114.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburgin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 1 artiklan 3 kohtaa, 5 artiklaa ja 6 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 4 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että – kun täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on tiedossaan seikkoja, jotka osoittavat, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion rangaistuslaitoksissa vallitsevissa vankeusolosuhteissa on rakenteellisia tai yleisiä puutteita, sen on arvioitava todellinen vaara, joka asianomaisella henkilöllä on joutua epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi siinä rangaistuslaitoksessa, johon hänet todennäköisesti sijoitetaan, tekemällä kokonaisarvio kaikista vangitsemiseen liittyvistä aineellisista näkökohdista, jotka ovat merkityksellisiä tämän arvioinnin kannalta – täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on kiinnitettävä erityistä huomiota tekijään, joka koskee asianomaiselle henkilölle vankeusaikana osoitetun henkilökohtaisen tilan vähimmäispinta-alaa. Koska unionin oikeudessa ei ole säädetty tätä tekijää koskevia vaatimuksia, sen määritysperusteena käytetään Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vahvistamaa alarajaa, joka ei kuitenkaan ole absoluuttinen – määrittäessään asianomaisen henkilön käytössä olevaa henkilökohtaista tilaa täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on otettava huomioon se, onko selli, johon henkilö todennäköisesti sijoitetaan, yksityis- vai yhteiskäytössä. Kyseisen viranomaisen on sisällytettävä pinta-alaan huonekalujen viemä lattiatila mutta ei saniteettitilojen viemää tilaa – jos pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimittamista tiedoista ilmenee, että asianomaisen henkilön käytössä olevan henkilökohtaisen tilan vähimmäispinta-ala on enintään 3 m2, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on määritettävä, ovatko muut vankeuteen liittyvät aineelliset näkökohdat omiaan kompensoimaan riittävästi henkilökohtaisen tilan puuttumisen ja kumoamaan perusoikeuskirjan 4 artiklan rikkomista koskevan olettaman. Kyseisen viranomaisen on erityisesti arvioitava olosuhteita, jotka liittyvät asianomaiselle henkilölle tarkoitetun sellin tilankäyttöön ja vankilan palvelujen ja infrastruktuurin yleiseen asianmukaisuuteen, sekä näkökohtia, jotka liittyvät kyseisen henkilön liikkumisen vapauteen ja sellin ulkopuolella järjestettävään toimintaan – näiden eri näkökohtien arvioinnissa on välttämätöntä ottaa huomioon rajoituksen kesto ja laajuus, sen rangaistuslaitoksen tyyppi, johon luovutettu henkilö aiotaan sijoittaa, sekä tälle määrätty rangaistuksen täytäntöönpanojärjestelmä – täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi myös ottaa huomioon rangaistusten täytäntöönpanon parantamista koskevat rakenteelliset ja lainsäädännölliset toimenpiteet pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa. Koska nämä toimenpiteet ovat kuitenkin yleisluonteisia, niillä ei sellaisinaan voida kompensoida asianomaiseen henkilöön kohdistuvaa todellista vaaraa joutua epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi kyseisessä rangaistuslaitoksessa vallitsevien vankeusolosuhteiden vuoksi – arviointinsa yhteydessä täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi puntaroida keskenään yhtäältä tarvetta varmistaa, ettei asianomainen henkilö joudu perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitetun epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi, ja toisaalta niitä edellytyksiä, joita keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteet ja eurooppalaisen rikosoikeuden alan lainkäytön toimivuus asettavat.