JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

PAOLO MENGOZZI

4 päivänä lokakuuta 2018 ( 1 )

Asia C-322/17

Eugen Bogatu

vastaan

Minister for Social Protection

(Ennakkoratkaisupyyntö – High Court (ylempi piirituomioistuin, Irlanti))

Ennakkoratkaisupyyntö – Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Työttömäksi jääneen jäsenvaltion kansalaisen, jonka perheenjäsenet asuvat toisessa jäsenvaltiossa, vaatimat perhe-etuudet – Asetus (EY) N:o 883/2004 – 68 artikla – Ensisijaisuussäännöt päällekkäisyystilanteessa – Palkkatyön käsite

1. Eugen Bogatu on Romanian kansalainen, joka on asunut Irlannissa vuodesta 2003. Hän on saanut tiettyjä sosiaaliturvaetuuksia sen jälkeen, kun hänen työsuhteensa päättyi helmikuussa 2009. Hänelle maksettiin 25.5.2010–4.1.2013 maksuihin perustumatonta työttömyysetuutta (työnhakijan tuki (jobseeker’s allowance)). Tammikuussa 2015 häneltä evättiin perhe-etuudet hänen Romaniassa asuvien lastensa osalta siltä ajalta, jona hän oli saanut kyseistä työttömyysetuutta, koska Bogatua ei Irlannin sosiaalisen suojelun ministerin (Minister for Social Protection) (jäljempänä ministeri) mukaan voitu pitää henkilönä, joka tekee sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 ( 2 ) 67 artiklassa tarkoitettua palkkatyötä. Hakiessaan tämän vuoksi muutosta High Courtilta (ylempi piirituomioistuin, Irlanti) Bogatu vastusti tällaista tulkintaa käsitteen ”palkkatyö” soveltamisalasta.

2. Koska asiakirja-aineistosta näyttää ilmenevän, että Bogatun lapset ovat oikeutettuja perhe-etuuksiin myös Romanian lainsäädännön nojalla, kysymys palkkatyön käsitteen soveltamisalan määrittämisestä tulee esiin lähinnä pohdittaessa ensisijaisuussääntöjen soveltamista silloin, kun kyse on oikeudesta asetuksen N:o 883/2004 68 artiklassa säädettyihin perhe-etuuksiin päällekkäisyystilanteessa.

3. Ellen erehdy, tämä on ensimmäinen kerta, kun unionin tuomioistuinta pyydetään lausumaan mainitun säännöksen tulkinnasta. Unionin tuomioistuimen antamalla vastauksella on paljonkin merkitystä, koska sillä on kyseiset ensisijaisuussäännöt huomioon ottaen väistämättä rajoittava vaikutus yhtäältä työskentelyvaltion ja toisaalta sen valtion, jossa kyseisen henkilön perheenjäsenet asuvat, ensisijaisen toimivallan laajuuteen perhe-etuuksien maksamisessa.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

1. Asetus N:o 1408/71

4. Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajantasaistettuna 2.12.1996 annetulla asetuksella (EY) N:o 118/97 (jäljempänä asetus N:o 1408/71) ( 3 ), on kumottu 1.5.2010 alkaen.

5. Kyseisen asetuksen 1 artiklassa, jonka otsikko oli ”Määritelmät”, säädettiin seuraavaa: ”a) ’palkatulla työntekijällä’ tarkoitetaan: i) henkilöä, joka on pakollisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen perusteella vakuutettu yhden tai useamman palkattujen työntekijöiden sosiaaliturvajärjestelmän alan kattaman vakuutustapahtuman varalta – –”.

6. Saman asetuksen 73 artikla, jonka otsikko oli ”Palkatut työntekijät tai itsenäiset ammatinharjoittajat, joiden perheenjäsenet asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa”, kuului seuraavasti: ”Palkatulla työntekijällä – –, johon sovelletaan jäsenvaltion lainsäädäntöä, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä, niin kuin he asuisivat tässä valtiossa – –.”

7. Asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan, jonka otsikko oli ”Ensisijaisuussäännöt tilanteessa, jossa toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukainen ja perheenjäsenten asuinvaltion lainsäädännön mukainen oikeus perhe-eläkkeeseen ovat päällekkäisiä”, 1 kohdassa säädettiin seuraavaa: ”Jos samana aikana samaa perheenjäsentä varten ja ammatin harjoittamisen perusteella voidaan perhe-etuuksia suorittaa sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella perheenjäsenet asuvat, oikeus perhe-etuuksiin, jotka olisi tarvittaessa 73 tai 74 artiklan mukaan maksettava toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, keskeytetään määrään, josta säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä.”

2. Asetus N:o 883/2004

8. Asetuksen N:o 883/2004 1 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, mukaan asetuksessa tarkoitetaan ”a) ’palkkatyöllä’ toimintaa tai vastaavaa tilannetta, jota pidetään palkkatyönä sen jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännössä, jossa tätä toimintaa harjoitetaan tai vastaava tilanne vallitsee; – –”

9. Kyseisen asetuksen 2 artiklan, jonka otsikko on ”Henkilöllinen soveltamisala”, 1 kohta kuuluu seuraavasti: ”Tätä asetusta sovelletaan – – jossakin jäsenvaltiossa asuviin jäsenvaltion kansalaisiin – – sekä heidän perheenjäseniinsä – –.”

10. Saman asetuksen 11 artiklassa, jonka otsikko on ”Yleiset säännöt”, säädetään seuraavaa: ”1. Henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia. Kyseinen lainsäädäntö määritetään tämän osaston mukaisesti. 2. Tämän osaston säännöksiä sovellettaessa palkkatyön – – nojalla tai – – seurauksena rahaetuutta saavien henkilöiden katsotaan harjoittavan tätä työtä – –. 3. Jollei 12–16 artiklasta muuta johdu, a) henkilö, joka on palkkatyössä – – jossakin jäsenvaltiossa, on kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen; – – e) muut kuin a–d alakohdassa tarkoitetut henkilöt ovat asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön alaisia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen muita säännöksiä, joissa heille taataan etuuksia yhden tai useamman muun jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.”

