ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tulliliitto – Ulkoinen passitusmenettely

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 204 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 648/2005, 204 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta pääasian kaltaisessa tilanteessa, jossa valtuutettu lähettäjä on käynnistänyt erehdyksessä kaksi ulkoista passitusmenettelyä yhdestä ja samasta tavarasta, koska ylimääräinen menettely ei voi olla omiaan johtamaan tullivelan syntymiseen tämän säännöksen perusteella, sillä menettely liittyy tavaraan, jota ei ole olemassa.

Virhe, joka koostuu kahden ulkoisen passitusmenettelyn aloittamisesta yhdestä ja samasta tavarasta, ei ole luonteensa takia omiaan vaarantamaan niitä tavoitteita, joihin 204 artiklalla pyritään ja joiden perusteella tullivelan syntyminen on oikeutettua. Ensinnäkin tavoitteesta ehkäistä sitä vaaraa, että muita kuin yhteisötavaroita saatetaan unionissa taloudelliseen vaihdantaan, on todettava, että silloin, kun ulkoisen passituksen tullimenettely käynnistetään sellaisesta tavarasta, jota ei ole olemassa, ei ole vaaraa tällaisten tavaroiden saattamisesta taloudelliseen vaihdantaan tullaamatta siten, että se voisi johtaa vilpilliseen kilpailuun tai aikaansaada verotulojen menettämisvaaran. Toiseksi kyseisten tullisäännösten huolellisen soveltamisen tavoitetta ei voida saavuttaa silloin, kun ulkoisen passitusmenettelyn kohteena ei ole olemassa oleva tavara. Näin on siksi, että tällaista menettelyä ei ole mahdollista panna täytäntöön oikealla tavalla, jos sitä sovelletaan sellaiseen tavaraan, jota ei ole olemassa. Sitä suuremmalla syyllä näin on siitä syystä, että velvollisuus esittää tavarat määrätullitoimipaikassa silloin, kun erehdyksessä käynnistetyn passitusmenettelyn kohteena olevia tavaroita ei ole olemassa, tarkoittaisi ultra posse nemo obligatur -periaatteen (älköön ketään velvoitettako enempään kuin hän pystyy) vastaisesti sellaisen velvollisuuden asettamista passituksesta vastaavalle, jota hän ei pysty täyttämään.

(ks. 32–34, 37 ja 38 kohta sekä tuomiolauselma)
76

Tässä tilanteessa esitettyihin kysymyksiin on vastattava niin, että EY 43 artiklaa, luettuna yhdessä EY 48 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että se ei lähtökohtaisesti ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan maassa asuvaa yhtiötä verotetaan poikkeuksellisesta tai vastikkeettomasta etuudesta, kun tällainen etuus on myönnetty toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle yhtiölle, jonka kanssa ensin mainittu yhtiö on suoraan tai epäsuorasti keskinäisessä riippuvuussuhteessa, vaikka maassa asuvaa yhtiötä ei voitaisi verottaa tällaisesta etuudesta, jos se olisi myönnetty toiselle maassa asuvalle yhtiölle, jonka kanssa ensin mainittu yhtiö on tällaisessa riippuvuussuhteessa. Kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin varmistuttava siitä, ettei pääasiassa kyseessä olevalla säännöstöllä ylitetä sitä, mikä on tarpeen tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi, kun niitä arvioidaan yhdessä.
66

Kyseisten kahden menettelyn välinen objektiivinen ero on näet siinä, että tarkastelumenettelyssä olevan tuonnin osalta on jo otettu käyttöön lopullisia polkumyyntitoimenpiteitä, joiden tapauksessa on lähtökohtaisesti esitetty riittävästi todisteita polkumyynnin ja vahingon toistumisen tai jatkumisen todennäköisyydestä kyseisten toimenpiteiden päättyessä. Kun sen sijaan tuontiin kohdistuu alkuperäinen tutkimus, sen tarkoitus on nimenomaan minkä tahansa väitetyn polkumyynnin olemassaolon, määrän ja vaikutuksen määrittäminen, joskin tällaisen tutkimuksen aloittaminen edellyttää, että on olemassa riittävästi todisteita, joilla tällaisen menettelyn aloittaminen voidaan perustella (ks. em. asia Europe Chemi-Con (Deutschland) v. neuvosto, tuomion 50 kohta).
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 17.12.2009 – komissio vastaan Kreikka

