta 1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4028/86 (EYVL L 376, s. 7) 44 artiklan 1 kohdassa ja 47 artiklassa ja tukipäätösten täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä yhteisön toimia koskeville hankkeille kalastusalan, vesiviljelyn ja rannikkovesien rakenteiden parantamiseksi ja sopeuttamiseksi 20 päivänä huhtikuuta 1988 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1116/88 (EYVL L 112, s. 1) 7 artiklassa säädettyä menettelyä.

11 Edellä mainitun, asiassa Le Canne vastaan komissio annetun yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanemiseksi komissio teki 11.7.2000 uuden päätöksen C(2000) 1754 (jäljempänä riidanalainen päätös), jolla komissio alensi 340 706 141 ITL:lla edellä mainitun 30.10.1990 tehdyn päätöksen C(90) 1923/99 mukaista tuen enimmäismäärää, joka oli 1 103 646 181 ITL.

12 Kantaja on 14.9.2000 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään kanteella vaatinut EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla riidanalaisen päätöksen kumoamista.

13 Kantaja on samana päivänä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään nyt esillä olevalla erillisellä hakemuksella vaatinut riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä sekä tarvittaessa välitoimien määräämistä sen estämiseksi, ettei riidanalaisen taloudellisen tuen maksamisen viivästyminen aiheuttaisi peruuttamattomia seurauksia. Kantaja ilmoitti samalla olevansa valmis asettamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 107 artiklan 2 kohdan mukaisen vakuuden, jonka suuruuden ja jota koskevat yksityiskohtaiset säännöt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvistaisi.

14 Komissio esitti esillä olevaa välitoimihakemusta koskevat huomautuksensa 27.9.2000.

15 Asianosaisten suullisia huomautuksia kuultiin 24.10.2000. Välitoimista päättävä tuomioistuin päätti tämän kuulemistilaisuuden perusteella antaa kantajalle kaksi viikkoa aikaa uusien asiakirjojen jättämiseksi, jotka koskivat erityisesti kantajan oikeaksi todistettuja tilinpäätöksiä viimeiseltä viideltä vuodelta.

16 Kantaja jätti 6.11.2000 vuosia 1995-1999 koskevat tilinpäätökset, pankin tiliotteita sekä asiakirjojen jättämistä koskevan muistion.

17 Komissio esitti 22.11.2000 kantajan jättämiä asiakirjoja koskevat huomautuksensa.

Oikeudelliset seikat

18 EY 242 ja EY 243 artiklan sekä Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta 24 päivänä lokakuuta 1988 tehdyn neuvoston päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom 4 artiklan (EYVL L 319, s. 1), sellaisena kuin tämä päätös on muutettuna 8.6.1993 tehdyllä neuvoston päätöksellä 93/350/Euratom, EHTY, ETY (EYVL L 144, s. 21), nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä kanteen kohteena olevan toimenpiteen täytäntöönpanon lykättäväksi, jos se katsoo, että olosuhteet sitä edellyttävät, tai päättää tarpeellisista välitoimista.

19 Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdassa määrätään, että välitoimihakemuksissa on ilmoitettava seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus bonis juris). Nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, joten täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus on hylättävä, jos jokin niistä ei täyty (asia T-211/98 R, Willeme v. komissio, määräys 10.2.1999, Kok. H. 1999, s. I-A-15 ja II-57, 18 kohta).

20 Esillä olevassa asiassa on näin ollen tutkittava kiireellisyyttä koskevaa edellytystä.

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

21 Kantaja vetoaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-47/91, Italia vastaan komissio, 30.6.1992 antamaan tuomioon (Kok. 1992, s. I-4145) viitaten siihen, että tuen tai taloudellisen tuen maksamisen viivästyminen aiheuttaa aina peruuttamattomia seurauksia sen saamiseen oikeutetulle yritykselle.

22 Kantaja toteaa lisäksi, että se, että myönnetyn tuen jäännöserää ei ole maksettu yli viiteen vuoteen, on vaarassa aiheuttaa vakavia ja korjaamattomia seurauksia kantajan etujen ja taloudellisen toimintakyvyn kannalta, koska kantaja ei tehnyt muita taloudellisia suunnitelmia ollessaan varma myönnetyn taloudellisen tuen saamisesta, ja se on nyt tämän takia heikossa asemassa.

