ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

Unionin tuomioistuin on myös täsmentänyt, että kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohdassa säädetty vapautus selittyy sillä, että vaikka kiinteän omaisuuden vuokraus on taloudellista toimintaa, se on tavallisesti luonteeltaan suhteellisen passiivista toimintaa, jossa ei synny merkittävää arvonlisää. Tällainen toiminta on siten erotettava sellaisista muista toiminnoista, jotka ovat luonteeltaan kaupallisia tai teollisia, kuten kyseisen direktiivin 1–4 alakohdassa tarkoitettujen poikkeusten soveltamisalaan kuuluvat toimet, tai joiden tarkoituksena on pikemminkin tietyn suorituksen toteuttaminen kuin pelkästään omaisuuden käyttöön antaminen, kuten oikeus käyttää golfkenttää, oikeus käyttää siltaa maksamalla tiemaksu tai oikeus sijoittaa tupakka-automaatti liiketiloihin (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2001, Goed Wonen, C‑326/99, EU:C:2001:506, 52 ja 53 kohta ja tuomio 18.11.2004, Temco Europe, C‑284/03, EU:C:2004:730, 20 kohta).
82

Toiseen ja kolmanteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 2201/2003 33 artiklan 1 kohtaa, luettuna perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa se on esteenä jäsenvaltion tuomioistuimen sellaisen päätöksen täytäntöönpanolle, jossa määrätään lapset valtion huollettavaksi ja holhottavaksi sekä määrätään lasten palauttamisesta ja joka on todettu täytäntöönpanokelpoiseksi pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa, ennen tämän päätöksen täytäntöönpanokelpoisuuden toteavan ratkaisun tiedoksiantoa asianomaisille vanhemmille. Asetuksen N:o 2201/2003 33 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, ei voi pidentää tässä säännöksessä säädettyä muutoksenhakuaikaa.
Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä ratkaisemasta kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisukysymyksen ainoastaan silloin, kun on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden säännösten ja määräysten tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 16.6.2015, Gauweiler ym., C 62/14, EU:C:2015:400, 25 kohta ja tuomio 7.2.2018, American Express, C 304/16, EU:C:2018:66, 32 kohta). Unionin tuomioistuimen asiana ei ole kyseenalaistaa arviointia, jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on tehnyt pääasian hakemuksen tutkittavaksi ottamisesta ja joka kuuluu ennakkoratkaisumenettelyssä kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan, eikä tutkia sitä, onko ennakkoratkaisupyyntö tehty tuomioistuinten organisaatiota ja oikeudenkäyntimenettelyjä koskevien kansallisten sääntöjen mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2015, Gauweiler ym., C 62/14, EU:C:2015:400, 26 kohta ja tuomio 7.2.2018, American Express, C 304/16, EU:C:2018:66, 34 kohta). Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on hylännyt Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen kyseisessä tuomioistuimessa esittämät oikeudenkäyntiväitteet pääasian hakemuksen hypoteettisuudesta tai akateemisuudesta. Tästä seuraa, että siltä osin kuin Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja komission argumenteilla pyritään kyseenalaistamaan kyseisen hakemuksen tutkittavaksi ottaminen, niillä ei ole vaikutusta ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytysten arviointiin (ks. vastaavasti tuomio 13.3.2007, Unibet, C-432/05, EU:C:2007:163, 33 kohta).

Lisäksi se, että pääasian hakemus on luonteeltaan vahvistava, ei ole esteenä sille, että unionin tuomioistuin ottaa kantaa ennakkoratkaisukysymykseen, koska kansallisessa oikeudessa sallitaan kyseisen hakemuksen jättäminen ja koska tämä kysymys on objektiivisesti tarpeellinen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi sääntöjenmukaisesti saatetun asian ratkaisemiseksi (ks. vastaavasti tuomio 15.12.1995, Bosman, C-415/93, EU:C:1995:463, 65 kohta ja tuomio 16.6.2015, Gauweiler ym., C-62/14, EU:C:2015:400, 28 kohta). Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa on siis todellakin vireillä oikeusriita, ja näin on siitä huolimatta, että pääasian vastapuoli on päättänyt, ettei se ota kantaa pääasian hakijoiden esiin tuoman kysymyksen asiasisältöön, vaan väittää ainoastaan, ettei heidän hakemustaan voida ottaa tutkittavaksi (ks. vastaavasti tuomio 8.7.2010, Afton Chemical, C-343/09, EU:C:2010:419, 11 ja 15 kohta).