(asia C‑248/08)

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Asetus (EY) N:o 1774/2002 – 4 artiklan 2 kohdan a ja c alakohta, 5 artiklan 2 kohdan c alakohta, 6 artiklan 2 kohdan b alakohta, 10–15 artikla sekä 17, 18 ja 26 artikla – Eläimistä saatavat sivutuotteet – Jätteet – Hautaaminen ilman edeltävää käsittelyä – Virallisten tarkastusten puuttuminen – Laitteet eläimistä saatavien sivutuotteiden hallinnan turvallisuuden takaamiseksi – Tila – Hyväksynnän puuttuminen – Erikseen määritellyn riskiaineksen polttaminen – Asianmukaisten prosessien puuttuminen

1. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisön oikeuden vastaista hallintokäytäntöä koskeva kanne – Hyväksyttävyys – Edellytykset (EY 10, EY 211 ja EY 226 artikla) (ks. 21, 22, 26–28 ja 58 kohta)

2. Kansanterveyden suojelu – Muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöt – Jäsenvaltioiden velvollisuus varustautua asianmukaisella infrastruktuurilla ja toteuttaa kaikki näiden sääntöjen noudattamisen edellyttämät toimenpiteet – Velvollisuus saavuttaa tietty tulos (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1774/2002 4 artiklan 2 kohdan a ja c alakohta, 5 artiklan 2 kohdan c alakohta, 6 artiklan 2 kohdan b alakohta, 10–15 artikla, 17, 18 ja 26 artikla) (ks. 34–37, 48, 49, 56–59, 66 ja 68 kohta)

Aihe

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöistä 3.10.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1774/2002 (EYVL L 273, s. 1) 4 artiklan 2 kohdan, 5 artiklan 2 kohdan, 10–15 artiklan sekä 17, 18 ja 26 artiklan rikkominen – Eläimistä saatavien sivutuotteiden hautaaminen ilman edeltävää käsittelyä – Virallisten tarkastusten puuttuminen

Ratkaisu

1) Helleenien tasavalta ei ole noudattanut muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöistä 3.10.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1774/2002 4 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdan, 5 artiklan 2 kohdan c alakohdan, 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan, 10–15 artiklan sekä 17, 18 ja 26 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asianmukaisesti soveltanut eikä pannut täytäntöön kyseistä asetusta siltä osin kuin kysymys on hautaamisesta kaatopaikalle ilman edeltävää käsittelyä, virallisten tarkastusten puuttumisesta, eläimistä saatavien sivutuotteiden hallintaan tarkoitettujen laitteiden hyväksymisestä ja erikseen määritellyn riskiaineksen polttamisesta.

2) Helleenien tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
63

Toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on siis vastattava, että direktiivillä 76/308 käyttöön otetun keskinäisen avunannon yhteydessä perinnän mahdollistavan täytäntöönpanoasiakirjan vastaanottajan on saatava kyseinen asiakirja tiedoksi jollakin sen viranomaisen, jolle pyyntö on osoitettu, kotipaikkajäsenvaltion virallisella kielellä, jotta hän voi vedota oikeuksiinsa. Jotta kyseisen oikeuden kunnioittaminen voidaan taata, kansallisen tuomioistuimen on sovellettava kansallista lainsäädäntöään ja varmistaa samalla yhteisön oikeuden täysi tehokkuus.
1)

Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta ei ole noudattanut tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole edellyttänyt, että hakemuksiin, jotka koskevat uusien lupaehtojen määrittämistä kaivostoiminnan harjoittamiselle (Review of Mineral Planning) ja jotka on tehty Walesissa ennen 15.11.2000, sovelletaan tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 2 kohdan vaatimuksia.
2

Pyyntö on esitetty asiassa, jossa valittajana on Alankomaihin sijoittautunut yhtiö Yaesu Europe BN (jäljempänä Yaesu Europe) ja valituksen vastapuolena Bundeszentralamt für Steuern (liittovaltion keskusverovirasto, jäljempänä Bundeszentralamt) ja jossa on kyse siitä, että jälkimmäinen on hylännyt hakemuksen, jolla kyseinen yhtiö vaati Saksassa maksamansa arvonlisäveron palauttamista.
21