23 Kantaja korosti istunnossa, että se oli kärsinyt viimeisen kahden vuoden aikana noin 2 000 000 000 ITL:n suuruisen tappion ja että se oli näin ollen joutunut Italian siviililain mukaisesti alentamaan yhtiöpääomansa 2 963 000 000 ITL:sta 961 000 000 ITL:aan. Kantajan mukaan näin ollen on mahdollista arvioida, että se tulee todennäköisesti kärsimään myös kuluvan vuoden aikana 1 000 000 000 ITL:n tappion, jonka takia se on vaarassa tulla asetetuksi konkurssiin.

24 Kantaja on esittämiensä asiakirjojen perusteella erittäin heikossa taloudellisessa tilanteessa. Kantaja katsookin, että vuoden 1995 jälkeen, jolloin riidanalainen taloudellinen tuki piti maksaa, sen lyhyen aikavälin velkaisuus kasvoi määrällä, joka on arviolta samansuuruinen kuin eurooppalaisen ja kansallisen tuen jäännöserä, eikä se ole siitä vähentynyt. Kantaja katsoo, ettei sillä ole enää omia rahavaroja. Se toteaa, että sillä on 4 556 002 880 ITL:n suuruinen pitkäaikainen velka Giradello SpA -yritykselle, joka toteuttaa riidanalaisen taloudellisen tuen kohteena olevia töitä, ja että se on suuressa määrin riippuvainen kansallisesta ja yhteisön taloudellisesta tuesta voidakseen selviytyä taloudellisesti. Kantaja katsoo, että näiden tukien maksamisen uusi viivästyminen aiheuttaisi kestämättömiä pankkikuluja.

25 Kantaja korostaa, että se on vuodesta 1996 lähtien toiminut jatkuvasti pankkiluottonsa äärirajalla riidanalaisen taloudellisen tuen ollessa maksamatta ja että mikä tahansa uusi velka tai odottamaton kustannus voi peruuttamattomasti johtaa sen maksukyvyttömyyteen. Kantajan mielestä ei ole epäilystäkään, että jäännöserän maksaminen - joka on 596 000 000 ITL eli noin 308 000 euroa yhteisesti hallinnoitua yhteisön ja kansallista taloudellista tukea - poistaisi lähes täysin sen tilivelattomuuden ja mahdollistaisi uudelleen sen toiminnan.

26 Kantajan mielestä välitoimia ei voida olla myöntämättä siksi, että kantaja tai sen osakkeenomistajat ovat ilmoittaneet voivansa asettaa vakuuden yrityksen merkittävästä velkaisuudesta huolimatta. Kantajan mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 107 artiklan 2 kohdan perusteella, jonka mukaan välitoimimääräyksen täytäntöönpanon edellytyksenä voidaan vaatia, että hakija asettaa vakuuden, vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa koskeva edellytys ei välttämättä merkitse, toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen uusimmassa oikeuskäytännössä todetaan, että yrityksen velkaisuuden täytyy olla sellainen, että se johtaa yrityksen konkurssiin, vaan tämän velkaisuuden tason täytyy olla sellainen, että yritys voi vielä asettaa vakuuden, jos ei käteisenä, niin ainakin hakemalla pankista luottoa.

27 Kantaja täsmentää tältä osin, että sen tarjous asettaa vakuus, erityisesti pankkitakauksen muodossa, tarkoittaa sitä, että sen osakkaat antavat vastatakauksen.

28 Kantaja katsoo näin ollen, että kiireellisyyttä koskeva edellytys täyttyy esillä olevassa asiassa.

29 Komissio toteaa ensinnäkin, että Italian valtion maksamat määrät perustuvat suoraan tämän eivätkä komission päätökseen ja että näin ollen asian kannalta merkityksellinen on ainoastaan riidanalainen taloudellisen tuen osa, jonka komissio voi myöntää kantajalle myöntämispäätöksen mukaisen enimmäismäärän perusteella ja joka on 340 706 141 ITL.

30 Komissio katsoo, että riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon mahdollinen lykkääminen ei aiheuta sitä, että sen täytyisi maksaa kantajalle edellä mainitun päätöksen mukaan taloudellisen tuen enimmäismäärä kokonaisuudessaan, koska riidanalainen päätös on kielteinen päätös. Täytäntöönpanon lykkäämistä koskevalla hakemuksella ei näin ollen voida saada aikaan kantajan toivomia vaikutuksia.

31 Komissio vetoaa kantajan esittämien asiakirjojen osalta siihen, että niissä ei näytetä toteen, että alun perin suunnitellun yhteisön taloudellisen tuen jäännöserän maksamatta jättäminen aiheuttaisi kantajan maksukyvyttömyyden. Komissio korostaa tältä osin, että kantaja ei ole esittänyt mitään itsenäisen tilintarkastajan vahvistamaa kirjanpitoasiakirjaa, josta ilmenisi tällaisen tilanteen välitön uhka.

