ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne

–

Unionin tuomioistuimen arviointi siitä, onko kanne perusteltu

–

Huomioon otettava tilanne

–

Tilanne perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä (SEUT 258 artikla) (ks. 29

–

32 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24.7.1973 annetun neuvoston direktiivin 73/239/ETY (EYVL L 228, s. 3) 6, 8, 15, 16 ja 17 artiklan säännösten sekä muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) (EYVL L 228, s. 1) 20, 21 ja 22 artiklan säännösten virheellinen ja puutteellinen täytäntöönpano

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut erityisesti muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24.7.1973 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 73/239/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 5.3.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/13/EY, 6, 8, 15, 16, ja 17 artiklan ja muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) 20–22 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pannut virheellisesti ja puutteellisesti täytäntöön direktiivin 73/239, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/13, ja direktiivin 92/49.

2) Belgian kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
16

Sikäli kuin kyse on direktiivin 2008/7 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltuvuudesta vuosimaksuun, Tribunale di Cosenzan konkurssiasioista vastaava tuomari on halunnut tarkentaa 5.11.2009 esittämäänsä ennakkoratkaisupyyntöä seuraavilla kysymyksillä: ”1) Onko sellaisen pääomayhtiön, joka ei harjoita eikä ole koskaan harjoittanut mitään liiketoimintaa ja joka näin ollen on passiivinen, velvollisuus maksaa [vuosimaksua] ristiriidassa [direktiivin 2008/7] kanssa? 2) Onko se, että kaupparekisteriin merkitseminen – joka Italian oikeusjärjestyksen mukaan on välttämätön edellytys sille, että pääomayhtiö saa oikeushenkilöllisyyden – on konstitutiivinen toimi, ja siihen liittyvän vuosimaksun maksaminen ristiriidassa [direktiivin 2008/7] kanssa?”
3

Direktiivin 2003/49 1 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltiosta lähtöisin olevat korko- ja rojaltimaksut ovat vapaita kaikista siinä valtiossa näistä maksuista lähdeveroina tai lopullisessa verotuksessa kannettavista veroista, mikäli koron tai rojaltin tosiasiallinen edunsaaja on toisesta jäsenvaltiosta oleva yhtiö tai jostakin jäsenvaltiosta olevan yhtiön toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva kiinteä toimipaikka. 2. Jäsenvaltiosta olevan yhtiön tai jäsenvaltiossa sijaitsevan toisesta jäsenvaltiosta olevan yhtiön kiinteän toimipaikan suorittaman maksun katsotaan olevan lähtöisin kyseisestä jäsenvaltiosta (jäljempänä ’lähdevaltio’). – – 4. Jäsenvaltiosta olevaa yhtiötä pidetään koron tai rojaltin tosiasiallisena edunsaajana vain, jos se saa kyseiset maksut omaksi hyväkseen eikä välittäjänä, kuten jonkun toisen henkilön edustajana, uskottuna miehenä tai valtuutettuna asiamiehenä. – – 7. Tätä artiklaa sovelletaan vain, jos yhtiö, joka on koron tai rojaltin maksaja tai jonka kiinteän toimipaikan katsotaan olevan maksaja, on etuyhteydessä yhtiöön, joka on kyseisen koron tai rojaltin tosiasiallinen edunsaaja tai jonka kiinteän toimipaikan katsotaan olevan kyseisen koron tai rojaltin tosiasiallinen edunsaaja. – – 10. Jäsenvaltiolla on mahdollisuus olla soveltamatta tätä direktiiviä toisesta jäsenvaltiosta olevaan yhtiöön tai sellaisen yhtiön kiinteään toimipaikkaan, jos 3 artiklan b alakohdan mukaiset edellytykset eivät ole keskeytyksettä täyttyneet vähintään kahden vuoden ajan. – –”
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Polkumyyntimarginaali – Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu – Tarkistukset

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 10 kohta)

2. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Polkumyyntimarginaali – Normaaliarvon määrittäminen – Asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tuonti muusta kuin markkinatalousmaasta

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 1, 3 ja 7 kohta)

Tiivistelmä

1. Polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden toteuttamisen yhteydessä normaaliarvon ja vientihinnan määrittämisessä noudatetaan erilaisia sääntöjä. Näin ollen myynti-, hallinto- ja muita yleiskustannuksia ei pidä välttämättä käsitellä samalla tavalla molemmissa tapauksissa. Mahdolliset näiden kahden arvon väliset erot voidaan kuitenkin ottaa huomioon polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 10 kohdassa säädettyjen oikaisujen yhteydessä.

