Asia T-329/01

Archer Daniels Midland Co.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Natriumglukonaatti – EY 81 artikla – Sakko – Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta – Sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat – Yhteistyötiedonanto – Suhteellisuusperiaate – Yhdenvertainen kohtelu – Taannehtivuuskielto – Perusteluvelvollisuus – Puolustautumisoikeudet

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 27.9.2006

Tuomion tiivistelmä

1. Yhteisön oikeus – Yleiset oikeusperiaatteet – Kielto soveltaa rikoslainsäädäntöä taannehtivasti

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonanto 98/C 9/03)

2. Kilpailu – Sakot – Sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

3. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakon ehkäisevä luonne

(EY 81 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Todellinen vaikutus markkinoihin

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 A kohdan ensimmäinen alakohta)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

8. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

9. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät olosuhteet

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 3 kohdan kolmas luetelmakohta)

10. Kilpailu – Sakot – Samaan sopimuskokonaisuuteen perustuvien eri tosiseikkojen perusteella määrättävien yhteisön seuraamusten kumuloituminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät olosuhteet

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonanto 98/C 9/03)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakon määräämättä jättäminen tai sen alentaminen vastineena rikkomiseen syyllistyneen yrityksen yhteistyöstä

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 96/C 207/04 B kohdan b) alakohta ja C kohta)

13. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sen arvioiminen, kuinka paljon kukin yritys on tehnyt yhteistyötä hallinnollisen menettelyn aikana

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonannon 96/C 207/04 B, C ja D kohta)

14. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta)

15. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta

(EY 229 artikla)

1. Rikoslakien taannehtivuuskiellon periaate, jota on Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa pidetty perusoikeutena, muodostaa yhteisön oikeuden yleisen periaatteen, jota on kunnioitettava, kun kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätään sakkoja. Tämä periaate edellyttää, että teosta määrätyt seuraamukset vastaavat rikkomisen toteuttamishetkellä lainsäädännössä säädettyjä seuraamuksia.

Sellaisten suuntaviivojen, joilla muutetaan komission yleistä kilpailupolitiikkaa sakkojen osalta, antaminen voi lähtökohtaisesti kuulua taannehtivuuskiellon periaatteen soveltamisalaan.

Yhtäältä suuntaviivoilla voi nimittäin olla oikeusvaikutuksia. Nämä oikeusvaikutukset eivät johdu itse suuntaviivojen normatiivisuudesta vaan siitä, että komissio on antanut ja julkaissut ne. Antamalla suuntaviivat ja julkaisemalla ne komissio rajoittaa oman harkintavaltansa käyttämistä, eikä se voi poiketa näistä säännöistä sillä uhalla, että sen mahdollisesti katsotaan loukanneen yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, luottamuksensuojan periaatetta ja oikeusvarmuuden periaatetta.

Toisaalta suuntaviivat kilpailupolitiikan välineenä kuuluvat taannehtivuuskiellon periaatteen soveltamisalaan samoin kuin rikkomisen määrittävän säännöksen uusi tulkinta oikeuskäytännössä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen sen oikeuskäytännön mukaan, joka koskee Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan 1 kohtaa ja jonka mukaan viimeksi mainitussa määräyksessä kielletään rikkomisen määrittävän säännöksen uuden tulkinnan taannehtiva soveltaminen. Tämän oikeuskäytännön mukaan näin on erityisesti silloin, kun kyse on oikeuskäytännössä tehdystä tulkinnasta, jonka tulos ei ollut kohtuullisesti ennakoitavissa rikkomisen toteuttamishetkellä, kun otetaan huomioon erityisesti kyseiseen oikeussäännökseen liittyvässä oikeuskäytännössä tuolloin esitetty tulkinta. Tästä samasta oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että ennakoitavuuden käsitteen sisältö riippuu suurelta osin kyseessä olevan säännöksen sisällöstä, sen kattamasta alasta sekä sen adressaattien määrästä ja luonteesta. Lain ennakoitavuuden vastaista ei ole se, että kyseessä olevan henkilön on käytettävä valistuneita neuvonantajia voidakseen arvioida asian olosuhteissa kohtuullisessa määrin tietystä toiminnasta mahdollisesti aiheutuvat seuraukset. Tämä koskee erityisesti ammattilaisia, jotka ovat tottuneet toimimaan erittäin varovaisesti ammattiaan harjoittaessaan. Heidän voidaan myös odottaa arvioivan erityisen huolellisesti toimintansa sisältämiä riskejä.

Sen tarkastamiseksi, onko taannehtivuuskiellon periaatetta noudatettu, on tutkittava, oliko asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen antamisen aiheuttama muutos kohtuullisesti ennakoitavissa ajanjaksolla, jolloin kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset toteutettiin. Tältä osin suuntaviivojen pääasiallinen uudistus oli se, että sakkojen laskemisen lähtökohdaksi otettiin perusmäärä, joka määritettiin näissä suuntaviivoissa tätä varten ilmoitettujen sellaisten vaihteluvälien avulla, jotka heijastelevat rikkomisten eriasteista vakavuutta mutta jotka sellaisinaan eivät ole yhteydessä merkitykselliseen liikevaihtoon. Tämä menetelmä perustuu näin ollen olennaisesti sakkojen – vaikkakin suhteelliseen ja joustavaan – tariffointiin.

Se, että komissio on aikaisemmin soveltanut tietyntasoisia sakkoja tietynlaisiin rikkomisiin, ei voi merkitä sitä, ettei se voisi nostaa tätä sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 ilmoitetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi, vaan yhteisön kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää päinvastoin sitä, että komissio voi milloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa tämän politiikan tarpeita vastaavaksi.

Tästä seuraa, että sellaiseen hallinnolliseen menettelyyn osallistuvat yritykset, jonka päätteeksi voidaan määrätä sakkoja, eivät voi saavuttaa perusteltua luottamusta siihen, ettei komissio ylitä aiemmin käytettyä sakkojen tasoa, eikä sakkojen laskentatapaan.

Tämän vuoksi kyseisten yritysten on otettava huomioon se mahdollisuus, että komissio päättää minä hetkenä hyvänsä korottaa sakkojen tasoa aiemmin soveltamastaan tasosta. Tämä ei päde ainoastaan silloin, kun komissio korottaa sakkojen tasoa määrätessään sakkoja yksittäistapauksissa, vaan myös silloin, kun tämä korotus toteutetaan soveltamalla yksittäistapauksiin suuntaviivojen kaltaisia yleisesti sovellettavia käytännesääntöjä.

(ks. 38–46 kohta)

2. Se, että komissio on soveltanut yritykselle määrättävän sakon suuruutta määritettäessä asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa vahvistettua menettelyä, ei merkitse syrjivää kohtelua niihin yrityksiin nähden, jotka ovat rikkoneet yhteisön kilpailusääntöjä samana ajanjaksona mutta joille kilpailusääntöjen rikkomisen paljastumisen ajankohdan tai niitä koskevan hallinnollisen menettelyn kulkuun liittyvien syiden vuoksi on määrätty seuraamukset jo ennen suuntaviivojen antamista ja julkaisemista.

(ks. 53 kohta)

3. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asiaan liittyvät erityisolosuhteet ja asiayhteys, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole olemassa sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin voivat tapauksesta riippuen kuulua rikkomisen kohteena olevien tavaroiden volyymi ja arvo, yrityksen koko ja taloudellinen valta ja näin ollen myös se vaikutusvalta, jota yritys on voinut käyttää merkityksellisillä markkinoilla. Tästä seuraa yhtäältä, että sakon suuruuden määrittämiseksi on sallittua ottaa huomioon yhtä hyvin yrityksen kokonaisliikevaihto, joka osoittaa – vaikkakin vain likimääräisesti ja epätäydellisesti – yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa, kuin kyseessä olevien yritysten markkinaosuus merkityksellisillä markkinoilla, joka on omiaan osoittamaan rikkomisen laajuutta. Tästä seuraa toisaalta, ettei kummallekaan näistä luvuista pidä antaa sellaista merkitystä, joka olisi suhteeton verrattuna muihin arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin, ja että sakon suuruuden määrääminen ei näin ollen voi olla pelkän kokonaisliikevaihtoon perustuvan laskelman tulos.

Joka tapauksessa pelkästään se seikka, että yritykselle vahvistettu sakko ylittää sen kartellin kohteena olevan tuotteen myynnistä kertyneen liikevaihdon Euroopan talousalueella aikana, jona yritys on osallistunut kartelliin, tai jopa ylittää sen merkittävästi, ei riitä osoittamaan sakon suhteettomuutta.

(ks. 76, 77 ja 80 kohta)

4. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaan sakon suuruus määritetään rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella. Lisäksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen mukaan komissio vahvistaa perusmäärän rikkomisen vakavuuden perusteella ottaen huomioon rikkomisen laadun, sen todellisen vaikutuksen markkinoihin ja maantieteellisten markkinoiden laajuuden.

Näin ollen näillä oikeussäännöillä ei sellaisenaan velvoiteta komissiota ottamaan huomioon tuotemarkkinoiden pientä kokoa.

Komission on kuitenkin otettava huomioon rikkomisen vakavuutta arvioitaessa lukuisia seikkoja, joiden luonne ja merkitys vaihtelevat kyseessä olevan rikkomisen tyypin ja erityisten olosuhteiden mukaan. Ei ole poissuljettua, että näiden rikkomisen vakavuutta osoittavien seikkojen joukossa voi tapauskohtaisesti olla myös merkityksellisten tuotemarkkinoiden koko.

Näin ollen vaikka markkinoiden koko voi olla rikkomisen vakavuutta vahvistettaessa huomioon otettava seikka, sen merkitys vaihtelee kyseessä olevan rikkomisen erityisten olosuhteiden mukaan.

(ks. 99–102 kohta)

5. Ehkäisevä vaikutus on yksi tärkeimmistä tekijöistä, jotka komission on otettava huomioon, kun se määrittää yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävien sakkojen määrää.

Jos sakko pitäisi määrätä tasolle, joka ainoastaan poistaisi kartellista saadun hyödyn, sillä ei olisi ehkäisevää vaikutusta. Voidaan kohtuudella olettaa, että yritykset ottavat rationaalisesti huomioon taloudellisissa laskelmissaan ja hallinnossaan paitsi niiden sakkojen tason, jotka niille voidaan määrätä kilpailusääntöjen rikkomistapauksessa, myös kartellin havaitsemisen riskin tason. Lisäksi jos sakon tehtävä rajoitettaisiin siihen, että pelkästään poistettaisiin odotettavissa oleva voitto tai hyöty, kyseessä olevan toiminnan rikkomisluonnetta EY 81 artiklan 1 kohdan valossa ei otettaisi riittävästi huomioon. Jos sakkoa pidettäisiin ainoastaan aiheutetun vahingon kompensoimisena, laiminlyötäisiin paitsi ehkäisevä vaikutus, joka voi kohdistua ainoastaan tulevaan toimintaan, myös tällaisen toimenpiteen rangaistusvaikutus tosiasiallisesti toteutetun konkreettisen kilpailusääntöjen rikkomisen suhteen.

Samoin sellaisen yrityksen osalta, joka toimii useilla markkinoilla ja jolla on erityisen suuret taloudelliset toimintamahdollisuudet, on mahdollista, että merkityksellisillä markkinoilla saadun liikevaihdon huomioon ottaminen ei riitä sakon ehkäisevän vaikutuksen takaamiseksi. Nimittäin mitä suurempi on yritys ja mitä enemmän sillä on maailmanlaajuisia resursseja, jotka antavat sille mahdollisuuden toimia markkinoilla itsenäisesti, sitä tietoisempi sen on oltava merkityksestään kilpailun toimimisen kannalta markkinoilla. Tämän vuoksi tosiseikat, jotka liittyvät kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneen yrityksen taloudelliseen valtaan, on otettava huomioon vahvistettaessa sakon määrää sen ehkäisevän vaikutuksen takaamiseksi.

(ks. 140–142 kohta)

6. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 1 A kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan komission on laskiessaan sakkoa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden osalta otettava huomioon kilpailusääntöjen rikkomisen todellinen vaikutus markkinoihin, jos se on mitattavissa. Kartellin mitattavissa oleva vaikutus on katsottava riittävästi toteen näytetyksi, jos komissio kykenee esittämään konkreettisia ja uskottavia aihetodisteita, jotka osoittavat kohtuullisella todennäköisyydellä, että kartelli on vaikuttanut markkinoihin.

Kartellin markkinoihin kohdistuvan vaikutuksen tutkiminen edellyttää väistämättä tukeutumista olettamuksiin. Tässä yhteydessä komission on erityisesti tutkittava, mikä kyseessä olevan tuotteen hinta olisi ollut ilman kartellia. Tutkittaessa hintojen tosiasiallisen kehityksen syitä on kuitenkin uskallettua spekuloida kunkin syyn osuudella asiassa. On otettava huomioon se objektiivinen seikka, että hintakartellin vuoksi osapuolet ovat nimenomaan luopuneet vapaudestaan kilpailla hinnoilla. Muiden tekijöiden kuin tämän kartellin osapuolten vapaaehtoisen luopumisen vaikutuksen arviointi perustuu näin ollen väistämättä kohtuullisiin todennäköisyyksiin, joita ei voida täsmällisesti mitata.

Näin ollen komissiota ei voida ilman, että 1 A kohdan ensimmäisen alakohdan kriteeriltä poistettaisiin tehokas vaikutus, arvostella siitä, että se on tukeutunut hintakartellin tai kiintiöitä koskevan kartellin kaltaisen kartellin, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, todellisiin vaikutuksiin markkinoilla siten, että se ei ole mitannut tätä vaikutusta tai arvioinut sitä numeromääräisesti.