(ks. 27 ja 30–32 kohta)
7

Direktiivin 2014/41 14 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että oikeussuojakeinot, jotka vastaavat niitä, joita voidaan käyttää vastaavassa kansallisessa tapauksessa, ovat sovellettavissa eurooppalaisessa tutkintamääräyksessä mainittuihin tutkintatoimenpiteisiin. 2. Eurooppalaisen tutkintamääräyksen antamisen aineelliset perusteet on mahdollista riitauttaa vain nostamalla kanne määräyksen antaneessa valtiossa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perusoikeuksien turvaamista täytäntöönpanovaltiossa. 3. Jollei tämä vaikuta kielteisesti 19 artiklan 1 kohdan mukaiseen tutkinnan luottamuksellisuuteen, määräyksen antaneen viranomaisen ja täytäntöönpanoviranomaisen on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet varmistaakseen, että kansallisen lainsäädännön mukaisista oikeussuojakeinojen käytön mahdollisuuksista ilmoitetaan, kun näistä tulee sovellettavia, ja hyvissä ajoin, jotta voidaan varmistaa, että niitä voidaan tosiasiallisesti käyttää. 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että oikeussuojakeinojen käyttämistä koskevat määräajat ovat samat kuin vastaavien kansallisten tapausten osalta säädetyt ja että niitä sovelletaan tavalla, jolla taataan, että asianomaiset osapuolet voivat tosiasiallisesti käyttää näitä oikeussuojakeinoja. 5. Määräyksen antaneen viranomaisen ja täytäntöönpanoviranomaisen on ilmoitettava toisilleen eurooppalaisen tutkintamääräyksen antamista, tunnustamista tai täytäntöönpanoa vastaan käytetyistä oikeussuojakeinoista. 6. Riitauttaminen ei keskeytä tutkintatoimenpiteen täytäntöönpanoa, ellei sille ole säädetty tätä vaikutusta vastaavissa kansallisissa tapauksissa. 7. Määräyksen antaneen valtion on otettava huomioon eurooppalaisen tutkintamääräyksen tunnustamisen tai täytäntöönpanon tuloksekas riitauttaminen oman kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että oikeutta puolustukseen ja menettelyn oikeudenmukaisuutta kunnioitetaan, kun arvioidaan eurooppalaisella tutkintamääräyksellä hankittuja todisteita määräyksen antaneen jäsenvaltion rikosoikeudellisissa menettelyissä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta menettelyä koskevia kansallisia sääntöjä.”
16

KA Deka on Saksan oikeuden mukaan perustettu ja Saksaan sijoittautunut sijoitusrahasto (Publikums-Sondervermögen). Se on direktiiveissä 85/611 ja 2009/65 tarkoitettu yhteissijoitusyritys, joka on tyypiltään avoin ja pörssinoteerattu, sillä ei ole oikeushenkilöllisyyttä ja se on henkilökohtaisesti vapautettu voittoverotuksesta Saksassa. Se tekee sijoituksia yksityishenkilöiden lukuun. Sen osuuksien kurssi on noteerattu Saksan arvopaperipörssissä, mutta kaupankäynti näillä osuuksilla tapahtuu niin kutsutun global stream system ‑järjestelmän kautta.
82

Edellä esitetyn perusteella toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2006/123 1 artiklan 5 kohtaa, luettuna yhdessä sen 9 ja 10 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään rikosoikeudellisesta seuraamuksesta henkilöille, jotka antavat maisterin (master) oppiarvon ilman toimivaltaisen viranomaisen etukäteen myöntämää hyväksyntää, kunhan edellytykset, joita sovelletaan tämän oppiarvon antamiseen vaadittavan hyväksynnän myöntämisessä, ovat yhteensopivia mainitun direktiivin 10 artiklan 2 kohdan kanssa, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä arvioida.
2)

Asetuksen N:o 810/2009, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 610/2013, 8 artiklan 4 kohdan d alakohtaa ja 32 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun kyseessä on kahdenvälinen edustussopimus, jonka mukaan edustavan jäsenvaltion konsuliviranomaisilla on valtuudet päättää viisumin epäämisestä, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on ratkaistava viisumin epäämispäätöstä koskeva muutoksenhaku.
126

