ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 25.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/138/EY (Solvenssi II) 152 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin 151 artiklan sekä oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (”asiakirjojen tiedoksianto”) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta 13.11.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1393/2007 johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen kanssa, on tulkittava siten, että se, että vahinkovakuutusyritys nimeää edustajan vastaanottavassa jäsenvaltiossa, sisältää myös sen, että tällä edustajalla on oikeus ottaa vastaan haaste asiassa, joka koskee korvausta liikennevahingosta.
22

Näissä olosuhteissa Landgericht Saarbrücken on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdan p alakohtaa tulkittava siten, että tietoihin, jotka on mainittava peruuttamisoikeuden käyttämisen ’määräajasta’ tai ’muista ehdoista sen käyttämiselle’, kuuluvat myös edellytykset peruuttamisen määräajan alkamiselle? 2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Onko direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdan p alakohta esteenä tulkinnalle, jonka mukaan peruuttamisoikeutta koskevat tiedot ovat ’selkeitä’ ja ”tiiviitä”, jos peruuttamisen määräajan alkamisen osalta niissä itsessään ei mainita kaikkia tietoja, jotka määräajan alkamisesta on annettava, vaan viitataan tältä osin kansalliseen säännökseen – käsiteltävässä asiassa [BGB:n] 492 §:n 2 momenttiin, sellaisena kuin se oli voimassa 12.6.2014 saakka –, jossa puolestaan viitataan edelleen muihin kansallisiin säännöksiin – käsiteltävässä asiassa [EGBGB:n] 247 §:n 6–13 momenttiin, sellaisina kuin ne olivat voimassa 12.6.2014 saakka –, ja jos kuluttajan on tästä syystä tutustuttava eri lakikokoelmiin sisältyviin useisiin säännöksiin saadakseen selvyyden siitä, mitkä tiedot luottosopimuksessa on mainittava, jotta hänen luottosopimustaan koskeva peruuttamisen määräaika alkaa? 3) Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi (eikä kansallisiin säännöksiin viittaamiselle ole lähtökohtaista estettä): Onko direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdan p alakohta esteenä tulkinnalle, jonka mukaan peruuttamisoikeutta koskevat tiedot ovat ’selkeitä’ ja ’tiiviitä’, jos viittaus kansalliseen säännökseen – käsiteltävässä asiassa BGB:n 492 §:n 2 momenttiin, sellaisena kuin se oli voimassa 30.7.2010–12.6.2014 –, jossa puolestaan viitataan edelleen muihin kansallisiin säännöksiin – käsiteltävässä asiassa EGBGB:n 247 §:n 6–13 momenttiin, sellaisina kuin ne olivat voimassa 4.8.2011–12.6.2014 –, johtaa väistämättä siihen, että kuluttajan on pelkästään säännöksiin tutustumalla tehtävä oikeudellinen arviointi – esimerkiksi siitä, myönnettiinkö luotto hänelle sopimuksiin, joiden vakuutena on kiinteistöpanttioikeus, ja niiden väliaikaiseen rahoittamiseen sovellettavien tavanomaisten ehtojen mukaisesti tai ovatko kyseessä liitännäiset sopimukset – saadakseen selvyyden siitä, mitkä tiedot luottosopimuksessa on mainittava, jotta hänen luottosopimustaan koskeva peruuttamisen määräaika alkaa?”
44

Tästä on EUIPO:n mukaan seurauksena, ettei ole riittävää, että kyseessä olevaa tavaramerkkiä on käytetty tavalla, joka liittyy millä hyvänsä tavalla tavaroihin, joita varten se on rekisteröity. EUIPO:n mukaan yhteisömerkin ja kyseessä olevien tavaroiden välillä on päinvastoin oltava objektiivinen ja riittävän konkreettinen yhteys. Jos tällaista yhteyttä ei ole, on katsottava, ettei yhteisömerkkiä käytetä sen keskeisen tehtävän mukaisesti, joka on erottaa yhteisömerkin haltijana olevan yhteenliittymän jäsenten tavarat tai palvelut muiden yritysten tavaroista tai palveluista.
6