11. Mainitun asetuksen 67 artiklassa, jonka otsikko on ”Toisessa jäsenvaltiossa asuvat perheenjäsenet”, säädetään seuraavaa: ”Henkilöllä on oikeus perhe-etuuksiin toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, myös toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta – –,”

12. Asetuksen 68 artiklan, jonka otsikko on ”Ensisijaisuussäännöt päällekkäisyystilanteessa”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos samana aikana ja samoja perheenjäseniä varten myönnetään etuuksia usean jäsenvaltion lainsäädännön nojalla, sovelletaan seuraavia ensisijaisuussääntöjä: a) jos useamman jäsenvaltion on maksettava etuuksia eri perustein, ensisijaisuusjärjestys on seuraava: ensisijaisesti palkkatyön – – perusteella saavutetut oikeudet, toissijaisesti eläkkeensaamisen perusteella saavutetut oikeudet ja viimeisenä asumisen perusteella saavutetut oikeudet; b) jos useamman jäsenvaltion on maksettava etuuksia samoin perustein, ensisijaisuusjärjestys määräytyy seuraavin lisäperustein: – – iii) jos kyse on asumisen perusteella saavutetuista oikeuksista: lasten asuinpaikka. – –”

II Tosiseikat, pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa

13. Bogatu on Romanian kansalainen ja asunut Irlannissa vuodesta 2003. Hänellä on kaksi Romaniassa asuvaa lasta.

14. Bogatu on toiminut palkallisena työntekijänä 26.5.2003–13.2.2009 eli siihen asti, kun hän on jäänyt työttömäksi. Hän on sen jälkeen saanut maksuihin perustuvaa työttömyyskorvausta (työnhakijan etuus (jobseeker’s benefit)) 20.2.2009–24.3.2010, sitten maksuihin perustumatonta työttömyysetuutta (työnhakijan tuki (jobseeker’s allowance)) 25.3.2010–4.1.2013 ja lopuksi sairausetuutta (illness benefit) 15.1.2013–30.1.2015.

15. Bogatu haki 27.1.2009 oikeutta perhe-etuuksiin. Ministeri ilmoitti hänelle 12.1.2011 päivätyllä kirjeellä, että hakemus on otettu käsiteltäväksi ja että perhe-etuuden maksaminen evätään osalta hakemuksen kattamaa ajanjaksoa eli 1.4.2010 ja 31.1.2013 väliseltä ajalta (jäljempänä merkityksellinen ajanjakso). Samalla ministeri ilmoitti Bogatulle jäljempänä mainittua ajanjaksoa koskevan kielteisen päätöksen johtuvan siitä, että hän ei täyttänyt yhtään niistä vaihtoehtoisista edellytyksistä, joiden perusteella hän olisi voinut saada perhe-etuuksia Romaniassa asuvien lastensa osalta, koska hän ei enää toiminut palkattuna työntekijänä Irlannissa eikä toisaalta myöskään saanut maksuperusteista etuutta ministeriöltä.

16. High Courtille toimittamassaan kumoamiskanteessa Bogatu ei kiistä ministerin päätöksen perusteena olevia tosiseikkoja. Sen sijaan hän väittää, että ministerin päätös olla maksamatta hänelle perhe-etuuksia merkitykselliseltä ajanjaksolta perustuu unionin oikeuden väärään tulkintaan.

17. Hän huomauttaa, että siitä ajanjaksosta, jonka perusteella hänen vaatimuksensa on hylätty, 1.–30.4.2010 käsittävä osa kuuluu asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan ja 1.5.2010–31.1.2013 käsittävä osa asetuksen N:o 883/2004 soveltamisalaan. Lisäksi Bogatu tuo esiin väitteen, jonka mukaan asetuksen N:o 1408/71 73 artiklasta, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 1 artiklan a alakohdan i alakohdan kanssa, käy ilmi, että henkilöllä, joka on vakuutettu palkattuihin työntekijöihin sovellettavan sosiaaliturvajärjestelmän perusteella jossakin jäsenvaltiossa, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin niin kuin he asuisivat tässä valtiossa. Hän lisää, että ottaen huomioon unionin tuomioistuimen 7.6.2005 antaman tuomion Dodl ja Oberhollenzer (C-543/03, EU:C:2005:364) ja 10.3.2011 antaman tuomion Borger (C-516/09, EU:C:2011:136) tämä oikeus syntyy jo sillä perusteella, että kyseinen henkilö on vakuutettu, ja on näin ollen voimassa silloinkin, vaikka tämä henkilö ei olisi palkkatyössä perhe-etuutta hakiessaan ja vaikka henkilö ei saisi sillä hetkellä korvausta vakuutuksensa perusteella.

18. Koska asetuksen N:o 883/2004 67 artikla vastaa asetuksen N:o 1408/71 73 artiklaa, sitä on tulkittava samalla tavalla.

19. Vastineessaan ministeri toteaa, että tulkittaessa asetuksen N:o 883/2004 67 artiklaa on otettava ehdottomasti huomioon saman asetuksen 11 artiklan 2 kohta, jota vastaavaa kohtaa ei asetuksessa N:o 1408/71 ole.

20. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti näin ollen lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Edellytetäänkö asetuksessa N:o 883/2004 ja etenkin sen 67 artiklassa, luettuna yhdessä sen 11 artiklan 2 kohdan kanssa, että ollakseen oikeutettu ’perhe-etuuteen’, sellaisena kuin se määritellään 1 artiklan z alakohdassa, henkilön on joko oltava palkkatyössä tai toimittava itsenäisenä ammatinharjoittajana toimivaltaisessa jäsenvaltiossa tai vaihtoehtoisesti saatava rahaetuuksia? 2) Onko asetuksen N:o 883/2004 11 artiklan 2 kohtaan sisältyvää viittausta ’rahaetuuksiin’ tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan ainoastaan ajanjaksoa, jona hakija tosiasiallisesti saa rahaetuuksia, vai tarkoitetaanko sillä mitä tahansa ajanjaksoa, jona hakija on vakuutettu rahaetuuden varalta tulevaisuudessa, siitä riippumatta, onko kyseistä etuutta haettu perhe-etuuden hakemisajankohtana?”

21. Kirjallisia huomautuksia näistä kysymyksistä ovat esittäneet Bogatu, ministeri, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja Euroopan komissio. Osapuolten lausumat kuultiin myös 6.6.2018 pidetyssä istunnossa.

III Oikeudellinen analyysi

A Ennakkoratkaisukysymykset

1. Alustavat huomautukset

22. Ensinnäkin panen merkille, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät kysymykset eivät koske merkityksellisen ajanjakson ensimmäistä kuukautta eli 1.–30.4.2010 koskeviin perhe-etuuksiin sovellettavien asetuksen N:o 1408/71 säännösten tulkintaa, ( 4 ) vaan ajanjaksoon 1.5.2010–31.1.2013 sovellettavien asetuksen N:o 883/2004 säännösten tulkintaa.

23. On sitä paitsi huomattava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää tulkintaa vain asetuksen N:o 883/2004 67 artiklasta, jossa henkilölle taataan oikeus perhe-etuuksiin siinä jäsenvaltiossa, jossa hän on vakuutettuna, toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta, luettuna yhdessä saman asetuksen 11 artiklan 2 kohdan kanssa, jossa on kyse käsitteestä ”palkkatyö”. Syynä tähän on, että Bogatu väitti käsiteltävässä asiassa olevansa oikeutettu Irlannin valtion perhe-etuuksiin sen vuoksi, että hänen oli katsottava tekevän palkkatyötä.

