Väliaikainen versio

JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

ANTHONY MICHAEL COLLINS

15 päivänä joulukuuta 2022( )

Asia C-204/21

Euroopan komissio

vastaan

Puolan tasavalta

SEUT 258 artikla – Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Tuomareihin sovellettava kurinpitojärjestelmä – Oikeusvaltioperiaate – Tuomareiden riippumattomuus – Tehokas oikeussuoja unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla – SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla – SEUT 267 artikla – Sellaisten Euroopan unionin vaatimusten noudattamisen tarkastaminen, jotka koskevat riippumatonta ja puolueetonta tuomioistuinta – Sąd Najwyższyn (ylin tuomioistuin, Puola) Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznychin (ylimääräisen valvonnan ja julkisten asioiden jaosto) yksinomainen toimivalta – Sąd Najwyższyn Izba Dyscyplinarnan (kurinpitojaosto) riippumattomuus – Oikeus yksityiselämän kunnioittamiseen – Oikeus henkilötietojen suojaan – Asetus (EU) 2016/679





I Oikeudenkäynnin kohde

1. Tämä SEUT 258 artiklan nojalla nostettu kanne perustuu Puolan tasavallan yleisten tuomioistuinten järjestämisestä annetun lain, ylimmästä tuomioistuimesta annetun lain ja tiettyjen muiden lakien muuttamisesta 20.12.2019 annettuun lakiin (ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw, jäljempänä muutoslaki).( ) Euroopan komissio väittää pääasiallisesti, että tietyt muutoslain säännökset rikkovat SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan kanssa, SEUT 267 artiklaa, unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta sekä oikeutta yksityiselämän kunnioittamiseen ja oikeutta henkilötietojen suojaan, jotka on taattu perusoikeuskirjan 7 artiklalla ja 8 artiklan 1 kohdalla sekä luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta 27.4.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679( ) (jäljempänä yleinen tietosuoja-asetus) 6 artiklan 1 kohdan c ja e alakohdalla, 6 artiklan 3 kohdalla ja 9 artiklan 1 kohdalla.

2. Komission kanne sisältää viisi kanneperustetta.

3. Kolmessa ensimmäisessä toisiinsa liittyvässä kanneperusteessa väitetään, että muutoslailla rajoitetaan tai estetään kansallisen tuomioistuimen mahdollisuuksia varmistaa, että unionin lainsäädäntöön perustuviin oikeuksiin vetoavilla yksityisillä on mahdollisuus saattaa asiansa etukäteen laillisesti perustetun riippumattoman ja puolueettoman tuomioistuimen käsiteltäväksi, millä rikotaan SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan ja SEUT 267 artiklan kanssa. Kahdessa ensimmäisessä kanneperusteessa väitetään lisäksi, että muutoslailla loukataan ensisijaisuuden periaatetta. Unionin oikeuden tulkintaan liittyvissä asioissa jäsenvaltioiden on varmistettava, että perusoikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu, kunnioitetaan. Jos väitetään, että tätä oikeutta on loukattu, yksityisillä on lähtökohtaisesti oltava mahdollisuus saattaa tämä väite kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tästä seuraa, että tapauksissa, jotka koskevat unionin oikeuteen perustuvia yksityisten oikeuksia, jokaisen kansallisen tuomioistuimen on voitava tarkastaa, onko yksityisten oikeutta saattaa asiansa käsitellyksi riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu, loukattu. Kaikki rajoitukset tai poissulkemiset, jotka koskevat kansallisen tuomioistuimen mahdollisuutta varmistua siitä, että yksityiset, jotka vetoavat unionin lainsäädännöstä johtuviin oikeuksiinsa, voivat saattaa asiansa etukäteen laillisesti perustetun riippumattoman ja puolueettoman tuomioistuimen käsiteltäväksi, merkitsevät edellä mainituissa määräyksissä asetettujen velvoitteiden rikkomista.( )

4. Neljäs kanneperuste koskee toimivaltaa, joka muutoslailla on annettu Sąd Najwyższyn kurinpitojaostolle tuomareiden asemaan liittyvissä asioissa. Komissio väittää, että koska kurinpitojaosto ei täytä tuomioistuinten riippumattomuutta ja puolueettomuutta koskevia vaatimuksia, kyseinen laki vaikuttaa niiden tuomareiden riippumattomuuteen, joiden asemaa kurinpitojaosto tutkii, ja rikkoo siten SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa.

5. Viides kanneperuste koskee muutoslaissa tuomareille asetettua velvoitetta antaa tietoja julkisesta ja sosiaalisesta toiminnastaan yhdistyksissä ja voittoa tavoittelemattomissa säätiöissä, mukaan lukien poliittisen puolueen jäsenyys, ennen heidän nimittämistään sekä näiden tietojen julkaisemista. Komissio katsoo, että nämä velvoitteet ovat suhteettomia ja loukkaavat oikeutta yksityiselämän kunnioittamiseen ja oikeutta henkilötietojen suojaan, jotka on taattu perusoikeuskirjan 7 artiklalla ja 8 artiklan 1 kohdalla sekä asetuksen yleisen tietosuoja-asetuksen 6 artiklan 1 kohdan c ja e alakohdalla, 6 artiklan 3 kohdalla ja 9 artiklan 1 kohdalla.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt - Puolan lainsäädäntö

A Ylintä tuomioistuinta koskeva muutoslaki

6. Ylimmästä tuomioistuimesta 8.12.2017 annetulla lailla (ustawa o Sądzie Najwyższym, jäljempänä ylimmästä tuomioistuimesta annettu laki) Sąd Najwyższyyn perustettiin kaksi uutta jaostoa, yhtäältä kurinpitojaosto ja toisaalta ylimääräisen valvonnan ja julkisten asioiden jaosto (jäljempänä ylimääräinen jaosto).

7. Tämän menettelyn kannalta merkityksellisin osin muutoslailla muutettiin ylimmästä tuomioistuimesta annettua lakia lisäämällä 26 §:ään 2–6 momentti, 27 §:n 1 momenttiin 1a kohta, 45 §:ään 3 momentti ja 82 §:ään 2–5 momentti sekä muuttamalla 29 §:ää ja 72 §:n 1 momenttia.

8. Ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2–6 momentissa säädetään seuraavaa:

”2. [Ylimääräinen jaosto] on toimivaltainen käsittelemään vaatimuksia tai väitteitä, jotka koskevat tuomarin jääviyttä tai ratkaisukokoonpanon nimittämistä asian käsittelyä varten, mukaan lukien vaatimukset, jotka perustuvat väitteeseen tuomarin tai tuomioistuimen riippumattomuuden puuttumisesta. Asiaa käsittelevä tuomioistuin toimittaa vaatimuksen välittömästi [ylimääräisen jaoston] puheenjohtajalle, jotta se käsiteltäisiin erityisissä säännöksissä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti. Vaatimuksen toimittaminen [ylimääräisen jaoston] puheenjohtajalle ei keskeytä vireillä olevaa menettelyä.

3. Edellä 2 momentissa tarkoitettua vaatimusta ei tutkita, jos sillä pyydetään toteamaan tai arvioimaan, onko tuomari nimitetty lainmukaisesti tai onko hänellä laillinen oikeus hoitaa lainkäyttötehtäviä.

4. [Ylimääräinen jaosto] on toimivaltainen tutkimaan valitukset, joilla vaaditaan toteamaan Sąd Najwyższyn, yleisten tuomioistuinten, sotilastuomioistuinten ja hallintotuomioistuinten, mukaan lukien Naczelny Sąd Administracyjnyn [ylin hallintotuomioistuin, Puola], lainvoimaisten ratkaisujen lainvastaisuus, jos lainvastaisuus johtuu asian ratkaisseen tuomarin tehtävään nimitetyn henkilön aseman kyseenalaistamisesta.

5. Lainvoimaisten ratkaisujen lainvastaisuuden toteamista koskevia säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin 4 momentissa tarkoitetuissa asioissa sovellettavaan menettelyyn, ja lainvoimaisella ratkaisulla päätetyn tuomioistuinmenettelyn uudelleen aloittamista koskevia säännöksiä sovelletaan rikosasioihin. Ei ole tarpeen osoittaa valituksen kohteena olevan tuomion antamisesta aiheutuneen vahingon todennäköisyyttä tai syntymistä.

6. Valitus, jolla vaaditaan 4 momentissa tarkoitetulla tavalla lainvoimaisen ratkaisun lainvastaisuuden toteamista, voidaan esittää [ylimääräiselle jaostolle] ilman kääntymistä sen tuomioistuimen puoleen, joka on antanut valituksenalaisen tuomion, vaikka asianosainen ei olisi turvautunut kaikkiin käytettävissään oleviin muutoksenhakukeinoihin, mukaan lukien ylimääräinen muutoksenhaku Sąd Najwyższyssa.”

9. Ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 27 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:

”Kurinpitojaoston toimivaltaan kuuluvat

– –

1a) asiat, jotka koskevat lupaa aloittaa rikosoikeudellinen menettely tuomaria, avustavaa tuomaria, syyttäjää ja avustavaa syyttäjää vastaan tai asettaa viimeksi mainitut tutkintavankeuteen;

2) työ- ja sosiaalivakuutusoikeuden alaan kuuluvat asiat, jotka koskevat Sąd Najwyższyn tuomareita;

3) asiat, jotka liittyvät Sąd Najwyższyn tuomarin eläkkeelle siirtymiseen.”

10. Ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 29 §:n 2 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa:

”2. Sąd Najwyższyn tai sen elinten toiminnan yhteydessä ei ole sallittua kyseenalaistaa tuomioistuinten, valtion perustuslaillisten elinten tai oikeussuoja- tai oikeudenvalvontaelinten legitimiteettiä.

3. Sąd Najwyższy tai muu lainkäyttöelin ei voi todeta tai arvioida, onko tuomari nimitetty lainmukaisesti tai onko hänellä tästä nimityksestä seuraava laillinen oikeus hoitaa lainkäyttötehtäviä.”

11. Ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 45 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:

”Sąd Najwyższyn tuomarien on toimitettava yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 88a §:ssä tarkoitettu ilmoitus Sąd Najwyższyn presidentille, ja Sąd Najwyższyn presidentin on toimitettava tämä ilmoitus Krajowa Rada Sądownictwalle [kansallinen tuomarineuvosto, jäljempänä KRS].”

12. Ylimmästä tuomioistuimesta annetun lain 72 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:

”Sąd Najwyższyn tuomari on kurinpidollisesti vastuussa virka-asemastaan johtuvien velvollisuuksien laiminlyönneistä (kurinpidolliset rikkomukset), myös seuraavissa tapauksissa:

1) oikeussääntöjen ilmeinen ja vakava rikkominen;

2) teot tai laiminlyönnit, jotka voivat estää tai vakavasti vaarantaa oikeusviranomaisen toiminnan;

3) teot, joilla kyseenalaistetaan tuomarin palvelussuhteen olemassaolo, tuomarin nimityksen tehokkuus tai Puolan tasavallan perustuslaillisen elimen valtuudet.”

13. Kyseisen lain 73 §:n 1 momentin mukaan kurinpitojaosto on yleisten tuomioistuinten tuomareiden osalta toisen (ja viimeisen) asteen kurinpitotuomioistuin ja Sąd Najwyższyn tuomareiden osalta ensimmäisen ja toisen asteen kurinpitotuomioistuin.

14. Ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 82 §:ssä säädetään seuraavaa:

”– –

2. Kun Sąd Najwyższy tutkii asiaa, jonka yhteydessä nousee esiin tuomarin tai tuomioistuimen riippumattomuutta koskeva oikeuskysymys, se lykkää asian käsittelyä ja siirtää tämän kysymyksen [ylimääräisen jaoston] kaikkien jäsenten muodostaman kokoonpanon ratkaistavaksi.

3. Jos Sąd Najwyższylla on 26 §:n 2 momentissa tarkoitettua vaatimusta käsitellessään vakavia epäilyjä annettavan ratkaisun taustalla olevien oikeussääntöjen tulkinnasta, se voi lykätä asian käsittelyä ja siirtää oikeuskysymyksen [ylimääräisen jaoston] kaikkien jäsenten muodostaman kokoonpanon ratkaistavaksi.

4. Edellä 2 tai 3 momentissa tarkoitettua päätöstä tehdessään [ylimääräinen jaosto] ei ole sidottu Sąd Najwyższyn toisen ratkaisukokoonpanon päätökseen, ellei se ole saanut oikeusperiaatteen asemaa.

5. [Ylimääräisen jaoston] kaikkien jäsenten 2 tai 3 momentin perusteella tekemä päätös sitoo kaikkia Sąd Najwyższyn kokoonpanoja. Poikkeaminen päätöksestä, joka on saanut oikeusperiaatteen aseman, edellyttää, että Sąd Najwyższyn täysistunnon päätöksellä tehdään uusi ratkaisu, ja tämän ratkaisun tekeminen edellyttää, että jokaisen jaoston tuomareista vähintään kaksi kolmasosaa on läsnä. Tämän lain 88 §:ää ei sovelleta.”

B Yleisiä tuomioistuimia koskeva muutoslaki

15. Muutoslailla muutettiin yleisten tuomioistuinten järjestämisestä 27.7.2001 annettua lakia (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych) muun muassa lisäämällä siihen 42a §, 55 §:ään 4 momentti ja muuttamalla 107 §:n 1 momenttia sekä 110 §:än 2a momenttia.

16. Yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 42a § kuuluu seuraavasti:

”1. Tuomioistuinten tai tuomioistuinten elinten toiminnan yhteydessä ei ole sallittua kyseenalaistaa tuomioistuinten, valtion perustuslaillisten elinten tai oikeussuoja- tai oikeudenvalvontaelinten legitimiteettiä.

2. Yleinen tuomioistuin tai muu lainkäyttöelin ei voi todeta tai arvioida, onko tuomari nimitetty lainmukaisesti tai onko hänellä tästä nimityksestä seuraava laillinen oikeus hoitaa lainkäyttötehtäviä.

– –”

17. Yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 55 §:n 4 momentissa säädetään seuraavaa:

”Tuomarit voivat ratkaista kaikki asiat asemapaikassaan, ja he voivat ratkaista asioita myös muissa tuomioistuimissa laissa määritellyissä tapauksissa (tuomarin toimivalta). Säännökset, jotka koskevat asioiden jakamista sekä ratkaisukokoonpanojen nimeämistä ja muuttamista, eivät rajoita tuomarin toimivaltaa, eikä niihin voida vedota sen toteamiseksi, että ratkaisukokoonpano on lainvastainen, että tuomioistuinta ei ole muodostettu asianmukaisesti tai että henkilö, joka ei ole toimivaltainen tai kykenevä ratkaisemaan asiaa, on osa sitä.”

18. Yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 88a §:n( ) mukaan kaikkien puolalaisten tuomareiden on annettava määrättyjä tietoja, jotka julkaistaan Biuletyn Informacji Publicznejissä (Julkisia tietoja koskeva tiedote):

”1. Tuomarin on annettava kirjallinen ilmoitus, jossa mainitaan:

1) hänen jäsenyytensä yhdistyksessä, mukaan lukien yhdistyksen nimi ja kotipaikka, tehtävät ja jäsenyyden kesto;

2) tehtävä voittoa tavoittelemattoman säätiön elimessä, mukaan lukien säätiön nimi ja kotipaikka sekä aika, jona tehtävää on hoidettu;

3) hänen jäsenyytensä poliittisessa puolueessa ennen hänen nimittämistään tuomarin virkaan ja hänen jäsenyytensä poliittisessa puolueessa hänen virkakautensa aikana ennen 29.12.1989, mukaan lukien puolueen nimi, tehtävät ja jäsenyyden kesto.

2. Tuomarit toimittavat 1 momentissa tarkoitetut ilmoitukset toimivaltaisen toisen asteen tuomioistuimen presidentille, ja toisen asteen tuomioistuinten presidentit toimittavat ne Minister Sprawiedliwoścille [oikeusministeri].

3. Edellä 1 momentissa tarkoitetut ilmoitukset on toimitettava 30 päivän kuluessa siitä, kun tuomari aloittaa virassaan, ja 30 päivän kuluessa siitä, kun 1 momentissa tarkoitettu olosuhde ilmenee tai päättyy.

4. Edellä 1 momentissa tarkoitettuihin ilmoituksiin sisältyvät tiedot ovat julkisia, ja ne on julkaistava 6.9.2001 annetussa julkisen tiedon saataville asettamista koskevassa laissa tarkoitetussa Julkisia tietoja koskevassa tiedotteessa viimeistään 30 päivän kuluessa päivästä, jona ilmoitus on toimitettu valtuutetulle elimelle.”

19. Ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 107 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:

”Tuomari on kurinpidollisesti vastuussa virka-asemastaan johtuvien velvollisuuksien laiminlyönneistä (kurinpidolliset rikkomukset), myös seuraavissa tapauksissa:

– –

2) teot tai laiminlyönnit, jotka voivat estää tai vakavasti vaarantaa oikeusviranomaisen toiminnan;

3) teot, joilla kyseenalaistetaan tuomarin palvelussuhteen olemassaolo, tuomarin nimityksen tehokkuus tai Puolan tasavallan perustuslaillisen elimen valtuudet;

– –”

20. Yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 110 §:n 2a momentissa säädetään seuraavaa:

”Kurinpitotuomioistuin, jonka tuomiopiirissä menettelyn kohteena oleva tuomari työskentelee, on alueellisesti toimivaltainen käsittelemään ja ratkaisemaan 37 §:n 5 momentissa ja 75 §:n 2 momentin 3 kohdassa tarkoitettuja asioita. Edellä 80 §:ssä ja 106zd §:ssä tarkoitetuissa asioissa toimivaltainen tuomioistuin on ensimmäisenä oikeusasteena Sąd Najwyższy kurinpitojaoston yhden tuomarin kokoonpanossa ja toisena oikeusasteena Sąd Najwyższy kurinpitojaoston kolmen tuomarin kokoonpanossa.”

C Hallintotuomioistuimia koskeva muutoslaki

21. Muutoslailla muutettiin hallintotuomioistuimista 25.7.2002 annettua lakia (ustawa – Prawo o ustroju sądów administracyjnych) muun muassa lisäämällä 5 §:ään 1a ja 1b momentti ja 8 §:ään 2 momentti sekä muuttamalla 29 §:n 1 momenttia ja 49 §:n 1 momenttia.

22. Hallintotuomioistuimia koskevan muutoslain 5 §:n 1a ja 1b momentissa säädetään seuraavaa:

”1a. Hallintotuomioistuimen tai sen elinten toiminnan yhteydessä ei ole sallittua kyseenalaistaa tuomioistuinten, valtion perustuslaillisten elinten tai oikeussuoja- tai oikeudenvalvontaelinten valtuuksia.

1b. Hallintotuomioistuin tai muu lainkäyttöelin ei voi todeta tai arvioida, onko tuomari nimitetty lainmukaisesti tai onko hänellä tästä nimityksestä seuraava laillinen oikeus hoitaa lainkäyttötehtäviä.”

23. Hallintotuomioistuimia koskevan muutoslain 8 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:

”Wojewódzki sąd administracyjnyn [voivodikunnan hallintotuomioistuin, Puola] tuomarit toimittavat yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 88a §:ssä tarkoitetun ilmoituksen wojewódzki sąd administracyjnyn toimivaltaiselle presidentille, Wojewódzki sąd administracyjnyn presidentti ja Naczelny Sąd Administracyjnyn tuomarit toimittavat kyseisen ilmoituksen Naczelny Sąd Administracyjnyn presidentille, joka toimittaa sen [KRS:lle].”

24. Kyseisen lain 29 §:n 1 momentin mukaan yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 107 §:n 1 momentin 2 ja 3 kohdan säännöksiä kurinpidollisista rikkomuksista sovelletaan myös hallintotuomioistuinten tuomareihin.

25. Hallintotuomioistuimia koskevan muutoslain 49 §:n 1 momentin mukaan ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 72 §:n 1 momentin säännöksiä kurinpitorikkomuksista sovelletaan myös Naczelny Sąd Administracyjnyn tuomareihin.

D Muutoslaki – siirtymäsäännökset

26. Muutoslain 8 §:n mukaan yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 55 §:n 4 momenttia sovelletaan myös asioihin, jotka on aloitettu tai päätetty ennen muutoslain voimaantulopäivää eli ennen 14.2.2020.

27. Muutoslain 10 §:ssä säädetään seuraavaa:

”1. Ylimmästä tuomioistuimesta annetun lain, sellaisena kuin se on muutettuna tällä lailla, säännöksiä sovelletaan myös [ylimääräisen jaoston] tutkittavaksi saatettuihin asioihin, jotka on pantu vireille ja joita ei ole päätetty lainvoimaisella ratkaisulla, mukaan lukien valituksen johdosta annetulla ratkaisulla, ennen tämän lain voimaantuloa.

2. Tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu 1 momentissa tarkoitettu asia, on siirrettävä asia viipymättä ja viimeistään seitsemän päivän kuluttua tämän lain voimaantulosta [ylimääräiselle jaostolle], joka voi kumota aikaisemmin toteutetut toimet, jos ne estävät asian käsittelemisen lainmukaisesti.

3. Tuomioistuimen, asianosaisten tai menettelyn osapuolten 1 momentissa tarkoitetuissa asioissa tämän lain voimaantulon jälkeen 2 momentin vastaisesti tekemillä toimilla ei ole menettelyllisiä vaikutuksia.”

III Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely

28. Koska komissio katsoi, että Puolan tasavalta ei ole muutoslain antaessaan noudattanut tämän ratkaisuehdotuksen 1 kohdassa mainittujen säännösten ja määräysten mukaisia velvoitteitaan, se lähetti 29.4.2020 kyseiselle jäsenvaltiolle virallisen huomautuksen. Puolan tasavalta vastasi 29.6.2020 päivätyllä kirjeellä, jossa se kiisti kaikki väitteet siitä, että se olisi rikkonut unionin oikeutta.

29. Komissio antoi 30.10.2020 perustellun lausunnon, jossa se pysyi näkemyksessään, jonka mukaan muutoslailla rikotaan virallisessa huomautuksessa mainittuja unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä.

30. Komissio toimitti Puolan tasavallalle 3.12.2020 täydentävän virallisen huomautuksen, joka koski ylintä tuomioistuinta koskevan lain muutoslailla lisättyjen 27 §:n 1 momentin 1a, 2 ja 3 kohtaan perustuvaa kurinpitojaoston lainkäyttötoimintaa asioissa, jotka liittyvät tuomarin tai avustavan tuomarin asemaan.

31. Komission 30.10.2020 päivättyyn perusteltuun lausuntoon 30.12.2020 antamassaan vastauksessa Puolan tasavalta kiisti väitetyt jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämiset. Puolan tasavalta vastasi 4.1.2021 komission 3.12.2020 päivättyyn täydentävään viralliseen huomautukseen väittäen, että komission esittämät väitteet, jotka koskivat kurinpitojaoston riippumattomuuden puuttumista, olivat perusteettomia.

32. Komissio toimitti 27.1.2021 Puolan tasavallalle täydentävän perustellun lausunnon, joka koski kurinpitojaoston lainkäyttötoimintaa tuomarin tai avustavan tuomarin asemaan liittyvissä asioissa. Puolan tasavalta vastasi 26.2.2021 päivätyllä kirjeellä ja väitti, että täydentävässä perustellussa lausunnossa esitetty väite oli perusteeton.

IV Menettely unionin tuomioistuimessa

33. Komissio nosti 1.1.2021 unionin tuomioistuimeen toimittamallaan kannekirjelmällä nyt käsiteltävän SEUT 258 artiklaan perustuvan kanteen. Komissio vaatii unionin tuomioistuinta esittämään seuraavat viisi toteamusta:

”– antaessaan ja pitäessään voimassa [yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain] 42a §:n 1 ja 2 momentin ja 55 §:n 4 momentin, [ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain] 26 §:n 3 momentin ja 29 §:n 2 ja 3 momentin, [hallintotuomioistuimia koskevan muutoslain] 5 §:n 1a ja 1b momentin sekä muutoslain 8 §:n, joissa kielletään kaikkia kansallisia tuomioistuimia tarkastamasta, onko noudatettu unionin vaatimuksia, jotka koskevat etukäteen laillisesti perustettua riippumatonta ja puolueetonta tuomioistuinta, Puolan tasavalta ei ole noudattanut SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja [perusoikeuskirjan] 47 artiklan yhdistettyjen määräysten, tulkittuina Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen [Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus)] 6 artiklan 1 kohtaa koskevan oikeuskäytännön valossa, sekä SEUT 267 artiklan ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen mukaisia velvoitteitaan;

– antaessaan ja pitäessään voimassa ylimmästä tuomioistuimesta annetun lain 26 §:n 2, 4, 5 ja 6 momentin ja 82 §:n 2, 3, 4 ja 5 momentin – – sekä muutoslain 10 §:n, joilla vahvistetaan Sąd Najwyższyn [ylimääräisen jaoston] yksinomainen toimivalta tutkia vaatimukset ja oikeuskysymykset, jotka koskevat tuomioistuimen tai tuomarin riippumattomuuden puutetta, Puolan tasavalta ei ole noudattanut SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, luettuna [perusoikeuskirjan] 47 artiklan kanssa, sekä SEUT 267 artiklan ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen mukaisia velvoitteitaan;

– antaessaan ja pitäessään voimassa yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 107 §:n 1 momentin 2 ja 3 kohdan sekä ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 72 §:n 1 momentin 1, 2 ja 3 kohdan, joiden perusteella kurinpitorikkomuksena voidaan pitää sitä, että tutkitaan, onko noudatettu unionin vaatimuksia, jotka koskevat etukäteen laillisesti perustettua riippumatonta ja puolueetonta tuomioistuinta, Puolan tasavalta ei ole noudattanut SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, sekä SEUT 267 artiklan mukaisia velvoitteitaan;

– antaessaan kurinpitojaostolle, jonka riippumattomuutta ja puolueettomuutta ei ole taattu, toimivallan ratkaista asioita, joilla on välitön vaikutus tuomarin tai avustavan tuomarin asemaan ja tehtävien hoitamiseen, kuten yhtäältä vaatimukset aloittaa rikosprosessi tuomaria ja avustavaa tuomaria vastaan tai vaatimukset viimeksi mainittujen pidättämisestä, ja toisaalta Sąd Najwyższyn tuomareita koskevat työoikeuden ja sosiaalivakuutusten alaan kuuluvat asiat sekä kyseisten tuomareiden eläkkeelle siirtymistä koskevat asiat, Puolan tasavalta ei ole noudattanut SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisia velvoitteitaan;

– antaessaan ja pitäessään voimassa yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 88a §:n, ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 45 §:n 3 momentin ja hallintotuomioistuimia koskevan muutoslain 8 §:n 2 momentin Puolan tasavalta on loukannut oikeutta yksityiselämän kunnioittamiseen ja oikeutta henkilötietojen suojaan, jotka on taattu perusoikeuskirjan 7 artiklassa ja 8 artiklan 1 kohdassa sekä [yleisen tietosuoja-asetuksen] 6 artiklan 1 kohdan c ja e alakohdassa, 6 artiklan 3 kohdassa ja 9 artiklan 1 kohdassa.”

34. Komissio vaatii myös, että Puolan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

35. Puolan tasavalta vaatii 17.6.2021 jättämässään vastineessa, että unionin tuomioistuin hylkää tämän kanteen kokonaisuudessaan perusteettomana ja velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

36. Komissio jätti vastauskirjelmänsä 28.7.2021 ja Puolan tasavalta 7.9.2021.

37. Komissio teki 1.4.2021 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla SEUT 279 artiklan mukaisen välitoimihakemuksen, jossa se vaati unionin tuomioistuinta määräämään Puolan tasavallan keskeyttämään useiden muutoslailla käyttöön otettujen säännösten soveltamisen, kunnes unionin tuomioistuin on antanut tuomionsa pääasiassa.

38. Unionin tuomioistuimen varapresidentti hyväksyi 14.7.2021 antamallaan määräyksellä( ) komission välitoimihakemuksen, kunnes annetaan tämän menettelyn päättävä tuomio, ja määräsi, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.( )

39. Puolan tasavalta vetosi 16.8.2021 jättämässään hakemuksessa siihen, että Trybunał Konstytucyjnyn (perustuslakituomioistuin, Puola) asiassa P 7/20 14.7.2021 antama tuomio merkitsee olosuhteiden muuttumista, ja vaati unionin tuomioistuinta peruuttamaan 14.7.2021 annetun määräyksen unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 163 artiklan nojalla. Kyseinen jäsenvaltio pyysi lisäksi, että unionin tuomioistuimen suuri jaosto tutkisi tämän hakemuksen.( )

40. Unionin tuomioistuimen varapresidentti hylkäsi 6.10.2021 antamallaan määräyksellä( ) Puolan tasavallan vaatimukset ja määräsi, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin. Unionin tuomioistuimen varapresidentti totesi määräyksessään, että unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate velvoittaa kaikki jäsenvaltioiden elimet huolehtimaan unionin oikeussääntöjen täyden vaikutuksen toteutumisesta ja että jäsenvaltioiden oikeudella ei voida puuttua siihen vaikutukseen, joka näillä oikeussäännöillä katsotaan olevan. Jokaisen jäsenvaltion on SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, joka on selkeä, täsmällinen ja ehdoton, nojalla varmistettava, että tuomioistuimet, jotka voivat antaa ratkaisuja unionin oikeuden soveltamisesta tai tulkinnasta, täyttävät tehokkaan oikeussuojan vaatimukset. Jäsenvaltioiden tuomioistuinten järjestämistä koskevia kansallisia säännöksiä voidaan arvioida SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kannalta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä, ja näin ollen niiden soveltamisen keskeyttämisestä voidaan samassa yhteydessä määrätä välitoimilla. Se, että kansallinen perustuslakituomioistuin toteaa, että tällaiset välitoimet ovat vastoin asianomaisen jäsenvaltion perustuslaillista järjestystä, ei muuta millään tavoin tätä arviointia. Unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen nojalla se, että jäsenvaltio vetoaa kansallisen oikeuden säännöksiin, vaikka ne olisivatkin perustuslain tasoisia, ei saa vahingoittaa unionin oikeuden yhtenäisyyttä ja tehokkuutta.( )

41. Tällä välin komissio väitti 7.9.2021, että Puolan tasavallan 16.8.2021 päivätyssä kirjeessä olevista tiedoista ei ilmene, että se olisi toteuttanut kaikki tarvittavat toimenpiteet 14.7.2021 annetussa määräyksessä mainittujen välitoimien täytäntöönpanemiseksi. Komissio katsoi, että 14.7.2021 annetun määräyksen täyden tehokkuuden, unionin oikeuden tosiasiallisen soveltamisen sekä oikeusvaltioperiaatteen ja unionin oikeusjärjestyksen loukkaamattomuuden periaatteen kunnioittamisen takaamiseksi unionin tuomioistuimen on määrättävä Puolan tasavalta maksamaan päivittäinen uhkasakko, jonka rahamäärä on omiaan taivuttamaan kyseisen jäsenvaltion panemaan täysimääräisesti ja viipymättä täytäntöön kyseisessä määräyksessä mainitut välitoimet. Puolan tasavalta väitti, että kaikki 14.7.2021 annetun määräyksen täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet on toteutettu.

42. Unionin tuomioistuimen varapresidentti määräsi 27.10.2021 antamallaan määräyksellä( ) Puolan tasavallan maksamaan komissiolle 1 000 000 euron suuruisen päivittäisen uhkasakon määräyksen tiedoksiantamispäivästä alkaen siihen päivään asti, jona kyseinen jäsenvaltio noudattaa 14.7.2021 annetun määräyksen mukaisia velvoitteita, tai kunnes asiassa julistetaan tuomio, jolla asian käsittely päätetään, ja määräsi, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

43. Unionin tuomioistuin hyväksyi 30.9.2021 tekemällään päätöksellä Belgian kuningaskunnan, Tanskan kuningaskunnan, Alankomaiden kuningaskunnan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan väliintulijoiksi tukemaan komission vaatimuksia. Nämä jäsenvaltiot ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle.

44. Unionin tuomioistuimen presidentti antoi 7.20.2021 tekemällään päätöksellä tämän asian käsittelylle etusijan unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

45. Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta, Alankomaiden kuningaskunta, Suomen tasavalta, Ruotsin kuningaskunta ja Puolan tasavalta sekä komissio esittivät suulliset lausumat ja vastasivat unionin tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin 28.6.2022 pidetyssä istunnossa.

V Asiaa koskevat oikeussäännöt

46. Jotta tässä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa kanteessa esille tulevat kysymykset voidaan ratkaista unionin tuomioistuimessa, on viitattava seuraaviin vakiintuneisiin oikeussääntöihin.

47. Euroopan unioni perustuu jäsenvaltioiden yhteisiin arvoihin yhteiskunnassa, jolle on ominaista oikeudenmukaisuus.( ) Jäsenvaltioiden ja erityisesti niiden tuomioistuinten välinen keskinäinen luottamus perustuu lähtökohtaan, jonka mukaan yhteiset arvot jaetaan. Näin ollen se, että jäsenvaltio kunnioittaa SEU 2 artiklassa vahvistettuja arvoja, on edellytys sille, että kaikki perussopimusten soveltamisesta kyseiseen jäsenvaltioon johtuvat oikeudet toteutuvat. ( )

48. Yksi näistä yhteisistä arvoista on oikeusvaltioperiaatteen kunnioittaminen, jota SEU 19 artiklan 1 kohta ilmentää konkreettisesti. Tämän määräyksen toisessa alakohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot säätävät tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla. Perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan ensimmäisessä virkkeessä, joka kuvastaa tehokasta oikeussuojaa koskevaa yleistä periaatetta, määrätään myös, että jokaisella on oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenmukaiseen ja julkiseen oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu.( ) Lisäksi SEU 19 artiklan 1 kohdan toisella alakohdalla ja perusoikeuskirjan 47 artiklalla on välitön oikeusvaikutus, ja niillä annetaan yksityisille oikeuksia, joihin he voivat vedota kansallisissa tuomioistuimissa.( )

49. Jäsenvaltioiden( ) on luotava oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmä tehokkaan oikeussuojan varmistamiseksi( ) unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla, jolloin tähän järjestelmään kuuluvat tuomioistuimet, jotka voivat antaa tuomioita unionin oikeuden soveltamisesta tai tulkinnasta, täyttävät tehokkaan oikeussuojan vaatimukset.( ) Jäsenvaltioiden tehtävänä on siis nimetä tuomioistuimet ja/tai elimet, joilla on toimivalta tutkia kansallisten säännösten pätevyys, säätää oikeussuojakeinoista ja menettelyistä niiden pätevyyden riitauttamiseksi ja, jos kanne on perusteltu, niiden kumoamiseksi ja siitä johtuvista vaikutuksista määräämiseksi.( ) Jollei unionin oikeudessa toisin säädetä, siinä ei aseteta jäsenvaltioille mitään erityistä oikeudellista mallia( ) eikä myöskään velvoiteta niitä ottamaan käyttöön mitään erityistä oikeussuojakeinojärjestelmää edellyttäen, että käytettävissä olevat oikeussuojakeinot ovat vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen mukaisia.( ) Jäsenvaltioiden on tätä toimivaltaa käyttäessään noudatettava unionin oikeuden mukaisia velvoitteitaan.( ) Tämä lähestymistapa heijastaa SEU 5 artiklaan sisältyviä toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatetta sekä jäsenvaltioiden menettelyllistä itsemääräämisoikeutta.( )

50. SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta on esteenä sellaisille oikeuslaitoksen järjestämistä koskeville kansallisille säännöksille, jotka heikentävät oikeusvaltioperiaatteen arvon suojelua ja erityisesti takeita tuomioistuinten riippumattomuudesta. Unionin tuomioistuin on lisäksi katsonut, että jäsenvaltio ei voi muuttaa lainsäädäntöään siten, että se heikentäisi oikeusvaltioperiaatteen arvon suojelua. Jäsenvaltioiden on siis pidättäydyttävä antamasta sääntöjä, jotka vaarantaisivat tuomioistuinten riippumattomuuden.( )

51. Tuomioistuinten riippumattomuuden vaatimus, joka kuuluu erottamattomasti tuomioistuimen tehtävään, on perustavanlaatuinen osa tehokasta oikeussuojaa koskevaa oikeutta, joka puolestaan on osa oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaa perusoikeutta, sellaisena kuin se on taattu perusoikeuskirjan 47 artiklassa. Tässä yhteydessä tarkasteltuna jäsenvaltioiden tuomareiden riippumattomuus on olennaisen tärkeää unionin oikeusjärjestyksen kannalta.( )

52. Tuomioistuinten riippumattomuuden vaatimus sisältää kaksi osatekijää. Ensimmäinen, ulkoinen osatekijä edellyttää, että asianomainen tuomioistuin huolehtii tehtävistään itsenäisesti olematta missään hierarkkisessa tai alisteisessa suhteessa mihinkään tahoon ja ottamatta vastaan määräyksiä tai ohjeita miltään taholta, ja se on siis suojattu sellaisilta ulkoisilta toimenpiteiltä tai painostuksilta, jotka voivat vaarantaa sen jäsenten päätöksenteon riippumattomuuden ja vaikuttaa heidän ratkaisuihinsa. Toinen osatekijä, joka on luonteeltaan sisäinen, liittyy puolueettomuuden käsitteeseen. Sillä pyritään varmistamaan, että tuomioistuin ylläpitää yhtäläistä etäisyyttä oikeusriidan asianosaisiin ja siihen, mitkä ovat heidän intressinsä oikeusriidan kohteeseen. Tämä puolueettomuuden osatekijä edellyttää, että tuomioistuimet ovat objektiivisia eikä niillä ole muuta intressiä asian ratkaisun lopputulokseen kuin oikeussääntöjen tiukka soveltaminen.( )

53. Myös puolueettomuusvaatimuksella on kaksi osatekijää. Yhtäältä tuomioistuimen on oltava subjektiivisesti puolueeton, eli yhdelläkään sen jäsenistä ei saa olla ennakolta määritettyä kantaa tai henkilökohtaisia ennakkoluuloja. Jäsenten oletetaan olevan henkilökohtaisesti puolueettomia, kunnes toisin todistetaan. Toisaalta tuomioistuimen on oltava objektiivisesti puolueeton, eli sen on annettava riittävät takeet, jotta kaikki perustellut epäilykset voidaan tältä osin sulkea pois.( )

54. Lopuksi, kun perusoikeuskirjan 47 artiklassa edellytetään, että tuomioistuin on ”etukäteen laillisesti perustettu”, kyseisellä määräyksellä pyritään varmistamaan, että tuomioistuinlaitoksen organisaatiota säännellään lailla, jonka lainsäätäjä on antanut toimivaltansa käyttöä koskevien sääntöjen mukaisesti, jotta vältettäisiin se, että tuomioistuinlaitoksen organisaatio jäisi toimeenpanovaltaa käyttävien elinten harkintavaltaan. Tätä vaatimusta sovelletaan tuomioistuimen olemassaolon oikeudelliseen perustaan sekä kaikkiin muihin kansallisen oikeuden säännöksiin, joiden noudattamatta jättämisestä seuraa, että yhden tai usean tuomarin osallistuminen asian käsittelyyn on sääntöjenvastaista, kuten ratkaisukokoonpanon määrittämistä koskeviin säännöksiin.( )

55. Vaatimusta, jonka mukaan tuomioistuimen on oltava laillisesti perustettu, rikotaan, kun tuomareiden nimittämisen yhteydessä tapahtunut sääntöjenvastaisuus( ) on luonteeltaan ja vakavuudeltaan sellainen, että se aiheuttaa todellisen vaaran siitä, että muut valtiolliset elimet, erityisesti toimeenpanovallan käyttäjä, voivat käyttää perusteetonta vaikutusvaltaa, joka vaarantaa nimittämismenettelyn integriteetin. Näin on silloin, kun on kyse perustavanlaatuisista säännöistä, jotka liittyvät erottamattomasti kyseisen tuomioistuinjärjestelmän perustamiseen ja toimintaan.( ) Tällainen sääntöjenvastaisuus voi aiheuttaa yksityisissä perustellun epäilyn näin nimitetyn tuomarin tai nimitettyjen tuomareiden riippumattomuudesta( ) ja puolueettomuudesta.

56. Riippumattomuutta, puolueettomuutta ja etukäteen tapahtunutta laillista perustamista koskevat vaatimukset ovat erottamattomasti yhteydessä toisiinsa ja päällekkäisiä. Yhden vaatimuksen rikkominen voi johtaa toisen tai jopa kaikkien vaatimusten rikkomiseen.( )

57. Jäsenvaltioiden ja erityisesti niiden oikeuslaitosten on suojeltava yksityisille SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattuja oikeuksia kahdella tavalla.

58. Ensinnäkin oikeuteen, joka koskee riippumatonta ja puolueetonta tuomioistuinta, joka on etukäteen laillisesti perustettu, kuuluu välittömästi se, että jokaisella on oltava mahdollisuus vedota tähän oikeuteen.( ) Lisäksi silloin, kun tuomioistuimen riippumattomuus ja puolueettomuus riitautetaan ja kun riitauttaminen ei suoralta kädeltä vaikuta ilmeisen aiheettomalta,( ) jokaisella tuomioistuimella( ) on velvollisuus tarkastaa, onko se kokoonpanonsa puolesta mainitunlainen tuomioistuin. Tämä toimivalta on tarpeen sen luottamuksen kannalta, joka demokraattisen yhteiskunnan tuomioistuinten on herätettävä niiden ratkaisujen adressaateissa. Tällainen tarkastaminen on siten olennainen menettelyvaatimus, joka on ehdoton prosessinedellytys ja jonka noudattaminen on varmistettava asianosaisten esittämästä pyynnöstä tai viran puolesta.( ) Jäsenvaltion tuomioistuimet voivat poikkeustapauksessa joutua arvioimaan, onko henkilön perusoikeutta riippumattomaan ja puolueettomaan tuomioistuimeen, joka on etukäteen laillisesti perustettu, loukattu toisessa jäsenvaltiossa.( )

59. Toiseksi tuomioistuinten on noudatettava unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta.( ) Kansallisen tuomioistuimen, jonka tehtävänä on toimivaltansa rajoissa soveltaa unionin oikeussääntöjä, on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet unionin oikeuden vaatimusten täyden vaikutuksen varmistamiseksi, jättäen tarvittaessa soveltamatta unionin oikeuden kanssa ristiriidassa olevaa kansallisen oikeuden säännöksiä tai oikeuskäytäntöä.( ) Jotta kansallisen oikeuden säännös voidaan jättää soveltamatta, tuomioistuimen, jonka tehtäväksi on kansallisessa lainsäädännössä annettu unionin oikeuden soveltaminen, on pysyttävä arvioimaan ja toteamaan, onko kansallisen oikeuden säännös unionin oikeuden vastainen. Unionin oikeuden ensisijaisuusperiaatteen mukaan( ) toisistaan on pidettävä erillään valta olla tietyssä yksittäistapauksessa soveltamatta unionin oikeuden vastaista kansallista oikeussääntöä ja valta kumota tällainen oikeussääntö, mikä johtaa laajempikantoisiin seurauksiin eli siihen, ettei säännös ole enää pätevä missään suhteessa.( )

60. Mitä tulee Puolan vastauskirjelmässä esitettyyn kansallisten perustuslakien ja kansallisten perustuslakituomioistuinten asemaan,( ) unionin tuomioistuin on todennut, että Euroopan unionin on kunnioitettava jäsenvaltioiden kansallista identiteettiä SEU 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Unionin lainsäädännössä ei velvoiteta jäsenvaltioita valitsemaan tiettyä perustuslaillista mallia. Jäsenvaltioiden perustuslaillisissa järjestyksissä on kuitenkin taattava tuomioistuinten riippumattomuus. Edellyttäen, että perustuslakituomioistuin voi taata tehokkaan oikeussuojan, SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan perustuslakituomioistuimen ratkaisu, jossa todetaan kansallinen lainsäädäntö kyseisen jäsenvaltion perustuslain mukaiseksi, sitoo jäsenvaltion yleisiä tuomioistuimia. Näin ei kuitenkaan voi olla silloin, kun tällaisen lainsäädännön tai käytännön soveltaminen merkitsee sitä, että suljetaan täysin pois näiden yleisten tuomioistuinten toimivalta arvioida sellaisen kansallisen lainsäädännön yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa, jonka kyseisen jäsenvaltion perustuslakituomioistuin on todennut sellaisen kansallisen perustuslain säännöksen mukaiseksi, jossa säädetään unionin oikeuden ensisijaisuudesta. Viimeksi mainitun periaatteen nojalla jäsenvaltio ei voi vedota kansallisen oikeuden säännöksiin, vaikka ne olisivat perustuslain tasoisia, unionin oikeuden yhtenäisyyden tai tehokkuuden vahingoittamiseksi. Unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate sitoo kaikkia jäsenvaltioiden elimiä, eivätkä kansalliset säännökset – mukaan lukien perustuslaintasoiset säännökset – voi tätä estää. Unionin tuomioistuimen, jolla on yksinomainen toimivalta tulkita unionin oikeutta lopullisesti, on tätä toimivaltaa käyttäessään täsmennettävä unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen ulottuvuutta.( )

61. Käsittelen tässä ratkaisuehdotuksessa ensin komission toista kanneperustetta, joka koskee väitettyä yksinomaista toimivaltaa ratkaista väitteet tuomioistuimen riippumattomuuden puuttumisesta ja näin ollen määrittää oikeus saada asiansa käsitellyksi riippumattomassa tuomioistuimessa. Tämä kanneperuste on suppeampi kuin ensimmäinen, joka koskee oikeutta etukäteen laillisesti perustettuun riippumattomaan ja puolueettomaan tuomioistuimeen SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaisesti. Lisäksi toisen kanneperusteen osalta ehdotetulla ratkaisulla voi olla seurauksia ensimmäisen kanneperusteen ratkaisemisen kannalta.

A Toinen kanneperuste – Ylimääräisen jaoston yksinomainen toimivalta tutkia vaatimukset ja oikeuskysymykset, jotka koskevat tuomioistuimen tai tuomarin riippumattomuuden puutetta

1. Asianosaisten lausumat

62. Komissio väittää toisessa kanneperusteessaan, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, sekä SEUT 267 artiklan ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen mukaisia velvoitteitaan, kun se on vahvistanut ylimääräisen jaoston yksinomaisen toimivallan tutkia vaatimukset ja oikeuskysymykset, jotka koskevat tuomioistuimen tai tuomarin riippumattomuuden puutetta. Tämä kanneperuste perustuu ylimmästä tuomioistuimesta annetun lain 26 §:n 2 ja 4–6 momentin sekä 82 §:n 2–5 momentin, sellaisina kuin ne ovat muutoslaista johtuvasta muodossa, sekä muutoslain 10 §:n antamiseen ja voimassa pitämiseen.

63. Istunnossa komissio vahvisti näkemyksensä, jonka mukaan ylimääräisellä jaostolla on yksinomainen toimivalta arvioida tuomioistuinten, tuomioistuinten kokoonpanojen ja tuomareiden riippumattomuutta koskevia kysymyksiä. Se totesi, että tällaisia kysymyksiä ei voida tutkia muutoksenhaun yhteydessä muissa tuomioistuimissa. Komissio huomautti myös, että ylimääräisen jaoston yksinomainen toimivalta tutkia riippumattomuutta on erittäin rajallinen, koska ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 3 momentin mukaan ylimääräisellä jaostolla ei ole toimivaltaa tutkia sellaisia riippumattomuutta koskevia kysymyksiä, jotka liittyvät tuomarin nimittämiseen tai hänen oikeuteensa hoitaa lainkäyttötehtäviä. Komissio totesi lisäksi, että kolme ensimmäistä kanneperustetta eivät ole ristiriidassa keskenään, kuten Puolan tasavalta on väittänyt, koska Puolan lain sovellettavilla säännöksillä varmistetaan, että tuomarin nimittämismenettelyä ei ole mahdollista tarkistaa.

64. Toinen kanneperuste koostuu neljästä osasta. Ensinnäkin ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentissa ylimääräiselle jaostolle annetaan yksinomainen toimivalta tutkia hakemukset tuomarin jääväämisestä tai nimetä toimivaltainen tuomioistuin käsittelemään tiettyä tapausta silloin, kun väitetään, että tuomioistuin tai tuomari ei ole riippumaton. Tuomioistuimen, jolle tällainen hakemus on tehty, on saatettava se viipymättä ylimääräisen jaoston käsiteltäväksi. Ylimääräisen jaoston päätös sitoo tätä tuomioistuinta riippumatta siitä, onko tämä jaosto toimivaltainen ratkaisemaan pääasian.

65. Tuomion A. K. 166 kohdassa unionin tuomioistuin katsoi, että jos kansallisessa säännöksessä toimivalta ratkaista oikeusriita annetaan tuomioistuimelle, joka ei täytä riippumattomuuden ja puolueettomuuden vaatimuksia, toisella tuomioistuimella, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, on perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitetun tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi velvollisuus jättää soveltamatta tätä kansallista säännöstä, jotta nämä vaatimukset täyttävä tuomioistuin voi ratkaista asian.

66. Kun yksinomainen toimivalta ratkaista nämä kysymykset on annettu ylimääräiselle jaostolle, ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentilla riistetään kansallisilta tuomioistuimilta, ylimääräistä jaostoa lukuun ottamatta, oikeus esittää unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan mukainen ennakkoratkaisukysymys SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitetusta riippumattomuuden vaatimuksesta. Komissio katsoo, että ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentti estää kansallisia tuomioistuimia tutkimasta omasta aloitteestaan( ) tai menettelyn asianosaisen pyynnöstä,( ) täyttääkö unionin oikeuden alaan kuuluvaa asiaa käsittelevä tuomari SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitetun riippumattomuuden vaatimuksen. Tuomioistuimen tai tuomarin riippumattomuus on horisontaalinen kysymys, joka voi tulla esiin missä tahansa tapauksessa, ja minkä tahansa tuomioistuimen, joka käsittelee unionin oikeutta koskevaa asiaa, olisi voitava tutkia sitä. Yksinomaisen toimivallan myöntämistä tällaisten kysymysten ratkaisemiseksi ei voida perustella myöskään tarpeella perustaa erityistuomioistuimia tätä tarkoitusta varten.

67. Toiseksi komissio väittää, että ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 82 §:n 2 momentin mukaan ylimääräisellä jaostolla on yksinomainen toimivalta tutkia oikeuskysymyksiä Sąd Najwyższyssa vireillä olevissa asioissa, jotka koskevat tuomarin tai tuomioistuimen riippumattomuutta. Ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 82 §:n 3–5 momentin mukaan ylimääräisen jaoston tällaisissa asioissa täysistunnossa tekemä ratkaisu sitoo kaikkia Sąd Najwyższyn kokoonpanoja, ja sitä voidaan muuttaa vain Sąd Najwyższyn täysistunnossa, joka muodostuu vähintään kahdesta kolmasosasta kunkin jaoston tuomareista, annetulla ratkaisulla. Kun ylimääräinen jaosto tekee ratkaisunsa, sitä ei sido mikään muu Sąd Najwyższyn ratkaisu, paitsi jos viimeksi mainittu on luonteeltaan ”periaatteellinen ratkaisu”. Komissio katsoo, että edellä mainituilla säännöksillä estetään muita Sąd Najwyższyn jaostoja ottamasta kantaa näihin kysymyksiin ja näin ollen rikotaan SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja perusoikeuskirjan 47 artiklaa.

68. Kolmanneksi komissio väittää, että myös ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 4–6 momentilla rikotaan näitä unionin oikeuden määräyksiä, koska niillä annetaan ylimääräiselle jaostolle yksinomainen toimivalta käsitellä valitukset, joissa vaaditaan minkä tahansa Puolan tuomioistuimen, mukaan lukien Sąd Najwyższyn ja Naczelny Sąd Administracyjnyn muut jaostot, antaman lainvoimaisen ratkaisun toteamista lainvastaiseksi silloin, kun väitetty lainvastaisuus liittyy asiaa käsitelleen tuomarin asemaan. Tällaiset valitukset voidaan tehdä ylimääräiselle jaostolle ilman, että tuomion antanut tuomioistuin käsittelee niitä, ja riippumatta siitä, onko asianosainen käyttänyt kaikkia muita käytettävissään olevia muutoksenhakukeinoja.

69. Neljänneksi komissio väittää, että myös muutoslain 10 §:n siirtymäsäännöksillä rikotaan unionin oikeutta. Näiden säännösten mukaan Puolan tuomioistuinten oli siirrettävä 21.2.2020 mennessä ylimääräisen jaoston käsiteltäväksi 14.2.2020 vireillä olevat asiat, jotka kuuluvat ylimääräisen jaoston yksinomaiseen toimivaltaan ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 ja 4–6 momentin sekä 82 §:n 2–4 momentin mukaan. Tällaisten asioiden siirtämisen jälkeen ylimääräinen jaosto ”voi kumota aikaisemmat toimet siltä osin kuin ne estävät asian jatkokäsittelyn lain mukaisesti”. Muutoslailla riistetään lisäksi toimilta, joita erityisesti tuomarit ovat tällaisissa asioissa toteuttaneet 14.2.2020 jälkeen, menettelyllinen vaikutus.

70. Komissio katsoo, että edellä mainittu ylimääräisen jaoston toimivalta rikkoo SEUT 267 artiklaa ja SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa. Lisäksi ne ovat vastoin kansallisten tuomioistuinten velvollisuutta soveltaa SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen mukaisesti.

71. Komissio korostaa, että tuomioistuinten riippumattomuuteen liittyvien kysymysten osalta kaikkien kansallisten tuomioistuinten on voitava soveltaa SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, jotta yksityisten perusoikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin voidaan taata. Jäsenvaltion toimivaltainen tuomioistuin on riita-asiaa käsitellessään velvollinen soveltamaan SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, ja jättämään soveltamatta kaikki kansalliset säännökset, jotka ovat vastoin sellaista unionin oikeussääntöä, jolla on välitön oikeusvaikutus. Riidanalaisilla kansallisilla säännöksillä riistetään kaikilta puolalaisilta tuomioistuimilta, lukuun ottamatta ylimääräistä jaostoa, oikeus päättää liitännäisistä kysymyksistä, kuten tuomarin jääväämisestä tuomioistuimen kokoonpanosta ja tuomioistuimen toimivallan määrittämisestä. Lisäksi näillä säännöksillä estetään kansallisia tuomioistuimia varmistamasta tehokasta oikeussuojaa jättämällä soveltamatta sellaisia kansallisia säännöksiä, joilla toimivalta unionin oikeuden alaan kuuluvissa asioissa annetaan tuomioistuimille ja tuomareille, jotka eivät täytä SEU 19 artiklan 1 kohdassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa asetettuja vaatimuksia.

72. Komissio katsoo myös, että 14.2.2020 alkaen tässä menettelyssä riitautetuilla säännöksillä viedään muilta kansallisilta tuomioistuimilta oikeus ja viimeisen oikeusasteen tuomioistuimilta velvollisuus esittää SEUT 267 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksiä, jotka koskevat tuomioistuimen riippumattomuutta ja puolueettomuutta koskevien vaatimusten tulkintaa unionin oikeuden kannalta. Erityisesti muilla kansallisilla tuomioistuimilla kuin ylimääräisellä jaostolla ei ole mahdollisuutta ratkaista näitä kysymyksiä. Ylimmästä tuomioistuimesta annetun lain 26 §:n 4–6 momentti ja 82 §:n 2–4 momentti eivät myöskään rajoitu liitännäisiin kysymyksiin, koska niissä annetaan yksinomainen toimivalta ylimääräiselle jaostolle. Tämä oikeus ja velvollisuus kuuluvat erottamattomasti SEUT 267 artiklalla perustettuun yhteistyöjärjestelmään ja niihin velvollisuuksiin, jotka SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa asetetaan tuomarille, jonka tehtävänä on soveltaa unionin oikeutta.

73. Komission mukaan myös muutoslain 10 §:n siirtymäsäännökset ovat SEUT 267 artiklan vastaisia, koska ne estävät kansallisia tuomioistuimia pysyttämästä ennakkoratkaisukysymyksiä, jotka on esitetty ennen 14.2.2020. Muutoslain 10 §:n 2 momentin mukaan ylimääräinen jaosto voi kumota kansallisen tuomioistuimen tekemät toimet ja erityisesti peruuttaa sen esittämät ennakkoratkaisukysymykset. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy selvästi ilmi, että sen toimivallan tehokkuuden varmistamiseksi, joka SEUT 267 artiklassa annetaan kansalliselle tuomioistuimelle, sen on voitava pysyttää ennakkoratkaisupyyntö.

74. Komission vastauskirjelmässä korostetaan, että komissio ei aseta kyseenalaiseksi kansallisten lainsäätäjien oikeutta säätää tuomioistuinten toimivaltaa koskevia lakeja. Se kyseenalaistaa sen sijaan ylimääräiselle jaostolle myönnetyn yksinomaisen toimivallan tutkia, täyttääkö tuomioistuin tai tuomari unionin oikeuden mukaisen riippumattomuuden vaatimuksen, kun tällaiset seikat voivat tulla esille kaikissa kansallisissa tuomioistuimissa. Komissio ei väitä, että tuomioistuimen, jossa on esillä kysymys, joka koskee unionin oikeuden mukaista riippumattomuuden vaatimusta, on aina tutkittava se. Jäsenvaltiossa, jossa on 10 000 tuomaria, toimivaltaa soveltaa SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja perusoikeuskirjan 47 artiklaa ei kuitenkaan voida varata 20 tuomarin jaostolle. Komissio huomauttaa lisäksi, että ylimääräinen jaosto perustettiin 8.12.2017 annetun ylintä tuomioistuinta koskevan lain nojalla ja että sen jäsenet nimitettiin KRS:n ehdotuksesta. Kun otetaan huomioon, että KRS:n rooli tuomareiden nimittämisessä antaa usein aihetta pyytää tuomareiden jääväämistä, ylimääräinen jaosto ei välttämättä itse ole puolueeton ja objektiivinen tuomareiden riippumattomuutta koskevissa kysymyksissä.( )

75. Istunnossa komissio totesi vastauksena unionin tuomioistuimen kysymykseen, että tuomioistuimen, sen kokoonpanon tai tuomarin riippumattomuutta koskevaa kysymystä ei voida esittää valitusasiaa käsittelevässä tuomioistuimessa. Ylimääräisellä jaostolla on näin ollen yksinomainen toimivalta kaikissa kysymyksissä, jotka liittyvät tuomarin, kokoonpanon tai tuomioistuimen riippumattomuuteen.

76. Puolan tasavalta katsoo, että toinen kanneperuste on perusteeton ja hylättävä kokonaisuudessaan.

77. SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkomisen osalta Puolan tasavalta katsoo, että komissio tulkitsee väärin tuomiota A. K. Tästä tuomiosta seuraa, että jos unionin oikeutta koskeva asia on saatettu sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla ei ole toimivaltaa, ja jos asianosainen väittää, että asian tutkiminen toimivaltaisessa tuomioistuimessa loukkaa perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettuja oikeuksia, tuomioistuin, joka ei ole toimivaltainen, voi hyväksyä tämän väitteen ja siirtää asian toiselle riippumattomalle tuomioistuimelle, joka olisi toimivaltainen, jos toimivaltaa ei olisi varattu säännöissä tuomioistuimelle, joka ei ole riippumaton. Puolan tasavallan mukaan tuomiossa A. K. ei todeta, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta estää jäsenvaltioita antamasta tuomioistuinten toimivaltaa koskevia sääntöjä. Lisäksi sen tuomioistuimen asema, jonka on siirrettävä asia tuomioistuimeen, joka on toimivaltainen käsittelemään sen, ja sen tuomioistuimen asema, jolle on esitetty jääväämistä koskeva vaatimus, poikkeavat perustavanlaatuisesti toisistaan, kun niiden on käsiteltävä oikeuskysymystä tai epäilyä lainvoimaisen ratkaisun laillisuudesta. Komission kanta johtaisi laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan oikeuden loukkaamiseen ja, tuomarin jääväämistä koskevissa asioissa, riippumatonta tuomioistuinta koskevan oikeuden loukkaamiseen. Toimivaltaisesta tuomioistuimesta säätäminen kaikissa asioissa, jotka voidaan niissä saattaa vireille, on ehdoton edellytys sille, että asia voidaan saattaa laillisesti perustetun tuomioistuimen käsiteltäväksi.

78. Puolan tasavalta korostaa, että jäsenvaltioilla on yksinomainen toimivalta antaa tuomioistuintensa toimivaltaa koskevia säännöksiä. Vaikka jäsenvaltioiden on noudatettava SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, tällä määräyksellä ei voida säännellä tuomiovallan jakoa kansallisten tuomioistuinten välillä. Puolan tasavalta huomauttaa, että komissio ei ole kyseenalaistanut ylimääräisen jaoston riippumattomuutta. Toinen kanneperuste perustuu siis väitteeseen, jonka mukaan kansallisilla tuomioistuimilla on oikeus käsitellä tiettyjä asiaryhmiä, ja tällainen oikeus komission mielestä heikentäisi muille tuomioistuimille annettua aineellista toimivaltaa. Tältä osin se toteaa, että ennakkoratkaisua pyytäneet tuomioistuimet, jotka käsittelivät asiaa, joka johti tuomioon A. K., eivät olleet toimivaltaisia ratkaisemaan asiakysymystä niiden käsiteltäväksi saatetuissa asioissa ja että ne siirsivät ne tuomioistuimelle, jolla oli tällainen toimivalta. Tätä siirtämistä säännellään siviiliprosessilain 200 §:n 1 momentin 4 kohdassa, jonka mukaan jokaisen tuomioistuimen on tutkittava, onko se toimivaltainen, ja jos näin ei ole, siirrettävä asia tuomioistuimelle, joka on toimivaltainen ratkaisemaan sen.

79. Mitä tulee ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momenttiin, joka koskee tuomarien jääväämistä, Puolan tasavalta väittää, että tuomarin tai tuomioistuimen kokoonpanon, jolle on esitetty jääväämistä koskeva vaatimus, on siirrettävä tämä vaatimus toisen kokoonpanon tai ylemmän tuomioistuimen käsiteltäväksi. Ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentilla ei näin ollen estetä asianmukaista tuomaria, kokoonpanoa tai toimivaltaista tuomioistuinta ratkaisemasta tällaisia liitännäisiä kysymyksiä. Istunnossa Puolan tasavalta totesi vastauksena unionin tuomioistuimen kysymykseen, että kysymys tuomioistuimen, kokoonpanon tai tuomarin riippumattomuudesta voidaan ottaa esille muutoksenhaun yhteydessä.

80. Puolan tasavallan mukaan ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 4–6 momentissa tarkoitetussa valituksessa sen toteamiseksi, että lainvoimainen tuomio on lainvastainen, ei ole kyse ennakko- tai liitännäiskysymyksestä, vaan se on esitettävä erityistuomioistuimelle, jolla on toimivalta ratkaista tämä kysymys. Menettely aloitetaan ylimääräisenä muutoksenhakuna sellaisen lainvoimaisen tuomion osalta, jolla asianosainen väittää rikotun aineellista oikeutta tai menettelysääntöjä ja jolla on aiheutettu hänelle vahinkoa. Puolan tasavallan mukaan se, että kenellä tahansa olisi mahdollisuus saattaa tällainen asia minkä tahansa tuomioistuimen käsiteltäväksi missä tahansa menettelyssä, heikentäisi muun muassa oikeusvoiman ja oikeusvarmuuden periaatteita. On selvää, että tuomioistuin, joka on antanut valituksenalaisen tuomion, ei voi käsitellä tällaista vaatimusta. Tuomiosta A. K. ei myöskään käy ilmi, mistä syystä komissio katsoo, että jotta perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkomisen johdosta voitaisiin käyttää tehokkaita oikeussuojakeinoja, tuomioistuimen, joka on antanut muutoksenhaun kohteena olevan tuomion, pitäisi käsitellä tämä vaatimus. Toimivallan antaminen tällaisten kysymysten käsittelyyn erikoistuneelle jaostolle vahvistaa asianosaisten menettelyllisiä takeita eikä vaaranna oikeutta tuomioistuimeen.

81. Puolan tasavallan mukaan komission väitteet, jotka koskevat ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 82 §:n 2–5 momenttia ja ylimääräisen jaoston toimivaltaa tuomarin tai tuomioistuimen riippumattomuutta koskevissa oikeuskysymyksissä, ovat perusteettomia. Ylimmästä tuomioistuimesta annetun muutetun lain 1 §:n 1 momentin a kohdan mukaan Sąd Najwyższylla on toimivalta antaa tuomioita kaikkien oikeuskysymysten ratkaisemiseksi asioissa, jotka kuuluvat sen toimivaltaan. Lisäksi ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 82 §:n 2–5 momentissa annetaan ylimääräiselle jaostolle toimivalta tulkita lakia. Se ei siis rajoita muiden tuomioistuinten oikeutta arvioida tosiseikkoja. Lisäksi tuomioistuimilla on oikeus, mutta ei velvollisuutta, saattaa tällaiset kysymykset ylimääräisen jaoston käsiteltäväksi.

82. Puolan tasavalta väittää, että ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 ja 4–6 momentilla ja 82 §:n 2–4 momentilla sekä muutoslain 10 §:llä ei rajoiteta tuomioistuinten toimivaltaa esittää ennakkoratkaisukysymyksiä unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan nojalla. Joka tapauksessa ylimääräinen jaosto on ylimmän oikeusasteen tuomioistuin, jonka on SEUT 267 artiklan nojalla esitettävä ennakkoratkaisukysymys, jos SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan tulkinnasta on epäselvyyksiä.

83. Puolan tasavalta katsoo, että koska komissio ei ole selittänyt, millä tavoin toisessa kanneperusteessa kyseessä olevat kansalliset säännökset ovat ensisijaisuusperiaatteen vastaisia, tämä kanneperuste on hylättävä.( )

84. Muutoslain 10 §:ssä säädettyjen siirtymätoimenpiteiden osalta Puolan tasavalta väittää, että kyseisen säännöksen voimassaolo on jo päättynyt. Komissio ei ole esittänyt mitään näyttöä, joka perustuisi kyseisen säännöksen tekstiin tai ylimääräisen jaoston käytäntöön ja joka osoittaisi, että jaosto on käyttänyt tai voisi käyttää tätä säännöstä muiden puolalaisten tuomioistuinten tekemien ennakkoratkaisupyyntöjen peruuttamiseksi tai unionin tuomioistuimen tuomioiden tehokkuuden heikentämiseksi. Tuomioistuinten toimivallasta säädetään lisäksi siviiliprosessilain 200 §:n 1 momentissa ja rikosprosessilain 35 §:n 1 momentissa, joiden laillisuutta komissio ei ole kiistänyt.

85. Puolan vastauskirjelmässä korostetaan, että tämän ratkaisuehdotuksen 74 kohdassa kuvatut komission väitteet ylimääräisen jaoston riippumattomuuden puutteesta eivät sisältyneet kannekirjelmään. Ne on hylättävä uusina perusteina unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 127 artiklan 1 kohdan nojalla.

2. Arviointi

a) Tutkittavaksi ottaminen

86. Komission esittämät väitteet ylimääräisen jaoston riippumattomuuden puutteesta, joka johtuu KRS:n osallisuudesta jaostoon kuuluvien tuomarien nimittämiseen ja vain 20 tuomarista koostuvan jaoston rajallisista henkilöresursseista,( ) esitettiin ensimmäisen kerran komission vastauskirjelmässä.( )

87. On riittävää todeta, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 127 artiklan 1 kohdan mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu asian käsittelyn aikana ilmenneisiin oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin.

88. Komissio tiesi tämän menettelyn oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa ja kanteen nostamisen aikaan,( ) että ylimääräinen jaosto oli perustettu ylimmästä tuomioistuimesta 8.12.2017 annetulla lailla. Komissio siis tiesi kyseiseen jaostoon kuuluvien tuomarien lukumäärästä sekä heidän nimittämistavastaan, erityisesti KRS:n roolista. Siltä osin kuin komission väitteet koskevat näitä seikkoja, ne on jätettävä tutkimatta.

89. Tuomiossa Tuomareihin sovellettava kurinpitojärjestelmä( ) todettiin, että on olemassa perusteltuja epäilyjä KRS:n riippumattomuudesta ja sen asemasta Sąd Najwyższyn kurinpitojaoston jäsenten nimittämismenettelyssä. Unionin tuomioistuimen mukaan tämä yhdessä muiden seikkojen kanssa oli omiaan aiheuttamaan yksityisille perusteltuja epäilyjä kyseisen kurinpitojaoston riippumattomuudesta ja puolueettomuudesta. Unionin tuomioistuin katsoi näin ollen, että koska Puolan tasavalta ei ollut varmistanut kurinpitojaoston riippumattomuutta ja puolueettomuutta, se ei ollut noudattanut SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisia velvoitteitaan.

90. Se, että komissio ei ole esittänyt vastaavaa väitettä ylimääräisen jaoston osalta missään tämän menettelyn vaiheessa, on komission asia, mutta se vaikuttaa hieman yllättävältä. Tässä yhteydessä voidaan todeta, että unionin tuomioistuimen antama tuomio, jonka mukaan Puolan tasavalta ei ollut taannut kurinpitojaoston riippumattomuutta ja puolueettomuutta, perustui useisiin tekijöihin, jotka eivät rajoittuneet KRS:n riippumattomuutta koskeviin epäilyihin.( ) Vaikka unionin tuomioistuin voisikin nojautua tuomiossa Tuomareiden kurinpitojärjestelmä esittämäänsä KRS:n riippumattomuutta koskevaan toteamukseensa,( ) tämä ei sinänsä riittäisi oikeuttamaan sitä, että tässä menettelyssä todettaisiin, että ylimääräinen jaosto ei ole riippumaton.( )

91. Lisäksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on 8.11.2021 antamassaan tuomiossa Dolińska-Ficek ja Ozimek v. Puola( ) todennut yksimielisesti, että Puolan tasavalta on rikkonut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaletta, koska ylimääräinen jaosto ei ollut laillisesti perustettu tuomioistuin.( ) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tukeutunut tässä päätelmässään laajalti unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joka koskee Puolan oikeuslaitoksen viimeaikaisia uudistuksia. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio perustui toteamukseen, jonka mukaan kansallista lainsäädäntöä oli rikottu ilmeisesti siten, että se oli vaikuttanut kielteisesti ylimääräisen jaoston tuomareiden nimittämistä koskevien perustavanlaatuisten menettelysääntöjen toimintaan. Nämä nimitysmenettelyn sääntöjenvastaisuudet heikensivät ylimääräisen jaoston legitimiteettiä siinä määrin, että siltä puuttuivat Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetun laillisen tuomioistuimen ominaisuudet. Tältä osin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi yksiselitteisesti, että ehdokkaiden suositteleminen ylimääräiseen jaostoon nimitettäviksi tuomareiksi – mikä on ehdoton edellytys sille, että Puolan tasavallan presidentti( ) vahvistaa nimityksen –, annettiin KRS:lle, elimelle, jolla ei ole riittäviä takeita riippumattomuudesta suhteessa lainsäädäntö- ja toimeenpanovallan käyttäjiin.( )

92. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio ei sido unionin tuomioistuinta, koska Euroopan unioni ei ole liittynyt Euroopan ihmisoikeussopimukseen. Perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan mukaan unionin tuomioistuimen on kuitenkin varmistettava, että sen perusoikeuskirjan 47 artiklan toisesta kohdasta antamalla tulkinnalla taataan sellainen suojan taso, joka ei alita Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, vahvistettua tasoa.( ) Tuomiossa Dolińska-Ficek ja Ozimek v. Puola( ) vahvistetut arviointiperusteet voivat näin ollen olla merkityksellisiä kaikissa myöhemmissä menettelyissä unionin tuomioistuimessa. Ohimennen voidaan myös huomauttaa, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 46 artiklan mukaan Puolan tasavallan on noudatettava asiassa Dolińska-Ficek ja Ozimek v. Puola annettua lopullista tuomiota( ) ja toteutettava viipymättä asianmukaiset toimenpiteet sen noudattamiseksi.( )

b) Asiakysymys

93. Toisen kanneperusteensa tueksi komissio vetoaa pääasiallisesti tuomioon A. K. Kyseisessä asiassa kurinpitojaoston yksinomainen toimivalta käsitellä kansallisten tuomareiden unionin oikeuteen perustuvia kanteita( ) kyseenalaistettiin, koska tämän jaoston ei katsottu olevan riippumaton ja puolueeton SEU 19 artiklan 1 kohdassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa edellytetyllä tavalla. Koska komission ja Puolan tasavallan välillä on huomattava erimielisyys kyseisen tuomion tulkinnasta, lainaan sen 165 ja 166 kohtaa:

”165 Kansallinen säännös, jolla annetaan yksinomainen toimivalta ratkaista oikeusriita, jossa yksityinen vetoaa – kuten nyt käsiteltävässä tapauksessa – unionin oikeuden oikeussäännöistä johtuvien oikeuksien loukkaamiseen, jollekin sellaiselle elimelle, joka ei täytä perusoikeuskirjan 47 artiklasta ilmeneviä riippumattomuuden ja puolueettomuuden vaatimuksia, johtaisi siihen, ettei asianomaisella henkilöllä olisi enää mitään kyseisessä artiklassa ja direktiivin 2000/78 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tehokasta oikeussuojakeinoa, ja sillä jätettäisiin huomiotta perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden keskeinen sisältö – – 166 Tästä seuraa, että kun on ilmeistä, että kansallisessa säännöksessä toimivalta ratkaista pääasioissa kyseessä olevien kaltainen oikeusriita annetaan ainoastaan elimelle, joka ei täytä unionin oikeudessa ja erityisesti perusoikeuskirjan 47 artiklassa asetettuja riippumattomuuden tai puolueettomuuden vaatimuksia, toisella elimellä, jonka käsiteltäväksi tällainen oikeusriita on saatettu, on mainitussa 47 artiklassa tarkoitetun tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi ja SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistetun vilpittömän yhteistyön periaatteen mukaisesti velvollisuus jättää soveltamatta tätä kansallista säännöstä, joten tuomioistuin, joka täyttää nämä samat vaatimukset ja joka olisi toimivaltainen asianomaisella alalla, jollei mainittu säännös olisi sille esteenä, eli pääsääntöisesti tuomioistuin, joka oli toimivaltainen sen lainsäädännön mukaan, joka oli voimassa ennen sitä lainsäädäntömuutosta, jolla kyseinen toimivalta annettiin elimelle, joka ei täytä mainittuja vaatimuksia, voi ratkaista kyseisen oikeusriidan – –”( )

94. Edellä esitetyn perusteella on selvää, että tuomiossa A. K. ei kyseenalaistettu kansallisessa oikeudessa ylimääräiselle jaostolle annettua yksinomaista toimivaltaa ratkaista tuomarien vireille panemia asioita, jotka koskevat direktiiviin 2000/78 perustuvia oikeuksia. Unionin tuomioistuin pikemminkin katsoi, että kansallisessa lainsäädännössä ei saa varata yksinomaista toimivaltaa tuomioistuimelle, joka ei täytä perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitettuja riippumattomuuden ja puolueettomuuden vaatimuksia.( ) Edellä lainatuista kohdista käy myös ilmi, että unionin tuomioistuin ei katsonut, että jokin muu kansallinen tuomioistuin, joka täytti nämä vaatimukset, olisi ollut tai sen olisi pitänyt olla toimivaltainen ratkaisemaan nämä asiat. Unionin tuomioistuin tyytyi toteamaan, että tuomioistuin, joka oli kansallisen säännöksen mukaan toimivaltainen ratkaisemaan tällaisia asioita aikaisemman lainsäädännön nojalla, oli toimivaltainen käsittelemään asian.( )

95. Tuomiossa A. K. vahvistetaan kullakin jäsenvaltiolla oleva oikeus määritellä menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteen mukaisesti oma tuomioistuinrakenteensa ja vahvistaa menettelysäännöt sellaisia kanteita varten, joiden avulla yksityiset voivat turvata unionin oikeuteen perustuvat oikeutensa. Vakiintuneen vaatimuksen, jonka mukaan kansallisten tuomioistuinten on oltava riippumattomia, puolueettomia ja etukäteen laillisesti perustettuja,( ) lisäksi tällaisia kanteita koskevissa säännöissä on noudatettava vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta. Näihin periaatteisiin perustuvat vaatimukset koskevat sekä niiden tuomioistuinten määrittämistä, jotka ovat toimivaltaisia unionin oikeuteen perustuvien oikeussuojakeinojen osalta, että tällaisia oikeussuojakeinoja säänteleviä menettelysääntöjä. Näiden vaatimusten noudattamista on tarkasteltava ottaen huomioon kyseessä olevien sääntöjen merkitys koko menettelyssä, menettelyn kulku ja näiden sääntöjen erityispiirteet kansallisissa tuomioistuimissa.( )

96. Komissio ei ole väittänyt, että ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 ja 4–6 momentti sekä 82 §:n 2–5 momentti ja muutoslain 10 § eivät olisi vastaavuusperiaatteen mukaisia. Komission väitteessä keskitytään pikemminkin tehokkuusperiaatteeseen ja erityisesti tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevaan oikeuteen. Se väittää periaatteessa, että tuomioistuimen tai tuomarin riippumattomuuteen liittyvät kysymykset ovat horisontaalisia kysymyksiä, jotka voivat tulla esiin kaikissa tapauksissa, ja että kaikkien kansallisten tuomioistuinten, jotka käsittelevät unionin oikeutta koskevia asioita, olisi voitava tutkia niitä. Toimivaltaa tällaisten kysymysten ratkaisemiseen ei näin ollen pitäisi varata erityistuomioistuimille.

97. Ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentin tarkastelusta käy ilmi, että siinä annetaan ylimääräiselle jaostolle yksinomainen toimivalta ratkaista väitteet, jotka koskevat muun muassa tuomarin tai tuomioistuimen riippumattomuuden puutetta, ja tarjota tässä yhteydessä oikeussuojakeinoja. Kaikkien tuomioistuimien, mukaan lukien unionin oikeutta koskevaa asiaa käsittelevät tuomioistuimet, on näin ollen siirrettävä väite,( ) joka koskee tuomioistuimen tai tuomarin riippumattomuuden puuttumista, ylimääräisen jaoston puheenjohtajalle. Tämä siirto ei keskeytä asian käsittelyä tuomioistuimessa, jossa asia on vireillä.( )

98. Ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentin ilmaisu ”on toimivaltainen” on yksiselitteinen ja riittää mielestäni varmistamaan, että tuomioistuimen, kokoonpanon tai tuomarin riippumattomuutta koskeva kysymys kuuluu ylimääräisen jaoston yksinomaiseen toimivaltaan.( ) Kyseisen säännöksen sanamuoto ei siis näytä tukevan Puolan tasavallan väitettä, jonka mukaan riippumattomuutta koskevat kysymykset voidaan esittää muutoksenhaun yhteydessä. Kun unionin tuomioistuin otti tämän kysymyksen esille suullisessa käsittelyssä, Puolan tasavalta ei myöskään esittänyt vakuuttavaa näyttöä siitä, että tällaisiin seikkoihin voitaisiin tehokkaasti vedota muutoksenhakumenettelyssä. Tämän jälkeen on todettava, että komissio ei ole väittänyt eikä ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentista ilmene, että tuomarin tai tuomioistuimen riippumattomuutta koskeva kysymys olisi saatettava ylimääräisen jaoston käsiteltäväksi erillisellä ja riippumattomalla oikeussuojakeinolla. Pikemminkin ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentin mukaista kysymystä käsitellään menettelyyn liittyvänä seikkana tai väitteenä ylimääräisessä jaostossa. Komissio ei ole väittänyt, että vaatimus tällaisen menettelyyn liittyvän seikan tai väitteen siirtämisestä ylimääräiselle jaostolle olisi niin raskas, että se estäisi SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa yksityisille annettujen oikeuksien täyden tehokkuuden. Minkään seikan perusteella ei myöskään voida katsoa, että näiden asioiden siirtäminen ylimääräisen jaoston käsiteltäviksi aiheuttaisi menettelyllisiä haittoja, jotka olisivat omiaan vaikeuttamaan kohtuuttomasti SEU 19 artiklan 1 kohdassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa yksityisille annettujen oikeuksien käyttämistä. Vaikka saattaa olla niin, että tuomioistuimen, kokoonpanon tai tuomarin riippumattomuuteen liittyvät kysymykset ovat horisontaalisia kysymyksiä, joita ei välttämättä tarvitse käsitellä erityistuomioistuimissa, ei ole mitään lainvastaista siinä, että ne ratkaistaan toisessa tuomioistuimessa tai kokoonpanossa. Tällainen käytäntö voi jopa edistää sovellettavien sääntöjen laajaa ja yhdenmukaista soveltamista ja siten varmistaa tehokkaan oikeussuojan unionin oikeuden kattamilla aloilla niin, että ensisijaisuuden periaatetta noudatetaan täysimääräisesti.

99. Jos kyseinen kansallinen säännös heikentäisi SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan tehokkuutta( ) esimerkiksi siten, että yksinomainen toimivalta ratkaista tuomioistuimen riippumattomuutta koskevia kysymyksiä annetaan toiselle tuomioistuimelle, joka itse ei ole riippumaton, unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate edellyttäisi, että tuomioistuin, jossa tällainen kanne on nostettu,( ) ryhtyy kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin näiden unionin oikeuden määräysten täyden tehokkuuden varmistamiseksi jättämällä tarvittaessa soveltamatta kansallisia säännöksiä tai kansallista oikeuskäytäntöä, jotka ovat niiden vastaisia.( )

100. Koska vastaavuus- tai tehokkuusperiaatetta ei ole loukattu, katson näin ollen, että kansalliset toimivaltasäännöt, jotka rajoittavat tai sulkevat pois tuomioistuimia tai kokoonpanoja, jotka voivat ratkaista tuomioistuimen, kokoonpanon tai tuomarin riippumattomuutta koskevia kysymyksiä, eivät ole ristiriidassa SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan tai unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen kanssa.

101. Tästä seuraa, että ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentti ei estä kansallisia tuomioistuimia tutkimasta, täyttävätkö ne SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitetun riippumattomuuden vaatimuksen.( ) Siinä ainoastaan annetaan ylimääräiselle jaostolle yksinomainen toimivalta päättää tuomioistuimen, kokoonpanon tai tuomarin riippumattomuudesta, kun tällainen kysymys siirretään sille.

102. Komission perusteluissa, jotka on tiivistetty tämän ratkaisuehdotuksen 67 ja 68 kohdassa ja jotka koskevat ylimmästä tuomioistuimesta annetun muutoslain 26 §:n 4–6 momenttia ja 82 §:n 2–5 momenttia, kuvataan ainoastaan näiden säännösten sisältöä.( ) Kuten tämän ratkaisuehdotuksen 66 kohdasta ilmenee, komissio katsoo lähtökohtaisesti, että tuomareiden ja tuomioistuinten riippumattomuutta koskevat kysymykset ovat luonteeltaan horisontaalisia. Näin ollen näillä kansallisen oikeuden säännöksillä rikotaan SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja perusoikeuskirjan 47 artiklaa, koska niillä viedään kaikilta puolalaisilta tuomioistuimilta, ylimääräistä jaostoa lukuun ottamatta, oikeus ratkaista tuomioistuinten tai tuomareiden riippumattomuutta koskevia kysymyksiä, jotka nousevat esille menettelyissä, joihin nämä kansallisen oikeuden säännökset liittyvät. Komissio ei kuitenkaan ole osoittanut, että nämä kansallisen oikeuden säännökset ja niissä säädetyt menettelyt ja toimivaltasäännöt heikentäisivät SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan täyttä tehokkuutta tai unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta. Pikemminkin se ei ole onnistunut kumoamaan Puolan tasavallan väitteitä siitä, että tällaisten menettelyjen käsittely erityistuomioistuimessa on SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaista.

103. Mitä tulee komission väitteeseen siitä, että ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2–4 momentti ja 82 §:n 2–5 momentti ovat SEUT 267 artiklan vastaisia, sen lisäksi, että näissä säännöksissä ei viitata kyseiseen artiklaan millään tavoin, komissio ei ole osoittanut, että ne oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estävät tai haittaavat( ) kansallista tuomioistuinta, ylimääräistä jaostoa lukuun ottamatta, jossa on vireillä asia, jossa on kysymys tuomarin, kokoonpanon tai tuomioistuimen riippumattomuudesta, esittämästä SEUT 267 artiklassa tarkoitettua ennakkoratkaisupyyntöä.( )

104. Tältä osin SEUT 267 artiklan sanamuodon ja rakenteen perusteella on selvää, että kansallinen tuomioistuin voi esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön vain, jos siinä on vireillä riita-asia, jossa tämän on annettava ratkaisu, jossa otetaan huomioon tämä ennakkoratkaisutuomio.( )

105. Tästä seuraa, että ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentissa ja 4–6 momentissa( ) sekä 82 §:n 2–5 momentissa säädetyn ylimääräiselle jaostolle annetun yksinomaisen toimivallan lisäksi tuomioistuinten, kokoonpanojen ja tuomareiden riippumattomuutta koskeva kysymys on luonteeltaan horisontaalinen, ja se voi nousta esiin missä tahansa tuomioistuimessa, kuten komissio on perustellusti todennut. Tuomioistuin, jonka käsiteltävänä on tuomioistuimen, kokoonpanon tai tuomarin riippumattomuutta koskeva kysymys, voi tarvittaessa pyytää unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua.

106. SEUT 267 artiklassa annetaan kansallisille tuomioistuimille mitä laajimmat mahdollisuudet saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, jos ne katsovat, että niiden käsiteltävänä olevassa asiassa tulee esille unionin oikeuden säännösten tai määräysten tulkintaa koskevia kysymyksiä, joiden esittäminen unionin tuomioistuimelle on tarpeen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemiseksi. Kansalliset tuomioistuimet voivat käyttää tätä harkintavaltaa vapaasti missä tahansa asianmukaiseksi katsomassaan menettelyn vaiheessa.( ) Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka kansallisessa lainsäädännössä edellytetään, että tuomioistuin noudattaa toisen tuomioistuimen tuomioita, tämä seikka ei yksinään riistä ensimmäiseltä tuomioistuimelta oikeutta esittää SEUT 267 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksiä unionin oikeuden tulkinnasta ja pätevyydestä. Ensimmäinen tuomioistuin voi vapaasti ja erityisesti silloin, kun se katsoo, että toisen tuomioistuimen tuomio saattaisi edellyttää unionin oikeuden vastaisen tuomion antamista, esittää kysymyksiä unionin tuomioistuimelle.( ) Lisäksi tuomio, jossa unionin tuomioistuin antaa ennakkoratkaisun, sitoo kansallista tuomioistuinta kyseisten unionin oikeuden säännösten ja määräysten osalta pääasian oikeudenkäynnissä annettavassa ratkaisussa.( )

107. Edellä esitetystä seuraa, että Puolan tasavallan tuomioistuimet voivat esittää unionin tuomioistuimelle minkä tahansa tarpeelliseksi katsomansa ennakkoratkaisukysymyksen missä tahansa asianmukaiseksi katsomassaan menettelyn vaiheessa ja jopa ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 momentissa säädetyn menettelyn päätteeksi. Ne voivat myös ryhtyä kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin, joilla varmistetaan unionin oikeudesta johtuvien oikeuksien väliaikainen oikeussuoja, ja jättää menettelyn päätteeksi soveltamatta kyseessä olevaa kansallista säännöstä tai ylimääräisen jaoston tuomiota, jonka ne katsovat unionin oikeuden vastaiseksi. Ylimmän oikeusasteen tuomioistuimena ylimääräinen jaosto on lähtökohtaisesti velvollinen esittämään unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön SEUT 267 artiklan nojalla, jos sen käsiteltäväksi tulee EUT-sopimuksen tulkintaa koskeva kysymys.

108. Mitä tulee komission väitteisiin, jotka koskevat muutoslain 10 §:ssä säädettyjä siirtymätoimenpiteitä, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kysymys siitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta velvoitteensa, on ratkaistava sen tilanteen perusteella, joka vallitsi perustellun lausunnon noudattamiselle asetetun määräajan päättyessä. ( ) Muutoslain 10 § tuli voimaan 14.2.2020. Komissio vahvisti vastauksena unionin tuomioistuimen suullisessa käsittelyssä esittämään kysymykseen, että sillä ei ollut näyttöä siitä, että kyseisellä säännöksellä olisi edelleen vaikutuksia perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymisen eli 30.12.2020 jälkeen. Näin ollen se myönsi, että muutoslain 10 §:n voimassaolo oli päättynyt tähän päivämäärään mennessä. Tästä seuraa, että komission kanneperustetta, joka koskee muutoslain 10 §:ää, ei voida ottaa tutkittavaksi.

109. Joka tapauksessa on niin, että koska ei ole olemassa mitään näyttöä, joka kyseenalaistaisi sen legitimiteettiä, että ylimääräiselle jaostolle on siirretty yksinomainen toimivalta ratkaista tuomioistuimen, kokoonpanon tai tuomarin riippumattomuutta koskeva kysymys ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 2 ja 4–6 momentin sekä 82 §:n 2–5 momentin nojalla, komission väitteet, jotka koskevat muutoslain 10 §:ään sisältyviä siirtymätoimenpiteitä, joissa säädetään ainoastaan edellä mainittujen säännösten väliaikaisesta soveltamisesta, eivät voi menestyä.

110. Komissio vaatii myös toteamaan, että soveltaessaan tässä kanneperusteessa mainittuja kansallisia säännöksiä Puolan tasavalta on rikkonut unionin oikeuden ensisijaisuutta. On riittävää todeta, että ensisijaisuutta koskeva väite koskee Puolan tasavallan toteuttamaa SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, perusoikeuskirjan 47 artiklan ja SEUT 267 artiklan täytäntöönpanoa. Se ei siis ole itsenäinen vaatimus, eikä sitä ole tarpeen ratkaista erikseen.( )

111. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää toisen kanneperusteen.

B Ensimmäinen kanneperuste – Kansallisille tuomioistuimille asetettu kielto tarkastaa, onko unionin oikeuden vaatimusta, joka koskee tehokkaita oikeussuojakeinoja etukäteen laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, noudatettu

1. Asianosaisten lausumat

112. Komissio väittää, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, tulkittuna Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohtaa koskevan oikeuskäytännön valossa, sekä SEUT 267 artiklan ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen mukaisia velvoitteitaan, kun se kieltää kansallisia tuomioistuimia tarkastamasta sellaisten unionin oikeuden vaatimusten noudattamista, jotka koskevat tehokkaita oikeussuojakeinoja etukäteen laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa.

113. Komissio väittää ensinnäkin, että yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 42a §:n 1 ja 2 momentissa, ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 29 §:n 2 ja 3 momentissa sekä hallintotuomioistuimia koskevan muutoslain 5 §:n 1a ja 1b momentissa kielletään näitä kansallisia tuomioistuimia tarkastamasta tuomarien nimittämisen laillisuutta tai tuomioistuinten legitimiteettiä Puolan tasavallassa ja näin ollen sitä, onko tuomioistuin, jossa tuomari toimii, etukäteen laillisesti perustettu SEU 19 artiklan 1 kohdassa, luettuna perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, tarkoitetulla tavalla ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomion Ástráðsson v. Islanti valossa.( ) Komissio väittää vastauskirjelmässään, että edellä mainittujen Puolan säännösten sanamuodossa ei ilmeisesti tehdä eroa sen välillä, onko kyseessä Puolan presidentin tuomaria koskevan nimityskirjan tuomioistuinvalvonta vai tuomioistuinvalvonta, jonka tarkoituksena on taata SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa määrättyjen takeiden täyttyminen. Tuomarin nimittämiseen johtavan menettelyn asianmukaisuus vaikuttaa nimityskirjan pätevyyden lisäksi myös sen unionin oikeuden vaatimuksen soveltamiseen, joka koskee oikeutta saattaa asia etukäteen laillisesti perustetun riippumattoman ja puolueettoman tuomioistuimen käsiteltäväksi SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan nojalla. A. K. ‑tuomion 134 kohdassa todetaan, että on tarpeen varmistua siitä, että nimityspäätösten tekemiseen johtavat aineelliset edellytykset ja menettelysäännöt ovat sellaisia, ettei yksityisille voi herätä niiden johdosta perusteltuja epäilyjä siltä osin, ovatko asianomaiset tuomarit täysin ulkopuolisen vaikutusvallan ulottumattomissa, ja siltä osin, ovatko he neutraaleja vastakkain oleviin intresseihin nähden.

114. Toiseksi komissio väittää, että yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 55 §:n 4 momentti estää Puolan tuomioistuimia arvioimasta sitä, voivatko kokoonpanon jäsenet laillisesti hoitaa tuomiovallan käyttöön liittyviä tehtäviä. Siinä kielletään tuomioistuimia joko omasta aloitteestaan tai asianosaisten pyynnöstä ”asioiden jakamista sekä tuomioistuimen kokoonpanojen nimittämistä ja muuttamista koskevien säännösten” perusteella toteamasta, että tuomioistuimen kokoonpano on lainvastainen, sillä ei ole riittävästi henkilöstöä tai että henkilö ei ole oikeutettu tai on kykenemätön ratkaisemaan asiaa. Tämä säännös estää siis tuomioistuimia varmistamasta tuomion laillisuutta tarkastamalla, onko tuomioistuin riippumaton ja puolueeton tuomioistuin, joka on etukäteen laillisesti perustettu, ja onko se siten toimivaltainen käsittelemään asian. Lisäksi muutoslain 8 §:n mukaan yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 55 §:n 4 momenttia sovelletaan myös vireillä oleviin asioihin. Komission vastauskirjelmässä täsmennettiin, että yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 55 §:n 4 momentin mukaan silloin, kun tuomari on nimitetty asioiden jakamista koskevien sääntöjen mukaisesti, tällä tuomarilla katsotaan olevan toimivalta ratkaista asia laillisesti. Tämä estää sen, että etukäteen laillisesti perustettua riippumatonta ja puolueetonta tuomioistuinta koskevia vaatimuksia voitaisiin tutkia tuomiosta tehdyn valituksen yhteydessä.

115. Komissio katsoo, että edellä mainitut kansalliset säännökset estävät puolalaista tuomioistuinta täyttämästä velvollisuuttaan tarkastaa omasta aloitteestaan tai asianosaisen pyynnöstä, onko se kokoonpanonsa puolesta riippumaton ja puolueeton tuomioistuin, joka on etukäteen laillisesti perustettu. Lisäksi nämä säännökset estävät tuomioistuimia varmistamasta silloin, kun kysymys on tärkeä niiden oman tuomion kannalta (esimerkiksi valitus, jolla vaaditaan ratkaisun kumoamista tuomioistuimen sääntöjenvastaisen kokoonpanon vuoksi), noudattaako toinen tuomioistuin unionin oikeuden vaatimuksia etukäteen laillisesti perustetusta riippumattomasta ja puolueettomasta tuomioistuimesta SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, tulkittuna Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohtaa koskevan oikeuskäytännön valossa, tarkoitetulla tavalla, kun otetaan huomioon tuomarin nimittämiseen tai tuomioistuimen legitimiteettiin liittyvät olosuhteet.

116. Komission mukaan SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaisen vaatimuksen, joka koskee etukäteen laillisesti perustettua riippumatonta ja puolueetonta tuomioistuinta, noudattamisen tuomioistuinvalvonta ei vaadi erityisen mekanismin käyttöön ottamista tätä tarkoitusta varten. Se ei myöskään välttämättä edellytä, että kansallinen tuomari kumoaa tuomarin nimityskirjan tai erottaa nimitetyn henkilön. Näin ollen ei ole merkitystä sillä, että Puolan tasavallan perustuslain mukaan tuomarin nimityskirjaa ei voida kyseenalaistaa. Asiaa käsittelevän kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää sovellettavan kansallisen lainsäädännön perusteella, mitä seurauksia vaatimuksen, joka koskee etukäteen laillisesti perustettua riippumatonta tuomioistuinta, rikkomisesta aiheutuu, jolloin on otettava huomioon unionin oikeuden tehokkuus ja oikeusvarmuuden periaatteen kaltaiset seikat.

117. Puolan tasavalta väittää, että komissio ei ole näyttänyt toteen vaatimustaan, joka koskee SEUT 267 artiklan ja ensisijaisuusperiaatteen väitettyä rikkomista. Lisäksi se väittää, että komissio ei ole viitannut ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 3 momenttiin eikä selittänyt, miten kyseisellä säännöksellä rikotaan unionin oikeutta.

118. Puolan tasavalta tekee selvän eron tuomarin nimityskirjan ja sen vaikutusten tuomioistuinvalvonnan ja niiden takeiden tuomioistuinvalvonnan välillä, jotka tuomioistuimen on varmistettava SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan nojalla. Puolan lainsäädännössä ei sallita ensin mainitun kaltaista tuomioistuinvalvontaa, eikä unionin tuomioistuin ole suhtautunut tähän kielteisesti A. K.-tuomiossaan.( ) Puolan perustuslain ja puolalaisten tuomioistuinten vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimivalta nimittää tuomarit kuuluu Puolan presidentin oikeuksiin. Tätä toimivaltaa ei voida eikä ole koskaan voitu valvoa tuomioistuimessa sillä perusteella, että tällaisten riitauttamisten salliminen heikentäisi tuomareiden erottamattomuuden periaatetta. Tämä vastaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukaan tuomarin erottamisen edellytysten on oltava laissa säädettyjä, perusteltuja ja oikeasuhteisia. Se vastaa myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukaan oikeuslaitoksen järjestämistä ei pitäisi jättää tuomioistuinten harkinnan varaan. Puolan lainsäädännössä sitä vastoin säädetään tuomioistuinvalvonnasta, joka koskee oikeutta riippumattomaan tuomioistuimeen ja unionin oikeudessa säädettyjen takeiden antamista. Puolan tasavalta lisää, että komission tulkinta riidanalaisista säännöksistä ei saa tukea oikeuskäytännöstä.

119. Puolan tasavalta katsoo, että yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 42a §:n 1 ja 2 momentti ja 55 §:n 4 momentti, ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 29 §:n 2 ja 3 momentti sekä hallintotuomioistuimia koskevan muutoslain 5 §:n 1a ja 1b momentti eivät rajoita kansallisten tuomioistuinten toimivaltaa valvoa SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, yksityisille myönnettyjen takeiden olemassaoloa.

120. Puolan tasavalta huomauttaa tältä osin ensinnäkin, että jos tuomarin puolueettomuutta epäillään, hänen jääväämistään voidaan pyytää siviiliprosessilain 48–54 §:n,( ) rikosprosessilain 40–44 §:n( ) tai hallintomenettelylain 18–24 §:n nojalla.( )

121. Toiseksi asia, jossa tietyn tuomioistuimen toimivalta asetetaan kyseenalaiseksi tai jossa herää epäilyksiä yksityisen oikeudesta laillisesti perustettuun riippumattomaan ja puolueettomaan tuomioistuimeen, voidaan siirtää toiseen tuomioistuimeen, joka on kansallisen lainsäädännön nojalla toimivaltainen( ) SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.

122. Kolmanneksi, jos tuomioistuimen kokoonpano, jossa asia on pantu vireille, on ollut lainvastainen tai jos asiaa on käsitellyt tuomari, joka on ollut jäävi, valitusta käsittelevän tuomioistuimen on päätettävä menettely omasta aloitteestaan ja kumottava kyseinen tuomio siviiliprosessilain 379 §:n 4 momentin, rikosprosessilain 349 §:n 1 momentin 1 kohdan ja hallintomenettelylain 183 §:n 2 momentin 4 kohdan mukaisesti. Perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkomisen toteaminen voi johtaa siihen, että valitusta käsittelevä tuomioistuin peruuttaa menettelyn ja kumoaa tuomion sillä perusteella, että sitä ei ole antanut riippumaton ja puolueeton tuomioistuin, joka on etukäteen laillisesti perustettu. Valitusta käsittelevä tuomioistuin ei kuitenkaan voi kyseenalaistaa tuomion antaneen tuomarin mandaattia tai toimivaltaa.

123. Puolan tasavalta totesi vastauskirjelmässään, että yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 42a §:n 1 ja 2 momentin, ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 29 §:n 2 ja 3 momentin sekä hallintotuomioistuimia koskevan muutoslain 5 §:n 1a ja 1b momentin tarkoituksena on estää se, että tuomarin mandaatti tai palvelussuhde kyseenalaistetaan muissa kuin Puolan tasavallan perustuslaissa ja sen täytäntöönpanoa koskevissa laeissa tarkoitetuissa menettelyssä. Lisäksi Puolan tasavallan perustuslain 45 §, kansainväliset sopimukset ja perusoikeuskirja takaavat oikeuden riippumattomaan ja puolueettomaan tuomioistuimeen, joka on etukäteen laillisesti perustettu. Kansallista lainsäädäntöä on tulkittava kaikkien näiden määräysten valossa. Tuomarin nimittämisessä ilmenneet lainvastaisuudet tai etukäteen laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan oikeuden loukkaaminen eivät johda tuomarin nimityskirjan tai niiden menettelyjen kumoamiseen, joihin kyseinen tuomari on osallistunut.( )

124. Puolan tasavalta katsoo, että komissio on tulkinnut yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 55 §:n 4 momenttia virheellisesti. Se väittää, että tämä säännös ei estä sen tarkastamista, onko tuomioistuimen kokoonpano oikea. Siinä ainoastaan kodifioidaan Sąd Najwyższyn oikeuskäytäntö, jossa todetaan, että jos asia on käsitelty toimivaltaisen tuomioistuimen tuomarien välistä asianjakoa koskevien sääntöjen vastaisesti, se ei ole peruste siviiliprosessilain 387 §:ssä ja rikosprosessilain 439 §:n 1 momentin 2 kohdassa tarkoitetulle ylimääräiselle muutoksenhaulle, joka johtaisi menettelyn ja muutoksenhaun kohteena olevan tuomion kumoamiseen. Tällainen rikkominen voi kuitenkin olla peruste tavanomaiselle muutoksenhaulle. Asianosainen voi näin ollen vaatia tuomion kumoamista sillä perusteella, että sovellettavan prosessioikeuden rikkominen on hänen näkökulmastaan vaikuttanut kielteisesti asian lopputulokseen. Lisäksi asianosainen voi vaatia tuomarin jääväämistä, jos hänen osallistumisensa asian käsittelyyn loukkaa oikeutta puolueettomaan tuomioistuimeen.

125. Puolan tasavalta väittää, toisin kuin komissio on väittänyt tämän ratkaisuehdotuksen 114 kohdan mukaisesti, että yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 55 §:n 4 momentissa ei viitata tuomioistuinvalvontaan sen kysymyksen osalta, oliko tuomion antanut tuomioistuin riippumaton ja puolueeton tuomioistuin, joka on etukäteen laillisesti perustettu. Kyseinen säännös koskee ainoastaan seurauksia, joita aiheutuu asioiden jakamista ja tuomioistuinten kokoonpanoa koskevien sääntöjen rikkomisesta. Tästä seuraa, että komission kanneperuste, joka koskee muutoslain 8 §:ää, jossa säädetään, että yleisiä tuomioistuimia koskevan muutoslain 55 §:n 4 momenttia sovelletaan myös vireillä oleviin asioihin, on myös hylättävä.

2. Arviointi

a) Tutkittavaksi ottaminen

126. Puolan tasavalta väittää, että komission ensimmäisessä kanneperusteessa väitettyä SEUT 267 artiklan ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen rikkomista ei ole perusteltu. Lisäksi se väittää, että komissio ei ole esittänyt mitään perusteluja tai näyttöä siitä, että ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 3 momentti olisi unionin oikeuden vastainen. Puolan tasavalta katsoo myös, että komissio on esittänyt näiden väitteiden tueksi selvityksensä tai todisteet myöhässä, eikä unionin tuomioistuimen pitäisi ottaa niitä huomioon.

127. SEUT 258 artiklan nojalla nostetussa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä komission on näytettävä velvoitteen noudattamatta jättäminen toteen esittämällä unionin tuomioistuimelle kaikki tarvittavat tiedot, joiden perusteella unionin tuomioistuin voi todeta tämän seikan, eikä komissio voi vedota minkäänlaisiin olettamiin.( ) Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja työjärjestyksen 120 artiklan c alakohdan mukaan SEUT 258 artiklan mukaisessa kannekirjelmässä on mainittava konkreettiset kanneperusteet, joista unionin tuomioistuimelta pyydetään ratkaisua, ja ainakin tiivistettynä ne oikeudelliset seikat ja tosiseikat, joihin nämä kanneperusteet nojautuvat.( ) SEUT 258 artiklan nojalla nostetun kanteen perusteltavuutta on siis arvioitava yksinomaan kannekirjelmässä esitettyjen väitteiden perusteella.

128. Ensimmäisessä kanneperusteessaan komissio on viitannut pelkästään SEUT 267 artiklaan selittämättä edes tiivistetyssä muodossa, kuinka sen mainitsemat Puolan lain säännökset rikkovat tätä määräystä. Sitä, että komissio on 30.10.2020 antamassaan perustellussa lausunnossa selittänyt SEUT 267 artiklan merkitystä tämän kanneperusteen yhteydessä, ei voida pitää riittävänä perussäännön 21 artiklan ja työjärjestyksen 120 artiklan c alakohdan kannalta. Lisäksi, toisin kuin komission vastauskirjelmässä väitetään, unionin tuomioistuin ei voi olettaa, että SEUT 267 artiklan väitetyn rikkomisen ja Puolan oikeuden kyseisten säännösten välillä on ”toiminnallinen yhteys”. Siltä osin kuin komissio on mahdollisesti selventänyt tätä ”toiminnallista yhteyttä” toisen kanneperusteensa yhteydessä, tämä kanneperuste koskee Puolan oikeuden eri säännöksiä.

129. Sitä vastoin katson, että kannekirjelmän 75 kohdassa selitetään tiivistetysti, miksi komissio katsoo, että sen ensimmäisessä kanneperusteessa mainitsemat Puolan oikeuden säännökset rikkovat unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta. Kun lisäksi otetaan huomioon, että ylintä tuomioistuinta koskevan muutoslain 26 §:n 3 momentissa toistetaan pääosin kyseisen lain 29 §:n 3 momentti,( ) oli riittävää, että komissio viittaa 26 §:n 3 momenttiin ensimmäisessä kanneperusteessaan, koska kyseisen kanneperusteen tekstistä voidaan kokonaisuudessaan selvästi päätellä, miksi se katsoo jälkimmäisen säännöksen olevan unionin oikeuden vastainen.

130. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin jättää tutkimatta komission ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä esittämät väitteet, jotka koskevat SEUT 267 artiklaa.

b) Asiakysymys

1) Alustavia huomautuksia – Komission ensimmäisen ja toisen kanneperusteen ulottuvuus

131. Puolan tasavalta väittää, että perustelut, jotka komissio esittää toisessa kanneperusteessaan, ovat epäjohdonmukaisia ensimmäiseen kanneperusteeseen nähden ja ristiriidassa sen kanssa. Komissio katsoo, että tämä väite on perusteeton.

132. Toinen kanneperuste koskee yksinomaista toimivaltaa, joka kansallisessa lainsäädännössä annetaan ylimääräiselle jaostolle tuomioistuinten, niiden kokoonpanojen ja tuomareiden riippumattomuutta koskevien kysymysten ratkaisemiseksi. Ensimmäisessä kanneperusteessa arvostellaan muun muassa sitä, että tietyissä Puolan oikeuden säännöksissä kielletään kaikkia tuomioistuimia, mukaan lukien ylimääräinen jaosto,( ) tarkastamasta Puolan tuomareiden nimittämisen laillisuutta. Ensimmäisessä kanneperusteessa väitetään näin ollen, että millään Puolan tuomioistuimella ei ole toimivaltaa tarkastaa Puolan tuomareiden nimittämisen laillisuutta unionin oikeuden kannalta. Näin ollen katson, että komission kaksi ensimmäistä kanneperustetta ovat johdonmukaisia toisiinsa nähden.

2) Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu

133. Puolan tasavalta ei kiistä sitä, että Sąd Najwyższyn, yleisten tuomioistuinten ja hallintotuomioistuinten on noudatettava SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohtaa koskevan oikeuskäytännön ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen valossa. Se ei myöskään kiistä sitä, että kyseisten tuomioistuinten on Simpson-tuomion mukaisesti tarkastettava, kunnioitetaanko oikeutta riippumattomaan ja puolueettomaan tuomioistuimeen, joka on etukäteen laillisesti perustettu. Puolan tasavalta väittää, että komission yksilöimissä kansallisissa säännöksissä estetään ainoastaan Puolan presidentin antaman tuomarin nimityskirjan riitauttaminen. Tässä yhteydessä se tuo esiin useita muita Puolan oikeuden säännöksiä, jotka antavat tuomareille mahdollisuuden tarkastaa, kunnioitetaanko oikeutta saada asiansa käsitellyksi riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu.

134. Toisin kuin Puolan tasavalta väittää, komissio ei riitauta tässä menettelyssä Puolan presidentin oikeutta nimittää tuomareita eikä sitä, että tuomarin nimityskirjaa ei voida riitauttaa Puolan lainsäädännön nojalla.( )

135. A. K. ‑tuomion 133 kohdassa unionin tuomioistuin totesi, että se, että Puolan presidentti nimittää tuomarit, ei voi johtaa siihen, että he ovat Puolan presidentistä riippuvaisia, eikä se voi herättää epäilyjä heidän puolueettomuudestaan, jos asianomaisiin henkilöihin ei heidän nimittämisensä jälkeen kohdisteta mitään painostusta. Lisäksi tuomion A.B. ym. (Tuomareiden nimittäminen ylimpään tuomioistu