ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
538

Unionin tuomioistuin on kolmanneksi katsonut, että komission aloittama menettely seuraamusten määräämiseksi kilpailunvastaisista käytänteistä ei johda siihen, että jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset menettävät pysyvästi ja lopullisesti toimivaltansa soveltaa SEUT 101 artiklaa kyseessä oleviin käytänteisiin, sillä mainittujen viranomaisten toimivalta palautuu niille, kun komission aloittama menettely päättyy, mukaan lukien asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan perusteella tehdyllä päätöksellä (ks. vastaavasti tuomio 14.2.2012, Toshiba Corporation ym., C-17/10, EU:C:2012:72, 79, 80, 86 ja 87 kohta). Juuri tässä asiayhteydessä on siis arvioitava, mikä merkitys on annettava sille, ettei komissio ota kantaa tiettyihin käytänteisiin asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan perusteella tehdyssä päätöksessä. Se, että komission vaikenemisen tulkitaan tarkoittavan sen implisiittistä toteamista, ettei kilpailusääntöjä ole rikottu, johtaisi kuitenkin siihen, että jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset eivät voisi koskaan saada takaisin toimivaltaansa soveltaa SEUT 101 artiklaa niihin käytänteisiin, joita koskevan menettelyn komissio on aloittanut ja sen jälkeen päättänyt tekemällä asetuksen N:o 1/2003 7 artiklaan perustuvan päätöksen, sillä perusteella, että se loukkaisi ne bis in idem ‑periaatetta. Tällainen tulkinta olisi vastoin tässä kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä.
432

On myös todettava, että kuten Luxemburgin suuherttuakunta ja Amazon väittävät, teknologialla on merkittävä, joskaan ei ratkaiseva asema Amazonin tavaramerkin kehittämisessä. Teknologia on nimittäin keskeistä kolmen pilarin toteuttamisessa. Asiakastyytyväisyys on siten suurelta osin riippuvaista teknologiasta. Teknologialla on tärkeä asema myös markkinoinnissa, ja sillä voidaan maksimoida mahdollisuus, että nimi ”Amazon” esiintyy potentiaalisten asiakkaiden hauissa. On selvää, että tämä teknologia on kehitetty Yhdysvalloissa.
36

Komissio teki valtiontuesta SA 33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italia – korvaukset yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista Sardinian lentoasemille 29.7.2016 annetun päätöksen (EU) 2017/1861 (EUVL 2017, L 268, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös), jonka päätösosan sanamuoto on seuraava: ”1 artikla 1. Järjestelmä, jonka Italia perusti – – lain [nro 10/2010] nojalla, ei ole [SEUT] 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea [SOGEAALille, SOGAERille ja GEASARille]. 2. Järjestelmä, jonka Italia perusti lain [nro] 10/2010 nojalla, on perustamissopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea lentoyhtiöille Ryanair/AMS, easyJet, Air Berlin, Meridiana, Alitalia, Air Italy, [kantaja], Wizzair, Norwegian, JET2.COM, Niki, Tourparade, Germanwings, Air Baltic ja Vueling, siltä osin kuin se koskee kyseisten lentoyhtiöiden toimintaa Cagliari-Elmasin lentoasemalla ja Olbian lentoasemalla. 3. Italia on pannut 2 kohdassa tarkoitetun tuen täytäntöön perustamissopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti. 4. Edellä 2 kohdassa tarkoitettu valtiontuki ei sovellu sisämarkkinoille. 2 artikla 1. Italian on perittävä tuensaajilta takaisin 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tuki. 2. Koska Ryanair ja AMS muodostavat yhden taloudellisen yksikön tässä päätöksessä, ne ovat yhdessä vastuussa jommankumman saaman valtiontuen takaisinmaksusta. 3. Takaisinperittävään summaan sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajien käyttöön, tuen takaisinperintään saakka. […] 5. Italian on peruutettava kaikki 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tuen maksamatta olevat maksut tämän päätöksen antamispäivästä alkaen. 3 artikla 1. Edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tosiasiallisesti. 2. Italian on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta. 4 artikla 1. Italian on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta seuraavat tiedot: – luettelo tuensaajista, jotka ovat saaneet tukea 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tukijärjestelmän nojalla, ja kunkin tuensaajan kyseisen järjestelmän nojalla saaman tuen kokonaismäärä – kultakin tuensaajalta takaisinperittävän tuen kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko) – tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi – asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaajia on vaadittu maksamaan tuki takaisin. 2. Italian on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöön panemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kunnes 2 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava viipymättä komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on myös annettava tarkat tiedot tuensaajilta jo perityistä tukimääristä ja koroista. 5 artikla Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.”
333