Saman määräyksen mukaan keneltäkään ei voida riistää hänen omaisuuttaan paitsi ”laissa säädetyissä tapauksissa ja laissa säädettyjen ehtojen mukaisesti ja siten, että hänelle suoritetaan kohtuullisessa ajassa oikeudenmukainen korvaus omaisuuden menetyksestä”, joten tästä korvauksesta, joka on siis yksi omaisuuden riistolle perusoikeuskirjassa asetetuista edellytyksistä, on siis säädettävä lailla. Tästä seuraa, että kansallisessa lainsäädännössä, jolla riistetään omaisuutta, on säädettävä selvästi ja täsmällisesti, että riisto oikeuttaa korvaukseen, sekä korvauksen edellytykset. On kuitenkin todettava, että riidanalaiseen lainsäädäntöön ei sisälly lainkaan säännöksiä, joissa vahvistettaisiin niiden, joilta käyttö- ja tuotto-oikeudet on viety, oikeus korvaukseen ja säädettäisiin korvausjärjestelystä.
4

Unionin yleisen tuomioistuimen 4.3.2015 annetun työjärjestyksen (EUVL 2015, L 105, s. 1), joka tuli voimaan 1.7.2015, kolmanteen osastoon, jonka otsikko on ”Kanteet”, sisältyvän 1 luvun otsikko on ”Yleiset määräykset”. Tämä luku on jaettu viiteen jaksoon, joista neljäs koskee määräaikoja ja sisältää työjärjestyksen 58–62 artiklan.
112

Oikeusvarmuuden periaatteesta johtuu, että oikeus vedota luottamuksensuojaan koskee jokaista yksityistä, joka on tilanteessa, josta ilmenee, että unionin hallinnon vuoksi tälle on syntynyt perusteltuja odotuksia. Vakuutteluja, jotka voivat synnyttää tällaisia odotuksia riippumatta siitä muodosta, jossa ne on annettu, ovat täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät tiedot, jotka on saatu toimivaltaisista ja luotettavista lähteistä. Kukaan ei sitä vastoin voi vedota tämän periaatteen loukkaamiseen, jollei hallinto ole antanut hänelle täsmällisiä vakuutteluja. Lisäksi silloin, kun huolellinen ja järkevä taloudellinen toimija voi ennakoida sellaisen unionin toimenpiteen toteuttamisen, joka voi vaikuttaa sen etuihin, se ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen, kun tällainen toimenpide toteutetaan (ks. vastaavasti tuomio 17.3.2011, AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, 71–73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61

Mikäli näin on, kansallisten tuomioistuinten on selvitettävä, aiheutuuko pääasioissa kyseessä olevien kiinnelainasopimusten pätemättömäksi toteamisesta kyseessä oleville kuluttajille erityisen haitallisia seurauksia. Tämän osalta ennakkoratkaisupyynnöistä käy ilmi, että pätemättömäksi toteaminen saattaisi vaikuttaa erityisesti niihin kansallisiin yksityiskohtaisiin menettelysääntöihin, joiden mukaisesti pankit voivat saada kuluttajat oikeusteitse maksamaan lainasta jäljellä olevan määrän kokonaan. Näin ollen tilanteessa, jossa pääasioissa kyseessä olevat kiinnelainasopimukset todetaan pätemättömiksi, pankkien on perittävä saatavansa tavanomaisessa täytäntöönpanomenettelyssä, kun taas siinä tapauksessa, että sopimukset pidetään voimassa korvaamalla kohtuuton ehto siviiliprosessilain 693 §:n 2 momentin uudella sanamuodolla, joka sallii näiden sopimusten ennenaikaisen irtisanomisen sen jälkeen, kun velallinen on jättänyt vähintään kolme kuukausittain suoritettavaa maksuerää maksamatta, voidaan soveltaa erityistä kiinteistön ulosmittausmenettelyä. Nämä kaksi menettelyä eroavat toisistaan siten, että erityinen vakituiseen asuntoon kohdistuva ulosmittausmenettely antaa velalliselle mahdollisuuden vapauttaa kiinnitetty omaisuus huutokaupan toimituspäivään asti tallettamalla erääntyneet määrät, siten, että velka voidaan saada osin anteeksi, sekä siten, ettei kiinnitettyä omaisuutta ole mahdollista myydä hinnalla, joka alittaa 75 prosenttia sen arvioidusta arvosta.
17

Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että unionin tuomioistuin on kilpailuasioita koskevassa oikeuskäytännössään sen sijaan todennut, että ne bis in idem ‑periaatetta sovelletaan kolmen seuraavan edellytyksen täyttyessä: tosiseikkojen, sääntöjen rikkojan ja suojellun oikeudellisen intressin on oltava samat. Erityisesti kun kyse on tosiseikkojen samuudesta, unionin tuomioistuin totesi14.2.2012 antamassaan tuomiossa Toshiba Corporation ym. (C-17/10, EU:C:2012:72, 99 kohta), että samuutta on arvioitava paitsi yrityksen menettelyn myös sen ajanjakson ja alueen perusteella, joihin menettely on vaikuttanut.
149

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska parlamentti ja neuvosto ovat vaatineet Puolan tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska viimeksi mainittu on hävinnyt asian, on Puolan tasavalta velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja lisäksi korvaamaan näiden kahden toimielimen oikeudenkäyntikulut.
Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 29 artiklan 2 kohdan toista virkettä on tulkittava siten, että hakija on paennut tässä säännöksessä tarkoitetuin tavoin, jos hän tahallisesti välttelee hänen siirtonsa toteuttamiseen toimivaltaisia viranomaisia estääkseen siirron. Voidaan olettaa, että tilanne on tällainen, jos siirtoa ei voida toteuttaa siitä syystä, että kyseinen hakija on poistunut hänelle osoitetusta asuinpaikasta ilmoittamatta poissaolostaan toimivaltaisille kansallisille viranomaisille, sillä edellytyksellä, että hänelle on ilmoitettu hänellä tältä osin olevista velvollisuuksista, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava. Mainitulla hakijalla säilyy mahdollisuus osoittaa, että se, ettei hän ole ilmoittanut näille viranomaisille poissaolostaan, perustuu päteviin syihin eikä hänen aikomukseensa vältellä näitä viranomaisia.

Asetuksen N:o 604/2013 27 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että asianomainen henkilö voi siirtopäätöstä vastaan vireille pannussa menettelyssä vedota tämän asetuksen 29 artiklan 2 kohtaan ja väittää, että koska hän ei ole paennut, siirrolle varattu kuuden kuukauden määräaika on päättynyt.
9

Oikeudenkäymiskaaren 18 luvun 4 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Jos samassa asiassa on esitetty useita vaatimuksia, joista osa ratkaistaan toisen ja osa toisen hyväksi, kukin vastaa omista kuluistaan tai asianosaiselle määrätään kohtuullistettu korvaus, ja jos asian eri osien kulut on eroteltavissa, määrätään korvausvelvollisuus tämän mukaisesti. Jos sillä, minkä asianosainen on hävinnyt, on vain vähäinen merkitys, tulee hänen kuitenkin saada täysi korvaus kuluistaan. Mitä edellä säädetään, on vastaavasti sovellettava, kun asianosaisen vaatimus hyväksytään ainoastaan osaksi.”
7

