JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

PAOLO MENGOZZI

29 päivänä lokakuuta 2009 ( 1 )

Asia C-462/08

Ümit Bekleyen

vastaan

Land Berlin

”ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus — Assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toinen kohta — Turkkilaisen työntekijän lapsen oikeus vastaanottaa mikä tahansa työtarjous siinä vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jossa hän on saanut ammattikoulutusta — Ammattikoulutuksen alkaminen vanhempien poistuttua lopullisesti tästä jäsenvaltiosta”

I Johdanto

1. Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Saksa) pyytää tällä ennakkoratkaisupyynnöllä, jonka se on esittänyt 6.10.2008 tekemällään päätöksellä, assosiaation kehittämisestä tehdyn assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 ( 2 ) (jäljempänä päätös N:o 1/80) ( 3 ) 7 artiklan toisen kohdan tulkintaa. Kysymys on esitetty käsiteltäessä kannetta, jonka Turkin kansalainen Ümit Bekleyen on nostanut Land Berlinin tekemästä päätöksestä; kyseisellä päätöksellä Land Berlin hylkäsi oleskelulupahakemuksen, jonka Ümit Bekleyen oli tehnyt päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan nojalla.

2. Tässä menettelyssä yhteisöjen tuomioistuimella on tilaisuus selventää turkkilaisen työntekijän lapselle tämän määräyksen nojalla kuuluvien oikeuksien luonnetta sekä täsmentää sellaisten oikeuksien saamisen edellytykset.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

3. Päätös N:o 1/80 tehtiin assosiaatiosopimuksen lisäpöytäkirjan ( 4 ) 36 artiklan nojalla. Tämän määräyksen mukaan työntekijöiden vapaa liikkuvuus toteutetaan vaiheittain yhteisön jäsenvaltioiden ja Turkin välillä assosiaatiosopimuksen 12 artiklassa mainittujen periaatteiden mukaisesti. Viimeksi mainitun artiklan mukaan sopimuspuolet sitoutuvat pitämään lähtökohtina EY:n perustamissopimuksen 48, 49 ja 50 artiklaa.

4. Päätöksen N:o 1/80 II luvussa, jonka otsikkona on ”Sosiaaliset määräykset”, käsitellään sen 1 jaksossa työhön ja työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyviä kysymyksiä, näiden joukossa Turkin kansalaisten pääsyä tietyn jäsenvaltion työmarkkinoille. Tällaisen oikeuden voi saada erityisesti kahden määräyksen nojalla, joko työntekijän yleisille työmarkkinoille kuulumisen perusteella (6 artikla) tai tällaisen edellytyksen täyttävän turkkilaisen työntekijän perheenjäsenenä (7 artikla).

5. Päätöksen N:o 1/80 6 artiklassa annetaan turkkilaiselle työntekijälle sen mukaan, kuinka kauan pysyvä työsuhde on kyseisessä jäsenvaltiossa jatkunut, asteittain laajeneva oikeus työskennellä jäsenvaltiossa. Sen sanamuoto on seuraava: ”1. Jollei hänen perheenjäsentensä vapaata oikeutta työskentelyyn koskevista 7 artiklan määräyksistä muuta johdu, turkkilaisella työntekijällä, joka kuuluu laillisille työmarkkinoille tietyssä jäsenvaltiossa, on oikeus — työskenneltyään säännönmukaisesti yhden vuoden saada työlupansa uudistetuksi tässä jäsenvaltiossa samaa työnantajaa varten, jos hänellä on työpaikka — työskenneltyään säännönmukaisesti kolme vuotta vastaanottaa tässä jäsenvaltiossa valitsemaltaan saman ammattialan työnantajalta työtarjous, joka on tehty tavanomaisin ehdoin ja joka on rekisteröity tämän valtion työvoimaviranomaisissa, jollei yhteisön jäsenvaltioiden työntekijöille annettavasta etusijasta muuta johdu — työskenneltyään säännönmukaisesti neljä vuotta tehdä tässä jäsenvaltiossa vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä. 2. Vuosiloma ja äitiysloma sekä poissaolo työtapaturman tai sairauden vuoksi lyhyen aikaa rinnastetaan säännönmukaisiin työskentelykausiin. Toimivaltaisen viranomaisen asianmukaisesti toteamat omasta tahdosta riippumattomat työttömyyskaudet ja poissaolo pitempiaikaisen sairauden vuoksi, vaikka niitä ei rinnasteta säännönmukaisiin työskentelykausiin, eivät vaikuta haitallisesti niihin oikeuksiin, jotka on saatu aikaisempien työskentelykausien perusteella. – –”

6. Päätöksen N:o 1/80 7 artiklassa puolestaan erotetaan toisistaan yhtäältä sellaiset työntekijän perheenjäsenet, joille on annettu lupa muuttaa tämän luokse vastaanottavaan jäsenvaltioon ja jotka ovat asuneet tässä valtiossa tietyn ajan (ensimmäinen kohta), ja toisaalta tällaisen työntekijän lapset, jotka ovat saaneet ammatillista koulutusta kyseisessä jäsenvaltiossa (toinen kohta). Päätöksen 7 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille kuuluvan turkkilaisen työntekijän perheenjäsenillä, joille on annettu lupa muuttaa tämän työntekijän luokse, on oikeus — asuttuaan tässä jäsenvaltiossa säännönmukaisesti vähintään kolme vuotta vastaanottaa mikä tahansa työtarjous, jollei yhteisön jäsenvaltioiden työntekijöille annettavasta etusijasta muuta johdu — asuttuaan tässä jäsenvaltiossa säännönmukaisesti vähintään viisi vuotta tehdä vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä. Turkkilaisten työntekijöiden lapset, jotka ovat saaneet ammatillista koulutusta vastaanottavassa valtiossa, voivat tässä jäsenvaltiossa asumisensa kestosta riippumatta vastaanottaa tässä jäsenvaltiossa minkä tahansa työtarjouksen sillä edellytyksellä, että toinen vanhemmista on työskennellyt laillisesti kyseisessä jäsenvaltiossa vähintään kolme vuotta.”

III Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys

7. Bekleyen on syntynyt Berliinissä vuonna 1975 ja asui 13-vuotiaaksi asti perheensä kanssa Saksassa. Hänen vanhempansa, jotka olivat Turkin kansalaisia, olivat kumpikin tehneet ansiotyötä Saksan liittotasavallassa vuodesta 1971 lähtien. Vuonna 1989 Bekleyen palasi koko perheensä kanssa Turkkiin, jossa hän kävi koulunsa loppuun ja opiskeli maisema-arkkitehtuuria.

8. Tammikuussa 1999 Bekleyen palasi ilman perhettään Land Berlinin suostumuksella Saksan liittotasavaltaan jatkaakseen siellä opintojaan. Maaliskuussa 1999 hän sai määräaikaisen oleskeluoikeuden, jota jatkettiin useaan otteeseen siten, että viimeinen oleskelulupa oli voimassa 31.12.2005 asti. Kesällä 2005 Bekleyen päätti opintonsa Berliinin teknillisessä yliopistossa ja sai maisemasuunnitteluinsinöörin tutkintotodistuksen.

9. Saksan liittotasavallassa suorittamansa korkea-asteen koulutuksen perusteella Bekleyen anoi 19.12.2005 oleskelulupaa vetoamalla päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toiseen kohtaan. Land Berlin hylkäsi hakemuksen tekemällään päätöksellä sen perusteella, etteivät assosiaatiosopimuksen mukaiset oleskeluoikeuden edellytykset täyttyneet. Pääasian vastapuoli väittää, että päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan mukaan vanhempien ja lapsen oleskelun välillä on oltava ajallinen yhteys ja ettei tämä edellytys täyty nyt esillä olevassa asiassa. Työskentely- ja oleskeluoikeuden saamiseksi päätöksen N:o 1/80 tämän määräyksen sanamuoto ja tavoite edellyttävät, että ainakin toinen vanhemmista asuu edelleen vastaanottavassa jäsenvaltiossa lapsen aloittaessa ammatillisen koulutuksensa.

10. Toukokuussa 2007 Bekleyen sai päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla oleskeluluvan 13.5.2009 asti, koska hän oli saksalaisen yrityksen palveluksessa.

11. Heinäkuussa 2006 nostamallaan laiminlyöntikanteella, jonka hän muutti myöhemmin 21.9.2006 tehtyä päätöstä koskevaksi muutoksenhauksi, Bekleyen vaati vahvistamaan oleskeluoikeutensa päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan nojalla.

