ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
83.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańskun esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/214/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, säännöksiä on tulkittava siten, että täytäntöön pantavaksi lähetetty ratkaisu, jolla oikeushenkilölle määrätään taloudellinen seuraamus, on pantava täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa, vaikka puitepäätöksen kansallisissa täytäntöönpanosäännöksissä ei säädetä mahdollisuudesta panna täytäntöön ratkaisu, jolla oikeushenkilölle määrätään seuraamus. Koska kyseisen puitepäätöksen säännöksillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on tässä tarkoituksessa otettava huomioon kansallinen oikeus kokonaisuudessaan ja sovellettava siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja tulkitakseen kansallisia oikeussääntöjä mahdollisimman pitkälle kyseisen puitepäätöksen sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti. 2) Puitepäätöksen 2005/214, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, säännöksiä on tulkittava siten, että oikeushenkilön käsite ei ole unionin oikeuden itsenäinen käsite vaan sitä on tulkittava ratkaisun antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Kyseisessä puitepäätöksessä tarkoitettu oikeushenkilön käsite kattaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen yhteisön, jolta puuttuu oikeuskelpoisuus, kunhan yhteisö muodostaa organisatorisen yksikön sellaisen yhteisön kanssa, joka on oikeuskelpoinen.
2)

Direktiivin 2006/112 377 artikla, luettuna yhdessä 391 artiklan kanssa, tai saavutettujen oikeuksien suojaamisen, luottamuksensuojan, yhdenvertaisuuden, syrjintäkiellon, verotuksen neutraalisuuden ja kilpailun vääristämisen kiellon periaatteet eivät ole esteenä sille, että toimija, joka on sellaisen kansallisen säännöksen nojalla, jolla kyseisen direktiivin 391 artikla on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, valinnut liiketoimiensa verotusmuodoksi yleisen verotusjärjestelmän, siirretään direktiivin 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn vapautuksen piiriin ennen sen ajanjakson päättymistä, jonka kyseinen toimija on velvollinen pysymään valitsemassaan verotusjärjestelmässä.
13.

Lain nro 112/2015 saman version 2 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”Luonnollinen henkilö, a) joka on voittanut Tšekkoslovakian tasavallan, Tšekkoslovakian sosialistisen tasavallan, Tšekkoslovakian liittotasavallan, Tšekin ja Slovakian liittotasavallan tai Slovakian tasavallan maajoukkueurheilijana 1. kultamitalin (1. sija), hopeamitalin (2. sija) tai pronssimitalin (3. sija) olympialaisissa, paralympialaisissa tai kuurojen olympialaisissa, 2. kultamitalin (1. sija), hopeamitalin (2. sija) tai pronssimitalin (3. sija) maailmanmestaruuskilpailuissa tai kultamitalin (1. sija) Euroopan-mestaruuskilpailuissa urheilulajissa, jonka Kansainvälinen olympiakomitea on hyväksynyt lajiksi olympialaisiin, jonka Kansainvälinen paralympiakomitea on hyväksynyt lajiksi paralympialaisiin tai jonka Kansainvälinen kuurojen olympiakomitea on hyväksynyt lajiksi kuurojen olympialaisiin, jotka järjestettiin välittömästi ennen maailmanmestaruuskilpailuja tai Euroopan-mestaruuskilpailuja tai jotka järjestettiin kalenterivuonna, jona järjestettiin maailmanmestaruuskilpailut tai Euroopan-mestaruuskilpailut, b) joka on Slovakian kansalainen, c) jonka pysyvä asuinpaikka on Slovakiassa tai joka on erityislainsäädännössä tarkoitettu henkilö, d) joka ei saa vastaavaa avustusta ulkomailta, e) joka on saavuttanut eläkeiän ja f) joka on hakenut eläke-etuutta erityislainsäädännön nojalla, on oikeutettu avustukseen.”
6.