Sekä perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 10 kohdan sanamuodosta että sen yleisestä rakenteesta ilmenee, että vientihintaa tai normaaliarvoa voidaan oikaista ainoastaan niiden erojen huomioimiseksi, jotka koskevat hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavia tekijöitä, sen varmistamiseksi, että vertailu tehdään kaupan samassa portaassa. Voidakseen tehdä tällaisen oikaisun unionin toimielinten on näin ollen tukeuduttava yhteisön markkinoille saattamisesta aiheutuvien myyntikustannusten kaltaisiin seikkoihin, kun normaaliarvo ja vientihinta on määritetty kaupan kahdella eri tasolla ja kun myyntikustannukset ovat omiaan vaikuttamaan tietyissä määrin vientihinnan ja normaaliarvon vertailtavuuteen.

(ks. 25, 26, 37 ja 39 kohta)

2. Vaikka polkumyyntiä koskevan perusasetuksen N:o 384/96 2 artiklan 1 kohdassa säädetään yleisperiaatteesta, jonka mukaan normaaliarvo perustuu tavallisesti viejämaan riippumattomien asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä maksamiin tai maksettaviksi tuleviin hintoihin, asetuksen 2 artiklan 7 kohdan sanamuodosta, sen yleisestä rakenteesta tai unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ei ilmene, että unionin toimielinten määrittäessä normaaliarvoa ”millä tahansa hyväksyttävällä perusteella” tämän normaaliarvon olisi aina vastattava normaaliarvoa, jolla tuote luovutetaan ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle. Tällainen tulkinta loukkaisi unionin toimielinten harkintavaltaa, joka liittyy normaaliarvon määrittämiseen muille kuin markkinatalousmaille.

Tätä päätelmää ei kyseenalaisteta kyseisen asetuksen 2 artiklan 3 kohdalla, joka koskee yksinomaan markkinatalousolosuhteissa toimivan vientiyrityksen normaaliarvon laskemista.

(ks. 33 ja 34 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Komission on osoitettava, että jäsenvaltio ei ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan – Olettamat – Olettamia ei voida hyväksyä

(EY 226 artikla)

2. Ympäristö – Otsonikerroksen suojelu – Otsonikerrosta heikentävistä aineista annettu asetus N:o 2037/2000 – Halonien markkinoille saattamista ja käyttöä koskeva kielto – Poikkeukset

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2037/2000 4 artiklan 1 kohdan c alakohta, 4 kohdan v alakohta ja 5 kohta sekä liite VII)

Tiivistelmä

1. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä komission on näytettävä toteen väitteensä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä ja esitettävä unionin tuomioistuimelle tarvittavat tiedot, jotta tämä voi tarkistaa, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä komissio voi tällöin nojautua minkäänlaisiin olettamiin.

(ks. 32 kohta)

2. Komissio ei osoita jäsenvaltion väitettyä otsonikerrosta heikentävistä aineista annetun asetuksen N:o 2037/2000 mukaisten jäsenyysvelvoitteidensa noudattamatta jättämistä siltä osin kuin kyse on velvollisuudesta poistaa käytöstä haloneja sisältävät muihin kuin kriittisiin käyttötarkoituksiin käytettävät palontorjuntalaitteistot ja sammuttimet aluksissa.

Komission esittämä tulkinta asetuksen N:o 2037/2000 liitteessä VII olevan 1301-halonin kriittistä käyttöä koskevan kohdan kolmannesta luetelmakohdasta ja 2402-halonin kriittistä käyttöä koskevan kohdan kolmannesta luetelmakohdasta pohjautuvat kahteen väitteeseen. Komission mukaan ensinnäkin valtaosa rahtialuksiin asennetuista haloneja sisältävistä järjestelmistä on sammutusjärjestelmiä eikä inertointijärjestelmiä. Toiseksi haloneja sisältävien järjestelmien käyttö inertointiin kuuluu kyseisten säännösten alaan ainoastaan kahdessa erityistapauksessa, eli silloin, kun kyse on öljysäiliöalusten inertoinnista tai aluksen ruumassa tai ruuman ulkopuolella tehtävään jauhojen pumppaamiseen liittyvien laitteistojen inertoinnista.

