Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1. Nyt käsiteltävä asia koskee asetuksen (EY) N:o 1896/2006(2) 6 artiklan 1 kohdan, jonka mukaan tuomioistuimen toimivalta tätä asetusta sovellettaessa määritetään asiaa koskevien yhteisön oikeussäännösten, erityisesti asetuksen (EY) N:o 44/2001(3) mukaisesti, tulkintaa.

2. Käsiteltävässä asiassa on erityisesti kyse siitä, merkitseekö vastineen antaminen eurooppalaiseen maksamismääräykseen vastaamista asetuksen N:o 44/2001 24 artiklassa tarkoitetulla tavalla ja näin ollen sen tuomioistuimen toimivallan hyväksymistä, jossa on vireillä tavanomainen siviiliprosessi, joka seuraa asetuksessa N:o 1896/2006 säädettyä menettelyä.

3. Tässä ratkaisuehdotuksessa selvitetään syyt siihen, miksi katson, että asetuksen N:o 1896/2006 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että vastineen antaminen eurooppalaista maksamismääräystä koskevaan hakemukseen ei merkitse asetuksen N:o 44/2001 24 artiklassa tarkoitettua vastaamista tavanomaisessa siviiliprosessissa, joka seuraa eurooppalaista maksamismääräysmenettelyä.

4. Selitän myös, miksi katson, että sillä, että eurooppalaisesta maksamismääräyksestä vastineen antanut henkilö on esittänyt pääasiaa koskevia väitteitä vastineessaan, ei ole mitään merkitystä tässä yhteydessä.

I Oikeudelliset säännökset

A Unionin oikeus

1. Asetus N:o 1896/2006

5. Asetuksella N:o 1896/2006 otetaan käyttöön eurooppalainen maksamismääräysmenettely. Kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että asetuksen tarkoituksena on ”yksinkertaistaa ja nopeuttaa oikeudenkäyntiä ja pienentää oikeudenkäyntikuluja riitauttamattomia rahamääräisiä vaatimuksia koskevissa valtion rajat ylittävissä asioissa ottamalla käyttöön eurooppalainen maksamismääräysmenettely”.

6. Kyseisen asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Tuomioistuimen toimivalta tätä asetusta sovellettaessa määritetään asiaa koskevien yhteisön oikeussäännösten, erityisesti asetuksen (EY) N:o 44/2001 mukaisesti.”

7. Asetuksen N:o 1896/2006 16 artiklan sanamuoto on seuraava:

”1. Vastaaja voi antaa määräyksen antaneelle tuomioistuimelle vastineen eurooppalaiseen maksamismääräykseen käyttämällä liitteessä VI olevaa vakiolomaketta F, joka toimitetaan hänelle eurooppalaisen maksamismääräyksen mukana.

2. Vastine on lähetettävä 30 päivän kuluessa siitä päivästä, jona määräys annettiin tiedoksi vastaajalle.

3. Vastaajan on ilmoitettava vastineessa, että hän vastustaa vaatimusta, mutta hänen ei tarvitse ilmoittaa vastustamisen syytä.

– –”

8. Asetuksen 17 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Jos vastine on annettu 16 artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa, menettely jatkuu määräyksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisissa tuomioistuimissa tavanomaista riita-asiain käsittelyä koskevien sääntöjen mukaisesti, jollei kantaja ole nimenomaisesti pyytänyt, että menettely tässä tapauksessa päätetään.

Jos kantaja on perinyt vaatimustaan eurooppalaista maksamismääräystä koskevaa menettelyä käyttäen, kansallisen lainsäädännön säännökset eivät saa vaikuttaa hänen asemaansa myöhemmissä tavanomaisissa riita-asiain menettelyissä.

2. Asian siirtäminen 1 kohdassa tarkoitettuun tavanomaiseen riita-asiain käsittelyyn tapahtuu määräyksen antavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.

3. Kantajalle on ilmoitettava, onko vastaaja antanut vastineen sekä siirretäänkö asia tavanomaiseen riita-asiain käsittelyyn.”

