FI Euroopan unionin virallinen lehti C 269/22

Valitus, jonka Kaimer GmbH & Co. Holding KG ym. ovat tehneet 27.5.2011 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-379/06, Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG ja Sanha Italia Srl. v. Euroopan komissio, 24.3.2011 antamasta tuomiosta

(Asia C-264/11 P)

2011/C 269/42

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittajat: Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG, Snaha Italia Srl. (edustaja: Rechtsanwalt J. Brück)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että

— unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-379/06, Kaimer ym. v. komissio, 24.3.2011 antama tuomio on kumottava siltä osin kuin kanne hylättiin, ja että vastaajan 20.9.2006 tekemä päätös K(2006) 4180 (Asia COMP/F-1/38.121 — Putken liittimet) on kumottava

— toissijaisesti, että unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-379/06, Kaimer ym. v. komissio, 24.3.2011 antama tuomio on kumottava siltä osin kuin kanne hylättiin ja että vastaajan 20.9.2006 tekemän päätöksen K(2006) 4180 (Asia COMP/F-1/38.121 — Putken liittimet) 2 artiklassa vahvistettua sakkoa on alennettava

— edelleen toissijaisesti, että asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisee asian uudelleen

— vastaaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valitus koskee unionin yleisen tuomioistuimen antamaa tuomiota, jossa osittain hylättiin kanne, jonka valittajat olivat nostaneet [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 20.9.2006 tehdystä komission päätöksestä K(2006) 4180 (Asia COMP/F-1/38.121 — Putken liittimet).

Valittajat esittävät kaikkiaan kolme valitusperustetta.

Valittajat väittävät ensimmäisessä valitusperusteessa, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla. Unionin yleinen tuomioistuin perustaa olettamansa rikkomisen alkamisajankohdan tiettyyn todisteeseen. Unionin yleinen tuomioistuin on pitänyt tätä todistetta näyttönä rikkomisen alkamisesta vastoin todisteen yksiselitteistä sanamuotoa. Jos todistetta arvioidaan asianmukaisesti, käy ilmi täsmälleen päinvastaista, nimittäin se, että vastaajien menettelytavasta markkinoilla vallitsi epävarmuus. Todisteen asianmukainen arviointi on mahdollista suoraan kirjelmän perusteella eikä uusia asian selvittämistoimia tarvita.

Valittajat väittävät toisessa valitusperusteessaan, että niitä vastaan todistaneiden todistajanlausuntojen näyttöarvo on arvioitu virheellisesti. Toiseen valitusperusteeseen sisältyy kaksi osaa. Unionin yleinen tuomioistuin on ensiksi tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on antanut valittajia vastaan todistaneiden todistajanlausunnoille erityisen näyttöarvon. Kyseessä olevassa menettelyssä ratkaisevien lausuntojen antajia olivat sellaiset valittajia vastaan todistaneet, joiden oli toimitettava komissiolle lisäarvoa saadakseen mahdollisimman suuren sakon alennuksen. Tämä tilanne johti siihen, että lausuntojen sävy oli liiallisen korostuneesti valittajia vastaan puhuva, minkä vuoksi niillä juuri ei ole erityistä näyttöarvoa. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole käsitellyt tätä seikkaa tuomionsa perusteissa.

Toiseksi unionin tuomioistuin ei ole selvittänyt yksittäisten valittajia vastaan todistaneiden antamien lausuntojen välistä ristiriitaa, mikä on johtanut siihen, että tuomion perustelut ovat puutteelliset eivätkä ne ole aukottomat. Ensimmäinen menettelyssä valittajia vastaan todistanut ei nimennyt valittajia osallisiksi rikkomiseen, vaikka hän antoi täyden lausunnon, mikä johti täyteen vapautumiseen sakosta. Valittajia vastaan esitetyt tosiseikkoja koskevat väitteet perustuvat seuraavan niitä vastaan todistaneen lausuntoihin. Sen vuoksi, että ensimmäisen yrityksen, joka teki yhteistyötä komission kanssa, antamalle selitykselle annettiin erityistä näyttöarvoa, tämä ristiriita olisi pitänyt selvittää.

Valittajat väittävät kolmannessa valitusperusteessaan, että perusoikeuskirjaa ja Euroopan ihmisoikeussopimusta on loukattu. Valittajien mukaan näitä ylemmänasteisia oikeussääntöjä on rikottu kahdessa kohdassa. Ensiksi se todennäköisyysvalvonta, jota unionin yleinen tuomioistuin suorittaa kartelleihin liittyvien sakkojen määräämismenettelyissä, ei vastaa perusoikeuskirjassa ja ihmisoikeussopimuksessa tarkoitetun tehokasta oikeussuojakeinoa koskevalle oikeudelle asetettuja vaatimuksia. Valittajat viittaavat tässä yhteydessä siihen, että komission sakon määräämistä koskeva päätös on luonteeltaan rikosoikeudellisen kaltainen. Itse menettely komissiossa ei toiseksi vastaa ihmisoikeussopimuksessa ja perusoikeuskirjassa asetettuja vaatimuksia. Valittajat perustelevat tätä sillä, että komissio selvittää merkitykselliset tosiseikat, syyttää yrityksiä ja lopuksi vielä määrää itse seuraamuksista ja niiden suuruudesta. Tällainen menettely voitaisiin hyväksyä vain, jos tuomioistuin tutkisi komission päätökset kokonaisuudessaan. Kuten kolmannen valitusperusteen ensimmäisessä osassa on todettu, unionin yleinen tuomioistuin rajoittuu komission päätösten tarkistamisessa ilmeisiin ristiriitoihin eikä esitä mitään omia suoria toteamuksia tosiseikoista.