(ks. 174–178 kohta)

7. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta määritettäessä on otettava huomioon tutkittavana olevan toiminnan normatiivinen ja taloudellinen asiayhteys. Tältä osin arvioidakseen rikkomisen todellista vaikutusta markkinoihin komission on viitattava kilpailuun, joka olisi normaalisti vallinnut ilman kilpailusääntöjen rikkomista.

Yhtäältä tästä seuraa, että varsinkin hintoja koskevien kartellien osalta on todettava, että on kohtuullisen todennäköistä, että asianomaiset yritykset ovat sopimusten avulla voineet tosiasiallisesti saavuttaa korkeamman hintatason kuin olisi vallinnut ilman kartellia. Toisaalta tästä seuraa, että komission on arvioinnissaan otettava huomioon kaikki merkityksellisten markkinoiden objektiiviset olosuhteet vallitsevan taloudellisen ja mahdollisesti normatiivisen asiayhteyden valossa. Huomioon on otettava sellaisten mahdollisten ”objektiivisten taloudellisten tekijöiden” olemassaolo, joista ilmenee, että ”vapaan kilpailun” vallitessa hintataso ei olisi kehittynyt samalla tavoin kuin nyt käytettyjen hintojen taso.

(ks. 191 ja 192 kohta)

8. Kun kielletyistä kartelleista määrätään seuraamuksia, tietyn yrityksen omaksumakseen väittämällä käyttäytymisellä ei ole merkitystä sen arvioimiseksi, mikä kartellin vaikutus markkinoihin on, koska huomioon otettavat vaikutukset ovat sen kilpailusääntöjen rikkomisen kokonaisuuden vaikutukset, johon yritys on osallistunut.

(ks. 204 kohta)

9. Kun komissio arvioi kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta sakon suuruuden määrittämistä varten, sen on otettava huomioon kyseisen tapauksen erityisolosuhteiden lisäksi se asiayhteys, johon kilpailusääntöjen rikkominen sijoittuu, ja huolehdittava siitä, että sen toiminnalla on ehkäisevä vaikutus. Ainoastaan ottamalla huomioon nämä tekijät voidaan nimittäin taata komission toiminnan täysimääräinen tehokkuus vääristymättömän kilpailun säilyttämiseksi yhteismarkkinoilla.

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 3 kohdan kolmannen luetelmakohdan sisältämän määräyksen puhtaasti sanamuodon mukainen tulkinta voisi antaa vaikutelman, että yleisesti ja varauksetta lieventävän olosuhteen muodostaa pelkästään se, että kilpailusääntöjen rikkoja lopettaa rikkomisen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen. Tämän määräyksen tällainen tulkinta vähentäisi kuitenkin tehokkaan kilpailun takaavien määräysten tehokasta vaikutusta, sillä se heikentäisi sekä seuraamusta, joka voidaan määrätä EY 81 artiklan rikkomisen vuoksi, että tällaisen seuraamuksen ehkäisevää vaikutusta.

Muista lieventävistä olosuhteista poiketen tämä olosuhde ei liity kilpailusääntöjen rikkojan henkilökohtaisiin ominaisuuksiin eikä kyseessä olevan asian tosiseikkoihin, koska se on seurausta lähinnä ulkopuolisesta komission toimenpiteestä. Sitä, että kilpailusääntöjen rikkominen lopetetaan yksinomaan komission toimenpiteiden vuoksi, ei näin ollen voida samastaa kilpailusääntöjen rikkojan itsenäisestä aloitteesta johtuviin ansioihin, vaan se on ainoastaan asianmukainen ja normaali reaktio kyseiseen toimenpiteeseen. Lisäksi tämä olosuhde merkitsee ainoastaan kilpailusääntöjen rikkojan palaamista lailliseen käyttäytymiseen eikä auta tehostamaan komission toimenpiteitä. Tämän olosuhteen väitetyn lieventävän vaikutuksen perusteena ei voi olla pelkkä sen sisältämä kannustaminen rikkomisen lopettamiseen. Tältä osin se, että rikkomisen jatkaminen komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen katsotaan raskauttavaksi olosuhteeksi, kannustaa jo oikeutetusti rikkomisen lopettamiseen, mutta se ei alenna seuraamusta tai tämän seuraamuksen ehkäisevää vaikutusta.

Sen, että yritys lopettaa kilpailusääntöjen rikkomisen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen, katsominen lieventäväksi olosuhteeksi heikentäisi perusteettomasti EY 81 artiklan 1 kohdan tehokasta vaikutusta sekä vähentämällä seuraamusta että seuraamuksen ehkäisevää vaikutusta. Tämän vuoksi komissio ei voi velvoittautua pitämään pelkkää rikkomisen lopettamista sen ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen lieventävänä olosuhteena. Näin ollen suuntaviivojen 3 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa esitettyä määräystä on tulkittava suppeasti siten, ettei se ole ristiriidassa EY 81 artiklan 1 kohdan tehokkaan vaikutuksen kanssa, ja siten, että ainoastaan yksittäistapaukselle ominaiset olosuhteet, joissa rikkomisen lopettaminen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen konkretisoituu, voivat oikeuttaa tämän olosuhteen huomioon ottamisen lieventävänä olosuhteena.

Jos kyseessä on erityisen vakava kilpailusääntöjen rikkominen, jonka tarkoituksena on hintojen vahvistaminen ja markkinoiden jakaminen ja jonka kyseessä olevat yritykset ovat toteuttaneet tahallisesti, sen lopettamista ei voida pitää lieventävänä olosuhteena, kun se on johtunut siitä, että komissio on puuttunut asiaan.

(ks. 276–282 kohta)

10. Ne bis in idem ‑periaatteen mukaan seuraamusten määrääminen samalle henkilölle useamman kuin yhden kerran samasta lainvastaisesta käyttäytymisestä saman oikeushyvän suojelemiseksi on kiellettyä. Kyseisen periaatteen noudattaminen edellyttää kolmen kumulatiivisen edellytyksen täyttymistä: tosiseikkojen, sääntöjen rikkojan ja suojellun oikeudellisen intressin on oltava samat.

Periaatetta ei siten sovelleta tilanteessa, jossa kahden tuomion perustana olevat teot perustuvat alun perin samaan sopimuskokonaisuuteen, mutta ne eroavat kuitenkin toisistaan sekä niiden tavoitteen että niiden alueellisen merkityksen osalta. Näin on tilanteessa, jossa seuraamukset koskevat kartelleja, joiden vaikutukset ilmenevät eri markkinoilla. Näin on myös tilanteessa, jossa kartelli koskee myös kolmansien valtioiden aluetta, koska komission ja mainittujen kolmansien valtioiden kilpailuviranomaisten toimivallan harjoittamisessa sakkojen määräämiseksi yrityksille, jotka rikkovat Euroopan talousalueen ja mainittujen kolmansien valtioiden kilpailusääntöjä, ei alueperiaatteen nojalla ole ristiriitaa.

(ks. 290–292 kohta)

11. Vaikka on merkityksellistä, että yritys toteuttaa toimenpiteitä estääkseen sen, että sen henkilöstö rikkoo vastaisuudessa uudelleen yhteisön kilpailuoikeutta, tämä ei kuitenkaan muuta sitä tosiasiaa, että rikkominen on todettu tapahtuneeksi. Komissiolla ei näin ollen ole velvollisuutta pitää tätä seikkaa lieventävänä olosuhteena, varsinkin kun kyseessä oleva rikkominen merkitsee EY 81 artiklan 1 kohdan ilmeistä rikkomista.

Vaikka komissio voikin asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen nojalla pitää raskauttavana olosuhteena sitä, että yritys on syyllistynyt yhteen tai useampaan samantyyppiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen, tästä ei kuitenkaan seuraa, että kun kyseessä on asianomaisen yrityksen ensimmäinen tämäntyyppinen rikkominen, siihen pitäisi soveltaa suopeaa kohtelua lieventävän olosuhteen vuoksi.

(ks. 299 ja 300 kohta)

12. Jotta yritykselle voitaisiin myöntää sakon huomattava alennus sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon C kohdan mukaisesti, mainitun tiedonannon B kohdassa, johon C kohdan b alakohdassa viitataan, edellytetään, että yritys on ensimmäinen, joka esittää ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta. Tiedonannossa ei todeta, että täyttääkseen tämän edellytyksen yrityksen, joka ilmoittaa komissiolle salaisesta kartellista, on toimitettava tälle koko ratkaiseva näyttö, joka on tarpeen väitetiedoksiannon laatimiseksi, tai vielä vähemmän sen päätöksen tekemiseksi, jossa kilpailusääntöjen rikkominen todetaan.

(ks. 319–321 kohta)

13. Jotta yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei loukata, sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettua tiedonantoa on sovellettava siten, että komission on sakkojen alentamisen osalta kohdeltava samalla tavoin yrityksiä, jotka toimittavat sille menettelyn samassa vaiheessa ja samanlaisten olosuhteiden vallitessa samankaltaista tietoa niistä tosiseikoista, joista niitä syytetään. Pelkästään sitä seikkaa, että yksi näistä yrityksistä on tunnustanut tosiseikat, joista sitä on syytetty, vastaamalla ensimmäisenä komission menettelyn samassa vaiheessa esittämiin kysymyksiin, ei voida pitää objektiivisena perusteena mainitun yrityksen erilaiselle kohtelulle.

Tämä kuitenkin koskee vain tilannetta, jossa yritysten yhteistyö ei kuulu yhteistyötiedonannon B ja C kohdan soveltamisalaan.

Toisin kuin edellä mainituissa kohdissa, D kohdassa ei määrätä kyseessä olevien yritysten erilaisesta kohtelusta sen suhteen, missä järjestyksessä ne aloittavat yhteistyön komission kanssa.

(ks. 338, 339 ja 341 kohta)

14. Väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu – vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetty – selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon siitä, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Vain tämän edellytyksen täyttäessään väitetiedoksianto voi täyttää sen tehtävän, joka sille on yhteisön asetuksilla annettu, eli että sen on annettava yrityksille ja yritysten yhteenliittymille kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan, ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen.

Kun komissio on väitetiedoksiannossa nimenomaisesti ilmoittanut, että se aikoo tutkia, onko yrityksille määrättävä sakkoja, ja se on myös ilmoittanut ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston sekä sen, että rikkomiseen on syyllistytty ”tahallaan tai tuottamuksesta”, komissio on täyttänyt velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta tulla kuulluiksi. Näin toimimalla se antaa yrityksille tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat puolustautua paitsi sitä vastaan, että niiden vahvistetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, myös sakkojen määräämistä vastaan.

Näin ollen asianomaisten yritysten puolustautumisoikeudet, siltä osin kuin on kysymys sakon määrän määräämisestä, on taattu sillä, että yritykset voivat esittää komissiolle huomautuksia rikkomisen kestosta, vakavuudesta ja kilpailunvastaisen luonteen ennakoitavuudesta.

(ks. 359, 361 ja 362 kohta)

15. Koska kanneperusteiden, jotka yritys on esittänyt sellaisen komission päätöksen laillisuutta vastaan, jolla sille määrätään sakko yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, tutkiminen ei ole paljastanut mitään lainvastaisuutta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei alenna mainitun sakon määrää täyden harkintavaltansa puitteissa.

(ks. 382 kohta)

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

27 päivänä syyskuuta 2006 ( )

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Natriumglukonaatti – EY 81 artikla – Sakko – Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta – Sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat – Yhteistyötiedonanto – Suhteellisuusperiaate – Yhdenvertainen kohtelu – Taannehtivuuskielto – Perusteluvelvollisuus – Puolustautumisoikeudet

Asiassa T-329/01,

Archer Daniels Midland Co., kotipaikka Decatur, Illinois (Yhdysvallat), edustajinaan asianajaja C. O. Lenz, solicitor S. L. Alegi, solicitor M. Garcia ja solicitor E. Batchelor,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään A. Whelan, A. Bouquet ja W. Wils,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii ensisijaisesti EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (asia COMP/E-1/36.756 – Natriumglukonaatti) 2 päivänä lokakuuta 2001 tehdyn komission päätöksen K(2001) 2931, lopullinen, 1 artiklan kumoamista siltä osin kuin se koskee kantajaa, tai ainakin siltä osin kuin siinä todetaan kantajan osallistuneen rikkomiseen 4.10.1994 jälkeen, ja kyseisen päätöksen 3 artiklan kumoamista siltä osin kuin se koskee kantajaa, ja toissijaisesti tällä päätöksellä kantajalle määrätyn sakon kumoamista tai alentamista,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN

TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Azizi sekä tuomarit M. Jaeger ja F. Dehousse,

kirjaaja: hallintovirkamies I. Natsinas,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 18.2.2004 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tosiseikat

1 Archer Daniels Midland Co. (jäljempänä ADM) on viljan ja öljysiementen jalostuksen markkinoilla toimivan yritysryhmän emoyhtiö. Se tuli natriumglukonaattimarkkinoille vuonna 1990.