2. Asetus N:o 44/2001

9. Asetus N:o 44/2001 koskee tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeuden alalla. Kyseisen asetuksen 5 artiklan 1 alakohdassa säädetään seuraavaa:

”Jos henkilön kotipaikka on jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne toisessa jäsenvaltiossa

1) a) sopimusta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä kanteen perusteena oleva velvoite on täytetty tai täytettävä,

b) jollei toisin ole sovittu, tätä säännöstä sovellettaessa kanteen perusteena olevan velvoitteen täytäntöönpanopaikka on

– – –

– palvelujen osalta se paikkakunta jäsenvaltiossa, missä palvelut sopimuksen mukaan suoritettiin tai oli suoritettava,

– –”

10. Kyseisen asetuksen 24 artiklan sanamuoto on seuraava:

”Sen toimivallan lisäksi, joka jäsenvaltion tuomioistuimella on tämän asetuksen muiden säännösten nojalla, tuomioistuin on toimivaltainen, jos vastaaja vastaa kyseisessä tuomioistuimessa. Tätä säännöstä ei kuitenkaan sovelleta, jos vastaaja on vastannut kiistääkseen toimivallan tai jos toinen tuomioistuin on 22 artiklan mukaan yksinomaisesti toimivaltainen.”

B Itävallan oikeus

11. Itävallan siviiliprosessilain (Zivilprozessordnung) 252 §:ssä, joka koskee eurooppalaista maksamismääräysmenettelyä, säädetään, että jollei asetuksessa N:o 1896/2006 ole toisin säädetty, on sovellettava oikeudenkäynnin kohteen mukaan määräytyviä menettelysäännöksiä. Kyseisessä pykälässä täsmennetään, että eurooppalaista maksamismääräysmenettelyä koskeva asia kuuluu Bezirksgericht für Handelssachen Wienin (Itävalta) yksinomaiseen toimivaltaan. Kyseisessä pykälässä säädetään niin ikään, että määräajassa annetun vastineen antamisen jälkeen tuomioistuimen on toimitettava kyseinen vastine tiedoksi hakijalle ja pyydettävä, että hakija yksilöi 30 päivän määräajassa tavanomaisen menettelyn osalta toimivaltaisen tuomioistuimen. Vastapuolen on esitettävä tuomioistuimen toimivallan puuttumista koskeva väite ennen pääasiaan vastaamista.

II Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset

12. Goldbet Sportwetten GmbH (jäljempänä valittaja) on yritys, jonka kotipaikka on Itävallassa ja joka järjestää urheiluvedonlyöntiä. Massimo Sperindeon (jäljempänä vastapuoli) kotipaikka on Italiassa. Vastapuoli oli ottanut palvelusopimuksella hoitaakseen valittajan vedonlyöntiliiketoiminnan perustamisen ja harjoittamisen Italiassa. Vastapuolen tehtäviin kuuluivat muun muassa vedonlyöntipanosten kerääminen paikallisilta toimipisteiltä ja rahan, josta on vähennetty maksetut vedonlyöntivoitot, toimittaminen edelleen valittajalle.

13. Valittaja, joka oli katsonut, että vastapuoli ei ollut täyttänyt sopimukseen perustuvia velvollisuuksiaan, vaati 29.12.2009 Bezirksgericht für Handelssachen Wieniltä, joka on eurooppalaisissa maksamismääräysmenettelyissä toimivaltainen tuomioistuin, eurooppalaista maksamismääräystä 16 406 euron vahingonkorvauksen sekä korkojen ja oikeudenkäyntikulujen maksamiseksi, ja sai kyseisen määräyksen 17.2.2010.

14. Vastapuoli esitti 19.4.2010 asianajajansa välityksellä kyseistä eurooppalaista maksamismääräystä koskevan vastineensa määräajassa. Vastapuoli perusteli vastinettaan sillä, että valittajan vaatimus oli perusteeton ja aiheeton.