24. Käsiteltävän asian asiakirja-aineistosta kuitenkin ilmenee, että perheenjäsenet, joiden osalta Bogatu vaati perhe-etuuksia, eli hänen kaksi lastaan ovat oikeutettuja saamaan kyseisiä etuuksia myös Romanian lainsäädännön mukaisesti, koska viimeksi mainitussa lainsäädännössä säädetään, että näitä etuuksia maksetaan kaikille alle 18-vuotiaille lapsille, jotka asuvat Romaniassa laillisesti, kuten tässä tapauksessa näyttäisi olevan asianlaita.

25. Näin ollen yhdyn ministerin, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja komission huomautuksiin, joiden mukaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyytämän tulkinnan kohdetta on syytä laajentaa.

26. Tarkemmin sanottuna olen sitä mieltä, että koska olemme tilanteessa, jossa samat perheenjäsenet ovat periaatteessa oikeutettuja kyseisiin etuuksiin samalta ajalta usean jäsenvaltion lainsäädännön nojalla, unionin tuomioistuimen on vastatessaan ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle otettava ehdottomasti huomioon asetuksen N:o 883/2004 68 artikla, ( 5 ) jossa esitetään perusteet sen määrittämiseksi, mikä jäsenvaltio on perhe-etuuksien maksamisessa ensisijaisesti toimivaltainen.

27. Tässä artiklassa on esitetty ensisijaisuussäännöt, joita sovelletaan tilanteessa, jossa usean jäsenvaltion myöntämät perhe-etuudet ovat päällekkäisiä, ja joita sovellettaessa on tutkittava, voiko näihin etuuksiin oikeutettu henkilö vaatia eri jäsenvaltioissa etuuksia ”samoin perustein” (toisin sanoen ”palkkatyön”, ”eläkkeensaamisen” tai ”asumisen” perusteella) vai ”eri perustein”. Tähän kysymykseen vastaamalla voidaan osoittaa jäsenvaltio, jonka on ensisijaisesti maksettava perhe-etuudet kyseiselle henkilölle.

28. Käsiteltävässä asiassa se, kumman jäsenvaltion, Irlannin vai Romanian, olisi maksettava Bogatulle kyseiset etuudet, riippuu siis niiden perusteiden määrittelystä, joiden mukaan kantaja voi vaatia perhe-etuuksia Irlannin valtiolta, ja erityisesti siitä, millainen merkitys annetaan asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan ilmaisulle ”palkkatyön perusteella saavutetut oikeudet”.

29. Näiden seikkojen perusteella katson komission tavoin, että High Courtin esittämät kaksi ennakkoratkaisukysymystä olisi ymmärrettävä niin, että niiden tarkoitus on ilmaisun ”palkkatyön perusteella” tulkinta asetuksen N:o 883/2004 68 artiklassa vahvistettujen ensisijaisuussääntöjen täytäntöönpanon yhteydessä.

30. Tämän vuoksi nämä kaksi kysymystä on syytä muotoilla uudelleen. Mainituissa kysymyksissä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy, onko asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että henkilö, joka oltuaan palkkatyössä vastaanottavassa jäsenvaltiossa saa mainitulta jäsenvaltiolta vain maksuihin perustumattomia etuuksia, mutta on edelleen vakuutettuna tämän maan sosiaaliturvajärjestelmässä, on oikeutettu perhe-etuuksiin tällaisen aseman nojalla määritettäessä, mikä jäsenvaltio on ensisijaisesti toimivaltainen maksamaan kyseiset etuudet.

31. Kuten edellä olen maininnut, tähän kysymykseen vastaamiseksi on tiedettävä, mikä on asetuksen N:o 883/2004 68 artiklassa käytetyn ilmaisun ”palkkatyön perusteella” merkitys, ja siksi keskityn tässä ratkaisuehdotuksessa yksilöimään seikkoja, joiden avulla mainittua käsitettä voidaan tulkita oikein.

32. Tämän vuoksi aloitan torjumalla ministerin, Yhdistyneen kuningaskunnan ja komission puoltaman väitteen, jonka mukaan kyseessä olevaa käsitettä, sellaisena kuin se on esitetty asetuksen N:o 883/2004 68 artiklassa, olisi tarkasteltava ottaen huomioon saman asetuksen 11 artiklan 2 kohta (a kohta). Sen jälkeen tutkin, onko mainittua käsitettä tulkittava perhe-etuuksiin liittyvien oikeuksien syntymisen edellytyksiä säätelevien kansallisten lainsäädäntöjen mukaisesti (b kohta). Lopuksi, kun olen selittänyt, että Bogatun esittämää perustelua, jonka mukaan asetusta N:o 1408/71 koskevasta oikeuskäytännöstä johtuvaa käsitettä ”palkattu työntekijä” voitaisiin tarkastella asetuksen N:o 883/2004 yhteydessä, ei voida hyväksyä ottaen huomioon tämän asetuksen 68 artikla, pyrin ehdottamaan ilmaisulle ”palkkatyön perusteella” sellaista tulkintatapaa, joka olisi omiaan takaamaan, että asetuksen N:o 883/2004 68 artiklassa säädetyt ensisijaisuussäännöt toimivat unionin lainsäätäjän haluamalla tavalla (c kohta).

2. Ilmaisun ”palkkatyön perusteella saavutetut oikeudet” tulkinta

a) Asetuksen N:o 883/2004 11 artiklan 2 kohta

33. Kuten edellä mainitsin, pääasian kantajaa lukuun ottamatta kaikki menettelyn osapuolet esittävät, että se, millä perusteella Bogatu olisi oikeutettu perhe-etuuksiin Irlannissa sovellettaessa asetuksen N:o 883/2004 68 artiklassa mainittuja ensisijaisuussääntöjä, on määritettävä saman asetuksen 11 artiklassa esitettyjen sovellettavan lainsäädännön määrittämistä koskevien yleisten sääntöjen ja erityisesti säännöksen 2 kohdan mukaisesti.

34. Tässä kohdin on syytä muistuttaa, että asetuksen N:o 883/2004 II osaston ”kulmakiven” eli 11 artiklan ( 6 ) avulla voidaan määrittää, kumpaa kansallista lainsäädäntöä on sovellettava kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluviin henkilöihin, erityisesti erottelemalla henkilöt toisistaan sen perusteella, ovatko he palkkatyössä, ( 7 ) jolloin he ovat työskentelyjäsenvaltion lainsäädännön alaisia, vaityöttömiä, jolloin he ovat asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön alaisia. ( 8 ) Kyseisen asetuksen 11 artiklan 2 kohta tarkoittaa selvästi, että palkkatyön käsite on ymmärrettävä laajassa merkityksessä, koska rahaetuuden saaminen ”palkkatyön nojalla tai seurauksena” rinnastetaan varsinaiseen palkkatyön tekemiseen.