EU-, EUT- ja Euratom-sopimuksiin liitetyssä pöytäkirjassa N:o 6 Euroopan unionin toimielinten ja tiettyjen elinten, laitosten ja yksikköjen kotipaikan sijainnista (jäljempänä pöytäkirja N:o 6) määrätään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden hallitusten edustajat, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 341 artiklan ja Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen 189 artiklan, palauttavat mieleen ja vahvistavat 8 päivänä huhtikuuta 1965 tehdyn päätöksen ja rajoittamatta vastaisuudessa perustettavien toimielinten, elinten ja yksikköjen kotipaikkaa koskevia päätöksiä, ovat sopineet seuraavista määräyksistä – –: Ainoa artikla a) Euroopan parlamentin kotipaikka on Strasbourg – –. b) Neuvoston kotipaikka on Bryssel. – – c) Komission kotipaikka on Bryssel. – – d) Euroopan unionin tuomioistuimen kotipaikka on Luxemburg. e) Tilintarkastustuomioistuimen kotipaikka on Luxemburg. f) Talous- ja sosiaalikomitean kotipaikka on Bryssel. g) Alueiden komitean kotipaikka on Bryssel. h) Euroopan investointipankin kotipaikka on Luxemburg. i) Euroopan keskuspankin kotipaikka on Frankfurt. j) Euroopan poliisiviraston (Europol) kotipaikka on Haag.”
41

Näissä tuomioissa ei ensinnäkään ole kyse siitä kysymyksestä, onko arvonlisäverodirektiivin 132 artiklan 1 kohdan m alakohdalla välitön oikeusvaikutus. Toiseksi vaikka unionin tuomioistuin on asettanut näissä tuomioissa rajoja sille jäsenvaltioiden harkintavallalle, joka niillä on niiden määrittäessä – erityisesti – tässä säännöksessä vapautettuja palvelujen suorituksia saavien henkilöiden ominaisuuksia ja sitä tapaa, jolla nämä suoritukset tarjotaan, se ei ole kuitenkaan käsitellyt sitä kysymystä, millainen harkintavalta jäsenvaltioilla on niiden määrittäessä niitä suorituksia, jotka voidaan vapauttaa verosta tämän säännöksen perusteella. Tästä seuraa, että näihin tuomioihin ei voida vedota sen väitteen tukemiseksi, että kyseessä olevalla säännöksellä on välitön oikeusvaikutus.
91

Toiseksi on todettava väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut todisteita epäjohdonmukaisesti, että valittajan argumentaatio koskee valituksenalaisen tuomion 108 ja 136 kohtaa. Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut kyseisen tuomion 108 kohdassa, että pelkästään se, että kyseinen hallitus on arvioinut tiettyjen hallituksensa jäsenten olevan riippumattomia tai että se on julkaissut tällaisen arvioinnin yrityksen johtamista koskevissa kertomuksissaan, kuten valittaja väittää, ei ole sinällään omiaan kyseenalaistamaan komission toteamusta, jonka mukaan nämä samat hallituksen jäsenet eivät tosiasiassa olleet lopettaneet ylläpitämästä yhteyksiä valittajaan. Unionin yleinen tuomioistuin totesi siten lähinnä, että hallituksen arvioinnit voidaan osoittaa vääriksi komission toteamuksilla. Tämä arviointi ei kuitenkaan ole millään tavalla ristiriidassa sen valituksenalaisen tuomion 136 kohdassa esitetyn toteamuksen kanssa, joka koskee Prysmianin hallituksen virallisessa pöytäkirjassa tehtyä huomautusta ja jonka mukaan tällaisessa asiakirjassa oletetaan esitettävän huomautukset, jotka mainittuun hallituksen kokoukseen osallistuneet henkilöt ovat halunneet merkitä pöytäkirjaan.
1)

Elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1169/2011 26 artiklaa on tulkittava siten, että maidon ja ainesosana käytetyn maidon alkuperämaan tai lähtöpaikan pakollista ilmoittamista on pidettävä kyseisen asetuksen 38 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tällä asetuksella ”nimenomaisesti yhdenmukaistettuna seikkana”, jos tämän tiedon ilmoittamatta jättäminen voisi johtaa kuluttajaa harhaan, eikä se ole esteenä sille, että jäsenvaltiot toteuttavat kyseisen asetuksen 39 artiklan perusteella toimenpiteitä, joissa edellytetään pakollisia lisätietoja, edellyttäen, että ne ovat yhteensopivia sen tavoitteen kanssa, johon unionin lainsäätäjä on pyrkinyt yhdenmukaistamalla nimenomaisesti seikan, joka koskee alkuperämaan tai lähtöpaikan pakollista ilmoittamista, ja että ne muodostavat tämän ilmoittamisen kanssa johdonmukaisen kokonaisuuden.
58