Kantaja väittää neljännen kanneperusteen ensimmäisen osan tueksi, että komissio on tehnyt oikeudellisia virheitä ja arviointivirheitä, kun se on määrännyt sille sakon. Muistutettuaan, että asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan nojalla komissio voi määrätä SEUT 102 artiklaa rikkoneelle yritykselle sakon mutta sillä ei ole siihen velvollisuutta, kantaja väittää, että sakon määrääminen on suhteetonta, jos asia on uusi, kuten tässä tapauksessa. Komissio ja Euroopan unionin tuomioistuin ovat kantajan mukaan vahvistaneet, että sakot eivät ole asianmukaisia asioissa, joissa on kyse uusista vahinkoteorioista. Komissio on myös vahvistanut, että sakko ei ole asianmukainen, kun se on katsonut, että asia voi olla sitoumuksia koskevan päätöksen kohteena.
88

Edellä esitetyn perusteella riidanalaisen päätöksen perustelujen riittämättömyyttä koskeva ainoa kanneperuste on hyväksyttävä siltä osin kuin se koskee niitä syitä, joiden vuoksi hankintaviranomainen katsoi, että hyväksytyt tarjoukset eivät olleet hinnaltaan poikkeuksellisen alhaisia. Näin ollen on todettava, että sen, että EASA laiminlöi riidanalaiseen päätökseen liittyvien olennaisten menettelymääräysten noudattamisen, on johdettava kyseisen päätöksen kumoamiseen ilman, että on tarpeen pohtia, katsoiko EASA virheellisesti, että hyväksytyt tarjoukset eivät olleet poikkeuksellisen alhaisia (ks. vastaavasti tuomio 2.2.2017, European Dynamics Luxembourg ja Evropaïki Dynamiki v. komissio, T‑74/15, ei julkaistu, EU:T:2017:55, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
116

Kantajan mukaan unionin lainsäädännössä – erityisesti elintarvikekäyttöä ja leluja koskevassa lainsäädännössä – on asetettu bisfenoli A:n käytölle turvallinen altistumistaso. Bisfenoli A:n käyttö erityisesti monomeerinä elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvien muovisten materiaalien ja tarvikkeiden valmistuksessa on sallittua ainoastaan ainekohtaisen siirtymän raja-arvon puitteissa, joka on 0,6 mg bisfenoli A:ta elintarvikekilogrammaa kohti. Tämä ilmenee elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvista muovisista materiaaleista ja tarvikkeista 14.1.2011 annetusta komission asetuksesta (EU) N:o 10/2011 (EUVL 2011, L 12, s. 1). Siihen asti kun Clarity-BPA-ohjelman tulokset on saatu, EFSA on äskettäin määritellyt väliaikaiseksi sallituksi päiväsaanniksi 4 μg painokiloa kohti päivässä. Bisfenoli A:n käytölle leluissa on lopuksi asetettu erityinen raja-arvo lelujen turvallisuudesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/48/EY liitteen II lisäyksen C muuttamisesta leluissa käytettävien kemikaalien erityisten raja-arvojen asettamista varten bisfenoli A:n osalta 24.5.2017 annetussa komission direktiivissä (EU) 2017/898 (EUVL 2017, L 138, s. 128). Kantajan mukaan tässä direktiivissä ”raja-arvo, joka heijastaa tieteellisten tietojen nykytilaa” on asetettu arvoon 0,04 mg/l, jotta bisfenoli A:n turvallisuus voidaan varmistaa, kun sitä käytetään leluissa, jotka on tarkoitettu alle 36 kuukauden ikäisten lasten käyttöön tai muissa leluissa, jotka on tarkoitus laittaa suuhun. ECHA on jättänyt kaikki nämä tasot huomiotta riidanalaisessa päätöksessä, vaikka ne on asetettu bisfenoli A:n osalta siltä osin kuin on kyse ihmisten terveydelle kaikkein herkimmistä sovelluksista eli elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvista materiaaleista.
121

