Asia T-575/93

Casper Koelman

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Asetus N:o 17 — Valituksen hylkääminen — Perustelut — Kansallinen tuomioistuin”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu neljäs jaosto) 9 päivänä tammikuuta 1996 antama tuomio II-5

Tuomion tiivistelmä

Yhteisöjen tuomioistuimilla ei selvästikään ole toimivaltaa asettaa kieltoja yhteisön toimielimille, jäsenvaltioille eikä luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille, lausua luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön aloitteesta jäsenvaltion tai luonnollisen henkilön taikka oikeushenkilön menettelyn yhteensopivuudesta perustamissopimuksen määräysten kanssa, eikä kumota kokonaan tai osittain luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden välisiä sopimuksia.

Silloin kun komissiolle on asetuksen N:o 17 3 artiklan nojalla tehty valitus, sillä on velvollisuus tutkia huolellisesti valittajan sen tietoon saattamat tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotta se voisi arvioida, voidaanko näiden seikkojen perusteella päätellä sellaisen menettelyn olemassaolo, joka on omiaan vääristämään kilpailua yhteismarkkinoilla ja vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Asetuksen N:o 17 3 artiklalla ei myöskään anneta kyseisen artiklan nojalla valituksen tehneelle oikeutta saada perustamissopimuksen 189 artiklassa tarkoitettua komission päätöstä siitä, onko perustamissopimuksen 85 artiklaa rikottu. Tästä seuraa, että jos komissio hylkää valituksen, sen on perusteltava miksi se ei aloita perustamissopimuksen 85 artiklan rikkomista koskevaa menettelyä valittajan komission tietoon saattamien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella. Näin menetellessään komissio voi tutkia valituksen kohteena olevia sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja kokonaisuudessaan 85 artiklan perusteella ja esittää ne syyt, joiden vuoksi se katsoo, että — vaikka nämä sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat ovat 85 artiklan 1 kohdan vastaisia — tätä viimeksi mainittua määräystä ei 85 artiklan 3 kohdan nojalla missään tapauksessa sovelleta näihin sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin ja ettei siitä valituksen huolellisen tutkimisen jälkeen näytä siltä, että sen olisi ryhdyttävä kantajan vaatimaan menettelyyn. Komissiolla on siis oikeus perustella valituksen hylkäävää päätöstään esittämällä ne syyt, joiden vuoksi se katsoo valittajan sen tietoon saattamien tosiseikkojen ja oikeustosiasioiden perusteella, että sopimukset täyttävät 85 artiklan 3 kohdassa asetetut edellytykset, tekemättä ensin näitä sopimuksia koskevaa, sopimusosapuolille osoitettua poikkeuslupapäätöstä tai lausumatta lopullisesti näiden sopimusten yhteensopivuudesta 85 artiklan 1 kohdan kanssa.

Sellaisessa valituksen hylkäävässä päätöksessä, jossa ei lausuta lopullisesti siitä, onko 85 artiklan 1 kohtaa rikottu, ja jossa ci myönnetä 85 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua poikkeuslupaa, komissio vain arvioi kysymyksessä olevia sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja. Tästä syystä tällä arvioinnilla on sama oikeudellinen merkitys kuin ”mukavuus-kirjeillä”. Tästä seuraa, että komission tämäntyyppisen valituksen hylkäävässä päätöksessä esittämät arviot eivät estä kansallista tuomioistuinta, tiedossaan olevat seikat huomioon ottaen, julistamasta perustamissopimuksen 85 artiklan 2 kohdan perusteella täysin oikeusvaikutuksin mitättömiksi niitä sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden yhdenmukaisuudesta 85 artiklan 1 kohdan kanssa valittaja on pyytänyt lausumaan. Tähän päätelmään ei vaikuta se, että komission esittämät arvioinnit eivät ole sisältyneet hallinnolliseen kirjeeseen vaan kannekelpoiseen toimeen, koska siihenkään ei sisälly lopullista kannanottoa siitä, onko 85 artiklan 1 kohtaa rikottu, eikä 85 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua ja asetuksessa N:o 17 määritellyillä edellytyksillä myönnettävää poikkeuslupaa. Tutkiessaan sopimusten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen yhteensopivuutta edellä mainittujen määräysten kanssa kansalliset tuomioistuimet voivat ottaa huomioon komission arvioissaan esittämät seikat tosiasiatietoina, ja ne voivat tarpeen tullen turvautua komission apuun.

Silloin kun komissio on tehnyt päätöksen sille asetuksen N:o 17 3 artiklan 2 kohdan nojalla tehdyn valituksen käsittelyn päättämisestä suorittamatta varsinaista tutkintaa, yhteisöjen tuomioistuinten on harjoittaessaan niille kuuluvaa laillisuusvalvontaa tarkistettava, että riidanalainen päätös ei perustu aineellisesti epätarkkoihin tosiasioihin, ettei siinä ole oikeudellista virhettä eikä ilmeistä arviointivirhettä tai ettei sitä tehtäessä ole syyllistytty harkintavallan väärinkäyttöön.

Luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostamaa kannetta, jossa se vaatii kumoamaan komission tekemän sellaisen päätöksen, jolla komissio on päättänyt olla ryhtymättä toimenpiteisiin jäsenvaltiota kohtaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen perusteella, ei tutkita. Itse asiassa komission ei voida edellyttää ryhtyvän perustamissopimuksen 169 artiklan mukaiseen menettelyyn, vaan sillä on tässä suhteessa harkintavalta, minkä vuoksi yksityiset eivät voi vaatia, että se omaksuisi jonkin tietyn kannan. Luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostamaa kannetta, jossa se vaatii kumoamaan komission tekemän sellaisen päätöksen, jolla komissio on päättänyt olla antamatta jäsenvaltiolle osoitettua direktiiviä tai päätöstä sille perustamissopimuksen 90 artiklan 3 kohdassa annetun toimivallan perusteella, ei myöskään tutkita. Näitä toimivaltuuksia käyttäessään komissiolla ei ole velvollisuutta puuttua asiaan.