Tämä tulkinta ei kuitenkaan seuraa kyseisen liitteen säännöksistä eikä mistään muustakaan asetuksen N:o 2037/2000 säännöksestä. Lisäksi kyseisen asetuksen perustelukappaleissa ei viitata kumpaankaan näistä komission mainitsemasta kahdesta tapauksesta.

Asetuksen N:o 2037/2000 liitteessä VII olevan 1301-halonin kriittistä käyttöä koskevan kohdan kolmas luetelmakohta ja 2402-halonin kriittistä käyttöä koskevan kohdan kolmas luetelmakohta on päinvastoin muotoiltu väljästi niin, että ne koskevat näiden halonien käyttöä ”sotilasalalla, öljyalalla, kaasualalla ja petrokemian alalla sekä nykyisissä rahtialuksissa”.

(ks. 33–35 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Unionin oikeus – Periaatteet – Yhdenvertainen kohtelu – Miesten ja naisten yhdenvertainen kohtelu tavaroiden ja palvelujen saatavuuden ja tarjonnan alalla – Direktiivi 2004/113 – Vakuutusmatemaattiset tekijät

(Neuvoston direktiivin 2004/113 5 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Miesten ja naisten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta tavaroiden ja palvelujen saatavuuden ja tarjonnan alalla annetun neuvoston direktiivin 2004/113 5 artiklan 2 kohta on pätemätön 21.12.2012 lukien.

On riidatonta, että direktiivin 2004/113 tavoite vakuutuspalvelujen alalla on – kuten sen 5 artiklan 1 kohdasta käy ilmi – se, että molempien sukupuolten maksujen ja etuuksien on oltava samat. Direktiivin johdanto-osan 18 perustelukappaleessa todetaan nimenomaisesti, että jotta miesten ja naisten välinen tasa-arvoinen kohtelu voitaisiin taata, sukupuolen käyttäminen vakuutusmatemaattisena tekijänä ei saisi johtaa eroihin yksilöiden maksuissa ja etuuksissa. Direktiivin johdanto-osan 19 perustelukappaleessa kutsutaan ”vapautukseksi” jäsenvaltioille annettua mahdollisuutta olla soveltamatta sääntöä, jonka mukaan molempien sukupuolten maksujen ja etuuksien on oltava samat. Direktiivi 2004/113 perustuu siis olettamaan, jonka mukaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 ja 23 artiklassa vahvistettua miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatetta sovellettaessa naisten ja miesten tilanteet ovat toisiinsa rinnastettavissa heidän hankkimiensa vakuutusten vakuutusmaksujen ja etuuksien suhteen.

Direktiivin 2004/113 5 artiklan 2 kohta, jonka nojalla asianomaiset jäsenvaltiot voivat pitää ilman ajallista rajoitusta voimassa poikkeuksen säännöstä, jonka mukaan molempien sukupuolten maksujen ja etuuksien on oltava samat, on vastoin direktiivillä 2004/113 tavoiteltavaa miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun päämäärää, eikä se ole yhteensopiva Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 ja 23 artiklan kanssa. Näin ollen kyseistä säännöstä on pidettävä pätemättömänä asianmukaisen siirtymäajan päätyttyä.

(ks. 30 ja 32–34 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tavaroiden luokittelu – Sitova tariffitieto – Kohde – Ainoastaan yksi tavaralaji – Käsite

(Neuvoston asetus N:o 2913/92; komission asetuksen N:o 2454/93 6 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1602/2000, 6 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että sitovaa tariffitietoa koskeva hakemus voi koskea eri tavaroita sillä edellytyksellä, että ne kuuluvat ainoastaan yhteen tavaralajiin. Vain ominaispiirteiltään samankaltaisten tavaroiden, joiden väliset erottavat seikat ovat merkityksettömiä niiden tariffiluokittelun kannalta, voidaan katsoa kuuluvan mainitussa säännöksessä tarkoitettuun ainoastaan yhteen tavaralajiin.