35. Komissio onkin kirjallisissa huomautuksissaan todennut, että asetuksessa N:o 883/2004 tarkoitetun järjestelmän yhteydessä 11 artiklaa olisi sovellettava aina, kun on määritettävä, kumpaa kahdesta mahdollisesta kansallisesta sosiaaliturvalainsäädännöstä kyseiseen henkilöön on sovellettava, kuten asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan mukaisesti on tehtävä. Toisin sanoen se, millä perusteella Bogatu voi saada oikeuden perhe-etuuksiin Irlannissa, voitaisiin asetuksen N:o 883/2004 68 artikla huomioon ottaen vahvistaa vasta sitten, kun 11 artiklassa vahvistetut periaatteet on pantu täytäntöön.

36. Näin ollen komission mukaan olisi ensin selvitettävä, voidaanko Bogatun katsoa olleen merkityksellisenä ajanjaksona mainitussa 11 artiklassa tarkoitettu henkilö, joka ”toimii palkattuna työntekijänä”, kun otetaan huomioon tähän käsitteeseen saman artiklan 2 kohdassa tehty laajennus. Tämän vuoksi komissio katsoo ministerin ja Yhdistyneen kuningaskunnan tavoin, että jos Bogatu sai merkityksellisen ajanjakson aikana luonteeltaan maksuihin perustumatonta etuutta, jota ei siis maksettu hänen aiemmin tekemänsä palkkatyön ”nojalla tai seurauksena”, Bogatun ei voida katsoa olleen asetuksen N:o 883/2004 11 artiklassa tarkoitettu palkattuna työntekijänä toimiva henkilö. Jos Bogatu ei siis saanut perhe-etuuksia Irlannissa ”palkattuna työntekijänä toimivan henkilön” aseman perusteella, perusteena ei komission mukaan voinut olla muu kuin asuminen kyseisessä jäsenvaltiossa.

37. Tämä väite ei ole mielestäni vakuuttava.

38. Olen itse asiassa sitä mieltä, että kyseinen väite perustuu asetuksen N:o 883/2004 systematiikan väärään tulkintaan. Pyrin tässä tähdentämään ennen kaikkea sitä, etten halua asettaa kyseenalaiseksi 11 artiklan keskeistä asemaa kyseisessä asetuksessa, kun on määritettävä sovellettava kansallinen lainsäädäntö. Mielestäni tämän säännöksen soveltamisala olisi kuitenkin katsottava mainitun systematiikan mukaisesti paljon rajatummaksi kuin komission näkemyksessä. Itse asiassa näyttää siltä, että asetuksessa tehdään ero II osaston sisältämien yleisten lainvalintasääntöjen (”Sovellettavan lainsäädännön määrittäminen”) ja III osaston sisältämien erityisten liittymäsääntöjen (”Eri etuusryhmiä koskevat erityissäännökset”) välillä. ( 9 ) Tämä erottelu merkitsee mielestäni sitä, että koska tarkasteltavaan tilanteeseen sovelletaan yhtä erityisistä liittymäsäännöistä, 11 artiklaa ei ole sovellettava, ( 10 ) periaatteen ”erityissäännös syrjäyttää yleissäännöksen” (lex specialis derogat legi generali ) mukaisesti. ( 11 )

39. Koska Bogatun tilanteeseen käsiteltävässä asiassa sovelletaan selvästi erityisiä liittymäsääntöjä eli perhe-etuuksia koskevia säännöksiä (asetuksen N:o 883/2004 67 ja 68 artikla), minun on tulkittava ainoastaan näitä säännöksiä, jotta mainitussa tilanteessa sovellettava lainsäädäntö voidaan määrittää.

40. Joka tapauksessa jo asetuksen N:o 883/2004 11 artiklan 2 kohdassa, jota kaikki menettelyn osapuolet Bogatua lukuun ottamatta käyttävät hyväksi ilmaisun ”palkkatyön perusteella” tulkinnassa, täsmennetään, että kohdan sisältö pätee vain ”[t]ämän osaston säännöksiä sovellettaessa”. Koska oikeudellinen teksti on tässä niin selvää, on mielestäni varmaa, että 11 artiklan 2 kohtaa ei voida käyttää hyväksi asetuksen muihin kuin II osastoon sisältyvien säännösten tulkinnassa. Tämän vuoksi kyseinen sääntö ei voi mitenkään vaikuttaa asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan tulkintaan, koska kyseinen artikla sisältyy tämän asetuksen III osastoon. ( 12 )

41. Edellä esitetyn perusteella olen sitä mieltä, että unionin tuomioistuimen olisi tulevassa tuomiossaan hylättävä Bogatua lukuun ottamatta kaikkien menettelyn osapuolten esittämä väite, jonka mukaan ilmaisua ”palkkatyön perusteella”, sellaisena kuin se esitetään asetuksen N:o 883/2004 68 artiklassa, olisi tarkasteltava ottaen huomioon saman asetuksen 11 artikla ja erityisesti sen 2 kohta.

b) Perhe-etuuksiin liittyviä oikeuksia koskeva jäsenvaltioiden lainsäädäntö

42. Vaikka yksikään menettelyn osapuolista ei olekaan ottanut sitä esiin, pidän kuitenkin hyödyllisenä tarkistaa tässä vaiheessa, sisältääkö ilmaisu ”palkkatyön perusteella” ennemminkin viittauksen kansallisiin lainsäädäntöihin, joilla säännellään perhe-etuuksiin liittyviä oikeuksia.

43. Tällainen tulkinta voi ensi näkemältä vaikuttaa unionin asiaa koskevan lainsäädännön taustalla olevien periaatteiden mukaiselta; näiden periaatteiden mukaan unionin sääntöjen tarkoituksena on luoda kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskeva järjestelmä, ( 13 ) kun taas perhe-etuuksien saamisen edellytyksiä koskeva sääntely kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. ( 14 ) Itse asiassa ilmaisu ”palkkatyön perusteella” voitaisiin käsittää niin, että jäsenvaltioille annetaan toimivalta määrittää ”peruste”, jonka nojalla kyseisellä henkilöllä olisi oikeus saada perhe-etuuksia (palkkatyö, eläke tai asuminen), ja unionin oikeus rajoittuisi siihen, että sen mukaisesti valittaisiin sovellettava lainsäädäntö samassa säännöksessä vahvistettujen perusteiden avulla tilanteessa, jossa oikeudet tällaisiin etuuksiin ovat päällekkäisiä.

44. Tämä tulkinta voidaan kuitenkin hylätä mielestäni kahden näkökohdan perusteella.

45. Ensinnäkin jo asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan 1 kohdan sanamuodon yksityiskohtainen arviointi paljastaa, että kyseinen säännös ei sisällä mitään nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden lainsäädäntöihin.

46. Toiseksi tämän tulkinnan seuraukset ovat hieman ongelmallisia niiden kansalaisten suojelun kannalta, jotka käyttävät oikeuttaan vapaaseen liikkumiseen.

47. Tämä käy selvästi ilmi, jos katsotaan, mikä on tulos kyseisen tulkinnan soveltamisesta käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa.

