ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 7.4.2016 – Tonachella

(asia C‑8/16) ( 1 )

”Ennakkoratkaisupyyntö — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla — Identtiset ennakkoratkaisukysymykset — SEUT 49 ja SEUT 56 artikla — Sijoittautumisvapaus — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Onnenpelit — Unionin tuomioistuimen tuomio, jossa vedonlyöntien keräämistoimintaa varten myönnettäviä toimilupia koskeva kansallinen säännöstö todettiin unionin oikeuden vastaiseksi — Järjestelmän uudelleenjärjestäminen uuden tarjouskilpailun avulla — Omistettujen aineellisten ja aineettomien hyödykkeiden, jotka muodostavat pelien hallinnointia ja vetojen keräämistä koskevan verkoston, käyttöoikeuden luovuttaminen vastikkeetta — Rajoitus — Yleistä etua koskevat pakottavat syyt — Oikeasuhteisuus”

Palvelujen tarjoamisen vapaus — Sijoittautumisvapaus — Rajoitukset — Onnenpelit — Kansallista lainsäädäntöä, jossa toimiluvan haltija velvoitetaan luovuttamaan vastikkeetta oikeus käyttää sellaisia aineelliseen tai aineettomaan omaisuuteen kuuluvia hyödykkeitä, jotka muodostavat pelin hallinnointi- ja keräysverkoston, siinä tapauksessa, että toiminta päättyy toimiluvan voimassaoloajan päätyttyä, ei voida hyväksyä — Perustelut — Yleistä etua koskevat pakottavat syyt — Oikeasuhteisuus — Kansallisen tuomioistuimen suorittama tarkastus (SEUT 49 ja SEUT 56 artikla) (ks. 11 kohta ja tuomiolauselma)

Ratkaisu

SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle rajoittavalle kansalliselle säännökselle, jossa toimiluvan haltija velvoitetaan luovuttamaan vastikkeetta oikeus käyttää sellaisia aineelliseen tai aineettomaan omaisuuteen kuuluvia hyödykkeitä, jotka muodostavat pelin hallinnointi- ja keräysverkoston, siinä tapauksessa, että toiminta päättyy toimiluvan voimassaoloajan päätyttyä, jos tällaisella rajoituksella ylitetään se, mikä on tarpeen kyseisellä säännöksellä tosiasiallisesti tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.

( 1 ) EUVL C 90, 7.3.2016.
15

Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdassa määrätään, että välitoimihakemuksissa on ilmoitettava ”oikeudenkäynnin kohde ja seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua”. Välitoimista päättävä tuomari voi siten lykätä täytäntöönpanoa ja määrätä muista välitoimista, jos on selvitetty, että niistä määrääminen ilmeisesti on tosiasiallisesti ja oikeudellisesti perusteltua (fumus boni juris) ja että ne ovat kiireellisiä siinä mielessä, että niitä hakevan asianosaisen etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi on tarpeen, että näistä toimista määrätään ja että niiden vaikutukset alkavat jo ennen kuin pääasiassa annetaan ratkaisu. Nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, joten välitoimihakemukset on hylättävä, jos jokin niistä ei täyty. Välitoimista päättävän tuomarin on myös tarvittaessa vertailtava esillä olevia intressejä (määräys komissio v. Pilkington Group, C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
7