Välitoimista päättävän tuomarin arviointi asiasta

32 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan välitoimihakemuksen kiireellisyyttä on arvioitava sillä perusteella, onko toimista määrääminen tarpeellista, jotta vältettäisiin vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutuminen välitoimea hakevalle asianosaiselle. Viimeksi mainitun on näytettävä toteen, että se ei voi odottaa ratkaisua pääasiassa ilman, että tällaista vahinkoa syntyisi (asia T-73/98 R, Prayon-Rupel v. komissio, määräys 15.7.1998, Kok. 1998, s. II-2769, 36 kohta; asia T-169/00 R, Esedra v. komissio, määräys 20.7.2000, Kok. 2000, s. II-2951, 43 kohta ja asia C-278/00 R, Kreikka v. komissio, määräys 12.10.2000, Kok. 2000, s. I-8787, 14 kohta).

33 Taloudellisen tuen jäännöserän maksamisen viivästymisestä aiheutuneista seurauksista on todettava, että komission kaikille tuen vähentämistä koskeville päätöksille on ominaista, että ne vaikuttavat sellaisten henkilöiden oikeuksiin, jotka katsotaan taloudellisen tuen saajiksi, eikä tämän itsessään voida katsoa aiheuttavan vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa riippumatta siitä, miten väitetyn loukkauksen vakavuutta ja korjaamattomuutta konkreettisesti arvioidaan kussakin tapauksessa (ks. vastaavasti em. asia Kreikka v. komissio, määräyksen 21 kohta).

34 Vaikka on totta, että vakavan ja korjaamattoman vahingon toteamiseksi ei ole tarpeen osoittaa, että vahinko on ehdottoman varmasti syntynyt, vaan riittää, että vahingon aiheutuminen on riittävän todennäköistä, valittajien on kuitenkin näytettävä toteen tosiseikat, joiden perusteella tällaista vahinkoa voidaan pitää vakavana ja korjaamattomana (asia C-335/99 P(R), HFB ym v. komissio, määräys 14.12.1999, Kok. 1999, s. I-8705, 67 kohta ja asia Kreikka v. komissio, määräyksen 15 kohta).

35 Tältä osin on todettava, kuten komissiokin on korostanut, että kantaja ei ole esittänyt mitään itsenäisen asiantuntijan laatimaa asiakirjaa, jonka perusteella sen olemassaolon voitaisiin katsoa olevan vaarassa. Kantajan esittämien asiakirjojen perusteella ei voida todeta, että kyseessä olisi vakava ja korjaamaton vahinko. Kantajan tilinpäätösten perusteella sen kokonaisvelka oli 31.12.1998 5 149 440 982 ITL ja 31.12.1999 5 446 735 091 ITL. Merkittävä osa eli 4 624 282 800 ITL, joka oli 85 prosenttia näistä veloista, muodostui 31.12.1999 veloista kantajan osakkaille. Tämä prosenttiosuus ei muuttunut suhteessa 31.12.1998 lukuihin. Lisäksi tuorein kantajan nettovarallisuutta koskeva luku, eli 980 914 052 ITL 31.12.1999, osoittaa, että varallisuus on suurempi kuin velkojen määrä sellaisille velkojille, jotka eivät ole kantajan osakkaita (822 452 291 ITL), tai kuin lyhytaikaiset velat, silloinkin kun otetaan huomioon kantajan esittämä luku 890 732 211 ITL eikä tilinpäätöksessä 31.12.1999 oleva luku 256 483 981 ITL.

36 Kantaja vakuuttaa lisäksi vain, että kaikki odottamattomat kustannukset voivat peruuttamattomasti aiheuttaa sen maksukyvyttömyyden. Kantaja totesi istunnossa, että jos sen tulos vuonna 2000 on samansuuruinen kuin kahtena edellisenä vuotena, jolloin se kärsi 1 000 000 000 ITL:n tappion vuodessa, se asetetaan konkurssiin.

37 Tämän osalta on todettava, että kantaja ei ole osoittanut, että esillä olevan taloudellisen tuen vähentäminen aiheuttaisi vakavan ja korjaamattoman vahingon. Kantajan esittämä vaara on nimittäin puhtaasti hypoteettinen, koska se perustuu tuleviin ja epävarmoihin tapahtumiin (T-239/94 R, EISA v. komissio, määräys 15.7.1994, Kok. 1994, s. II-703, 20 kohta ja asia T-322/94 R, Union Carbide v. komissio, määräys 2.12.1994, Kok. 1994, s. II-1159, 31 kohta).

