Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ravintolisät – Direktiivi 2002/46 – Kielto pitää kaupan tiettyjä vitamiineja tai tiettyjä kivennäisaineita sisältäviä ravintolisiä – Sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseen tähtäävä toimenpide – Oikeudellinen perusta – EY 95 artikla – Tarve varmistaa ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu

(EY 95 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/46 3 artikla, 4 artiklan 1 kohta, 15 artiklan toisen kohdan b alakohta ja liitteet I ja II)

2. Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Yhteisön toimenpiteestä seuraavaa kieltoa pitää kaupan tiettyjä vitamiineja tai tiettyjä kivennäisaineita sisältäviä ravintolisiä ei voida hyväksyä – Oikeuttaminen – Kansanterveyden suojelu – Edellytykset

(EY 28 ja EY 30 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/46 3 artikla, 4 artiklan 1 ja 5 kohta, 15 artiklan toisen kohdan b alakohta ja liitteet I ja II)

3. Yhteinen kauppapolitiikka – Yhteisön toimielinten sääntelyvalta – Asetus N:o 3285/94 – Päämäärä – Kolmansista maista yhteisöön tulevan tuonnin vapauttamisella ei ole merkitystä kyseisten tuotteiden markkinoille saattamista koskevien edellytysten kannalta – Seuraus

(Neuvoston asetus N:o 3285/94)

4. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ravintolisät – Direktiivi 2002/46 – Yhdenmukaistamistoimenpiteet – Kielto pitää kaupan tiettyjä vitamiineja tai tiettyjä kivennäisaineita sisältäviä ravintolisiä – Toissijaisuusperiaatetta ei loukata

(EY 5 artiklan toinen kohta ja EY 95 artiklan 3 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/46 3 artikla, 4 artiklan 1 kohta ja 15 artiklan toisen kohdan a ja b alakohta)

5. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ravintolisät – Direktiivi 2002/46 – Yhdenmukaistamistoimenpiteet – Kielto pitää kaupan tiettyjä vitamiineja tai tiettyjä kivennäisaineita sisältäviä ravintolisiä – Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei loukata

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/46 johdanto-osan 11. perustelukappale, 3 artikla, 4 artiklan 1 kohta, 15 artiklan toisen kohdan b alakohta ja liite II)

6. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ravintolisät – Direktiivi 2002/46 – Yhdenmukaistamistoimenpiteet – Kielto pitää kaupan tiettyjä vitamiineja tai tiettyjä kivennäisaineita sisältäviä ravintolisiä – Kuluttajan yksityis‑ ja perhe-elämää ei jätetä kunnioittamatta

(EU 6 artiklan 2 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/46 3 artikla, 4 artiklan 1 kohta ja 15 artiklan toisen kohdan b alakohta)

7. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Perusoikeudet – Omaisuudensuoja – Elinkeinovapaus – Rajoitukset – Yhteisön toimenpiteestä seuraava kielto pitää kaupan tiettyjä vitamiineja tai tiettyjä kivennäisaineita sisältäviä ravintolisiä – Omaisuudensuojaa ei loukata – Kyseisten tuotteiden valmistajien elinkeinovapauden loukkaaminen – Sallittavuus – Yleisen edun vuoksi perusteltu rajoitus – Suhteellisuusperiaatetta ei loukata

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/46 3 artikla, 4 artiklan 1 kohta ja 15 artiklan toisen kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Silloin, kun on olemassa kaupan esteitä tai on todennäköistä, että tällaisia esteitä syntyy, sen takia, että jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tai toteuttavat saman tuotteen tai tuoteryhmän osalta toisistaan eriäviä toimenpiteitä, jotka ovat omiaan varmistamaan erilaisen suojelun tason ja estämään näin ollen asianomaisen tuotteen tai asianomaisten tuotteiden vapaan liikkuvuuden yhteisössä, EY 95 artiklassa valtuutetaan yhteisön lainsäätäjä toimimaan siten, että se toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet.