Cap Actions väittää valituksessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toista kohtaa. Cap Actions vetoaa viiteen valitusperusteeseen. — Ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltamisessa, koska se on jättänyt huomioimatta, ettei ennen riidanalaisen päätöksen antamista ollut aloitettu uudelleen SEUT 108 artiklan 2 kohdassa määrättyä muodollista tutkintamenettelyä, vaikka unionin yleinen tuomioistuin oli kumonnut tuomiossa Corsica Ferries France v. komissio (T-565/15, EU:T:2012:415) toimenpiteistä C 58/02 (ex N 118/02), jotka Ranska on toteuttanut [SNCM:n] hyödyksi, 8.7.2008 tehdyn komission päätöksen 2009/611/EY (EUVL 2009, L 225, s. 180). — Toisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan, ettei se, että Cap Actions edustaa SNCM:n työntekijöinä olevien osakkeenomistajien yhteistä etua, yksin tarkoita, että kyseisen unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu koskisi suoraan ja tosiasiallisesti Cap Actionsin etua Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulla tavalla. — Kolmannen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt arviointivirheen todetessaan, ettei Cap Actions ollut osoittanut, että riidanalaisen päätöksen kumoaminen johtaisi kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan saneerausmenettelyn keskeyttämiseen. — Neljännen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen rinnastaessaan pääasiallisen osakkeenomistajan Transdevin edun Cap Actionsin edustamien työntekijäosakkaiden etuun, kun otetaan huomioon, että ensin mainittu pyrkii irrottautumaan meriliikennetoiminnasta, kun taas jälkimmäiset pyrkivät turvaamaan sekä pääomansa että työpaikkansa. — Viidennen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt arviointivirheen todetessaan, ettei sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu koske erikseen Cap Actionsin ja SNCM:n etua.
Kuten nimittäin direktiivin 93/13 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan, kohtuuttomia ehtoja koskevia yhdenmukaisia sääntöjä on sovellettava kaikkiin sopimuksiin, jotka on tehty elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan, sellaisina kuin ne on määritelty direktiivin 93/13 2 artiklan b ja c alakohdassa, välillä. Sopimuksen kohde on siten merkityksetön kyseisen direktiivin soveltamisalan määrittämiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mainitussa perustelukappaleessa lueteltuja poikkeuksia. Direktiivissä 93/13 määritellään siis ne sopimukset, joihin sitä sovelletaan, sopimuskumppanien aseman perusteella sen mukaan, harjoittavatko ne sopimusta tehdessään ammatti- tai liiketoimintaa.

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 93/13 1 artiklan 1 kohtaa ja 2 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että kyseistä direktiiviä voidaan soveltaa luonnollisten henkilöiden ja luottolaitoksen väliseen kiinteistökiinnityssopimukseen, joka on tehty sellaisten velvoitteiden takaamiseksi, joihin kaupallinen yhtiö on sitoutunut luottolaitokseen nähden luottosopimuksen puitteissa, kun kyseiset luonnolliset henkilöt ovat toimineet heidän ammatti- ja liiketoimintaansa kuulumattomassa tarkoituksessa eikä heillä ole toiminnallista yhteyttä mainittuun yhtiöön, ja tämän seikan tarkistaminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 93/13 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettu kuluttajan käsite on objektiivinen, ja sitä on arvioitava toiminnallisen arviointiperusteen perusteella, eli on arvioitava, perustuuko kyseessä oleva sopimussuhde muuhun kuin ammatti- ja liiketoimintaan. Kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltävänä on sellaista sopimusta koskeva oikeusriita, joka voi kuulua kyseisen direktiivin soveltamisalaan, on tarkistettava kaikkien asiaan liittyvien seikkojen ja todisteiden perusteella, voidaanko kyseessä olevaa sopimuspuolta luonnehtia mainitussa direktiivissä tarkoitetuksi kuluttajaksi.

Siitä, voidaanko luonnollista henkilöä, joka sitoutuu antamaan vakuuden kaupallisen yhtiön velvoitteista pankkilaitokseen nähden luottosopimuksen puitteissa, pitää kuluttajana, on todettava, että tällainen takaus- tai vakuussopimus on, vaikka sitä voidaan kohteensa puolesta kuvailla pääsopimukseen, jolla on otettu velka, jota koskeva vakuus sillä on annettu, nähden liitännäiseksi sopimukseksi, sopimuspuolten näkökannalta erillinen sopimus, koska se on tehty muiden henkilöiden kuin pääsopimuksen sopimuspuolten välillä. Vakuus- tai takaussopimuksen sopimuspuolten osalta on siis arvioitava, missä ominaisuudessa he ovat toimineet. Kansallisen tuomioistuimen on siten tutkittava, onko kyseinen luonnollinen henkilö toiminut ammatti- ja liiketoimintansa puitteissa tai siihen yritykseen, jolle hän on antanut takauksen, liittyvien toiminnallisten yhteyksiensä perusteella, joihin kuuluvat esimerkiksi yrityksen johtaminen tai merkittävä osuus sen yhtiöosuuksista, vai onko hän toiminut yksityisistä syistä.

