Asia C‑497/13

Froukje Faber

vastaan

Autobedrijf Hazet Ochten BV

(Gerechtshof Arnhem-Leeuwardenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Direktiivi 1999/44/EY — Kulutustavaroiden kauppa ja niihin liittyvä takuu — Ostajan asema — Kuluttajan ominaisuus — Luovutetun tavaran virhe — Velvollisuus ilmoittaa myyjälle — Kuuden kuukauden kuluessa tavaran luovutuksesta ilmennyt virhe — Todistustaakka”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 4.6.2015

Ks. tuomion teksti. (ks. 33 kohta)

Kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista annettua direktiiviä 1999/44 on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltävänä on sellaista sopimusta koskeva oikeusriita, joka voi kuulua kyseisen direktiivin soveltamisalaan, on tarkistettava aina silloin, kun sillä on käytössään tämän tutkinnan edellyttämät oikeudelliset seikat ja tosiseikat tai kun se voi saada ne käyttöönsä pelkästään pyytämällä selvennystä, voidaanko ostaja luonnehtia mainitussa direktiivissä tarkoitetuksi kuluttajaksi, vaikka ostaja ei olisikaan vedonnut tähän ominaisuuteen. Menettelysäännöillä, joilla kiellettäisiin sekä ensimmäisen asteen tuomioistuinta että muutoksenhalutuomioistuinta, joiden käsiteltäväksi on saatettu kauppasopimukseen perustuva takuuvaatimus, luonnehtimasta sellaisten tosiseikkojen tai oikeudellisten seikkojen perusteella, joita niillä on käytössään tai jotka ne voivat saada käyttöönsä pelkästään pyytämällä selvennystä, asianomaista sopimussuhdetta kuluttajakaupaksi silloin, kun kuluttaja ei ole nimenomaisesti vedonnut tähän ominaisuuteen, asetettaisiin nimittäin kuluttajalle velvollisuus suorittaa itse oman tilanteensa täydellinen oikeudellinen luonnehdinta, sillä muuten hän menettäisi oikeudet, jotka unionin lainsäätäjä on hänelle halunnut myöntää direktiivillä 1999/44. Tästä seuraa, että tällaiset menettelysäännöt eivät ole tehokkuusperiaatteen mukaiset siltä osin kuin niillä tehdään tavaran virheeseen perustuvissa takuuvaateissa, joissa osapuolina on kuluttajia, suhteettoman vaikeaksi sen suojan soveltaminen, joka direktiivillä 1999/44 on tarkoitus antaa kuluttajille. (ks. 44, 45 ja 48 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

Kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista annetun direktiivin 1999/44 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että sen on katsottava olevan sellaista kansallista sääntöä vastaava normi, joka kuuluu sisäisessä oikeusjärjestyksessä kansallisen oikeusjärjestyksen perusteisiin, ja että kansallisen tuomioistuimen on sovellettava viran puolesta kaikkia säännöksiä, joilla varmistetaan kyseisen säännöksen saattaminen osaksi sisäistä oikeutta. Kyseisessä säännöksessä toteutettu todistustaakan jako on nimittäin mainitun direktiivin 7 artiklan mukaisesti pakottava sekä asianosaisten osalta, jotka eivät voi siitä poiketa sopimuksin, että jäsenvaltioiden osalta, joiden on valvottava sen noudattamista. Tästä seuraa, että tätä todistustaakkaa koskevaa sääntöä on sovellettava, vaikka kuluttaja, joka voisi siitä hyötyä, ei ole siihen nimenomaisesti vedonnut. Direktiivin 1999/44 5 artiklan 3 kohtaa on lisäksi tulkittava siten, että sääntöä, jonka mukaan virheen oletetaan olleen olemassa tavaran luovutushetkellä, — sovelletaan silloin, kun kuluttaja näyttää toteen, ettei myyty tavara ole sopimuksen mukainen ja että kyseessä oleva virhe on ilmennyt eli konkreettisesti paljastunut kuuden kuukauden kuluessa tavaran luovutuksesta. Kuluttajan ei tarvitse näyttää toteen tämän virheen syytä eikä osoittaa, että se johtuu myyjästä — voidaan jättää soveltamatta ainoastaan, jos myyjä näyttää toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, että mainittu virhe johtuu seikasta tai perustuu seikkaan, joka on tapahtunut tavaran luovutuksen jälkeen. (ks. 55, 57 ja 75 kohta sekä tuomiolauselman 2 ja 4 kohta)