Portugalin tasavalta katsoo, että näyttää kiistämättömältä, että ajoneuvojen katsastustoiminta koskee liikenneturvallisuuteen liittyvää yleistä etua. Se vetoaa ensinnäkin siihen, että tämä toiminta on valtiolle itselleen kuuluva tehtävä, vaikka valtio voikin tukeutua yksityisten elinten yhteistyöhön, ja että direktiivin 96/96 2 artikla tukee tätä kantaa. Yksityisille elimille annettu valtuutus ei kuitenkaan missään tapauksessa merkitse tämän valtiolle itselleen kuuluvan tehtävän sisällöllistä yksityistämistä. Riidanalaisten perusteiden säätämiseen on ollut hyväksyttävä syy siksi, että valtion on välttämättä kohdistettava erityisvalvontaa sellaisiin yksityisiin toimijoihin, joille tämän toiminnan harjoittamiseen oikeuttava valtuutus on myönnetty.
17

Direktiivin 2004/25 5 artiklan, jonka otsikko on ”Vähemmistöosakkaiden suoja, pakollinen tarjous ja käypä hinta”, 1 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jos luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö yksin tai tällaisen henkilön kanssa yhdessä toimivat henkilöt ovat hankkineet 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhtiön arvopapereita, jotka yhdessä tällaisen henkilön aikaisempien omistusten ja hänen kanssaan yhdessä toimivien henkilöiden omistusten kanssa antavat henkilölle kyseisen yhtiön äänivallasta suoraan tai välillisesti prosentuaalisen ääniosuuden, joka antaa henkilölle määräysvallan yhtiössä, jäsenvaltioiden on varmistettava, että kyseisellä henkilöllä on velvollisuus tehdä tarjous, jonka avulla suojataan yhtiön vähemmistöosakkaita. Tarjous on osoitettava mahdollisimman pian kaikille asianomaisten arvopapereiden haltijoille, ja siinä on tarjouduttava ostamaan kaikki heidän arvopaperinsa 4 kohdassa määriteltyyn käypään hintaan. – – 4. Käypänä hintana pidetään korkeinta hintaa, jonka tarjouksen tekijä tai yhdessä hänen kanssaan toimivat henkilöt ovat maksaneet samoista arvopapereista 1 kohdassa tarkoitettua tarjousta edeltävänä aikana, jonka jäsenvaltiot määrittelevät ja joka on vähintään kuusi ja enintään kaksitoista kuukautta. – –”
6

Direktiivin 7 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Tämän direktiivin liitteessä II lueteltujen lajien kantojen koon, maantieteellisen levinneisyyden ja lisääntymisnopeuden takia koko yhteisössä niitä voidaan metsästää kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että lajien metsästys ei vaaranna suojelutoimenpiteitä niiden levinneisyysalueella. 2. Liitteessä II olevassa 1 osassa lueteltuja lajeja saa metsästää niillä maantieteellisillä vesi- ja maa-alueilla, joihin tätä direktiiviä sovelletaan. 3. Liitteessä II olevassa 2 osassa lueteltuja lajeja saa metsästää vain niissä jäsenvaltioissa, joista on maininta. 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että metsästys, tarvittaessa haukkametsästys mukaan lukien, harjoitettuna voimassa olevien kansallisten toimenpiteiden mukaisesti vastaa kyseisten lintulajien järkevän hyödyntämisen ja ekologisesti tasapainoisen sääntelyn periaatteita, ja että tämä käytäntö näiden lajien ja etenkin muuttavien lajien kantojen osalta on sopusoinnussa 2 artiklasta seuraavien toimenpiteiden kanssa. Jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että metsästystä koskevan lainsäädännön alaisia lajeja ei metsästetä pesimisaikana eikä eri lisääntymis- ja poikastenkasvatusvaiheissa. Kun on kyse muuttavista lajeista, jäsenvaltioiden on huolehdittava erityisesti siitä, että metsästyslainsäädännön alaisia lajeja ei metsästetä niiden lisääntymiskauden aikana tai niiden palatessa pesimisalueilleen. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kaikki aiheelliset tiedot siitä, miten niiden metsästystä koskevaa säännöstöä sovelletaan käytännössä.”
77