Direktiivin 103 artiklassa (”Etukäteen suoritettavat rahoitusosuudet”) säädetään seuraavaa: ”1. Edellä 102 artiklassa määritetyn tavoitetason saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että rahoitusosuudet peritään vähintään vuosittain niiden alueella toimiluvan saaneilta laitoksilta, mukaan lukien unionissa toimivat sivuliikkeet. 2. Kultakin laitokselta perittävä rahoitusosuus on sama kuin sen velkojen määrä (poislukien omat varat), josta on vähennetty suojatut talletukset, suhteessa kaikkien kyseisen jäsenvaltion alueella toimiluvan saaneiden laitosten velkojen kokonaismäärään (poislukien omat varat), josta on vähennetty suojatut talletukset. Näitä rahoitusosuuksia on mukautettava laitosten riskiprofiilin perusteella 7 kohdan nojalla hyväksyttyjä perusteita noudattaen. – –”
8.

Direktiivin 2001/29 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus välittää yleisölle teoksia ja oikeus saattaa muu aineisto yleisön saataviin”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa langallinen tai langaton välittäminen yleisölle, mukaan lukien teosten saattaminen yleisön saataviin siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana. 2. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että yksinoikeus sallia tai kieltää langallinen tai langaton yleisön saataviin saattaminen siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada suojattu aineisto saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana, on: a) esittäjillä esitystensä tallenteiden osalta; b) äänitetuottajilla äänitteidensä osalta; c) elokuvien ensimmäisten tallenteiden tuottajilla elokuviensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden osalta; ja – –”
36.

Tältä osin on muistutettava unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan assosiaatiosopimuksen sanamuodosta ja päätöksen N:o 1/80 tavoitteesta on pääteltävä, että SEUT 45 ja SEUT 46 artiklassa hyväksytyt periaatteet on saatettava koskemaan mahdollisuuksien mukaan Turkin kansalaisia, joilla on kyseisessä päätöksessä tunnustetut oikeudet. ( 38 ) On siis syytä ottaa mallia unionin tuomioistuimen siitä oikeuskäytännöstä, joka koskee työntekijäasemassa olevien unionin kansalaisten vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden rajoittamisen käsitettä, sen selvittämiseksi, onko pääasiassa kyseessä oleva järjestelmä – siltä osin kuin siinä säädetään, että Turkin kansalaisilta silloin, kun heille on luovutettu väliaikainen oleskelulupa, jotta he voivat tulla tekemään palkkatyötä Alankomaiden alueella tai jotta he voivat muuttaa kyseiselle alueelle jo siellä oleskelevan turkkilaisen työntekijän luokse, kerättyjä biometrisia tietoja voidaan käyttää rikoksen tekijöiden tunnistamisessa – omiaan vaikuttamaan kyseisten Turkin kansalaisten taloudellisen toiminnan harjoittamiseen.
29.

Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että vaikka on lähtökohtaisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana selvittää riidanalaisen lisän luonne ja tavoitteet, ( 15 ) kyseisen tuomioistuimen unionin tuomioistuimelle esittämästä asiakirja-aineistosta ja istuntoon osallistuneiden osapuolten yhtäpitävistä lausunnoista ilmenee, että riidanalainen lisä on palkanosa, jonka myöntäminen riippuu ratkaisevasti kertyneestä palvelusajasta ja liittyy näin ollen ratkaisevaan työtä koskevaan seikkaan. Sen vuoksi riidanalaisen palkkatasoon perustuvan palkanlisän on katsottava kuuluvan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdan työehtojen käsitteen alaan.
18.