(ks. 31–34 kohta)
1.

EU-tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Ehdottomat mitättömyysperusteet — Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan vastainen rekisteröinti — Tavaramerkin kuvailevuuden arviointi — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 52 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 34 kohta)
Unionin tuomioistuimen määräys (seitsemäs jaosto) 7.4.2016 – Conti

(asia C‑504/15) ( 1 )

”Ennakkoratkaisupyyntö — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla — Identtiset ennakkoratkaisukysymykset — SEUT 49 ja SEUT 56 artikla — Sijoittautumisvapaus — Palvelujen tarjoamisen vapaus — Onnenpelit — Unionin tuomioistuimen tuomio, jossa vedonlyöntien keräämistoimintaa varten myönnettäviä toimilupia koskeva kansallinen säännöstö todettiin unionin oikeuden vastaiseksi — Järjestelmän uudelleenjärjestäminen uuden tarjouskilpailun avulla — Omistettujen aineellisten ja aineettomien hyödykkeiden, jotka muodostavat pelien hallinnointia ja vetojen keräämistä koskevan verkoston, käyttöoikeuden luovuttaminen vastikkeetta — Rajoitus — Yleistä etua koskevat pakottavat syyt — Oikeasuhteisuus”

Palvelujen tarjoamisen vapaus — Sijoittautumisvapaus — Rajoitukset — Onnenpelit — Kansallista lainsäädäntöä, jossa toimiluvan haltija velvoitetaan luovuttamaan vastikkeetta oikeus käyttää sellaisia aineelliseen tai aineettomaan omaisuuteen kuuluvia hyödykkeitä, jotka muodostavat pelin hallinnointi- ja keräysverkoston, siinä tapauksessa, että toiminta päättyy toimiluvan voimassaoloajan päätyttyä, ei voida hyväksyä — Perustelut — Yleistä etua koskevat pakottavat syyt — Oikeasuhteisuus — Kansallisen tuomioistuimen suorittama tarkastus (SEUT 49 ja SEUT 56 artikla) (ks. 11 kohta ja tuomiolauselma)

Ratkaisu

SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle rajoittavalle kansalliselle säännökselle, jossa toimiluvan haltija velvoitetaan luovuttamaan vastikkeetta oikeus käyttää sellaisia aineelliseen tai aineettomaan omaisuuteen kuuluvia hyödykkeitä, jotka muodostavat pelin hallinnointi- ja keräysverkoston, siinä tapauksessa, että toiminta päättyy toimiluvan voimassaoloajan päätyttyä, jos tällaisella rajoituksella ylitetään se, mikä on tarpeen kyseisellä säännöksellä tosiasiallisesti tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.

( 1 ) EUVL C 406, 7.12.2015.
Unionin tuomioistuimen määräys (toinen jaosto) 20.1.2016 –

Skype vastaan SMHV

(asia C‑384/15 P) ( 1 )

”Muutoksenhaku — Yhteisön tavaramerkki — Lausunnon antamisen raukeaminen”

Yhteisön tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Lausunnon antamisen raukeaminen — Valitus, jonka yhteisön tavaramerkin hakija on tehnyt unionin yleisen tuomioistuimen antamasta tuomiosta, jolla on pysytetty valituslautakunnan päätös rekisteröinnin epäämisestä — Rekisteröintihakemuksesta tehdyn väitteen peruuttaminen — Asian käsittelyn päättäminen (Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 149 artikla ja 190 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artikla) (ks. 11 ja 12 kohta)

Ratkaisu

1) Lausunnon antaminen valituksesta raukeaa.