2 Natriumglukonaatti kuuluu kelatoiviin aineisiin, jotka ovat tuotteita, jotka inaktivoivat metalli-ioneja teollisuusprosesseissa. Näihin prosesseihin kuuluvat muun muassa teollisuussiivous (pullojen ja talousastioiden puhdistaminen), pintojenkäsittely (ruosteenestokäsittely, tahranpoisto, alumiinin etsaus) ja vesien käsittely. Kelatoivia aineita käytetään elintarviketeollisuudessa, kosmetiikkateollisuudessa, lääketeollisuudessa, paperiteollisuudessa, betoniteollisuudessa ja myös muilla teollisuudenaloilla. Natriumglukonaattia myydään koko maailmassa, ja maailmanmarkkinoilla on kilpailevia yrityksiä.

3 Vuonna 1995 natriumglukonaatin maailmanlaajuinen kokonaismyynti oli noin 58,7 miljoonaa euroa ja kokonaismyynti Euroopan talousalueella (ETA) noin 19,6 miljoonaa euroa. Tosiseikkojen tapahtumahetkellä viisi yritystä, eli ensinnäkin Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd (jäljempänä Fujisawa), toiseksi Jungbunzlauer AG (jäljempänä Jungbunzlauer), kolmanneksi Roquette Frères SA (jäljempänä Roquette), neljänneksi Glucona vof (jäljempänä Glucona), joka oli vuoden 1995 joulukuuhun saakka Akzo Chemie BV:n, joka on Akzo Nobel NV:n (jäljempänä Akzo) kokonaan omistama tytäryhtiö, ja Coöperative Verkoop‑ en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA:n (jäljempänä Avebe) yhteisessä määräysvallassa oleva yritys, ja viidenneksi ADM, vastasi lähes kaikesta maailman natriumglukonaatin valmistuksesta.

4 Vuoden 1997 maaliskuussa Yhdysvaltain oikeusministeriö ilmoitti komissiolle, että lysiini‑ ja sitruunahappomarkkinoilla suoritetun tutkimuksen jälkeen oli niin ikään aloitettu natriumglukonaattimarkkinoita koskeva tutkimus. Vuoden 1997 loka‑ ja joulukuussa sekä vuoden 1998 helmikuussa komissiolle ilmoitettiin, että Akzo, Avebe, Glucona, Roquette ja Fujisawa olivat myöntäneet osallistuneensa kartelliin, joka oli muodostunut natriumglukonaatin hintojen vahvistamisesta sekä tuotteen myyntimäärien jakamisesta Yhdysvalloissa ja muualla. Yhdysvaltain oikeusministeriön kanssa tehtyjen sopimusten jälkeen amerikkalaisviranomaiset määräsivät sakkoja kyseisille yrityksille ja ADM:lle. ADM:lle määrätty sakko kartellista natriumglukonaattimarkkinoilla sisältyi lysiini‑ ja sitruunahappoasioissa määrättyyn 100 miljoonan Yhdysvaltain dollarin (USD) suuruiseen kokonaissakkoon.

5 Komissio esitti 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962, 13, s. 204) 11 artiklan perusteella 18.2.1998 tietojensaantipyyntöjä Euroopan tärkeimmille natriumglukonaatin valmistajille, tuojille, viejille ja ostajille. ADM ei ollut tämän pyynnön vastaanottajana.

6 Tietojensaantipyynnön seurauksena Fujisawa otti yhteyttä komissioon ilmoittaakseen tälle, että se oli tehnyt yhteistyötä amerikkalaisviranomaisten kanssa edellä kuvatussa tutkimuksessa ja että se halusi tehdä yhtä lailla yhteistyötä komission kanssa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa 18 päivänä heinäkuuta 1996 annetun komission tiedonannon (EYVL C 207, s. 4; jäljempänä yhteistyötiedonanto) mukaisesti. Komission kanssa 1.4.1998 pitämänsä kokouksen jälkeen Fujisawa toimitti 12.5.1998 kirjallisen lausunnon ja asiakirjat, jotka sisälsivät yhteenvedon kartellin vaiheista ja tiettyjä muita asiakirjoja.

7 Komissio teki 16. ja 17.9.1998 asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti tutkimuksen Aveben, Gluconan, Jungbunzlauerin ja Roquetten toimitiloissa.

8 Komissio esitti 10.11.1998 tietojensaantipyynnön ADM:lle. ADM ilmoitti 26.11.1998 aikeensa tehdä yhteistyötä komission kanssa. Kokouksessa, joka pidettiin 11.12.1998, ADM antoi ”ensimmäisen osoituksen yhteistyöstään”. Yrityksen lausunto ja asiaan liittyvät asiakirjat annettiin tämän jälkeen 21.1.1999 komissiolle.

9 Komissio esitti 2.3.1999 yksityiskohtaisia tietojensaantipyyntöjä Gluconalle, Roquettelle ja Jungbunzlauerille. Kyseiset yritykset ilmaisivat 14.4., 19.4. ja 20.4.1999 päivätyillä kirjeillään halunsa tehdä yhteistyötä komission kanssa ja toimittivat sille tiettyjä kartellia koskevia tietoja. Komissio esitti 25.10.1999 täydentäviä tietojensaantipyyntöjä ADM:lle, Fujisawalle, Gluconalle, Roquettelle ja Jungbunzlauerille.

10 Saamiensa tietojen perusteella komissio antoi 17.5.2000 väitetiedoksiannon ADM:lle ja muille asianomaisille yrityksille EY 81 artiklan 1 kohdan ja ETA:sta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ETA‑sopimus) 53 artiklan 1 kohdan rikkomisen vuoksi. ADM ja kaikki muut asianomaiset yritykset toimittivat kirjalliset huomautuksensa vastauksena komission esittämiin väitteisiin. Yksikään näistä ei pyytänyt kuulemista eikä kiistänyt väitetiedoksiannossa esitettyjen tosiseikkojen paikkansapitävyyttä.

11 Komissio lähetti 11.5.2001 täydentäviä tietojensaantipyyntöjä ADM:lle ja muille asianomaisille yrityksille.

12 Komissio teki 2.10.2001 päätöksen K(2001)2931, lopullinen, EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (asia COMP/E-1/36.756 – Natriumglukonaatti) (jäljempänä päätös). Päätös annettiin ADM:lle tiedoksi 12.10.2001 päivätyllä kirjeellä.

13 Päätöksessä on muun muassa seuraavat säännökset:

”1 artikla

[Akzo], [ADM], [Avebe], [Fujisawa], [Jungbunzlauer] ja [Roquette] ovat rikkoneet EY 81 artiklan 1 kohtaa ja – 1.1.1994 lukien – ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa osallistumalla jatkuvaan sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan natriumglukonaattisektorilla.

Rikkominen kesti

– [Akzon], [Aveben], [Fujisawan] ja [Roquetten] tapauksessa vuoden 1987 helmikuusta vuoden 1995 kesäkuuhun

– [Jungbunzlauerin] tapauksessa vuoden 1988 toukokuusta vuoden 1995 kesäkuuhun

– [ADM:n] tapauksessa vuoden 1991 kesäkuusta vuoden 1995 kesäkuuhun.

– –

3 artikla

Yrityksille määrätään seuraavat sakot 1 artiklassa tarkoitetusta rikkomisesta:

a) [Akzo] 9 miljoonaa euroa

b) [ADM] 10,13 miljoonaa euroa

c) [Avebe] 3,6 miljoonaa euroa

d) [Fujisawa] 3,6 miljoonaa euroa

e) [Jungbunzlauer] 20,4 miljoonaa euroa

f) [Roquette] 10,8 miljoonaa euroa

– –”

14 Sakkojen määrän laskemiseksi komissio sovelsi päätöksessään menetelmää, joka esitetään asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä suuntaviivat), ja yhteistyötiedonantoa.

15 Ensiksi komissio määritti sakon perusmäärän kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella.

16 Tässä yhteydessä komissio katsoi ensinnäkin rikkomisen vakavuuden osalta, että asianomaiset yritykset olivat syyllistyneet erittäin vakavaan rikkomiseen, kun otetaan huomioon rikkomisen laatu, sen todellinen vaikutus natriumglukonaattimarkkinoihin ETA:lla sekä merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuus (päätöksen 371 perustelukappale).

17 Komissio katsoi seuraavaksi, että yritysten todellinen taloudellinen kapasiteetti aiheuttaa vahinkoa kilpailulle oli otettava huomioon ja vahvistettava sakon määrä tasolle, jolla taataan riittävän ehkäisevä vaikutus. Näin ollen komissio tukeutui asianomaisten yritysten natriumglukonaatin myyntiin rikkomiskauden viimeisenä vuonna eli vuonna 1995 perustuneisiin maailmanlaajuisiin liikevaihtoihin, jotka asianomaiset yritykset olivat ilmoittaneet komissiolle tämän tietojensaantipyyntöjen jälkeen ja joiden perusteella komissio laski kyseisten yritysten markkinaosuudet, ja luokitteli nämä yritykset kahteen luokkaan. Se luokitteli ensimmäiseen luokkaan yritykset, joilla sen käytössä olevien tietojen mukaan oli yli 20 prosentin markkinaosuus natriumglukonaatin maailmanmarkkinoilla ja joihin kuuluivat Fujisawa (35,54 prosenttia), Jungbunzlauer (24,75 prosenttia) ja Roquette (20,96 prosenttia). Komissio vahvisti näille yrityksille 10 miljoonan euron perusmäärän. Toiseen luokkaan komissio luokitteli yritykset, joilla sen käytössä olleiden tietojen mukaan oli alle 10 prosentin markkinaosuus natriumglukonaatin maailmanmarkkinoilla ja joihin kuuluivat Glucona (noin 9,5 prosenttia) ja ADM (9,35 prosenttia). Komissio vahvisti näille yrityksille 5 miljoonan euron perusmäärän eli 2,5 miljoonan euron perusmäärän Akzolle ja Avebelle, joiden yhteisessä määräysvallassa Glucona oli (päätöksen 385 perustelukappale).

18 Lisäksi komissio tarkisti tätä perusmäärää yhtäältä sen varmistamiseksi, että sakolla on riittävän ehkäisevä vaikutus, ja toisaalta sen huomioon ottamiseksi, että suurilla yrityksillä on oikeudellista ja taloudellista tietoa sekä infrastruktuureja, jotka antavat niille mahdollisuuden arvioida paremmin sitä, rikkovatko ne toiminnallaan kilpailusääntöjä, sekä tästä aiheutuvia seurauksia kilpailuoikeuden näkökulmasta. Näin ollen asianomaisten yritysten koko ja niiden kokonaisresurssit huomioon ottaen komissio sovelsi korotuskerrointa 2,5 perusmääriin, jotka oli määritetty ADM:lle ja Akzolle, jolloin tämä perusmäärä oli 12,5 miljoonaa euroa ADM:n tapauksessa ja 6,25 miljoonaa euroa Akzon tapauksessa (päätöksen 388 perustelukappale).

19 Kunkin yrityksen rikkomisen keston huomioimiseksi näin määritettyä perusmäärää korotettiin 10 prosenttia vuotta kohti eli 80 prosenttia Fujisawan, Akzon, Aveben ja Roquetten osalta, 70 prosenttia Jungbunzlauerin osalta ja 35 prosenttia ADM:n osalta (päätöksen 389–392 perustelukappale).

20 Komissio vahvisti tällä tavoin sakkojen perusmääräksi 16,88 miljoonaa euroa ADM:n osalta. Akzon, Aveben, Fujisawan, Jungbunzlauerin ja Roquetten osalta perusmäärä vahvistettiin vastaavasti 11,25, 4,5, 18, 17 ja 18 miljoonaksi euroksi (päätöksen 396 perustelukappale).

21 Toiseksi Jungbunzlauerille määrätyn sakon perusmäärää korotettiin raskauttavien olosuhteiden vuoksi 50 prosenttia, koska kyseisellä yrityksellä oli ollut johtava asema kartellissa (päätöksen 403 perustelukappale).

22 Kolmanneksi komissio tutki ja hylkäsi väitteet, jotka tietyt yritykset olivat esittäneet ja joiden mukaan näiden yritysten osalta pitäisi ottaa huomioon lieventäviä olosuhteita (päätöksen 404–410 perustelukappale).

23 Neljänneksi komissio myönsi yhteistyötiedonannon B kohdan perusteella Fujisawalle ”hyvin huomattavan alentamisen” (80 prosenttia) sen sakon määrästä, joka tälle olisi määrätty, jos tämä ei olisi tehnyt yhteistyötä. Komissio katsoi lisäksi, että ADM ei täyttänyt edellytyksiä, jotka vahvistetaan tämän saman tiedonannon C kohdassa sen sakon määrän ”huomattavaksi alentamiseksi”. Lopuksi komissio myönsi kyseisen tiedonannon D kohdan perusteella ”merkittävän alentamisen” (40 prosenttia) ADM:lle ja Roquettelle ja 20 prosenttia Akzolle, Avebelle ja Jungbunzlauerille niiden sakkojen määrästä (päätöksen 418, 423, 426 ja 427 perustelukappale).

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset

24 ADM nosti käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 21.12.2001 toimittamallaan kannekirjelmällä.

25 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja pyysi kirjallisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklassa tarkoitettuna prosessinjohtotoimena asianosaisia vastaamaan kysymyksiin, joihin nämä vastasivat määräajassa.

26 Asianosaisten lausumat kuultiin 18.2.2004 pidetyssä istunnossa.

27 ADM on 21.7.2006 päivätyllä kirjeellään pyytänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ottamaan huomioon uuden kanneperusteen, joka pohjautuu suuntaviivoihin asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta (EUVL C 210, s. 2; jäljempänä vuoden 2006 suuntaviivat), sillä perusteella, että suuntaviivat muodostavat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla käsittelyn aikana esille tulleen tosiseikan ja oikeudellisen seikan. Hyvän oikeudenhoidon yleisperiaatteen mukaisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on, avaamatta käsittelyä uudelleen, pyytänyt komissiota esittämään kantansa ADM:n pyynnöstä. Komissio on 11.8.2006 päivätyssä kirjeessään katsonut, ettei ADM:n pyyntöä pidä hyväksyä.