Tämän osalta on todettava, kuten esillä olevan tuomion 56 kohdasta käy ilmi, että yhteisön kilpailuoikeus perustuu kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneen taloudellisen yksikön yksilöllistä vastuuta koskevaan periaatteeseen. Jos emoyhtiö on osa tätä taloudellista yksikköä, joka, kuten tämän tuomion 55 kohdassa on todettu, voi muodostua useammasta oikeushenkilöstä, tämän emoyhtiön katsotaan olevan kilpailuoikeuden rikkomisesta yhteisvastuussa muiden tämän kokonaisuuden muodostavien oikeushenkilöiden kanssa. Vaikka näet emoyhtiö ei suoraan osallistu rikkomiseen, sillä on tällaisessa tapauksessa ratkaiseva vaikutus rikkomiseen osallistuneisiin tytäryhtiöihin. Tästä seuraa, että tällaisessa asiayhteydessä emoyhtiön vastuun ei voida katsoa olevan tuottamuksesta riippumatonta vastuuta.
66

Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan nojalla asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin määrätä saman työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdan nojalla, jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan. Vaikka Puolan tasavalta on nyt esillä olevassa asiassa hävinnyt pääosan vaatimuksistaan, on otettava huomioon, että komission kanne on osittain jätetty tutkimatta. Kun otetaan huomioon tapauksen olosuhteet, on syytä velvoittaa Puolan tasavalta vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja lisäksi korvaamaan kaksi kolmasosaa komission oikeudenkäyntikuluista. Komissio vastaa kolmasosasta omista oikeudenkäyntikuluistaan.
82

Tältä osin on todettava ensinnäkin, että AWR-lain 67 e §:n 1 momentissa säädetään, että kun verovelvollisen tahallisen toiminnan tai törkeän tuottamuksen seurauksena veroksi on vahvistettu liian pieni määrä, voidaan määrätä sakko, jonka suuruus on enintään 100 prosenttia jälkiverotuspäätöksessä kannetusta määrästä, ilman, että tehtäisiin eroa sen perusteella, pidetäänkö varoja, joita jälkiverotetaan, Alankomaissa vai jossain muissa jäsenvaltioissa.
37

Näissä olosuhteissa Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante y no 1 de Marca Comunitaria päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko asetuksen N:o 6/2002 14 artiklan 3 kohtaa tulkittava niin, että se koskee vain työsuhteessa syntyneitä yhteisömalleja, jolloin mallin luojaa sitoo työoikeuden alainen sopimus, jolle on tyypillistä työn tekeminen epäitsenäisesti ja toiselle? Vai 2) onko asetuksen N:o 6/2002 14 artiklan 3 kohdassa olevia ilmaisuja ’työntekijä’ ja ’työnantaja’ tulkittava laajassa merkityksessä siten, että ne käsittävät myös työsuhteen ulkopuolisia tilanteita, kuten tilanteen, jossa siviili- tai kauppaoikeudellisen sopimuksen johdosta (jolloin työtä ei tehdä epäitsenäisesti, toiselle ja jatkuvasti) henkilö (luoja) velvoittautuu tekemään mallin toiselle henkilölle tietystä hinnasta, mistä seuraa, että malli kuuluu henkilölle, joka sen on tilannut, paitsi jos sopimuksessa toisin sovitaan? 3) Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, koska tilanne, jossa malli luodaan työsuhteessa, ja tilanne, jossa malli luodaan muussa kuin työsuhteessa, ovat erilaisia tosiasiallisia tilanteita, a) onko tällöin sovellettava asetuksen N:o 6/2002 14 artiklan 1 kohdassa olevaa pääsääntöä eli siis katsottava, että mallit kuuluvat niiden luojalle, ellei osapuolten välillä ole muuta sovittu, vai b) onko yhteisömalleja käsittelevän tuomioistuimen asetuksen N:o 6/2002 88 artiklan 2 kohdan nojalla sovellettava mallioikeutta koskevaa kansallista lainsäädäntöä? 4) Jos kyseisen lakiviittauksen nojalla on sovellettava kansallista lainsäädäntöä ja kyseisessä lainsäädännössä työsuhteessa luodut mallit (jotka kuuluvat työnantajalle, jos muuta ei ole sovittu) rinnastetaan tilaustyönä tehtyihin malleihin (jotka kuuluvat tilaajalle, jos muuta ei ole sovittu) (kuten Espanjan oikeudessa tehdään), voidaanko tällaisessa tilanteessa soveltaa kansallista lainsäädäntöä? 5) Jos neljänteen kysymykseen vastataan myöntävästi, eikö kyseinen ratkaisu (mallit kuuluvat tilaajalle, jos muuta ei ole sovittu) ole ristiriidassa toiseen kysymykseen annetun kieltävän vastauksen kanssa?”
18