(ks. 24 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvät muutoksenhakumenettelyt – Direktiivi 89/665 – Jäsenvaltioiden velvollisuus säätää muutoksenhakumenettelyistä

(Neuvoston direktiivi 89/665)

Tiivistelmä

Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annettua direktiiviä 89/665, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/50, on tulkittava siten, että sen vastainen on sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan vahingonkorvauksen saaminen hankintaviranomaisen syyksi luettavasta julkisia hankintoja koskevan oikeuden rikkomisesta edellyttää tämän rikkomisen tuottamuksellisuutta, ja näin on myös silloin, kun tämän lainsäädännön soveltaminen perustuu olettamaan hankintaviranomaisen tuottamuksesta ja siihen, ettei hankintaviranomainen voi vedota yksilöllisen kyvykkyytensä puuttumiseen eikä siten väitetyn rikkomisen puuttuvaan subjektiiviseen moitittavuuteen.

Direktiivin 89/665 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetty vahingonkorvaukseen liittyvä muutoksenhakukeino voi tällöin olla sellainen mahdollinen menettelyllinen vaihtoehto, joka soveltuu yhteen direktiivin taustalla olevan muutoksenhaun tehokkuustavoitteen perustana olevan tehokkuusperiaatteen kanssa, vain sillä edellytyksellä, ettei mahdollisuus saada vahingonkorvausta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisesta – sen enempää kuin tämän 2 artiklan 1 kohdassa säädetyt muutkaan muutoksenhakukeinot – riipu hankintaviranomaisen tuottamuksen toteamisesta. Tässä suhteessa on vain vähän merkitystä sillä, että hankintaviranomaisen tuottamusta koskevaa todistustaakkaa ei kansallisella lainsäädännöllä aseteta vahinkoa kärsineelle, vaan siinä vaaditaan hankintaviranomaista kumoamaan sitä rasittava, tuottamusta koskeva olettama ja rajoitetaan niitä perusteita, joihin tässä tarkoituksessa voidaan vedota.

(ks. 39, 40 ja 45 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Televiestintäala – Yleispalvelu ja käyttäjien oikeudet – Direktiivi 2002/22

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22 30 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22 30 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kansallisen sääntelyviranomaisen on otettava huomioon matkapuhelinoperaattoreille numeron siirtopalvelun toteuttamisesta aiheutuneet kustannukset arvioidessaan, vaikuttaako kuluttajilta kyseisen palvelun käytöstä perittävä maksu ehkäisevästi. Sääntelyviranomaisella säilyy kuitenkin mahdollisuus vahvistaa operaattorien perimän maksun enimmäismäärä näille aiheutuneita kustannuksia alhaisemmaksi, jos pelkästään näiden kustannusten perusteella laskettu maksu on omiaan vaikuttamaan ehkäisevästi siihen, että kuluttajat käyttävät siirtomahdollisuutta.

(ks. 28 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Valtiontuki – Sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen – Kansallisen oikeuden soveltaminen – Edellytykset ja rajoitukset

(EY 88 artikla; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

EY:n perustamissopimuksen [88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, ettei sen vastaista ole se, että olosuhteissa, joissa kyseistä tukea vastaavat summat on jo peritty takaisin, kansallinen tuomioistuin kumoaa muotovirheen vuoksi sääntöjenvastaisen valtiontuen takaisinperintää koskevat maksuunpanopäätökset, kun kansallisessa oikeudessa varmistetaan tämän muotovirheen oikaisumahdollisuus. Tämän säännöksen vastaista sitä vastoin on se, että nämä summat maksetaan, vaikka väliaikaisestikin, uudelleen tämän tuen saajalle.

Asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohta ilmentää tehokkuusperiaatteen vaatimuksia; tehokkuusperiaatteen mukaan jäsenvaltio, jonka on komission päätöksen mukaisesti perittävä takaisin sääntöjenvastaiset tuet, voi valita keinot, joilla se täyttää tämän velvollisuuden, kunhan valitut toimenpiteet eivät vaikuta unionin oikeuden ulottuvuuteen ja tehokkuuteen.

