YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

29 päivänä toukokuuta 1997

Asia T-6/96

Thémistocle Contargyris

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Henkilöstö — Hakemuksen hylkääminen — Neuvoston työjärjestyksen 19 artiklan 1 kohta — Henkilöstösääntöjen 45 artikla — Neuvoston pääsihteerin toimivalta tehdä hakemuksen ja valituksen hylkääviä päätöksiä — Ilmoitus avoimesta virasta — Ilmeinen arviointivirhe — Henkilöstösääntöjen 7 ja 27 artikla — Perusteluvelvollisuus — Harkintavallan väärinkäyttö”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-357

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan neuvoston pääsihteerin 3.5.1995 tekemän sellaisen päätöksen kumoamista, jolla on hylätty kantajan hakemus päästä palkkaluokkaan A 1 kuuluvaan virkaan pääosastolla J (Sosiaalipolitiikka — työllisyysasiat — työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu — aluepolitiikka sekä taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus — koulutus ja nuoriso — kulttuuri — audiovisuaalinen ala), sekä kantajan valituksen hylkäämisestä 7.11.1995 tehdyn neuvoston pääsihteerin päätöksen kumoamista.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantajana oleva kreikkalainen Thémistocle Contargyris tuli neuvoston pääsihteeristön palvelukseen 1.9.1982 ja hänet sijoitettiin kalastusasioista vastaavaan yksikköön. Vuonna 1984 hänet ylennettiin pääosaston G (PO G) I osaston (aluepolitiikka, sosiaalipolitiikka, terveydenhuolto, koulutus, kulttuuri, audiovisuaalinen ala, nuoriso) johtajaksi.

Neuvoston pääsihteeristö julkaisi 9.2.1995 viittä palkkaluokkaan A 1 kuuluvaa avointa virkaa koskevat ilmoitukset, joista yksi koski ”mahdollisesti avoimeksi julistettavaa” virkaa pääosastolla J (Sosiaalipolitiikka — työllisyysasiat — työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu — aluepolitiikka sekä taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus — koulutus ja nuoriso — kulttuuri — audiovisuaalinen ala).

Kantaja haki kyseistä virkaa 16.2.1995.

Kaksi muuta neuvoston virkamiestä, portugalilainen A ja belgialainen L, hakivat myös tätä virkaa.

Neuvoston pääsihteeri perusti näiden hakemusten vertailua varten valintakomitean, johon kuului kolme neuvoston pääjohtajaa.

Kantaja kutsuttiin 20.3.1995 valintakomitean haastatteluun, jonka päivämääräksi oli määrätty 31.3.1995. Haastattelu pidettiin määräpäivänä.

Kantaja keskusteli pääsihteerin kanssa riidanalaisesta virasta 28.3.1995 pidetyssä haastattelussa.

Valintakomitea suositteli 3.4.1995 pääsihteerille osoittamassaan, hakemusten arviointia koskevassa kertomuksessa muun muassa, että PO J:hin ei valita kantajaa vaan L.

Pääsihteeri antoi 4.4.1995 päivätyllä muistiollaan pysyvien edustajien komitealle (Coreper II) käsiteltäväksi neuvoston päätösluonnoksen, joka koski L:n nimittämistä palkkaluokkaan A 1 kuuluvaan virkaan, ja ehdotti Coreperille, että neuvosto tekisi päätöksen siten, että asia sisällytetään esityslistan A-osaan.