Direktiivin 2012/34 27 artiklassa jonka otsikko on ”Verkkoselostus”, jossa pääasiallisesti toistetaan direktiivin 2001/14, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2007/58, 3 artiklan säännökset, säädetään seuraavaa: ”1. Rataverkon haltijan on asianomaisia osapuolia kuultuaan laadittava ja julkaistava verkkoselostus, joka on saatavissa sellaista maksua vastaan, joka ei saa ylittää selostuksen julkaisemisesta aiheutuvia kustannuksia. Verkkoselostus on julkaistava vähintään kahdella unionin virallisella kielellä. Verkkoselostuksen sisällön on oltava maksutta saatavilla sähköisessä muodossa rataverkon haltijan verkkosivustolla sekä yhteisellä verkkosivustolla. Rataverkon haltijoiden on perustettava tämä verkkosivusto 37 ja 40 artiklan mukaisen yhteistyönsä puitteissa. 2. Verkkoselostuksessa on määriteltävä rautatieyritysten käytettävissä oleva infrastruktuuri ja siihen on sisällyttävä tietoja kyseisen rautatieinfrastruktuurin käyttöoikeutta koskevista edellytyksistä. Verkkoselostuksessa on oltava tietoja myös edellytyksistä, jotka koskevat rataverkon haltijan rataverkkoon liitettyjen palvelupaikkojen käyttöoikeutta ja palvelujen tarjoamista kyseisissä palvelupaikoissa, tai siinä on ilmoitettava verkkosivusto, jolla kyseiset tiedot ovat maksutta saatavilla sähköisessä muodossa. Verkkoselostuksen sisältö vahvistetaan liitteessä IV. 3. Verkkoselostus on pidettävä ajan tasalla ja sitä on tarvittaessa muutettava. 4. Verkkoselostus on julkaistava vähintään neljä kuukautta ennen ratakapasiteettia koskevien hakemusten jättämiselle asetetun määräajan päättymistä.”
18

Tässä tilanteessa Hoge Raad der Nederlanden on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko SEUT 45 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka nojalla työntekijällä, joka kuuluu [sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1)] tai asetuksen N:o 883/2004 perusteella vain osan kalenterivuotta kyseisen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmän piiriin, on tähän järjestelmään liittyviä sosiaaliturvamaksuja kannettaessa oikeus saada ainoastaan sellainen osa yleisen veronalennuksen sosiaaliturvamaksuja koskevasta osasta, joka määritetään vakuutuskauden keston suhteellisen osuuden mukaisesti, jos mainittu työntekijä ei muuna osana kyseistä kalenterivuotta kuulu kyseisen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmän piiriin ja jos hän asuu muun osan kalenterivuotta toisessa jäsenvaltiossa ja on saanut (lähes) kaikki tulonsa kyseiseltä vuodelta ensin mainitusta jäsenvaltiosta?”
26

Valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin lisäsi, ettei sanan ”cystus” kirjoittaminen y-kirjaimella riitä osoittamaan sen käyttöä tavaramerkkinä. Tästä on todettava, etteivät uudelleen muotoillut kirjoitusasut tee sellaisesta merkistä erottamiskykyistä, jonka sisältö ymmärretään välittömästi kuvailevaksi. Näin on käsiteltävässä asiassa sitäkin suuremmalla syyllä, koska valituslautakunta on voinut perustellusti katsoa, että kirjaimet ”i” ja ”y” ovat usein vaihdettavissa latinalaista alkuperää olevissa sanoissa ja että saksan kielessä kirjain ”y” voidaan lausua kuten kirjain ”i”. Valituslautakunta on näin ollen voinut virhettä tekemättä todeta, että kohdeyleisö mieltää sanan ”cystus” kuvailevaksi, cistus-kasvin nimeen viittaavaksi merkinnäksi eikä EU-tavaramerkiksi, ilman että se olisi tällä tavoin lausunut asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun rekisteröinnin ehdottoman hylkäysperusteen olemassaolosta.
48