Riidanalaisen päätöksen 409 ja 500 perustelukappaleen mukaan yrityskeskittymän tuloksena syntyvän yksikön markkinaosuus on tulojen perusteella arvioituna alle 10 prosenttia mahdollisilla maksullisten premium-urheilukanavien tukkutarjonta- ja ‑hankintamarkkinoilla, joka on kapein ehdotettu markkinasegmentti. Riidanalaisen päätöksen 502 perustelukappaleen mukaan Ziggo Sport Totaalilla on lisäksi merkittävästi enemmän tilaajia kuin Fox Sportsilla, vaikka se on hinnaltaan kalliimpi. Riidanalaisen päätöksen 517 perustelukappaleen mukaan Ziggo Sport Totaalin osuus maksutelevision tilaajien kokonaismäärästä Alankomaissa on alle 5 prosenttia. Riidanalaisen päätöksen 518 ja 519 perustelukappaleen mukaan matkaviestinlaitteilla katseltavien audiovisuaalisten sisältöjen kulutus televisiotuotteiden kokonaiskulutuksesta on alle 3 prosenttia, ja vain 12 prosenttia kuluttajista, jotka käyttävät audiovisuaalisen sisällön katseluun matkaviestinlaitetta, katselee suoria televisiolähetyksiä ja erityisesti urheilulähetyksiä. Vuoden 2015 viimeisellä kolmanneksella tehdyn riippumattoman tutkimuksen mukaan vain 4 prosenttia Ziggo Sport Totaalin tilaajista katselee tätä kanavaa matkaviestinlaitteillaan, mikä osoittaa, että vain murto-osa eli 3 prosenttia Ziggo Sport Totaalin maksutelevision tilaajien kokonaismäärästä on kiinnostunut katselemaan tätä kanavaa matkaviestinlaitteillaan.
66

Kuten komissio perustellusti esittää – viittaamalla asetuksen N:o 1023/2013 johdanto-osan seitsemänteen perustelukappaleeseen – on kylläkin niin, että henkilöstösääntöjen 42 c artiklan tarkoituksena on viime kädessä toimielinten henkilöstöresurssien hallinnan optimointi. Kuten komissio itsekin katsoo, unionin lainsäätäjä on kuitenkin huolehtinut siitä, että asettamisessa yksikön edun vuoksi myönnettävälle virkavapaalle ”suojellaan riittävästi asianomaisten virkamiesten oikeuksia”, kuten komissio asian on ilmaissut.
150