28 ADM vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– kumoaa päätöksen 1 artiklan siltä osin kuin se koskee ADM:ää tai ainakin siltä osin kuin siinä todetaan ADM:n osallistuneen kilpailusääntöjen rikkomiseen 4.10.1994 jälkeen

– kumoaa päätöksen 3 artiklan siltä osin kuin se koskee ADM:ää

– toissijaisesti kumoaa ADM:lle määrätyn sakon tai alentaa sitä olennaisesti

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

29 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa ADM:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

30 ADM:n esittämät kanneperusteet, jotka kaikki liittyvät sille määrätyn sakon määrän vahvistamiseen, koskevat ensinnäkin suuntaviivojen soveltamista esillä olevaan asiaan, toiseksi kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta, kolmanneksi rikkomisen kestoa, neljänneksi lieventävien olosuhteiden olemassaoloa, viidenneksi sen yhteistyötä hallinnollisen menettelyn aikana ja kuudenneksi puolustautumisoikeuksien kunnioittamista.

A Suuntaviivojen sovellettavuus

1. Oikeusvarmuuden periaatteen ja seuraamusten taannehtivuuskiellon periaatteen loukkaaminen

a) Asianosaisten lausumat

31 ADM väittää, että suuntaviivoissa luotu sakkojen laskentatapa eroaa selvästi komission aiemmasta käytännöstä, jonka mukaan – kuten se on myöntänyt päätöksessä (395 perustelukappale) – se on määritellyt sakon käyttäen perustana tiettyä prosenttiosuutta yrityksen myynnistä merkityksellisillä yhteisön markkinoilla. Suuntaviivoissa otetaan päinvastoin käyttöön kiinteä sakon määrä, esimerkiksi 20 miljoonaa euroa erityisen vakavan rikkomisen osalta, riippumatta kyseessä olevan tuotteen myyntimääristä.

32 ADM huomauttaa, että esillä olevassa asiassa kyseessä olevan ajanjakson aikana (vuodesta 1991 vuoteen 1994 tai vuodesta 1991 vuoteen 1995) komissio määräsi vakiintuneen käytäntönsä mukaisesti sakkoja, joiden määrä oli yleensä 2–9 prosenttia kyseessä olevan tuotteen myynnistä yhteisön markkinoilla saadusta liikevaihdosta. Suuntaviivojen mukaisen uuden politiikan soveltaminen sen sijaan johtaa ADM:n mukaan sakkoihin, joiden määrä on 43–153 kertaa suurempi kuin aiemman käytännön perusteella määrättyjen sakkojen määrä.

33 ADM myöntää, että komissiolla on harkintavaltaa korottaa sakkoja silloin, kun kilpailupolitiikka edellyttää suurempien pelotteena toimivien sakkojen määräämistä. Kun komissio on määrännyt sakon, jonka määrä on 43–153 kertaa suurempi kuin määrä, jonka se olisi vahvistanut aiemman käytännön perusteella, se on ADM:n mukaan kuitenkin selvästi ylittänyt tämän harkintavallan rajat. Toisin kuin komissio väittää, tätä toteamusta tukee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑16/99, Lögstör Rör vastaan komissio, 20.3.2002 antama tuomio (Kok. 2002, s. II‑1633, 237 kohta). Yhtäältä ADM korostaa nimittäin, että kyseisessä tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin asetti komission mahdollisuudelle korottaa sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 säädetyissä rajoissa sen edellytyksen, että tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi. Komissio ei ole ADM:n mukaan kuitenkaan päätöksessä tai kirjelmissään esittänyt perustelua tai toimittanut todisteita, jotka osoittaisivat, että kilpailupolitiikan toteuttamiseksi oli tarpeen määrätä sakkoja, joiden määrä on 43–153 kertaa suurempi kuin määrä, jonka se olisi vahvistanut aiemman käytännön perusteella. Toisaalta ADM huomauttaa, että mainitussa asiassa sekä kaikissa muissa asioissa, jotka koskivat kaukolämpöputkikartellia, pois lukien asia, joka koski ABB:tä, komissio oli määrännyt sakkoja, joiden taso oli sama kuin joka vallitsi komission soveltaessa aiempaa käytäntöään. ADM väittää, että kyseiseen kartelliin osallisille yrityksille määrättiin sakkoja, joiden määrä vastasi ainoastaan 3–14 prosenttia sen myynnin arvosta, johon vaikutukset kohdistuivat, ja ABB:llekin määrättiin ainoastaan sakko, jonka määrä vastasi 44 prosenttia sen liikevaihdon arvosta, johon vaikutukset kohdistuivat.

34 ADM katsoo, että yritysten on voitava toimia ennakoitavissa olevissa olosuhteissa. Suuntaviivojen (1 alakohta) mukaan komission on sakkojen määrää vahvistaessaan noudatettava yhtenäistä ja syrjimätöntä politiikan linjaa. ADM katsoo, että oikeusvarmuuden puuttuminen sakkoja määritettäessä on ristiriidassa sakon ehkäisevän vaikutuksen tehokkaan täytäntöönpanon ajatuksen kanssa. Jotta sakon itsenäinen ehkäisevä vaikutus olisi tehokas, on välttämätöntä, että yritykset tuntevat ennakolta sovellettavat seuraamukset. ADM toteaa, että täysi sakkovapautus tai tehokas sakkojen alentamispolitiikka edellyttävät, että seuraamukset, joita sovelletaan, jos yhteistyöstä on kieltäydytty, on määritetty selvästi ennalta. Samoin olisi järjetöntä pitää yllä pysyvää epävarmuutta niiden sakkojen tason suhteen, joita voidaan määrätä kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, erityisesti jos tämä johtuu tällaisen rikkomisen tutkinnan huomattavasta kestosta. Tämän vuoksi oikeusvarmuuden periaate edellyttää ADM:n mukaan, että komission sakkojen laskemiseksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan nojalla käyttämä lähestymistapa voi olla ennakoitavissa riittävän suurella varmuudella.

35 ADM toteaa myös, että Yhdysvaltojen Sentencing Commissionin suuntaviivoja koskevasta käsikirjasta (1B1.11(b)(1) kohta; jäljempänä amerikkalaiset suuntaviivat) ja liittovaltion valitustuomioistuimen oikeuskäytännöstä (asia United States v. Kimler, 167 F. 3d 889 (5th Circ. 1999)) ilmenee, että uusien sakkoja koskevien suuntaviivojen soveltaminen taannehtivasti kielletään Yhdysvaltojen perustuslain ex post facto ‑määräyksellä, jos se johtaisi raskaamman seuraamuksen määräämiseen kuin mistä oli säädetty kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamishetkellä.

36 Tämän vuoksi ADM:n mukaan uuden suuntaviivoissa esitetyn politiikan soveltamisella taannehtivasti kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka – kuten käsiteltävänä olevassa asiassa – on tapahtunut ennen näiden suuntaviivojen julkaisemista ja jonka seurauksena ADM:lle määrätään näin paljon aiemman käytännön nojalla määrättyjen sakkojen tasoa suurempi sakko ilman, että tämä ero olisi tarpeen kilpailupolitiikan toteuttamiseksi, loukataan oikeusvarmuuden periaatetta, ja tämä soveltaminen on lainvastaista.

37 Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.

b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

38 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa aluksi, että rikoslakien taannehtivuuskiellon periaate, jota on Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 7 artiklassa pidetty perusoikeutena, muodostaa yhteisön oikeuden yleisen periaatteen, jota on kunnioitettava, kun kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätään sakkoja, ja että tämä periaate edellyttää, että teosta määrätyt seuraamukset vastaavat rikkomisen toteuttamishetkellä lainsäädännössä säädettyjä seuraamuksia (yhdistetyt asiat C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P et C‑213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomio 28.6.2005, Kok. 2005, s. I‑5425, 202 kohta; asia T‑23/99, LR AF 1998 v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II‑1705, 218–221 kohta ja asia T‑224/00, Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomio 9.7.2003, Kok. 2003, s. II‑2597, 39 kohta).

39 Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että sellaisten suuntaviivojen, joilla muutetaan komission yleistä kilpailupolitiikkaa sakkojen osalta, antaminen voi lähtökohtaisesti kuulua taannehtivuuskiellon periaatteen soveltamisalaan.

40 Yhtäältä suuntaviivoilla voi nimittäin olla oikeusvaikutuksia. Nämä oikeusvaikutukset eivät johdu itse suuntaviivojen normatiivisuudesta, vaan siitä, että komissio on antanut ja julkaissut ne. Antamalla suuntaviivat ja julkaisemalla ne komissio rajoittaa oman harkintavaltansa käyttämistä eikä se voi poiketa näistä säännöistä sillä uhalla, että sen mahdollisesti katsotaan loukanneen yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, luottamuksensuojan periaatetta ja oikeusvarmuuden periaatetta (ks. vastaavasti edellä 38 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 209–212 kohta).

41 Toisaalta suuntaviivat kilpailupolitiikan välineenä kuuluvat taannehtivuuskiellon periaatteen soveltamisalaan samoin kuin rikkomisen määrittävän säännöksen uusi tulkinta oikeuskäytännössä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen sen oikeuskäytännön mukaan, joka koskee ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 7 artiklan 1 kohtaa (ks. erityisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa S.W. ja C.R. v. Yhdistynyt kuningaskunta, 22.11.1995 antama tuomio, A-sarja, nro 335-B ja 335-C, 34–36 kohta ja 32–34 kohta; asiassa Cantoni v. Ranska, 15.11.1996 antama tuomio, Recueil des arrêts et décisions 1996-V, 29–32 kohta, ja asiassa Coëme ym. v. Belgia, 22.6.2000 antama tuomio, Recueil des arrêts et décisions 2000-VII, 145 kohta) ja jonka mukaan viimeksi mainitussa määräyksessä kielletään rikkomisen määrittävän säännöksen uuden tulkinnan taannehtiva soveltaminen. Tämän oikeuskäytännön mukaan näin on erityisesti silloin, kun kyse on oikeuskäytännössä tehdystä tulkinnasta, jonka tulos ei ollut kohtuullisesti ennakoitavissa rikkomisen toteuttamishetkellä, kun otetaan huomioon erityisesti kyseiseen oikeussäännökseen liittyvässä oikeuskäytännössä tuolloin esitetty tulkinta. On kuitenkin täsmennettävä, että tästä samasta oikeuskäytännöstä ilmenee, että ennakoitavuuden käsitteen sisältö riippuu suurelta osin kyseessä olevan säännöksen sisällöstä, sen kattamasta alasta sekä sen adressaattien määrästä ja luonteesta. Lain ennakoitavuuden vastaista ei ole se, että kyseessä olevan henkilön on käytettävä valistuneita neuvonantajia voidakseen arvioida asian olosuhteissa kohtuullisessa määrin tietystä toiminnasta mahdollisesti aiheutuvat seuraukset. Erityisesti edellä mainitussa asiassa Cantoni vastaan Ranska annetun tuomion (35 kohta) mukaan tämä koskee erityisesti ammattilaisia, jotka ovat tottuneet toimimaan erittäin varovaisesti ammattiaan harjoittaessaan. Heidän voidaan myös odottaa arvioivan erityisen huolellisesti toimintansa sisältämiä riskejä (edellä 38 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 215–223 kohta).

42 Edellä esitetyn perusteella on näin ollen tutkittava, oliko suuntaviivojen antamisen aiheuttama muutos kohtuullisesti ennakoitavissa ajanjaksolla, jolloin kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset toteutettiin.

43 Tältä osin on todettava, että suuntaviivojen pääasiallinen uudistus oli se, että sakkojen laskemisen lähtökohdaksi otettiin perusmäärä, joka määritettiin näissä suuntaviivoissa tätä varten ilmoitettujen sellaisten vaihteluvälien avulla, jotka heijastelevat rikkomisten eriasteista vakavuutta mutta jotka sellaisinaan eivät ole yhteydessä merkitykselliseen liikevaihtoon. Tämä menetelmä perustuu näin ollen olennaisesti sakkojen – vaikkakin suhteelliseen ja joustavaan – tariffointiin (edellä 38 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 225 kohta).

44 Tämän jälkeen on huomautettava, että se, että komissio on aikaisemmin soveltanut tietyntasoisia sakkoja tietynlaisiin rikkomisiin, ei voi merkitä sitä, ettei se voisi nostaa tätä sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 ilmoitetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi, vaan yhteisön kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää päinvastoin sitä, että komissio voi milloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa tämän politiikan tarpeita vastaavaksi (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 100/80–103/80, Musique diffusion française v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok. 1983, s. 1825, Kok. Ep. VII, s. 133, 109 kohta; asia C‑196/99 P, Aristrain v. komissio, tuomio 2.10.2003, Kok. 2003, s. I‑1105, 81 kohta; edellä 38 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 227 kohta; asia T‑12/89, Solvay v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II‑907, 309 kohta; asia T‑304/94, Europa Carton v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑869, 89 kohta ja edellä 38 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 56 kohta).

45 Tästä seuraa, että sellaiseen hallinnolliseen menettelyyn osallistuvat yritykset, jonka päätteeksi voidaan määrätä sakkoja, eivät voi saavuttaa perusteltua luottamusta siihen, ettei komissio ylitä aiemmin käytettyä sakkojen tasoa, eikä sakkojen laskentatapaan (edellä 38 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 228 kohta).