Lopuksi on todettava, että mainittu 4 artiklan 2 kohta, jonka sanamuoto sitä paitsi ei ole epäselvä, on johdonmukainen asetuksella N:o 2193/2003 käyttöön otetun järjestelmän kanssa. Kuten komissio huomauttaa, taloudellisten toimijoiden on nimittäin voitava luottaa siihen, että tuotteisiin, joita ne ovat vieneet Yhdysvalloista yhteisöön ennen tämän asetuksen julkaisemista ja voimaantuloa, ei sovelleta asetuksessa säädettyjä lisätulleja. Tämä odotus ei sen sijaan ole perusteltu sellaisten tuotteiden osalta, jotka on viety mainitun päivän jälkeen sikäli kuin taloudelliset toimijat eivät siitä lähtien voineet olla tietämättä, että lisätulleja sovelletaan mainitun asetuksen säännösten mukaisesti.
25

Tältä osin on palautettava yhtäältä mieliin, että sen seikan perusteella, että kysymyksessä olevan tuotteen käyttöön liittyy terveysriski, ei voida osoittaa, että tuotteella olisi farmakologista tehoa. Vaikka nimittäin terveysriski on otettava huomioon silloin, kun kyse on luokittelusta lääkkeeksi tuotteen vaikutusten perusteella, terveysriski on kuitenkin itsenäinen tekijä (ks. em. asia komissio v. Saksa, tuomion 69 kohta).
SEUT 63 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään maassa asuvista yhtiöistä omistettuihin osuuksiin perustuvien portfolio-osinkojen vapauttamisesta yhteisöverosta ja asetetaan edellytykseksi Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopijapuolina olevissa kolmansissa valtioissa asuvista yhtiöistä saatujen osinkojen tällaiselle verosta vapauttamiselle se, että kyseisen kolmannen valtion kanssa on tehty kattava keskinäistä virka- ja täytäntöönpanoapua koskeva sopimus, koska pelkästään keskinäistä virka-apua koskevan sopimuksen olemassaoloa on pidettävä riittävänä kyseisellä lainsäädännöllä tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi.

(ks. 75 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kalastus – Meren luonnonvarojen säilyttäminen – Tekniset säilyttämistoimenpiteet – Kalastus Välimerellä – Asetus N:o 1626/94

(Neuvoston asetuksen N:o 1626/94 1 artiklan 2 ja 3 kohta)

Tiivistelmä

Tietyistä Välimeren kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä annetun asetuksen N:o 1626/94, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2550/2000, 1 artiklan 2 ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että yhtäältä tämän asetuksen voimaantulo ei vaikuta sellaisen kansallisen kieltolisätoimenpiteen pätevyyteen, joka on toteutettu ennen tätä voimaantuloa, ja toisaalta se ei ole esteenä tällaiselle toimenpiteelle edellyttäen, että tämä kielto on yhteisen kalastuspolitiikan mukainen, että sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi ja että sillä ei loukata yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

(ks. 58 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimike – Sovitin, joka sisältää muistisirun ja jonka tehtävänä on kytkeä automaattinen ohjelmointilaite ohjelmoitaviin elektronisiin moduuleihin

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liite I; komission asetus N:o 1810/2004)