Lopuksi on todettava, että kantaja ei voi tehokkaasti väittää, että kyseessä olevien asiakirjojen julkaiseminen tapahtui hänen äitinsä tai hänen äitinsä kanssa tekemisissä olevien henkilöiden toimesta. On nimittäin epäuskottavaa, että kolmannet henkilöt julkaisivat kyseessä olevat asiakirjat hänen omalla internetsivustollaan – ainakin ilman hänen suostumustaan –, ja tämän lisäksi näiden asiakirjojen toimittaminen hänen äidilleen merkitsi hänelle myönnetyn luvan ehtojen rikkomista. Lisäksi siinäkin tapauksessa, että virkamies tai toimihenkilö toimittaa luottamuksellisen asiakirjan sallitusti kolmannelle henkilölle paljastamista koskevalla luvalla, hänen on varmistettava, että tämä henkilö noudattaa itse kyseisen luvan ehtoja. Näin ollen vaikka oletetaan, että varsinainen julkaiseminen tapahtui ilman kantajan osallisuutta, on kuitenkin katsottava, että loukatessaan hänelle myönnetyn paljastamista koskevan luvan rajoja, hän loi objektiivisesti vaaran tällaisesta julkaisemisesta ja oli siinä osallisena (ks. vastaavasti määräys 16.3.2016, One of Us ym. v. komissio, T‑561/14, ei julkaistu, EU:T:2015:917, 58 ja 59 kohta).
58

Tässä yhteydessä ei voida hyväksyä kantajan väitettä, jonka mukaan komissio on soveltanut virheellisesti asetuksen N:o 2341/2002 85 a artiklaa sen korvanneen riidanalaisen säännöksen sijaan (ks. edellä 40 kohta). Kuten komissio väittää, vuoden 2014 päätöksen 2 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa, jota kantaja ei ollut riitauttanut asiassa T‑95/15 ja josta on näin ollen tullut lainvoimainen, viitataan nimenomaisesti delegoidun asetuksen N:o 1268/2012 90 artiklaan, kun on kyse asianomaisen yrityksen mahdollisuudesta maksaa sakon määrä alustavasti. Tätä arviointia ei kyseenalaista se, että kantajalle 16.2.2015 sähköpostiviestillä lähetetyssä tiedotteessa viitattiin vielä virheellisesti, kuten komissio itse myöntää, asetuksen N:o 2341/2002 85 a artiklaan. Kantaja ei myöskään kiistä sitä, että käsiteltävässä asiassa viitekaudella sakon sijoittamisesta BUFI-rahastoon saatu tuotto ei kerryttänyt korkoa vaan oli negatiivinen ja että komissio on näin ollen noudattanut riidanalaisen säännöksen soveltamisperusteita.
74

Kuten SEU 19 artiklan 1 kohdasta lisäksi ilmenee, unionin oikeusjärjestyksen kunnioittamista koskevan tuomioistuinvalvonnan varmistavat paitsi unionin tuomioistuin myös jäsenvaltioiden tuomioistuimet (ks. tuomio 28.4.2015, T & L Sugars ja Sidul Açúcares v. komissio, C-456/13 P, EU:C:2015:284, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuten neuvosto korostaa, nyt käsiteltävässä asiassa yksi kantajien pääasiallisista kanneperusteista on se, etteivät he ole voineet äänestää 23.6.2016 järjestetyssä kansanäänestyksessä eivätkä niiden parlamentin jäsenten vaalissa, jotka ovat antaneet vuoden 2017 lain Euroopan unionista (eroamista koskeva tiedonanto). Mainituista Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten äänestysmenettelyistä sekä eroamisaikomusta koskevasta tiedonannosta oli kuitenkin mahdollista nostaa kanne Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimissa, joilla on tarvittaessa mahdollisuus SEUT 267 artiklan nojalla tiedustella unionin tuomioistuimelta perussopimusten tulkintaa ennakkoratkaisukysymyksin. Tältä osin on todettava, että Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuinten käsiteltäväksi on saatettu useita kertoja sellaisten Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten menettelyjen ja toimien laillisuus, joiden tarkoituksena on panna täytäntöön SEU 50 artiklassa määrätty eromenettely. High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Englannin ja Walesin alioikeus, Queen’s Bench -osasto (hallintojaosto), Yhdistynyt kuningaskunta) on 28.4.2016 antamallaan tuomiolla lausunut kanteesta, jolla H. Shindler ja muut kantajat riitauttivat 23.6.2016 järjestetyn kansanäänestyksen sääntöjenmukaisuuden vedoten siihen, että jossakin muussa unionin jäsenvaltiossa yli 15 vuotta asuneilta Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisilta oli unionin oikeuden vastaisesti viety äänioikeus niin kutsutulla 15 vuoden säännöllä (”15 years rule”). Kuten istunnossa on korostettu, sama tuomioistuin on myös 12.6.2018 antamallaan tuomiolla hylännyt kanteen, jolla E. Webster ja muut kantajat kyseenalaistivat sen, että Yhdistynyt kuningaskunta käy erosopimuksen tekemistä koskevia neuvotteluja, kun otetaan huomioon se, ettei Yhdistyneen kuningaskunnan valtiosäännön asettamien vaatimusten mukaisesti tehtyä eroamispäätöstä väitetysti ole olemassa.
82