46 Tämän vuoksi kyseisten yritysten on otettava huomioon se mahdollisuus, että komissio päättää minä hetkenä hyvänsä korottaa sakkojen tasoa aiemmin soveltamastaan tasosta. Tämä ei päde ainoastaan silloin, kun komissio korottaa sakkojen tasoa määrätessään sakkoja yksittäistapauksissa, vaan myös silloin, kun tämä korotus toteutetaan soveltamalla yksittäistapauksiin suuntaviivojen kaltaisia yleisesti sovellettavia käytännesääntöjä (edellä 38 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 229 ja 230 kohta).

47 Näin ollen, sen rajoittamatta mitä jäljempänä 99 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa todetaan, ADM on väärässä väittäessään sen, että komissio korottaa sakkojen tasoa kartellin yhteydessä, olevan ilmeisen epäasianmukaisessa suhteessa kilpailupolitiikan toteuttamista koskevaan tavoitteeseen nähden.

48 Myöskään se ADM:n mainitsema seikka – jos se oletetaan toteen näytetyksi – että uuden politiikan soveltaminen johtaisi sakkoihin, joiden määrä on 43–153 kertaa suurempi kuin niiden sakkojen määrä, jotka olisi määrätty aiemman käytännön perusteella, ei voi merkitä taannehtivuuskiellon periaatteen loukkaamista. Erityisesti edellä tämän tuomion 41 kohdassa mainitun oikeuskäytännön valossa ADM:lle piti olla kohtuullisesti ennakoitavissa, että komissio voi minä hetkenä hyvänsä tarkistaa sakkojen yleistä tasoa kilpailupolitiikkaa toteuttaessaan. ADM:n piti voida kohtuullisesti ennakoida tällainen korotus – jos se oletetaan toteennäytetyksi – ajanjaksolla, jolloin kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset toteutettiin.

49 Siltä osin kuin ADM katsoo, että sakkojen ehkäisevän vaikutuksen takaamiseksi olisi välttämätöntä, että yritykset tuntevat ennakolta niiden sakkojen tason, jotka ovat odotettavissa, jos ne syyllistyvät yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiseen, on riittävää korostaa, että sakkojen ehkäisevä vaikutus ei lainkaan edellytä, että yritykset tuntevat ennakolta niiden sakkojen täsmällisen tason, jotka ovat odotettavissa tietyn kilpailua rajoittavan toiminnan vuoksi.

50 Näin ollen oikeusvarmuuden periaatteen ja seuraamusten taannehtivuuskiellon periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on hylättävä.

2. Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen

a) Asianosaisten lausumat

51 ADM väittää, että suuntaviivojen soveltamisella loukataan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, sillä se johtaa kilpailuoikeutta rikkoneiden yritysten erotteluun, ei rikkomisen päivämäärän mukaan, vaan komission päätöksen tekemisen päivämäärän mukaan, jonka komissio vahvistaa sattumanvaraisesti. ADM:n mukaan esimerkiksi EY:n perustamissopimuksen [82] artiklan mukaisesta menettelystä (IV/34.621, 35.059/F‑3 – Irish Sugar plc) 14 päivänä toukokuuta 1997 tehdyssä komission päätöksessä 97/624/EY (EYVL L 258, s. 1) ja EY:n perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan mukaisesta menettelystä (IV/33.941 – HOV-SVZ/MCN) 29 päivänä maaliskuuta 1994 tehdyssä komission päätöksessä 94/210/EY (EYVL L 104, s. 34) kyseessä oleville yrityksille määrättiin sakot, joiden määrä vastasi ainoastaan 6,8:aa ja 5:tä prosenttia niiden merkityksellisillä markkinoilla toteuttaman myynnin määrästä, vaikka kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset tapahtuivat samanaikaisesti natriumglukonaattikartellin kanssa.

52 Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.

b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

53 Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että se, että sakon suuruutta määritettäessä on sovellettu suuntaviivoissa vahvistettua menettelyä, ei merkitse syrjivää kohtelua niihin yrityksiin nähden, jotka ovat rikkoneet yhteisön kilpailusääntöjä samana ajanjaksona mutta joille kilpailusääntöjen rikkomisen paljastumisen ajankohdan tai niitä koskevan hallinnollisen menettelyn kulkuun liittyvien syiden vuoksi on määrätty seuraamukset jo ennen suuntaviivojen antamista ja julkaisemista (ks. vastaavasti edellä 38 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 69–73 kohta ja yhdistetyt asiat T‑202/98, T‑204/98 ja T‑207/98, Tate & Lyle ym. v. komissio, tuomio 12.7.2001, Kok. 2001, s. II‑2035, 118 ja 119 kohta).

54 Näin ollen edellisessä kohdassa mainituissa tuomioissa esitettyjen syiden vuoksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on myös hylättävä.

B Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus

1. Johdanto

55 ADM katsoo, että komissio ei ole arvioinut oikein rikkomisen vakavuutta sakon määrää laskiessaan. Tältä osin esitetyt kanneperusteet koskevat ensinnäkin sitä, ettei kyseessä olevan tuotteen myynnistä kertynyttä liikevaihtoa ole otettu ollenkaan tai riittävästi huomioon, toiseksi sitä, että natriumglukonaattimarkkinoiden pientä kokoa ei ole otettu ollenkaan tai riittävästi huomioon, kolmanneksi sitä, että sakon ehkäisevän vaikutuksen tarpeellisuus on otettu huomioon kahteen kertaan, neljänneksi sitä, että perusmäärään sovellettiin korotuskerrointa, ja viidenneksi kartellin todellisia vaikutuksia markkinoilla.

56 Ennen kuin käsitellään tässä yhteydessä esitettyjen eri kanneperusteiden perusteltavuutta, on esitettävä yhteenveto komission esillä olevassa asiassa rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi ja huomioon ottamiseksi käyttämästä menetelmästä sellaisena kuin se ilmenee päätöksen perustelukappaleista.

57 Päätöksestä ilmenee, että rikkomisen vakavuutta arvioidessaan komissio katsoi aluksi, että osapuolet olivat syyllistyneet erittäin vakavaan rikkomiseen, kun otetaan huomioon sen laatu, sen todellinen vaikutus natriumglukonaattimarkkinoihin ETA:ssa ja merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuus eli koko ETA (päätöksen 334–371 perustelukappale).

58 Tämän jälkeen komissio katsoi, että asianomaisiin yrityksiin oli sovellettava ”erilaista kohtelua otettaessa huomioon todellinen taloudellinen kapasiteetti aiheuttaa vahinkoa kilpailulle ja sakon määrä oli vahvistettava tasolle, jolla taataan riittävä ehkäisevä vaikutus”. Tässä yhteydessä komissio totesi ottavansa huomioon kunkin yrityksen painoarvon ja sitä kautta yrityksen lainvastaisen toiminnan todellisen vaikutuksen kilpailuun (päätöksen 378 ja 379 perustelukappale).

59 Arvioidakseen näitä seikkoja komissio päätti tukeutua asianomaisten yritysten natriumglukonaatin myynnistä saamaan maailmanlaajuiseen liikevaihtoon rikkomisjakson viimeisenä vuonna eli vuonna 1995. Komissio katsoi tässä yhteydessä, että koska ”[natriumglukonaatti]markkinat ovat maailmanlaajuiset, nämä luvut antoivat parhaan mahdollisen kuvan kartelliin osallistuneiden yritysten kapasiteetista aiheuttaa merkittävää vahinkoa muille toimijoille yhteismarkkinoilla ja/tai ETA:ssa” (päätöksen 381 perustelukappale). Komissio lisäsi, että sen mukaan tätä lähestymistapaa tukee se tosiseikka, että kyseessä oli maailmanlaajuinen kartelli, jonka tavoitteena oli muun muassa jakaa markkinat maailmanlaajuisesti ja jättää tietyt ETA:n markkinoiden alueet kilpailun ulkopuolelle. Se arvioi lisäksi, että kartelliin osallistuneiden yritysten maailmanlaajuinen liikevaihto antaa myös kuvan niiden painoarvosta suhteessa kartellin kokonaisvaikutukseen tai päinvastaisessa tapauksessa siihen epävakauteen, joka kartellia olisi vaivannut, ellei kyseinen yritys olisi osallistunut siihen (päätöksen 381 perustelukappale).

60 Tämän perusteella komissio päätti määritellä kaksi yritysten luokkaa, joista ensimmäiseen kuuluivat ”natriumglukonaatin kolme pääasiallista tuottajaa, joilla oli yli 20 prosentin maailmanlaajuinen markkinaosuus”, ja toiseen ne yritykset, ”joilla oli merkittävästi pienemmät markkinaosuudet natriumglukonaatin maailmanmarkkinoista (alle 10 prosenttia)” (päätöksen 382 perustelukappale). Näin ollen komissio vahvisti 10 miljoonan euron perusmäärän ensimmäiseen luokkaan kuuluville yrityksille, joita olivat Fujisawa, Jungbunzlauer ja Roquette, ja joiden markkinaosuudet olivat vastaavasti noin 36, 25 ja 21 prosenttia, ja 5 miljoonan euron perusmäärän toiseen luokkaan kuuluville yrityksille, eli Gluconalle ja ADM:lle, joiden kummankin markkinaosuudet olivat noin 9 prosenttia. Koska Glucona oli Akzon ja Aveben yhteisessä määräysvallassa, komissio määräsi näin ollen näille kummallekin 2,5 miljoonan euron perusmäärän (päätöksen 385 perustelukappale).

61 Lopuksi komissio tarkisti tätä perusmäärää yhtäältä sen varmistamiseksi, että sakolla on riittävän ehkäisevä vaikutus, ja toisaalta sen huomioon ottamiseksi, että suurilla yrityksillä on oikeudellista ja taloudellista tietoa sekä infrastruktuureja, jotka antavat niille mahdollisuuden arvioida paremmin sitä, rikkovatko ne toiminnallaan kilpailusääntöjä, sekä tästä aiheutuvia seurauksia kilpailuoikeuden näkökulmasta. Näin ollen asianomaisten yritysten koko ja niiden kokonaisresurssit huomioon ottaen komissio sovelsi korotuskerrointa 2,5 ADM:lle ja Akzolle määritettyihin perusmääriin ja vahvisti siten sakoksi rikkomisen vakavuuden mukaan ADM:lle 12,5 miljoonaa euroa ja Akzolle 6,25 miljoonaa euroa (päätöksen 388 perustelukappale).

2. Kyseessä olevan tuotteen myynnistä kertyneen liikevaihdon huomiotta jättäminen

a) Asianosaisten lausumat

62 ADM väittää, että komissio ei ole sakon perusmäärää laskiessaan ottanut huomioon ollenkaan, tai ainakaan riittävästi, sen kyseessä olevan tuotteen myynnistä kertynyttä liikevaihtoa.

63 Ensinnäkin ADM väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevän, että kyseessä olevan tuotteen osalta saatu liikevaihto on sakkoja laskettaessa tärkeä tekijä (asia T‑77/92, Parker Pen v. komissio, tuomio 14.7.1994, Kok. 1994, s. II‑549, 92–95 kohta; yhdistetyt asiat T‑24/93–T‑26/93 ja T‑28/93, Compagnie maritime belge transports ym. v. komissio, tuomio 8.10.1996, Kok. 1996, s. II‑1201, 233 kohta; asia T‑229/94, Deutsche Bahn v. komissio, tuomio 21.10.1997, Kok. 1997, s. II‑1689, 127 kohta ja asia T‑327/94, SCA Holding v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑1373, 176 kohta).

64 ADM katsoo, että kyseessä olevan tuotteen osalta ETA:ssa saadun liikevaihdon huomioon ottaminen on asianmukainen lähtökohta kilpailuvaikutusten arvioimiseksi kyseessä olevan tuotteen markkinoilla yhteisössä ja kartellin osapuolten suhteellisen merkityksen arvioimiseksi kyseessä oleviin tuotteisiin nähden. Tätä toteamusta tukee ADM:n mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntö (edellä 44 kohdassa mainittu asia Europa Carton v. komissio, tuomion 126 kohta ja asia T‑309/94, KNP BT v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑1007, 108 kohta, joka on vahvistettu muutoksenhaussa asiassa C‑248/98 P, KNP BT v. komissio, 16.11.2000 annetulla tuomiolla, Kok. 2000, s. I‑9641).

65 Lisäksi ADM:n mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑9/99, HFB v. komissio, 20.3.2002 antamassa tuomiossa (Kok. 2002, s. II‑1487, 442 kohta) vahvistetaan, että yrityksen koon huomioon ottaminen epäsuhtaisella tavalla sakon vahvistamiseksi on lainvastaista.