Tiivistelmä

Sovitin, jonka toimintona on ohjelmointilaitteen sähköinen kytkeminen ohjelmoitaviin moduuleihin sekä ohjelmointiprosessin tallentaminen ja näin sen myöhemmän lukemisen mahdollistaminen, täyttää tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1810/2004, liitteeseen I sisältyvän yhdistetyn nimikkeistön 84 ryhmän 5 huomautuksen B kohdan c alakohdassa mainitun ehdon ja on luokiteltava tämän nimikkeistön nimikkeeseen 8471 automaattisen tietojenkäsittelykoneen ”yksikkönä” edellyttäen, että sen pääasiallisena toimintona on suorittaa tietojenkäsittelyä. Siinä tapauksessa, että sillä ei ole tällaista toimintoa, tällainen sovitin on luokiteltava kyseisen nimikkeistön nimikkeeseen 8473 koneen ”osana”, jos se on koneen toiminnan kannalta välttämätön, tai ”tarvikkeena”, jos se on osa tai tarvike, jonka on tarkoitus sopeuttaa tämä kone tiettyyn työhön tai johonkin erityistehtävään tämän koneen pääasiallisen tehtävän yhteydessä, minkä selvittäminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä. Jos tätä sovitinta ei voida luokitella kumpaankaan edellä mainittuun nimikkeeseen, sitä olisi pidettävä ”sähkölaitteena [sähkövirtapiiriin] – – liittämistä varten”, minkä vuoksi se kuuluisi yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 8536.

(ks. 43–45 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa neuvoteltuja sopimuksia koskeva kuluttajansuoja – Direktiivi 85/577

(Neuvoston direktiivin 85/577 1 artiklan 1 kohdan toinen luetelmakohta ja 2 kohta)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa neuvoteltuja sopimuksia koskeva kuluttajansuoja – Direktiivi 85/577

(Neuvoston direktiivin 85/577 5 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa neuvoteltuja sopimuksia koskevasta kuluttajansuojasta annettua direktiiviä 85/577 sovelletaan elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehtyyn sopimukseen, kun sopimus on tehty kuluttajan kotona käydyissä neuvotteluissa, joiden aiheena ei ollut asianomaisen hänen kutsunsa, ja kun kyseinen sopimus koskee kuluttajan liittymistä henkilöyhtiön muodossa toimivaan suljettuun kiinteistörahastoon eikä liittymisen pääasiallinen tarkoitus ole tulla mainitun yhtiön osakkaaksi vaan tehdä pääomasijoitus.

(ks. 28 ja 34 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa neuvoteltuja sopimuksia koskevasta kuluttajansuojasta annetun direktiivin 85/577 5 artiklan 2 kohta ei ole esteenä kansalliselle säännölle, jonka mukaan kuluttajalla on silloin, kun hän peruuttaa kotonaan käydyissä neuvotteluissa, joiden aiheena ei ole ollut hänen kutsunsa, sopimansa liittymisen henkilöyhtiön muodossa toimivaan suljettuun kiinteistörahastoon, hänen oikeuksiensa ja velvoitteidensa arvoon, joka on laskettu sen mukaan, mikä osuuden arvo oli peruuttamishetkellä, perustuva vaade kyseistä yhtiötä kohtaan sillä seurauksella, että hän saa mahdollisesti takaisin joko vähemmän kuin hänen sijoituksensa arvo oli tai että hänellä on velvollisuus osallistua kyseisen rahaston tappioiden kattamiseen.

Vaikkei ole epäilystä siitä, että kyseisellä direktiivillä pyritään suojaamaan kuluttajaa, tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että suoja olisi absoluuttista. Niinpä sekä direktiivin yleisestä rakenteesta että useiden sen säännösten sanamuodosta ilmenee, että kuluttajansuojalle asetetaan tiettyjä rajoituksia. Erityisesti peruuttamisoikeuden käyttämisen seurauksista on todettava, että peruuttamisilmoituksen antamisesta seuraa niin kuluttajan kuin elinkeinonharjoittajankin kannalta palaaminen alkutilanteeseen. Direktiivissä ei kuitenkaan suljeta pois sitä, että kuluttajalla voi tietyissä erityistapauksissa olla velvoitteita elinkeinonharjoittajaa kohtaan ja hän voi mahdollisesti joutua kantamaan tiettyjä seurauksia peruuttamisoikeutensa käytöstä.

(ks. 44, 45 ja 50 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)