Brysselissä 5.4.1995 pidetyn Coreperin 1649:nnen kokouksen 10.10.1995 päivätyn pöytäkirjan otteessa todetaan seuraavaa:

”[Coreper]:

— päättää yksimielisesti lisätä esityslistaansa viisi kohtaa, jotka koskevat palkkaluokkaan A 1 kuuluvien virkamiesten nimittämistä neuvoston pääsihteeristöön,

— päättää yksimielisesti lisätä vastaavat viisi kohtaa 10. ja 11.4.1995 pidettävän neuvoston 1844:nnen istunnon väliaikaiseen esityslistaan,

— päättää ehdottaa neuvostolle pääsihteerin tekemien nimitysehdotusten hyväksymistä. ”

Päätösluonnokset sisältyivät Luxemburgissa 10.4.1995 pidetyn neuvoston 1844:nnen istunnon 7.4.1995 päivätyn esityslistan A-osaan. Neuvosto teki päätöksen L:n nimittämisestä palkkaluokkaan A 1 kuuluvaan virkaan 1.6.1995 lukien.

Pääsihteeri ilmoitti kantajalle 3.5.1995 päivätyllä muistiollaan, ettei kantajaa ollut valittu kyseiseen virkaan.

Kantaja teld 12.7.1995 valituksen päätöksestä, jolla hänen hakemuksensa palkkaluokkaan A 1 kuuluvaan virkaan PO J:ssä oli hylätty, sekä ”kaikista sitä seuranneista päätöksistä, jotka johtivat L:n nimittämiseen kyseiseen virkaan”.

Pääsihteeri hylkäsi nimenomaisesti tämän valituksen 7.11.1995 tekemällään päätöksellä.

Kantaja siirrettiin eläkkeelle 10.10.1996 tehdyllä päätöksellä, joka tuli voimaan 31.12.1996.

Tutldttavaksi ottaminen

Eläkkeelle siirretyllä virkamiehellä on henkilökohtainen intressi nostaa kumoamiskanne sellaisesta päätöksestä, jolla hänet on jätetty ylentämättä, koska siinä tapauksessa, että tällainen päätös kumotaan, hänellä olisi mahdollisuus nostaa kanne hylkäävästä päätöksestä aiheutuneen vahingon korvaamiseksi (32 kohta).

Viittaukset: asia T-82/89. Marcato v. komissio, 5.12.1990 (Kok. 1990, s. II-735, 54 kohta) ja asia T-82/91, Latham v. komissio, 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-61, 24 kohta).

Näin ollen on todettava, toisin kuin neuvosto väittää, että kanteen tutkittavaksi ottaminen, siltä osin kuin siinä vaaditaan kantajan hakemuksen hylkäämistä koskevan pääsihteerin päätöksen ja kantajan valituksen hylkäämistä koskevan päätöksen kumoamista, ei riipu samanaikaisesti nostettavasta vahingonkorvauskanteesta, jossa kantaja vaatii näistä kahdesta päätöksestä hänelle mahdollisesti aiheutuneen vahingon korvaamista (33 kohta).

Pääasia

Kantaja vetoaa pääasiallisesti seuraaviin kanneperusteisiin: neuvoston työjärjestyksen hyväksymisestä 6 päivänä joulukuuta 1993 tehdyn neuvoston päätöksen 93/662/EY (EYVL L 304, s. 1, jäljempänä neuvoston työjärjestys) 19 artiklan 1 kohtaa sekä nimittävän viranomaisen määräämisestä neuvostojen sihteeristölle 14 päivänä toukokuuta 1962 tehdyn neuvoston päätöksen 63/9/ETY (EYVL 1963, 5, s. 34, jäljempänä 14.5.1962 tehty neuvoston päätös) ainoan artiklan b kohtaa on rikottu; Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 4 artiklaa on rikottu; henkilöstösääntöjen 45 artiklaa on rikottu; neuvoston pääsihteerillä ei ollut toimivaltaa tehdä päätöstä hakijan hakemuksen ja valituksen hylkäämisestä; pääsihteerillä ei ollut toimivaltaa tehdä päätöstä L:n nimittämisestä PO J:n pääjohtajan virkaan; kyseistä virkaa koskeva ilmoitus oli lainvastainen; asian käsittelyssä on tehty ilmeinen arviointivirhe; henkilöstösääntöjen 7 ja 27 artiklaa on rikottu; perusteluvelvollisuus on laiminlyöty; harkintavaltaa on käytetty väärin (35 kohta).