EY 95 artikla on näin ollen ainoa asianmukainen oikeudellinen perusta ravintolisiä koskevan direktiivin 2002/46 3 artiklan, 4 artiklan 1 kohdan ja 15 artiklan toisen kohdan b alakohdan säännöksille, kun otetaan huomioon niiden kansallisten sääntöjen erilaisuus, joilla ravintolisiä säänneltiin ennen direktiivin voimaantuloa, ja tähän liittyvä vaara niiden vapaaseen liikkuvuuteen kohdistuvasta rajoituksesta ja näin ollen suorasta vaikutuksesta sisämarkkinoiden toimintaan kyseisellä alalla.

Tällaisten säännösten on kuitenkin oltava yhteensopivia sekä EY 95 artiklan 3 kohdan kanssa, jossa edellytetään nimenomaisesti, että yhdenmukaistamisessa varmistetaan ihmisten terveyden suojelun korkea taso, että perustamissopimuksessa mainittujen tai oikeuskäytännössä johdettujen oikeusperiaatteiden kanssa, muun muassa suhteellisuusperiaatteen kanssa. Se, että ihmisten terveyteen liittyvät näkökohdat ovat olleet vaikuttamassa säädettäessä direktiivin 2002/46 3 artiklasta, 4 artiklan 1 kohdasta ja 15 artiklan toisen kohdan b alakohdasta seuraavaa kieltoa pitää kaupan sellaisia ravintolisiä, jotka sisältävät sellaisia vitamiineja tai kivennäisaineita tai sellaisia vitamiineja ja kivennäisaineita sisältäviä aineita, joita ei mainita kyseisen direktiivin liitteissä, ei ole omiaan horjuttamaan edellä esitettyä arviota.

(ks. 31, 32, 35, 40 ja 42 kohta)

2. Ravintolisiä koskevan direktiivin 2002/46 3 artiklan, 4 artiklan 1 kohdan ja 15 artiklan toisen kohdan b alakohdan säännökset merkitsevät EY 28 artiklassa tarkoitettua rajoitusta, joka kohdistuu jäsenvaltioiden väliseen tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen. Koska kyseisillä säännöksillä kielletään sellaisten ravintolisien kaupan pitäminen yhteisössä, jotka sisältävät sellaisia vitamiineja tai kivennäisaineita tai sellaisia vitamiineja ja kivennäisaineita sisältäviä aineita, jotka eivät sisälly kyseisen direktiivin liitteinä oleviin luetteloihin, mainitut säännökset ovat omiaan rajoittamaan ravintolisien vapaata liikkuvuutta yhteisössä. Tällainen toimenpide, joka on perusteltu ihmisten terveyden suojeluun liittyvillä näkökohdilla, voi kuitenkin EY 30 artiklan mukaan olla oikeutettu sillä edellytyksellä, että se on tarpeellinen ja oikeasuhteinen tavoiteltuun päämäärään nähden.

Jotta kielto pitää kaupan sellaisia aineita sisältäviä tuotteita, joita ei mainita sovellettavassa lainsäädännössä määritetyissä positiivisissa luetteloissa, täyttäisi suhteellisuusperiaatetta koskevan edellytyksen, siihen on sisällyttävä menettely, jonka tarkoituksena on mahdollistaa tietyn aineen lisääminen kyseisiin luetteloihin ja jonka on oltava yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden ja erityisesti hyvän hallinnon ja oikeusvarmuuden periaatteiden mukainen. Tällaisen menettelyn on oltava asianomaisten henkilöiden käytettävissä eli se on nimenomaisesti mainittava yleisesti sovellettavassa ja asianomaisia viranomaisia sitovassa toimessa. Se on voitava saattaa päätökseen kohtuullisessa ajassa. Toimivaltaiset viranomaiset voivat hylätä hakemuksen, jolla pyritään saamaan aine sisällytetyksi sallittujen aineiden luetteloon, ainoastaan arvioituaan perusteellisesti sitä vaaraa, jota aineen käyttö merkitsee kansanterveydelle, siten, että ne tukeutuvat kaikkein luotettavimpaan käytettävissä olevaan tieteelliseen tietoon ja uusimpiin kansainvälisiin tutkimustuloksiin. Jos menettely johtaa kielteiseen päätökseen, kyseiseen päätökseen on voitava hakea muutosta tuomioistuimessa.