2) Skype Ultd velvoitetaan korvaamaan tästä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) EUVL C 354, 26.10.2015
Unionin tuomioistuimen määräys (kymmenes jaosto) 23.10.2015 – Cruz & Companhia

(asia C‑152/15) ( 1 )

”Ennakkoratkaisupyyntö — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla — Maatalous — Yhteinen markkinajärjestely — Asetus (ETY) N:o 3665/87 — 4 artiklan 1 kohta ja 13 artikla — Asetus (ETY) N:o 2220/85 — 19 artiklan 1 kohdan a alakohta — Ennakkomaksun maksamista varten annetun vakuuden vapauttamisen edellytykset — Tuen myöntämisen edellytykset — Vietävät tuotteet laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia — Tuen myöntämiseksi otetaan huomioon seikat, jotka toimivaltainen viranomainen on todennut sen jälkeen, kun asianomaisten tuotteiden tosiasiallinen vienti ja tullaus on suoritettu, tehdyssä tarkastuksessa — Tuomion Cruz & Companhia (C-128/13, EU:C:2014:2432) tulkinta”

1. Ennakkoratkaisukysymykset — Vastaus, joka on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä — Työjärjestyksen 99 artiklan soveltaminen (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla) (ks. 14 ja 15 kohta)

2. Maatalous — Yhteinen markkinajärjestely — Vientituki — Ennakkomaksu — Ennakkomaksun maksamista varten annetun vakuuden vapauttamisen edellytykset (Komission asetuksen N:o 2220/85, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 3403/93, 19 artiklan 1 kohdan a alakohta ja komission asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1829/94, 13 artikla) (ks. 16–19 kohta ja määräysosa)

Ratkaisu

Maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22.7.1985 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2220/85, sellaisena kuin se muutettuna 10.12.1993 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 3403/93, 19 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että vakuus, jonka viejä on antanut vientituen ennakkomaksun palauttamisen takaamiseksi, voidaan panna täytäntöön, kun sen jälkeen, kun asianomaisten tuotteiden tosiasiallinen vienti ja tullaus on suoritettu, tehdyssä tarkastuksessa on osoitettu, että jokin muista tämän palautuksen myöntämisen edellytyksistä, erityisesti maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna 26.7.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1829/94, 13 artiklassa säädettyä edellytystä, jonka mukaan vietävien tuotteiden on oltava laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia, ei ole täytetty.

( 1 ) EUVL C 205, 22.6.2015.
24

Nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, ettei valittaja ole vastannut unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteeseen, joka sille on kuitenkin annettu tiedoksi, ja että Enercon on ainoastaan toimittanut kyseiseen tuomioistuimeen sen asianajajalle annetun valtakirjan ja kirjeen kieliä koskevan järjestelyn hyväksymisestä. Näin ollen ei voida katsoa, että valittaja olisi vastannut kanteeseen määrättyjen menettelytapojen mukaisesti ja määrätyssä ajassa. Lisäksi valittaja on mainittu unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa ainoastaan ”muuna asianosaisena SMHV:n valituslautakunnassa käydyssä menettelyssä”.
11

Amtsgericht Rüsselsheim on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko asetuksen [N:o 261/2004] 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen poikkeuksellisten olosuhteiden liityttävä suoraan kyseiseen varattuun lentoon? 2) Jos aiempien lentojen aikana ilmenneillä poikkeuksellisilla olosuhteilla on merkitystä myös myöhemmän lennon kannalta, onko kohtuudella edellytettyjä toimenpiteitä, jotka lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on asetuksen [N:o 261/2004] 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti toteutettava, tulkittava siten, että ne viittaavat vain poikkeuksellisten olosuhteiden estämiseen, vai viittaavatko ne myös pitempiaikaisen viivästymisen välttämiseen? 3) Onko omalla vastuullaan toimivien kolmansien, jotka ovat saaneet hoidettavakseen lentoliikenteen harjoittajalle kuuluvia tehtäviä, suorittamat toimet katsottava asetuksen [N:o 261/2004] 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuiksi poikkeuksellisiksi olosuhteiksi? 4) Mikäli kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko asiaa arvioitaessa merkitystä sillä, kuka (lentoyhtiö, lentoaseman pitäjä jne.) on antanut tehtävän kolmannen hoidettavaksi?”
3.

Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi — Tutkimatta jättäminen — Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin valvonta — Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta — Selvitysaineiston vääristämistä koskeva valitusperuste — Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 26, 32, 40 ja 41 kohta)
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla ei sallita sitä, että tuomioistuin, jossa on vireillä kuluttajan nostama yksittäistapausta koskeva kanne, jossa vaaditaan tämän kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehtyyn sopimukseen sisältyvän ehdon toteamista kohtuuttomaksi, määrää viran puolesta, niin kauan kuin se pitää sitä tarpeellisena, turvaamistoimista odotettaessa sitä, että samanaikaisesti vireillä oleva ryhmäkanne, jossa annettava ratkaisu saattaa määrittää yksittäistapausta koskevan kanteen johdosta annettavan ratkaisun, on ratkaistu lainvoimaisella tuomiolla, kun tällaiset toimenpiteet ovat tarpeen, jotta voidaan taata sen tuomioistuinratkaisun täysi tehokkuus, joka koskee direktiiviin 93/13 perustuvia oikeuksia, joihin kuluttaja on vedonnut.

Kun asiaa käsittelevällä tuomioistuimella ei ole mahdollisuutta määrätä viran puolesta turvaamistoimista, tapauksissa, joissa kuluttaja ei ole nimenomaisesti vaatinut yksittäistapausta koskevan kanteen yhteydessä tällaisia turvaamistoimia vähimmäiskorkoehdon soveltamisen lykkäämiseksi odotettaessa sitä, että samanaikaisesti vireillä oleva ryhmäkanne on ratkaistu lainvoimaisella tuomiolla, tämä tuomioistuin ei voi välttää, että tämä kuluttaja maksaa oikeudenkäyntimenettelyn ajan, jonka kesto voi olla huomattavan pitkä, kuukausimaksuja, joiden määrä on korkeampi kuin tosiasiallisesti olisi maksettava, jos kyseessä oleva sopimusehto kumotaan. Asian laita on täten etenkin, kun on olemassa todellinen ja välitön vaara siitä, että kyseisen kuluttajan maksukyky on tällä välin vaarantunut ja että rahalaitokset panevat vireille kiinteistön ulosmittausmenettelyitä saadakseen mahdollisesti maksamatta jääneet määrät perityksi kuluttajan ja hänen perheensä asunnon ulosmittauksen avulla.

(ks. 35 ja 37 kohta sekä tuomiolauselma)
2)

SEUT 110 artiklaa on sovellettava siten, että se estää jäsenvaltiota vapauttamasta lailla nro 9/2012 säädetyn kaltaisesta verosta sellaisia jo rekisteröityjä ajoneuvoja, joista on maksettu aikaisemmin voimassa ollut vero, kun tämän viimeksi mainitun veron jäljellä oleva määrä, joka on sisällytetty näiden ajoneuvojen hintaan, on pienempi kuin uuden veron määrä. Näin on välttämättä silloin, kun aikaisempi vero on pitänyt periä korkoineen takaisin sen vuoksi, ettei se ole unionin oikeuden mukainen.
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 48 ja 49 kohta)
33

Tältä osin on riittävää muistuttaa, että oikeuskäytännössä on vakiintuneesti katsottu, että silloin kun kaikki muut valitusperusteet on hylätty, oikeudenkäyntikuluja koskevan unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun väitettyyn virheellisyyteen kohdistuva vaatimus on jätettävä tutkimatta perussäännön 58 artiklan toisen kohdan mukaan, jossa määrätään, että muutosta ei voida hakea vain oikeudenkäyntikulujen määrän osalta tai siltä osin, kuka niistä vastaa (ks. mm. yhdistetyt asiat C-57/00 P ja C-61/00 P, Freistaat Sachsen ym. v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok., s. I-9975, 124 kohta; asia C-263/09 P, Edwin v. SMHV, tuomio 5.7.2011, Kok., s. I-5853, 78 kohta ja yhdistetyt asiat C-514/11 P ja C-605/11 P, LPN ja Suomi v. komissio, tuomio 14.11.2013, 100 kohta).
12

Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mukaan asiassa C-279/09, DEB, 22.12.2010 annettu tuomio (Kok., s. I-13849) on merkityksellinen pääasian oikeusriidan ratkaisemisen kannalta. Se katsoo, että tätä tuomiota on kuitenkin selvennettävä siltä osin kuin on kyse voittoa tavoittelevista oikeushenkilöistä.
Unionin tuomioistuimen määräys (yhdeksäs jaosto) 22.4.2015 – E.S.