Nyt käsiteltävässä asiassa komissio vaatii unionin tuomioistuinta määräämään kiinteämääräisen hyvityksen, jonka määrä lasketaan komission 13.12.2005 antaman tiedonannon, jonka otsikko on ”[SEUT 260] artiklan soveltaminen” (SEC(2005) 1658), sellaisena kuin se on ajan tasalle saatettuna 13.12.2017 annetulla tiedonannolla, jonka otsikko on ”Komission unionin tuomioistuimelle rikkomusmenettelyn yhteydessä ehdottamien kiinteämääräisten hyvitysten ja uhkasakkojen laskennassa käytettävien tietojen päivittäminen” (C(2017) 8720), sisältämien suuntaviivojen mukaisesti ja jonka vähimmäismäärä Romanian osalta on 1887000 euroa. Tätä kiinteämääräisen hyvityksen vähimmäismäärää ei ole kuitenkaan sovellettava nyt käsiteltävässä asiassa, koska se on pienempi kuin näiden tiedonantojen mukaisesti toteutettavan kiinteämääräisen hyvityksen laskennan perusteella saatava määrä. Tämän laskennan perustana olevan päiväkohtaisen määrän määrittämiseksi yhdenmukainen kiinteämääräinen perusmaksu eli 230 euroa on kerrottava rikkomisen vakavuuteen perustuvalla kertoimella, joka on tässä tapauksessa 8 asteikolla 1–20, ja kertoimella n, joka on Romanian osalta 3,27. Päiväkohtainen määrä on siis 6016,80 euroa päivältä, ja se on kerrottava niiden päivien lukumäärällä, jotka ovat kuluneet 27.6.2017 eli direktiivissä 2015/849 säädettyä täytäntöönpanopäivää seuraavan päivän ja 20.7.2019 eli sitä päivää edeltävän päivän, jona direktiivi on pantu täysimääräisesti täytäntöön, välisenä aikana, eli 754 päivällä. Näin ollen määrättävän kiinteämääräisen hyvityksen määrä on 4536667,20 euroa.
6