15. Bezirksgericht für Handelssachen Wien siirsi asian 2.7.2010 Landesgericht Innsbruckiin (Itävalta), koska se katsoi, että viimeksi mainittu tuomioistuin on toimivaltainen asetuksen N:o 1896/2006 17 artiklan 1 kohdan nojalla.

16. Vastapuoli vetosi ensimmäistä kertaa Landesgericht Innsbruckissa siihen, että tällä tuomioistuimella ei ole toimivaltaa sillä perusteella, että vastapuolen kotipaikka on Italiassa. Vastapuoli vaati näin ollen, että kyseinen tuomioistuin toteaa, että siltä puuttuu alueellinen toimivalta, ja jättää kanteen tutkimatta. Valittaja sen sijaan katsoi, että Landesgericht Innsbruck oli asiassa toimivaltainen tuomioistuin asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 1 alakohdan a alakohdassa tarkoitettuna sen paikkakunnan tuomioistuimena, jossa rahamäärää koskeva maksuvelvoite oli täytettävä. Valittajan mukaan kyseinen tuomioistuin oli joka tapauksessa toimivaltainen kyseisen asetuksen 24 artiklan nojalla sillä perusteella, että vastapuoli vastasi asiassa, koska vastapuoli oli jo eurooppalaiseen maksamismääräykseen antamassaan vastineessa esittänyt pääasiaa koskevia väitteitä muttei ollut vedonnut siinä siihen, että tuomioistuin ei ole toimivaltainen.

17. Landesgericht Innsbruck (Itävalta) hyväksyi määräyksessään vastapuolen vaatimuksen ja totesi, ettei se ollut toimivaltainen, sekä jätti kanteen tutkimatta. Valittaja valitti kyseisestä määräyksestä Oberlandesgericht Innsbruckiin (Itävalta). Kyseinen tuomioistuin hylkäsi valituksen sillä perusteella, että itävaltalaiset tuomioistuimet eivät olleet lähtökohtaisesti toimivaltaisia, koska valittaja vetosi palvelujen suorittamista koskevaan sopimukseen perustuviin velvoitteisiin ja koska asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 1 alakohdan b alakohdassa tarkoitettu sovittu velvoitteiden täytäntöönpanopaikka oli Italiassa. Valitustuomioistuin lisäsi, että asetuksen N:o 1896/2006 24 artiklan mukainen asiassa vastaaminen ei myöskään poistanut sitä, että tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia oli saatettu, ei ole toimivaltainen.

18. Valittaja teki Oberlandesgericht Innsbruckin kyseisestä ratkaisusta Oberster Gerichtshofiin (Itävalta) Revision-valituksen, jossa se vaatii alempien asteiden tuomioistuinten ratkaisujen kumoamista ja asian käsittelyn jatkamista Landesgericht Innsbruckissa.

19. Koska Oberster Gerichtshof oli epävarma unionin oikeuden tulkinnasta tässä tilanteessa, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”1) Onko – – asetuksen – – N:o 1896/2006 – – 6 artiklaa tulkittava siten, että eurooppalaisessa maksamismääräysmenettelyssä on myös sovellettava – – asetuksen – – N:o 44/2001 – – 24 artiklaa, jonka mukaan tuomioistuin on toimivaltainen, jos vastaaja vastaa asiassa?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi,

onko asetuksen N:o 1896/2006 17 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 44/2001 24 artiklan kanssa, tulkittava siten, että jo vastineen antaminen eurooppalaiseen maksamismääräykseen merkitsee vastaamista asiassa, kun kyseisessä vastineessa ei kiistetä määräyksen antaneen tuomioistuimen toimivaltaa?

3) Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi,

onko asetuksen N:o 1896/2006 17 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 44/2001 24 artiklan kanssa, tulkittava siten, että tuomioistuin on toimivaltainen vastineen antamisen perusteella asiassa vastaamisen takia, jos kyseisessä vastineessa on jo esitetty pääasiaa koskevia väitteitä muttei ole kiistetty tuomioistuimen toimivaltaa?”