12. Verwaltungsgericht Berlin hylkäsi tämän kanteen 9.8.2007 antamallaan tuomiolla. Sen mukaan kanne voitiin kuitenkin ottaa tutkittavaksi, koska päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan nojalla myönnetystä oleskeluoikeudesta huolimatta Bekleyenillä oli oikeussuojan tarve. Jos hänellä olisi oikeus vedota päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toiseen kohtaan, hänellä olisi vapaa pääsy työmarkkinoille Saksan liittotasavallassa. Kanne on kuitenkin perusteeton, koska Bekleyenin pitkä oleskelu Turkissa vei hänen oikeutensa päätöksen 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuun etuoikeutettuun kohteluun.

13. Bekleyen teki valituksen ennakkoratkaisupyynnön esittäneeseen tuomioistuimeen.

14. Koska Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg katsoi, että asian ratkaisu edellyttää yhteisön oikeuden tulkintaa, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko – – päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toista kohtaa tulkittava siten, että työmarkkinoille pääsyä koskeva oikeus ja sitä vastaava oleskeluoikeus syntyvät vastaanottavassa valtiossa päätökseen saatetun ammattikoulutuksen jälkeen myös silloin, kun vastaanottavassa valtiossa syntynyt lapsi palattuaan perheensä kanssa yhteiseen alkuperävaltioon palaa yksin täysi-ikäisenä kyseessä olevaan jäsenvaltioon ammattikoulutusta varten, kun hänen jäsenvaltiossa aiemmin työntekijöinä työskennelleet vanhempansa, jotka ovat Turkin kansalaisia, olivat poistuneet jäsenvaltiosta pysyvästi jo kymmenen vuotta aiemmin?”

IV Asian tarkastelu

15. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toista kohtaa periaatteessa tulkittava siten, että työmarkkinoille pääsyä koskeva oikeus ja sitä vastaava oleskeluoikeus, jotka turkkilaisen työntekijän lapsella on hänen saatettuaan päätökseen ammattikoulutuksensa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, syntyvät myös silloin, kun kyseisen lapsen vanhempi on poistunut vastaanottavasta jäsenvaltiosta pysyvästi ennen sitä ajankohtaa, jolloin lapsi tulee kyseisen valtion alueelle ja aloittaa ammatillisen koulutuksensa.

16. Jotta kysymykseen voitaisiin antaa hyödyllinen vastaus, on syytä palauttaa mieleen päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toista kohtaa koskeva oikeuskäytäntö.

17. Huomattakoon ensin yhteisöjen tuomioistuimen todenneen, että kyseisellä määräyksellä on välitön oikeusvaikutus jäsenvaltioissa, joten ne Turkin kansalaiset, jotka täyttävät heille siinä myönnettyjen oikeuksien edellytykset, voivat suoraan vedota kyseisiin oikeuksiin. ( 5 )

18. Huomattakoon toiseksi, että oikeudet, jotka päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa myönnetään turkkilaisen työntekijän lapselle työskentelyyn kyseessä olevassa jäsenvaltiossa, edellyttävät välttämättä, että asianomaisella henkilöllä on vastaava oikeus oleskeluun, sillä muutoin oikeus päästä työmarkkinoille ja tehdä tosiasiassa palkkatyötä jää vaikutuksettomaksi. ( 6 )

19. Huomattakoon kolmanneksi, että päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toista kohtaa ei voida tulkita siten, että siinä tarkoitetaan ainoastaan sellaisen alaikäisen henkilön tilannetta, joka on tai on ollut vastaanottavan jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille kuuluvan turkkilaisen työntekijän lapsi, vaan sitä sovelletaan myös sellaisen täysi-ikäisen henkilön tilanteeseen, joka on tällaisen työntekijän lapsi. ( 7 )

20. Päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan tulkintaa koskevassa oikeuskäytännössä edellä mainitussa asiassa Akman annetulla tuomiolla, johon kansallinen tuomioistuin on nimenomaisesti viitannut ennakkoratkaisupyyntöä koskevassa päätöksessä, on olennainen merkitys.

21. Kyseisessä tuomiossa tarkastellussa tapauksessa Akman oli vuonna 1980 saanut luvan tulla Saksan liittotasavaltaan, jossa hänen isänsä työskenteli laillisesti, opiskellakseen siellä insinööriksi. Päätettyään opintonsa tuloksekkaasti Akman haki vuonna 1993 voimassaololtaan rajoittamatonta oleskelulupaa. Lupa evättiin, koska hänen isänsä oli palannut Turkkiin vuonna 1986.

22. Asiassa Akman antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa turkkilaisen työntekijän lapselle myönnetty oikeus vastaanottaa mikä tahansa työtarjous vastaanottavassa jäsenvaltiossa asetetaan riippuvaiseksi kahdesta edellytyksestä; ensiksikin asianomaisen työntekijän lapsen on pitänyt saada ammattikoulutusta asianomaisessa jäsenvaltiossa, ja toiseksi toisen vanhemmista on pitänyt työskennellä laillisesti kyseisessä valtiossa vähintään kolme vuotta. ( 8 )

23. Koska ammatillisen koulutuksen saamista koskeva ensimmäinen edellytys täyttyi, yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli kyseisessä asiassa toista edellytystä, joka koskee sitä, että toinen vanhemmista on työskennellyt kolme vuotta.

24. Tämän toisen edellytyksen osalta yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toista kohtaa ei voida tulkita siten, että siinä asetetaan lapsen oikeus vastaanottaa mikä tahansa työtarjous riippuvaiseksi siitä edellytyksestä, että vanhempi asuu kyseisessä jäsenvaltiossa silloin, kun lapsi pyrkii saamaan työpaikan ammattikoulutuksensa päätyttyä. ( 9 ) Tämän näkemyksensä tueksi yhteisöjen tuomioistuin korosti sitä, että vähintään kolme vuotta jäsenvaltiossa säännönmukaisesti työskennelleen turkkilaisen siirtotyöläisen lasta, joka asuu laillisesti jäsenvaltion alueella, joka on saattanut siellä päätökseen koulutuksensa ja jolle tämän jälkeen tarjotaan mahdollisuutta alkaa työskennellä tässä valtiossa, ei voida enää tässä vaiheessa pitää riippuvaisena toisen vanhempansa läsnäolosta, sillä työmarkkinoille päästessään asianomainen ei ole enää vanhempiensa huollettavana, vaan hän kykenee itse huolehtimaan omista tarpeistaan. ( 10 )

25. Yhteisöjen tuomioistuin on tämän vuoksi katsonut, että ottaen huomioon kyseisen määräyksen päämäärä ja tarkoitus sekä asiayhteys, johon se liittyy, päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toinen kohta voidaan näin ollen ymmärtää ainoastaan siten, että siinä vaaditaan pelkästään, että vanhempi on tehnyt laillisesti palkattua työtä vähintään kolme vuotta vastaanottavassa jäsenvaltiossa milloin tahansa ennen sitä ajankohtaa, jolloin hänen lapsensa on saattanut päätökseen ammattikoulutuksensa. ( 11 )

26. Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että kansallisen tuomioistuimen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämän kysymyksen ydin on, sovelletaanko tätä edellä mainitussa asiassa Akman annetun tuomion oikeuskäytäntöä myös tilanteeseen, jossa turkkilainen työntekijä, joka on aiemmin työskennellyt jäsenvaltiossa, ei ole enää kymmeneen vuoteen asunut kyseisessä jäsenvaltiossa ajankohtana, jona hänen lapsensa aloittaa siellä ammatillisen koulutuksen.

27. Jotta esitettyyn kysymykseen voitaisiin antaa hyödyllinen vastaus, pidän näin ollen tärkeänä yksilöidä tekijät, jotka erottavat pääasian kohteena olevan tosiasiallisen tilanteen tilanteesta, joka johti tuomion antamiseen edellä mainitussa asiassa Akman.

28. Aivan ensiksi on tärkeää muistuttaa, että Akmanin aloittaessa opinnot sen jälkeen, kun hän oli saanut luvan muuttaa Saksan liittotasavaltaan isänsä luo, tämä kuului edelleen Saksan laillisille työmarkkinoille ja oli siten edelleen päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu turkkilainen työntekijä. Isä oli poistunut vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoilta vasta, kun Akman saattoi päätökseen ammatilliset opintonsa ja suunnitteli työskentelyä vedoten kyseisen päätöksen 7 artiklan toisen kohdan mukaiseen oikeuteensa vastaanottaa mikä tahansa työtarjous.