Mainitun asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Avoimen internetyhteyden turvaaminen”, 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Loppukäyttäjillä on oikeus saada ja välittää tietoa ja sisältöjä, käyttää ja tarjota valitsemiaan sovelluksia ja palveluja sekä käyttää valitsemiaan päätelaitteita riippumatta loppukäyttäjän tai palveluntarjoajan sijaintipaikasta taikka tiedon, sisällön, sovelluksen tai palvelun alkuperästä tai määränpäästä, internetyhteyspalvelunsa kautta. – – 2. Internetyhteyspalvelujen tarjoajien ja loppukäyttäjien väliset sopimukset internetyhteyspalvelujen kaupallisista ja teknisistä ehdoista ja ominaisuuksista, kuten hinnasta, datansiirron määristä ja nopeuksista, ja mahdolliset internetyhteyspalvelujen tarjoajien soveltamat kaupalliset käytännöt eivät saa rajoittaa 1 kohdassa vahvistetun loppukäyttäjien oikeuden käyttämistä. 3. Internetyhteyspalvelujen tarjoajien on kohdeltava internetyhteyspalveluja tarjotessaan kaikkea tietoliikennettä yhdenvertaisesti, syrjimättömästi, rajoituksitta ja häiriöittä ja riippumatta lähettäjästä, vastaanottajasta, saadusta tai jaetusta sisällöstä, käytetyistä tai tarjotuista sovelluksista tai palveluista tai käytetystä päätelaitteesta. Ensimmäinen alakohta ei estä internet-palvelujen tarjoajia panemasta täytäntöön kohtuullisia liikenteenhallintatoimenpiteitä. Kohtuullisten liikenteenhallintatoimenpiteiden on oltava läpinäkyviä, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia eivätkä ne saa perustua kaupallisiin näkökohtiin, vaan tietoliikenteen tiettyjen luokkien objektiivisesti erilaisiin teknisiin palvelun laatua koskeviin vaatimuksiin. Tällaisilla toimenpiteillä ei saa valvoa tiettyä sisältöä eikä niitä saa pitää voimassa pidempään kuin on välttämätöntä. Internetyhteyspalvelujen tarjoajat eivät saa suorittaa liikenteenhallintatoimenpiteitä, jotka menevät toisessa alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä pidemmälle, eivätkä varsinkaan saa estää pääsyä tiettyihin sisältöihin, sovelluksiin tai palveluihin taikka niiden tiettyihin luokkiin tai hidastaa, muuttaa, rajoittaa tai häiritä niitä tai heikentää niiden laatua tai syrjiä niitä, paitsi siinä määrin, kuin se on välttämätöntä ja vain niin pitkään kuin se on välttämätöntä, jotta voidaan: a) noudattaa internetyhteyspalvelujen tarjoajaan sovellettav[i]a unionin säädöksiä tai unionin oikeuden mukaista kansallista lainsäädäntöä, tai unionin oikeuden mukaisia toimenpiteitä tällaisten unionin säädösten tai tällaisen kansallisen lainsäädännön panemiseksi täytäntöön, mukaan lukien tuomioistuimen määräykset tai asianomaisen toimivallan omaavien viranomaisten päätökset; b) säilyttää verkon, sen kautta tarjottavien palvelujen ja loppukäyttäjien päätelaitteiden eheys ja turvallisuus; c) estää uhkaava verkon ruuhkautuminen ja lieventää poikkeuksellisen tai väliaikaisen verkon ruuhkautumisen vaikutuksia, edellyttäen, että toisiaan vastaavia tietoliikenteen luokkia kohdellaan yhdenvertaisesti.”
7

Direktiivin 2002/65 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Peruuttamisoikeus”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kuluttajalla on 14 kalenteripäivää aikaa peruuttaa sopimus seuraamusmaksuitta ja syytä ilmoittamatta. – – Peruuttamisen määräaika alkaa – joko päivänä, jona sopimus on tehty, lukuun ottamatta henkivakuutusta, jolloin määräaika alkaa päivänä, jona kuluttaja on saanut tiedon sopimuksen tekemisestä; – tai päivänä, jona kuluttaja saa sopimusehdot ja 5 artiklan 1 tai 2 kohdan mukaiset tiedot, jos tämä ajankohta on myöhäisempi kuin ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu. – – 3. Jäsenvaltiot voivat säätää, että peruuttamisoikeutta ei sovelleta a) luottoihin, jotka on tarkoitettu pääasiassa tontin tai olemassa olevan tai suunnitellun rakennuksen omistusoikeuden hankkimiseen tai säilyttämiseen tai rakennuksen korjaamiseen tai kunnostamiseen; tai b) luottoihin, joiden vakuutena on kiinnitys kiinteään omaisuuteen tai kiinteään omaisuuteen liittyvä oikeus – – – –”
10