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee neuvoston työjärjestyksen 19 artiklan 1 kohdan sekä 14.5.1962 tehdyn neuvoston päätöksen ainoan artiklan b kohdan rikkomista

Neuvosto käyttää nimittävän viranomaisen toimivaltaa palkkaluokkaan A 1 kuuluvien virkamiesten osalta pääsihteerin ehdotuksesta. Tässä yhteydessä Coreperin on ensin tutkittava hakemukset ja pääsihteerin ehdotus palkkaluokkaan A 1 kuuluvaan avoimena olevaan virkaan valitun hakijan nimittämisestä, paitsi niissä tapauksissa, joissa neuvosto vetoaa kiireellisiin syihin tai päättää yksimielisesti tehdä päätöksen ilman, että Coreper tutkii päätösluonnoksen sitä ennen (37 ja 38 kohta).

Riittävän selvänä todisteena siitä, että Coreper on todella tutkinut hakemukset ennen neuvoston kokousta, on pidettävä Coreperin puheenjohtajan toteamusta, jonka mukaan Coreper on tutkinut avoimeen virkaan valitun hakijan nimityskysymystä sen kuvauksen perusteella, jonka pääsihteeri on antanut avointa virkaa hakevista henkilöistä ja heidän pätevyydestään, valintakomitean työskentelyn tuloksista sekä hänen omasta arviostaan hakijoiden ansioista (53 ja 54 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 45 artiklan rikkomista

Henkilöstösääntöjen 45 artiklassa, joka koskee virkamiesten ylennysmenettelyä, säädetään, että nimittävän viranomaisen on tarkoin noudatettava nimitysmenettelyä, jota koskevat määräykset sisältyvät 14.5.1962 tehdyn neuvoston päätöksen ainoan artiklan b kohtaan, perustamissopimuksen 151 artiklaan ja neuvoston työjärjestyksen 19 artiklaan ja 2 artiklan 6 ja 7 kohtaan, ja että toimivaltaisten toimielinten on verrattava toisiinsa avointa virkaa hakevien henkilöiden ansioita (69 kohta).

Neuvoston osalta 14.5.1962 tehdyn neuvoston päätöksen ainoan artiklan b kohdassa määrätään, että virkamiehiin sovellettavissa henkilöstösäännöissä nimittävälle viranomaiselle annettuja toimivaltuuksia käyttää palkkaluokkaan A 1 kuuluvien virkamiesten osalta neuvosto pääsihteerin ehdotuksesta (70 kohta).

Pääsihteerin on siten ensimmäisenä venattava avointa virkaa hakevien henkilöiden ansioita keskenään. Pääsihteerin tehtävänä on tehdä neuvostolle nimitysehdotukset, ja tämä tarkoittaa välttämättä sitä, että hänen on tehtävä alustava valinta hakijoista näiden ansioiden vertailun perusteella (71 kohta).

Kun neuvosto käyttää harkintavaltaansa, sen ei tarvitse aina kaikissa palkkaluokan A 1 nimitysmenettelyissä käyttää tutkintavaltaansa ja valtaansa käsitellä asiaa yksityiskohtaiseksi istunnoissaan. Jos tätä edellytettäisiin, perustamissopimuksen 151 artiklassa annettu mahdollisuus menettäisi täysin merkityksensä; tätä mahdollisuutta on täsmennetty neuvoston työjärjestyksen 2 artiklan 6 kohdassa ja 19 artiklan 1 kohdassa, ja sen mukaan neuvosto voi tehdä päätöksiä ilman keskustelua silloin, kun Coreper on jo ilmaissut kantansa sekä pääsihteerin ehdotuksen perusteista että siitä, onko tarkoituksenmukaista jättää asian suullinen käsittely neuvostossa pitämättä kirjaamalla kyseinen ehdotus neuvoston seuraavan istunnon esityslistan A-osaan (81 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee sitä, että neuvoston pääsihteerillä ei ole toimivaltaa tehdä kantajan hakemuksen ja valituksen hylkäämistä koskevia päätöksiä