III Arvioni

20. Kansallinen tuomioistuin haluaa selvittää ennakkoratkaisukysymyksillään pääasiallisesti, onko asetuksen N:o 1896/2006 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että vastineen antaminen eurooppalaiseen maksamismääräykseen merkitsee vastaamista asetuksen N:o 44/2001 24 artiklassa tarkoitetulla tavalla tavanomaisessa siviiliprosessissa, joka seuraa eurooppalaista maksamismääräysmenettelyä, ja onko sillä, onko henkilö, joka on antanut vastineen kyseisestä maksamismääräyshakemuksesta, esittänyt vastineessaan pääasiaa koskevia väitteitä vai ei, jotain merkitystä tältä osin.

21. On muistettava, että asetuksen N:o 1896/2006 6 artiklan 1 kohdan mukaan tuomioistuimen toimivalta kyseistä asetusta sovellettaessa määritetään asiaa koskevien yhteisön oikeussäännösten, erityisesti asetuksen N:o 44/2001 mukaisesti. Viimeksi mainitun asetuksen 24 artiklassa säädetään implisiittisestä toimivaltapoikkeuksesta asiaa käsittelevän tuomioistuimen hyväksi tilanteessa, jossa vastaaja vastaa asiassa kyseisessä tuomioistuimessa kiistämättä sen toimivaltaa.

22. Itävallan ja Saksan hallitusten sekä Euroopan komission tavoin katson, että eurooppalaista maksamismääräystä koskevan vastineen esittäminen ei merkitse vastaamista kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla. Sillä, että vastineen antanut henkilö on perustellut vastineensa, ei ole mielestäni mitään merkitystä tältä osin.

23. Ensimmäinen vastauksen osa ilmenee asetuksen N:o 1896/2006 perusteluista.

24. Niissä täsmennetään hyvin selvästi, että kyseisellä asetuksella käyttöön otettava eurooppalainen maksamismääräysmenettely on menettely, jossa on kyse yhtenäisestä ja nopeasta riidattomien saatavien perintää koskevasta Euroopan unionin laajuisesta menettelystä.(4)

25. Asetus N:o 1896/2006 vastaa tältä osin Euroopan unionin neuvoston vuonna 2000 hyväksymään yhteiseen toimenpideohjelmaan, jossa mainitaan mahdollisuus ottaa käyttöön Euroopan yhteisössä ” yhtenäinen tai yhdenmukaistettu menettely tuomioistuimen päätöksen saamiseksi ”(5) ja joka vahvistettiin Euroopan neuvoston 5.11.2004 hyväksymässä Haagin ohjelmassa.(6)

26. Tästä erityisyydestä muistutettiin myös asiassa Szyrocka 13.12.2012 annetun unionin tuomioistuimen tuomion(7) 30 kohdassa, jossa todetaan seuraavaa: ”Lopuksi on huomautettava, kuten asetuksen N:o 1896/2006 1 artiklan 1 kohdan a alakohdasta ilmenee, että asetuksen tarkoituksena on muun muassa yksinkertaistaa ja nopeuttaa oikeudenkäyntiä ja pienentää oikeudenkäyntikuluja riitauttamattomia rahamääräisiä vaatimuksia koskevissa valtion rajat ylittävissä asioissa. Kuten mainitun asetuksen johdanto-osan 8, 10 ja 29 perustelukappaleessa todetaan, vaikka asetuksella ei korvata eikä yhdenmukaisteta nykyisiä kansallisia riitauttamattomien vaateiden perintämenettelyjä, sillä otetaan kuitenkin kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi käyttöön tällaisten vaateiden yhtenäinen perimiskeino takaamalla velkojille ja velallisille tasavertaiset toimintamahdollisuudet kaikkialla unionissa.”