Tämän osalta on todettava, että todennäköisyys siitä, että maantieteellistä alkuperää ilmaiseva merkintä voi vaikuttaa kilpailusuhteisiin, on suuri silloin, kun on kyse suuresta alueesta, joka on kuuluisa useiden tavaroiden ja palvelujen laadusta, ja se on puolestaan pieni silloin, kun on kyse tarkkaan määritetystä paikasta, joka on kuuluisa vain muutamista tavaroista tai palveluista (ks. vastaavasti tuomio 15.12.2011, Mövenpick v. SMHV (PASSIONATELY SWISS), T‑377/09, ei julkaistu, EU:T:2011:753, 41 kohta ja tuomio 20.7.2016, SUEDTIROL, T‑11/15, EU:T:2016:422, 44 kohta). Käsiteltävässä asiassa Devin on tarkkaan määritetty paikka, jonka keskivertokuluttaja tuntee yksinomaan Bulgariassa ja joka on suurelta osin tuntematon unionin muiden osien keskivertokuluttajien keskuudessa, ja jonka laaja tunnettuus koskee vain sen vesiä.
87

Kantajan väitteestä, jonka mukaan asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 1 kohtaa ja 2 artiklan 1 kohdan g alakohtaa olisi tarpeen tulkita kansainvälisen oikeuden mukaisesti, mistä pitäisi seurata, että senkaltaisten toimenpiteiden, joilla pidennetään tietyn tehoaineen hyväksynnän voimassaoloaikaa ja jotka on toteutettu asetuksen N:o 1107/2009 17 artiklan perusteella, olisi katsottava kuuluvan näiden säännösten soveltamisalaan, on syytä muistuttaa, että unionin johdetun oikeuden säännöstä on mahdollista tulkita kansainvälisen oikeuden mukaisesti vain silloin, kun kyseinen säännös mahdollistaa tällaisen tulkinnan, eikä tällainen tulkinta voi olla kyseisen säännöksen contra legem ‑tulkinnan perustana. Koska asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 1 kohdan perusteella pelkästään sellaisista ”hallintotoimista”, jotka saman asetuksen 2 artiklan 1 kohdan g alakohdassa määritellään yksittäistapausta koskeviksi toimenpiteiksi, voidaan tehdä sisäistä uudelleentarkastelua koskeva pyyntö, näitä säännöksiä ei ole mahdollista tulkita niin, että niissä tarkoitetut hallintotoimet kattaisivat yleisesti sovellettavat toimet, koska tällainen tulkinta olisi contra legem (ks. vastaavasti määräys 17.7.2015, EEB v. komissio, T‑565/14, ei julkaistu, EU:T:2015:559, 31–33 kohta).
166