Direktiivin 2002/46 4 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu menettely, joka mahdollistaa vitamiinin, kivennäisaineen tai vitamiineja ja kivennäisaineita sisältävän aineen lisäämisen edellä mainittuihin luetteloihin, täyttää kyseiset edellytykset.

(ks. 48–51, 72–74 ja 89 kohta)

3. Tuontiin sovellettavasta yhteisestä järjestelmästä ja asetuksen N:o 518/94 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 3285/94 päämääränä on vapauttaa kolmansista maista tulevien tuotteiden tuonti yhteisöön. Sen tarkoituksena ei sitä vastoin ole vapauttaa kyseisten tuotteiden markkinoille saattamista, joka tapahtuu myöhemmässä vaiheessa kuin maahantuonti. Tästä seuraa, ettei kyseisellä asetuksella ole minkäänlaista merkitystä arvioitaessa yhteisön sellaisten toimenpiteiden lainmukaisuutta, joiden vaikutuksena on kieltää kolmansista maista tuotujen sellaisten tuotteiden saattaminen yhteisön markkinoille, jotka eivät täytä tällaiselle markkinoille saattamiselle asetettuja edellytyksiä ihmisten terveyden suojeluun liittyvien syiden takia.

(ks. 95 ja 96 kohta)

4. Ravintolisiä koskevan direktiivin 2002/46 3 artiklan, 4 artiklan 1 kohdan ja 15 artiklan toisen kohdan b alakohdan säännökset eivät ole ristiriidassa EY 5 artiklan toisessa kohdassa ilmaistun toissijaisuusperiaatteen kanssa.

Kyseisistä säännöksistä seuraa kielto pitää kaupan sellaisia ravintolisiä, jotka eivät ole direktiivin 2002/46 mukaisia, ja tätä kieltoa täydennetään jäsenvaltioihin mainitun direktiivin 15 artiklan toisen kohdan a alakohdan mukaisesti kohdistuvalla velvollisuudella sallia kyseisen direktiivin mukaisten ravintolisien kauppa; tämän kiellon tarkoituksena on nimittäin poistaa sellaiset rajoitukset, jotka seuraavat ravintolisien valmistuksessa sallittuja tai kiellettyjä vitamiineja, kivennäisaineita ja vitamiineja ja kivennäisaineita sisältäviä aineita koskevien kansallisten sääntöjen eroista, siten, että samalla varmistetaan EY 95 artiklan 3 kohdan mukaisesti ihmisten terveyden suojelun korkea taso. Se, että jäsenvaltioiden huoleksi jätettäisiin sellaisten ravintolisien kaupan sääntely, jotka eivät ole direktiivin 2002/46 mukaisia, merkitsisi kansallisten sääntöjen heterogeenisen kehityksen ja näin ollen myös siitä seuraavien jäsenvaltioiden välisen kyseisten tuotteiden kaupan esteiden ja kilpailun vääristymien vakiinnuttamista. Myöskään sitä tavoitetta, jonka saavuttamista direktiivin 2002/46 3 artiklan, 4 artiklan 1 kohdan ja 15 artiklan toisen kohdan b alakohdan säännökset edistävät, ei voida toteuttaa tyydyttävällä tavalla pelkästään jäsenvaltioiden omilla toimilla, ja se edellytti toimintaa yhteisön tasolla.