Jos pääsihteerin päätös riitautetaan, 14.5.1962 tehdyn neuvoston päätöksen ainoan artiklan b ja c kohdassa määrätään, että henkilöstösäännöissä nimittävälle viranomaiselle annettuja toimivaltuuksia käyttävät neuvostot pääsihteerin ehdotuksesta, siltä osin kuin on kyse 90 artiklan soveltamisesta ura-alueen A palkkaluokkaan 1 kuuluviin virkamiehiin, ja muissa tapauksissa pääsihteeri (87 kohta).

Tästä seuraa, että riidanalaisen päätöksen kohteena olevan virkamiehen palkkaluokka ratkaisee sen, mikä toimielin käyttää henkilöstösäännöissä nimittävälle viranomaiselle annettuja toimivaltuuksia. Ura-alueen A palkkaluokkaan 2 kuuluvien virkamiesten osalta pääsihteeri siis tekee päätöksen asianomaisen henkilön tekemän oikeudenkäyntiä edeltävän hallinnollisen valituksen hylkäämisestä. Se, että valitus koskee palkkaluokkaan A 1 kuuluvan virkamiehen nimitystä, joka kuuluu neuvoston yksinomaiseen toimivaltaan, ei tarkoita sitä, ettei juuri mainittu päätelmä olisi pätevä, koska 14.5.1962 tehdyn neuvoston päätöksen ainoan artiklan b ja c kohdan sanamuoto on erittäin selvä ja ehdoton, eikä siinä määrätä minkäänlaisesta poikkeuksesta pääsihteerille annettuihin toimivaltuuksiin valituksen hylkäämisen osalta (88 kohta).

Neljäs kanneperuste, joka koskee avointa virkaa koskevan ilmoituksen lainvastaisuutta

Avointa virkaa koskevan ilmoituksen tarkoituksena on yhtäältä antaa mahdollisille hakijoille mahdollisimman tarkat tiedot täytettävän toimen hoitamiseksi vaadittavista edellytyksistä, jotta nämä voivat arvioida, onko heidän tarkoituksenmukaista hakea virkaa, ja toisaalta vahvistaa se laillinen perusta, jolla toimielin aikoo verrata hakijoiden ansioita toisiinsa (97 kohta).

Viittaukset: asia 188/73, Grassi v. neuvosto, 30.10.1974 (Kok. 1974, s. 1099, 40 kohta); asia C-343/87, Culin v. komissio, 7.2.1990 (Kok. 1990, s. I-225, 19 kohta); asia T-169/89, Frederiksen v. parlamentti, 11.12.1991 (Kok. 1991, s. II-1403, 69 kohta); asia T-45/91, Mc Avoy v. parlamentti, 18.2.1993 (Kok. 1993, s. II-83, 48 kohta) ja asia T-13/95, Kyrpitsis v. TSK, 18.4.1996 (Kok. H. 1996, s. II-503, 34 kohta).

Nimittävä viranomainen ei noudata tätä laillista perustaa, jos se ilmoittaa hakijoille vasta avointa virkaa koskevan ilmoituksen julkaisemisen jälkeen täytettävässä virassa vaaditut erityiset edellytykset, ja jos se hakemuksia tutkiessaan ottaa huomioon muita edellytyksiä kuin avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa ilmoitetut edellytykset. Näin toimiessaan se nimittäin poistaisi avointa virkaa koskevalta ilmoitukselta sen olennaisen tehtävän palvelukseenottomenettelyssä, eli kyseisen toimen hoitamiseksi vaadittavien edellytysten ilmoittaminen mahdollisimman tarkasti hakijoille (98 kohta).

Viittaukset: asia T-58/91, Booss ja Fischer v komissio. 3.3.1993 (Kok. 1993 s. II-147, 67 kohta) ja em. asia Kyrpitsis v. TSK, 34 ja 35 kohta.