Algerian perhelain (jäljempänä CFA) I osan V lukuun, jonka otsikko on ”Lapsi-vanhempisuhde”, ja II osan VII lukuun, jonka otsikko on ”Huoltojärjestely (kafala)”, sisältyvät seuraavat säännökset: 46 §: ”Adoptio (tabanni) on sharian ja lain nojalla kielletty.” 116 §: ”Huoltojärjestelyllä (kafala) tarkoitetaan vapaaehtoista sitoutumista vastaamaan lapsen elatuksesta, kasvatuksesta ja suojelusta samaan tapaan kuin vanhempi lapsensa osalta. Se järjestetään oikeudellisella asiakirjalla.” 117 §: ”Huoltojärjestely vahvistetaan tuomioistuimessa tai notaarilla, ja siihen vaaditaan lapsen suostumus, jos hänellä on isä ja äiti.” 118 §: ”Huoltajan (kafil) on oltava muslimi, järkevä ja luotettava, ja hänen on vastattava huollettavakseen määrätyn lapsen (makful) elatuksesta ja kyettävä suojelemaan häntä.” 119 §: ”Huollettavaksi määrätyn lapsen vanhemmat voivat olla tiedossa tai tuntemattomia.” 120 §: ”Huollettavaksi määrätty lapsi säilyttää oikeudellisen suhteen alkuperäisiin vanhempiinsa, jos he ovat tiedossa. Muussa tapauksessa häneen sovelletaan väestörekisterilain 64 §:ää.” 121 §: ”Huollettavaksi määrätty lapsi saa laillisen huoltajan ja oikeuden samoihin perhe- ja koulunkäyntietuuksiin kuin avioliitossa syntynyt lapsi.” 122 §: ”Oikeuden saaminen huoltajuuteen edellyttää sitä, että huoltoon määrätyn lapsen perintönä, testamenttisaantona tai lahjana saamaa omaisuutta hoidetaan hänen parhaan etunsa mukaisesti.” 123 §: ”Huoltaja voi testamentata tai lahjoittaa huollettavakseen määrätylle lapselle enintään kolmasosan omaisuudestaan. Tämän kolmasosan ylittävältä osalta testamenttimääräys on mitätön ja vailla oikeusvaikutusta, paitsi jos perilliset antavat siihen suostumuksensa.” 124 §: ”Jos isä tai äiti tai toinen heistä hakee huollettavaksi määrätyn lapsen palauttamista holhoukseensa, lapsella on, jos hän on siihen riittävän kypsä, oikeus itse päättää, palaako hän vanhemmilleen. Hänet voidaan palauttaa ainoastaan tuomioistuimen luvalla, ja lupaa annettaessa on otettava huomioon huollettavaksi määrätyn lapsen etu, jos hän ei vielä ole tähän riittävän kypsä.” 125 §: ”Huoltojärjestelyn purkamista koskeva hakemus on tehtävä siihen tuomioistuimeen, jossa järjestelystä on määrätty, sen jälkeen, kun hakemus on annettu tiedoksi viralliselle syyttäjälle – –”
11.