Verokoodeksista 22.12.2003 annetun lain nro 571 (Legea nr. 571 privind Codul fiscal; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 927, 23.12.2003), sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä 17.7.2006 annetulla lailla nro 343 (Legea nr. 343; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 662, 1.8.2006), jolla muun muassa arvolisäverodirektiivi saatettiin osaksi Romanian oikeusjärjestystä, 159 §:ssä säädetään seuraavaa: ”(1) Laskuissa tai muissa laskuiksi katsotuissa asiakirjoissa ilmoitetut tiedot on oikaistava seuraavalla tavalla: (a) jos asiakirjaa ei ole toimitettu tavaroiden tai palveluiden vastaanottajalle, se on kumottava ja on annettava uusi asiakirja (b) jos asiakirja on toimitettu tavaroiden tai palvelujen vastaanottajalle, on joko annettava uusi asiakirja, jonka on sisällettävä yhtäältä alkuperäisen asiakirjan tiedot, oikaistun asiakirjan numero ja päivämäärä sekä arvot miinusmerkkisinä (’–’) ja toisaalta oikeat tiedot ja arvot, tai annettava uusi asiakirja, joka sisältää oikeat tiedot ja arvot, yhdessä sellaisen uuden asiakirjan kanssa, jossa arvot on esitetty miinusmerkkisinä ja johon merkitään oikaistun asiakirjan numero ja päivämäärä. – – (3) Verovelvolliset, joihin on kohdistettu verotarkastus, jonka yhteydessä todettiin, että kannettava vero on laskettu virheellisesti, ja jotka ovat velvollisia maksamaan kyseiset määrät toimivaltaisen veroviranomaisen antaman verotusta koskevan hallintotoimen perusteella, voivat laatia tavaroiden tai palvelujen vastaanottajille oikaistuja laskuja 1 momentin b kohdassa säädetyn mukaisesti. Annettavissa laskuissa on ilmoitettava, että ne on laadittu tarkastuksen jälkeen, ja ne on merkittävä eri kohtaan arvonlisäveroilmoituksessa. Tavaroiden tai palvelujen vastaanottajilla on oikeus vähentää näissä laskuissa mainittu vero 145–147 b §:ssä säädetyin rajoituksin ja edellytyksin.”
9

Vakuutuksista 4.4.2014 annetun lain, jonka tarkoituksena on taata oikeusturvavakuutussopimukseen liittyvä vapaus valita asianajaja tai muu henkilö, jolla on menettelyyn sovellettavassa laissa edellytetty pätevyys puolustaa vakuutuksenottajan etuja missä tahansa tuomioistuinmenettelyn vaiheessa, muuttamisesta 9.4.2017 annetun lain (wet tot wijziging van de wet van 4 april 2014 betreffende de verzekeringen en ertoe strekkende de vrije keuze van een advocaat of iedere andere persoon die krachtens de op de procedure toepasselijke wet de vereiste kwalificaties heeft om zijn belangen te verdedigen in elke fase van de rechtspleging te waarborgen in het kader van een rechtsbijstandsverzekeringsovereenkomst) (Belgisch Staatsblad 25.4.2017, s. 53207; jäljempänä 9.4.2017 annettu laki) 2 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Vakuutuksista 4.4.2014 annetun lain 156 §:n 1° momentti korvataan seuraavasti: 1° jos on aloitettava tuomioistuin-, hallinto- tai välimiesmenettely, vakuutetulla henkilöllä on etujensa puolustamiseksi, edustamiseksi tai hoitamiseksi vapaus valita asianajaja tai muu henkilö, jolla on menettelyyn sovellettavassa laissa edellytetty pätevyys, ja jos kyseessä on välimiesmenettely, sovittelu tai jokin muu riitojen ratkaisemisessa hyväksytty tuomioistuinten ulkopuolinen tapa, vakuutetulla on vapaus valita henkilö, jolla on vaadittava pätevyys ja joka on nimetty tätä tarkoitusta varten;”
11

BGB:n 346 §:ssä säädetään seuraavaa: ”1. Jos jompikumpi sopimuspuolista on varannut sopimuksessa itselleen oikeuden kaupan purkamiseen tai oikeus kaupan purkamiseen on lain nojalla olemassa, kaupan purkamisen yhteydessä on palautettava saadut suoritukset ja luovutettava saatu tuotto. 2. Palauttamisen tai luovuttamisen sijasta velallinen on velvollinen suorittamaan korvauksen, 1) jos palauttaminen tai luovuttaminen on mahdotonta saadun suorituksen luonteen vuoksi – – Mikäli sopimuksessa määrätään vastikkeesta, sen on oltava korvausta koskevan laskelman perustana; jos on korvattava luoton käytöstä saadun edun arvo, on mahdollista osoittaa, että käytöstä saadun edun arvo oli pienempi.”
31

Aluksi on muistutettava, että asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan, jonka asiasisältö on toistettu asetuksen 2017/1001 9 artiklan 1 ja 2 kohdassa, sanamuodon mukaan EU-tavaramerkki antaa haltijalleen yksinoikeuden kieltää muita käyttämästä elinkeinotoiminnassa merkkiä, joka on sama kuin tavaramerkki, samoille tavaroille tai palveluille, joille tavaramerkki on rekisteröity, tai merkkiä, joka sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin EU-tavaramerkki, ja sen vuoksi, että merkki ja [EU-]tavaramerkki tarkoittavat samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja, aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran, tai merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin EU-tavaramerkki, tavaroille tai palveluille, jotka ovat erilaisia kuin ne, joille EU-tavaramerkki on rekisteröity, kun se on laajalti tunnettu unionissa, ja jos merkin käyttäminen ilman perusteltua syytä merkitsisi mainitun tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä taikka olisi niille haitaksi.
60

Käsiteltävässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä oleva menettämisseuraamusmenettely on luonteeltaan siviilioikeudellinen ja sen rinnalla on kansallisessa oikeudessa voimassa myös vastaavaa rikosoikeudellista menettelyä koskeva säännöstö. On totta, että menetetyksi tuomitsemisesta annetun lain 22 §:n 1 momentin mukaan lautakunta panee vireille tällaisen menettelyn silloin, kun se on saanut tiedon siitä, että henkilöä syytetään tietyntyyppisistä rikoksista. Unionin tuomioistuimelle toimitetusta aineistosta ja tarkennuksista, jotka lautakunta, Bulgarian hallitus ja Euroopan komissio ovat esittäneet istunnossa, käy kuitenkin ilmi, että tämän lain säännösten mukaan kyseinen menettely, jossa keskitytään yksinomaan omaisuuteen, joka on väitetty hankitun lainvastaisesti, toimitetaan sen vireilletulon jälkeen erillään rikoksista epäiltyä vastaan aloitetusta mahdollisesta rikosoikeudellisesta menettelystä ja sen lopputuloksesta eli erityisesti riippumatta siitä, tuomitaanko mainittu tekijä.
59

Näiden tuomareiden osalta se, ettei heidän osaltaan aloiteta kurinpitomenettelyjä tai ettei heille määrätä kurinpitoseuraamuksia sen vuoksi, että he ovat käyttäneet tällaista yksinomaiseen toimivaltaansa kuuluvaa mahdollisuutta saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, on lisäksi heidän riippumattomuuteensa erottamattomasti sisältyvä tae (ks. vastaavasti määräys 12.2.2019, RH, C‑8/19 PPU, EU:C:2019:110, 47 kohta), ja riippumattomuus on olennaista erityisesti sen tuomioistuinten välisen yhteistyön järjestelmän moitteettomalle toiminnalle, jota SEUT 267 artiklan mukainen ennakkoratkaisumenettely edustaa (ks. vastaavasti tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
5

Asetuksen N:o 40/94 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Suhteelliset hylkäysperusteet” ja jonka säännökset toistetaan asetuksen N:o 207/2009 8 artiklassa, säädettiin seuraavaa: ”1. Aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta tavaramerkkiä ei rekisteröidä: – – b) jos sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin aikaisempi, samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten oleva tavaramerkki, sen alueen yleisön keskuudessa, jolla aikaisempi tavaramerkki on suojattu, on sekaannusvaara, joka sisältää vaaran tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä. – – 4. Rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun liike-elämässä käytetyn merkin, jonka vaikutusalue on laajempi kuin paikallinen, haltijan vastustuksesta tavaramerkille haettua rekisteröintiä ei myönnetä, jos ja siltä osin kuin tähän merkkiin sovellettavan yhteisön lainsäädännön tai jäsenvaltion oikeuden mukaan: a) oikeus merkkiin on saatu ennen päivää, jona yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemus on tehty tai jona yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemukselle on vaadittu etuoikeutta; b) merkin haltijalla on oikeus kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen. 5. Jos aikaisempi yhteisön tavaramerkki on yhteisössä laajalti tunnettu ja aikaisempi kansallinen tavaramerkki on kyseisessä jäsenvaltiossa laajalti tunnettu, 2 kohdassa tarkoitetun aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta tavaramerkkiä ei myöskään rekisteröidä, jos se on sama tai samankaltainen kuin aikaisempi tavaramerkki ja se rekisteröitäisiin sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka eivät tosin ole samankaltaisia kuin tavarat tai palvelut, joita varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity, mutta joiden osalta rekisteröitävän tavaramerkin käyttäminen ilman perusteltua syytä merkitsisi aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä taikka olisi niille haitaksi.”