Perusmäärien laskentapohjan perustelemisesta absoluuttisin ilmaisuin on syytä muistuttaa, että sakot ovat komission kilpailupolitiikan väline ja että sillä on oltava harkintavaltaa niiden suuruuden määräämisessä, jotta se voisi ohjailla yritysten toimintaa siten, että ne noudattaisivat kilpailusääntöjä. Lisäksi on tärkeää välttää se, että sakot olisivat taloudellisten toimijoiden helposti ennakoitavissa. Tästä syystä ei voida vaatia, että komissio esittäisi tältä osin muita kuin rikkomisen vakavuuteen ja kestoon liittyviä perusteluja.

Tilanteessa, jossa yritys on samanaikaisesti osallistunut useisiin erillisiin EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisiin ja joka on kilpailuoikeuden klassinen rikkomistapaus ja jossa on menetelty tavalla, jonka lainvastaisuuden komissio on useaan otteeseen todennut, komissio saa pitää tarpeellisena sakon vahvistamista tasolle, jolla olisi riittävä varoittava vaikutus asetuksessa N:o 17 asetetuissa rajoissa.

Komission toimivalta määrätä sakkoja yrityksille, jotka tahallaan tai tuottamuksellisesti rikkovat EY 81 artiklan 1 kohtaa tai EY 82 artiklaa, on yksi niistä komissiolle annetuista keinoista, joiden avulla sen on mahdollista täyttää sille yhteisön oikeudessa annettu valvontatehtävä. Tähän tehtävään kuuluu ilman muuta velvollisuus selvittää yksittäisiä kilpailusääntöjen rikkomisia ja määrätä niistä seuraamuksia, mutta siihen kuuluu myös velvollisuus noudattaa sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden osalta soveltamaan perustamissopimuksessa vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten käyttäytymistä näiden periaatteiden mukaisesti. Tästä seuraa, että komissiolla on toimivalta nostaa sakkojen määrää niiden varoittavan vaikutuksen lisäämiseksi silloin, kun tietyntyyppiset kilpailusääntöjen rikkomiset ovat vielä suhteellisen yleisiä sen voiton vuoksi, jonka tietyt niissä osallisina olevat yritykset voivat niistä saada, vaikka ne on todettu lainvastaisiksi jo yhteisön kilpailupolitiikan alussa.

Vaikka luokkiin jakamisesta aiheutuu, että tiettyihin yrityksiin sovelletaan samaa laskentapohjaa siitä huolimatta, että ne ovat erikokoisia, on katsottava, että kyseistä erilaista kohtelua voidaan objektiivisesti perustella sillä, että kilpailusääntöjen rikkomisen luonteelle on annettu etusija yritysten kokoon nähden kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta arvioitaessa.

Tällaisen luokittelun on silti noudatettava yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, ja sakkojen määrän on ainakin oltava oikeassa suhteessa kilpailusääntöjen vakavuuden arvioinnissa huomioon otettuihin seikkoihin, sillä yhteisöjen tuomioistuinten on tarkastettava ainoastaan, onko tämä jako johdonmukainen ja objektiivisesti perusteltu.

Komissio voi muun muassa jakaa asianomaiset yritykset markkinaosuuden perusteella useisiin 5 prosentin suuruisiin luokkiin, mutta tällainen tapa jakaa kartellin jäsenet luokkiin ei kuitenkaan ole ainoa tapa heijastaa eri markkinaosuuksien suhteellisia osuuksia ilman arviointivirhettä koko siinä kartelliin liittyvässä seuraamusmenettelyssä, jonka komissio on pannut vireille. Komissio voi laajaa harkintavaltaansa käyttäessään päättää luoda luokkia, joissa markkinaosuudet on jaettu 10 prosentin suuruisiin luokkiin.

Etenkin ”erittäin vakavina” pidettävien kilpailusääntöjen rikkomisten osalta asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa todetaan vain, että sakkojen mahdollinen määrä ”on yli 20 miljoonaa euroa”. Tällaisiin rikkomisiin sovellettavat ainoat suuntaviivoissa mainitut kynnykset ovat asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa vahvistettu yleisraja, 10 prosenttia kokonaisliikevaihdosta ja siihen lisämäärään liittyvät enimmäismäärät, joka määräytyy rikkomisen keston perusteella. Kun kyse on ”erittäin vakavasta” rikkomisesta, mikään suuntaviivoissa ei siis estä sakkojen perusmäärien laskentapohjien absoluuttisen arvon tason huomattavaa korottamista.

Määritettäessä yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen nojalla määrättävien sakkojen määrää, se osa liikevaihdosta, joka tulee kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena olevista tavaroista, on omiaan osoittamaan rikkomisen laajuutta relevanteilla markkinoilla. Etenkin kilpailunrajoitusten kohteena olevista tavaroista saatu liikevaihto on objektiivinen peruste, jolla tämän menettelyn haitallinen vaikutus tavanomaiseen kilpailuun saadaan täsmällisesti mitatuksi.