48. Tämän vuoksi on siis tarpeen tarkistaa, millä perusteella oikeus Bogatun lapsiin liittyvien perhe-etuuksien maksamiseen syntyy yhtäältä Irlannin ja toisaalta Romanian lainsäädännön mukaan.

49. Kuten jo aiemmin mainitsin ja kuten asiakirjoista ilmenee, Romanian lainsäädännössä tämä oikeus myönnetään kaikille alle 18-vuotiaille lapsille sillä ehdolla, että he asuvat Romaniassa laillisesti. Ensimmäisessä tutkitussa kansallisessa lainsäädännössä kyseisen oikeuden syntymisen peruste olisi näin ollen asuminen.

50. Kun kyse on Irlannin lainsäädännöstä, konsolidoidun sosiaaliturvalain (Social Welfare Consolidation Act 2005) IV luvun 220 §:n 3 momentista johtuu, että ollakseen oikeutettu saamaan lapsilisää sitä hakeneen henkilön vakinaisen asuinpaikan on oltava Irlannissa hakemuksen esittämisajankohtana. ( 15 ) Siksi myös toisessa tutkitussa lainsäädännössä kyseisen oikeuden syntymisen peruste olisi asuminen.

51. Käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva tilanne kuuluisi siis asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisalaan, koska Irlannin ja Romanian olisi maksettava Bogatun lapsiin liittyviä perhe-etuuksia samoin perustein. Tapauksessa olisi siis sovellettava lasten asuinpaikan lainsäädäntöä, joten jäsenvaltio, joka on ensisijaisesti toimivaltainen maksamaan Bogatulle kuuluvat perhe-etuudet, olisi Romania.

52. Siinä tapauksessa, että Irlannin lainsäädännön mukainen perhe-etuuden määrä olisi suurempi kuin Romanian lainsäädännön mukainen määrä, mikä ei luullakseni ole mahdotonta, Irlannin olisi asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan 2 kohdan mukaisesti periaatteessa maksettava erotus erotusetuutena. Koska tässä tapauksessa on kyseessä perhe-etuuksiin liittyvä oikeus, joka perustuu ainoastaan asumiseen, Irlannin valtion ei mainitun 68 artiklan 2 kohdan viimeisen virkkeen perusteella kuitenkaan tarvitsisi maksaa erotusetuutta. Tällöin Bogatu saisi vain Romanian lainsäädännössä säädetyn perhe-etuuden, jonka määrä on todennäköisesti pienempi.

53. Kun otetaan huomioon, että useissa kansallisissa lainsäädännöissä oikeus perhe-etuuksiin perustuu asumiseen, ( 16 ) tulos olisi nähdäkseni sama hyvin monissa tilanteissa.

54. Tämä ei mielestäni ole asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan taustalla olevan logiikan mukainen, sellaisena kuin se ilmenee asetuksen valmistelutöistä.

55. Minulta ei jää huomaamatta sellainen seikka, että asetuksen N:o 1408/71 tarkistukseen johtaneen menettelyn aikana neuvosto muutti komission ehdottamaa asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan sanamuotoa, jonka mukaan maahanmuuttajat voivat saada suurimman summan aina, kun oikeudet perhe-etuuksiin ovat päällekkäisiä, ( 17 ) korvaamalla sen nyt voimassa olevalla sanamuodolla. ( 18 ) On kuitenkin syytä todeta, kuten komissiokin muuten tekee tiedonannossaan neuvoston yhteisestä kannasta, että neuvoston tekemät muutokset eivät ole omiaan muuttamaan komission ehdotuksessa vahvistettua periaatetta eli sitä, että tuensaajalle taataan suurin etuuden määrä, ( 19 ) vaan ne koskevat ainoastaan sitä, miten vastuu etuuden maksamisesta jakautuu kyseisten jäsenvaltioiden kesken.

56. Näin ollen asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan 2 kohdan viimeinen virke olisi mielestäni tulkittava poikkeukseksi mainitusta periaatteesta, mikä merkitsee sitä, että tilanteiden, joissa erotusetuutta ei ole maksettava maahanmuuttajalle, olisi oltava poikkeustilanteita. Kuten aiemmin mainitsin, jos katsottaisiin, että ilmaisu ”palkkatyön perusteella” sisältää viitteen kansallisiin lainsäädäntöihin, edellytykset 68 artiklan 2 kohdan viimeisen virkkeen soveltamiseksi täyttyisivät siis hyvin monessa tilanteessa, jolloin tämän säännöksen kattamat tilanteet menettäisivät poikkeuksellisen luonteensa.

57. Tärkeää on myös – tämän vaikuttamatta Bogatun tilanteen arviointiin – korostaa sitä, että näin tulkittuna kyseistä säännöstä olisi sovellettava myös sellaisten henkilöiden tilanteeseen, jotka toimivat palkkatyössä vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Emme voi hyväksyä tällaista seurausilmiötä, ja tarkastelenkin sitä perusteellisesti tämän ratkaisuehdotuksen c kohdassa.

58. Edellä mainitut näkökohdat vahvistavat jo aiemmin esiin tuomani seikan, toisin sanoen sen, että ilmaisun ”palkkatyön perusteella” 68 artiklan 2 kohdan mukaisesta tulkinnasta, joka viittaisi jäsenvaltioiden perhe-etuuksia koskevaan lainsäädäntöön, ei voida olla samaa mieltä.

c) Ehdotettu tulkinta

59. Edellä a ja b kohdassa esittämieni päätelmien perusteella katson tarpeelliseksi ehdottaa erilaista tulkintaa ilmaisulle ”palkkatyön perusteella”. Ennen sen julki tuomista on syytä hylätä väite, jonka Bogatu esitti kirjallisissa huomautuksissaan.

60. Kuten jo mainitsin, toisin kuin muut menettelyn osapuolet, Bogatu on sitä mieltä, että peruste, jonka nojalla hän olisi oikeutettu perhe-etuuksiin Irlannissa, on määritettävä erityisesti sellaisen asetusta N:o 1408/71 koskevan oikeuskäytännön perusteella, jossa asetuksen 73 artiklaa on tulkittu niin, että siinä myönnetään ”palkatuille työntekijöille” oikeus perhe-etuuksiin toisen jäsenvaltion alueella asuvien perheenjäsenten osalta.

61. Bogatu huomauttaa, että unionin tuomioistuin on vahvistanut, että käsitteen ”palkattu työntekijä” on ymmärrettävä kattavan kaikki henkilöt, jotka kuuluvat asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan, sellaisena kuin se on määritetty asetuksen 1 artiklan a alakohdassa, toisin sanoen henkilöt, jotka on vakuutettu jossakin jäsenvaltiossa sovellettavassa sosiaaliturvajärjestelmässä, työsuhteen olemassaolosta riippumatta.