Kun on kyse neuvostossa olevasta suurta poliittista vastuuta edellyttävästä toimesta, avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa mainittujen yksityiskohtaisempien ja jopa teknisempien pätevyysvaatimusten edellyttäminen ei ollut välttämätöntä. Kuten neuvosto on todennut, pääjohtajan virka edellyttää lähinnä yleistä johtamistaitoa, erittäin suurta arvostelu- ja arviointikykyä eikä niinkään erityistä kokemusta juuri kyseisen pääosaston alalla, koska tekninen kokemus voidaan aina turvata pääosaston sisällä (100 kohta).

Viittaukset: em. asia Booss ja Fischer v. komissio, 69 kohta.

Vaikka avointa virkaa koskeva ilmoitus olisi laadittu sellaista sanamuotoa käyttäen, että kaikki mahdolliset hakijat täyttäisivät periaatteessa kaikki vaaditut pätevyysedellytykset, ilmoitus ei kuitenkaan pelkästään tällä perusteella olisi lainvastainen. Se, että kaikki mahdolliset hakijat täyttävät periaatteessa kaikki avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa mainitut edellytykset, ei tarkoita, että joku hakijoista ei olisi muita kyvykkäämpi hoitamaan kyseisen viran edellyttämiä tehtäviä. Koska avointa virkaa koskevan ilmoituksen tarkoituksena on juuri vahvistaa täytettävän viran hoitamiseksi vaadittavat edellytykset, ei ole mitenkään epätavallista, että kaikki virkaa hakevat virkamiehet — tai suurin osa heistä - täyttävät nämä edellytykset. Nimittävän viranomaisen tehtävänä on laajaa harkintavaltaansa käyttäen valita yksikön etu huomioon ottaen soveltuvin hakija (106 kohta).

Viides kanneperuste, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä

Nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta arvioidessaan yksikön etua sekä henkilöstösääntöjen 45 artiklassa tarkoitetun ylennyspäätöksen yhteydessä huomioon otettavia ansioita. Yhteisöjen tuomioistuimen ja yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittama laillisuusvalvonta voi koskea ainoastaan sen varmistamista, että toimielin on pysynyt kohtuuden rajoissa ja ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen väärin, ottaen huomioon ne keinot ja perusteet, joihin toimielin on perustanut arvionsa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei etenkään voi arvioida hakijoiden ansioita ja pätevyyttä nimittävän viranomaisen asemesta, kun asiassa ei ole ilmennyt mitään sellaista, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että nimittävä viranomainen olisi tehnyt ilmeisen virheen arvioidessaan hakijoiden ansioita ja pätevyyttä (120 kohta).

Viittaukset: asia 282/81, Ragusa v. komissio, 21.4.1983 (Kok. 1983, s. 1245, 9 ja 13 kohta); asia T-496/93, Allo v. komissio, 8.6.1995 (Kok. H. 1995, s. II-405, 39 ja 46 kohta) ja asia T-262/94, Baiwir v. komissio, 6.6.1996 (Kok. H. 1996, s. II-739, 66 ja 138 kohta).

Henkilöstösäännöissä ei anneta minkäänlaista oikeutta ylennykseen edes sellaisille virkamiehille, jotka täyttävät kaikki ylennyksen saamiseksi asetetut edellytykset, ja se, että hakija on toiminut väliaikaisesti kyseisessä virassa tai että hänellä on useita palvelusvuosia alemmassa palkkaluokassa, ei ole sellainen ratkaiseva arviointiperuste, joka olisi merkittävämpi kuin yksikön etu, joka on ratkaiseva valintaperuste tehtäessä valintaa ylennystä tavoittelevien hakijoiden välillä (121 kohta).

Viittaukset: asia 306/85, Huybrechts v. komissio, 5.2.1987 (Kok. 1987, s. 629, 10, 11 ja 13 kohta) ja em. asia Baiwir v. komissio, 67 kohta.