Edellä olevan perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 308 artiklaa on tulkittava siten, että matkatoimiston voittomarginaali ja näin ollen sen veron peruste muodostuvat asiakkaan maksettavaksi tulevan arvonlisäverottoman kokonaishinnan ja toisten verovelvollisten luovuttamien tavaroiden ja suorittamien palveluiden ostoista verovelvolliselle aiheutuneiden todellisten kustannusten välisestä erotuksesta, jos nämä liiketoimet välittömästi koituvat matkustajan hyväksi. Jos ennakkomaksun määrä vastaa matkailupalvelujen kokonaishintaa tai huomattavaa osaa siitä eikä matkatoimistolle ole vielä aiheutunut ollenkaan todellisia kustannuksia tai ainoastaan vähäinen osa tämän palvelun yksittäisistä kokonaiskustannuksista tai jos matkatoimistolle aiheutuvia matkan yksittäisiä todellisia kustannuksia ei voida määrittää ennakkomaksun maksamishetkellä, voittomarginaali voidaan määrittää arvioimalla matkatoimiston lopulta vastattavaksi tulevat todelliset kokonaiskustannukset. Tätä arviointia varten matkatoimiston on otettava tarvittaessa huomioon ne kustannukset, jotka sille ovat tosiasiassa jo aiheutuneet ennakkomaksun vastaanottamishetkellä. Voittomarginaalin laskemista varten matkan kokonaishinnasta on vähennettävä arvioidut todelliset kokonaiskustannukset, ja ennakkomaksun vastaanottamisen yhteydessä suoritettavan arvonlisäveron peruste saadaan selville kertomalla tämän ennakkomaksun määrä sillä prosenttiluvulla, joka vastaa näin määritellyn ennakoitavissa olevan voittomarginaalin osuutta matkan kokonaishinnasta.
Erityisesti on todettava, että henkilötiedot on direktiivin 95/46 6 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan tai asetuksen 2016/679 5 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan nojalla kerättävä tiettyä, nimenomaista ja laillista tarkoitusta varten ja niiden on oltava asianmukaisia ja olennaisia ja rajoitettuja siihen, mikä on tarpeellista suhteessa mainittuihin tarkoituksiin, ja niiden käsittely on kyseisen direktiivin 7 artiklan c alakohdan tai kyseisen asetuksen 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla lainmukaista, jos se on tarpeen rekisterinpitäjän lakisääteisen velvoitteen noudattamiseksi.
a)

laskettaessa veroa sovittujen vastikkeiden perusteella (16 §:n 1 momentin ensimmäinen virke) ilmoituskauden, jonka aikana tavara on luovutettu tai palvelu on suoritettu, päättyessä. Tämä koskee myös osasuorituksia. Niistä on kyse, jos taloudellisesti jaettavissa olevan suorituksen tiettyjä osia koskeva vastike sovitaan erikseen. Jos vastike tai osa siitä otetaan vastaan ennen kuin suoritus tai osasuoritus on toteutettu, verosaatava syntyy tältä osin sen ilmoituskauden, jonka aikana vastike tai osavastike on otettu vastaan, päättyessä
23

On palautettava mieleen, että kuten unionin tuomioistuin on jo korostanut, SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa asetettu syy-yhteyttä koskeva edellytys koskee sitä, että unionin toimielinten menettelyn ja vahingon välillä on riittävän suora syy-yhteys; kantajan on näytettävä tämä yhteys toteen siten, että moititun menettelyn on oltava vahingon ratkaiseva syy (määräys 31.3.2011, Mauerhofer v. komissio, C‑433/10 P, ei julkaistu, EU:C:2011:204, 127 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I olevaa yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna 20.9.2007 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1214/2007 ja 19.9.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1031/2008, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tavara, jonka avulla lasten irrotettava turvaportti voidaan kiinnittää seinään tai ovenkarmiin, ei ole tällaisen turvaportin osa ja se on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 73181590.
84

Vaikka tältä osin on totta, että suussa käytettäväksi tarkoitettujen tupakkatuotteiden markkinoille saattamista koskeva kielto on SEUT 34 ja SEUT 35 artiklassa tarkoitettu rajoitus, tällainen rajoitus on, kuten edellä on todettu, perusteltu kansanterveyden suojeluun liittyvistä syistä, sillä ei loukata yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta ja se täyttää perusteluvelvollisuuden vaatimukset.
31

On totta, että ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen asiana on määrittää asian tosiseikasto ja arvioida sitä ja lähtökohtaisesti arvioida sitä selvitystä, johon se on asian tosiseikastoa määrittäessään tukeutunut. Unionin tuomioistuimella on kuitenkin toimivalta harjoittaa valvontaansa, kun unionin yleinen tuomioistuin on luonnehtinut tosiseikastoa oikeudellisesti ja todennut sen oikeudelliset seuraukset. Näin ollen kysymys siitä, kun otetaan huomioon tällaiset tosiseikat ja todisteet, tuoko se, että unionin tuomioistuimet kumoavat riidanalaisen päätöksen, valittajille etua kansallisissa tuomioistuimissa nostetun kanteen yhteydessä, minkä seurauksena niille syntyy oikeussuojan tarve unionin tuomioistuimissa, on oikeudellinen kysymys, joka kuuluu unionin tuomioistuimen valvontaan, jota se harjoittaa valituksen yhteydessä (ks. analogisesti tuomio 17.9.2015, Mory ym. v. komissio, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 68 kohta).