29. Nyt käsiteltävässä asiassa Bekleyenin vanhemmat eivät työskennelleet eivätkä edes asuneet Saksan liittotasavallassa hänen aloittaessaan ammatillisen koulutuksensa eivätkä myöskään ajankohtana, jolloin hän päätti korkeakouluopintonsa.

30. Nyt käsiteltävän asian ja edellä mainitussa asiassa Akman annetun tuomion välinen oikeudellinen ero liittyy läheisesti juuri tähän tosiseikkaan.

31. Kuten korostin tämän ratkaisuehdotuksen 23 kohdassa, yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Akman, että päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa turkkilaisen työntekijän lapselle myönnetty oikeus vastaanottaa mikä tahansa työtarjous vastaanottavassa jäsenvaltiossa asetetaan riippuvaiseksi kahdesta edellytyksestä: asianomaisen työntekijän lapsen on pitänyt saada ammattikoulutusta asianomaisessa jäsenvaltiossa ja toisen vanhemmista on pitänyt työskennellä laillisesti kyseisessä valtiossa vähintään kolme vuotta.

32. Aluksi on syytä esittää huomautus, joka koskee yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Akman esittämää kyseisen päätöksen 7 artiklan toisen kohdan, joka koskee niitä kahta edellytystä, jotka työskentelyyn liittyviin oikeuksiin kyseisen määräyksen nojalla vetoavan turkkilaisen työntekijän on täytettävä, tulkintaa.

33. Pidän tärkeänä korostaa sitä, ettei ainoastaan kahden vaan kolmen päällekkäisen edellytyksen on täytyttävä päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun vapaata työskentelyä koskevan oikeuden saamiseksi. Asianomaisen on 1) pitänyt saada ammattikoulutusta vastaanottavassa jäsenvaltiossa, 2) todistettava, että toinen hänen vanhemmistaan on työskennellyt laillisesti kyseisessä valtiossa ”vähintään kolme vuotta”, ja 3) oltava turkkilaisen työntekijän lapsi. ( 12 )

34. Tässä tapauksessa ensimmäinen edellytys täyttyy kiistatta, koska Bekleyen saattoi korkeakouluopintonsa päätökseen vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja sai maisemasuunnitteluinsinöörin tutkintotodistuksen.

35. Asianosaiset eivät ole kiistäneet sitä, että myös päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa esitetty toinen edellytys täyttyy nyt käsiteltävässä asiassa, koska Bekleyenin vanhemmat, jotka ovat Turkin kansalaisia, olivat kumpikin työskennelleet laillisesti Saksan liittotasavallassa yli kolme vuotta.

36. Keskustelu kärjistyy näin ollen kolmanteen edellytykseen, joka koskee sitä, onko kyseessä turkkilaisen työntekijän lapsi.

37. Tämän seikan määrittäminen tekijäksi, joka erottaa nyt käsiteltävän asian edellä mainitussa asiassa Akman annetusta tuomiosta, auttaa määrittämään kohteen paremmin. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko sen seikan, että vanhempi on päätöksessä N:o 1/80 tarkoitettu turkkilainen työntekijä, ja lapsen ammatillisen koulutuksen aloitusajankohdan ja keston välillä oltava samanaikaisuussuhde, jotta lapsi voisi saada päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisesta kohdasta johtuvat oikeudet.

38. Tanskan ja Alankomaiden hallitukset väittävät, että päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toista kohtaa ei sovelleta turkkilaisen työntekijän lapseen, jos tämä aloittaa opintonsa vastaanottavassa jäsenvaltiossa vasta, kun hänen vanhempansa ovat jo pysyvästi poistuneet kyseisen valtion alueelta. Nämä hallitukset katsovat, että kyseisen päätöksen 7 artiklan toisessa kohdassa asetetaan työmarkkinoille pääsyä koskevan oikeuden – ja siitä seuraavan oleskeluoikeuden – edellytykseksi, että vanhempien vastaanottavassa jäsenvaltiossa oleskelun ja työskentelyn ja lapsen ammattikoulutuksen jälkeistä työskentelyä koskevan oikeuden välillä on tietty ajallinen yhteys.

39. Tästä kannasta, joka korostaa kolmannen edellytyksen – joka koskee sitä, että kyseessä on oltava turkkilaisen työntekijän lapsi – merkitystä, voidaan päätellä, että Turkin kansalaisen toisen vanhemman on oltava päätöksessä N:o 1/80 tarkoitettu turkkilainen työntekijä kyseisen lapsen opintojen alkaessa ja niiden aikana, jotta viimeksi mainittu saisi ammatillisen koulutuksensa päätyttyä oikeuden työskennellä vapaasti vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoilla.

40. Päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetusta edellytyksestä, joka koskee sitä, että kansalaisen on oltava ”turkkilaisen työntekijän lapsi” voidakseen ammatillisen koulutuksensa päätyttyä saada oikeuden tehdä vapaasti työtä, huomautettakoon, että tässä kohdassa – päinvastoin kuin saman päätöksen 6 artiklassa ja 7 artiklan ensimmäisessä kohdassa nimenomaisesti mainitaan – ei edellytetä, että turkkilaisen työntekijän, jonka lapsi aikoo vedota oleskeluoikeuteen, olisi kuuluttava jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille, mitä lisäedellytystä kuitenkin sovelletaan näihin kahteen viimeksi mainittuun määräykseen.

41. Tämän 7 artiklan toisen kohdan sanamuodon erikoisuudesta aiheutuva ongelma liittyy sen määrittämiseen, johtuuko kyseinen erikoisuus yhteisön lainsäätäjän tahdosta tehdä synteesi kahteen muuhun määräykseen – 6 artiklaan ja 7 artiklan ensimmäiseen kohtaan – sisältyvästä turkkilaisen työntekijän käsitteestä, vai onko kyseessä päätös erottaa kyseisen määräyksen soveltamisedellytykset muiden määräysten edellytyksistä.

42. Kyseisen sanamuodon merkityksen selventämiseksi suhteessa nyt käsiteltävään asiaan lähtökohtana on käytettävä yhteisöjen tuomioistuimen asioissa Bozkurt ( 13 ) ja Tetik ( 14 ) antamien tuomioiden tarkastelua. Asiassa, jossa ensimmäinen näistä tuomioista annettiin, yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 2 kohdassa määrättyjä edellytyksiä; kyseisessä kohdassa tietyt poissaolojaksot rinnastetaan säännönmukaiseen työskentelyyn, ja sen mukaan”vuosiloma ja äitiysloma sekä poissaolo työtapaturman tai sairauden vuoksi lyhyen aikaa rinnastetaan säännönmukaisiin työskentelykausiin. Toimivaltaisen viranomaisen asianmukaisesti toteamat omasta tahdosta riippumattomat työttömyyskaudet ja poissaolo pitempiaikaisen sairauden vuoksi, vaikka niitä ei rinnasteta säännönmukaisiin työskentelykausiin, eivät vaikuta haitallisesti niihin oikeuksiin, jotka on saatu aikaisempien työskentelykausien perusteella”. Yhteisöjen tuomioistuinta pyydettiin täsmentämään, voiko turkkilainen työntekijä, kyseisessä tapauksessa Bozkurt, säilyttää oikeuden jäädä vastaanottavan valtion alueelle sen jälkeen, kun hänelle on sattunut työtapaturma, josta on seurauksena pysyvä työkyvyttömyys.

43. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että koska päätöksen N:o 1/80 tarkoitus on jo työskentelevien turkkilaisten työntekijöiden aseman vakiinnuttaminen, oleskeluoikeuden on oltava työntekijän työskentelyyn liittyvä siten, että jos työskentely keskeytyy, oleskeluoikeus säilyy ainoastaan, jos keskeytys on tietyn ajan mittainen. Sen mukaan tämä tulkinta on päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 2 kohdan sanamuodon mukainen, koska artiklassa tarkoitetaan ainoastaan tilapäisiä poissaoloja, eikä siinä periaatteessa kyseenalaisteta sitä, että työntekijä palaa myöhemmin työelämään. Sitä vastoin tilanteessa, jossa työkyvyttömyys on pysyvää, työntekijä ei ole enää ollenkaan käytettävissä työmarkkinoilla, eikä silloin ole mitään objektiivisesti perusteltua etua siitä, että hänelle taattaisiin oikeus pääsyyn työmarkkinoille ja siihen liittyvä oleskeluoikeus. ( 15 )

44. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan päätöksen N:o 1/80 6 artiklassa ”ei tarkoiteta turkkilaista työntekijää, joka on lopullisesti poistunut – – valtion työmarkkinoilta”. ( 16 ) Se päätteli tämän perusteella, että ”sellaisen erityismääräyksen puuttuessa, jossa turkkilaiselle työntekijälle myönnettäisiin oikeus jäädä jäsenvaltion alueelle työskenneltyään siellä, Turkin kansalaisen lailliseen työskentelyyn liittyvä oleskeluoikeus – – lakkaa, jos työtä ei voida enää tehdä kokonaisuudessaan ja pysyvästi”. ( 17 )

45. Edellä mainitussa asiassa Tetik antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on – vahvistaen edellä mainitussa asiassa Bozkurt antamassaan tuomiossa esittämänsä – myöhemmin täsmentänyt, ”että turkkilaisella työntekijällä, joka on työskennellyt säännönmukaisesti yli neljä vuotta jäsenvaltion alueella, joka päättää omasta tahdostaan päättää työsuhteensa hakeakseen uutta työpaikkaa samassa jäsenvaltiossa ja joka ei onnistu välittömästi aloittamaan uutta työsuhdetta, on oikeus kohtuullisen määräajan pituiseen oleskeluun tässä jäsenvaltiossa, jotta hän voi hakea uutta palkattua työtä siltä osin kuin hän kuuluu edelleen kyseisen jäsenvaltion yleisiin työmarkkinoihin ja täyttää tässä valtiossa voimassa olevassa lainsäädännössä asetetut edellytykset, esimerkiksi kirjoittautumalla siellä työnhakijaksi ja ilmoittautumalla työmarkkinoiden käytettäväksi”. ( 18 )

46. Ottaen huomioon nämä kaksi tuomiota Tanskan ja Alankomaiden hallitukset ehdottavat, että päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan sanamuodon erikoisuuden ymmärretään liittyvän ensimmäiseen tämän ratkaisuehdotuksen 41 kohdassa tarkoitetuista kahdesta merkityksestä, toisin sanoen siihen, että erikoisuus johtuu yhteisön lainsäätäjän tahdosta tehdä synteesi saman artiklan ensimmäisessä kohdassa käytetystä turkkilaisen työntekijän käsitteestä.

47. Tämän vuoksi niiden mielestä on 1) otettava huomioon, että Bekleyenin vanhemmat ovat poistuneet vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoilta pysyvästi, koska he ovat poistuneet Saksan liittotasavallan alueelta eivätkä ole asuneet siellä yli kymmeneen vuoteen, b) pääteltävä sen perusteella, että tuolloin ja ajanjaksoina, jolloin Bekleyen aloitti, suoritti ja saattoi päätökseen ammatillisen koulutuksensa Saksan liittotasavallassa, he eivät olleet enää päätöksen N:o 1/80 7 artiklassa tarkoitettuja turkkilaisia työntekijöitä, ja c) ratkaistava kansallisen tuomioistuimen esiin tuoma ongelma toteamalla, että Bekleyenin asemassa oleva henkilö ei voi ammatillisen koulutuksensa päätyttyä saada oikeutta työskennellä vapaasti eikä näin ollen vedota työskentely- ja oleskeluoikeuksiin kyseisen päätöksen 7 artiklan nojalla.

48. Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyn ongelman tämänkaltaisen ratkaisun esteenä on kolme eri syytä, jotka liittyvät a) assosiaatiosopimuksen ja päätöksen N:o 1/80 tavoitteisiin, b) päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan ja saman artiklan ensimmäisen kohdan sisällön väliseen eroon ja c) siihen, kuinka lisäpöytäkirjan 59 artikla vaikuttaa päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan tulkintaan.

A Assosiaatiosopimuksen ja päätöksen N:o 1/80 tavoitteet

49. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on selvästi korostanut, a) assosiaatiosopimuksen 12 artiklassa täsmennetään, että sopimuksen ”tarkoituksena on – – edistää sopimuspuolten välisten kaupallisten ja taloudellisten suhteiden jatkuvaa ja tasapainoista vahvistumista, myös työvoiman alalla, erityisesti toteuttamalla asteittain työntekijöiden vapaa liikkuvuus”, ( 19 ) ja b) tätä tavoitetta on pyrittävä noudattamaan ”mahdollisuuksien mukaan” siten, että säännöt ja periaatteet, joita sovelletaan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen yhteisössä, saatetaan koskemaan assosiaatiosopimuksen sääntöjen soveltamista, ( 20 ) ja ”Turkin kansan elintason parantamiseksi ja myöhemmin Turkin tasavallan yhteisöön liittymisen helpottamiseksi (sopimuksen johdanto-osan neljäs perustelukappale ja 28 artikla)”. ( 21 )

50. Assosiaatiosopimuksen tavoite on otettava huomioon tulkittaessa päätöstä N:o 1/80, joka johdanto-osansa ensimmäisen ja kolmannen perustelukappaleen mukaan on tehty ottamalla huomioon yhteisön ja Turkin välisen yhdyssiteen erityisluonne ja jonka tarkoituksena on panna täytäntöön [– – sopimuksen] nuorten työntekijöiden vaihtoa koskevat määräykset.

51. Koska kyseisen päätöksen tulkittavat määräykset, toisin sanoen 6 artikla sekä 7 artiklan ensimmäinen ja toinen kohta, kuuluvat näin ollen sellaiseen yhteyteen, jossa yhteisö pyrkii toteuttamaan työntekijöiden vapaan liikkuvuuden asteittain huolehtimalla erityisesti nuorten turkkilaisten työntekijöiden pääsystä yhteisön työmarkkinoille, niitä on tulkittava erottamalla toisistaan se yleistavoite, joka niille on yhteistä, ja se erityistavoite, johon kullakin niistä pyritään.

52. Yleinen päämäärä, joka on yhteinen kaikille kolmelle määräykselle, muodostuu siitä, että niillä pyritään edistämään turkkilaisten työntekijöiden vapaan liikkuvuuden asteittaista toteutumista yhteisön kunkin jäsenvaltion ja Turkin välillä.

53. Päätöksen N:o 1/80 6 artiklan tarkoituksena on täsmentää tapa, jolla turkkilaisten työntekijöiden asteittainen integrointi yhteisön jäsenvaltion työmarkkinoille on toteutettava.

54. Päätöksen 7 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa säilytetään sen järjestelmän, johon kyseiset kohdat kuuluvat, yleinen henki, koska niiden mukaan myös tällaisten työntekijöiden perheenjäsenillä on pääsy vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoille. Tämä kyseisten kahden kohdan yhteinen yleinen päämäärä vahvistetaan edellä mainitussa asiassa Derin annetussa tuomiossa, jonka mukaan päätöksen N:o 1/80 7 artiklan tavoitteena on ”vahvistaa vähitellen [turkkilaisten] työntekijöiden perheenjäsenten tilannetta kyseessä olevassa jäsenvaltiossa antamalla heille mahdollisuus elää siellä tietyn ajan jälkeen itsenäisesti”. ( 22 )

55. Turkkilaisen työntekijän perheenjäsenten hyväksyminen vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoille tarkoittaa, että asuttuaan tässä jäsenvaltiossa säännönmukaisesti vähintään kolme vuotta perheenjäsenellä on oikeus vastaanottaa mikä tahansa työtarjous, jollei yhteisön jäsenvaltioiden työntekijöille annettavasta etusijasta muuta johdu (7 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäinen luetelmakohta), että asuttuaan tässä jäsenvaltiossa säännönmukaisesti vähintään viisi vuotta hänellä on oikeus tehdä vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua työtä (ensimmäisen kohdan toinen luetelmakohta), ja jos kyseessä on lapsi (eikä siis ainoastaan perheenjäsen), hänellä on oikeus vastaanottaa mikä tahansa työtarjous vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttäen, että toinen vanhemmista on työskennellyt vähintään kolme vuotta laillisesti kyseisessä valtiossa ja että lapsi on saanut siellä ammatillista koulutusta (7 artiklan toinen kohta).

56. Päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan erityisenä tavoitteena on toteuttaa turkkilaisten työntekijöiden integrointi vastaanottavan jäsenvaltion markkinoille ottamalla huomioon heidän etunsa saada perheenjäsenensä luokseen helpottamalla näiden pääsyä työmarkkinoille. Tämän vuoksi heidän perheenjäsentensä oikeuksien edellytykseksi on asetettu, että nämä työntekijät kuuluvat – edelleen – vastaanottavan jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille.

57. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa Kadiman annetussa tuomiossa, ( 23 ) a) ensimmäisen kohdan tarkoituksena on ”helpottaa tietyn jäsenvaltion yleisillä työmarkkinoilla työskentelevän turkkilaisen työntekijän työskentelyä ja oleskelua siten, että siinä taataan työntekijälle mahdollisuus perhesuhteiden ylläpitoon”, ( 24 ) b) kyseisessä kohdassa annetaan näille perheenjäsenille oikeus tehdä tietyn ajan kuluttua työtä kyseisessä valtiossa; tällä ”pyritään vahvistamaan turkkilaisen siirtotyöläisen perheyhteisön pysyvää sopeutumista vastaanottavaan jäsenvaltioon”, ( 25 ) ja c) siinä ”pyritään luomaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa suotuisat edellytykset perheen yhdistämiselle siten, että aluksi sallitaan perheenjäsenten oleskelu siirtotyöläisen luona ja sittemmin heidän asemaansa vahvistetaan antamalla heille oikeus tehdä työtä tässä valtiossa”. ( 26 )

58. Päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan tavoitteena ei sen sijaan ole luoda vastaanottavassa jäsenvaltiossa suotuisia edellytyksiä perheen yhdistämiselle, ( 27 ) vaan helpottaa turkkilaisten työntekijöiden lasten, jotka ovat saaneet ammatillista koulutusta vastaanottavassa jäsenvaltiossa, työmarkkinoille tuloa työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi asteittain. ( 28 ) Siitä syystä tämän kohdan soveltaminen ei enää liity läheisesti tavoitteeseen, joka koskee turkkilaisen lapsen vanhempien integroitumista vastaanottavaan jäsenvaltioon, eikä tässä määräyksessä edellytetä, että vanhemmat kuuluvat kyseisen jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille ajankohtana, jona lapsi aikoo ottaa vastaan työtarjouksen.

59. Lisäksi Tanskan ja Alankomaiden hallitusten ehdottamalla tulkinnalla, joka edellyttää vanhempien tosiasiallista läsnäoloa vastaanottavan jäsenvaltion alueella ja kuulumista kyseisen jäsenvaltion laillisille markkinoille, riistettäisiin päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan tehokas vaikutus, koska kyseinen määräys ei sisältäisi mitään uutta verrattuna ensimmäiseen kohtaan, jossa viitataan ”perheenjäsenten” yhdistämiseen laajemmin.

60. Koska päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan erityisenä tavoitteena ei ole perheen yhdistäminen, sen ei tämän vuoksi voida katsoa sisältävän vanhempien oleskelua ja työskentelyä koskevaa edellytystä eikä näin ollen edellytystä vanhempien ja lasten yhteisestä asuinpaikasta lapsen aloittaessa ammatillisen koulutuksen tai kyseisen koulutuksen aikana.

B Päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan ja saman artiklan ensimmäisen kohdan sisällön välinen ero

61. Kun otetaan huomioon päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen ja toisen kohdan erilaiset erityistavoitteet, ensimmäisen kohdan sisältöä on tulkittava siten, että jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille kuuluvan turkkilaisen työntekijän perheenjäsenillä, joille on annettu lupa muuttaa tämän luo, on sen nojalla tämän työntekijän oikeudesta johdettu oikeus; toisen kohdan sisältöä on sitä vastoin tulkittava niin, että siinä määrätään hänen lastensa omasta – siinä määrättyihin edellytyksiin sidotusta – oikeudesta.

62. Sitä, että turkkilaisten työntekijöiden lasten vapaa pääsy yhteisön jäsenvaltion työmarkkinoille on kyseisen kohdan perusteella oma eikä johdannainen oikeus, ei kumoa se, että – kuten olen korostanut tämän ratkaisuehdotuksen 31 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa – päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa määrätään tästä oikeudesta, joka kuuluu juuri turkkilaisten työntekijöiden lapsille ”sillä edellytyksellä, että toinen vanhemmista on työskennellyt laillisesti kyseisessä jäsenvaltiossa vähintään kolme vuotta”.

63. Tämä seikka edellyttää tietenkin, että turkkilaisten työntekijöiden lapsen oikeus päästä vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoille on alun perin perustunut näiden aiempaan työskentelyyn. Päätöksen 7 artiklan toisen kohdan tavoitteen vuoksi kyseisen seikan ei voida katsoa asettavan tämän artiklan soveltamisen edellytykseksi sitä, että toinen vanhemmista on edelleen turkkilainen työntekijä ajankohtana, jolloin kyseinen lapsi saa koulutusta. Tämä seikka yhdessä kyseisen lapsen ammatillisen tutkintotodistuksen kanssa on katsottava sen vähimmäistason osoittavaksi tosiseikaksi, missä määrin kyseinen lapsi on integroitunut vastaanottavan jäsenvaltion yhteiskuntaan; tämän integraatioasteen vuoksi päätöksessä 1/80 on katsottu tarpeelliseksi – tämän ratkaisuehdotuksen 49 ja 50 kohdassa tarkoitetun assosiaatiosopimuksen hengen mukaisesti – myöntää hänelle etuoikeutettu asema verrattuna muihin kolmansien maiden kansalaisiin tai muihin saman perheen jäseniin.

64. Juuri sen perusteella, että henkilön asema turkkilaisen työntekijän lapsena katsotaan historialliseksi tekijäksi, jolla on sosiologinen merkitys, yhteisöjen tuomioistuin korosti edellä mainitussa asiassa Akman annetun tuomion 30 kohdassa sitä, että kyseisen päätöksen 7 artiklan toisessa kohdassa on käytetty verbiä ”työskennellä” menneessä muodossa – vaikka saman artiklan ensimmäisessä kohdassa ( 29 ) on käytetty preesensiä –, kun siinä asetetaan kyseisen oikeuden edellytykseksi se, että ”toinen vanhemmista on työskennellyt laillisesti kyseisessä jäsenvaltiossa vähintään kolme vuotta”. Yhteisöjen tuomioistuin hyödynsi siten tätä seikkaa ja totesi, että tämä muotoilu ”on merkki siitä, että kyseinen – – vaatimus on oltava täytetty joskus aiemmin suhteessa siihen ajankohtaan, jolloin lapsi on saattanut päätökseen ammattikoulutuksensa”. ( 30 )

65. Kuten olen jo korostanut tämän ratkaisuehdotuksen 61 kohdassa, päätöksessä N:o 1/80 ei ainoastaan myönnetä lapselle omaa oikeutta päästä yhteisön jäsenvaltion työmarkkinoille sen perusteella, että hän on palkattua työtä jäsenvaltiossa laillisesti vähintään kolme vuotta tehneen työntekijän lapsi, vaan siinä vaaditaan myös, että hän on saanut samassa valtiossa ammatillisen tutkintotodistuksen.

66. Näitä kahta edellytystä soveltaen päätöksellä N:o 1/80 pantiin täytäntöön ”työntekijöiden vapaan liikkuvuuden asteittaisen toteuttamisen” periaate, joka on assosiaatiosopimuksen keskeinen tausta-ajatus. Päätöksessä N:o 1/80 ei rinnasteta turkkilaisia lapsia yhteisön työntekijöihin, koska siinä määrätään heidän pääsystään sen valtion työmarkkinoille, jossa heidän toinen tai kumpikin vanhempansa on työskennellyt säännönmukaisesti vähintään kolme vuotta; toisaalta heille myönnetään pääsy kyseisille markkinoille ainoastaan, jos heillä on riittävä kyky integroitua kyseisen valtion yhteiskuntaan, mistä on osoituksena ammatillinen tutkintotodistus.

67. Kaikki edellä esitetty huomioon ottaen on todettava, että jollei lisäpöytäkirjan 59 artiklan soveltamisesta muuta johdu, päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toista kohtaa on tulkittava siten, että vastaanottavassa jäsenvaltiossa kolme vuotta laillisesti työskennelleen turkkilaisen työntekijän lapsi, joka on saanut ammatillista koulutusta kyseisessä jäsenvaltiossa, voi vedota kyseisen valtion työmarkkinoille pääsyä koskevaan oikeuteen ja sitä vastaavaan oleskeluoikeuteen, vaikka hänen vanhempansa olisivat poistuneet pysyvästi kyseisestä jäsenvaltiosta ennen kuin lapsi tuli kyseisen jäsenvaltion alueelle ja aloitti ammatillisen koulutuksensa.