Tässä tapauksessa neuvoston vastineessaan ja vastauksessaan esittämistä seikoista, joita kantaja ei ole kiistänyt, ilmenee, että nimittävän viranomaisen valitsema ehdokas täytti avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa mainitut edellytykset erityisesti sen vaatimuksen osalta, joka koskee Euroopan yhteisöjen yleisen politiikan ja kansainvälisten suhteiden laajaa tuntemusta, vaikka kantaja on väittänyt -tukematta kuitenkaan väitteitään varteen otettavalla näytöllä - että L:llä ei ole yleistä ammatillista kokemusta tietyillä uuden PO J:n toimivaltaan kuuluvilla aloilla. Kantaja on väittänyt, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, koska hänen mielestään hänet olisi pitänyt valita L:n asemasta ottaen huomioon hänen erityinen kokemuksensa täytettävään virkaan liittyvällä alalla sekä hänen yleinen pätevyytensä; tämän väitteen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että koska avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa ei edellytyksenä ollut mainittu riidanalaiseen virkaan liittyvää erityistä kokemusta, sitä ei voida ottaa huomioon tutkittaessa, onko riidanalaista päätöstä tehtäessä syyllistytty ilmeiseen arviointivirheeseen. Lisäksi vaikka kantaja täyttikin kaikki avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa vaaditut edellytykset, mikään ei estänyt nimittävää viranomaista valitsemasta laajan harkintavaltansa perusteella yhtä samanarvoisista hakijoista yksikön etua koskevien syiden vuoksi. Kantaja ei ole kuitenkaan esittänyt mitään perusteluja sen osoittamiseksi, että nimityspäätös olisi tehty perusteilla, jotka olisivat olleet ristiriidassa sen periaatteen kanssa, että virkaan valitaan hakija, joka vastaa parhaiten yksikön etua ja täytettävän viran edellytyksiä (123, 124 ja 126 kohta).

Viittaukset: asia 151/80, De Hoe v. komissio, 17.12.1981 (Kok. 1981, s. 3161,16 kohta) ja asia T-118/95, Anacoreta Correia v. komissio, 11.6.1996 (Kok. H. 1996, s. H-835,75 kohta).

Kuudes kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 7 ja 27 artiklan rikkomista

Henkilöstösääntöjen 27 artiklan kolmannen kohdan mukaan mitään virkaa ei saa varata tietyn jäsenvaltion kansalaisille. Tätä sääntöä on noudatettava kaikissa henkilöstösääntöjen 29 artiklassa säädetyissä palvelukseenottomenettelyissä myös silloin, kun on kyse virkamiesten palvelukseenotosta palkkaluokkiin A 1 tai A 2 (134 kohta).

Viittaukset: em. asia Booss ja Fischer v. komissio, 85 kohta.

Henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa puolestaan säädetään, että palvelukseenoton on tapahduttava jäsenvaltioiden kansalaisten joukosta maantieteellisesti mahdollisimman laajalta alueelta. Tässä säännöksessä nimittävälle viranomaiselle ei kuitenkaan anneta mahdollisuutta varata tiettyä virkaa tietyn jäsenvaltion kansalaisille, ellei se ole perusteltua yksikön toimintaan liittyvistä syistä (135 kohta).

Viittaukset: asia 15/63, Lassalle v. parlamenttia, 4.3.1964 (Kok. 1964, s. 57 ja 73) ja asia 85/82, Schloh v. neuvosto, 30.6.1983 (Kok. 1983, s. 2105, 37 kohta).

Seitsemäs kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä

Nimittävän viranomaisen ei tarvitse perustella ylennystä koskevia päätöksiään syrjäytetyille hakijoille, ja tämä pätee myös nimittävän viranomaisen päätöksiin, jotka koskevat hakemuksen hylkäämistä. Nimittävän viranomaisen on kuitenkin perusteltava päätös, jolla on hylätty ylentämättä jätetyn virkamiehen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaan tekemä valitus, ja valituksen hylkäämistä koskevan päätöksen perustelujen pitäisi olla yhtäpitävät sen päätöksen perustelujen kanssa, josta valitus on tehty (147 kohta).

