Asia T-89/07

VIP Car Solutions SARL

vastaan

Euroopan parlamentti

”Julkiset palveluhankinnat — Yhteisön tarjouspyyntömenettely — Kuljettajien suorittamat Euroopan parlamentin jäsenten auto- ja minibussikuljetukset istuntokausien aikana Strasbourgissa — Tarjoajan tekemän tarjouksen hylkääminen — Perusteluvelvollisuus — Kieltäytyminen ilmoittamasta valitun tarjoajan esittämää hintaa — Vahingonkorvauskanne”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 20.5.2009 II ‐ 1407

Tuomion tiivistelmä

(EY 253 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1605/2002 100 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2342/2002 149 artiklan 3 kohta)

Parlamentilla on laaja harkintavalta huomioon otettavien seikkojen osalta sen päättäessä tarjouskilpailun ratkaisemisesta. Tämän harkintavallan käyttämistä koskevan tuomioistuinvalvonnan on näin ollen rajoituttava sen tarkastamiseen, että menettelysääntöjä ja perusteluvelvollisuutta on noudatettu ja että asiassa ei ole tehty ilmeistä arviointivirhettä eikä käytetty harkintavaltaa väärin. (ks. 56 kohta)

Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetun asetuksen N:o 1605/2002 100 artiklan 2 kohdasta ja varainhoitoasetuksen soveltamissäännöistä annetun asetuksen N:o 2342/2002 149 artiklan 3 kohdasta seuraa, että parlamentti täyttää velvollisuutensa perustella päätöksen, jolla julkista hankintaa koskevan sopimuksen tekomenettelyssä hylätään tietty tarjous, jos se ilmoittaa ensiksi välittömästi jokaiselle hylätylle tarjoajalle seikat, joiden perusteella tämän tarjous on hylätty, sekä jokaiselle valintaperusteet täyttävän tarjouksen tehneelle, joka sitä nimenomaisesti pyytää, valitun tarjouksen ominaisuudet ja siihen liittyvät edut sekä valitun tarjouksen tekijän nimen 15 kalenteripäivän kuluessa asiaa koskevan kirjallisen pyynnön vastaanottamisesta. Tilanteessa, jossa yhteisön toimielimellä on laaja harkintavalta, yhteisön oikeusjärjestyksen sisältämien takeiden noudattamisella hallintomenettelyissä on erityisen perustavanlaatuinen merkitys. Näihin takeisiin kuuluu muun muassa toimivaltaisen toimielimen velvollisuus perustella riittävästi päätöksensä. Ainoastaan tällä tavoin yhteisöjen tuomioistuimet voivat selvittää, täyttyvätkö ne tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat edellytykset, joista harkintavallan käyttäminen riippuu. Kun asianomainen toimielin lähettää kirjeen kantajan sellaisen pyynnön johdosta, jossa asianomaiselta toimielimeltä vaaditaan lisäselvityksiä jostakin päätöksestä ennen kanteen nostamista, mutta asetuksen N:o 2342/2002 149 artiklan 3 kohdassa säädetyn päivämäärän jälkeen, tämä kirje voidaan myös ottaa huomioon sen tutkimista varten, olivatko asian perustelut riittävät. Perusteluvelvollisuutta on arvioitava niiden tietojen mukaan, jotka kantajalla on ollut käytettävissään kanteensa nostamishetkellä, ja samalla on kuitenkin selvää, että toimielimellä ei ole oikeutta vaihtaa alkuperäisiä perusteluita täysin uusiin perusteluihin. Se, että parlamentti kertoo tarjouksen hylkäämistä koskevan päätöksen syyt asian käsittelyn kuluessa, ei sitä vastoin korjaa tilannetta, jossa kyseisen päätöksen perustelut olivat alkujaan riittämättömät. Perusteluja ei nimittäin voida täsmentää taannehtivasti vasta yhteisöjen tuomioistuimissa, jollei kyse ole poikkeusolosuhteista. (ks. 59, 61, 73 ja 76 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan, jota sovelletaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käytävään menettelyyn saman perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Näiden mainintojen on oltava riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa. Oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenkäytön takaamiseksi on tarpeen, että ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmästä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi. Tällaisessa tilanteessa kanteessa, jossa vaaditaan korvausta yhteisön toimielimen aiheuttamista vahingoista, on mainittava ne seikat, joiden perusteella voidaan yksilöidä kantajan moitearvioinnin kohteena oleva toimielimen toiminta, syyt, joiden perusteella kantaja katsoo, että toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys, sekä tämän vahingon laatu ja laajuus. (ks. 96 ja 103 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kantajan on määriteltävä oikeudenkäynnin kohde ja vaatimuksensa kanteessa. Vaikka työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdassa mahdollistetaan uusiin perusteisiin vetoaminen asian käsittelyn kuluessa tietyin edellytyksin, tätä kohtaa ei missään tapauksessa voida tulkita siten, että kantaja saa sen mukaan esittää yhteisön tuomioistuimessa uusia vaatimuksia ja näin muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta. (ks. 110 kohta)