62. Bogatu katsoo, että asetuksen N:o 1408/71 soveltamisala on sama kuin asetuksen N:o 883/2004 soveltamisala, ja päättelee, että jälkimmäisen asetuksen 67 artiklan mukaisen oikeuden perhe-etuuksiin on katsottava kuuluvan myös kaikille jäsenvaltion kansalaisille, jotka on vakuutettu toisessa jäsenvaltiossa sovellettavassa sosiaaliturvajärjestelmässä, myös silloin, kun heidän työsuhteensa toisessa jäsenvaltiossa on päättynyt.

63. Näin ollen Bogatu katsoo olevansa oikeutettu saamaan perhe-etuuksia tältä ajalta, koska hän sai tiettyjä etuuksia, kuten sairausetuutta, merkityksellisenä ajanjaksona.

64. Huomautan tämän suhteen jo ennalta, että Bogatu puhuu todistelussaan asetuksen N:o 883/2004 67 artiklan tulkinnasta. Kun ehdotan tässä ratkaisuehdotuksessa ennakkoratkaisukysymysten uudelleenmuotoilua, on joka tapauksessa selvää, että Bogatun ehdottamaa tulkintaa on arvioitava asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan eikä 67 artiklan pohjalta.

65. Tällainen arviointi tarkoittaa nähdäkseni ensinnäkin sen tarkistamista, voiko asetusta 1408/71 koskeva oikeuskäytäntö, jota Bogatun kirjallisissa huomautuksissa runsaasti lainataan, olla asetuksen N:o 883/2004 yhteydessä edelleen merkityksellistä.

66. Tämän vuoksi katson tarpeelliseksi esittää joitakin alustavia huomautuksia asetukseen N:o 883/2004 sisältyvän, sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevia sääntöjä koskevan tarkistuksen ulottuvuudesta.

67. Asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta käy ilmi, että asetuksen tarkoituksena on korvata asetuksessa N:o 1408/71 vahvistetut yhteensovittamista koskevat säännöt, joista oli tullut monimutkaisia ja pitkiä, koska niihin oli tehty useita muutoksia ja ajantasaistuksia, jotta otettaisiin huomioon kehitys Euroopan unionin tasolla ja kansallisen tason lainsäädäntömuutokset, ja samalla yksinkertaistaa ( 20 ) ja uudistaa ( 21 ) niitä.

68. Tärkein muutos asetuksen edeltäjään verrattuna on varmasti koskenut näiden sääntöjen henkilöllistä soveltamisalaa.

69. Muistutan, että asetuksen N:o 1408/71 2 artiklassa (”Henkilöllinen ulottuvuus”) vahvistettiin yksiselitteisesti, että tätä sääntöä oli sovellettava palkattuihin työntekijöihin ja itsenäisiin ammatinharjoittajiin. ( 22 ) Kuten asetuksen johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta käy ilmi, tämä selittyy sillä, että henkilöiden vapaa liikkuminen koski tuolloin vain palkattuja työntekijöitä, kun kyse oli työntekijöiden vapaasta liikkumisesta, ja itsenäisiä ammatinharjoittajia, kun kyse oli sijoittautumisvapaudesta ja palvelujen tarjoamisen vapaudesta. Sen välttämiseksi, että työsuhteen määrittelyä koskevien kansallisten lainsäädäntöjen erot rajoittavat asetuksen henkilöllistä soveltamisalaa, asetuksessa N:o 1408/71 oli laajennettu ”palkatun työntekijän” ja ”itsenäisen ammatinharjoittajan” käsitteitä siten, että niihin kuuluivat kaikki henkilöt, jotka oli vakuutettu jonkin jäsenvaltion palkattuihin työntekijöihin tai itsenäisiin ammatinharjoittajiin sovellettavassa sosiaaliturvajärjestelmässä. ( 23 )

70. Asetuksella N:o 883/2004 laajennettiin kyseistä henkilöllistä soveltamisalaa sen vaikutuksesta, että Euroopan kansalaisuuden käyttöönoton myötä syntyvä oikeus vapaaseen liikkumiseen ja asuinpaikan valintaan unionissa vahvistettiin asteittain. Tarkemmin sanottuna tämä muutos toteutui, kun ”palkatun työntekijän” ja ”itsenäisen ammatinharjoittajan” käsitteet korvattiin käsitteellä ”jossakin jäsenvaltiossa asuviin jäsenvaltion kansalaisiin” mainitun asetuksen 2 artiklan (”Henkilöllinen soveltamisala”) 1 kohdassa. Tämä tarkoittaa sitä, että asetuksella N:o 883/2004 tarkistettu yhteensovittamisjärjestelmä koskee myös henkilöitä, jotka eivät varsinaisesti kuulu ”työssäolevaan väestöön”, riippumatta siitä, minkä riskin varalta heidät on vakuutettu. ( 24 )

71. Katsonkin, että koska asetusta N:o 883/2004 sovelletaan vastedes kaikkiin jäsenvaltioiden kansalaisiin, käsitettä ”palkkatyö” ei ole enää tämän asetuksen yhteydessä perusteltua tulkita laajasti siten kuin ”palkatun työntekijän” käsitettä tulkittiin asetuksen N:o 1408/71 yhteydessä.

72. Itse asiassa käsitettä ”palkkatyö” samoin kuin muitakin käsitteitä on käytetty hyvin monessa uuden asetuksen säännöksessä, jotta työssä käyviin ja työvoimaan kuulumattomiin henkilöihin sovellettava oikeudellinen asema voidaan erottaa toisistaan.

73. Jos asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan ilmaisua ”palkkatyön perusteella” tulkittaisiin samalla tavoin kuin käsitettä ”palkattu työntekijä” on tulkittu asetuksen N:o 1408/71 yhteydessä eli siten, että riittää, että kyseinen henkilö on vakuutettu jonkin jäsenvaltion palkattuihin työntekijöihin sovellettavassa sosiaaliturvajärjestelmässä, tehtäisiin tyhjäksi työssä käyvien ja työvoimaan kuulumattomien henkilöiden erottelu, joka mielestäni on asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan soveltamisen kannalta aivan olennaista.

74. Edellä mainitun perusteella olen sitä mieltä, että oikean tulkinnan löytämiseksi ilmaisulle ”palkkatyön perusteella” on tarpeen omaksua erilainen lähestymistapa, joka perustuu vankasti asetuksen N:o 883/2004 68 artiklassa käytettyihin käsitteisiin.

75. Sen määrittämiseksi, mikä jäsenvaltio on ensisijaisesti toimivaltainen maksamaan perhe-etuuksia kyseiselle henkilölle, asetuksen N:o 883/2004 68 artiklassa mainitaan kolme käsitettä, ”palkkatyö”, ”eläke” ja ”asuminen”, joiden yhdistelmät antavat erilaiset tulokset sen mukaan, onko kyseiset perhe-etuudet maksettava ”eri perustein” vai ”samoin perustein”.