Lisäksi EIP:n ja sen työntekijöiden välisiin riita-asioihin soveltuvin osin sovellettavassa vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu, että unionin ja sen työntekijöiden välisissä riidoissa noudatetaan kyseisiin työntekijöihin sovellettavista palvelussuhteen ehdoista riippumatta erityisiä sääntöjä, jotka eroavat SEUT 268 artiklan ja SEUT 340 artiklan toisen kohdan mukaista sopimussuhteen ulkopuolista unionin vastuuta koskevista yleisistä periaatteista. Unionin virkamies tai toimihenkilö nimittäin on, toisin kuin muut yksityishenkilöt, sidoksissa toimielimeen, jonka palveluksessa hän on, sellaisen työsuhteen kautta, jolle on ominaista erityisten vastavuoroisten oikeuksien ja velvollisuuksien tasapaino, jota toimielimen huolenpitovelvollisuus asianomaista henkilöä kohtaan kuvastaa. Tämän tasapainon pääasiallinen tarkoitus on säilyttää luottamussuhde, jonka toimielinten ja työntekijöiden välillä on vallittava, jotta kansalaisille voidaan taata, että toimielimille kuuluvat yleisen edun mukaiset tehtävät suoritetaan asianmukaisesti. Tästä johtuu, että työnantajana toimiessaan unionilla on laajempi vastuu, joka ilmenee velvollisuutena korvata henkilöstölleen vahingot, jotka ovat aiheutuneet unionin työnantajan ominaisuudessaan toteuttamista lainvastaisista menettelyistä (tuomio 16.12.2010, komissio v. Petrilli, T‑143/09 P, EU:T:2010:531, 46 kohta; tuomio päätettiin jättää käsittelemättä uudelleen 8.2.2011 tehdyllä päätöksellä, komissio v. Petrilli, C‑17/11 RX, EU:C:2011:55, ja tuomio 12.7.2012, T‑308/10 P, komissio v. Nanopoulos, EU:T:2012:370, 103 kohta), eikä ainoastaan silloin, kuten SEUT 268 artiklan ja SEUT 340 artiklan toisen kohdan nojalla tehtyjen muutoksenhakujen yhteydessä, kun on kyse sellaisen oikeuden riittävän ilmeisestä loukkauksesta, jolla on tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille.
6.

Talous- ja rahapolitiikka – Rahapolitiikka – Toteuttaminen – Kreikan valtionvelan uudelleen järjesteleminen – Euroryhmän tai sen presidentin päätös, joka on tehty komission suostumuksella soveltaa luonnollisiin henkilöihin, joilla on yksityisen velkojan asema, tämän velan uudelleen järjestelemistä ilman korvausta – Samojen edellytysten soveltaminen oikeushenkilöihin, joilla on yksityisen velkojan asema – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen – Ei ole (SEUT 119 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artikla) (ks. 84 ja 90–92 kohta)
2.

Tuomioistuinmenettely – Asian saattaminen unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi välityslausekkeen perusteella – Lainasopimus, jonka Euroopan investointipankki on tehnyt Syyrian kanssa – Syyrian sopimusvelvoitteiden täyttämättä jättäminen – Investointipankin oikeuksien siirtyminen unionille – Kanne, jonka investointipankki on nostanut unionin nimissä – Tutkittavaksi ottaminen – Kanne, jonka investointipankki on nostanut omissa nimissään – Tutkimatta jättäminen – Oikeussuojan tarpeen puuttuminen (SEUT 256 artiklan 1 kohta ja SEUT 272 artikla) (ks. 21–30 kohta)
5.