27. Ilmaistu tavoite viittaa ilman mitään epäilyksiä oikeudelliseen välineeseen, jonka tavoitteena on välttää kaikki pääasiaa koskevat riitautukset ja viive, jotka yleisesti voivat seurata perinteisistä tuomioistuinmenettelyistä. Lisäksi tämä menettely voisi jäsenvaltioiden niin halutessa tarkoittaa myös menettelyä hallinnollisessa viranomaisessa.

28. On nimittäin niin, että tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi kyseisen asetuksen 5 artiklan 3 kohdassa määritellään itsenäisesti tuomioistuimen käsite siten, että tuomioistuimella tarkoitetaan ”jäsenvaltion kaikkia viranomaisia, joilla on toimivalta eurooppalaisten maksamismääräysten tai muiden niihin liittyvien kysymysten osalta”.(8) Näin suljetaan selvästi pois se, että menettely on varattava tuomioistuimille, olivatpa ne yleisiä tuomioistuimia tai hallintotuomioistuimia niiden jäsenvaltioiden osalta, joissa jälkimmäisiä on.

29. Näin ymmärrettynä kyseisellä asetuksella käyttöön otetulla järjestelmällä on seuraavat piirteet.

30. Se ei ensinnäkään ole kontradiktorinen. Eurooppalaisen maksamismääräyksen antaminen tai vaatimuksen hylkääminen tapahtuu toimivaltaisessa kansallisessa viranomaisessa ilman suullista käsittelyä,(9) mutta kyseinen viranomainen voi kuitenkin pyytää selvennyksiä tai perusteluja hakijalta, mikä on ymmärrettävissä ainoastaan epäilyllä siitä, että varmistetaan vaaditun saatavan vastaavan ainakin lähtökohtaisesti määritelmää ”riitauttamattomasta saatavasta”. Velallista ei kuulla tässä vaiheessa mitenkään eikä tämä voi vedota mihinkään väitteeseen.

31. Velallinen tulee osalliseksi menettelyä vasta eurooppalaista maksamismääräystä toimeen pantaessa sen jälkeen, kun se on jo annettu. Velallinen saa tosiasiassa tiedon eurooppalaisesta maksamismääräyksestä vasta, kun se annetaan velalliselle tiedoksi, minkä jälkeen velallisella on 30 päivää aikaa antaa vastineensa tästä määräyksestä.(10) Vastine tehdään vakiolomakkeella, joka on tullut liittää tiedoksi annettuun maksamismääräykseen, tai ilman tiettyä muotoa.(11) Tämä vastine sellaisenaan tekee eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn vaikutuksettomaksi.(12) Kyseisen asetuksen 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu viranomainen ei enää pidä sitä pätevänä. Asian käsittely voi tällöin jatkua ainoastaan tavanomaisessa siviiliprosessissa, joka on ainoa tämän jälkeen noudatettava menettely.(13)

32. Nämä menettelyperiaatteet yksinään ovat riittäviä sen perusteluksi, että yleisessä siviilituomioistuimessa aloitetaan täysin uusi menettely, jossa kaikki on aloitettava uudelleen alusta saakka, myös tilanteessa, jossa eurooppalaisessa maksamismääräysasiassa toimivaltainen viranomainen on myös pääasian käsittelyyn toimivaltainen tuomioistuin.

33. Korostan lisäksi, että tilanne ei ole tämä nyt käsiteltävässä asiassa, koska asetuksen N:o 1896/2006 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen on Bezirksgericht für Handelssachen Wien ja sen määrittämä pääasiassa toimivaltainen tuomioistuin on Landesgericht Innsbruck.

34. On joka tapauksessa vastattava kysymykseen siitä, onko sen, että eurooppalaiseen maksamismääräykseen on esitetty vastine siten, että ei ole käytetty vakiolomaketta vaan yksityiskohtaista asiakirjaa, seurauksena tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi pääasia on saatettu, toimivallan laajentuminen, jolloin kyseinen vastine merkitsisi asetuksen N:o 44/2001 24 artiklassa tarkoitettua vastaamista.

35. On mahdollista esittää tiettyjä argumentteja sitä teoriaa vastaan, että tähän kysymykseen olisi vastattava myöntävästi.