Direktiivin 2014/17 23 artiklassa, jonka otsikko on ”Valuuttalainat”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun luottosopimus liittyy valuuttalainaan, luottosopimuksen tekohetkellä on käytössä asianmukainen sääntelykehys vähintään sen varmistamiseksi, että a) kuluttajalla on oikeus muuttaa luottosopimus vaihtoehtoisen valuutan määräiseksi tietyin ehdoin; tai b) on käytössä muita järjestelyjä kuluttajalle luottosopimuksesta johtuvan vaihtokurssiriskin rajoittamiseksi. 2. Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu vaihtoehtoinen valuutta on joko a) valuutta, jossa kuluttaja ensisijaisesti saa tuloja tai jossa hänellä ensisijaisesti on varoja, joista luotto on määrä maksaa takaisin, siten kuin on ilmoitettu luottosopimukseen liittyvän viimeisimmän luottokelpoisuusarvioinnin yhteydessä; tai b) sen jäsenvaltion valuutta, jossa kuluttajalla oli asuinpaikka luottosopimuksen tekohetkellä tai jossa kuluttajalla parhaillaan on asuinpaikka. Jäsenvaltiot voivat määritellä, voiko kuluttaja valita molemmat ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuista vaihtoehdoista vai vain jommankumman niistä, tai sallia luotonantajien määritellä, voiko kuluttaja valita molemmat ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuista vaihtoehdoista vai vain jommankumman niistä. 3. Jos kuluttajalla on oikeus muuntaa luottosopimus vaihtoehtoisen valuutan määräiseksi 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, jäsenvaltioiden on varmistettava, että muuntamiseen käytetty vaihtokurssi on muuntamisen toteuttamispäivänä markkinoilla sovellettava vaihtokurssi, ellei luottosopimuksessa ole toisin sovittu. 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jos kuluttajalla on valuuttalaina, luotonantaja varoittaa kuluttajaa säännöllisesti paperilla tai muulla pysyvällä välineellä ainakin silloin, kun kuluttajan maksettavaksi tulevan kokonaismäärän jäljellä oleva arvo tai säännöllisten maksuerien arvo poikkeaa yli 20 prosentilla siitä, mikä se olisi, jos sovellettaisiin luottosopimuksen tekohetkellä voimassa ollutta luottosopimuksessa käytetyn valuutan ja jäsenvaltion valuutan välistä vaihtokurssia. Varoituksessa on tiedotettava kuluttajan maksettavaksi tulevan kokonaismäärän kasvusta, ilmoitettava tarpeen mukaan oikeudesta muuntaa laina vaihtoehtoisen valuutan määräiseksi ja muuntamisen ehdoista sekä selitettävä kuluttajalle aiheutuvan vaihtokurssiriskin rajoittamiseen mahdollisesti sovellettavat muut järjestelyt. 5. Jäsenvaltiot voivat säätää valuuttalainoista laajemmin edellyttäen, että kyseisiä säännöksiä ei sovelleta takautuvasti. 6. Tämän artiklan nojalla sovellettavista järjestelyistä on ilmoitettava kuluttajalle ESIS-tietosivulla ja luottosopimuksessa. Jos luottosopimuksessa ei määrätä, että kuluttajan altistuminen vaihtokurssiriskille rajataan alle 20 prosentin vaihteluun vaihtokurssissa, ESIS-tietosivuun on sisällytettävä havainnollinen esimerkki vaihtokurssin 20 prosentin vaihtelun vaikutuksista.”
40.

Tuomiossa Belgacom ( 17 ) unionin tuomioistuin totesi, että ”oikeusvarmuuden periaate, joka on unionin oikeuden yleinen periaate, on omiaan oikeuttamaan sen, että sopimuksen oikeusvaikutuksia kunnioitetaan, myös – sikäli kuin kyseinen periaate tätä edellyttää – tapauksessa, jossa sopimus on tehty ennen kuin unionin tuomioistuin on lausunut primaarioikeuden seurauksista tämäntyyppisiin sopimuksiin, jotka osoittautuvat myöhemmin tiettyjen tällaisten seurausten vastaisiksi”.
113.

Mielestäni tällainen lähestymistapa – jonka ensisijainen perustelu on prosessiekonominen – voi olla perusteltu, kun kyse on ennakkoratkaisupyynnöstä. Olen epäileväinen sen suhteen, että tätä lähestymistapaa pitäisi noudattaa kanneasioissa, kun unionin tuomioistuimen periaatteessa edellytetään vastaavan kantajan esittämiin kanneperusteisiin kuhunkin erikseen. Mielestäni näyttää erityisesti siltä, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevissa menettelyissä kanneperuste voidaan jättää tutkimatta vain, jos väitetty rikkominen on väistämätön seuraus rikkomisesta, jonka unionin tuomioistuin on vahvistanut, tai jos kanneperuste oli esitetty vaihtoehtona perusteelle, joka on katsottu perustelluksi. ( 55 )
34.