(ks. 105–108 kohta)

5. Ravintolisiä koskevan direktiivin 2002/46 3 artiklan, 4 artiklan 1 kohdan ja 15 artiklan toisen kohdan b alakohdan säännökset eivät ole ristiriidassa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa.

Kyseisistä säännöksistä seuraava kielto pitää kaupan ravintolisiä, jotka sisältävät sellaisia vitamiineja ja kivennäisaineita sisältäviä aineita, joita ei mainita direktiivin 2002/46 liitteessä II olevassa positiivisessa luettelossa, perustuu siihen, etteivät toimivaltaiset viranomaiset olleet kyseisen direktiivin antamishetkellä suorittaneet kyseisten aineiden osalta – toisin kuin kyseiseen luetteloon sisältyvien aineiden osalta – sellaista tieteellistä arviointia, jolla olisi voitu taata se, että ne ovat mainitun direktiivin 11 perustelukappaleessa mainittujen turvallisuutta ja biologista hyväksikäytettävyyttä koskevien perusteiden mukaisia. Tällainen erilainen tilanne sallii näin ollen erilaisen kohtelun ilman, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen voitaisiin tehokkaasti vedota.

(ks. 116, 118 ja 119 kohta)

6. Sen, että ravintolisiä koskevan direktiivin 2002/46 3 artiklan, 4 artiklan 1 kohdan ja 15 artiklan toisen kohdan b alakohdan säännöksillä saatetaan riistää henkilöiltä oikeus kuluttaa sellaisia ravintolisiä, jotka eivät ole kyseisen direktiivin mukaisia, ei voida katsoa merkitsevän sitä, ettei kyseisten henkilöiden yksityis‑ ja perhe-elämää Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa tarkoitetulla tavalla kunnioitettaisi.

(ks. 123 ja 124 kohta)

7. Omistusoikeus on, kuten elinkeinovapauskin, yhteisön oikeuden yleinen periaate. Nämä periaatteet eivät kuitenkaan takaa ehdottomia oikeuksia, vaan niitä on arvioitava sen tehtävän perusteella, joka niillä on yhteiskunnassa. Tämän vuoksi omistusoikeuden käyttämistä, samoin kuin elinkeinovapautta, voidaan rajoittaa, kunhan rajoitukset tosiasiassa palvelevat yleisen edun mukaisia yhteisön tavoitteita eikä niillä puututa perusoikeuksiin tavoitellun päämäärän kannalta suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin suojattujen oikeuksien keskeistä sisältöä.

Tältä osin on todettava, ettei ravintolisiä koskevan direktiivin 3 artiklan, 4 artiklan 1 kohdan ja 15 artiklan toisen kohdan b alakohdan säännöksistä seuraava kielto pitää kaupan ja saattaa yhteisön markkinoille sellaisia ravintolisiä, jotka eivät ole kyseisen direktiivin mukaisia, ole mitenkään omiaan saattamaan kyseenalaiseksi omaisuudensuojaa. Yksikään talouden toimija ei nimittäin voi vedota omaisuudensuojaan tietyn markkinaosuuden osalta, vaikka sillä olisi ollut kyseinen markkinaosuus ennen kyseisiin markkinoihin vaikuttavan toimenpiteen käyttöönottoa, koska tällainen markkinaosuus on ainoastaan hetkellinen taloudellinen asema, joka on alttiina vaaralle siitä, että olosuhteet muuttuvat.

Kyseinen kielto on sitä vastoin omiaan rajoittamaan ravintolisien valmistajien elinkeinovapautta. Tällaista rajoitusta ei kuitenkaan suhteessa sellaiseen yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen, jota kieltotoimenpiteen tarkoituksena oleva ihmisten terveyden suojelu merkitsee, voida pitää sellaisena, että se loukkaisi suhteettomasti kyseisten valmistajien elinkeinovapautta.

(ks. 126–129 kohta)