Vaikka pitääkin paikkansa, että väitteentekijällä ei ole velvollisuutta toimittaa täydellistä käännöstä aikaisempien tavaramerkkien rekisteröintitodistuksista, tämä ei merkitse, että väiteosastolla puolestaan olisi velvollisuus ottaa huomioon väitteen aineellisen tutkimisen yhteydessä rekisteröintitodistuksia, jotka on toimitettu jollakin muulla kuin menettelyn kielellä. Kun rekisteröintitodistuksista ei ole olemassa menettelyn kielellä laadittuja käännöksiä, väiteosasto voi perustellusti hylätä väitteen perusteettomana, ellei se sitten voi ratkaista väitettä muuten, täytäntöönpanoasetuksen 20 säännön 3 kohdan mukaisesti muiden sen hallussa mahdollisesti jo olevien todisteiden perusteella. Jos todisteena on rekisteröintitodistus eikä sen käännös, tästä huolimatta tämä todiste voidaan ottaa huomioon vain, jos se täyttää täytäntöönpanoasetuksen 17 säännön 2 kohdassa asetetut kielelliset edellytykset.

Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 17 säännön 2 kohtaa, jonka mukaan väitteen tueksi esitetyt todisteet on esitettävä väitemenettelyn kielellä tai niihin on liitettävä tämänkielinen käännös, voidaan perustella sillä, että on tarpeellista noudattaa kontradiktorista periaatetta ja inter partes -menettelyiden asianosaisten prosessuaalista yhdenvertaisuutta.

Asetuksen N:o 40/94 74 artiklan 2 kohdan sanamuodosta, jonka mukaan sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) voi olla ottamatta huomioon tosiseikkoja, joihin osapuolet eivät ole vedonneet, tai todisteita, joita ei ole esitetty määräajassa, nähdään, että pääsäännön mukaan ja ellei erikseen ole toisin säädetty, asian osapuolet voivat esittää tosiseikkoja ja todisteita niiden määräaikojen päättymisen jälkeen, jotka niiden esittämiselle on asetettu asetuksen N:o 40/94 säännöksillä, eikä SMHV:a ole millään tavoin kielletty ottamasta huomioon tosiseikkoja tai todisteita, joihin on vedottu tai jotka on esitetty tällä tavalla liian myöhään.

Sitä vastoin tämän säännöksen sanamuodosta käy yhtä selvästi ilmi, että tosiseikkoihin vetoaminen tai todisteiden esittäminen liian myöhään ei anna osapuolelle, joka toimii näin, ehdotonta oikeutta siihen, että SMHV ottaa tällaiset tosiseikat tai todisteet huomioon. Asetuksen N:o 40/94 74 artiklan 2 kohdassa todetaan, että SMHV ”voi” tällaisessa tapauksessa päättää olla ottamatta huomioon tällaisia tosiseikkoja ja todisteita, ja annetaan näin SMHV:lle laaja harkintavalta päättää, onko ne otettava huomioon vai ei, kuitenkin niin, että päätös tältä osin huolellisesti perustellaan. Niiden huomioon ottaminen on perusteltua silloin, kun SMHV:n on ratkaistava asia väitemenettelyssä ja erityisesti kun se katsoo, että yhtäältä liian myöhään esitetyt seikat ovat ensi arviolta mahdollisesti todella merkityksellisiä sen käsiteltävänä olevan väitteen ratkaisun kannalta ja että toisaalta menettelyvaihe, jossa tällainen liian myöhäinen esittäminen tapahtuu, ja tähän liittyvät olosuhteet eivät ole esteenä niiden huomioon ottamiselle.

Asetuksen N:o 40/94 59 artiklaa, jossa säädetään tarkemmin edellytyksistä asian saattamiseksi valituslautakunnan käsiteltäväksi, ei kuitenkaan voida, vaikka kantaja toisin väittääkin, tulkita niin, että se tarjoaisi tällaisen valituksen tekijälle uuden määräajan niiden tosiseikkojen ja todisteiden esittämiseksi, joihin se vetoaa väitteensä tueksi. Tässä artiklassa ei viitatakaan, toisin kuin saman asetuksen 42 artiklan 3 kohdassa, tosiseikkojen tai todisteiden esittämiseen vaan ainoastaan valitusperusteet sisältävän kirjelmän jättämiseen neljän kuukauden kuluessa.

(ks. 52, 53 ja 55–58 kohta)