66 ADM vetoaa myös siihen, että komission on itsekin esillä olevan asian kaltaisia asioita koskevassa viimeisimpien vuosien päätöskäytännössään (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (asia IV/C/33.833 – Kartonki) 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehty komission päätös 94/601/EY (EYVL L 243, s. 1); EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (asia IV/33.126 ja 33.322 – Sementti) 30 päivänä marraskuuta 1994 tehty komission päätös 94/815/EY (EYVL L 343, s. 1); ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (asia IV/31.149 – Polypropyleeni) 23 päivänä huhtikuuta 1986 tehty komission päätös 86/398/ETY (EYVL L 230, s. 1); ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (asia IV/31.553 – Betoniteräsverkko) 2 päivänä elokuuta 1989 tehty komission päätös 89/515/ETY (EYVL L 260, s. 1) ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisesta Euroopan teräspalkkituottajien sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin 16 päivänä helmikuuta 1994 tehty komission päätös 94/215/EHTY (EYVL L 116, s. 1)), tukeutunut kyseessä olevan tuotteen myynnin määrään yhteisön markkinoilla, kuten se on lisäksi myöntänyt päätöksessä (395 perustelukappale). ADM väittää, että kun komissio on näissä päätöksissä tukeutunut tähän laskentakriteeriin, se on vahvistanut sakkoja, joiden määrä oli 2–9 prosenttia osapuolten kyseisestä tuotteesta saamasta liikevaihdosta. ADM korostaa, että jos komissio olisi noudattanut tätä laskentakriteeriä myös käsiteltävänä olevassa asiassa, komission olisi tullut määrätä sille sakko, jonka määrä olisi ollut 66 000–236 000 euroa. Sen sijaan kun komissio ei ole käyttänyt tätä laskentakriteeriä, komissio on ADM:n mukaan määrännyt käsiteltävänä olevassa asiassa sille sakot, joiden määrä on 43–153 kertaa suurempi kuin niiden sakkojen määrä, jotka olisi määrätty tällä perusteella.

67 ADM katsoo, että komission noudattamalla lähestymistavalla rangaistaan alhaisen kaupallisen arvon omaavaa kapean markkinalohkon tuotetta samalla tavalla kuin kartellia, joka koskee tuotetta, jolla on taloudellisesti merkittävä korkea kaupallinen arvo. Se katsoo, että komissio ei ole missään sakon laskentavaiheessa ottanut riittävästi huomioon sen natriumglukonaatin myynnistä kertyneen liikevaihdon vähäistä määrää.

68 ADM lisää, että vaikka otettaisiin huomioon sen natriumglukonaatin myynti ETA:ssa koko sinä aikana, jonka kartelli kesti, eikä vain yhden vuoden aikana, komission vahvistama sakko on ilmeisen suhteeton. Sen natriumglukonaatin myynnistä kertynyt liikevaihto ETA:ssa kesäkuun 1991 ja kesäkuun 1995 välisenä aikana (eli komission väittämä kesto) oli nimittäin ainoastaan noin 7,83 miljoonaa euroa, ja näin ollen sakko on 216 prosenttia tästä määrästä. Kesäkuun 1991 ja lokakuun 1994 välisenä aikana (eli koko sinä aikana, jona ADM katsoo osallistuneensa kartelliin) sen ETA:ssa natriumglukonaatin osalta kertynyt liikevaihto oli noin 5,96 miljoonaa euroa, josta määrätty sakko on 283 prosenttia. Riippumatta siitä, mikä kartelliin osallistumisen ajanjakso otetaan huomioon, sakon määrä ylittää yli 200 prosentilla niiden myyntien kokonaisarvon, jotka ovat toteutuneet sillä kokonaisajanjaksolla, jona ADM osallistui kartelliin. Itse asiassa sakko, joka vastaa 644 prosenttia vuosittaismyynneistä, johtuu ADM:n mukaan amerikkalaisviranomaisten 32 vuoden kestoiseen (eikä alle neljän vuoden kestoiseen) kartelliin käyttämän ja komission mainitseman menetelmän soveltamisesta.

69 Tämän vuoksi ADM katsoo, että komissio on paitsi loukannut oikeuskäytännössä esitettyjä periaatteita, myös loukannut suhteellisuusperiaatetta.

70 Toiseksi ADM väittää, että suuntaviivoissa todetaan, että on ”tarpeen ottaa huomioon se todellinen taloudellinen kapasiteetti, joka on muille talouden toimijoille ja erityisesti kuluttajille vahinkoa aiheuttaviin rikkomuksiin syyllistyneillä”, ja että suuntaviivoissa mainitaan lisäksi kartellien osalta mahdollinen painotus, jolla on tarkoitus heijastella ”kunkin yrityksen rikkomisen todellista vaikutusta kilpailuun”.

71 ADM:n mukaan taloudellista vaikutusta, kohdistuipa se kilpailuun tai muihin toimijoihin, voidaan arvioida ainoastaan suhteessa kyseessä olevan tuotteen myynnin määrään. Ainoastaan ottamalla huomioon tämä myynti voidaan arvioida kuluttajille tai kilpailulle mahdollisesti aiheutuva vahinko kilpailun rajoittamisesta saadun hyödyn tai muiden lainvastaisten hyötyjen valossa.

72 Tämän vuoksi ADM katsoo, että kun komissio ei ole ottanut huomioon kyseisen tuotteen myynnistä kertynyttä liikevaihtoa, se ei ole soveltanut oikein omia suuntaviivojaan.

73 Lopuksi ADM katsoo, että kun komissio ei ole ilmoittanut nimenomaisesti perusteluja päätökselleen olla ottamatta huomioon ADM:n kyseisen tuotteen markkinoilla ETA:ssa toteuttamaa myyntiä, se on laiminlyönyt perusteluvelvollisuuttaan.

74 Komissio vaatii kanneperusteiden hylkäämistä.

b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

75 ADM vetoaa ensiksi suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen, toiseksi suuntaviivojen rikkomiseen ja kolmanneksi perusteluvelvollisuuden laiminlyömiseen.

Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen

76 Kuten vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan, kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asiaan liittyvät erityisolosuhteet ja asiayhteys, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole olemassa sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (asia C‑137/95 P, SPO ym. v. komissio, määräys 25.3.1996, Kok. 1996, s. I‑1611, 54 kohta; asia C‑219/95 P, Ferriere Nord v. komissio, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I‑4411, 33 kohta ja edellä 65 kohdassa mainittu asia HFB ym. v. komissio, 443 kohta).

77 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin voivat tapauksesta riippuen kuulua rikkomisen kohteena olevien tavaroiden volyymi ja arvo, yrityksen koko ja taloudellinen valta ja näin ollen myös se vaikutusvalta, jota yritys on voinut käyttää merkityksellisillä markkinoilla. Tästä seuraa yhtäältä, että sakon suuruuden määrittämiseksi on sallittua ottaa huomioon yhtä hyvin yrityksen kokonaisliikevaihto, joka osoittaa – vaikkakin vain likimääräisesti ja epätäydellisesti – yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa, kuin kyseessä olevien yritysten markkinaosuus merkityksellisillä markkinoilla, joka on omiaan osoittamaan rikkomisen laajuutta. Tästä seuraa toisaalta, ettei kummallekaan näistä luvuista pidä antaa sellaista merkitystä, joka olisi suhteeton verrattuna muihin arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin, ja että sakon suuruuden määrääminen ei näin ollen voi olla pelkän kokonaisliikevaihtoon perustuvan laskelman tulos (ks. vastaavasti edellä 44 kohdassa mainittu asia Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 120 ja 121 kohta; edellä 63 kohdassa mainittu asia Parker Pen v. komissio, tuomion 94 kohta; edellä 63 kohdassa mainittu asia SCA Holding v. komissio, tuomion 176 kohta; edellä 38 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 188 kohta ja edellä 65 kohdassa mainittu asia HFB ym. v. komissio, tuomion 444 kohta).

78 Tästä seuraa, että vaikka ei voida kiistää, kuten ADM korostaa, että kyseessä olevan tuotteen liikevaihto voi muodostaa asianmukaisen perustan merkityksellisillä tuotemarkkinoilla yhteisön alueella ilmenevien kilpailunrajoitusten arvioimiseksi sekä sen arvioimiseksi, mikä on kartellin osapuolten suhteellinen merkitys kyseessä olevien tuotteiden osalta, on kuitenkin myös totta, että tämä seikka ei todellakaan muodosta ainoaa kriteeriä, jonka perusteella komission on arvioitava kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta.

79 Tämän vuoksi, toisin kuin ADM väittää, jos sakon oikeasuhteisuutta arvioitaisiin yksinomaan määrätyn sakon ja kyseessä olevan tuotteen liikevaihdon korrelaation perusteella, kuten ADM näyttää esittävän, tälle seikalle annettaisiin suhteettoman suuri merkitys.

80 Joka tapauksessa pelkästään se seikka, johon ADM vetoaa, että vahvistettu sakko ylittää sen kyseessä olevan tuotteen myynnistä kertyneen liikevaihdon ETA:ssa kartellia koskevana aikana, tai jopa ylittää sen merkittävästi, ei riitä osoittamaan sakon suhteettomuutta. Sitä, onko sakon taso suhteellisuusperiaatteen mukainen, on arvioitava kaikkien niiden tekijöiden valossa, jotka komission on otettava huomioon arvioidessaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta ja joita ovat rikkomisen luonne, sen konkreettinen vaikutus merkityksellisiin markkinoihin ja maantieteellisten markkinoiden laajuus. Päätöksen pätevyyttä joidenkin näistä arviointiperusteista suhteen tutkitaan jäljempänä ADM:n väitteiden pohjalta.

81 Näin ollen kanneperuste, joka koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista siltä osin kuin vahvistetun sakon määrä ylittää ADM:n kyseessä olevan tuotteen myynnistä kertyneen liikevaihdon ETA:ssa kartellin aikana, on hylättävä.

Suuntaviivojen rikkominen

82 Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on jo ollut mahdollisuus todeta, suuntaviivoissa ei todeta, että sakkojen määrä laskettaisiin yritysten kokonaisliikevaihdon tai yritysten merkityksellisillä markkinoilla toteuttaman liikevaihdon perusteella. Niissä ei kuitenkaan myöskään kielletä sitä, että tällaiset liikevaihdot otetaan huomioon määritettäessä sakon määrää yhteisön yleisten oikeusperiaatteiden noudattamiseksi ja tilanteen sitä vaatiessa (ks. vastaavasti edellä 38 kohdassa mainittu asia LR AF 1998 v. komissio, tuomion 283 kohta, joka on vahvistettu muutoksenhaussa; edellä 38 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 258 kohta ja edellä 38 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 187 kohta).

83 Näin ollen suuntaviivoissa ei todeta, että kyseessä olevien yritysten liikevaihdot – olipa kyseessä kokonaisliikevaihto tai kyseessä olevan tuotteen myynnistä saatu liikevaihto – muodostaisivat sakkojen laskennan lähtökohdan tai varsinkaan, että ne muodostaisivat ainoat merkitykselliset kriteerit rikkomisen vakavuuden määrittämiseksi.

84 Sen sijaan komissio voi ottaa nämä liikevaihdot huomioon yhtenä merkityksellisistä tekijöistä. Näin on erityisesti, kun komissio mukauttaa sakon määrää suuntaviivojen 1 A kohdan kolmannen, neljännen, viidennen ja kuudennen alakohdan mukaisesti taatakseen sakkojen riittävän ehkäisevän tason. Tässä yhteydessä komissio ottaa huomioon kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneiden tosiasiallisen kapasiteetin aiheuttaa merkittävää vahinkoa muille toimijoille ja tarpeen taata se, että sakko on riittävän varoittava (1 A kohdan neljäs alakohta), ja painottaa määritettyjä määriä kunkin yrityksen kilpailua rajoittavan toiminnan painoarvon ja näin ollen kilpailuun kohdistuvan tosiasiallisen vaikutuksen mukaisesti, erityisesti kun samanlaiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneet yritykset ovat huomattavan erikokoisia (1 A kohdan kuudes alakohta).

85 Komissio on kirjelmissään väittänyt erityisesti, että arvioidakseen asianomaisten yritysten erilaisen kohtelun yhteydessä kunkin yrityksen rikkomisen todellista vaikutusta kilpailuun, sen on otettava huomioon kyseessä olevan tuotteen myynnistä kertynyt liikevaihto.

86 Kuten päätöksen 378–382 perustelukappaleesta ilmenee, päinvastoin kuin ADM väittää, komissio on tässä yhteydessä todellakin ottanut huomioon asianomaisten yritysten kyseisen tuotteen myynnistä kertyneen liikevaihdon. Itse asiassa, kuten jo edellä 58 ja 60 kohdassa on todettu, soveltaakseen asianomaisiin yrityksiin erilaista kohtelua komissio tukeutui näiden natriumglukonaatin maailmanlaajuisesta myynnistä kertyneeseen liikevaihtoon rikkomisajankohdan viimeisenä vuonna eli vuonna 1995.

87 Esillä olevassa asiassa kyse on kartellista, joka yhdistää yritykset, joilla on lähes kaikki markkinaosuudet maailmanlaajuisilla merkityksellisillä tuotemarkkinoilla. Lisäksi kartelli käsittää hintojen vahvistamisen ja markkinoiden jakamisen myyntikiintiöiden määrittämisen avulla. Tällaisessa tilanteessa ja osapuolten erilaisen kohtelun yhteydessä komissio voi pätevästi tukeutua kunkin kartellin jäsenen maailmanlaajuisesta natriumglukonaatin myynnistä saamaan liikevaihtoon. Koska tällaisen erilaisen kohtelun tavoitteena on arvioida kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneiden tosiasiallisia taloudellisia mahdollisuuksia aiheuttaa vahinkoa kilpailulle kilpailusääntöjä rikkovalla toiminnallaan ja näin ollen ottaa huomioon kunkin yrityksen painoarvo kartellissa, komissio ei ole ylittänyt laajaa harkintavaltaansa, kun se on katsonut, että kartellin jäsenten osuus maailmanmarkkinoista oli asianmukainen indikaattori.