76. Jos perhe-etuuksiin oikeuttavat perusteet ovat erilaisia, mainituille käsitteille määritellään kyseessä olevassa säännöksessä ensisijaisuusjärjestys, eli ensin palkkatyö, sitten eläke ja viimeiseksi asuminen. Näin ollen perhe-etuuksien maksamisessa ensisijaisesti toimivaltainen jäsenvaltio on työskentelyjäsenvaltio, ja jäsenvaltio, joka maksaa eläkkeen, on ensisijaisesti toimivaltainen vain siinä tapauksessa, että toinen mahdollinen peruste on asuminen.

77. Ainoa hyväksyttävä syy käyttää tällaista ensisijaisuusjärjestystä onkin nähdäkseni se, että koska palkkatyön tekeminen vaikuttaa merkittävämmin kyseisen jäsenvaltion talouselämään, henkilö on palkkatyön perusteella enemmän sidoksissa kyseiseen jäsenvaltioon kuin eläkkeen tai asumisen perusteella ja eläkkeen saamisen perusteella enemmän sidoksissa kuin asumisen.

78. Tämä päätelmä ei ole ristiriidassa sen kanssa, että kun perhe-etuuksiin oikeuttava peruste on sama, ensisijaisesti toimivaltainen jäsenvaltio on asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenvaltio, jossa lapset asuvat. Jos siis perusteet ja näin ollen myös lain määrittelyperusteet eivät eroa toisistaan, lasten asuinpaikan voidaan perustellusti katsoa osoittavan, mihin jäsenvaltioon ollaan eniten sidoksissa.

79. Jos halutaan säilyttää käsitteiden ”palkkatyö”, ”eläke” ja ”asuminen” välisen hierarkian, josta on säädetty asetuksen N:o 883/2004 68 artiklassa, tehokas vaikutus ja näiden käsitteiden tämän artiklan yhteydessä täyttämä tehtävä liityntäperusteina, ilmaisun ”perusteella” tulkitsemiseksi olisi mielestäni viitattava asetuksen N:o 883/2004 1 artiklassa vahvistettuihin määritelmiin. ( 25 )

80. Erityisesti on todettava palkkatyön käsitteestä, joka on High Courtin esittämän ennakkoratkaisukysymyksen kohteena, sellaisena kuin olen tämän kysymyksen uudelleen muotoillut, että se merkitsee ”toimintaa tai vastaavaa tilannetta, jota pidetään palkkatyönä sen jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännössä, jossa tätä toimintaa harjoitetaan tai vastaava tilanne vallitsee”. ( 26 )

81. Tästä seuraa, että palkkatyön tekeminen tai sitä vastaavan tilanteen ilmeneminen ovat perusteita, joilla työskentelyjäsenvaltio voidaan osoittaa perhe-etuuksien maksamisessa ensisijaisesti toimivaltaiseksi jäsenvaltioksi.

82. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä on tutkia, onko käsiteltävässä asiassa kyseessä tällainen liityntä.

83. Tarkemmin sanottuna ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta kehotetaan määrittämään, onko Irlannin sosiaaliturvalainsäädännön soveltamiseksi katsottava, että Bogatu on tehnyt palkkatyötä tai ollut sitä vastaavassa tilanteessa merkityksellisenä ajanjaksona. Jos vastaus on myöntävä, tuomioistuimen on päätettävä, että Irlanti on pääasian kantajalle kuuluvien perhe-etuuksien maksamisessa ensisijaisesti toimivaltainen jäsenvaltio, mikä tarkoittaa sitä, että Bogatu on oikeutettu perhe-etuuksiin merkitykselliseltä ajanjaksolta, toisin kuin ministeri on Bogatun kysymykseen antamassaan vastauksessa väittänyt.

84. Tässä arvioinnissa se seikka, että Bogatu oli merkityksellisenä ajanjaksona edelleen vakuutettu Irlannissa, voi olla merkityksellinen edellyttäen, että hänen sen johdosta katsottaisiin olleen asetuksen N:o 883/2004 1 artiklan a alakohdassa tarkoitetussa ”palkkatyössä” tai sitä vastaavassa tilanteessa.

IV Ratkaisuehdotus

85. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Irlannin High Courtin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin, sellaisina kuin olen ne muotoillut uudelleen tässä ratkaisuehdotuksessa, seuraavasti: Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 68 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että henkilö, joka oltuaan työssä vastaanottavassa jäsenvaltiossa saa kyseiseltä jäsenvaltiolta vain maksuihin perustumattomia etuuksia, mutta on yhä vakuutettuna viimeksi mainitun jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmässä, on oikeutettu saamaan perhe-etuuksia tällaisen aseman nojalla määritettäessä, mikä on tällaisten etuuksien maksamisessa ensisijaisesti toimivaltainen jäsenvaltio, edellyttäen, että hänen tilanteensa kuuluu käsitteen ”palkkatyö” tai käsitteen ”vastaava tilanne” piiriin, sellaisina kuin kyseiset käsitteet on määritelty asetuksen N:o 883/2004 1 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä on tutkia, onko näin asianlaita.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) EUVL 2004, L 166, s. 1.

( 3 ) EYVL 1997, L 28, s. 1.

( 4 ) Muistutan, että asetus N:o 883/2004 tuli voimaan 1.5.2010.

( 5 ) Muistutan tässä, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tutkiessaan sille SEUT 267 artiklan mukaisesti esitettyjä kysymyksiä unionin tuomioistuin voi ottaa huomioon sääntöjä, joihin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole viitannut, jos se on tarpeen vastauksen hyödyllisyyden varmistamiseksi. Ks. vastaavasti tuomio 9.6.2016, Balogh (C-25/15, EU:C:2016:423, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 6 ) Asetusta N:o 1408/71, joka oli systematiikaltaan samanlainen kuin asetus N:o 883/2004, koskevassa oikeuskäytännössään unionin tuomioistuin on useaan otteeseen selventänyt, että viimeksi mainitun asetuksen II osaston säännökset muodostavat täydellisen ja yhtenäisen lainvalintasäännösten järjestelmän, jolla ei pyritä ainoastaan estämään useampien kansallisten lainsäädäntöjen samanaikaista soveltamista ja tästä mahdollisesti aiheutuvia vaikeuksia, vaan myös estämään se, että mainitun asetuksen soveltamisalaan kuuluvat henkilöt jäisivät ilman sosiaaliturvan tarjoamaa suojaa siitä syystä, ettei heihin voida soveltaa mitään lainsäädäntöä. Ks. erityisesti tuomio 12.6.1986, Ten Holder (302/84, EU:C:1986:242, 21 kohta); tuomio 11.6.1998, Kuusijärvi (C-275/96, EU:C:1998:279, 28 kohta), ja tuomio 13.9.2017, X (C-570/15, EU:C:2017:674, 14 kohta).

( 7 ) 11 artiklan 3 kohdan a alakohta.

( 8 ) 11 artiklan 3 kohdan e alakohta.