Mikä sitten on tilanne FIG:n ja FISE:n osalta, kun otetaan huomioon EKT-asetuksen liitteessä A olevassa 20.15 kohdassa asetetut kriteerit? Tästä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämissä kolmessa erillisessä kysymyksessä on viime kädessä kysymys. Ennen näiden kysymysten tarkastelua on kuitenkin syytä aluksi huomauttaa, että EKT-asetuksen liitteessä A olevan 20.15 kohdan sanamuoto on luonteeltaan poissulkeva. Kyseisessä säännöksessä säädetään selvästi, että ”– – on otettava huomioon seuraavat viisi määräysvallan indikaattoria – –”. ( 21 ) Tämä tarkoittaa, että FIG:n ja FISE:n kaltaisten voittoa tavoittelemattomien yhteisöjen tapauksessa voidaan käyttää ainoastaan näitä mainittuja kriteerejä sen määrittämiseksi, onko yhteisö julkisessa määräysvallassa ja olisiko voittoa tavoittelematon yhteisö, joka on markkinaton tuottaja, luokiteltava julkisyhteisöksi vai kotitalouksia palvelevaksi voittoa tavoittelemattomaksi yhteisöksi.
79.

Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava seuraavasti: SEUT 49 artiklassa, luettuna yhdessä SEUT 54 artiklan kanssa, edellytetään tappioiden rajatylittävän vähentämisen osalta sitä, että tappiot on oikeudellisesti mahdollista ottaa huomioon tytäryhtiön sijaintivaltiossa ja että verovelvollinen on käyttänyt tätä mahdollisuutta. Tällaiseen huomioon ottamista koskevaan mahdollisuuteen kuuluu myös tappioiden realisointi sulautumalla kolmannen kanssa tai niiden realisointi myymällä yhtiö kolmannelle. Ensiksi mainittu ei ole mahdollista Saksassa, ja viimeksi mainittu on mahdollista rajoitetusti, mutta Memira ei käyttänyt tätä mahdollisuutta. Näin ollen edellytykset tappioiden pitämiselle lopullisina eivät joka tapauksessa täyty.
88.

RF:n väite on mielestäni jossain määrin aiheellinen. En kuitenkaan voi sivuuttaa sitä, ettei tätä valitusperustetta ole yksilöity riittävästi kanteessa ja että se on ilmaistu yleisesti esittämättä johdonmukaisesti oikeudellisia perusteluja, jotka muodostavat perustan esitetyille väitteille. Yksinkertaisesti sanottuna väitteissä on epätarkkuuksia.
142.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberlandesgericht Düsseldorfin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: – Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa myönnetään yleishyödyllisille yhdistyksille asiavaltuus panna vireille oikeudenkäynti tietosuojalainsäädännön väitettyä rikkojaa vastaan kuluttajien etujen suojaamiseksi. – Henkilöä, joka on liittänyt verkkosivustolleen sivullisen liitännäisen, joka aiheuttaa käyttäjän henkilötietojen keräämisen ja siirtämisen (ja jonka kyseinen sivullinen on tarjonnut), on pidettävä direktiivin 95/46 2 artiklan d alakohdassa tarkoitettuna rekisterinpitäjänä. Tämän rekisterinpitäjän (yhteis)vastuu rajoittuu kuitenkin niihin toimintoihin, joiden osalta se tosiasiallisesti osallistuu henkilötietojen käsittelyn keinoista ja tarkoituksesta päättämiseen. – Sen arvioimiseksi, onko henkilötietoja mahdollista käsitellä direktiivin 95/46 7 artiklan f alakohdassa määritettyjen edellytysten mukaisesti, on otettava huomioon molempien kyseessä olevien yhteisrekisterinpitäjien oikeutettu intressi, ja niitä on punnittava suhteessa rekisteröityjen oikeuksiin. – Direktiivin 95/46 7 artiklan a alakohdan mukainen rekisteröidyn suostumus on annettava verkkosivuston ylläpitäjälle, joka on liittänyt verkkosivustolleen sivullisen sisältöä. Direktiivin 95/46 10 artiklaa on tulkittava siten, että siinä säädettyä velvollisuutta toimittaa tietoja rekisteröidylle sovelletaan myös tällaiseen verkkosivuston ylläpitäjään. Direktiivin 95/46 7 artiklan a alakohdan mukainen rekisteröidyn suostumus on annettava ja saman direktiivin 10 artiklassa tarkoitetut tiedot on toimitettava ennen tietojen keräämistä ja siirtämistä. Näiden velvollisuuksien laajuus vastaa kuitenkin kyseisen rekisterinpitäjän yhteisvastuuta henkilötietojen keräämisestä ja siirtämisestä.
121.