88 Tämän vuoksi suuntaviivojen rikkomista koskeva kanneperuste on hylättävä.

Perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen

89 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklassa edellytetyistä perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä riidanalaisen toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, jota niillä, joille päätös on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja siltä osin kuin sitä, ovatko päätöksen perustelut EY 253 artiklan mukaisia, tutkitaan paitsi päätöksen sanamuodon myös asiayhteyden ja kaikkien asiaa koskevien oikeussääntöjen suhteen (ks. asia C‑367/95 P, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok. 1998, s. I‑1719, 63 kohta ja asia C‑301/96, Saksa v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok. 2003, s. I‑9919, 87 kohta).

90 Sellaisen päätöksen osalta, jossa määrätään sakkoja useille yrityksille yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, perusteluvelvollisuuden laajuus on määritettävä sen valossa, että kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asiaan liittyvät erityisolosuhteet ja asiayhteys, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (edellä 76 kohdassa mainittu asia SPO ym. v. komissio, määräyksen 54 kohta).

91 Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio ei ole laskenut yritykselle määrättävän sakon määrää sen kyseessä olevaan tuotteeseen ETA:ssa liittyvän liikevaihdon perusteella. Toisin kuin ADM väittää, komission ei tarvinnut ottaa huomioon kyseessä olevaan tuotteeseen liittyvää liikevaihtoa ETA:ssa (ks. edellä 86 ja 87 kohta). Tämän vuoksi komissiota ei voida arvostella siitä, ettei se ole ilmoittanut syitä siihen, ettei se ole käyttänyt tätä muuttujaa ADM:lle määrättävän sakon laskennassa.

92 Tämän vuoksi myös perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskeva kanneperuste on hylättävä.

3. Merkityksellisten tuotemarkkinoiden pienen koon huomiotta jättäminen

a) Asianosaisten lausumat

93 ADM väittää, että toisin kuin komissio on päätöksen 377 perustelukappaleessa todennut, se ei ole sakon laskemisessa ottanut huomioon, tai ei ainakaan oikealla tavalla, merkityksellisten tuotemarkkinoiden pientä kokoa.

94 Ensiksi ADM huomauttaa, että komissio on vahvistanut kaikille asianomaisille yrityksille 40 miljoonan euron suuruisen perusmäärän, josta yksin ADM:n osuus on 5 miljoonaa euroa (päätöksen 385 perustelukappale). Sen mukaan 40 miljoonan euron määrä vastaa yli 200 prosenttia kaikkien asianomaisten yritysten natriumglukonaatin myynnistä ETA:ssa vuonna 1995. Lisäksi se väittää, että komission määräämä lopullinen sakko vastaa ennen yhteistyöstä annettua vähennystä 438:aa prosenttia ja vähennyksen jälkeen 294:ää prosenttia natriumglukonaatin myynnistä ETA:ssa vuonna 1995 (päätöksen 396 ja 440 perustelukappale).

95 Toiseksi ADM vertaa sille esillä olevassa asiassa määrättyä sakkoa sakkoihin, jotka määrättiin sinkkifosfaattitapauksessa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (asia COMP/E–1/37.027 – Sinkkifosfaatti) 11 päivänä joulukuuta 2001 tehdyssä komission päätöksessä 2003/437/EY (EUVL 2003, L 153, s. 1), ja katsoo, että komissio on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Se väittää, että vaikka nämä kaksi tapausta ovat osittain samanaikaisia ja toisiinsa verrattavissa sekä merkityksellisten markkinoiden koon että rikkomisen vakavuuden ja keston osalta, komissio otti huomioon sinkkifosfaatin Euroopan markkinoiden pienen koon ja vahvisti tässä toisessa tapauksessa 11,95 miljoonan euron kokonaissakon (tai 75 prosenttia kyseessä olevan tuotteen kokonaismyynnistä), kun taas natriumglukonaattitapauksessa se vahvisti 40 miljoonan euron kokonaissakon (joka vastaa yli 200:aa prosenttia kyseessä olevan tuotteen myynnistä ETA:ssa). Lisäksi ADM huomauttaa, että sinkkifosfaattitapauksessa perusmääräksi oli vahvistettu 3 miljoonaa euroa niiden yritysten osalta, joilla oli yli 20 prosentin markkinaosuus, ja 0,75 miljoonaa euroa yritykselle, jonka markkinaosuus oli huomattavasti pienempi. Se muistuttaa, että natriumglukonaattitapauksessa komissio vahvisti sakon laskemisen perusmääräksi 10 miljoonaa euroa niille yrityksille, joiden markkinaosuus oli yli 20 prosenttia, ja 5 miljoonaa euroa niille, joilla oli huomattavasti pienempi markkinaosuus.

96 Kolmanneksi ADM katsoo, että päätöksessä on tämän kohdan osalta laiminlyöty perusteluvelvollisuutta siltä osin kuin sen mukaan päätöksen 377 perustelukappaleen ja 394 ja 395 perustelukappaleen välillä on ristiriita. ADM tuo esiin, että 377 perustelukappaleessa komissio itse asiassa väittää ottaneensa huomioon kyseessä olevan tuotteen liikevaihdon, kun taas 394 ja 395 perustelukappaleessa se hylkää ADM:n väitteet, jotka koskevat tämän liikevaihdon huomioonottamista.

97 Komissio vaatii kanneperusteiden hylkäämistä. Mitä tulee esillä olevan asian vertaamiseen sinkkifosfaattitapaukseen, komissio väittää, että tässä toisessa tapauksessa ensinnäkin alun perin laskettuja sakkoja vähennettiin puoleen asetuksen N:o 17 15 artiklassa säädetyn enimmäismäärän vuoksi, joka on 10 prosenttia kokonaisliikevaihdosta, ja että toiseksi komissio ei ollut ottanut huomioon mitään raskauttavia olosuhteita. Lisäksi komissiolla asiassa oleva harkintavalta oikeuttaa näiden kahden tapauksen käsittelyssä mahdollisesti olevat eroavaisuudet.

b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

98 ADM vetoaa ensiksi suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen, toiseksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen ja kolmanneksi perusteluvelvollisuuden laiminlyömiseen

Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen

99 On syytä muistuttaa, että asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaan sakon suuruus määritetään rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella. Lisäksi suuntaviivojen mukaan komissio vahvistaa perusmäärän rikkomisen vakavuuden perusteella ottaen huomioon rikkomisen laadun, sen todellisen vaikutuksen markkinoihin ja maantieteellisten markkinoiden laajuuden.

100 Näin ollen näillä oikeussäännöillä ei sellaisenaan velvoiteta komissiota ottamaan huomioon tuotemarkkinoiden pientä kokoa.

101 Oikeuskäytännön mukaan komission on kuitenkin otettava huomioon rikkomisen vakavuutta arvioitaessa lukuisia seikkoja, joiden luonne ja merkitys vaihtelevat kyseessä olevan rikkomisen tyypin ja erityisten olosuhteiden mukaan (edellä 44 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 120 kohta). Ei ole poissuljettua, että näiden rikkomisen vakavuutta osoittavien seikkojen joukossa voi tapauskohtaisesti olla myös merkityksellisten tuotemarkkinoiden koko.

102 Näin ollen vaikka markkinoiden koko voi olla rikkomisen vakavuutta vahvistettaessa huomioon otettava seikka, sen merkitys vaihtelee kyseessä olevan rikkomisen erityisten olosuhteiden mukaan.

103 Esillä olevassa asiassa rikkominen koskee erityisesti hintakartellia, joka on luonteeltaan itsessään erittäin vakava. Lisäksi kartelliin osallistuneet yritykset tuottivat yhdessä yli 90 prosenttia maailmanmarkkinoista ja 95 prosenttia Euroopan markkinoista (päätöksen 9 perustelukappale). Natriumglukonaatti vaikuttaa olevan raaka-aine, jota käytetään monissa hyvin erilaisissa lopputuotteissa, joten se vaikuttaa monilla markkinoilla (päätöksen 6 ja 8 perustelukappale). Tässä asiayhteydessä merkityksellisten markkinoiden pienellä koolla, jos se oletetaan toteennäytetyksi, on pienempi merkitys verrattuna kaikkiin muihin seikkoihin, jotka osoittavat rikkomisen vakavuuden.

104 Joka tapauksessa on otettava huomioon se, että komissio katsoi rikkomisen olevan erittäin vakavan suuntaviivoissa tarkoitetulla tavalla, joissa määrätään, että tällaisissa tapauksissa komission on mahdollista määrätä perusmäärä, joka ylittää 20 miljoonaa euroa. Esillä olevassa asiassa päätöksen 385 perustelukappaleesta kuitenkin ilmenee, että komissio otti perusmääräksi 10 miljoonaa euroa ensimmäiseen luokkaan kuuluvien yritysten osalta ja 5 miljoonaa euroa toiseen luokkaan kuuluvien yritysten osalta, mikä vastaa puolta, tai vain jopa neljännestä määrästä, joka komission olisi suuntaviivojen mukaisesti ollut mahdollista määrätä erittäin vakavista rikkomisista.

105 Tämän sakon perusmäärän määrittäminen vahvistaa sen, että kuten komissio on maininnut päätöksen 377 perustelukappaleessa, se on ottanut huomioon muun muassa merkityksellisten tuotemarkkinoiden pienen koon.

106 Näin ollen suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on hylättävä.

Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen

107 On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhdenvertaisuusperiaatetta loukataan ainoastaan, jos toisiinsa rinnastettavissa olevia tilanteita kohdellaan eri tavalla tai jos erilaisia tilanteita kohdellaan samalla tavalla, ellei tällainen kohtelu ole objektiivisesti perusteltua (asia 106/83, Sermide, tuomio 13.12.1984, Kok. 1984, s. 4209, 28 kohta ja asia T‑311/94, BPB de Eendracht v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑1129, 309 kohta).

108 On myös muistettava, että komission päätöskäytäntö ei määritä kilpailuoikeuden alalla sakkoihin sovellettavia oikeussääntöjä, vaan nämä sisältyvät asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohtaan, jota suuntaviivat täydentävät (ks. vastaavasti edellä 38 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 209–213 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

109 Lisäksi sakkojen määrän määrittämisessä komissiolla on laaja harkintavalta, joten talouden toimijat eivät voi perustaa perusteltua luottamusta komission sakkojen määrän määrittämiseen (ks. vastaavasti edellä 38 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 171 ja 172 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

110 Lopuksi on huomattava, että pelkästään se seikka, että komissio on aiemmassa päätöskäytännössään katsonut, että joku käytös vastasi tietynmääräistä sakkoa, ei merkitse, että sen olisi tehtävä samanlainen arviointi myöhemmässä päätöksessä (ks. erityisesti, vastaavasti asia T‑7/89, Hercules Chemicals v. komissio, tuomio 17.12.1991, Kok. 1991, s. II‑1711, Kok. Ep. XI, s. II-79, 357 kohta; asia T‑347/94, Mayr-Melnhof v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑1751, 368 kohta ja edellä 38 kohdassa mainittu asia LR AF 1998 v. komissio, tuomion 234 ja 337 kohta).

111 Esillä olevassa asiassa on näin ollen todettava, että se, että ADM pelkästään vetoaa niin kutsuttuun sinkkifosfaattitapaukseen, on tehoton, koska komission ei tarvinnut arvioida samalla tavalla esillä olevaa asiaa.

112 Mitä tulee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltamiseen esillä olevassa asiassa, on korostettava, että komission tekemillä muilla sakkoja koskevilla päätöksillä on periaatteessa vain ohjeellinen luonne varsinkin, kun muiden päätösten olosuhteet kuten markkinat, tuotteet, maat, yritykset ja asianomaiset ajanjaksot eivät ole samat kuin riidanalaisessa päätöksessä (ks. vastaavasti asia T‑67/01, JCB Service v. komissio, tuomio 13.1.2004, Kok. 2004, s. II‑49, 187 kohta).

113 Esillä olevassa asiassa on kuitenkin todettava prima facie, että päätöksen kohteena olevan kartellin olosuhteet eroavat niin kutsutun sinkkifosfaattipäätöksen kohteena olevan kartellin olosuhteista. Sinkkifosfaattimarkkinoiden kartelli ulottui nimittäin ainoastaan ETA:n alueelle, kun taas natriumglukonaattikartelli oli maailmanlaajuinen. Lisäksi toisin kuin esillä olevassa asiassa, sinkkifosfaattimarkkinoiden kartelliin osallistui ainoastaan suhteellisen pieniä yrityksiä. Sinkkifosfaattipäätöksessä tarkoitettujen yritysten maailmanlaajuinen liikevaihto oli vuonna 2000 7,09 ja 278,8 miljoonan euron välillä, kun taas esillä olevassa asiassa asianomaisten yritysten maailmanlaajuinen liikevaihto vuonna 2000 oli 314 miljoonan ja 14,003 miljardin euron välillä; ADM:n liikevaihto oli 13,936 miljardia euroa.

114 Joka tapauksessa, vaikka katsottaisiin, että sakon määrän määrittämiselle olennaisia olosuhteita niin kutsutussa sinkkifosfaattipäätöksessä voitaisiin pitää esillä olevan asian olosuhteisiin verrattavina, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo täyden harkintavaltansa nojalla, että komission ADM:n rikkomisen osalta vahvistama perusmäärä esillä olevassa asiassa on asianmukainen, kun otetaan huomioon kaikki komission päätöksessä esiintuodut seikat ja tässä tuomiossa joistakin seikoista tehty arviointi.

115 Näin ollen ADM ei voi vedota komission päätökseen niin kutsutussa sinkkifosfaattitapauksessa osoittaakseen, että esillä olevassa asiassa on loukattu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

Perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen

116 Mitä tulee ADM:n väittämään ristiriitaan päätöksen 377 perustelukappaleen ja 394 ja 395 perustelukappaleen välillä, on huomattava, että päätöksen 377 perustelukappaleessa komissio toteaa, että se otti perusmäärän vahvistamisessa huomioon natriumglukonaattimarkkinoiden pienen koon. Toisin kuin ADM väittää, komissio ei ole kiistänyt tätä toteamusta päätöksen 395 perustelukappaleessa, jossa se on hylännyt erityisesti ADM:n esittämät väitteet, jotka koskivat pääasiassa sitä, että komission piti vahvistaa sakot asianomaisten yritysten kyseessä olevan tuotteen myynnistä kertyneen liikevaihdon perusteella. Ensinnäkään se seikka, että jotkut osapuolet, kuten ADM, toteuttavat vain vähän liikevaihtoa merkityksellisillä markkinoilla, ei välttämättä osoita, että nämä markkinat ovat pienet. Toiseksi, kuten on jo edellä 104 kohdassa todettu, kun komissio vahvisti esillä olevassa asiassa perusmääräksi ainoastaan 10 miljoonaa euroa, vaikka kyseessä oli luonteeltaan erittäin vakava rikkominen, se otti huomioon markkinoiden pienen koon. Näin ollen päätöksessä ei ole ristiriitaa näiden kohtien osalta.

117 Tämän vuoksi myös perusteluvelvollisuuden laiminlyömistä koskeva kanneperuste on hylättävä.

4. Sakon ehkäisevän vaikutuksen huomioon ottaminen kahteen kertaan

a) Asianosaisten lausumat

118 ADM väittää, että komissio on ottanut kahteen kertaan huomioon sakon ehkäisevän vaikutuksen laskiessaan sakon määrää, eli ensinnäkin luokitellessaan osallistujien roolin kartellissa perusmäärän määrittämisen yhteydessä (päätöksen 378, 382 ja 385 perustelukappale) ja toiseksi soveltaessaan 250 prosentin korotusta ottaakseen huomioon ADM:n koon ja sen kokonaisresurssit (päätöksen 386–388 perustelukappale). Joka tapauksessa, vaikka komission väitteet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa pitäisivät paikkansa, päätöksessä on ADM:n mukaan tältä osin laiminlyöty perusteluvelvollisuutta.

119 Komissio kiistää ottaneensa kahteen kertaan huomioon sakon ehkäisevän vaikutuksen. Päinvastoin, se katsoo määrittäneensä sakon kahdessa eri arviointiperusteille pohjautuvassa erillisessä ja peräkkäisessä vaiheessa vahvistaakseen sille riittävän ehkäisevän tason (päätöksen 378 ja 380 perustelukappale). Lisäksi komissio katsoo perustelleensa tältä osin päätöstä riittävästi.

b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

120 ADM vetoaa ensiksi suuntaviivojen rikkomiseen ja toiseksi perusteluvelvollisuuden laiminlyömiseen.

Suuntaviivojen rikkominen

121 Kuten ADM on perustellusti väittänyt, komissio on vedonnut tarpeeseen vahvistaa sakot ehkäisevälle tasolle, kun se on soveltanut kartelliin osallistujiin erilaista kohtelua niiden markkinaosuuden mukaisesti asettaen siten ADM:n niiden yritysten luokkaan, joiden liikevaihto on alle 10 prosenttia (päätöksen 378, 383 ja 385 perustelukappale). Samoin komissio on vedonnut tähän seikkaan soveltaessaan joihinkin kartellin jäseniin, kuten ADM:ään, korotuskerrointa 2,5 ottaakseen huomioon niiden koon ja kokonaisresurssit (päätöksen 386–388 perustelukappale).

122 Vahvistaakseen sakon perusmäärän rikkomisen vakavuuden perusteella komissio on kuitenkin yhtäältä määritellyt rikkomisen rikkomiseksi ottamalla huomioon objektiivisia seikkoja, eli rikkomisen laadun, sen vaikutuksen markkinoilla ja näiden markkinoiden maantieteellisen laajuuden. Toisaalta komissio on ottanut huomioon subjektiivisia seikkoja, eli jokaiseen kartellin jäseneen liittyvät erityiset olosuhteet, kuten yrityksen koko ja sen kokonaisresurssit. Komissio on erityisesti tässä analyysinsa toisessa vaiheessa seurannut sakon ehkäisevän tason takaamisen tavoitetta.

123 Kuten komissio perustellusti väittää, vaikka se on tässä analyysinsa toisessa vaiheessa viitannut tähän tavoitteeseen kaksi kertaa, se ei kuitenkaan todellisuudessa ole tehnyt kuin yhden laskelman, jonka se on jakanut kahteen vaiheeseen ja jonka tavoitteena oli vahvistaa sakko jokaisen kartellin jäsenen osalta tasolle, jolla ehkäisevyyden tavoite voidaan saavuttaa, näiden erityiset olosuhteet huomioon ottaen kaikkiin rikkomisen vakavuutta koskeviin objektiivisiin ja subjektiivisiin seikkoihin nähden.

124 Näin ollen toisin kuin ADM väittää, komissio ei ole ”ottanut huomioon kahteen kertaan” sakon ehkäisevää vaikutusta.

125 Tämän vuoksi suuntaviivojen rikkomista koskeva kanneperuste on hylättävä.

Perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen

126 On todettava, että ADM ei vetoa mihinkään konkreettiseen seikkaan tukeakseen väitettään ja arvostelee komissiota ainoastaan siitä, ettei tämä ole perustellut, miksi sakon ehkäisevä vaikutus on otettu huomioon kahteen kertaan.

127 Joka tapauksessa, kuten edellä 121–125 kohdassa on todettu, komissio ei ollut ottanut kahteen kertaan huomioon sakon ehkäisevää vaikutusta. Näin ollen sen ei myöskään tarvinnut esittää erityisiä perusteluita tämän asian osalta.

128 Tämän vuoksi myös perusteluvelvollisuuden laiminlyömistä koskeva kanneperuste on hylättävä.

5. Korotuskertoimen soveltaminen sakon perusmäärään

a) Asianosaisten lausumat

129 ADM katsoo, että korotuskertoimen 2,5 soveltaminen sakon perusmäärään muodostaa ilmeisen suhteettoman toimenpiteen, joka perustuu lisäksi virheelliseen päättelyyn ja loukkaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

130 Ensinnäkin ADM väittää, että kun otetaan huomioon se, että yritykset ovat rationaalisia taloudellisia yksikköjä, jotta sakko olisi tosiasiallisesti ehkäisevä, on tarpeen ainoastaan, että sakko vahvistetaan sellaiselle tasolle, että sen odotettu määrä ylittää kilpailusääntöjen rikkomisesta saadun hyödyn. ADM katsoo, että jos yritykset ymmärtävät, että seuraamukseen liittyvä menetys kumoaa kartellista saadun hyödyn, sakon vaikutus on jo ehkäisevä. ADM:n mukaan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän lähestymistavan edellä 44 kohdassa mainituissa yhdistetyissä asioissa Musique diffusion française ym. vastaan komissio antamassaan tuomiossa (108 kohta). Tämä lähestymistapa on myös suuntaviivojen mukainen, joissa todetaan (1 A kohdan neljäs alakohta), että ehkäisevää vaikutusta arvioidaan siihen nähden, mikä on kyseiseen kartelliin osallistuneiden kapasiteetti aiheuttaa vahinkoa kuluttajille, ja joissa tämän vuoksi edellytetään, että määritettäessä sakon asianmukaista ehkäisevää vaikutusta huomioon otetaan kaikki lainvastaisesta kartellista saadut hyödyt. Lisäksi tällaista lähestymistapaa noudatetaan sen mukaan myös muissa yhteisön säännöksissä.

131 Vaikka hyväksyttäisiin, että sellainen sakko, joka ei ylitä mahdollisten hyötyjen tasoa, on riittämätön, rationaalinen pohja sakon ehkäisevän vaikutuksen takaamiseksi muodostuu ADM:n mukaan kartellista saadun hyödyn arvioinnista kyseessä olevan tuotteen myynnin prosenttimäärän mukaisesti, johon lisätään korotus virhemäärien huomioon ottamiseksi. Sen mukaan Yhdysvalloissa on noudatettu tätä rationaalista lähestymistapaa. ADM huomauttaa, että yhteisöjen tuomioistuin (edellä 44 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 108 kohta) ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (edellä 65 kohdassa mainittu asia HFB ym. v. komissio, erityisesti tuomion 456 kohta) ovat oikeuskäytännössään tunnustaneet sakon ehkäisevän vaikutuksen ja kartellista mahdollisesti saatavien hyötyjen välisen yhteyden.

132 ADM ei kiistä sitä, että kokonaisliikevaihto voidaan ottaa huomioon sakon laskennassa. Kuitenkin se, että sille annetaan suhteettoman suuri merkitys, johtaa ADM:n mukaan suhteettomaan sakkoon. Komissio puolusti tältä osin sovellettua korotusta ainoastaan vertailemalla sitä ADM:n liikevaihtoon. Millään rationaalisella selityksellä ei kuitenkaan voida perustella sitä, että ehkäisevän korotuksen laskenta keskittyi sen kokonaisliikevaihtoon. Komission valitsema lähestymistapa ei selitä mitenkään, miksi ADM:n sellaisten tuotteiden, joilla ei ole mitään yhteyttä kyseessä olevaan kilpailusääntöjen rikkomiseen, myynnistä saamat voitot pitäisi poistaa kokonaan, kun tavoitteena on ehkäistä se, että osapuolet jatkaisivat toimintaansa natriumglukonaattia koskevassa kartellissa.

133 Toiseksi ADM väittää vastauskirjelmässään toissijaisesti, että vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaisi, toisin kuin se on edellä esittänyt, että ehkäisevä korotus oli perusteltu ADM:n kokoon ja kokonaisresursseihin nähden, sen mukaan komissio ei kuitenkaan voinut lisätä 7,5 miljoonan euron ehkäisevään korotukseen sakon 35 prosentin lisäkorotusta rikkomisen keston huomioon ottamiseksi. Tällainen korotus voi sen mukaan loogisesti olla osittain perusteltu vain silloin, kun ehkäisevä korotus perustuu kartellin mahdollisiin hyötyihin. Sen mukaan mitä pidempään kartelli kestää, sitä enemmän siitä tulee mahdollista hyötyä, ja näin ollen kartellin keston huomioon ottava korotus on asianmukainen. Sakkojen oikean laskentatavan mukaan korotusta voidaan ADM:n mukaan soveltaa vain 5 miljoonan euron perusmäärään. Komissio näyttää itse tulleen tähän johtopäätökseen, koska se on päätöksen 392 perustelukappaleessa todennut, että ”rikkomisen perusteella määrätyn sakon perusmäärää (385 perustelukappale) korotettiin siten 35 prosenttia”. ADM väittää, että päätöksen 385 perustelukappaleessa viitataan kuitenkin vain alkuperäiseen 5 miljoonan euron perusmäärään.

134 Kolmanneksi ADM katsoo, että koska komissio otti sakon perusmäärän korottamiseksi huomioon sen, että suurilla yrityksillä on oikeudellista ja taloudellista tietoa sekä infrastruktuureja, jotka antavat niille mahdollisuuden arvioida paremmin sitä, rikkovatko ne toiminnallaan kilpailusääntöjä, sekä tästä aiheutuvia seurauksia kilpailuoikeuden näkökulmasta (päätöksen 386 perustelukappale), komissio on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

135 Sen mukaan nimittäin kaikki rikkomiseen osallistuneet yritykset ovat monikansallisia yrityksiä, joiden maailmanlaajuinen liikevaihto on yli 300 miljoonaa euroa, ja joilla kaikilla tämän vuoksi on sekä sisäistä että ulkoista oikeudellista asiantuntemusta, jonka perusteella ne voivat määrittää lainvastaiseen kartelliin liittymisen riskit ja arvioida rikkomisen seuraamukset.

136 Lisäksi ADM katsoo, että päätöstä ei ole tältä osin riittävästi perusteltu.

137 Komissio katsoo, että sakon 35 prosentin lisäkorotusta rikkomisen keston huomioon ottamiseksi koskeva väite on uusi peruste, jota ei voida ottaa tutkittavaksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan nojalla. Lisäksi komissio vaatii kaikkien muiden kanneperusteiden hylkäämistä.

b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

138 ADM vetoaa ensiksi suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen, toiseksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen ja kolmanneksi perusteluvelvollisuuden laiminlyömiseen.

Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen

139 ADM esittää tämän kanneperusteen yhteydessä kaksi eri väitettä.

140 Ensinnäkin ADM väittää, että kun otetaan huomioon se, että yritykset ovat rationaalisia taloudellisia yksikköjä, ja se että, jotta sakko olisi tosiasiallisesti ehkäisevä, on tarpeen ainoastaan, että sakko vahvistetaan sellaiselle tasolle, että sen odotettu määrä ylittää kilpailusääntöjen rikkomisesta saadun hyödyn. Tältä osin on huomautettava, että ehkäisevä vaikutus on yksi tärkeimmistä tekijöistä, jotka komission on otettava huomioon, kun se määrittää sakkojen määrää (asia 41/69, Chemiefarma v. komissio, tuomio 15.7.1970, Kok. 1970, s. 661, Kok. Ep. I, s. 455, 173 kohta; asia 49/69, BASF v. komissio, tu