Euroopan unionin toimielimet – Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus N:o 1049/2001 – Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin – Tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suoja – Ulottuvuus – Soveltaminen valtiontukien valvontamenettelyihin liittyvän hallintomenettelyn asiakirja-aineistoon – Yleinen olettama, jonka mukaan asiakirjoihin tutustumisesta tehtävää poikkeusta sovelletaan hallintomenettelyn koko asiakirja-aineistoon – Tutustumista koskeva pyyntö, joka on esitetty asian aineelliseen ratkaisuun tähtäävän tuomioistuinmenettelyn kuluessa – Epäämisen sallittavuus (SEUT 108 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmas luetelmakohta) (ks. 55 ja 56 kohta)
2.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Kongon demokraattista tasavaltaa vastaan toteutetut rajoittavat toimenpiteet – Oikeusvaltiota heikentävien tai vakavien ihmisoikeusloukkausten toteuttamisessa mukana olevien henkilöiden varojen jäädyttäminen – Velvollisuus yksilöidä perusteluissa yksilökohtaiset ja erityiset syyt, jotka oikeuttavat tällaiset toimenpiteet – Päätös, joka on tehty asianomaisen tuntemassa asiayhteydessä, jonka perusteella asianomainen voi ymmärtää hänen osaltaan toteutetun toimenpiteen ulottuvuuden (SEUT 296 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1183/2005, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2016/2230, liite I a; neuvoston asetus 2017/904; neuvoston päätöksen 2010/788/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä (YUTP) 2016/2231, liite II ja neuvoston päätös (YUTP) 2017/905) (ks. 41, 47, 49, 58 ja 59 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 20.3.2019 – Prim vastaan EUIPO – Primed Halberstadt Medizintechnik (PRIMED)

(asia T-138/17)

(EU-tavaramerkki – Mitättömyysmenettely – EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki PRIMED – Aikaisemmat kansalliset kuviomerkit PRIM S.A., PRiM, S.A. SUMINISTROS MEDICOS ja GRUPO PRiM – Aikaisempien tavaramerkkien tosiasiallinen käyttö – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 57 artiklan 2 ja 3 kohta (joista on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 64 artiklan 2 ja 3 kohta) – Oikeus tulla kuulluksi – Asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan toinen virke (josta on tullut asetuksen 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan toinen virke) – Todisteiden esittäminen ensimmäistä kertaa valituslautakunnassa – Valituslautakunnan harkintavalta – Luokittelu uusiksi todisteiksi tai lisätodisteiksi – Asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 95 artiklan 2 kohta))

1. EU-tavaramerkki – Viraston päätökset – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Periaatteen ulottuvuus (Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohta; neuvoston asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan toinen virke) (ks. 25–28 ja 42 kohta)

2. EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Viraston mitättömyysosaston päätöksestä tehty valitus – Valituslautakunnan suorittama tutkinta – Ulottuvuus – Tosiseikat ja todisteet, joita ei ole esitetty väitteen tueksi tätä varten asetetussa määräajassa – Huomioon ottaminen – Valituslautakunnan harkintavalta – Säännöstä, jossa säädettäisiin toisin, ei ole (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 53 artiklan 1 kohdan a alakohta, 57 artiklan 2 ja 3 kohta, 63 artiklan 2 kohta, 76 artiklan 2 kohta ja 78 artikla; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 40 säännön 6 kohta) (ks. 46–53 kohta)

3. EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne unionin tuomioistuimissa – Unionin yleisen tuomioistuimen mahdollisuus muuttaa riidanalaista päätöstä – Rajat (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 3 kohta) (ks. 63 kohta)

4. EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne unionin tuomioistuimissa – Unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta – Vahvistustuomiot eivät kuulu unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 2 ja 3 kohta) (ks. 67 kohta)

5. EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne unionin tuomioistuimissa – Unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta – Virastolle osoitettu määräys ei kuulu unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 6 kohta) (ks. 69 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 19.12.2016 tekemästä päätöksestä (yhdistetyt asiat R 2494/2015-4 ja R 163/2016-4), joka koskee osapuolten Prim ja Primed Halberstadt Medizintechnik välistä mitättömyysmenettelyä

Ratkaisu

1) Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) neljännen valituslautakunnan 19.12.2016 tekemä päätös (yhdistetyt asiat R 2494/2015-4 ja R 163/2016-4) kumotaan.

2) Valitus hylätään muilta osin.

3) EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan puolet Prim, SA:n oikeudenkäyntikuluista.