Tältä osin totean, että kuten unionin tuomioistuin on äskettäinkin muistuttanut, ”vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta sovelletaan puitepäätöksen [2002/584] 1 artiklan 2 kohdassa, jossa vahvistetaan sääntö, jonka mukaan jäsenvaltioiden on pantava eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön tämän periaatteen perusteella ja [tämän] puitepäätöksen säännösten mukaisesti. Täytäntöönpanosta vastaavat oikeusviranomaiset voivat siis lähtökohtaisesti kieltäytyä tällaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vain [mainitussa] puitepäätöksessä tyhjentävästi luetelluilla täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteilla, ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle voidaan asettaa vain kyseisessä puitepäätöksessä tyhjentävästi lueteltuja ehtoja. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano on näin ollen pääsääntö, ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen on katsottava olevan poikkeus, jota on tulkittava suppeasti”. ( 55 )
11.

Asetuksen 6 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Käsittely on lainmukaista ainoastaan jos ja vain siltä osin kuin vähintään yksi seuraavista edellytyksistä täyttyy: a) rekisteröity on antanut suostumuksensa henkilötietojensa käsittelyyn yhtä tai useampaa erityistä tarkoitusta varten; – – c) käsittely on tarpeen rekisterinpitäjän lakisääteisen velvoitteen noudattamiseksi; – – e) käsittely on tarpeen yleistä etua koskevan tehtävän suorittamiseksi tai rekisterinpitäjälle kuuluvan julkisen vallan käyttämiseksi; – – 2. Jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai ottaa käyttöön yksityiskohtaisempia säännöksiä tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen soveltamisen mukauttamiseksi sellaisessa käsittelyssä, joka tehdään 1 kohdan c ja e alakohdan noudattamiseksi määrittämällä täsmällisemmin tietojenkäsittely- ja muita toimenpiteitä koskevat erityiset vaatimukset, joilla varmistetaan laillinen ja asianmukainen tietojenkäsittely muun muassa muissa erityisissä käsittelytilanteissa siten kuin IX luvussa säädetään. 3. Edellä olevan 1 kohdan c ja e alakohdassa tarkoitetun käsittelyn perustasta on säädettävä joko a) unionin oikeudessa; tai b) rekisterinpitäjään sovellettavassa jäsenvaltion lainsäädännössä. Käsittelyn tarkoitus määritellään kyseisessä käsittelyn oikeusperusteessa tai, 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetussa käsittelyssä, sen on oltava tarpeen yleistä etua koskevan tehtävän suorittamiseksi tai rekisterinpitäjälle kuuluvan julkisen vallan käyttämiseksi. – – Unionin oikeuden tai jäsenvaltion lainsäädännön on täytettävä yleisen edun mukainen tavoite ja oltava oikeasuhteinen sillä tavoiteltuun oikeutettuun päämäärään nähden. 4. Jos käsittely tapahtuu muuta kuin sitä tarkoitusta varten, jonka vuoksi tiedot on kerätty, eikä käsittely perustu rekisteröidyn suostumukseen eikä unionin oikeuteen tai jäsenvaltion lainsäädäntöön, joka muodostaa demokraattisessa yhteiskunnassa välttämättömän ja oikeasuhteisen toimenpiteen 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tavoitteiden turvaamiseksi, rekisterinpitäjän on otettava huomioon muun muassa seuraavat asiat varmistaakseen, että muuhun tarkoitukseen tapahtuva käsittely on yhteensopivaa sen tarkoituksen kanssa, jota varten tiedot alun perin kerättiin: a) henkilötietojen keruun tarkoitusten ja aiotun myöhemmän käsittelyn tarkoitusten väliset yhteydet; b) henkilötietojen keruun asiayhteys erityisesti rekisteröityjen ja rekisterinpitäjän välisen suhteen osalta; c) henkilötietojen luonne, erityisesti se, käsitelläänkö erityisiä henkilötietojen ryhmiä 9 artiklan mukaisesti tai rikostuomioihin ja rikkomuksiin liittyviä henkilötietoja 10 artiklan mukaisesti; d) aiotun myöhemmän käsittelyn mahdolliset seuraukset rekisteröidyille; e) asianmukaisten suojatoimien, kuten salaamisen tai pseudonymisoinnin, olemassaolo.”
26.

Velalliset ovat kieltäytyneet maksamasta, ja he ovat epäilleet, ettei uusi lainsäädäntö ole muiden muassa SEUT 108 artiklan mukainen. Velallisten mielestä a) maksun perustetta on muutettu merkittävällä tavalla, joten siitä olisi pitänyt ilmoittaa komissiolle ennen sen voimaantuloa; b) lupamaksulla rahoitetaan maanpäällisen digitaalisen DVB-T2-lähetysjärjestelmän monopolia, johon ulkomaisilla toimijoilla ei ole pääsyä, ja c) julkisoikeudellisten yleisradioyhtiöiden itsensä antamien täytäntöönpanoperusteiden turvin tapahtuva maksamatta olevan lupamaksun pakkotäytäntöönpano on SEUT 107 artiklan vastaista valtiontukea, koska sillä siirretään julkisoikeudelliset yleisradioyhtiöt yleisen pakkotäytäntöönpanomenettelyn ulkopuolelle.
45.

On kuitenkin huomautettava, että unionin tuomioistuimen toteamus, jonka mukaan aiheutuneiden kustannusten on sisällyttävä osakkeiden tai osuuksien hintaan, ei tarkoita sitä, että hintojen on oltava tosiasiallisesti korkeampia esimerkiksi siten, että myyntihinnan päälle on lisättävä tietty summa.
7.

Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin velvoitti Euroopan unionin maksamaan Gascognelle 47064,33 euron suuruisen korvauksen aineellisesta vahingosta, joka tälle yritykselle on aiheutunut siitä, että 16.11.2011 annettuihin tuomioihin johtaneissa asioissa T‑72/06 ja T‑79/06 oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto ylittyi. Unionin yleinen tuomioistuin myös päätti, että tähän korvaukseen on lisättävä hyvityskorot, jotka lasketaan 4.8.2014 lukien tuomion julistamiseen asti ja Eurostatin (Euroopan unionin tilastotoimiston) siinä jäsenvaltiossa, johon tämä yhtiö on sijoittautunut, kyseisellä aikavälillä toteaman vuotuisen inflaatioprosentin mukaisesti. Unionin yleinen tuomioistuin velvoitti lisäksi Euroopan unionin maksamaan Gascogne Sack Deutschlandille ja Gascognelle 5000 euron korvauksen aineettomasta vahingosta, joka näille yrityksille on aiheutunut siitä, että oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto ylittyi. Sekä aineellisesta että aineettomasta vahingosta maksettaviin korvauksiin lisättiin viivästyskorot, jotka lasketaan tuomion julistamisesta siihen asti, kunnes korvaus on kokonaan maksettu, sen korkokannan mukaisesti, jonka määrä vastaa EKP:n perusrahoitusoperaatioihinsa soveltamaa korkokantaa korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä. Kanne hylättiin muilta osin.