36. Jos tähän kysymykseen vastattaisiin myöntävästi, tunnustettaisiin, että eurooppalainen maksamismääräysmenettely ja kansallinen tavanomainen siviiliprosessi muodostavat tosiasiassa yhden ja saman menettelyn ja että ainoa menettely on todellisuudessa alkanut viranomaisessa, joka on toimivaltainen käsittelemään eurooppalaisen maksamismääräyksen. Asia voi olla näin ainoastaan, jos asetuksen N:o 1896/2006 17 artiklan 1 kohdan ilmaisun ”menettely jatkuu – –” tulkitaan tarkoittavan sitä, että eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn vastustamisen jälkeinen menettely on sama menettely kuin se, joka alkoi viranomaisessa, jonka käsiteltäväksi asia saatettiin ensin, koska tässä vaiheessa toteutuneet menettelylliset seikat sitovat myöhemmin tuomioistuinta, jonka käsiteltävänä on pääasia.

37. On kuitenkin todettava, että vastaajalla, tässä tapauksessa velallisella, ei olisi mitään mahdollisuuksia väittää, että tuomioistuimella ei ole toimivaltaa, sillä vastaaja on täysin poissa oleva menettelyn alkuvaiheessa, kuten olemme todenneet edellä 30 ja 31 kohdassa.

38. Tämä epäkohta voitaisiin korjata katsomalla, että velallisen kannalta menettely alkaa, kun eurooppalainen maksamismääräys annetaan hänelle tiedoksi. Tällöin kyse olisi kuitenkin erilaisesta kohtelusta, minkä vuoksi ei mielestäni voida mitenkään hyväksyä edellä mainittua tulkintaa.

39. Vakiolomaketta käyttämällä tehty vastine jättäisi auki kysymyksen toimivallan kiistämisestä; tästä ainoastaan pääasian käsittelystä toimivaltainen tuomioistuin päättäisi. Sen sijaan kirjallisesti vapaasti muotoiltu vastine, johon sisältyisi joitakin väitteitä tai jopa täydellinen perustelu, merkitsisi vastaamista ja näin ollen toimivallan implisiittistä hyväksymistä, vaikka asetuksessa, jossa hyväksytään tällainen vapaa ilmaisumuoto, asetetaan tältä osin ainoastaan yksi sen pätevyyteen liittyvä edellytys: kyse on oltava selvästi ilmaistusta vastineesta.

40. Velallisella ei muuten olisi oikeussuojakeinoa tilanteessa, jossa on arvioitu väärin eurooppalaisesta maksamismääräyksestä päättävän viranomaisen toimivalta, mistä kansallisen tuomioistuimen mukaan on ollut kyse nyt käsiteltävässä asiassa. Velallinen voisi tällaisessa tilanteessa turvautua tarvittaessa ainoastaan siihen, että kansallinen tuomioistuin voi todeta tavanomaisessa siviiliprosessissa viran puolesta, ettei sillä ole toimivaltaa.

41. Kuinka voidaan perusteella, että eurooppalaisella maksamismääräysmenettelyllä, jossa ei ole mitään muutoksenhakumahdollisuutta, voi olla tällainen seuraus? Valittaja on väittänyt tältä osin suullisessa käsittelyssä, että riippumatta pääasian käsittelyä koskevan toimivallan implisiittisestä hyväksymisestä, joka seuraa pelkästä eurooppalaisesta maksamismääräyshakemuksesta esitetystä vastineesta, on edelleen mahdollista vedota yleisen siviilituomioistuimen toimivallan puuttumiseen kyseisessä tuomioistuimessa. Jos hyväksytään tällainen mahdollisuus, en ymmärrä, miksi vastinetta on tällöin pidettävä vastaamisena vastaamiseen liittyvine seurauksineen.