C Lisäpöytäkirjan 59 artiklan vaikutus päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan tulkintaan

68. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko edellisessä kohdassa esitetty tulkinta yhteensopiva lisäpöytäkirjan 59 artiklan kanssa; sen artiklan mukaan ”Turkkiin ei voida soveltaa edullisempaa kohtelua kuin se, jonka jäsenvaltiot myöntävät toisilleen yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti”. Tämän vuoksi on suoritettava vertailu sen selvittämiseksi, seuraako edellisessä kohdassa esitetystä ongelmanratkaisusta, että pääasian kaltaisessa tapauksessa turkkilaisen työntekijän lapseen sovelletaan edullisempaa kohtelua kuin yhteisön työntekijän lapseen. Tällainen vertailu on sitäkin tärkeämpi, kun otetaan huomioon, että kansallinen tuomioistuin katsoo, että Euroopan unionin kansalaisen lapsella ei olisi vastaanottavassa jäsenvaltiossa tapahtuneen aikaisemman oleskelun perusteella tällaisia oikeuksia hänen palatessaan yksin aloittamaan ammatillisen koulutuksen sen jälkeen, kun hän on poistunut maasta vanhempiensa kanssa.

69. Kyseisen vertailun tekemiseksi on tärkeää esittää kaksi alustavaa huomautusta.

70. Ensiksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätöksellä N:o 1/80 ei rajoiteta jäsenvaltioiden toimivaltaa säätää Turkin kansalaisten oikeudesta saapua alueelleen ja heidän ensimmäiselle työsuhteelleen asetetuista edellytyksistä. ( 31 )

71. Turkkilaisen työntekijän perheenjäsenten tilanteen osalta yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa Ergat antamassaan tuomiossa, että päätöksen N:o 1/80 tekemisestä huolimatta jäsenvaltiot ovat säilyttäneet oikeutensa säännellä sekä turkkilaisen työntekijän perheenjäsenen maahantuloa että tämän oleskeluoikeuden edellytyksiä kolmen ensimmäisen vuoden ajanjaksona, joka edeltää sitä ajanjaksoa, jolloin tällä on oikeus vastaanottaa mikä tahansa työtarjous. ( 32 )

72. Tähän jäsenvaltioiden oikeuteen sisältyy myös valta säännellä sellaisen turkkilaisen työntekijän perheenjäsenen, joka on aiemmin saanut päätöksen N:o 1/80 7 artiklan mukaiset oikeudet mutta joka on periaatteessa menettänyt tämän oikeudellisen aseman sen vuoksi, että tämä työntekijä on poistunut vastaanottavan jäsenvaltion alueelta merkittäväksi ajaksi ilman perusteltua syytä, uudelleen sijoittamista tai takaisinottoa. Tämän vuoksi yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että kyseisen jäsenvaltion viranomaisilla on oikeus vaatia, että halutessaan myöhemmin asettautua uudelleen kyseiseen valtioon turkkilaisen työntekijän perheenjäsen tekee uuden hakemuksen, jotta hänelle joko annettaisiin lupa palata kyseisen työntekijän luo, jos hän on tästä edelleen riippuvainen, tai että hänet hyväksyttäisiin työskentelemään päätöksen N:o 1/80 6 artiklan perusteella. ( 33 )

73. Täsmennettäköön, että tämän ratkaisuehdotuksen 67 kohdassa ehdottamani päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan tulkinnalla ei rajoiteta jäsenvaltioiden toimivaltaa asettaa uuden maahantuloluvan myöntämistä edellytykseksi turkkilaisen työntekijän lapsen, joka on perheensä kanssa poistunut pysyvästi vastaanottavasta jäsenvaltiosta, takaisinotolle, jos lapsi tahtoo opiskella kyseisessä jäsenvaltiossa. ( 34 )

74. Toiseksi vertailtaessa turkkilaisen työntekijän lapsen ja jäsenvaltion kansalaisen lapsen tilannetta pääasiassa tarkoitetun kaltaisessa tapauksessa on otettava huomioon, että oikeus oleskella Saksan liittotasavallassa, joka Bekleyenille myönnettiin hänen palattuaan sinne saadakseen ammatillista koulutusta, perustui kansalliseen lainsäädäntöön eikä päätökseen N:o 1/80.

75. Kun otetaan huomioon tämä seikka, vertailun tekemiseksi on otettava huomioon – päinvastoin kuin esitetään Tanskan hallituksen huomautuksissa ja toisin kuin kansallinen tuomioistuin katsoo – Bekleyenin tilanne ajankohtana, jona hän saattoi päätökseen ammatillisen koulutuksensa ja toivoi pääsevänsä vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoille vedoten päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan mukaiseen oikeuteen, eikä ajankohtana, jona hän tuli kyseisen valtion alueelle ja aloitti korkeakouluopintonsa. Hänen erityistilanteensa johtui siitä, että hänen vanhempansa eivät enää asuneet vastaanottavan jäsenvaltion alueella ajankohtana, jona hän palasi kyseiseen jäsenvaltioon, eivätkä myöskään hänen ammatillisen koulutuksensa aikana; hänen tapaukseensa ei näin ollen sovelleta perheen yhdistämistä koskevia sääntöjä. Kyseessä on siten täysi-ikäinen lapsi, jonka korkeakoulututkinto on osoitus saavutetusta itsenäisyydestä. ( 35 ) Tämän vuoksi hänen päätöksen N:o 1/80 mukaisia oikeuksiaan on verrattava sellaisen Euroopan unionin kansalaisen lapsen oikeuksiin, joka aikoo hakeutua toisen jäsenvaltion työmarkkinoille tässä jäsenvaltiossa suorittamansa ammattikoulutuksen päätyttyä ja jonka vanhemmat eivät ole kyseisen jäsenvaltion alueella. ( 36 )

76. On syytä huomauttaa, että Euroopan unionin kansalaisen lapsen tilanne ei – vastoin kansallisen tuomioistuimen näkemystä – kuulu Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (jäljempänä direktiivi 2004/38) ( 37 ) 7 artiklan 1 kohdan d alakohdan eikä kyseisen direktiivin 12 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. ( 38 )

77. Direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetään unionin kansalaisen mukana matkustavien tai häntä myöhemmin seuraavien perheenjäsenten oikeudesta oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kolme kuukautta, mikäli kyseistä unionin kansalaista voidaan pitää työntekijänä (saman kohdan a alakohta), tai jos hänellä on riittävät varat (saman kohdan b alakohta) tai jos hän suorittaa opintoja (saman kohdan c alakohta).

78. Säännöksessä käytetystä ilmauksesta ”mukana matkustava tai häntä myöhemmin seuraava” seuraa, että perheenjäsenten yhdistämistä koskevan tavoitteen mukaisesti direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan d alakohdassa edellytetään kyseisen lapsen vähintään yhden vanhemman läsnäoloa vastaanottavan jäsenvaltion alueella, jotta tämä voisi saada siellä oleskeluoikeuden. Lisäpöytäkirjan 59 artiklan mukainen tarkastelu on kuitenkin tehtävä, kuten olen korostanut tämän ratkaisuehdotuksen 75 kohdassa vertaamalla kyseessä olevassa asiassa tarkastellun turkkilaisen lapsen tilannetta sellaisen Euroopan unionin kansalaisen lapsen tilanteeseen, jonka vanhemmat eivät asu enää vastaanottavan valtion alueella ajankohtana, jona hän vetoaa sen työmarkkinoille pääsyä koskevaan oikeuteen.

79. Direktiivin 2004/38 12 artiklan 1 kohdassa puolestaan säädetään perheenjäsenten oleskeluoikeuden säilymisestä Euroopan unionin kansalaisen kuoltua tai poistuttua jäsenvaltiosta. Tämän vuoksi on todettava, ettei sitä pidä ottaa huomioon lisäpöytäkirjan 59 artiklan perusteella tehtävän vertailun suorittamiseksi, koska vertailu on tehtävä suhteessa tilanteeseen, jossa lapsen vanhemmat eivät paluuhetkellä ja koko tämän oleskelun aikana enää asuneet vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

80. Sen sijaan siltä osin kuin kyse on Euroopan unionin kansalaisen lapsesta, jolla itsellään on tämä kansalaisuus, on otettava huomioon direktiivin 2004/38 18 artikla, EY 39 artikla, direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan a alakohta sekä EY 39 artiklaa koskeva yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö.