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 1 kohdan B alakohdan ensimmäisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa ei myöskään määrätä pitkäaikaisten rikkomisten osalta 10 prosentin vuosittaisesta automaattisesta korotuksesta, vaan niissä jätetään komissiolle tässä suhteessa harkinnanvara. Viimeksi mainittu voi siis päättää korottaa sakkojen laskentapohjia 10 prosentilla kultakin kokonaiselta pitkäaikaisen rikkomisen vuodelta ja vielä 5 prosenttia lisää kultakin yli kuuden kuukauden mutta alle vuoden pituiselta lisäajanjaksolta ja ottaa huomioon rikkomisajan pituuden. Se, että komissio ottaa lähtökohdaksi 10 prosentin vuosittaisen korotuksen kaikille tähän pitkäaikaisena pidettyyn rikkomiseen osallistuneille yrityksille, ei siis ole millään tavoin ristiriidassa suuntaviivojen kanssa. Lisäksi ei ole osoitettu, että yhteisön oikeudessa olisi olemassa periaate, jonka mukaan pitkäaikaisista rikkomisista määrättäviä ”rangaistuksia on korotettava degressiivisesti”.

Vaikka oletettaisiinkin, että hintakartellit toteutetaan niille ominaisesti pitkäksi ajaksi, komissiota ei voida kieltää ottamasta huomioon niiden todellista kestoa kussakin yksittäistapauksessa. Komissio nimittäin havaitsee tietyt kartellit niiden suunnitellusta pitkäaikaisuudesta huolimatta tai kartelliin osallistuja paljastaa ne sen jälkeen, kun ne ovat toimineet todellisuudessa vasta vähän aikaa. Niiden vahingollinen vaikutus on tietysti pienempi kuin siinä tilanteessa, että ne olisivat ehtineet tosiasiallisesti toimia jo pitkän aikaa. Näin ollen on aina tärkeää asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti erottaa kilpailusääntöjen rikkomisen tosiasiallinen kesto sen omasta luonteesta ilmenevästä vakavuudesta.

Vaikka komissio voi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvonnassa vapaasti arvioida alennuksia, jotka sakoista myönnetään sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon perusteella kunkin tapauksen olosuhteet huomioon ottaen, sen on kuitenkin noudatettava asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua 10 prosentin enimmäismäärää. Komissiolla ei ole harkintavaltaa, kun se soveltaa tätä enimmäismäärää, joka liittyy yksinomaan edellä mainitussa säännöksessä tarkoitetun liikevaihdon määrään.

Nimenomaisesta viittauksesta yrityksen liikevaihtoon on todettava, että säädetyn 10 prosentin enimmäismäärän tarkoituksena on välttää se, että sakot olisivat suhteettomia yrityksen kokoon verrattuna, ja että koska ainoastaan kokonaisliikevaihto on todellinen mittari, jonka avulla on mahdollista saada likimääräistä tietoa tältä osin, tämä prosenttiluku on ymmärrettävä siten, että siinä viitataan kokonaisliikevaihtoon. Tämä 10 prosentin enimmäismäärän tavoitteen määritelmä on erottamaton osa asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan sanamuotoa ja soveltamisalaa, eikä tämän artiklan sanamuodon vastaista tulkintaa voida perustaa tähän tavoitteeseen.

Komissio saa määrätä yritykselle useita erillisiä sakkoja, joista jokainen pysyy asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädetyissä rajoissa, edellyttäen, että yritys on syyllistynyt yhtä moneen EY 81 artiklan 1 kohdan määräysten erilliseen rikkomiseen. Komissio voi tässä tarkoituksessa aloittaa yhden ainoan menettelyn, jonka päätteeksi se tekee yhden ainoan päätöksen, jossa todetaan, että olemassa on useita toisistaan erillistä rikkomuksia, ja jossa se määrää yritykselle useita toisistaan erillisiä sakkoja, tai se voi aloittaa useita menettelyjä, eikä tämä ole asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädetyn enimmäismäärän ”laitonta kiertämistä”. Edellä mainitun enimmäismäärän soveltamisen kannalta on nimittäin samantekevää, onko kilpailusääntöjen erilaisista rikkomisista määrätty seuraamuksia yhdessä ainoassa menettelyssä vai eri aikoina toimitetuissa, erillisissä menettelyissä, koska 10 prosentin enimmäismäärää sovelletaan jokaiseen EY 81 artiklan rikkomiseen, josta komissio on määrännyt seuraamuksia.

(ks. 124, 127, 131 ja 132 kohta)