ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Lainsäädännön yhdenmukaisuus — Ihmisille tarkoitetut lääkkeet — Harvinaislääkkeet — Lääkkeet, jotka ovat samankaltaisia kuin myyntiluvan jo saanut harvinaislääke ja joilla on sama terapeuttinen käyttöaihe — Markkinoille saattaminen — Kaupallinen yksinoikeus — Velvollisuus taata tehokas vaikutus — Sitä, että komissio myöntää markkinoille saattamista koskevan luvan, joka on laadittu siten, että se kannustaa lääkäreitä määräämään lääkkeen muihin terapeuttisiin käyttöaiheisiin kuin siihen, jota lupa koskee, ei voida hyväksyä (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 141/2000 8 artiklan 1 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83 87 artiklan 2 kohta) (ks. 80–82, 88, 95, 97 ja 134 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sanamerkit Wine in Black ja NOVAL BLACK (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16, 39 ja 46 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16, 17 ja 39 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sanamerkki DINKOOL ja kuviomerkki DIN (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 28, 29, 57 ja 58 kohta)
294

Toiseksi on tärkeää korostaa, että se, ettei mainittujen kahden asetuksen soveltamisen lykkääminen koske uudelleentarkastelumenettelyä, ei ole sattumaa, vaan se liittyy oikeusvarmuusperiaatteen saattamiseen tasapainoon asetuksen N:o 1107/2009 suojelutavoitteen kanssa. Hyväksynnän edellytysten hyväksymis-, uusimis- ja muuttamismenettelyt nimittäin käynnistetään asianomaisen aineen tuottajan hakemuksesta asetuksen N:o 1107/2009 7 artiklan 1 kohdan ja 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Hakemukseen liitettävän asiakirja-aineiston kokoamiseksi hakijan on luonnollisesti tiedettävä riittävän hyvissä ajoin menettelyssä tarvittavat tiedot, eivätkä asetuksen N:o 1107/2009 suojelutavoitteet (ks. edellä tämän tuomion 105–107 kohta) estä tätä. Sen sijaan asetuksen N:o 1107/2009 21 artiklan 1 kohdassa (joka on toistettu edellä tämän tuomion 8 kohdassa) säädetään, että komissio käynnistää uudelleentarkastelumenettelyn omasta aloitteestaan, ja se voi tehdä sen milloin tahansa, jos sillä on uuden tieteellisen ja teknisen tietämyksen perusteella syytä epäillä, ettei asianomainen aine täytä enää hyväksymiskriteerejä. Koska juuri uusi tieteellinen ja tekninen tietämys on perusteena uudelleentarkastelumenettelyn käynnistämiselle, silloin kun sen johdosta on syytä epäillä, ettei asianomainen aine täytä enää hyväksymiskriteerejä, olisi epäloogista sekä yleisesti ottaen asetuksen N:o 1107/2009 suojelutavoitteen vastaista ja erityisesti kyseisen asetuksen 21 artiklan tehokkaan vaikutuksen vastaista olla ottamatta tätä tietämystä huomioon uudelleentarkastelussa ja erityisesti riskinarvioinnissa.
63

Tulkinta, jonka mukaan edellytetään EACEA:n mahdollisimman kattavaa ja asianmukaista informointia, on muutoinkin ainoa tulkinta, joka on yhteensopiva hyvän hallinnon periaatteen kanssa, ja tarkemmin sanottuna hyvän varainhoidon ja unionin taloudellisten resurssien käyttöä säädettyihin tarkoituksiin koskevan valvonnan kanssa (ks. vastaavasti tuomio 17.6.2010, CEVA v. komissio, T‑428/07 ja T-455/07, Kok., EU:T:2010:240, 126 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ja tuomio 19.4.2013, Aecops v. komissio, T‑53/11, EU:T:2013:205, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Hakijan toimittama puutteellinen tai virheellinen tieto ei nimittäin saa johtaa siihen, että EACEA suosittaa komissiolle elokuvan levityksen rahoittamista, vaikka on olemassa epäilys siitä, täyttääkö levittäjä sovellettavassa säännöstössä asetetut edellytykset. Tämä seikka on sitä paitsi nimenomaisesti selitetty ohjeiden 13.3 kohdassa, jonka sanamuodon mukaan puutteelliset hakemukset katsotaan tukikelvottomiksi. Näin ollen hylätessään tukihakemuksen sen vuoksi, ettei kantajan ja 01 Distributionin välistä sopimusta ollut toimitettu, mikä on peruste, jonka todellisuuspohjaa kantaja ei ole kiistänyt, EACEA on toiminut tilanteessa, jossa komissio, joka oli mainitunlaisen päätöksen tekemiseen toimivaltainen toimielin, olisi tehnyt päätöksen sidotun harkintavallan puitteissa.
161

Ensinnäkin yksilöllisistä rajoittavista toimenpiteistä on huomautettava neuvoston tavoin, että niiden täytäntöönpanon edellytyksenä on, että kyseessä olevan henkilön tai yhteisön on ennalta yksilöity täyttävän jokin asiassa sovellettavassa säännöstössä säädetyistä kriteereistä. Vaikka siten on niin – kuten edellä 92 kohdassa mainitun tuomion Bank Melli Iran v. neuvosto (EU:T:2009:401) 68 kohdasta ilmenee ‐, että sellaisten yhteisöjen varojen jäädyttämisellä, joiden on todettu olevan mukana ydinaseiden levittämisessä, osallistuvan siihen suoraan tai tukevan sitä, pystytään takaamaan, ettei kyseessä olevien yhteisöjen varoja käytetä enää ydinaseiden levittämisen edistämiseen, sillä ei sitä vastoin voida estää sellaisten henkilöiden ja yhteisöjen varojen tällaista käyttämistä, joiden osallistuminen ydinaseiden levittämiseen ei vielä ole tiedossa. Kuten ilmenee edellä 125‐128 kohdassa esitetystä yhteenvedosta, joka koskee niitä olosuhteita, joissa kantaja oli tarjonnut Novinille rahoituspalveluja, tällaisten henkilöiden ja yhteisöjen olemassaolo ei kuitenkaan ole hypoteettinen vaan päinvastoin se on todettu unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä.
88

Nyt käsiteltävässä asiassa se, että riidanalainen päätös koskee Licoa erikseen, on osoitettu riittävästi unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyillä asiakirjoilla. Kyseessä ovat jäljennökset verohallinnon ilmoituksista, joissa ilmoitetaan sellaisen tutkinnan aloittamisesta, jolla on tarkoitus määrittää ”[riidanalaisen] päätöksen mukaisesti takaisin perittävien tukien määrä”, ja kuten komissio vastineessaan on vaatinut, jäljennökset luvista, joilla myönnetään niille taloudellisille etuyhtymille, joista Lico oli ostanut osuuksia, varhennettu poisto. Komissio ei kiistä sitä, että verotuksen avoimuusperiaatteen perusteella taloudellisten etuyhtymien jäsenet – ja siten Lico – ovat saaneet verohallinnon myöntämän taloudellisen edun. On todettava, että kaikki nämä luvat on myönnetty 30.4.2007 jälkeen; riidanalaisessa päätöksessä on määrätty tukien takaisin perimisestä kyseisestä päivästä lähtien mainitun päätöksen 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Nämä seikat osoittavat siten, että Lico on niiden ETL:n perusteella myönnettyjen yksilöllisten tukien todellinen saaja, joiden takaisin perimisestä komissio on määrännyt. Licon ei siten ole tarpeen esittää lisäksi näyttöä siitä, että se saattoi tosiasiallisesti saada voittoja, joita verotetaan kyseessä olevina verotuskausina. Kuten komissio on myöntänyt kirjelmissään, varhennetun poiston myöntäminen on ”ensimmäisen veroedun myöntämistä koskeva toimi”.
129

Espanjan kuningaskunta väittää, että komissio on virheellisesti tyytynyt tutkimaan aluksi ministeriön toimenpiteitä. Komissio on ottanut itsehallintoalueiden toteuttamien toimenpiteiden yksityiskohtaisen tutkinnan osaksi arviointiaan vasta myöhemmin. Kattamisen laajentamisprosessi on toteutettu neutraalissa asiayhteydessä, kuten komissio on vahvistanut 17.4.2009 päivätyssä kirjeessään. Espanjan kuningaskunnan mukaan on mahdollista, että kyseisen prosessin kuluessa jokin tarjouskilpailuista ei ole ollut neutraali. Komissio oletti kuitenkin ennalta, ettei koko prosessi ollut ollut neutraali, epäilemällä kaikista tarjouskilpailuista, etteivät ne olleet olleet neutraaleja, ellei vastakkaista näyttöä esitetä. Tutkimus, joka on johtanut riidanalaisen päätöksen tekemiseen, on päätetty liian aikaisin, koska mainitussa päätöksessä jäsenvaltion edellytetään täydentävän kyseistä tutkimusta ja tutkivan kaikkia tarjouskilpailuja tapauskohtaisesti. Yksi todiste tältä osin on se, että komissio on menetellyt ristiriitaisesti Cantabrian hallituksen käynnistämän tarjouskilpailun osalta. Kun komissio on katsonut, että useat tarjouskilpailut eivät olleet teknologianeutraaleita, se on pitänyt kyseisen hallituksen käynnistämää tarjouskilpailua teknologianeutraalina, mitä se ei kuitenkaan ollut.
100

On todettava, että asetuksen N:o 45/2001 täytäntöönpanoa koskevien sääntöjen 12 artiklan 3 kohdassa säädetään, että kun pyyntö hyväksytään, tiedot on poistettava viipymättä. Tämä säännös koskee kuitenkin tilanteita, joissa pyyntö hyväksytään, koska se on perusteltu eli koska käsittely on laitonta. Näissä olosuhteissa on loogista, että poistaminen on toteutettava viipymättä. Sitä vastoin siinä tapauksessa, että pyyntö ei ole perusteltu, kuten tässä tapauksessa, mutta siihen suostutaan huomaavaisuudesta, ei ole syytä asettaa velvollisuutta poistaa tiedot ”viipymättä”. Tällaisessa tapauksessa parlamentilla on ainoastaan velvollisuus toteuttaa lupauksensa kohtuullisessa ajassa. Parlamentin toimittamat selitykset huomioon ottaen unionin yleinen tuomioistuin katsoo, ettei parlamentti ole tässä tapauksessa menetellyt lainvastaisesti poistamispyynnön käsittelyssä eikä sen täytäntöönpanossa.
80

Kantajan mukaan muut kuin islaminuskoiset kuluttajat tulkitsevat sen tarkastusmerkin osoitukseksi laadusta eivätkä vain osoitukseksi šarian noudattamisesta. Kantaja viittaa tältä osin eräässä lehdessä julkaistuihin mainoslauseisiin, kuten ”The Mark of Quality, Hygiene & Safety”, ”Peace of mind for non-Muslims too” ja ”Besides the Brand, There’s One Symbol You Can Trust”. Istunnossa kantaja tarkensi, että kyseinen lehti oli saatavilla ympäri maailman paperiversiona ja sähköisenä versiona ja että se ei ollut ainoastaan tilaajien saatavilla, kuten valituslautakunta väitti virheellisesti riidanalaisen päätöksen 38 kohdassa. Näin ollen valituslautakunta päätteli kantajan mukaan virheellisesti, että kuluttajat, jotka eivät noudata halal-säännöstöä, eivät tunnistaneet aikaisempaa tavaramerkkiä ja että sen goodwillin osoittaminen oli siten hankalampaa. Kantaja viittaa myös useisiin tässä lehdessä julkaistuihin artikkeleihin sekä useisiin internetsivustoihin. Lopuksi kantaja ilmoittaa osallistuneensa Yhdistyneessä kuningaskunnassa kahteen tapahtumaan, joissa se on markkinoinut tarkastusmerkkiään.
104

Nyt käsiteltävä kanneperuste on siis hylättävä, eikä ole tarpeen tutkia väitteitä, jotka koskevat päätöksen 2004/258, sellaisena kuin se on muutettuna, 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan seitsemättä luetelmakohtaa, jonka mukaan asiakirjaa ei anneta tutustuttavaksi tai sen sisältämiä tietoja ei ilmaista, jos niillä vahingoitetaan sellaisen yleisen edun suojaa, joka koskee unionin tai jäsenvaltion rahoitusjärjestelmän vakautta. Kyseiset väitteet on näet hylättävä tehottomina. Päätöksen 2004/258, sellaisena kuin se on muutettuna, 4 artiklan rakenteen mukaan tutustumisoikeuden epääminen on oikeutettua, kun kyseisessä artiklassa säädetyissä poikkeuksissa asetetut edellytykset ovat täyttyneet. Käsiteltävässä tapauksessa kyseinen epääminen voidaan kuitenkin perustaa päätöksen 2004/258, sellaisena kuin se on muutettuna, 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toiseen ja kolmanteen luetelmakohtaan. Vaikka oletettaisiin, että päätöksen 2004/258, sellaisena kuin se on muutettuna, 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan seitsemättä luetelmakohtaa koskevat väitteet ovat perusteltuja, niillä ei voida kyseenalaistaa tutustumispyynnön hylkäämisen perusteltavuutta.
14

Muut kanneperusteet koskevat maatalouden ympäristötoimenpidettä. Kolmas kanneperuste, joka koskee asetuksen N:o 1975/2006 14 artiklan 2 kohdan, asetuksen N:o 1974/2006 48 artiklan 1 kohdan ja neuvoston asetuksissa (EY) N:o 1782/2003 ja (EY) N:o 73/2009 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän sekä neuvoston asetuksessa (EY) N:o 479/2008 säädettyjen täydentävien ehtojen soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 796/2004 (EUVL L 141, s. 18) 29 artiklan rikkomista, liittyy sitoumusten valvontaan kaikkien viljelylohkojen osalta. Neljäs ja viides kanneperuste, jotka koskevat yhtäältä asetuksen N:o 1975/2006 10 artiklan rikkomista ja toisaalta asetuksen N:o 1290/2005 31 artiklan 2 kohdan rikkomista sekä suhteellisuusperiaatteen loukkaamista, liittyvät lannoitteiden käyttöön liittyviä sitoumuksia koskeviin tarkastuksiin. – –
64

On siis todettava, ettei valituslautakunta riidanalaisessa päätöksessä, toisin kuin kantaja itse kannekirjelmässään, arvioinut yhdessä asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan mukaisia molempia ehdottomia hylkäysperusteita, vaan se teki ensiksi perustellusti mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisen arvioinnin nimenomaan siksi, että sana ”monaco” tuo mieleen samannimisen alueen ja antaa siten edeltä käsin aiheen tarkastella sitä, onko kyseisillä tavaroilla ja palveluilla riittävän suora ja konkreettinen yhteys Monacon ruhtinaskunnan alueelliseen nimitykseen (ks. riidanalaisen päätöksen 21–31 kohta). Vasta jäljempänä (riidanalaisessa päätöksessä, tämä kappale alkaa sanoilla ”en outre” (muun muassa)) valituslautakunta totesi, että myös toista, asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaan perustuvaa ehdotonta hylkäysperustetta sovelletaan (riidanalaisen päätöksen 32 ja 33 kohta), ennen kuin se totesi, että näiden ehdottomien hylkäysperusteiden soveltamisaloissa on päällekkäisyyksiä (riidanalaisen päätöksen 34 kohta), mikä on itse asiassa tunnustettu vakiintuneessa oikeuskäytännössä (ks. vastaavasti tuomio 10.6.2008, Novartis v. SMHV (BLUE SOFT), T‑330/06, EU:T:2008:185, 30 kohta ja tuomio 7.10.2010, Deutsche Behindertenhilfe – Aktion Mensch v. SMHV (diegesellschafter.de), T‑47/09, EU:T:2010:428, 24 kohta).
Asia T-350/13

Jordi Nogues, SL

vastaan

Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto

EU-tavaramerkki - Väitemenettely - Hakemus kuviomerkin BADTORO rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi - Aikaisemmat EU-sanamerkit TORO ja aikaisempi kansallinen kuviomerkki TORO - Suhteellinen hylkäysperuste - Sekaannusvaara - Merkkien samankaltaisuus - Tavaroiden ja palvelujen samankaltaisuus - Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 20.9.2017

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kuviomerkki BADTORO ja sana- ja kuviomerkit TORO (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet – Moniosainen tavaramerkki (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus – Kuviomerkin ja sanamerkin ulkoasun samankaltaisuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)
Unionin tuomioistuimilla on toimivalta tutkia kanne kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH) annettuun asetukseen N:o 1907/2006 perustuvista Euroopan kemikaalivirastolle (ECHA) suoritettavista maksuista annetun asetuksen N:o 340/2008 13 artiklan 4 kohdan nojalla tehdystä ECHAn päätöksestä, jossa todetaan, ettei kantaja täytä keskisuurille yrityksille säädetyn maksunalennuksen saamisen edellytyksiä, ja määrätään sille hallinnollinen maksu, riippumatta siitä, että kantaja on valittanut riidanalaisesta päätöksestä ECHAn valituslautakuntaan.

Asetuksen N:o 1907/2006 94 artiklan 1 kohdassa nimittäin säädetään, että muutosta voidaan hakea unionin yleisessä tuomioistuimessa tai unionin tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan mukaisesti valituslautakunnan tekemään päätökseen, tai niissä tapauksissa, joissa valituslautakunnassa ei voida hakea muutosta, ECHAn tekemään päätökseen. Tämän osalta kyseisen asetuksen 91 artiklan 1 kohdassa säädetään, että valituslautakunnalta voidaan hakea muutosta ECHAn päätöksiin, jotka on tehty mainitun asetuksen 9 artiklan, 20 artiklan, 27 artiklan 6 kohdan, 30 artiklan 2 ja 3 kohdan ja 51 artiklan nojalla. Kyseiset säännökset eivät liity ilmoituksen tekevien yritysten suoritettaviksi tuleviin maksuihin.

(ks. 18, 19, 21 ja 23 kohta)
Asia T‑693/13

(julkaistu otteina)

Aliaksei Mikhalchanka

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Valko-Venäjää koskevat rajoittavat toimenpiteet — Varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen — Rajoitukset, jotka koskevat pääsyä Euroopan unionin alueelle ja kauttakulkua sen kautta — Kantajan nimen pysyttäminen kyseessä olevien henkilöiden luettelossa — Toimittaja — Puolustautumisoikeudet — Perusteluvelvollisuus — Arviointivirhe”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 10.5.2016

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Valko-Venäjää koskevat rajoittavat toimenpiteet – Varojen jäädyttäminen – Puolustautumisoikeudet – Henkilölle vastaisten seikkojen tiedoksiantaminen – Myöhempi päätös, jolla säilytettiin kantajan nimi rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luettelossa – Uusien perusteiden puuttuminen – Oikeutta tulla kuulluksi ei ole loukattu – Aikaisemman päätöksen kumoamisella kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamisen vuoksi ei ole vaikutusta

(Neuvoston päätös 2012/642/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2013/534/YUTP, ja neuvoston asetus N:o 1017/2012, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1054/2013)

Ks. tuomion teksti.

(ks. 46–58 kohta)
7.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Tunisian tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet — Valtion varojen väärinkäytöstä vastuussa olevien henkilöiden ja heitä lähellä olevien luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten varojen jäädyttäminen — Puolustautumisoikeudet — Henkilölle vastaisten seikkojen tiedoksi antaminen — Myöhempi päätös, jolla henkilön nimi on pysytetty näiden toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luettelossa — Oikeutta tulla kuulluksi ei ole loukattu (Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 ja 47 artikla; neuvoston päätökset 2011/72/YUTP, 2013/409/YUTP, 2014/49/YUTP ja 2015/157/YUTP; neuvoston asetukset N:o 101/2011, N:o 735/2013 ja N:o 81/2014) (ks. 127–130, 132 ja 135 kohta)
5.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on yleisesti tunnettu jossakin jäsenvaltiossa — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkit MOTO B ja MOTOBI (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 2 kohdan c alakohta) (ks. 74–83 kohta)
Asianmukainen keskustelu on välttämätön arviointimenettelyn aikana, koska se on sen keskeinen tekijä ja edellyttää arvioidun työntekijän ja arvioijan välistä suoraa kontaktia, joka yksin on omiaan edesauttamaan suoraa ja syvällistä keskustelua, jonka avulla asianomaiset voivat yhtäältä mitata tarkasti mahdollisten erimielisyyksiensä luonnetta, syitä ja ulottuvuutta ja toisaalta ymmärtää toisiaan paremmin. Ilman arvioijan ja arvioidun työntekijän välistä suoraa keskustelua arviointi ei voi täysin täyttää tehtäväänsä henkilöstön hallinnoinnin työkaluna ja asianomaisen ammatillisen kehittymisen apuvälineenä.

Näissä olosuhteissa toimihenkilön työsopimuksen uusimatta jättämistä koskeva päätös, joka on tehty ennen arviointikertomuksen antamista, ei voi tehdä tarpeettomaksi arviointimenettelyssä toimihenkilön ja hänen arvioijansa välillä käytävää keskustelua, jonka avulla asianomaiset voivat yhtäältä mitata tarkasti mahdollisten erimielisyyksiensä luonnetta, syitä ja ulottuvuutta ja toisaalta ymmärtää toisiaan paremmin.

Koska arviointikertomus perustuu subjektiivisiin arvoarvostelmiin, jotka ovat siis luonteeltaan muutettavissa olevia, on katsottava, että jos toimihenkilöä olisi kuultu keskustelun yhteydessä ennen kyseisen kertomuksen laatimista, hän olisi voinut esittää kantansa ja siten kenties saada muutoksia kyseisessä kertomuksessa esitettyihin arviointeihin. Näin ollen toimihenkilön ja hänen arvioijansa välisen vuosittaisen keskustelun pitämättä jättäminen arviointimenettelyn yhteydessä on olennainen virhe.

(ks. 25–28 ja 34 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 30.9.2004, Ferrer de Moncada v. komissio (T‑16/03, Kok. H., EU:T:2004:283, 40 kohta) ja tuomio 25.10.2007, Lo Giudice v. komissio (T‑27/05, Kok. H., EU:T:2007:321, 48 ja 49 kohta)
Kansallisesta oikeuskäytännöstä seuraa, että tavaroiden tai palvelujen tunnuksena oleva merkki on voinut saavuttaa markkinoilla passing off ‑kanteeseen sovellettavassa oikeudessa tarkoitetun maineen.

Kansallisesta oikeuskäytännöstä seuraa lisäksi, että tavaroiden tai palvelujen tunnuksena oleva merkki on voinut saavuttaa markkinoilla passing off ‑kanteeseen sovellettavassa oikeudessa tarkoitetun maineen, vaikka useat toimijat olisivat käyttäneet sitä. Tästä seuraa, että näillä toimijoilla voi tämän kanteen kansallisessa oikeuskäytännössä hyväksytyn ”laajennetun” muodon perusteella olla oikeuksia merkkiin, joka on saavuttanut maineen markkinoilla.

Julkiset elimet voivat myös saada suojaa passing off ‑kanteella siltä osin kuin niiden toiminta voi synnyttää goodwilliä. Jos kyseiset elimet nimittäin käyttävät tiettyä niille yksinoikeudella kuuluvaa merkkiä, ne voivat vedota kyseisellä merkillä varustettujen tavaroiden ja palveluiden myyntiin liittyvään goodwilliin. Yhtä lailla on niin, että jos nämä elimet käyttävät jotain merkkiä yhdessä muiden toimijoiden kanssa, goodwilliin voivat vedota nämä julkiset elimet ja kyseiset toimijat.

Jos useat toimijat käyttävät aikaisempaa merkkiä, oikeuksia goodwilliin on arvioitava asian olosuhteiden valossa. Näin ollen sen määrittämiseksi, onko se, joka on tehnyt väitteen tarkastusmerkin rekisteröimisestä yhteisön tavaramerkiksi, goodwillin ainoa haltija, on arvioitava tarkastusmerkin asiakkaita tuovaa vetovoimaa.

(ks. 34, 35, 38 ja 39 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin tuottaman suojan ulottaminen tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia — Edellytykset (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 22 kohta)