81. EY 18 artiklan 1 kohdan mukaan ”jokaisella unionin kansalaisella on oikeus vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella, jollei perustamissopimuksessa määrätyistä tai sen soveltamisesta annetuista säännöksissä säädetyistä rajoituksista ja ehdoista muuta johdu”.

82. EY 39 artiklan 1 kohdassa puolestaan esitetään työntekijöiden vapaata liikkuvuutta yhteisön alueella koskeva perusperiaate, kun taas saman artiklan 2 kohdan mukaan tämä vapaus merkitsee, että kaikki kansalaisuuteen perustuva jäsenvaltioiden työntekijöiden syrjintä työsopimusten tekemisessä sekä palkkauksessa ja muissa työehdoissa poistetaan. Saman artiklan 3 kohdan a ja b alakohdan mukaan työntekijöiden vapaa liikkuvuus merkitsee oikeutta hakea tosiasiallisesti tarjottua työtä ja liikkua tässä tarkoituksessa vapaasti jäsenvaltioiden alueella.

83. Lisäksi direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan unionin kansalaisilla on oikeus oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kolmen kuukauden ajan, jos he ovat työntekijöitä tai itsenäisiä ammatinharjoittajia vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

84. EY 39 artiklaa koskevasta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi, että työntekijän käsitteellä on yhteisön laajuinen ulottuvuus, eikä sitä pidä tulkita suppeasti; ( 39 ) siinä todetaan – myös direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaan sisältyvän työntekijän käsitteen edellyttämän tulkinnan mukaisesti – että tämä käsite kattaa sekä henkilön, joka muuttaa toiseen jäsenvaltioon vastaanottaakseen tosiasiallisen työtarjouksen, että henkilön, joka muuttaa toiseen jäsenvaltioon hakeakseen siellä työtä. ( 40 )

85. Näin ollen jäsenvaltion kansalaisella, joka on korkeakouluopintonsa toisessa jäsenvaltiossa päätökseen saattanut Euroopan unionin kansalaisen täysi-ikäinen lapsi, on sekä itsenäinen oikeus oleskella vastaanottavan jäsenvaltion alueella että oikeus tehdä vapaasti palkattua työtä kyseisen jäsenvaltion työmarkkinoilla. EY 39 artiklan 3 kohdan mukaan tätä oikeutta voidaan rajoittaa ainoastaan yleiseen järjestykseen tai turvallisuuteen tai kansanterveyteen liittyvistä syistä.

86. Turkkilaisen työntekijän lapsen oikeuksista on sen sijaan todettava, että toisin kuin unionin kansalaisilla, Turkin kansalaisilla, joilla on päätöksen N:o 1/80 7 artiklan nojalla työhön pääsyä koskeva oikeus ja oleskeluoikeus, ei ole oikeutta liikkua vapaasti yhteisössä, vaan he voivat vedota ainoastaan joihinkin oikeuksiin ja vain vastaanottavan jäsenvaltion alueella. ( 41 )

87. Kuten olen jo korostanut tämän ratkaisuehdotuksen 33 kohdassa, seuraavien kolmen päällekkäisen edellytyksen on lisäksi täytyttävä, jotta Turkin kansalaisen lapsi voisi saada päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun oikeuden tehdä vapaasti työtä ja vastaavan oikeuden oleskeluun: hänen on 1) oltava turkkilaisen työntekijän lapsi, 2) todistettava, että toinen hänen vanhemmistaan on työskennellyt laillisesti kyseisessä valtiossa ”vähintään kolme vuotta”, ja 3) pitänyt saada ammattikoulutusta vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

88. Näin ollen turkkilaisen työntekijän lapsella, toisin kuin Euroopan unionin kansalaisen lapsella, ei ole ehdotonta oikeutta päästä jäsenvaltion työmarkkinoille ja vastaavaa oleskeluoikeutta, koska nämä oikeudet saadakseen hänen on täytettävä useita edellytyksiä. Hänen päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan mukaisten oikeuksiensa soveltamisalan osalta on tämän ratkaisuehdotuksen edellisissä kohdissa esitetyn mukaisesti todettava myös, että näissä oikeuksissa on merkittäviä puutteita (oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ei ole, ja jäsenvaltion alueelle pääsyn osalta sovelletaan kyseisen jäsenvaltion kansallista lainsäädäntöä) verrattuna yhteisön kansalaiselle työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevien perustamissopimuksen määräysten ja niiden täytäntöön panemiseksi annettujen johdetun oikeuden säädösten nojalla kuuluviin oikeuksiin.

89. Siten päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan mukaisten oikeuksien ehdotetusta tulkinnasta ei seuraa, että turkkilaisen työntekijän lapselle myönnettäisiin Euroopan unionin kansalaisen lapselle perustamissopimuksen nojalla myönnettävää kohtelua edullisempi kohtelu.

90. Edellä esitetty huomioon ottaen mielestäni päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan tulkinta, jonka mukaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa kolme vuotta laillisesti työskennelleen turkkilaisen työntekijän lapsi, joka on saanut ammatillista koulutusta kyseisessä jäsenvaltiossa, voi vedota kyseisen valtion työmarkkinoille pääsyä koskevaan oikeuteen ja sitä vastaavaan oleskeluoikeuteen, vaikka hänen vanhempansa olisivat poistuneet pysyvästi kyseisestä jäsenvaltiosta ennen kuin lapsi tuli sen alueelle ja aloitti ammatillisen koulutuksensa, ei ole vastoin lisäpöytäkirjan 59 artiklaa.

V Ratkaisuehdotus

91. Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburgin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisellä assosiaatiosopimuksella perustetun assosiaationeuvoston 19.9.1980 assosiaation kehittämisestä tekemän päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toista kohtaa on tulkittava siten, että vastaanottavassa jäsenvaltiossa kolme vuotta laillisesti työskennelleen turkkilaisen työntekijän lapsi, joka on saanut ammatillista koulutusta kyseisessä jäsenvaltiossa, voi vedota kyseisen valtion työmarkkinoille pääsyä koskevaan oikeuteen ja sitä vastaavaan oleskeluoikeuteen, vaikka hänen vanhempansa olisivat poistuneet pysyvästi kyseisestä jäsenvaltiosta ennen kuin lapsi tuli sen alueelle ja aloitti ammatillisen koulutuksensa.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) Assosiaationeuvosto perustettiin sopimuksella, jonka Turkin tasavalta sekä ETYn jäsenvaltiot ja yhteisö allekirjoittivat Ankarassa 12.9.1963. Sopimus tehtiin, hyväksyttiin ja vahvistettiin yhteisön nimissä tehdyllä neuvoston päätöksellä 64/732/ETY (EYVL 1964, 217, s. 3685, jäljempänä assosiaatiosopimus).

( 3 ) Assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehty päätös tuli voimaan . Sitä ei ole julkaistu EYVL:ssä, mutta se on nähtävissä julkaisussa ETY–Turkki-assosiaatiosopimus ja -pöytäkirjat ja muut perustekstit, Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto, Bryssel, 1992.

( 4 ) Allekirjoitettiin 23.11.1970 Brysselissä siirtymävaiheen edellytysten, yksityiskohtaisten sääntöjen ja aikataulun vahvistamisesta, ja tehtiin, hyväksyttiin ja vahvistettiin yhteisön puolesta annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2760/72 (EYVL L 293, s. 1; jäljempänä lisäpöytäkirja).

( 5 ) Ks. asia C-355/93, Eroglu, tuomio 5.10.1994 (Kok., s. I-5113, 17 kohta); asia C-210/97, Akman, tuomio (Kok., s. I-7519, 23 kohta) ja asia C-502/04, Torun, tuomio (Kok., s. I-1563, 19 kohta).

( 6 ) Ks. tuomiot em. asioissa Eroglu (20 ja 23 kohta), Akman (24 kohta) ja Torun (20 kohta).

( 7 ) Ks. em. asia Torun, tuomion 27 ja 28 kohta.

( 8 ) Tuomion 25 kohta.

( 9 ) Tuomion 44 kohta.

( 10 ) Tuomion 45 kohta.

( 11 ) Tuomion 47 kohta.

( 12 ) Huomattakoon, että vaikka yhteisöjen tuomioistuin on em. asiassa Akman lyhyesti tarkastellut sitä, oliko Akman turkkilaisen työntekijän lapsi, minkä seikan Saksan ja Kreikan hallitus kiistivät, se ei katsonut tämän kriteerin olevan päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa nimenomaisesti esitetty edellytys.