42. Mistä argumentaation tarkkuustasosta alkaen on katsottava, että tätä muotoa käyttämällä tehty vastine merkitsee vastaamista? Eikö tämä johda epätäsmällisyyteen, joka aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta, joka puolestaan on ristiriidassa eurooppalaisen lainsäätäjän tarkoituksen kanssa, jona on nimenomaisesti eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn yksinkertaistaminen?

43. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että unionin lainsäädäntö on selvää ja että sen soveltaminen on yksityisten ennakoitavissa. Tässä periaatteessa edellytetään siksi, että unionin oikeuden toimet – eli nyt käsiteltävässä asiassa asetusten N:o 1896/2006 ja N:o 44/2001 merkitykselliset säännökset –, joilla on oikeusvaikutuksia suhteessa yksityisiin, ovat selkeitä ja täsmällisiä, jotta yksityiset voivat tietää varmasti, mistä hetkestä alkaen kyseisillä säädöksillä on oikeusvaikutuksia.

44. Jos hyväksytään, että vastine eurooppalaista maksamismääräystä koskevaan hakemukseen voi merkitä vastaamista asetuksen N:o 44/2001 24 artiklassa tarkoitetulla tavalla sen mukaan, sisältääkö se pääasiaa koskevat perustelut vai ei, tämä johtaa nimenomaisesti oikeudelliseen epävarmuuteen, sillä olisi arvioitava joka kerta, ovatko perustelut kattavat vai eivät ja tarkoittaako niiden kattavuus eksplisiittisesti tai implisiittisesti kannanottoa siviiliprosessista vastaavan tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asiaa ei kyseisessä vaiheessa ole vielä edes saatettu, toimivaltaan.

45. Tämän seurauksena juuri siltä osin kuin asetuksella N:o 1896/2006 pyrittiin yksinkertaistamaan eurooppalaista maksamismääräysmenettelyä se tehtäisiin monimutkaiseksi.

46. Kuinka voidaan hyväksyä, että eurooppalainen maksamismääräysmenettely ja tavanomainen siviiliprosessi ovat yksi yhtenäinen menettely, jos esimerkiksi eurooppalaisessa maksamismääräysmenettelyssä toimivaltainen elin on hallintotuomioistuin ja pääasiassa toimivaltainen taho on yleinen tuomioistuin? Tai kuinka on, jos kyseinen elin ei edes ole tuomioistuin? Kuinka tällöin voidaan perustella, että tällaisen tahon käsittelyn aikana tapahtuneella seikalla voi olla tällaisia seurauksia? Haluan yksinkertaisesti muistuttaa, mikä merkitys toimivaltasäännöillä on prosessissa yleisissä tuomioistuimissa.

47. Lopuksi on todettava, että asia voidaan ratkaista asetuksen N:o 1896/2006 16 artiklan ja kyseisen asetuksen johdanto-osan 23 perustelukappaleen perusteella. Kyseisen asetuksen 16 artiklan 1 kohdassa ei nimittäin todellisuudessa aseteta mitään tiettyä muotovaatimusta vastineelle. Kyseisessä säännöksessä todetaan, että ”vastaaja voi antaa – – vastineen – – käyttämällä – – vakiolomaketta”. Kyseisen säännöksen 3 kohdassa täsmennetään, että velallisen ei tarvitse ilmoittaa vastustamisen syytä.

48. Velalliselta ei näin ollen ole kiellettyä ilmaista vastustamisensa syitä, mutta tämä ei saa missään tapauksessa aiheuttaa velalliselle sellaisia epäsuotuisia erityisiä oikeudellisia seurauksia, joista ei ole nimenomaisesti säädetty kyseisessä asetuksessa, jo pelkästään sillä perusteella, että tässä vaiheessa tarvitsee ainoastaan tietää, onko saatava riitauttamaton vai ei. Perusteet ovat täysin turhia. Ainoastaan sillä, onko saatava riitautettu vai ei, on tältä osin merkitystä.