38 Lisäksi on syytä ottaa huomioon erityisesti kantajan istunnossa esittämät tiedot, jotka koskevat sen osakkaita. Niiden mukaan kantaja on perheyhtiönä hoidettu rajavastuuyhtiö. Kantajan osakkaat ovat Gino Giradello, jonka osakkuus vastaa 50 prosenttia yhtiöpääomasta, ja rakennusyritys Società Giradello SpA, jonka osakkuus vastaa loppua 50 %:a yhtiöpääomasta ja jonka hallituksen ainoa jäsen on Franco Giradello. Jälkimmäinen yritys kuuluu samalle perheelle. Kantajan omistaa näin ollen kokonaisuudessaan Giradellon perhe, joka on myös sen merkittävin velkoja, kuten 35 kohdasta ilmenee.

39 On kuitenkin muistutettava, että kantajan rahoituksellista elinkelpoisuutta arvioitaessa huomioon voidaan ottaa muun muassa sen konsernin ominaisuudet, johon kantaja omistuspohjansa perusteella kuuluu (asia C-12/95 P, Transacciones Marítimas ym. v. komissio, määräys 7.3.1995, Kok. 1995, s. I-467, 12 kohta; asia T-18/96 R, SCK ja FNK v. komissio, määräys 4.6.1996, Kok. 1996, s. II-407, 35 kohta; asia T-260/77 R, Camar v. komissio ja neuvosto, määräys 10.12.1997, Kok. 1997, s. II-2357, 50 kohta; asia C-43/98 P(R), Camar v. komissio ja neuvosto, määräys 15.4.1998, Kok. 1998, s. I-1815, 36 kohta; asia T-13/99 R, Pfizer Animal Health v. neuvosto, määräys 30.6.1999, Kok. 1999, s. II-1961, 155 kohta ja asia C-329/99 P(R), Pfizer Animal Health ym. v. komissio ym., määräys 18.11.1999, Kok. 1999, s. I-8343, 67 kohta).

40 Tämä perustuu siihen, että asianomaisen yrityksen objektiiviset edut eivät ole itsenäisiä verrattuna niiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden etuihin, joilla on siihen nähden määräysvalta, ja että arvioitaessa väitetyn vahingon vakavaa ja korjaamatonta luonnetta on otettava huomioon konserni, joka muodostuu näistä henkilöistä. Tämän etujen yhtenevyyden perusteella on oikeutettua, että asianosaisen yrityksen intressiä selviytyä ja intressiä, joka niillä, joiden määräysvallassa yritys on, on yrityksen toiminnan jatkuvuuteen, ei arvioida erikseen.

41 Näin ollen samalla tavalla kuin yritysten yhteenliittymälle aiheutunutta vahinkoa voidaan arvioida ottamalla huomioon sen jäsenyritysten taloudellinen tilanne silloin, kun ei voida katsoa, että tällaisen yritysten yhteenliittymän objektiiviset edut olisivat itsenäisiä verrattuna siihen kuuluvien yritysten etuihin (ks. asia C-268/96 P(R), SCK ja FNK v. komissio, määräys 14.10.1996, Kok. 1996, s. I-4971, 35-38 kohta), esillä olevassa asiassa on otettava huomioon kantajan osakkaiden taloudellinen tilanne.

42 Merkitystä ei siten ole sillä seikalla, että luonnollisen henkilön, joka ei itse muodosta yritystä, osakkuus vastaa 50 prosenttia kantajan yhtiöpääomasta kuten nyt tarkasteltavassa asiassa (ks. em. asia HFB ym. v. komissio, määräyksen 64 kohta).

43 Esillä olevassa asiassa on todettava, että kantaja ei ole esittänyt mitään osakkaidensa taloudellista tilannetta koskevia seikkoja, joiden perusteella voitaisiin konkreettisesti arvioida, onko näillä riittäviä varoja sen etujen turvaamiseksi. Sen sijaan välitoimihakemuksessa olevien ja kantajan istunnossa esittämien tietojen perusteella (ks. edellä 13 ja 27 kohta) kantajana olevan yrityksen omistajat voivat antaa pankille vastatakauksen.

44 Edellä esitetystä seuraa, että kantaja ei ole osoittanut, että se kärsisi vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, vaikka sen vaatimia välitoimia ei määrättäisi.

45 Näin ollen välitoimihakemus on hylättävä ilman, että olisi tarpeen arvioida, täyttyvätkö muut täytäntöönpanon lykkäämistä koskevat edellytykset.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI

on määrännyt seuraavaa:

1) Välitoimihakemus hylätään.

2) Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.