(asia C‑646/13) 1 ( 1 )

”Ennakkoratkaisupyyntö — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla — Siirtotyöläisten sosiaaliturva — Asetus (EY) N:o 883/2004 — 8 artiklan 1 kohta — Jäsenvaltioiden välisten sosiaaliturvasopimusten sovellettavuus — Jäsenvaltiosta peräisin oleva, kotimaahansa palannut pakolainen — Työskentelyjaksojen täyttyminen toisen jäsenvaltion alueella — Vanhuusetuuden myöntämistä koskeva hakemus — Hylkääminen”

1. Ennakkoratkaisukysymykset — Identtiset kysymykset kuin ne, jotka on jo ratkaistu oikeuskäytännössä — Työjärjestyksen 99 artiklan soveltaminen (SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla) (ks. 20–24 kohta)

2. Sosiaaliturva — Siirtotyöläiset — Unionin säännöstö — Jäsenvaltioiden tekemien sosiaaliturvasopimusten korvaaminen — Pakottava soveltamisala — Kahdenvälinen sopimus, joka koskee toisen sopimusvaltion kansalaisten, jotka ovat olleet poliittisina pakolaisina toisessa sopimusvaltiossa, sosiaaliturvaetuuksia — Sopimus, jota ei mainita asetuksen N:o 883/2004 liitteessä II — Siirtyminen ennen sopimuksen tekemistä — Sopimuksen soveltumattomuus (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 883/2004 8 artiklan 1 kohta ja liite II) (ks. 25 kohta ja määräysosa)

Ratkaisu

Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 988/2009, 8 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että toisen sopimusvaltion kansalaisten, jotka ovat olleet poliittisina pakolaisina toisessa sopimusvaltiossa, sosiaaliturvaetuuksia koskevaa kahdenvälistä sopimusta, joka oli tehty ennen kuin toinen sopimusvaltioista liittyi Euroopan unioniin ja jota ei mainita asetuksen liitteessä II, ei enää sovelleta sellaisten poliittisten pakolaisten tilanteeseen, jotka ovat palanneet kotimaahansa ennen kahdenvälisen sopimuksen tekemistä ja asetuksen voimaantuloa.

( 1 ) EUVL C 39, 8.2.2014
67

Valituksenalaisen määräyksen 58 kohdassa mainitussa vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että fumus boni juris -edellytys täyttyy, jos ainakin jokin välitoimien hakijan pääasian kanteen tueksi esittämistä perusteista vaikuttaa siltä, että sille ilmeisesti on vakavasti otettava perustelu (ks. vastaavasti asia C-149/95 P(R), komissio v. Atlantic Container Line ym., määräys 19.7.1995, Kok., s. I-2165, 26 kohta ja asia C-39/03 P-R, komissio v. Artegodan ym., määräys 8.5.2003, Kok., s. I-4485, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuten unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on perustellusti todennut valituksenalaisen määräyksen 58 kohdassa, asia on erityisesti näin silloin, kun jokin esitetyistä perusteista osoittaa, että on olemassa monitahoisia oikeudellisia kysymyksiä, joiden ratkaisu ei ole ilmeinen ja edellyttää siis perusteellista tarkastelua, jota välitoimista päättävä tuomari ei voi suorittaa vaan joka on tehtävä pääasian menettelyssä, tai jos asianosaisten välinen näkemystenvaihto osoittaa, että on olemassa merkittävä oikeudellinen erimielisyys, jonka ratkaisu ei ole ilmeinen (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Atlantic Container Line ym., määräyksen 30 kohta).