Viittaukset: em. asia Grassi v. neuvosto, 12 kohta; asia 101/77, Ganzini v. komissio, 13.4.1978 (Kok. 1978, s. 915, 10 kohta); em. asia Culin v. komissio, 13 kohta; yhdistetyt asiat T-18/92 ja T-68/92, Coussiosv.komissio, 23.2.1994 (Kok. H. 1994, s. II-171,69-74 kohta) jaem. asia Kyrpitsis v. TSK, 67 ja 68 kohta.

Kun henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukaan ylennykset tehdään ”valitsemalla”, perustelut voivat koskea ainoastaan niitä lakisääteisiä edellytyksiä, joiden täyttymistä ylennysmenettelyn lainmukaisuus edellyttää. Nimittävän viranomaisen ei etenkään tarvitse paljastaa hylätylle hakijalle hänen ja ylennyksen saaneen hakijan välistä vertailevaa arviointia eikä esittää yksityiskohtaisesti sitä, miksi se katsoi, että nimitetty hakija täytti avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa mainitut edellytykset (148 kohta).

Viittaukset: em. asia Grassi v. neuvosto, II-15 kohta; asia 151/80, De Hoe v. komissio, 17.12.1981 (Kok. 1981. s. 3161, 13 kohta); asia T-25/90, Schönherr v. TSK, 30.1.1992 (Kok 1992, s. II-63, 21 kohta) ja asia T-11/91, Schloh v. neuvosto, 25.2.1992 (Kok. 1992, s. II-203, 73 kohta).

Ottaen huomioon ne selitykset, jotka pääsihteeri on antanut vastauksessaan kantajan valitukseen, ja se laaja harkintavalta, joka nimittävällä viranomaisella oli sen vuoksi, että kyseessä oli suurta poliittista vastuuta edellyttävä virka, sekä avointa virkaa koskevan ilmoituksen välttämättäkin yleisluontoinen sanamuoto, on todettava, että 7.11.1995 tehty päätös kantajan valituksen hylkäämisestä on oikeuskäytännössä vahvistettujen perustelua koskevien edellytysten mukainen. Kantaja on väittänyt, että perusteluvelvollisuutta on rikottu, koska pääsihteeri ei ole suostunut ilmoittamaan niitä perusteita, jotka valintakomitea on väitetysti vahvistanut sen jälkeen, kun avointa virkaa koskeva ilmoitus julkaistiin; tämän väitteen osalta riittää, kun korostetaan ensinnäkin, että kuten 73 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa on katsottu, valintakomitea ei ole käyttänyt eri valintaperusteita kuin avointa virkaa koskevassa julkaistussa ilmoituksessa on mainittu, ja toisaalta, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sisäinen hallintoelin, jolla on ainoastaan neuvoa-antava tehtävä, ei ole velvollinen perustelemaan ehdotuksiaan (150 ja 151 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat 27/64 ja 30/64, Fonziv. komissio, 8.7.1965 (Kok. 1965, s. 615 ja 638).

Kahdeksas kanneperuste, joka koskee harkintavallan väärinkäyttöä

Harkintavallan väärinkäytön käsitteellä on täsmällinen sisältö, joka tarkoittaa sitä, että hallintoviranomainen käyttää toimivaltuuksiaan muihin tarkoituksiin kuin siihen, jota varten ne on sille annettu. Päätös on tehty harkintavaltaa väärin käyttäen, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella ilmenee, että päätös on tehty muiden kuin vaadittujen tavoitteiden saavuttamiseksi (156 kohta).

Viittaukset: asia Tl 18/95, Anacoreta Correia v. komissio, 11.6.1996 (Kok. H. 1996, s. II-835, 25 kohta).

Kantaja ei ole esittänyt näyttöä tällaisista seikoista (159 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.