( 13 ) Asia C-434/93, tuomio 6.6.1995 (Kok., s. I-1475).

( 14 ) Asia C-171/95, tuomio 23.1.1997 (Kok., s. I-329).

( 15 ) Em. asia Bozkurt, tuomion 36 kohta.

( 16 ) Ibid., 39 kohta.

( 17 ) Ibid., 40 kohta.

( 18 ) Ibid., 48 kohta.

( 19 ) Asia C-325/05, Derin, tuomio 18.7.2007 (Kok., s. I-6495, 3 kohta).

( 20 ) Em. asia Bozkurt (tuomion 20 kohta).

( 21 ) Em. asia Derin, tuomion 3 kohta. Ks. tästä O’Leary, S., ”Employment and residence for Turkish workers and their families: Analogies with the case-law of the Court of justice on Art. 48 EC”, teoksessa Festchrift für G.F. Mancini, 1998, s. 738.

( 22 ) Tuomion 71 kohta.

( 23 ) Asia C-351/95, tuomio 17.4.1997 (Kok., s. I-2133).

( 24 ) Ibid., 34 kohta.

( 25 ) Ibid., 35 kohta.

( 26 ) Ibid., 36 kohta.

( 27 ) Ks. em. asia Akman, tuomion 34 kohta.

( 28 ) Ks. em. asiat Akman, tuomion 38 kohta ja Torun, tuomion 23 kohta.

( 29 ) Juuri tässä ensimmäisessä kohdassa vahvistetaan vastaanottavan valtion työmarkkinoille ”kuuluvan” turkkilaisen työntekijän perheenjäsenen päätöksen N:o 1/80 mukaiset edellytykset päästä vastaanottavan valtion työmarkkinoille.

( 30 ) Tämän päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toista kohtaa koskevan tulkinnan, joka esitetään em. asiassa Akman annetun tuomion 30 kohdassa, perusteella yhteisöjen tuomioistuin totesi – kyseisen tuomion 44 kohdassa – ettei kyseistä toista kohtaa voida tulkita siten, että siinä asetetaan lapsen oikeus vastaanottaa mikä tahansa työtarjous riippuvaiseksi edellytyksestä, että vanhempi asuu kyseisessä jäsenvaltiossa silloin, kun lapsi pyrkii saamaan työpaikan ammattikoulutuksensa päätyttyä. Se, että tämä toteamus on suppeampi kuin em. asian Akman 30 kohdassa esitetty toteamus, joka toistetaan ratkaisuehdotukseni tässä kappaleessa, johtuu nimenomaan siitä, että tässä asiassa kyseiseen kohtaan sovellettiin tulkintaa, jota sille esitettyyn ennakkoratkaisupyyntöön vastaaminen edellytti.

( 31 ) Ks. esim. asia C-237/91, Kus, tuomio 16.12.1992 (Kok., s. I-6781, Kok. Ep. I, s. 255, 25 kohta); em. asia Kadiman, tuomion 31 kohta ja asia C-337/07, Altun, tuomio (Kok., s. I-10323, 48 kohta).

( 32 ) Asia C-329/97, tuomio 16.3.2000 (Kok., s. I-1487, 42 kohta).

( 33 ) Ks. em. asia Ergat, tuomio 49 kohta ja em. asia Derin, tuomion 67 kohta.

( 34 ) Komissio esitti kirjallisissa huomautuksissaan, että Bekleyen ei ole menettänyt päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan toisen luetelmakohdan mukaista oikeudellista asemaansa, vaan että hänellä on toisin sanoen palatessaan edelleen oikeus tehdä vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa työtä vastaanottavassa jäsenvaltiossa sekä oleskeluoikeus. Koska Bekleyen, joka oli alaikäinen, ei poistunut vastaanottavasta jäsenvaltiosta omasta tahdostaan vaan vanhempiensa päätöksestä, hänen ei voida komission mukaan katsoa poistuneen kyseisestä valtiosta ”ilman perusteltua syytä”. Mielestäni on kuitenkin pidettävä mielessä, että ennakkoratkaisupyyntö koskee ainoastaan päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisen kohdan tulkintaa ja että kysymystä Bekleyenin päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan toisen luetelmakohdan mukaisista oikeuksista ei ollut esitetty kansallisessa hallinnollisessa menettelyssä eikä kansallisissa tuomioistuimissa, eikä valittaja ole edes maininnut sitä huomautuksissaan. Näin ollen en tarkastele kysymystä siitä, onko Bekleyen menettänyt hänelle komission mukaan päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla kuuluvan oikeudellisen aseman sen vuoksi, että hän on poistunut Saksan liittotasavallan alueelta.

( 35 ) Yhteisöjen tuomioistuin totesi em. asiassa Akman annetun tuomion 45 kohdassa, että korkea-asteen tutkinnon suorittaminen on osoitus saavutetusta itsenäisyydestä; sen mukaan ”vähintään kolme vuotta jäsenvaltiossa säännönmukaisesti työskennelleen turkkilaisen siirtotyöläisen lasta, joka asuu laillisesti tämän jäsenvaltion alueella, joka on saattanut siellä päätökseen koulutuksensa ja jolle tämän jälkeen tarjotaan mahdollisuutta alkaa työskennellä tässä valtiossa, ei voida enää tässä vaiheessa pitää riippuvaisena toisen vanhempansa läsnäolosta, sillä työmarkkinoille päästessään asianomainen ei ole enää vanhempiensa huollettavana, vaan hän kykenee itse huolehtimaan omista tarpeistaan”.

( 36 ) Tämän vertailun tekemiseksi olen kahdesta syystä ottanut huomioon ainoastaan osan em. asiassa Derin esitetyistä väitteistä. Ensiksikin yhteisöjen tuomioistuin on kyseisessä asiassa verrannut oikeuksia, jotka turkkilaisen työntekijän lapsella on päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, eikä saman artiklan toisesta kohdasta johtuvia oikeuksia. Toiseksi vaikka yhteisöjen tuomioistuin on huomauttanut kyseisen tuomion 68 kohdassa, että ”turkkilaisen siirtotyöläisen lapsen tilannetta ei – – voida tehokkaasti rinnastaa jäsenvaltion kansalaisen jälkeläisen tilanteeseen, kun otetaan huomioon heidän oikeusasemansa väliset huomattavat erot”, on otettava huomioon, että tämä on esitetty arvioitaessa Turkin kansalaisten perheenjäsenten päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisen oleskeluoikeuden menettämisperusteiden tyhjentävyyttä. Siten katson, että kaikkia asiassa Derin annetussa tuomiossa esitettyjä perusteita ei voida soveltaa nyt käsiteltävän asian kohteena olevaan tilanteeseen.

( 37 ) EUVL L 158, s. 77, sellaisena kuin se on oikaistuna EUVL:ssä L 229, s. 35.

( 38 ) Teen tämän vertailun ottamalla huomioon direktiivin 2004/38 säännökset, enkä työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15.10.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2), sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2434/92 (EYVL L 245, s. 1), 11 artiklan säännöksiä. Asetuksen N:o 1612/92/ETY 11 artikla on kumottu ja korvattu direktiivillä 2004/38, joka jäsenvaltioiden oli sen 40 artiklan nojalla saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöään mennessä. Vaikka valittaja esitti oleskelulupahakemuksensa ajankohtana, jona asetuksen N:o 1612/68 11 artiklaa edelleen sovellettiin, toisin sanoen , on kuitenkin huomattava, että uusi direktiivi oli tuolloin jo voimassa. Asetuksen N:o 1612/68 11 artikla oli kumottu jo , jolloin Land Berlin hylkäsi tämän hakemuksen, ja tuolloin ja koko oikeusmenettelyn ajan sovellettiin ainoastaan direktiiviä 2004/38. Näin ollen pidän hyödyllisenä tämän vertailun tekemistä direktiivin 2004/38 perusteella.

( 39 ) Ks. asia C-138/02, Collins, tuomio 23.3.2004 (Kok., s. I-2703, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 40 ) Ks. asiassa C-85/96, Martínez Sala, 12.5.1998 annettu samansuuntainen tuomio (Kok., s. I-2691, 32 kohta), jonka mukaan EY 39 artiklassa tarkoitettuna työntekijänä on pidettävä myös ”työtä tosiasiassa hakevaa henkilöä”.

( 41 ) Ks. tämänsuuntaiset tuomiot esim. em. asiassa Tetik, 29 kohta ja em. asiassa Derin, 66 kohta.