( 9 ) Ks. vastaavasti asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan 17 perustelukappale (” – – on aiheellista säätää, että pääsääntöisesti sovelletaan sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jonka alueella asianomainen henkilö tekee palkkatyötä tai toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana”) ja 18 perustelukappale (”tästä pääsäännöstä olisi poikettava erityisissä tilanteissa, joissa on perusteltua käyttää muuta sovellettavan lainsäädännön määräytymisperustetta”).

( 10 ) Sen sijaan esimerkiksi vanhuusetuuksiin 11 artikla sopii mielestäni sovellettavaksi. Näitä etuuksia koskevissa säännöksissä eli asetuksen N:o 883/2004 50–60 artiklassa ei viitata mihinkään erityiseen lainsäädännön määräytymisperusteeseen, joka kumoaisi yleiset lainvalintasäännöt, joten määritettäessä, mitä lainsäädäntöä on sovellettava kussakin tarkasteltavassa tilanteessa, on siis käytettävä juuri 11 artiklaa.

( 11 ) Ks. vastaavasti erityisesti julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotus van Delft ym. (C-345/09, EU:C:2010:438, 45 kohta). Julkisasiamiehen mukaan tämä asetuksen N:o 1408/71 II osaston ja III osaston keskinäinen suhde ilmenee selvästi tuomiosta 27.5.1982, Aubin (227/81, EU:C:1982:209, 11 kohta) ja tuomiosta 11.11.2004, Adanez-Vega (C-372/02, EU:C:2004:705).

( 12 ) Ministerin väite, jonka mukaan se, että asetuksen N:o 883/2004 11 artiklan 2 kohdan käyttöä tulkittaessa ilmaisua ”palkkatyön perusteella”, sellaisena kuin se esitetään saman asetuksen 68 artiklassa, puoltaisi tätä ilmaisua koskeva tulkinta, jonka sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevä hallintotoimikunta on esittänyt 12.6.2009 antamassaan päätöksessä N:o F1 (EUVL 2010, C 106, s. 11), ei ole omiaan kyseenalaistamaan tätä päätelmää. Riittääkin, että todetaan, että unionin tuomioistuin on jo tuomiossa van der Vecht (19/67, EU:C:1967:49, s. 457) todennut, että asetuksen teksti säilyttää entisellään toimivaltaisten tuomioistuinten toimivallan arvioida asetuksen säännösten pätevyyttä ja sisältöä, joiden suhteen tämän toimikunnan päätöksillä on vain mielipidearvo (kursiivi tässä). Tästä seuraa, että kyseisellä päätöksellä ei ole sitovaa vaikutusta, eikä se siis sido unionin tuomioistuinta.

( 13 ) Ks. tuomio 1.2.2017, Tolley (C-430/15, EU:C:2017:74, 57 kohta).

( 14 ) Ks. tuomio 3.3.2011, Tomaszewska (C-440/09, EU:C:2011:114, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 15 ) Lisäksi Irlannin lainsäädännössä edellytetään, että tukea saavan lapsen, jonka on oltava alle 16-vuotias, on asuttava vakinaisesti jäsenvaltion alueella (sosiaaliturvalain 219 §:n 1 momentin c kohta) ja normaalisti sen henkilön kanssa, joka on hakenut perhe-etuuksia (mainitun lain 220 §:n 1 momentti). Näitä ehtoja ei voida kuitenkaan soveltaa, koska ne ovat ristiriidassa asetuksen N:o 883/2004 67 artiklan kanssa, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa.

( 16 ) Ks. tältä osin komission laatima kooste kansallisista perhe-etuuksia koskevista lainsäädännöistä, joka on saatavilla osoitteessa https://europa.eu/youreurope/citizens/family/children/benefits/index_fr.htm.

( 17 ) Ks. komission 21.12.1998 esittämä ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta, KOM(1998) 779 lopullinen, 53 artikla, jonka mukaan ”[j]os sama perheenjäsen voisi samanaikaisesti saada perhe-etuuksia – – useasta jäsenvaltiosta niiden lainsäädännön tai tämän asetuksen mukaisesti, sen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännön mukainen etuus on suurin, maksaa etuuden kokonaisuudessaan”. On mielenkiintoista huomata, että tämä peruste on otettu mukaan ensisijaisuussääntöjen lopulliseen versioon, mutta vain lisäperusteena, siinä tapauksessa, että kaikki oikeudet kyseisiin perhe-etuuksiin saadaan palkkatyön perusteella. Ks. asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohta.

( 18 ) Ks. neuvoston 26.6.2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistama yhteinen kanta (EY) N:o 18/2004 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta (EUVL 2004, C 79E, s. 15).

( 19 ) Komission tiedonanto Euroopan parlamentille EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta, KOM(2004) 44 lopullinen, s. 11.

( 20 ) Ks. komission 21.12.1998 esittämä ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta, KOM(1998) 779 lopullinen, s. 2, jossa täsmennetään, että yhteensovittamista koskevien sääntöjen, sellaisina kuin ne on vahvistettu asetuksessa N:o 1408/71, tarkistuksen päätarkoituksena oli yksinkertaistaa lainsäädäntöä ja helpottaa sen käyttöä – tarkoitus ei ollut varsinaisesti muuttaa järjestelmää, joka oli toiminut melko hyvin jo 25 vuotta. Tavoitteena oli lähinnä yksinkertaistaminen.

( 21 ) Ks. vastaavasti tuomio 27.2.2014, Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto (C-656/11, EU:C:2014:97, 61–66 kohta).

( 22 ) Täydellisyyden vuoksi huomautan, että 2 artiklan mukaisesti asetusta N:o 1408/71 sovellettiin myös opiskelijoihin, ”jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisia ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia tai jotka ovat valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, jotka asuvat jäsenvaltion alueella, sekä heidän perheenjäseniinsä ja jälkeenjääneisiinsä”.

( 23 ) Ks. asetuksen N:o 1408/71 johdanto-osan kolmas perustelukappale.

( 24 ) Tämän vuoksi asetuksessa N:o 883/2004 käytetään EY:n perustamissopimuksen 42 artiklan (josta on tullut SEUT 48 artikla) rinnalla toista oikeusperustaa eli EY:n perustamissopimuksen 308 artiklaa (josta on tullut SEUT 352 artikla). Ks. asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan toinen perustelukappale.

( 25 ) Käsitteistä ”eläke” ja ”asuminen”, jotka eivät kuulu tämän arvioinnin kohteeseen, eläkkeellä ”tarkoitetaan eläkkeiden lisäksi myös niiden sijasta maksettavia kertasuoritteisia etuuksia ja maksujen palauttamisen muodossa annettavia rahasuorituksia sekä, jollei III osaston säännöksistä muuta johdu, nykyarvoon muuntavia korotuksia tai lisäavustuksia” (1 artiklan ensimmäisen kohdan w alakohta) ja asuinpaikalla ”paikkaa, jossa henkilö vakinaisesti asuu” (1 artiklan ensimmäisen kohdan j alakohta).

( 26 ) Asetuksen N:o 883/2004 1 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohta.