Väliaikainen versio

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu kolmas jaosto)

1 päivänä kesäkuuta 2022 ( )

Talous‑ ja rahaliitto – Pankkiunioni – Yhteinen kriisinratkaisumekanismi (SRM) luottolaitoksia ja tiettyjä sijoituspalveluyrityksiä varten – Kriisinratkaisumenettely, jota sovelletaan, kun laitos on kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa – Kriisinratkaisuneuvoston antama Banco Popular Españolia koskeva kriisinratkaisumääräys – Oikeus tulla kuulluksi – Perusteluvelvollisuus – Asetuksen (EU) N:o 806/2014 18 ja 20 artikla – Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu

Asiassa T‑523/17,

Eleveté Invest Group, SL, kotipaikka Madrid (Espanja), ja muut liitteessä luetellut kantajat,( ) edustajinaan asianajajat B. Cremades Roman, J. López Useros, S. Cajal Martín ja P. Marrodán Lázaro,

kantajina,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään L. Flynn ja A. Steiblytė, avustajanaan asianajaja J. Rivas Andrés,

ja

Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (SRB), asiamiehinään J. King ja M. Fernández Rupérez, avustajinaan asianajajat B. Meyring, S. Schelo, F. Fernández de Trocóniz Robles, T. Klupsch ja S. Ianc,

vastaajina,

joita tukevat

Espanjan kuningaskunta, asiamiehinään J. Rodríguez de la Rúa Puig ja L. Aguilera Ruiz,

ja

Banco Santander, SA, kotipaikka Santander (Espanja), edustajinaan asianajajat J. Rodríguez Cárcamo, A. M. Rodríguez Conde, D. Sarmiento Ramírez‑Escudero ja J. Remón Peñalver,

väliintulijoina,

jossa on kyse ensinnäkin SEUT 263 artiklaan perustuvasta vaatimuksesta kumota Banco Popular Español, SA:ta koskevan kriisinratkaisumääräyksen antamisesta 7.6.2017 annettu yhteisen kriisinratkaisuneuvoston johdon istunnon päätös SRB/EES/2017/08 ja Banco Popular Español SA:ta koskevan kriisinratkaisumääräyksen hyväksymisestä 7.6.2017 annettu komission päätös (EU) 2017/1246 (EUVL 2017, L 178, s. 15), toiseksi SEUT 268 artiklaan perustuvasta vaatimuksesta saada korvausta vahingosta, jota kantajille on aiheutunut näistä päätöksistä, ja kolmanneksi vaatimuksesta todeta, että tilapäinen arvostus on mitätön ja että kantajilla on oikeus korvaukseen,

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: presidentti M. van der Woude sekä tuomarit M. Jaeger, V. Kreuschitz, G. De Baere (esittelevä tuomari) ja G. Steinfatt,

kirjaaja: johtava hallintovirkamies J. Palacio González,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 16.6.2021 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

1 Vuoden 2008 finanssikriisin jälkeen Euroopan unioniin päätettiin perustaa Euroopan pankkiunioni, jonka tukena olisi koko sisämarkkinoita koskeva rahoituspalvelujen kattava ja yksityiskohtainen yhteinen sääntökirja ja joka koostuisi yhteisestä valvontamekanismista sekä uusista talletussuojaa ja kriisinratkaisua koskevista järjestelmistä.

2 Ensimmäinen vaihe pankkiunionin perustamisessa oli yhteisen valvontamekanismin (YVM) perustaminen luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille 15.10.2013 annetulla neuvoston asetuksella (EU) N:o 1024/2013 (EUVL 2013, L 287, s. 63). Mainitun asetuksen johdanto‑osan 12 perustelukappaleen mukaan YVM:llä olisi varmistettava, että luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaa koskeva unionin politiikka pannaan täytäntöön yhdenmukaisella ja tehokkaalla tavalla, että rahoituspalvelujen yhteistä sääntökirjaa sovelletaan tasapuolisesti kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden luottolaitoksiin ja että kyseisiä luottolaitoksia valvotaan parhaalla mahdollisella tavalla vakavaraisuuteen liittymättömien muiden näkökohtien estämättä. Tätä varten asetuksella N:o 1024/2013 Euroopan keskuspankille (EKP) annetaan luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevia erityistehtäviä, ja sen tavoitteena on edistää luottolaitosten toiminnan turvallisuutta ja vakautta sekä rahoitusjärjestelmän vakautta unionissa ja kussakin jäsenvaltiossa.

3 Tämän jälkeen annettiin luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys‑ ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/59/EU (EUVL 2014, L 173, s. 190). Sen johdanto‑osan ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:

”Rahoituskriisi on paljastanut, että unionissa on huomattava pula välineistä, joilla reagoidaan tehokkaasti epäterveisiin tai lähellä kaatumista oleviin luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin – –. Tällaisia välineitä tarvitaan erityisesti maksukyvyttömyyden ennalta ehkäisemiseksi tai ilmenneen maksukyvyttömyyden kielteisten vaikutusten rajaamiseksi mahdollisimman vähiin säilyttämällä kyseisen laitoksen järjestelmän kannalta tärkeät toiminnot. Kriisin aikana juuri nämä haasteet pakottivat jäsenvaltioita pelastamaan laitoksia veronmaksajien rahoilla. Uskottavan elvytys‑ ja kriisinratkaisukehyksen tavoitteena on tehdä tällaiset toimet mahdollisimman pitkälti tarpeettomiksi.”

4 Direktiivin 2014/59 tavoitteena on vahvistaa yhteiset säännöt pankkien kriisinratkaisua koskevien kansallisten säännösten vähimmäistason yhdenmukaistamiseksi unionissa, ja siinä säädetään yhteistyöstä, jota kriisinratkaisuviranomaisten on tehtävä käsitellessään rajojen yli toimivien pankkien kykenemättömyyttä jatkaa toimintaansa. Tältä osin direktiivin 2014/59 3 artiklan 1 kohdassa säädetään muun muassa, että kunkin jäsenvaltion on nimettävä yksi tai poikkeuksellisesti useampi kriisinratkaisuviranomainen, jolla on valtuudet käyttää kriisinratkaisuvälineitä ja kriisinratkaisuvaltuuksia.

5 Ottaen huomioon yhtäältä, että direktiivi 2014/59 ei kuitenkaan toisaalta johtanut kriisinratkaisuprosessin keskittämiseen, että sillä annettiin pääasiassa yhteiset kriisinratkaisuvälineet ja ‑valtuudet kunkin jäsenvaltion kansallisten viranomaisten käyttöön ja jätettiin niille harkintavaltaa näiden välineiden ja kansallisten kriisinratkaisua koskevien rahoitusjärjestelyjen käytön suhteen, ja ottaen huomioon toisaalta, että kyseinen direktiivi ei täysin estänyt sitä, että jäsenvaltiot tekisivät erillisiä ja mahdollisesti toisistaan poikkeavia päätöksiä rajat ylittävien konsernien kriisinratkaisusta, päätettiin perustaa yksi yhteinen kriisinratkaisumekanismi.

6 Toinen vaihe pankkiunionin perustamiseksi on siten muodostunut yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (EUVL 2014, L 225, s. 1) antamisesta.

7 Asetuksen N:o 806/2014 johdanto‑osan 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:

”Sisämarkkinoiden toteuttamisen kannalta on olennaisen tärkeää varmistaa, että unionissa tehdään toimivia kriisinratkaisupäätöksiä toimintansa jatkamiseen kykenemättömistä pankeista ja myös unionin tasolla kerätyn rahoituksen käytöstä. Pankkien kykenemättömyys jatkaa toimintaansa yhdessä jäsenvaltiossa voi vaikuttaa sisämarkkinoilla koko unionin rahoitusmarkkinoiden vakauteen. Toimivien ja yhdenmukaisten kriisinratkaisusääntöjen sekä yhtäläisten kriisinratkaisun rahoitusehtojen varmistaminen eri jäsenvaltioissa ei ole pelkästään niiden jäsenvaltioiden etujen mukaista, joissa pankit toimivat, vaan yleisesti kaikkien jäsenvaltioiden etujen mukaista, koska sillä varmistetaan tasapuoliset kilpailuedellytykset ja parannetaan sisämarkkinoiden toimintaa. Pankkijärjestelmät ovat sisämarkkinoilla vahvasti sidoksissa toisiinsa, pankkien konsernit ovat kansainvälisiä, ja ulkomaisten varojen osuus pankkien varoista on suuri. Yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvien jäsenvaltioiden pankkikriiseillä olisi ilman yhteistä kriisinratkaisumekanismia voimakkaampi kielteinen vaikutus myös valvontamekanismiin osallistumattomiin jäsenvaltioihin. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin käyttöönotto varmistaa, että toimintansa jatkamiseen kykenemättömiä pankkeja käsitellään neutraalisti, ja näin ollen lisää osallistuvien jäsenvaltioiden laitosten vakautta, estää kriisien leviämisen osallistumattomiin jäsenvaltioihin ja helpottaa siten sisämarkkinoiden toimintaa kokonaisuudessaan. Sekä osallistuviin että osallistumattomiin jäsenvaltioihin sijoittautuneita laitoksia koskevien yhteistyömekanismien olisi oltava selkeitä, eikä mitään jäsenvaltiota tai jäsenvaltioiden ryhmää saisi suoraan tai välillisesti syrjiä rahoituspalvelujen tarjoamispaikkana.”

8 Asetuksen N:o 806/2014 tarkoituksena on sen 1 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan vahvistaa yhdenmukaiset säännöt ja yhdenmukainen menettely sellaisten 2 artiklassa tarkoitettujen yhteisöjen kriisinratkaisua varten, jotka ovat sijoittautuneet osallistuviin jäsenvaltioihin, eli pankeille, joiden valvoja on EKP tai sellaisen jäsenvaltion kansallinen toimivaltainen viranomainen, jonka rahayksikkö on euro, tai sellaisen jäsenvaltion kansallinen toimivaltainen viranomainen, jonka rahayksikkö ei ole euro mutta joka on ryhtynyt tiiviiseen yhteistyöhön asetuksen N:o 1024/2013 7 artiklan mukaisesti.

9 Asetuksen N:o 806/2014 1 artiklan toisessa kohdassa säädetään, että näitä yhdenmukaisia sääntöjä ja yhdenmukaista menettelyä soveltaa saman asetuksen 42 artiklan mukaisesti perustettu kriisinratkaisuneuvosto yhdessä Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan komission sekä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa samalla asetuksella perustetun yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa. Siinä säädetään myös, että yhteistä kriisinratkaisumekanismia tukee yhteinen kriisinratkaisurahasto.

10 Asetuksen N:o 806/2014 16 artiklan 1 kohdan mukaan kriisinratkaisuneuvosto päättää osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneeseen rahoituslaitokseen kohdistuvasta kriisinratkaisutoimesta, kun saman asetuksen 18 artiklan 1 kohdassa säädetyt kolme edellytystä täyttyvät.

11 Ensimmäinen edellytys merkitsee sitä, että yhteisö on kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa. Tämän edellytyksen täyttymisen arvioi EKP kuultuaan kriisinratkaisuneuvostoa tai kriisinratkaisuneuvosto, ja sen katsotaan täyttyvän, jos yhteisö on yhdessä tai useammassa asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuista tilanteista.

12 Toinen edellytys merkitsee sitä, että ei voida kohtuudella olettaa, että yhteisön kykenemättömyys jatkaa toimintaansa on estettävissä kohtuullisessa ajassa millään yksityisen sektorin toimenpiteillä tai valvontatoimella.

13 Kolmas edellytys merkitsee sitä, että kriisinratkaisutoimi on yleisen edun kannalta välttämätön yhden tai useamman sellaisen kriisinratkaisutavoitteen saavuttamiseksi, jota ei voitaisi saavuttaa samassa laajuudessa tavanomaisten maksukyvyttömyysmenettelyjen mukaisella yhteisön likvidaatiolla, ja jos kriisinratkaisutoimi on oikeassa suhteessa kyseisiin tavoitteisiin.

14 Asetuksen N:o 806/2014 14 artiklassa määritellään kriisinratkaisutavoitteet seuraavasti: kriittisten toimintojen jatkuvuuden varmistaminen; rahoitusvakauteen kohdistuvien merkittävien haitallisten vaikutusten välttäminen erityisesti estämällä häiriöiden leviäminen; julkisten varojen suojaaminen huolehtimalla siitä, että turvautuminen poikkeukselliseen julkiseen rahoitustukeen on mahdollisimman vähäistä; tallettajien ja sijoittajien suojaaminen sekä asiakkaiden varojen ja omaisuuden suojaaminen.

15 Asetuksen N:o 806/2014 20 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ennen kriisinratkaisutoimesta päättämistä tai kyseeseen tulevien pääomainstrumenttien alaskirjaus‑ tai muuntamisvaltuuksien käyttämistä kriisinratkaisuneuvosto varmistaa, että asianomaisen yhteisön varojen ja velkojen oikeudenmukaisen, varovaisen ja realistisen arvostuksen tekee henkilö, joka on riippumaton viranomaisista, myös kriisinratkaisuneuvostosta ja kansallisesta kriisinratkaisuviranomaisesta, ja asianomaisesta yhteisöstä.

16 Asetuksen N:o 806/2014 20 artiklan 15 kohdassa säädetään, että arvostus on olennainen osa päätöstä kriisinratkaisuvälineen soveltamisesta tai kriisinratkaisuvaltuuden käytöstä tai päätöstä pääomainstrumenttien alaskirjaus‑ tai muuntamisvaltuuksien käytöstä.

17 Jos kaikki asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät, kriisinratkaisuneuvosto hyväksyy kriisinratkaisumääräyksen.

18 Kriisinratkaisuneuvoston, neuvoston ja komission on kriisinratkaisumenettelyn mukaisesti toimiessaan varmistettava, että kriisinratkaisutoimi toteutetaan tiettyjen asetuksen N:o 806/2014 15 artiklassa lueteltujen periaatteiden mukaisesti, muun muassa siten, että tappioista vastaavat ensin kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen osakkeenomistajat, sekä siten, että velkojille ei saa aiheutua suurempia tappioita kuin mitä niille olisi aiheutunut, jos kriisinratkaisutoimen kohteena oleva yhteisö olisi purettu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.

19 Kriisinratkaisuneuvoston on määritettävä kriisinratkaisumääräyksessä kriisinratkaisuvälineiden soveltaminen. Asetuksen N:o 806/2014 22 artiklan 2 kohdassa luetellaan käytettävissä olevat erilaiset kriisinratkaisuvälineet, joita ovat liiketoiminnan myynti, omaisuudenhoitoyhtiön käyttö, varojen erottelu ja velkakirjojen arvon alaskirjaus.

20 Kriisinratkaisuneuvosto voi käyttää kriisinratkaisumääräyksessä myös asianomaisen yhteisön pääomainstrumenttien alaskirjaus‑ tai muuntamisvaltuuksiaan asetuksen N:o 806/2014 21 artiklassa säädetyin edellytyksin. Asetuksen N:o 806/2014 19 artiklan mukaan kriisinratkaisutoimeen voi sisältyä myös valtiontuen myöntäminen tai kriisinratkaisurahaston käyttö.

21 Asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 7 kohdan mukaan kriisinratkaisuneuvosto toimittaa kriisinratkaisumääräyksen komissiolle välittömästi sen jälkeen, kun se on hyväksytty. Komissio joko tukee kriisinratkaisumääräystä 24 tunnin kuluessa siitä, kun kriisinratkaisuneuvosto on toimittanut sen sille, tai vastustaa kriisinratkaisumääräystä sen sellaisten harkinnanvaraisten näkökohtien osalta, joista ei ole säädetty kolmannessa alakohdassa, toisin sanoen yleistä etua koskevan perusteen täyttymisen tai kriisinratkaisurahaston määrän olennaisen muutoksen osalta. Viimeksi mainittujen harkinnanvaraisten näkökohtien osalta komissio voi 12 tunnin kuluessa siitä, kun kriisinratkaisuneuvosto on toimittanut sille kriisinratkaisumääräyksen, ehdottaa neuvostolle, että se vastustaa kriisinratkaisuneuvoston hyväksymää kriisinratkaisumääräystä sillä perusteella, että kriisinratkaisumääräys ei täytä yleistä etua koskevaa perustetta, tai että se hyväksyy kriisinratkaisuneuvoston hyväksymässä kriisinratkaisumääräyksessä vahvistetun kriisinratkaisurahaston määrän olennaisen muutoksen tai vastustaa sitä. Kriisinratkaisumääräys voi tulla voimaan ainoastaan, jos neuvosto tai komissio ei vastusta sitä 24 tunnin kuluessa siitä, kun kriisinratkaisuneuvosto on toimittanut sen.

22 Asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 9 kohdassa säädetään, että kriisinratkaisuneuvosto varmistaa, että asianomaiset kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset toteuttavat tarvittavat kriisinratkaisutoimet pannakseen kriisinratkaisumääräyksen täytäntöön. Kriisinratkaisumääräys osoitetaan viimeksi mainituille, ja siinä kyseisiä viranomaisia ohjeistetaan toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet pannakseen saman asetuksen 29 artiklan mukaisesti kriisinratkaisumääräys täytäntöön käyttämällä kriisinratkaisuvaltuuksia.

23 Kriisinratkaisutoimen hyväksymisen jälkeen kriisinratkaisuneuvosto valvoo asetuksen N:o 806/2014 20 artiklan 16 kohdan mukaisesti, että riippumaton henkilö tekee arvostuksen sen arvioimiseksi, olisiko osakkeenomistajia ja velkojia kohdeltu paremmin, jos kriisinratkaisun kohteena oleva laitos olisi asetettu tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn. Tämä arvostus voi johtaa asetuksen N:o 806/2014 76 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisesti siihen, että osakkeenomistajille tai velkojille maksetaan korvauksia, jos niille todetaan kriisinratkaisun yhteydessä aiheutuneen suuremmat tappiot kuin niille olisi aiheutunut tavanomaisen maksukyvyttömyysmenettelyn mukaisessa likvidaatiossa.

II Asian tausta ja kanteen nostamisen jälkeiset tosiseikat

24 Kantajat, Eleveté Invest Group, SL ja 19 luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joiden nimet mainitaan liitteessä, olivat Banco Popular Español, SA:n (jäljempänä Banco Popular) osakkeenomistajia tai omistivat sen ensisijaisen lisäpääoman instrumentteja tai toissijaisen pääoman instrumentteja ennen kuin Banco Popularia koskeva kriisinratkaisumääräys annettiin.

A Banco Popularin tilanne ennen kriisinratkaisumääräyksen antamista

25 Banco Popular ‑konserni, jonka emoyhtiö Banco Popular oli, oli kriisinratkaisupäivänä Espanjan kuudenneksi suurin pankkikonserni.

26 Vuonna 2016 Banco Popular korotti pääomaansa yhteensä 2,5 miljardilla eurolla.

27 Kriisinratkaisuneuvoston johdon istunnossa 5.12.2016 hyväksyttiin Banco Popular ‑konsernia koskeva kriisinratkaisusuunnitelma (jäljempänä vuoden 2016 kriisinratkaisusuunnitelma). Vuoden 2016 kriisinratkaisusuunnitelmassa ensisijainen kriisinratkaisuväline oli asetuksen (EU) N:o 806/2014 27 artiklassa säädetty velkakirjojen arvon alaskirjaus.

28 Banco Popular julkaisi 3.2.2017 vuoden 2016 vuosikertomuksensa, jossa se ilmoitti 5,7 miljardin euron poikkeuksellisten varausten tarpeesta, mikä johti 3,485 miljardin euron konsolidoituun tappioon, sekä uuden pääjohtajan nimittämisestä.

29 DBRS Ratings Limited (DBRS) (nykyisin DBRS Morningstar) alensi 10.2.2017 Banco Popularin luottoluokitusta ja muutti näkymät negatiivisiksi, koska Banco Popularin pääomatilanne oli heikentynyt edellä 28 kohdassa mainitussa vuosikertomuksessa ennakoitua suuremman nettotappion vuoksi ja koska Banco Popular pyrki vähentämään järjestämättömien saamistensa edelleen suurta määrää.

30 Banco Popular ilmoitti 3.4.2017 sisäisten tarkastusten tuloksista, joiden mukaan vuoden 2016 vuosikertomukseen saattoi olla tarpeen tehdä korjauksia. Nämä oikaisut tehtiin Banco Popularin vuoden 2017 ensimmäisen neljänneksen osavuosikatsauksessa.

31 Banco Popularin hallintoneuvoston puheenjohtaja ilmoitti 10.4.2017 Banco Popularin yhtiökokouksessa, että pankki harkitsee joko pääomankorotusta tai yhtiötapahtumaa konsernin rahoitusasemaa kuvaavien oman pääoman ja järjestämättömien saamisten määrän perusteella. Banco Popularin pääjohtaja vaihdettiin alle vuosi virkaanastumisen jälkeen.

32 DBRS alensi 6.4.2017 Banco Popularin luottoluokitusta sen jälkeen, kun se oli 3.4.2017 ilmoittanut tarpeesta mukauttaa vuoden 2016 taloudellisia tuloksia, ja säilytti negatiiviset näkymät. Myös Standard & Poor’s laski 7.4. ja Moody’s Investors service (jäljempänä Moody’s) laski 21.4.2017 Banco Popularin luottoluokituksen negatiiviseksi.

33 Huhtikuussa 2017 Banco Popular aloitti yksityisen myyntimenettelyn, jonka tavoitteena oli saattaa loppuun sen myynti vahvalle kilpailijalle, mikä palauttaisi sen taloudellisen tilanteen ennalleen. Tarjouksen esittämisen määräajaksi Banco Popularin ostamisesta kiinnostuneille mahdollisille ostajille asetettiin 10.6.2017, mutta määräaikaa pidennettiin myöhemmin kesäkuun 2017 loppuun.

34 Banco Popular esitteli 5.5.2017 vuoden 2017 ensimmäisen neljänneksen osavuosikatsauksensa, jossa se ilmoitti 137 miljoonan euron tappioista.

35 Maksuvalmiusvaatimuksen (Liquidity Coverage Requirement, LCR) osalta Banco Popular jäi 12.5.2017 alle luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (EUVL 2013, L 176, s. 1) 460 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetyn 80 prosentin kynnysarvon.

36 Banco Santander SA ilmoitti 16.5.2017 päivätyllä kirjeellä Banco Popularille, ettei se voinut tehdä sitovaa tarjousta yksityisessä myyntimenettelyssä.

37 Banco Popular tiedotti 16.5.2017 Comisión nacional del mercado de valoresille (CNMV, kansallinen arvopaperimarkkinoiden valvontaviranomainen, Espanja) merkityksellistä tosiseikkaa koskevassa ilmoituksessa, että mahdolliset ostajat olivat ilmaisseet kiinnostuksensa yksityistä myyntimenettelyä kohtaan, mutta mitään sitovia tarjouksia ei ollut saatu.

38 Luottoluokituslaitos FITCH alensi 19.5.2017 Banco Popularin pitkän aikavälin luokitusta.

39 Kriisinratkaisuneuvoston puheenjohtaja Elke König antoi 23.5.2017 Bloomberg TV:lle haastattelun, jossa häneltä kysyttiin muun muassa Banco Popularin tilanteesta.

40 Toukokuun 2017 aikana lukuisissa lehtiartikkeleissa kerrottiin Banco Popularin vaikeuksista. Esimerkkinä mainittakoon elconfidencial.com‑sivustolla 11.5.2017 julkaistu artikkeli, jonka otsikko oli ”Saracho määrää Popularin kiireellisestä myynnistä JP Morganille ja Lazardille konkurssiriskin vuoksi” (Saracho encarga la venta urgente del Popular a JP Morgan y Lazard por riesgo de quiebra). Artikkelissa todetaan, että pankin pääjohtaja oli tehnyt JP Morganille ja Lazardille toimeksiannon järjestää pankin kiireellinen myynti, koska yksityisasiakkaiden ja institutionaalisten asiakkaiden talletuspaosta aiheutuneen konkurssiriskin vuoksi hän katsoi, että ainoa keino varmistaa pankin elinkelpoisuus oli koko konsernin täydellinen ja välitön myynti. Artikkelissa todetaan, että ”jatkuvan talletusten ulosvirtauksen ja ulkoisten rahoituslähteiden sulkemisen vuoksi pankkiin kohdistui vakava konkurssiriski ja että [sen pääjohtajan] oli siksi pakko ryhtyä kaikkein järeimpään toimenpiteeseen ja pidättäytyä vähitellen myymästä sen omaisuutta sen vakavaraisuussuhteen parantamiseksi ja jotta EKP:n vaatimukset täyttyisivät”.

41 Artikkelissa, joka julkaistiin elconfidencial.com‑sivustolla 15.5.2017 otsikolla ”EKP suorittaa Banco Popularille kaksi kuukautta kestävän tarkastuksen kesken myyntimenettelyn” (El BCE inspecciona a Banco Popular durante dos meses en pleno proceso de venta), kerrottiin, että Banco Popularin pääjohtajan toteuttama Banco Popularin myyntiä koskeva suunnitelma toteutettiin varausten riittämättömyyden vahvistaneen EKP:n tarkastuksen jälkeen. Mainitun artikkelin mukaan EKP:n tarkastajat päättelivät, että Banco Popularin vaikeudet liittyivät siihen, ettei se ollut tehnyt varauksia kiinteistöihin liittyvien riskiensä kattamiseksi, ja että oli tarpeen välttää satunnaista talletusten ulosvirtausta. Sen mukaan nämä tarkastajat olivat myös ilmaisseet tyytymättömyytensä vuoden 2016 tilinpäätöksen esitystapaan.

42 Reuters julkaisi 31.5.2017 artikkelin otsikolla ”EU varoitti Banco Popularin mahdollisesti tarvitsemasta kriisinratkaisusta” (La UE, advertida de riesgo de una resolución ordenada en Banco Popular). Artikkelissa mainitaan muun muassa, että nimeltä mainitsemattoman EU:n korkean virkamiehen mukaan Euroopan johtava pankkivalvontaviranomainen oli varoittanut EU:n virkamiehiä siitä, että Banco Populariin saatetaan joutua soveltamaan kriisinratkaisua, jos sille ei löydy ostajaa. Artikkelin mukaan kyseinen virkamies ilmoitti myös, että kriisinratkaisuneuvoston puheenjohtaja oli hiljattain antanut ”ennakkovaroituksen” ja todennut, että kriisinratkaisuneuvosto seuraa (Banco Popularin) menettelyä erityisen tarkasti sen varalta, että tilanteeseen on puututtava.

43 Samana päivänä kriisinratkaisuneuvosto julkaisi lehdistötiedotteen, jossa se kiisti artikkelin sisällön.

44 Kesäkuun 2017 ensimmäisinä päivinä Banco Popular joutui talletuspaon kohteeksi.

45 Banco Popular esitti 5.6.2017 aamulla Banco de Españalle (Espanjan keskuspankki) ensimmäisen hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua koskevan pyynnön, jota seurasi iltapäivällä toinen pyyntö, jolla pyydettyä määrää nostettiin merkittävien kassavirtaliikkeiden vuoksi. Espanjan keskuspankin pyynnön perusteella ja sen jälkeen, kun EKP oli samana päivänä arvioinut hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua koskevaa Banco Popularin pyyntöä, EKP:n neuvosto ei vastustanut Banco Popularille 8.6.2017 saakka hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua. Banco Popular vastaanotti osan tästä hätärahoituksena annettavasta maksuvalmiusavusta, minkä jälkeen Espanjan keskuspankki ilmoitti, ettei se pystynyt myöntämään Banco Popularille hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun korotettua määrää.

46 DBRS ja Moody’s alensivat Banco Popularin luottoluokitusta 6.6.2017.

B Kriisinratkaisumääräyksen antamista edeltävät muut tosiseikat

47 Kriisinratkaisuneuvosto antoi 23.5.2017 Deloitten tehtäväksi riippumattomana asiantuntijana suorittaa Banco Popularin arvostus asetuksen N:o 806/2014 20 artiklan mukaisesti.

48 Kriisinratkaisuneuvosto pyysi 24.5.2017 Banco Popularilta asetuksen N:o 806/2014 34 artiklan nojalla tietoja, joita se tarvitsi arvostuksen suorittamiseksi. Lisäksi se pyysi 2.6.2017 Banco Popularia toimittamaan tietoja yksityisestä myyntimenettelystä sekä antamaan pääsyn turvalliseen virtuaaliseen tietohuoneeseen, jonka viimeksi mainittu oli perustanut kyseisen menettelyn yhteydessä.

49 Kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto teki 3.6.2017 päätöksen SRB/EES/2017/06, joka oli osoitettu Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria ‑rahastolle (FROB, pankkien hallitun rakenneuudistuksen rahasto, Espanja) ja joka koski Banco Popularin markkinointia. Kriisinratkaisuneuvosto hyväksyi näin ollen sen, että FROB aloittaa välittömästi Banco Popularin myyntimenettelyn, ja ilmoitti FROB:lle direktiivin 2014/59 39 artiklan mukaiset myyntiä koskevat vaatimukset. Kriisinratkaisuneuvosto ilmoitti muun muassa, että FROB ottaa yhteyttä niihin viiteen potentiaaliseen ostajaan, joita pyydettiin tekemään tarjous yksityisessä myyntimenettelyssä.

50 Viidestä potentiaalisesta ostajasta kaksi päätti olla osallistumatta myyntimenettelyyn ja yhden EKP sulki pois vakavaraisuusvalvontaan liittyvistä syistä.

51 4.6.2017 kaksi potentiaalista ostajaa, jotka olivat päättäneet osallistua myyntimenettelyyn – Banco Santander ja Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (BBVA) – allekirjoittivat salassapitosopimuksen, ja 5.6.2017 niille myönnettiin pääsy virtuaaliseen tietohuoneeseen.

52 Kriisinratkaisuneuvosto hyväksyi 5.6.2017 asetuksen N:o 806/2014 20 artiklan 5 kohdan a alakohdan mukaisesti ensimmäisen arvostuksen (jäljempänä ensimmäinen arvostus), jonka tarkoituksena oli tarjota tietoja sen määrittämiseksi, täyttyvätkö asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdassa säädetyt kriisinratkaisun edellytykset.

53 EKP suoritti 6.6.2017 kriisinratkaisuneuvostoa kuultuaan asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisen arvioinnin siitä, oliko Banco Popular kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa.

54 EKP totesi tässä arviossaan, että Banco Popularin maksuvalmiustilanne oli edellisinä kuukausina heikentynyt merkittävästi, mikä johtui lähinnä sen talletuspohjan huomattavasta supistumisesta. Banco Popular joutui kohtaamaan merkittävää likviditeetin ulosvirtausta kaikilla asiakassegmenteillä. EKP luetteli tapahtumat, jotka olivat johtaneet Banco Popularin maksuvalmiusongelmiin.

55 Tältä osin se totesi, että helmikuussa 2017 tilinpäätöstään esitellessään Banco Popular ilmoitti 5,7 miljardin euron poikkeuksellisten varausten tarpeesta ja että sille aiheutui 3,485 miljardin euron tappiot vuonna 2016, sekä vaihtoi pitkäaikaisen pääjohtajan, joka oli ryhtynyt tarkistamaan pankin strategiaa. Ilmoitus lisävarauksista ja tilikauden lopun tappioista oli johtanut siihen, että DBRS laski Banco Popularin luottoluokitusta 10.2.2017, ja se oli herättänyt Banco Popularin asiakkaissa vakavaa huolta, mikä oli johtanut odottamattoman suuriin talletusnostoihin ja asiakkaiden tiheisiin käynteihin pankin konttoreissa.

56 EKP totesi myös, että Banco Popularin 3.4.2017 julkaisema tapauskohtainen ilmoitus, jossa kerrottiin useiden sellaisten sisäisten tarkastusten tuloksista, joilla voi olla olennainen vaikutus laitoksen tilinpäätökseen, sekä vahvistus sille, että laitoksen pääjohtaja vaihdetaan alle vuosi virkaanastumisen jälkeen, aiheuttivat uuden talletusnostojen aallon. EKP totesi, että tätä talletusnostojen aaltoa olivat vauhdittaneet myös:

– se, että Standard & Poor’s alensi Banco Popularin luokitusta 7.4.2017

– Banco Popularin 10.4.2017 antama ilmoitus, jonka mukaan se ei maksaisi osinkoja ja jonka mukaan pääomankorotus tai yhtiötapahtuma saattoi olla tarpeen kireän pääomatilanteen vuoksi ja koska järjestämättömien saamisten kattaminen edellytti yhteensovittamista muiden pankkien kanssa

– Moody’s alensi Banco Popularin luokitusta 21.4.2017

– vuoden 2017 ensimmäisen vuosineljänneksen odotettua huonompien tulosten julkistaminen

– jatkuva negatiivinen uutisointi tiedotusvälineissä, kuten edellä 40–41 kohdassa mainitut 11.5. ja 15.5.2017 julkaistut artikkelit, joissa väitettiin, että Banco Popularin pääjohtaja oli määrännyt pankin kiireelliseen myyntiin välittömän konkurssiriskin tai maksuvalmiuden puutteen vuoksi ja että pankki oli joutunut tekemään huomattavia lisävarauksia valvojan paikan päällä tekemän tarkastuksen takia.

57 EKP katsoi myös, että menetettyjen talletusten määrä oli erittäin suuri 31.5.2017 jälkeen eli sen jälkeen, kun tiedotusvälineissä oli ilmoitettu, että pankki voitaisiin asettaa likvidaatioon, jos meneillään oleva myyntimenettely ei tuottaisi tulosta hyvin lyhyessä ajassa.

58 Lisäksi EKP totesi, että vaikka Banco Popular oli edellisinä viikkoina kehittänyt erilaisia toimenpiteitä likviditeetin lisäämiseksi ja aloittanut niiden toteuttamisen, toteutuneet ja edelleen odotettavissa olevat tulovirrat eivät riittäneet korjaamaan Banco Popularin heikentynyttä likviditeettitilannetta arviointipäivänä. Se totesi myös, että vaikka olisi turvauduttu hätärahoituksena annettavaan maksuvalmiusapuun, jota EKP:n neuvosto ei ollut vastustanut 5.6.2017, kyseisen ajankohdan maksuvalmiustilanne ei olisi riittänyt takaamaan Banco Popularin kykyä vastata veloistaan 7.6.2017 mennessä.

59 EKP katsoi, että Banco Popularin jo toteuttamat toimenpiteet eivät olleet olleet riittävän tehokkaita sen heikentyneen maksuvalmiustilanteen kääntämiseksi nousuun. Se totesi, että vaihtoehtoisena toimenpiteenä Banco Popular pyrki toteuttamaan yhtiötapahtuman eli myynnin vahvemmalle kilpailijalle varmistaakseen kykynsä vastata erääntyvistä veloistaan. EKP katsoi kuitenkin, että kun otetaan huomioon Banco Popularin maksuvalmiustilanteen heikkeneminen, se, että Banco Popularin kyvystä parantaa likviditeettitilannettaan lähitulevaisuudessa ei ollut näyttöä, ja se, että neuvottelut eivät toistaiseksi olleet johtaneet myönteiseen lopputulokseen, tällaisen yksityisen yhtiötapahtuman vahvistaminen sellaisessa aikataulussa, että Banco Popular voisi maksaa velkansa tai suorittaa muut vastuunsa eräpäivään mennessä, ei ollut todennäköistä.

60 EKP totesi, että samaan aikaan ei ollut käytettävissä sellaisia valvontatoimia tai varhaisen tilanteeseen puuttumisen toimenpiteitä, joilla Banco Popularin maksuvalmius olisi voitu välittömästi palauttaa ja joilla se olisi saanut riittävästi aikaa toteuttaakseen yhtiötapahtuman tai muun ratkaisun. Oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY kumoamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (EUVL 2013, L 176, s. 338) 104 artiklan ja direktiivin 2014/59 27–29 artiklan tai asetuksen N:o 1024/2013 16 artiklan kansallisen täytäntöönpanon nojalla toimivaltaisen viranomaisen EKP:n käytettävissä olevilla toimenpiteillä ei voitu varmistaa, että Banco Popular pystyisi lähitulevaisuudessa maksamaan velkansa tai suorittamaan muut vastuunsa eräpäivään mennessä, kun otetaan huomioon havaitun maksuvalmiustilanteen heikkenemisen laajuus ja nopeus.

61 Ottaen huomioon erityisesti talletusten liiallisen ulosvirtauksen, pankin käteisvarojen menetyksen nopeuden ja sen kyvyttömyyden luoda lisää likviditeettiä EKP katsoi, että oli objektiivisia viitteitä siitä, että Banco Popular ei todennäköisesti pystyisi lähitulevaisuudessa maksamaan velkojaan tai suorittamaan muita vastuitaan eräpäivään mennessä. EKP päätteli, että Banco Popular oli asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 4 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla kykenemätön tai joka tapauksessa todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa lähitulevaisuudessa.

62 Banco Popularin hallintoneuvosto ilmoitti 6.6.2017 EKP:lle tulleensa siihen tulokseen, että pankki oli todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa.

63 Samana päivänä FROB hyväksyi kirjeen, joka sisälsi tiedot myyntimenettelystä (jäljempänä menettelyä koskeva kirje) ja jossa tarjousten jättämisen määräajaksi asetettiin keskiyö 6.6.2017.

64 Samana päivänä BBVA, toinen Banco Popularin kahdesta potentiaalisesta ostajasta, ilmoitti FROB:lle, ettei se aikonut tehdä tarjousta.

65 Deloitte toimitti 6.6.2017 kriisinratkaisuneuvostolle myös toisen arvostuksen, jäljempänä toinen arvostus, joka oli laadittu asetuksen N:o 806/2014 20 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Toisen arvostuksen tarkoituksena oli määrittää Banco Popularin varojen ja velkojen arvo, antaa arvio osakkeenomistajien ja velkojien kohtelusta siinä tapauksessa, että Banco Popular olisi asetettu tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn, sekä tarjota tietoja, joiden perusteella voidaan päättää siirrettävistä osakkeista ja muista omistusinstrumenteista ja joiden perusteella kriisinratkaisuneuvosto voi määrittää liiketoiminnan myyntiin sovellettavat kaupalliset ehdot. Kyseisessä arvostuksessa Banco Popularin taloudelliseksi arvoksi arvioitiin parhaassa skenaariossa 1,3 miljardia euroa, huonoimmassa –8,2 miljardia euroa, ja edustavin arvio oli –2 miljardia euroa.

66 Banco Santander teki 7.6.2017 sitovan tarjouksen.

67 FROB ilmoitti 7.6.2017 päivätyllä kirjeellä kriisinratkaisuneuvostolle, että Banco Santander oli tehnyt tarjouksen 7.6. kello 3.12 ja että Banco Santanderin tarjoama hinta Banco Popularin osakkeiden myynnistä oli yksi euro. FROB totesi, että sen johtokomitea oli valinnut Banco Santanderin tarjouskilpailun voittajaksi kilpailuun perustuvassa Banco Popularin myyntimenettelyssä ja päättänyt ehdottaa kriisinratkaisuneuvostolle, että Banco Santander nimetään ostajaksi Banco Popularia koskevan kriisinratkaisumääräyksen antamista koskevassa kriisinratkaisuneuvoston päätöksessä.

C Banco Popularista 7.6.2017 annettu kriisinratkaisumääräys

68 Kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto teki 7.6.2017 päätöksen SRB/EES/2017/08 Banco Popularia koskevasta kriisinratkaisumääräyksestä (jäljempänä kriisinratkaisumääräys), joka perustuu asetukseen N:o 806/2014.

69 Kriisinratkaisumääräyksen 1 artiklan mukaan kriisinratkaisuneuvosto, joka katsoi, että asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyivät, päätti kriisinratkaisupäivästä alkaen soveltaa Banco Populariin kriisinratkaisumenettelyä.

70 Kriisinratkaisuneuvosto katsoi näin ollen ensinnäkin, että Banco Popular oli kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, toiseksi, että Banco Popularin kykenemättömyys jatkaa toimintaansa ei ollut estettävissä kohtuullisessa ajassa muilla toimenpiteillä, ja kolmanneksi, että kriisinratkaisutoimi, jossa käytetään kriisinratkaisuvälineenä Banco Popularin liiketoiminnan myyntiä, oli yleisen edun kannalta välttämätön. Tältä osin kriisinratkaisuneuvosto totesi, että kriisinratkaisu oli välttämätön ja oikeasuhteinen kahden asetuksen N:o 806/2014 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tavoitteen saavuttamiseksi eli pankin kriittisten toimintojen jatkuvuuden varmistamiseksi ja rahoitusvakauteen kohdistuvien merkittävien haitallisten vaikutusten välttämiseksi.

71 Kriisinratkaisuneuvosto päätti kriisinratkaisumääräyksen 5.1 artiklassa seuraavaa:

”Banco Populariin sovellettava kriisinratkaisuväline on asetuksen N:o 806/2014 24 artiklan mukainen liiketoiminnan myynti, jossa osakkeet siirretään ostajalle. Pääomainstrumenttien alaskirjaus ja muuntaminen tapahtuu välittömästi ennen liiketoiminnan myyntiä.”

72 Kriisinratkaisumääräyksen 6 artikla koskee pääomainstrumenttien alaskirjausta ja liiketoiminnan myyntiä. Kyseisen artiklan 1 kohdassa kriisinratkaisuneuvosto ilmoitti, mistä toimista se oli asetuksen N:o 806/2014 21 artiklassa säädettyjen alaskirjausvaltuuksiensa nojalla päättänyt.

73 Näin ollen kriisinratkaisuneuvosto päätti kriisinratkaisumääräyksen 6.1 artiklassa seuraavaa:

– ensinnäkin tehdä Banco Popularin osakepääoman nimellisarvoon 2 098 429 046 euron suuruisen alaskirjauksen, mikä johti Banco Popularin koko osakekannan mitätöimiseen

– tämän jälkeen muuntaa Banco Popularin liikkeeseen laskemien ja kriisinratkaisupäätöksen tekemispäivänä liikkeessä olevien ensisijaisen lisäpääoman instrumenttien pääoman kokonaismäärän Banco Popularin liikkeeseen laskemiksi uusiksi osakkeiksi, joita kutsutaan nimellä ”uudet osakkeet I”

– tämän jälkeen tehdä uusien osakkeiden I nimellisarvoon alaskirjauksen, jonka seurauksena niiden nimellisarvo nollautui, mikä johti kyseisten uusien osakkeiden mitätöimiseen

– lopuksi muuntaa Banco Popularin liikkeeseen laskemien ja kriisinratkaisupäätöksen tekemispäivänä liikkeessä olevien toissijaisen pääoman instrumenttien pääoman kokonaismäärän Banco Popularin liikkeeseen laskemiksi uusiksi osakkeiksi, joista käytetään nimeä ”uudet osakkeet II”.

74 Kriisinratkaisumääräyksen 6.3 artiklassa määrätään, että alaskirjauksia ja muuntamista koskevat toimenpiteet perustuvat toiseen arvostukseen, jota tukevat FROB:n toteuttaman läpinäkyvän ja avoimen myyntiprosessin tulokset.

75 Kriisinratkaisumääräyksen 6.5 artiklassa kriisinratkaisuneuvosto ilmoitti käyttävänsä sille asetuksen N:o 806/2014 24 artiklan 1 kohdan a alakohdassa annettuja liiketoiminnan myyntiä koskevia valtuuksia ja määräsi, että uudet osakkeet II siirretään Banco Santanderille vapaina ja kolmansien oikeuksien tai etuoikeuksien niitä rasittamatta vastikkeena yhden euron suuruisen kauppahinnan maksamisesta. Siinä täsmennettiin, että ostaja oli jo antanut suostumuksensa siirtoon.

76 Kriisinratkaisuneuvosto totesi myös, että uusien osakkeiden II siirto olisi toteutettava ostajan 7.6.2017 tekemän sitovan tarjouksen perusteella ja että FROB:n olisi toteutettava se luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvyttämisestä ja kriisinratkaisusta 18.6.2015 annetun lain 11/2015 (Ley 11/2015 de recuperación y resolución de entidades de crédito y empresas de servicios de inversión; BOE nro 146, 19.6.2015, s. 50797; jäljempänä laki 11/2015) nojalla.

77 Kriisinratkaisumääräys toimitettiin komission hyväksyttäväksi 7.6.2017 kello 5.13.

78 Komissio antoi 7.6.2017 kello 6.30 päätöksen (EU) 2017/1246, jolla hyväksyttiin Banco Popularia koskeva kriisinratkaisumääräys (EUVL 2017, L 178, s. 15), ja antoi sen tiedoksi kriisinratkaisuneuvostolle. Näin ollen kriisinratkaisumääräys tuli voimaan samana päivänä.

79 Päätöksen 2017/1246 johdanto‑osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:

”Komissio hyväksyy kriisinratkaisumääräyksen. Erityisesti se hyväksyy yhteisen kriisinratkaisuneuvoston esittämät syyt siihen, miksi kriisinratkaisumääräys on tarpeen yleisen edun kannalta asetuksen (EU) N:o 806/2014 5 artiklan mukaisesti.”

80 Samana päivänä FROB toteutti tarvittavat toimenpiteet kriisinratkaisumääräyksen täytäntöönpanemiseksi asetuksen N:o 806/2014 29 artiklan mukaisesti. FROB antoi tässä yhteydessä suostumuksensa Banco Popularin toissijaisen pääoman instrumenttien muuntamiseen perustuvien uusien osakkeiden (uudet osakkeet II) siirtämiseen Banco Santanderille.

D Kriisinratkaisupäätöksen tekemisen jälkeiset tosiseikat

81 Sen määrittämiseksi, olisiko osakkeenomistajia ja velkojia kohdeltu paremmin, jos Banco Popular olisi asetettu tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn, Deloitte toimitti 14.6.2018 kriisinratkaisuneuvostolle asetuksen N:o 806/2014 20 artiklan 16–18 kohdassa tarkoitetun erilaista kohtelua koskevan arvostuksen (jäljempänä kolmas arvostus). Deloitte lähetti 31.7.2018 kriisinratkaisuneuvostolle tätä raporttia koskevan lisäyksen, jossa korjattiin joitakin muotovirheitä.

82 Absorptiosulautumisen seurauksena Banco Santanderista tuli 28.9.2018 Banco Popularin yleisseuraannon saaja.

83 Kriisinratkaisuneuvosto teki 17.3.2020 päätöksen SRB/EES/2020/52 määrittääkseen, onko osakkeenomistajille ja velkojille, joihin Banco Popularia koskevat kriisinratkaisutoimet ovat vaikuttaneet, tarpeen myöntää korvausta. Euroopan unionin virallisessa lehdessä päätöstä koskeva ilmoitus julkaistiin 20.3.2020 (EUVL 2020, C 91, s. 2). Kyseisessä päätöksessä kriisinratkaisuneuvosto katsoi, että osakkeenomistajat ja velkojat, joihin Banco Popularia koskeva kriisinratkaisu oli vaikuttanut, eivät olleet oikeutettuja korvaukseen kriisinratkaisurahastosta asetuksen N:o 806/2014 76 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisesti.

III Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset

84 Kantajat nostivat tämän kanteen 7.8.2017 unionin tuomioistuimen kirjaamoon jätetyllä kanteella.

85 Kriisinratkaisuneuvosto pyysi 31.10.2017 kirjaamoon saapuneella asiakirjalla unionin yleistä tuomioistuinta työjärjestyksen 92 artiklan 3 kohdan nojalla määräämään asian selvittämistoimista, jotka koskevat tiettyjen liitteessä tarkoitettujen asiakirjojen esittämistä. Unionin yleinen tuomioistuin päätti 28.11.2017 tekemällään päätöksellä olla hyväksymättä tätä asian selvittämistoimien määräämistä koskevaa pyyntöä menettelyn tässä vaiheessa.

86 Banco Santander ja Espanjan kuningaskunta pyysivät 6.11. ja 5.12.2017 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon jätetyillä asiakirjoilla saada osallistua tähän oikeudenkäyntiin väliintulijoina tukeakseen komission ja kriisinratkaisuneuvoston vaatimuksia.

87 Unionin yleinen tuomioistuin pyysi 16.2.2018 työjärjestyksen 89 artiklan mukaisten prosessinjohtotoimien yhteydessä kriisinratkaisuneuvostoa toimittamaan viimeisimmän ei‑luottamuksellisen version kriisinratkaisumääräyksestä sekä ei‑luottamuksellisen version toisesta arvostuksesta, jotka oli julkaistu sen verkkosivustolla. Kriisinratkaisuneuvosto toimitti asiakirjat asetetussa määräajassa.

88 Unionin yleinen tuomioistuin esitti 6.7.2018 työjärjestyksen 89 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena asianosaisille kirjallisia kysymyksiä. Pääasian asianosaiset vastasivat pyyntöön asetetussa määräajassa.

89 Kantajat pyysivät 1.8.2018 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon saapuneella asiakirjalla Banco Santanderin ja Espanjan kuningaskunnan osalta tiettyjen kanteen liitteiden luottamuksellista käsittelyä.

90 Unionin yleisen tuomioistuimen kahdeksannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 12.4.2019 antamillaan määräyksillä Espanjan kuningaskunnan ja Banco Santanderin väliintulot ja hyväksyi kantajien niiden osalta esittämät luottamuksellista käsittelyä koskevat pyynnöt.

91 Kantajat pyysivät unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 16.4.2019 toimittamallaan kirjeellä kanteeseen ja vastaukseen sisältyvien asian selvittämistoimien määräämistä koskevien pyyntöjen muuttamista. Komissio ja kriisinratkaisuneuvosto sekä Espanjan kuningaskunta ja Banco Santander esittivät tätä pyyntöä koskevat huomautuksensa asetetussa määräajassa.

92 Kantajat pyysivät unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.5.2019 toimittamallaan kirjeellä työjärjestyksen 85 artiklan 3 kohdan mukaisesti saada esittää uutta näyttöä. Komissio ja kriisinratkaisuneuvosto esittivät huomautuksensa tästä uudesta todistusaineistosta määräajassa.

93 Espanjan kuningaskunta ja Banco Santander toimittivat kumpikin väliintulokirjelmän 4.7.2019, ja kantajat ja kriisinratkaisuneuvosto toimittivat määräajassa huomautuksensa näistä kirjelmistä.

94 Koska unionin yleisen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoa muutettiin unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 27 artiklan 5 kohdan mukaisesti, esittelevä tuomari määrättiin kolmanteen jaostoon, jonka ratkaistavaksi nyt käsiteltävä asia näin ollen siirrettiin.

95 Unionin yleinen tuomioistuin päätti kolmannen jaoston ehdotuksesta työjärjestyksensä 28 artiklan nojalla siirtää asian laajennetun ratkaisukokoonpanon käsiteltäväksi.

96 Kantajat pyysivät unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 9.10.2020 toimittamallaan kirjeellä työjärjestyksen 85 artiklan 3 kohdan mukaisesti saada esittää uutta näyttöä. Komissio ja kriisinratkaisuneuvosto sekä Espanjan kuningaskunta ja Banco Santander esittivät määräajassa huomautuksensa tästä uudesta todistusaineistosta.

97 Unionin yleinen tuomioistuin pyysi 16.3.2021 työjärjestyksensä 89 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena kriisinratkaisuneuvostoa toimittamaan useita asiakirjoja. Kriisinratkaisuneuvosto vastasi 30.3.2021 päivätyllä kirjeellä, että pyydetyt asiakirjat olivat osittain luottamuksellisia ja että ne voitaisiin toimittaa, jos unionin yleinen tuomioistuin toteuttaisi asian selvittämistoimen.

98 Unionin yleinen tuomioistuin on 12.5.2021 antamallaan määräyksellä määrännyt kriisinratkaisuneuvoston Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 24 artiklan ensimmäisen kohdan sekä työjärjestyksen 91 artiklan b alakohdan, 92 artiklan 3 kohdan ja 103 artiklan perusteella esittämään kriisinratkaisumääräyksen täydelliset versiot, toisen arvostuksen, EKP:n 6.6.2017 tekemän arvioinnin siitä, oliko Banco Popular kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, sekä EKP:n Banco Popularille 18.5.2017 lähettämän kirjeen. Unionin yleinen tuomioistuin määräsi kriisinratkaisuneuvoston toimittamaan myös ei‑luottamuksellisen version EKP:n Banco Popularille 18.5.2017 lähettämästä kirjeestä.

99 Unionin yleinen tuomioistuin poisti 9.6.2021 antamallaan määräyksellä asiakirja‑aineistosta kriisinratkaisuneuvoston 12.5.2021 annetun määräyksen mukaisesti toimittamien asiakirjojen luottamukselliset versiot.

100 Koska kaksi laajennetun kolmannen jaoston jäsenistä oli estynyt osallistumasta asian käsittelyyn, unionin yleisen tuomioistuimen presidentti nimesi kaksi muuta tuomaria täydentämään jaoston kokoonpanoa.

101 Asianosaisten suulliset lausumat ja niiden unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin antamat vastaukset kuultiin 16.6.2021 pidetyssä istunnossa.

102 Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa kriisinratkaisumääräyksen ja päätöksen 2017/1246 (jäljempänä yhdessä riidanalaiset päätökset) ja velvoittaa näin ollen komission ja kriisinratkaisuneuvoston palauttamaan niille niiden Banco Populariin tekemät investoinnit tai vaihtoehtoisesti velvoittaa ne maksamaan kantajille vahingonkorvausta sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella

– velvoittaa komission ja kriisinratkaisuneuvoston maksamaan niille vahingonkorvausta sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella

– toteaa, että toinen arvostus on mitätön, ja velvoittaa komission ja kriisinratkaisuneuvoston maksamaan niille korvauksen

– velvoittaa komission ja kriisinratkaisuneuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut

– määrää, että myönnettyihin määriin on lisättävä hyvityskorko 23.5.2017 alkaen tai toissijaisesti 7.6.2017 alkaen tuomion julistamispäivään saakka sekä viivästyskorko tuomion julistamispäivästä alkaen, lukuun ottamatta oikeudenkäyntikuluja, joille kertyy viivästyskorkoa vasta tuomion julistamispäivästä alkaen

– myöntää niille muita asianmukaisiksi katsomiaan lisäkorvauksia.

103 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kumoamiskanteen perusteettomana

– jättää sopimuksenulkoista vastuuta koskevan kanteen tutkimatta tai toissijaisesti hylkää sen perusteettomana

– jättää tutkimatta toista arvostusta koskevan kanteen

– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

104 Kriisinratkaisuneuvosto vaatii, että unionin tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

105 Banco Santander ja Espanjan kuningaskunta vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

IV Oikeudellinen arviointi

106 Kanne jakautuu pääasiallisesti kolmeen vaatimukseen. Kantajien ensimmäinen vaatimus koskee riidanalaisten päätösten kumoamista, toinen vaatimus sisältää korvausvaatimuksia ja kolmas vaatimus koskee toisen arvostuksen kumoamista ja korvauksen myöntämistä.

A Riidanalaisten päätösten kumoamista koskeva vaatimus

107 Riidanalaisten päätösten kumoamista koskevan kanteensa tueksi kantajat vetoavat neljään kanneperusteeseen. Ensimmäinen kanneperuste koskee asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan rikkomista. Toinen kanneperuste koskee asetuksen N:o 806/2014 20 artiklan rikkomista. Kolmas kanneperuste koskee Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 41 artiklan 2 kohdassa vahvistetun kuulluksi tulemista koskevan oikeuden ja asiakirja‑aineistoon tutustumista koskevan oikeuden loukkaamista. Neljäs kanneperuste koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä. Väliintulokirjelmistä esittämissään huomautuksissa kantajat esittävät uuden kanneperusteen, joka koskee asetuksen N:o 806/2014 24 artiklan rikkomista.

108 Aluksi on huomattava, että unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan laajuuden osalta kriisinratkaisuneuvosto katsoo, että kun on kyse monimutkaisista teknisistä kysymyksistä, unionin yleisen tuomioistuimen on tutkittava viranomaisen tekemät tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat havainnot, sekä tarkistettava, että toteutettuun toimenpiteeseen ei liity ilmeistä virhettä tai harkintavallan väärinkäyttöä ja että viranomainen ei ole selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajoja.

109 Kantajat katsovat, että tuomioistuinvalvonnan rajoja, joihin kriisinratkaisuneuvosto vetoaa, ei voida soveltaa tässä tapauksessa.

110 Tältä osin oikeuskäytännössä on rajoitettu unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan laajuutta sekä tilanteissa, joissa riidanalainen toimenpide perustuu hyvin monitahoisten tieteellisten ja teknisten tosiseikkojen arviointiin, että tilanteissa, joihin liittyy monitahoisia taloudellisia arvioita.

111 Yhtäältä silloin, kun unionin viranomaisilla on laajaa harkintavaltaa muun muassa arvioidessaan hyvin monitahoisia tieteellisiä ja teknisiä tosiseikkoja niiden toimenpiteiden luonteen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, joihin ne ryhtyvät, unionin tuomioistuinten tehtävänä on valvoa ainoastaan, ettei tätä harkintavaltaa käytettäessä ole tehty ilmeistä virhettä, ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin tai etteivät kyseiset viranomaiset ole selvästi ylittäneet harkintavaltansa rajoja. Tällaisessa asiayhteydessä unionin tuomioistuimet eivät nimittäin voi omalla tieteellisiä ja teknisiä tosiseikkoja koskevalla arvioinnillaan korvata unionin viranomaisten arviointia, sillä EUT‑sopimuksessa tämä tehtävä annetaan ainoastaan näille viranomaisille (tuomio 21.7.2011, Etimine, C‑15/10, EU:C:2011:504, 60 kohta ja tuomio 7.3.2013, Bilbaína de Alquitranes ym. v. ECHA, T‑93/10, EU:T:2013:106, 76 kohta; ks. myös tuomio 11.5.2017, Deza v. ECHA, T‑115/15, EU:T:2017:329, 163 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

112 Toisaalta unionin tuomioistuinten harjoittama valvonta unionin viranomaisten suorittamien monitahoisten taloudellisten arviointien osalta on rajoitettua valvontaa, joka rajoittuu väistämättä siitä varmistumiseen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti eikä harkintavaltaa ole käytetty väärin. Unionin tuomioistuinten tehtävänä tuossa valvonnassa ei ole korvata unionin toimivaltaisen viranomaisen tekemää arviota omalla taloudellisia seikkoja koskevalla arvioinnillaan (ks. vastaavasti tuomio 11.7.1985, Remia ym. v. komissio, 42/84, EU:C:1985:327, 34 kohta; tuomio 10.12.2020, Comune di Milano v. komissio, C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 100 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 16.1.2020, Iberpotash v. komissio, T‑257/18, EU:T:2020:1, 96 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

113 Koska päätökset, jotka kriisinratkaisuneuvoston on tehtävä kriisinratkaisumenettelyn yhteydessä, perustuvat erittäin monitahoisiin taloudellisiin ja teknisiin arviointeihin, edellä 107 ja 108 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenevien periaatteiden on katsottava soveltuvan tuomioistuimen tehtäväksi annettuun valvontaan.

114 Vaikka kriisinratkaisuneuvostolla on harkintavaltaa taloudellisissa ja teknisissä asioissa, se ei kuitenkaan tarkoita sitä, että unionin tuomioistuinten on pidättäydyttävä valvomasta sitä, miten kriisinratkaisuneuvosto on tulkinnut sen päätöksen perustana olevia luonteeltaan taloudellisia tietoja. Kuten unionin tuomioistuin on todennut, jopa monitahoisten taloudellisten arviointien ollessa kyseessä unionin tuomioistuinten on paitsi tutkittava esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus, myös tarkistettava, sisältävätkö nämä todisteet kaikki ne merkitykselliset seikat, jotka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea niistä tehtyjä päätelmiä (ks. tuomio 22.11.2007, Espanja v. Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 26.3.2019, komissio v. Italia, C‑621/16 P, EU:C:2019:251, 104 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 10.12.2020, Comune di Milano v. komissio, C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 115 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

115 Tältä osin sen osoittaminen, että kriisinratkaisuneuvosto on tehnyt tosiseikkojen arvioinnissa ilmeisen virheen, jonka vuoksi kriisinratkaisumääräyksen kumoaminen on aiheellista, edellyttää sitä, että kantajan esittämä näyttö riittää viemään uskottavuuden kriisinratkaisumääräyksessä esitetyiltä tosiseikkoja koskevilta arvioinneilta (ks. analogisesti tuomio 14.6.2018, Lubrizol France v. neuvosto, C‑223/17 P, ei julkaistu, EU:C:2018:442, 39 kohta; tuomio 12.12.1996, AIUFFASS ja AKT v. komissio, T‑380/94, EU:T:1996:195, 59 kohta ja tuomio 13.12.2018, Comune di Milano v. komissio, T‑167/13, EU:T:2018:940, 108 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

1. Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan rikkomista

116 Kantajat väittävät, että kriisinratkaisuneuvosto rikkoi asetuksen N:o 806/2014 18 artiklaa, koska kyseisessä artiklassa säädetyt kolme edellytystä kriisinratkaisumääräyksen hyväksymiselle eivät täyttyneet. Tämä kanneperuste jakautuu kolmeen osaan, jotka koskevat asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a–c alakohdan rikkomista.

117 Asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kriisinratkaisuneuvosto hyväksyy kriisinratkaisumääräyksen ainoastaan, kun se arvioi, että seuraavat edellytykset täyttyvät:

”a) yhteisö on kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa;

b) ottaen huomioon ajoitus ja muut asiaankuuluvat olosuhteet ei voida kohtuudella olettaa, että yhteisön kykenemättömyys jatkaa toimintaansa on estettävissä kohtuullisessa ajassa millään yhteisöön kohdistuvilla vaihtoehtoisilla yksityisen sektorin toimenpiteillä, mukaan lukien laitosten suojajärjestelmien toimenpiteet, tai valvontatoimella, mukaan lukien varhaisen tilanteeseen puuttumisen toimenpiteet tai kyseeseen tulevien pääomainstrumenttien alaskirjaus tai muuntaminen 21 artiklan mukaisesti;

c) kriisinratkaisutoimi on 5 kohdan mukaisesti yleisen edun kannalta välttämätön.”

a) Kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan rikkomista

118 Kantajat korostavat, että kriisinratkaisuneuvosto totesi, että asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty edellytys täyttyi Banco Popularin likviditeettiongelman eikä maksukykyongelman vuoksi. Kantajat esittävät pääasiallisesti kolme väitettä. Ne väittävät, että kriisinratkaisuneuvosto ja komissio eivät voineet päätellä, että Banco Popular oli kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, koska ensinnäkin sen vuoksi, että pankilla oli likviditeettiongelma, sen piti ensisijaisesti saada maksuvalmiusapua, toiseksi koska tämä tilanne johtui kriisinratkaisuneuvoston luottamuksellisuusvelvollisuuden laiminlyönnistä ja kolmanneksi koska tämä tilanne johtui siitä, että kriisinratkaisuneuvosto ja komissio olivat loukanneet hyvän hallinnon periaatetta.

119 Aluksi on tarpeen tutkia asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn edellytyksen, jonka mukaan yhteisö on kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, soveltamista tässä tapauksessa.

120 Tältä osin EKP ensinnäkin suoritti kriisinratkaisuneuvostoa kuultuaan 6.6.2017 asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisen arvion siitä, oliko Banco Popular kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa. Ottaen huomioon erityisesti talletusten liiallisen ulosvirtauksen, pankin käteisvarojen menetyksen nopeuden ja sen kyvyttömyyden luoda lisää likviditeettiä EKP katsoi kyseisessä arviossa, että oli objektiivisia viitteitä siitä, että Banco Popular ei todennäköisesti pystyisi lähitulevaisuudessa maksamaan velkojaan tai suorittamaan muita vastuitaan eräpäivään mennessä. EKP päätteli, että Banco Popular oli asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 4 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla kykenemätön tai joka tapauksessa todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa lähitulevaisuudessa.

121 Toiseksi Banco Popularin hallintoneuvosto ilmoitti 6.6.2017 päivätyllä kirjeellä EKP:lle tulleensa siihen tulokseen, että pankki oli todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa.

122 Banco Popular viittaa EKP:lle 6.6.2017 lähettämässään kirjeessä asetuksen N:o 575/2013 414 artiklan mukaisesti EKP:lle tehtyyn ilmoitukseen maksuvalmiusvaatimuksen noudattamatta jättämisestä ja viittaa liitteessä esitettyyn hallintoneuvoston tekemään arvioon, jonka mukaan Banco Popular oli kykenemätön jatkamaan toimintaansa, sekä tietoihin ja analyyseihin, joihin sen hallintoneuvosto tukeutui päätyessään tähän päätelmään.

123 Tässä kirjeessä todetaan seuraavaa:

”Espanjan lain 11/2015 21.4 §:n mukaisesti ja [direktiivin 2014/59/EU täydentämisestä teknisillä sääntelystandardeilla, joissa määritellään elvytyssuunnitelmien, kriisinratkaisusuunnitelmien ja konsernien kriisinratkaisusuunnitelmien sisältö, vähimmäisperusteet, jotka toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava elvytyssuunnitelmien ja konsernien elvytyssuunnitelmien osalta, konsernin rahoitustuen edellytykset, riippumattomia arvioijia koskevat vaatimukset, alaskirjaus‑ ja muuntamisvaltuuksien tunnustaminen sopimuksissa, ilmoitusvaatimuksiin ja keskeyttämisilmoitukseen liittyvät menettelyt ja sisältö ja kriisinratkaisukollegioiden operatiivinen toiminta, 23.3.2016 annetun] komission delegoidun asetuksen (EU) 2016/1075 [(EUVL 2016, L 184, s. 1)] 45 ja 46 artiklan mukaisesti Banco Popular ilmoittaa täten, että sen hallintoneuvosto on arvioinut, että pankki oli todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa.”

124 Tältä osin kantajat väittävät, että Banco Popularin hallintoneuvosto ilmoitti 6.6.2017 päivätyssä, kyseiseen kirjeeseen liitetyssä osittaisessa pöytäkirjassaan, että se oli kykenemätön jatkamaan toimintaansa, mutta myös, että se tekisi edelleen kaiken voitavansa tilanteen korjaamiseksi samalla kun se odotti hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua.

125 On huomattava, että tässä 6.6.2017 päivätyssä osittaisessa pöytäkirjassa Banco Popularin hallintoneuvosto korosti Banco Popularin kohtaamia vaikeuksia, nimittäin sitä, että konsernin vakavaraisuusaste oli alhaisempi kuin sen tärkeimmillä kilpailijoilla, sen järjestämättömiin saamisiin liittyvät riskit olivat suuret ja ne oli katettu huonosti verrattuna suurimpiin espanjalaisiin laitoksin, ja erityisesti sitä, että edellisinä kuukausina oli julkaistu lehtiartikkeleita konsernin taloudellisesta tilanteesta, millä oli vaikutuksia sen likviditeettitilanteeseen. Se totesi myös, että luottoluokituslaitokset ovat alentaneet luottoluokituksia, Banco Popularin osakekurssi on laskenut vuoden 2017 aikana ja pankin likviditeetti‑ ja rahoitustilanne on heikentynyt. Hallintoneuvosto katsoi, että Banco Popularin likviditeettitilanne oli heikentynyt kestämättömäksi ja että maksuvalmiusvaatimuksen täyttämättä jättäminen ei ollut enää väliaikaista, vaan merkittävää sen toimintakyvyttömyyden arvioinnin kannalta. Näin ollen se päätteli, että Banco Popularin katsottiin kyseisenä ajankohtana olevan kykenemätön jatkamaan toimintaansa.

126 Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa sillä, että hallintoneuvosto lisäsi, että kunnes toimivaltaiset viranomaiset tekisivät päätöksen sen jälkeen, kun se oli ilmoittanut päätelmänsä EKP:lle, se jatkaisi yksityisen ratkaisun etsimistä nykytilanteeseen toteuttamalla yhtiötapahtumia ja jatkaisi työskentelyä muiden sellaisten toimintasuunnitelmien parissa, joiden avulla laitos voisi hankkia lisäpääomaa.

127 Kolmanneksi kriisinratkaisumääräyksen 2 artiklassa kriisinratkaisuneuvosto muistutti EKP:n arvioinnin johtopäätöksestä ja totesi 2.2 artiklassa, että EKP:n arvion perusteella asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty edellytys täyttyi.

128 Näin ollen nyt käsiteltävässä asiassa se, että Banco Popular oli kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, todettiin asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 4 kohdan c alakohdan perusteella, jonka mukaan saman artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamiseksi yhteisön on katsottava olevan kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, jos se on seuraavassa tilanteessa:

”yhteisö ei kykene tai sen voidaan objektiivisten tosiseikkojen perusteella todeta lähitulevaisuudessa olevan kykenemätön maksamaan velkojaan tai suorittamaan muita vastuitaan eräpäivään mennessä.”

129 Ensinnäkin on huomattava, ettei EKP eikä kriisinratkaisuneuvosto vedonnut asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 4 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun tilanteeseen, jonka mukaan yhteisön on katsottava olevan kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, jos ”yhteisön varat ovat tai niiden voidaan objektiivisten tosiseikkojen perusteella todeta lähitulevaisuudessa olevan pienemmät kuin sen velat”.

130 Näin ollen yhteisön maksukyvyttömyys ei ole edellytyksenä sille, että sen voidaan todeta asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 4 kohdan c alakohdan perusteella olevan kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, eikä se näin ollen ole edellytys kriisinratkaisumääräyksen hyväksymiselle.

131 Kuten kriisinratkaisuneuvosto toteaa, asetuksen N:o 806/2014 johdanto‑osan 57 perustelukappaleesta käy ilmi seuraavaa:

”Päätös yhteisön asettamisesta kriisinratkaisuun olisi tehtävä ennen kuin rahoitusyhteisön tase osoittaa sen olevan maksukyvytön ja kun sillä on vielä omaa pääomaa. Kriisinratkaisu olisi käynnistettävä sen jälkeen, kun on todettu, että yhteisö on kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa ja mitkään vaihtoehtoiset yksityisen sektorin toimenpiteet eivät ehkäisisi kohtuullisessa ajassa tällaista kykenemättömyyttä jatkaa toimintaansa.”

132 Tästä seuraa, että Banco Popularin maksukyvyttömyys ei ollut ainoa tapaus, jossa sen voitaisiin katsoa olevan asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa.

133 Koska asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 4 kohdan c alakohdassa tarkoitettu tilanne ei edellytä, että asianomainen yhteisö on maksukyvytön, kantajien väitteet, joilla korostetaan sitä, että Banco Popular oli vakavarainen kriisinratkaisumääräyksen antamispäivänä, ovat tehottomia. Se, että yhteisö on taseensa perusteella vakavarainen, ei tarkoita sitä, että sillä olisi riittävästi likviditeettiä eli varoja käytettävissään velkojensa maksamiseen tai muiden vastuidensa suorittamiseen eräpäivään mennessä.

134 Toiseksi kantajat myöntävät, että Banco Popularilla oli maksuvalmiusongelmia kriisinratkaisumääräyksen antamispäivänä. Ne eivät myöskään pyri kiistämään sitä, että Banco Popular oli kriisinratkaisumääräyksen antamispäivänä asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 4 kohdan c alakohdassa tarkoitetussa tilanteessa, jossa se ei todennäköisesti pystyisi lähitulevaisuudessa maksamaan velkojaan tai suorittamaan muita vastuitaan eräpäivään mennessä.

135 Tältä osin on huomattava, että kriisinratkaisuneuvosto totesi kriisinratkaisumääräyksen johdanto‑osan 23 perustelukappaleessa EKP:n suorittamaan arviointiin viitaten, että Banco Popularin maksuvalmiustilanne oli heikentynyt merkittävästi lokakuusta 2016 lähtien, mikä johtui talletusnostoista kaikilla asiakassegmenteillä. Se päätteli, ettei pankilla ollut riittäviä vaihtoehtoja likviditeettitilanteensa palauttamiseksi vakaalle tasolle ja jotta se voisi suorittaa vastuunsa eräpäivään mennessä.

136 Kriisinratkaisuneuvosto luetteli kriisinratkaisumääräyksessä erilaisia tapahtumia, jotka olivat helmikuusta 2017 lähtien johtaneet Banco Popularin likviditeettitilanteen nopeaan heikkenemiseen. Kriisinratkaisuneuvosto viittaa muun muassa helmikuussa 2017 julkaistuun Banco Popularin vuoden 2016 vuosikertomukseen, jossa ilmoitettiin 3,485 miljardin euron konsolidoidusta tappiosta, 5,7 miljardin euron poikkeuksellisten varausten tarpeesta ja uuden pääjohtajan nimittämisestä, sekä toukokuussa 2017 julkaistuun vuoden 2017 ensimmäisen neljänneksen osavuosikatsaukseen, jossa ilmoitettiin markkinoiden odotuksia heikommista tuloksista. Kriisinratkaisuneuvosto viittasi siihen, että eri luottoluokituslaitokset alensivat Banco Popularin luokitusta helmi‑, huhti‑ ja kesäkuussa 2017. Se totesi myös, että Banco Popularin taloudellisia tuloksia koskeva jatkuva negatiivinen uutisointi tiedotusvälineissä ja väitetty välitön konkurssi‑ tai maksuvalmiusriski olivat johtaneet talletusnostojen lisääntymiseen.

137 Lisäksi kriisinratkaisuneuvosto totesi, että maksuvalmiusvaatimuksen osalta Banco Popular jäi 12.5.2017 alle asetuksen N:o 575/2013 460 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetyn 80 prosentin kynnysarvon ja eikä ollut täyttänyt kyseisen rajan noudattamista koskevaa vaatimusta kriisinratkaisumääräyksen antamispäivään mennessä.

138 Hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua koskevaa Banco Popularin hakemusta koskevassa 5.6.2017 päivätyssä kertomuksessaan EKP totesi myös, että Banco Popular oli laajamittaisten talletusnostojen ja korkealaatuisten likvidien varojen (high quality liquid assets) merkittävän vähenemisen seurauksena jäänyt 12.5.2017 alle maksuvalmiusvaatimuksen 80 prosentin kynnysarvon eikä ollut kyennyt sen jälkeen saavuttamaan säädösten mukaisia arvoja.

139 Asetuksen N:o 575/2013 412 artiklan 1 kohdassa määritellään maksuvalmiusvaatimus seuraavasti:

”Laitoksilla on oltava likvidejä varoja määrä, jonka arvojen summa kattaa likviditeetin ulosvirtaukset vähennettynä likviditeetin sisäänvirtauksilla stressitilanteissa, jotta voidaan varmistaa, että laitoksilla on maksuvalmiuspuskurit, jotka vakavissa stressitilanteissa riittävät vastaamaan likviditeetin sisään‑ ja ulosvirtausten mahdolliseen epätasapainoon 30 päivän ajanjaksolla”. Stressikausina laitokset voivat käyttää likvidejä varojaan likviditeetin nettoulosvirtaustensa kattamiseen.”

140 Nämä eri seikat sisältyvät Euroopan pankkiviranomaisen (EPV) 6.8.2015 antamiin ohjeisiin niiden eri tilanteiden tulkinnasta, joissa laitoksen katsotaan olevan direktiivin 2014/59 32 artiklan 6 kohdassa tarkoitetulla tavalla kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa (EBA/GL/2015/07) (jäljempänä EPV:n ohjeet).

141 Näiden 1.1.2016 alkaen sovellettavien ohjeiden tarkoituksena on tarjota joukko objektiivisia tietoja sen määrittämiseksi, onko yhteisö kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa direktiivin 2014/59 32 artiklan 4 kohdan a–c alakohdassa tarkoitettujen edellytysten mukaisesti. Direktiivin 2014/59 32 artiklan 4 kohdan c alakohdan sanamuoto on sama kuin asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 4 kohdan c alakohdan sanamuoto.

142 Asetuksen N:o 806/2014 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että kriisinratkaisuneuvosto, neuvosto ja komissio pyrkivät kaikin tavoin noudattamaan EPV:n mahdollisesti antamia ohjeita ja suosituksia, jotka liittyvät niille annettujen tehtävien kaltaisiin tehtäviin.

143 EPV:n ohjeiden mukaan laitoksen on katsottava olevan direktiivin 2014/59 32 artiklan 4 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, jos se rikkoo lakisääteisiä maksuvalmiusvaatimuksia, ei kykene maksamaan velkojaan tai suorittamaan muita vastuitaan eräpäivään mennessä tai jos sen voidaan objektiivisten tosiseikkojen perusteella katsoa olevan lähitulevaisuudessa kykenemätön suorittamaan niitä.

144 EPV:n ohjeissa mainitaan huomioon otettavista seikoista muun muassa ensinnäkin merkittävät epäsuotuisat tapahtumat, jotka vaikuttavat laitoksen likviditeettitilanteen kehittymiseen ja sen rahoitusprofiilin kestävyyteen sekä siihen, noudattaako laitos asetuksessa N:o 575/2013 säädettyjä maksuvalmiuden vähimmäisvaatimuksia ja kyseisen asetuksen 105 artiklan nojalla asetettuja lisävaatimuksia tai mahdollisia kansallisia maksuvalmiuden vähimmäisvaatimuksia; toiseksi laitoksen nykyisten ja tulevien velvoitteiden merkittävä epäsuotuisa kehitys, jonka arvioinnissa olisi tarvittaessa otettava huomioon odotettavissa olevat ja poikkeukselliset likviditeetin ulosvirtaukset, mukaan luettuina merkit mahdollisista käteisnostoryntäyksistä; kolmanneksi kehitys, joka voi vakavasti vahingoittaa laitoksen mainetta, erityisesti yhden tai useamman luottoluokituslaitoksen tekemät huomattavat luottoluokituksen alentamiset, jos ne johtavat merkittävään pääomien ulosvirtaamiseen tai siihen, että rahoitusta ei voida uusia tai että ulkoiset luokitukset toimivat sopimusperusteisena laukaisevana tapahtumana.

145 Tästä seuraa, että toisin kuin kantajat väittävät, maksuvalmiuden puute oli riittävä seikka Banco Popularin kriisinratkaisun perustelemiseksi, varsinkin kun tämä tilanne ei ollut enää väliaikainen.

146 EKP:n ja kriisinratkaisuneuvoston EPV:n ohjeiden mukaisesti huomioon ottamat eri tiedot, joita kantajat eivät muutoin kiistä, johtivat siihen johtopäätökseen, että Banco Popular oli asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 4 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa kriisinratkaisumääräyksen antamisajankohtana.

147 Näin ollen kriisinratkaisuneuvosto ja komissio eivät tehneet ilmeistä arviointivirhettä katsoessaan, että asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty edellytys täyttyi. Kantajien esittämät väitteet eivät kyseenalaista tätä päätelmää.

1) Ensimmäinen väite, joka koskee maksuvalmiusavun tarvetta

148 Kantajat väittävät, että asetuksen N:o 806/2014 johdanto‑osan 57 perustelukappaleen mukaan silloin, kun maksuvalmiusapua voidaan myöntää, tämän ratkaisun olisi oltava ensisijainen vaihtoehto verrattuna siihen, että pankin todetaan olevan kykenemätön jatkamaan toimintaansa. Maksuvalmiusavun tarjoamisen tarve on pakottava, kun – kuten tässä tapauksessa – Banco Popularin maksukyvyttömyys on Euroopan unionin toimielinten ja Espanjan viranomaisten aiheuttama. Ne vetoavat kriisinratkaisuneuvoston puheenjohtajan Bloomberg-televisiokanavan haastattelussa 23.5.2017 antamaan lausuntoon, 31.5.2017 julkaistuun Reutersin artikkeliin ja siihen, että Espanjan viranomaiset nostivat Banco Popularista miljardien eurojen talletukset, minkä väitetään johtaneen Banco Popularin osakekurssin laskuun ja talletuspakoon. Kantajat väittävät näin ollen, että kriisinratkaisuneuvosto ei voinut päätellä, että Banco Popular oli kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, koska – ottaen huomioon, että pankilla oli maksuvalmiusongelma – sille oli ensisijaisesti tarjottava maksuvalmiusapua.

149 Väite perustuu asetuksen N:o 806/2014 johdanto‑osan 57 perustelukappaleen, jonka mukaan ”sitä, että yhteisö tarvitsee hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua keskuspankilta, ei saisi sellaisenaan katsoa riittäväksi näytöksi siitä, että yhteisö ei kykene tai on lähitulevaisuudessa todennäköisesti kykenemätön maksamaan velkojaan eräpäivään mennessä”, virheelliseen tulkintaan.

150 Kyseistä johdanto‑osan perustelukappaletta on tulkittava siten, että siitä, että yhteisö pyytää ja saa hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua kansalliselta keskuspankilta, ei voida automaattisesti päätellä, että se on asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 4 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa.

151 Kuten komissio huomauttaa, Banco Popularin kykenemättömyyttä jatkaa toimintaansa ei kuitenkaan määritetty pelkästään sillä perusteella, että se sai hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua tai tarvitsi hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun korotettua määrää.

152 Toisin kuin kantajat väittävät, asetuksen N:o 806/2014 johdanto‑osan 57 perustelukappaleesta ei voida päätellä, että jos pankilla on maksuvalmiusongelmia, sille on ensisijaisesti myönnettävä hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua ennen kuin todetaan, että se on kykenemätön jatkamaan toimintaansa.

153 Lisäksi kriisinratkaisuneuvosto totesi kriisinratkaisumääräyksen johdanto‑osan 26 perustelukappaleen c kohdassa, että Banco Popularille oli 5.6.2017 annettu ensimmäinen erä hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua, koska EKP ei ollut vastustanut sitä, mutta Espanjan keskuspankki ei ollut kyennyt myöntämään Banco Popularille hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun korotettua määrää.

154 Tältä osin on huomattava, että Espanjan keskuspankki pyysi 5.6.2017 päivätyssä kirjeessä EKP:ltä suostumusta myöntää Banco Popularille hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua sen vakavan likviditeettikriisin ratkaisemiseksi. Samana päivänä Espanjan keskuspankki lähetti kuitenkin EKP:lle uuden kirjeen, jossa se pyysi Banco Popularille hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun määrän nostamista, koska Banco Popular oli ilmoittanut Espanjan keskuspankille erittäin suurista kassavirtaliikkeistä. Nämä kaksi samana päivänä EKP:lle lähetettyä kirjettä osoittavat, miten nopeasti Banco Popularin likviditeettitilanne oli heikentynyt.

155 Kuten kantajat itse toteavat, laajamittainen ja jatkuva talletusten nostaminen johti siihen, että Espanjan keskuspankin myöntämä hätärahoituksena annettava maksuvalmiusapu käytettiin yhdessä päivässä.

156 On myös huomattava, että 6.6.2017 EKP ja Banco Popularin hallintoneuvosto päättelivät käteisnostojen laajuuden ja nopeuden perusteella, ettei pankki pystyisi enää maksamaan velkojaan tai suorittamaan muita vastuitaan eräpäivään 7.6.mennessä. Koska Banco Popularin kykenemättömyys jatkaa toimintaansa oli jo todettu, hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun määrän nostamista ei voitu enää harkita.

157 Kriisinratkaisumääräyksen 3.2 artiklan d kohdassa kriisinratkaisuneuvosto totesi, että Banco Popularin likviditeettitilanteen nopean heikkenemisen vuoksi hätärahoituksena annettava maksuvalmiusapu ei olisi riittänyt.

158 Tältä osin on huomattava, että kriisinratkaisuneuvoston tehtävänä ei myöskään ole tarjota hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua, vaan kyseinen apu on kansallisten keskuspankkien vastuulla, kuten kantajat myöntävät.

159 Näin ollen kriisinratkaisuneuvosto saattoi vain todeta kriisinratkaisumääräyksessä ensinnäkin, että arvioidessaan sitä, oliko Banco Popular kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, EKP oli katsonut, että sen hyväksymä hätärahoituksena annettava maksuvalmiusapu ei olisi ratkaissut Banco Popularin likviditeettikriisiä, ja toiseksi, että Espanjan keskuspankki ei ollut myöntänyt Banco Popularille hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun korotettua määrää.

160 Näin ollen ensimmäinen väite on hylättävä.

2) Toinen väite, joka koskee salassapitovelvollisuuden laiminlyöntiä

161 Kantajat väittävät, että Banco Popularin kykenemättömyys jatkaa toimintaansa johtui siitä, että kriisinratkaisuneuvosto laiminlöi SEUT 339 artiklassa ja asetuksen N:o 806/2014 88 ja 89 artiklassa säädettyä salassapitovelvollisuutta. Banco Popularin maksukyvyttömyystilanteen väitetään johtuneen kriisinratkaisuneuvoston 23.5. ja 31.5.2017 antamista lausunnoista ja tietovuodoista, joiden väitetään johtaneen talletuspakoon ja Banco Popularin osakekurssin laskuun. Kantajat väittävät, että kriisinratkaisuneuvosto ei voinut päätellä, että Banco Popular oli kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, koska tämä tilanne johtui kriisinratkaisuneuvoston salassapitovelvollisuuden laiminlyönnistä.

162 Komissio ja kriisinratkaisuneuvosto väittävät, että kriisinratkaisumääräyksen pätevyys ja komission hyväksyntä sille edellyttävät ainoastaan, että yhteisö on kykenemätön jatkamaan toimintaansa ja että muut kriisinratkaisun edellytykset täyttyvät kriisinratkaisumääräyksen antohetkellä. Tähän tilanteeseen johtaneilla syillä ei ole niiden mukaan merkitystä.

163 On huomattava, että vaikka kantajat olisivatkin osoittaneet, että kriisinratkaisuneuvosto oli luovuttanut luottamuksellisia tietoja lehdistölle, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan edellä todetun kaltainen sääntöjenvastaisuus voi aiheuttaa kyseisen päätöksen kumoamisen, jos näytetään toteen, että mainittu päätös olisi ollut sisällöltään erilainen, jos sääntöjenvastaisuutta ei olisi tapahtunut (ks. tuomio 6.7.2000, Volkswagen v. komissio, T‑62/98, EU:T:2000:180, 283 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 5.4.2006, Degussa v. komissio, T‑279/02, EU:T:2006:103, 416 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 3.3.2011, Siemens v. komissio, T‑110/07, EU:T:2011:68, 402 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

164 Kuten komissio ja kriisinratkaisuneuvosto toteavat, kriisinratkaisumääräys on tältä osin pätevästi hyväksytty, jos asetuksen N:o 806/2014 18 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät, riippumatta niistä syistä, joiden vuoksi Banco Popular on joutunut tilanteeseen, jossa se on kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa.

165 Näin ollen kriisinratkaisuneuvosto, joka katsoi, että asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyivät, antoi kriisinratkaisumääräyksen, ja komissio, joka katsoi, että kriisinratkaisumääräys oli asetuksen N:o 806/2014 säännösten mukainen, hyväksyi sen. Olosuhteet, jotka johtivat siihen, että Banco Popular täytti edellytykset, joiden nojalla kriisinratkaisumääräyksen antaminen oli perusteltua, erityisesti edellytyksen, joka koski sen kykenemättömyyttä tai todennäköistä kykenemättömyyttä jatkaa toimintaansa, eivät ole merkityksellisiä.

166 Tästä seuraa, että kantajien väitteet siitä, että edellä 42 kohdassa tarkoitettu kriisinratkaisuneuvoston puheenjohtajan 23.5.2017 antama lausunto ja 31.5.2017 julkaistu Reutersin artikkeli olivat syynä Banco Popularin likviditeettikriisiin, eivät ole merkityksellisiä sen määrittämiseksi, täyttyikö asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty edellytys, ja näin ollen kriisinratkaisumääräyksen pätevyyden arvioinnin kannalta.

167 Tältä osin kantajien esittämä väitetty syy‑yhteys näiden tietojen julkistamisen ja Banco Popularin likviditeettikriisin välillä on merkityksetön eikä voi johtaa kriisinratkaisumääräyksen kumoamiseen. Toisaalta siltä osin kuin kantajat väittävät, että kriisinratkaisuneuvoston puheenjohtajan 23.5.2017 antama lausunto ja 31.5.2017 julkaistu Reutersin artikkeli muodostavat kriisinratkaisuneuvoston salassapitovelvollisuuden rikkomisen, jonka väitetään aiheuttaneen heidän vahinkonsa, niiden sisältöä tutkitaan toisen vahingonkorvausvaatimuksen yhteydessä.

168 Kantajat kiistävät väitteen, jonka mukaan siihen, että pankki on kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, johtaneilla syillä ei ole merkitystä. Ne väittävät, että tällaisessa tapauksessa kriisinratkaisuneuvostolla, komissiolla ja FROB:llä olisi harkintavaltaa, josta ei säädetä asetuksessa N:o 806/2014, ja että tämä olisi vastoin periaatetta, jonka mukaan kukaan ei voi etua saadakseen vedota omaan virheelliseen menettelyynsä (nemo auditur propriam turpitudinem allegans).

169 Mitä tulee kantajien väitteeseen, jonka mukaan kukaan ei voi etua saadakseen vedota omaan virheelliseen menettelyynsä, riittää, kun kriisinratkaisuneuvoston tavoin todetaan, että kyseistä periaatetta ei voida soveltaa tässä asiassa. Kuten kriisinratkaisuneuvosto huomauttaa, tätä periaatetta sovelletaan silloin, kun asianosainen pyrkii hyötymään perusteettomasti omasta lainvastaisesta menettelystään. Kantajat eivät kuitenkaan ilmoita, mitä hyötyä kriisinratkaisuneuvostolle tai komissiolle on koitunut kriisinratkaisumääräyksen antamisesta.

170 Toinen väite on näin ollen hylättävä.

3) Kolmas väite, joka koskee hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista

171 Kantajat väittävät, että koska kriisinratkaisuneuvosto oli Banco Popularin likviditeettikriisin aiheuttaja, kriisinratkaisuneuvostolla ja komissiolla oli velvollisuus minimoida aiheutunut vahinko perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvän hallinnon periaatteen nojalla. Ne katsovat, että kriisinratkaisuneuvosto ja komissio rikkoivat hyvän hallinnon periaatetta, koska ne eivät tutkineet huolellisesti ja puolueettomasti Banco Popularin väitettyä kykenemättömyyttä jatkaa toimintaansa, koska ne jättivät huomiotta sen, että se olisi johtunut kriisinratkaisuneuvoston lausunnoista ja Espanjan viranomaisten tekemistä laajamittaisista talletusten nostoista, ja koska ne eivät ottaneet huomioon sitä, että tilanne olisi voitu ratkaista hätärahoituksena annettavalla maksuvalmiusavulla. Ne väittävät myös, että kriisinratkaisuneuvosto ja komissio rikkoivat huolellisuusperiaatetta, koska – vaikka ne olivat tietoisia siitä, että kriisinratkaisuneuvoston lausunnot olivat johtaneet Banco Popularin likviditeettikriisiin – ne eivät tehneet mitään sen korjaamiseksi ja kriisinratkaisun välttämiseksi, erityisesti myöntämällä hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua.

172 Vastauksessaan kantajat selittävät vetoavansa tällä väitteellään siihen, että kriisinratkaisuneuvoston ja komission olisi hyvän hallinnon periaatteen nojalla pitänyt toimia toisin Banco Popularin kriisinratkaisun yhteydessä ja lieventää aiheuttamastaan tilanteesta syntynyttä vahinkoa.

173 On todettava, että kantajien esittämä yhteys hyvän hallinnon periaatteen väitetyn loukkaamisen ja asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn edellytyksen rikkomisen välillä ei ole selvä. Samoin viittausta vahinkoon, jota kriisinratkaisuneuvoston ja komission olisi pitänyt lieventää, on vaikea ymmärtää kyseisen edellytyksen noudattamista koskevan analyysin yhteydessä.

174 Lisäksi on muistutettava, että toisen väitteen analyysista ilmenee, että syyt, jotka johtivat Banco Popularin kykenemättömyyteen tai todennäköiseen kykenemättömyyteen jatkaa toimintaansa, eivät ole merkityksellisiä sen määrittämiseksi, täyttyikö asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty edellytys, ja näin ollen riidanalaisten päätösten laillisuuden arvioimiseksi. Tältä osin kantajat eivät yhtäältä selitä, miksi – jos kriisinratkaisuneuvosto ja komissio olisivat ottaneet nämä olosuhteet huomioon – ei ollut mahdollista todeta, että Banco Popular oli kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa maksuvalmiuden puuttumisen perusteella, ja näin ollen todeta, että asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty edellytys täyttyi. Toiseksi kantajien väitteissä ei myöskään oteta huomioon sitä, että sen toteaminen, että Banco Popular oli kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, perustui EKP:n tekemään arviointiin.

175 Mitä tulee väitteeseen, jonka mukaan kriisinratkaisuneuvosto ja komissio eivät ottaneet huomioon sitä, että Banco Popularin tilanne olisi voitu korjata myöntämällä Espanjan keskuspankille hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua, riittää, että viitataan ensimmäisen väitteen analyysiin ja huomautetaan, että tällainen toimenpide kuuluu kansallisten keskuspankkien toimivaltaan.

176 Mitä tulee väitteeseen, jonka mukaan kriisinratkaisuneuvoston ja komission olisi pitänyt korjata Banco Popularin tilanne kriisinratkaisun välttämiseksi asetuksen N:o 806/2014 13 artiklan mukaisilla varhaisen tilanteeseen puuttumisen toimenpiteillä, on riittävää todeta, että kantajat eivät selitä, minkä tyyppisiin kriisinratkaisuneuvoston tai komission toimivaltaan kuuluviin toimenpiteisiin ne viittaavat. Asetuksen N:o 806/2014 13 artiklassa tarkoitettujen varhaisen tilanteeseen puuttumisen toimenpiteiden toteuttaminen kuuluu EKP:n ja toimivaltaisten kansallisten viranomaisten toimivaltaan.

177 Näin ollen kolmas väite ja siten myös kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.

b) Kanneperusteen toinen osa, joka koskee asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista

178 Kantajat väittävät, että asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu, koska kriisinratkaisuneuvosto ei ole arvioinut asianmukaisesti kriisinratkaisun vaihtoehtoja. Ne väittävät, että kriisinratkaisulle oli useita toteuttamiskelpoisia vaihtoehtoja.

179 Kantajat katsovat ensinnäkin, että EKP:n alun perin hyväksymän hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun myöntäminen kokonaisuudessaan ja Banco Popularin pyrkimykset kerätä varoja 16.6.2017 saakka olisivat mahdollistaneet sen toiminnan jatkamisen 21.6.2017 saakka ja yksityisen myyntimenettelyn tai pääomankorotuksen toteuttamisen.

180 On muistettava, että kanneperusteen ensimmäisen osan ensimmäisen väitteen analyysista käy selvästi ilmi, että kriisinratkaisuneuvosto totesi kriisinratkaisumääräyksessä, että Espanjan keskuspankki ei voinut myöntää Banco Popularille hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun korotettua määrää sen jälkeen, kun se oli 5.6.2017 myöntänyt sille ensimmäisen erän hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua. Koska hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun myöntäminen kuuluu kansallisten keskuspankkien toimivaltaan, kriisinratkaisuneuvosto saattoi vain todeta, ettei hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun korotettua määrää ollut mahdollista myöntää.

181 Tältä osin kantajat väittävät, että Banco Popularin hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun korotetun määrän myöntäminen oli mahdollista huolimatta siitä, että Espanjan keskuspankki kieltäytyi myöntämästä Banco Popularille uutta hätärahoituksena annettavaa maksuvalmiusapua. Ne väittävät, että realistisempi arvio vakuuksista olisi mahdollistanut Banco Popularin pyytämän hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun korotetun määrän myöntämisen ja että Espanjan valtio olisi voinut myöntää takauksen, vaikka Banco Popularin takaukset olisivat olleet riittämättömät. Ne katsovat, että myös FROB olisi voinut tarjota Banco Popularille likviditeettiä.

182 Riittää, kun todetaan, että nämä väitteet perustuvat pelkkiin olettamuksiin siitä, ovatko kolmannet osapuolet ja erityisesti Espanjan viranomaiset auttaneet Banco Popularia.

183 On myös huomattava, että asetuksen N:o 806/2014 6 artiklan 6 kohdan mukaan ”kriisinratkaisuneuvoston, neuvoston tai komission päätöksissä tai toimissa ei saa edellyttää jäsenvaltioita myöntämään poikkeuksellista julkista rahoitustukea eikä vaikuttaa jäsenvaltioiden valtiontaloutta koskevaan määräysvaltaan ja julkisten varojen käyttöä edellyttävään vastuuseen”. Kriisinratkaisuneuvostolla ja komissiolla ei siis ollut valtuuksia vaatia Espanjan viranomaisia antamaan Banco Popularille rahoitustukea likviditeetin tai takausten muodossa.

184 Lisäksi on huomattava, että arvioidessaan sitä, oliko Banco Popular kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, EKP totesi, että vaikka olisi turvauduttu hätärahoituksena annettavaan maksuvalmiusapuun, jota EKP:n neuvosto ei ollut vastustanut 5.6.2017, kyseisen ajankohdan maksuvalmiustilanne ei olisi riittänyt takaamaan Banco Popularin kykyä vastata veloistaan 7.6.2017 mennessä.

185 Näin ollen oletus, johon kantajien väitteet perustuvat ja jonka mukaan Banco Popular olisi voinut saada EKP:n alun perin hyväksymän hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun määrän kokonaisuudessaan, on hylättävä. Näin ollen kantajien mainitsemat vaihtoehtoiset ratkaisut eivät olleet toteuttamiskelpoisia siltä osin kuin niiden edellytyksenä oli tämän hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun korotetun määrän myöntäminen. Lisäksi kantajien väite, jonka mukaan Banco Popular olisi voinut jatkaa toimintaansa 21.6.2017 asti, jos se olisi saanut hätärahoituksena annettavan maksuvalmiusavun määrän kokonaisuudessaan, on pelkkä olettamus, jossa ei oteta huomioon jatkuvan talletusten ulosvirtauksen seurauksia ja laajuutta.

186 Toiseksi kantajat väittävät, että kriisinratkaisuneuvosto ei ole perustellut riittävästi kriisinratkaisumääräyksen 3 artiklassa niitä syitä, joiden vuoksi muut toimenpiteet eivät olleet mahdollisia.

187 Tältä osin on huomattava, että kriisinratkaisumääräyksen 3 artiklassa kriisinratkaisuneuvosto totesi EKP:n arvion huomioon ottaen, ettei ollut olemassa vaihtoehtoista toimenpidettä, jolla Banco Popularin kykenemättömyys jatkaa toimintaansa olisi voitu estää kohtuullisessa ajassa, ja että asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetty edellytys täyttyi.

188 Kriisinratkaisuneuvosto totesi erityisesti kriisinratkaisumääräyksen 3.2 artiklassa, että ei ollut kohtuullisia mahdollisuuksia siihen, että Banco Popularin kykenemättömyys jatkaa toimintaansa olisi estetty muilla yksityisen sektorin toimenpiteillä. Tällaisten toimenpiteiden puuttuminen voidaan päätellä muun muassa seuraavista seikoista:

– pankki itse totesi EKP:lle 6.6.2017 lähettämässään kirjeessä, että se oli todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa

– yksityinen myyntimenettely ei ollut johtanut määräajassa myönteiseen tulokseen, joka olisi mahdollistanut pankin velkojen tai muiden vastuiden suorittamisen eräpäivään mennessä

– oli epätodennäköistä, että pankki pystyisi tarvittavassa ajassa hankkimaan riittävästi lisälikviditeettiä toteuttamalla yhtiötapahtumia tai keskuspankin operaatioilla tai vararahastoonsa ja elvytyspaketteihinsa sisältyvillä toimenpiteillä

– likviditeettitilanteen nopean heikkenemisen vuoksi hätärahoituksena annettava maksuvalmiusapu ei olisi riittänyt.

189 Kriisinratkaisumääräyksen 3.3 artiklassa kriisinratkaisuneuvosto katsoi, ettei voitu kohtuudella olettaa, että Banco Popularin kykenemättömyys jatkaa toimintaansa olisi ollut estettävissä valvontatoimenpiteillä, varhaisen tilanteeseen puuttumisen toimenpiteet mukaan luettuina. Kriisinratkaisuneuvosto totesi, että arvioidessaan sitä, oliko Banco Popular kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, EKP oli vahvistanut, että käytettävissä ei ollut sellaisia valvontatoimia tai varhaisen tilanteeseen puuttumisen toimenpiteitä, joilla pankin likviditeettitilanne olisi voitu välittömästi palauttaa vakaalle tasolle ja joilla pankille olisi voitu antaa riittävästi aikaa toteuttaa yhtiötapahtuma tai muu ratkaisu. Toimenpiteillä, joita EKP:llä toimivaltaisena viranomaisena on käytettävissään direktiivin 2013/36 104 artiklan, direktiivin 2014/59 27–29 artiklan tai asetuksen N:o 1024/2013 16 artiklan kansallisen täytäntöönpanon nojalla, ei voitu varmistaa, että pankki pystyisi maksamaan velkojaan ja suorittamaan muita vastuitaan eräpäivään mennessä, kun otetaan huomioon likviditeettitilanteen havaitun heikentymisen laajuus ja nopeus.

190 Kriisinratkaisumääräyksen 3.4 artiklassa kriisinratkaisuneuvosto katsoi, ettei voitu myöskään kohtuudella olettaa, että asetuksen N:o 806/2014 21 artiklan mukainen pääomainstrumenttien alaskirjaus‑ ja muuntamisvaltuuksien käyttö estäisi kohtuullisessa ajassa sen, että Banco Popular joutuu tilanteeseen, jossa se on kykenemätön jatkamaan toimintaansa. Kriisinratkaisuneuvosto katsoi erityisesti, että koska Banco Popular oli likviditeettitilanteensa vuoksi kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, pääoman alaskirjaukset ja muuntaminen eivät riittäisi palauttamaan pankin likviditeettitilannetta vakaalle tasolle.

191 Nämä määräykset on esitetty kokonaisuudessaan kriisinratkaisumääräyksen versiossa, joka julkaistiin kriisinratkaisuneuvoston verkkosivuilla 2.2.2018 ja joka on vastauksen liitteenä. Tästä seuraa, että kantajat eivät voi väittää, että kriisinratkaisuneuvosto ei olisi perustellut kriisinratkaisumääräyksessä syitä siihen, miksi vaihtoehtoiset valvontatoimet, mukaan lukien varhaisen tilanteeseen puuttumisen toimenpiteet tai yksityisen sektorin toimenpiteet, eivät olleet mahdollisia.

192 Lisäksi, kuten komissio ja kriisinratkaisuneuvosto toteavat, kriisinratkaisuneuvosto saattoi asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti rajoittua arvioimaan vaihtoehtoisia toimenpiteitä, joilla Banco Popularin kykenemättömyys jatkaa toimintaansa voitaisiin todennäköisesti estää kohtuullisessa ajassa, kun otetaan huomioon käytettävissä oleva aika ja olosuhteet, joissa Banco Popular oli.

193 Kolmanneksi kantajat väittävät, että Banco Popularin pääomankorotus oli mahdollinen. Ne olettavat, että Banco Popularin maksuvalmiuden puute johtui pääoman alenemisesta, ja väittävät, että Banco Popular tarvitsi 2–5 miljardia euroa. Ne muistuttavat, että lehdistön mukaan investointipankit valmistelivat 4–5 miljardin euron pääomankorotusta. Analyytikoiden mukaan pääomankorotus olisi ollut kannattava kahdesta syystä. Ensinnäkin noin 31,5 prosenttia Banco Popularin osakepääomasta oli suursijoittajien hallussa, jotka olivat valmiita merkitsemään pääomankorotuksen vuonna 2017. Toisaalta toukokuussa 2017, ennen kriisinratkaisuneuvoston puheenjohtajan lausuntoja, analyytikot olivat pitäneet Banco Popularin osaketta alihinnoiteltuna, ja siksi osakkeen uudelleenarvostukseen olisi luotettu. Ne viittaavat Barclays Bankin 3.6.2017 päivättyyn kirjeeseen ja Deutsche Bankin 5.6.2017 päivättyyn, Banco Popularille osoitettuun kirjeeseen, joissa ne ilmoittivat olevansa valmiita osallistumaan pääomankorotukseen.

194 On huomattava, että kuten kantajat itse toteavat, tämä ratkaisu perustuu oletukseen, jonka mukaan Banco Popularin maksuvalmiuden puute johtui pääoman alenemisesta. Riittää, kun muistutetaan, että Banco Popularin maksuvalmiuden puute johtui tallettajien luottamuksen menettämisestä johtuneesta talletuspaosta ja että ainoastaan sellaista toimenpidettä, jolla pystyttäisiin nopeasti luomaan riittävästi maksuvalmiutta, jotta Banco Popular pystyisi vastaamaan veloistaan eräpäivään 7.6.2017 mennessä, oli pidettävä toteuttamiskelpoisena vaihtoehtona. Kantajat eivät ole osoittaneet, että näin olisi ollut sen pääomankorotuksen osalta, johon ne vetoavat ja joka on lisäksi puhtaasti hypoteettinen ja joka olisi joka tapauksessa tapahtunut kyseisen päivämäärän jälkeen.

195 Barclays Bankin 3.6.2017 päivätyn kirjeen ja Deutsche Bankin 5.6.2017 päivätyn kirjeen osalta kantajat ovat toimittaneet vastauksen liitteenä otteita näistä kirjeistä. Kantajat pyysivät 6.5.2019 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon saapuneella kirjeellä saada esittää uutta näyttöä työjärjestyksen 85 artiklan 3 kohdan nojalla näiden kahden kirjeen täydellisen version esittämiseksi sen jälkeen, kun ne oli julkaistu Diario 16 ‑verkkosivustolla 9.4.2019. Artikkelissa, jonka otsikkona oli ”Banco Popularin kriisinratkaisu ja myynti eivät olleet lain vaatimusten mukaisia”, Diario 16 ‑sivustolla julkistettiin useita asiakirjoja, muun muassa Barclays Bankin 3.6.2017 päivätty kirje ja Deutsche Bankin 5.6.2017 päivätty kirje kokonaisuudessaan.

196 Tältä osin työjärjestyksen 85 artiklan 3 kohdassa määrätään, että varsinaiset asianosaiset voivat poikkeuksellisesti esittää todisteita tai pyytää saada esittää näyttöä ennen asian käsittelyn suullisen vaiheen päättämistä tai ennen unionin yleisen tuomioistuimen päätöstä ratkaista asia ilman käsittelyn suullista vaihetta, jos niiden esittämiseen vasta silloin on pätevä syy.

197 Kantajat perustelivat syitä, joiden vuoksi ne eivät voineet esittää näitä kirjeitä kokonaisuudessaan ennen niiden julkaisemista internetissä 9.4.2019, sillä, että ne eivät voineet esittää niitä aikaisempien kirjelmiensä liitteenä, sillä kertomansa mukaan ne eivät olleet päässeet tutustumaan näiden kirjeiden täydelliseen versioon ennen niiden julkaisemista internetissä 9.4.2019. Tämän vuoksi nämä uudet todisteet olisi otettava tutkittavaksi.

198 Näiden kahden kirjeen sisällöstä on todettava, että ne eivät sisällä Barclays Bankin tai Deutsche Bankin vakaata sitoumusta osallistua Banco Popularin pääomankorotukseen, vaan että ne kuvastavat pelkkiä keskusteluja mahdollisesta tulevasta pääomankorotuksesta. Näistä kirjeistä käy ilmi, että niiden lähettämisajankohtana Banco Popularin pääomankorotusta koskeva suunnitelma oli vielä hyvin alkuvaiheessa.

199 Näin ollen Barclays Bank viittaa Banco Popularille 3.6.2017 lähettämässään kirjeessä ainoastaan hiljattain käytyihin keskusteluihin pääomankorotuksesta, jonka tarkoituksena olisi, että Banco Popularin lisärahoitustarve tulee katetuksi ja että se saavuttaa huomattavasti korkeamman pääomatason, jotta se voi saada helpotusta kohtaamiinsa haasteisiin, jotka liittyvät sen toimintaan kiinteistömarkkinoilla ja muihin järjestämättömiin saamisiin.

200 Kyseisessä kirjeessä Barclays Bank vahvisti uudelleen tukensa Banco Popularille ja ilmoitti voivansa auttaa sitä tässä tärkeässä tapahtumassa. Barclays Bank on ilmaissut olevansa yleisenä koordinaattorina tai bookrunnerina kiinnostunut merkitsemään 50 prosenttia yhtiötapahtumasta markkinaehdoin. Se esitti oikeudellisia varauksia ja totesi, että ”kaikki tällaiseen merkintään liittyvät sitoumukset tai tarjoukset johtavat erilliseen sopimukseen tai erillisiin sopimuksiin Banco Popularin ja [sen] välillä edellyttäen, että markkinaolosuhteet ovat tyydyttävät, että ennakkotarkastuksesta on saatu hyviä tuloksia, että osapuolet ovat sopineet ehdoista ja hinnoista kyseisenä ajankohtana – – ja että kaikki vaaditut sisäiset hyväksynnät on saatu”. Lopuksi Barclays Bank korosti, ettei sen kirje ollut tarjous sitoutua takaamaan toimenpiteen onnistumista, eikä se sitoutuisi millään tavalla rahoitukseen eikä sen tarkoituksena ollut luoda oikeudellista suhdetta sen ja Banco Popularin välille.

201 Yhtäältä kirjeessä ei siis viitata siihen, että Barclays Bank olisi ollut halukas osallistumaan pääomankorotukseen, ja toisaalta Barclays Bank ei mainitse Banco Popularin likviditeettikriisiä eikä ehdota ratkaisua sen korjaamiseksi.

202 Deutsche Bank viittaa Banco Popularille 5.6.2017 lähettämässään kirjeessä ainoastaan siihen, että se on kiinnostunut tarjoamaan 50 prosenttia mahdollisesta 4 miljardin euron pääomankorotuksesta. Deutsche Bank toteaa ainoastaan, että ”tiettyjen ehtojen on luonnollisestikin täytyttävä, mutta kirje perustuu siihen, että uskomme, että olosuhteissa, jotka mielestämme ovat realistisesti toteutettavissa, voitaisiin saada aikaan [pääoman] korotus, joka vakauttaisi pankin”. Deutsche Bank sanoi ottaneensa yhteyttä useisiin sijoittajiin ja uskoneensa, että pääomankorotus olisi mahdollinen, ”vaikka siitä ei olekaan täyttä varmuutta”.

203 Näin ollen kirjeen ei voida tulkita sisältävän Deutsche Bankin vakaata sitoumusta osallistua Banco Popularin pääoman korottamiseen eikä koskevan ratkaisua Banco Popularin likviditeettikriisiin.

204 Lisäksi kantajat toteavat, että Banco Popular oli huhtikuussa 2017 tekemässään pääomasuunnitelmassa katsonut, että pääomankorotus voitaisiin toteuttaa kuukauden kuluessa. Riittää, että Banco Popular mainitsee kyseisessä asiakirjassa yhdestä kolmeen kuukauteen kestävän ajanjakson pääomankorotuksen toteuttamiselle ja että arvioitu yhden kuukauden ajanjakso lasketaan merkintäsopimuksen allekirjoittamisesta. Koska pääomankorotuksesta ei tehty sitovaa tarjousta, tämä väite ei voi menestyä.

205 Lisäksi se seikka, että Banco Popularin hallintoneuvosto on 6.6.2017 katsonut, että pankki oli todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, on ristiriidassa sen näkymän kanssa, että Banco Popular olisi voinut saada riittävästi likvidejä varoja kriisinratkaisun välttämiseksi.

206 Kantajat eivät näin ollen selitä, miten tämä pääomankorotus olisi voitu toteuttaa riittävän lyhyessä ajassa, jott