49. Asetuksen N:o 1896/2006 johdanto-osan 23 perustelukappaleessa vahvistetaan tämä, sillä siinä täsmennetään seuraavaa: ”Vastaaja voi antaa vastineensa tässä asetuksessa säädettyä vakiolomaketta käyttäen. Tuomioistuinten olisi kuitenkin otettava huomioon missä tahansa muussa kirjallisessa muodossa esitetty vastine, mikäli se on ilmaistu selkeästi.” Vastine, johon sisältyy väitteitä, on kirjallisessa muodossa esitetty ja selkeästi ilmaistu vastine. Se on näin ollen pätevä ja sillä on ainoastaan samat seuraukset kuin vakiolomakkeella esitetyllä vastineella, toisin sanottuna se, että eurooppalainen maksumääräys ei johda mihinkään. Muiden seurauksien lisääminen tähän merkitsisi menemistä lainsäätäjän tahtoa pidemmälle.

50. Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että asetuksen N:o 1896/2006 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että vastineen antaminen eurooppalaiseen maksamismääräyshakemukseen ei merkitse vastaamista asetuksen N:o 44/2001 24 artiklassa tarkoitetulla tavalla tavanomaisessa siviiliprosessissa, joka seuraa eurooppalaista maksamismääräysmenettelyä. Sillä seikalla, että eurooppalaisesta maksamismääräyshakemuksesta vastineen antanut henkilö on esittänyt pääasiaa koskevia väitteitä kyseisessä vastineessa, ei ole mitään merkitystä tässä yhteydessä.

IV Ratkaisuehdotus

51. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberster Gerichtshofin (Itävalta) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:

Eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn käyttöönotosta 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1896/2006, sellaisena kuin se on muutettuna 4.10.2012 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 936/2012, 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että vastineen antaminen eurooppalaiseen maksamismääräyshakemukseen ei merkitse vastaamista tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 24 artiklassa tarkoitetulla tavalla tavanomaisessa siviiliprosessissa, joka seuraa eurooppalaista maksumääräysmenettelyä. Sillä seikalla, että eurooppalaisesta maksamismääräyshakemuksesta vastineen antanut henkilö on esittänyt pääasiaa koskevia väitteitä kyseisessä vastineessa, ei ole mitään merkitystä tässä yhteydessä.

(1) .

(2) – Eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn käyttöönotosta 12.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1896/2006 (EUVL L 399, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 4.10.2012 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 936/2012 (EUVL L 283, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1896/2006).

(3) – Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2000 (EUVL 2001, L 12, s. 1) oikaisuineen (EUVL 2001, L 307, s. 28).

(4) – Ks. erityisesti kyseisen asetuksen johdanto-osan 4, 9 ja 29 perustelukappale.

(5) – Kursi vointi tässä.

(6) – Ks. asetuksen johdanto-osan neljäs perustelukappale.

(7) – Asia C-251/11.

(8) – Ks. myös kyseisen asetuksen johdanto-osan 16 perustelukappale, jonka mukaan juuri tuomioistuimen ei välttämättä ole suoritettava eurooppalaista maksamismääräystä koskevan hakemuksen tutkimista.

(9) – Asetuksen N:o 1896/2006 5 artiklan 3 kohdan, 7 artiklan 3 kohdan ja 8–12 artiklan mukaan hakija nimittäin tekee aloitteen eurooppalaista maksamismääräystä koskevasta hakemuksesta ja toimittaa hakemuksen toimivaltaiselle kansalliselle viranomaiselle. Kyseinen viranomainen tutkii hakemuksen ja hylkää sen tai antaa maksumääräyksen ainoastaan hakijan toimittamien tietojen perusteella.

(10) – Ks. kyseisen asetuksen 16 artiklan 2 kohta.

(11) – Ks. kyseisen asetuksen 7 artikla sekä asetuksen johdanto-osan 23 perustelukappale.

(12) – Ks. asetuksen N:o 1896/2006 johdanto-osan 24 perustelukappale.

(13) – Ks. kyseisen asetuksen 17 artiklan 1 ja 2 kohta sekä asetuksen johdanto-osan 24 perustelukappale.