Sitä, että kansallinen tuomioistuin valvoo sääntöjenvastaisen valtiontuen takaisin perimiseksi tehdyn maksuunpanopäätöksen muodollista lainmukaisuutta ja että se mahdollisesti kumoaa tämän päätöksen siitä syystä, ettei kansallisessa laissa asetettuja muotovaatimuksia ole noudatettu, on pidettävä pelkkänä tehokasta oikeussuojaa koskevan periaatteen, joka on unionin oikeuden yleinen periaate, ilmentymänä. Tällaisesta kumoamisesta saattaa kuitenkin periaatteessa aiheutua se, että asian voittaneella tuensaajalla on kansallisen oikeuden perusteella oikeus vaatia, että sen jo palauttamaa tukea vastaavat summat maksettaisiin sille takaisin. Näin ollen vaaditaan, että kansallisessa oikeudessa on tarvittavat keinot sen estämiseksi, että maksuunpanopäätöksen kumoamisesta aiheutuisi automaattisesti sen summan välitön palauttaminen, jonka maksuvelvollinen on tätä päätöstä noudattaakseen maksanut. Toimivaltaisen viranomaisen on näin pystyttävä oikaisemaan näissä päätöksissä oleva muotovirhe ilman, että sillä olisi edes väliaikaisesti velvollisuutta maksaa sääntöjenvastaisen tuen saajalle takaisin sen näiden kyseisten päätösten noudattamiseksi palauttamia summia.

(ks. 20, 21, 25–27 ja 33 kohta sekä tuomiolauselma)
Turkin kansalainen, joka tekee työnantajalle tämän johdon alaisena erityisen vähäisen määrän työtunteja sellaista vastiketta vastaan, joka kattaa vain osittain hänen toimeentuloonsa tarvitsemansa varat, on ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu työntekijä, kunhan hänen palkkatyönsä on aitoa ja todellista. Kansallisen tuomioistuimen asiana on tarkistaa tarvittavat tosiseikat arvioidakseen, onko sen käsiteltävänä olevassa asiassa kyse tällaisesta työstä.

”Työntekijänä” on nimittäin pidettävä jokaista, joka tekee aitoa ja todellista työtä, eikä tällöin oteta huomioon sellaista työtä, joka on niin vähäistä, että sitä on pidettävä pelkästään toisarvoisena ja liitännäisenä. Työsuhteelle on ominaista se, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toiselle tämän johdon alaisena suorituksia vastiketta vastaan.

Tästä on todettava, että vaikka se, että henkilö työskentelee työsuhteessa vain hyvin vähäisen tuntimäärän, voi tosiaan olla osoitus siitä, että työ on vain toisarvoista ja liitännäistä, ei voida pitää mahdottomana, että työstä saatavan vastikkeen pienuudesta ja työhön käytetystä tuntimäärästä riippumatta kansalliset viranomaiset pitävät tällaista työtä kyseisen työsuhteen kokonaisarvioinnin perusteella aitona ja todellisena, jolloin tällaista työtä tekevää voidaan pitää työntekijänä.

Kyseisen henkilön työsuhteen kokonaisarviointi tarkoittaa, että huomioon otetaan seikat, jotka koskevat työajan ja vastikkeen määrän lisäksi oikeutta palkalliseen lomaan, palkan säilymistä sairaustapauksessa, työehtosopimuksen soveltamista työsopimukseen sekä sitä, että hänen sopimussuhteensa samaan yritykseen on jatkunut. Viimeksi mainitut seikat ovat omiaan osoittamaan, että työskentely on aitoa ja todellista.

(ks. 19, 26–28 ja 33 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi annetun direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 ja 6 kohtaa on tulkittava siten, että niissä säädetyn säilöönoton enimmäiskeston osalta on otettava huomioon ennen tässä direktiivissä säädetyn järjestelmän soveltamista aloitetun maastapoistamismenettelyn yhteydessä toteutettu säilöönotto.

Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi annetun direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 ja 6 kohtaa on tulkittava siten, että aika, jona maastapoistamista koskevan päätöksen täytäntöönpanoa on lykätty sillä perusteella, että asianomainen on riitauttanut kyseisen päätöksen lainkäyttöelimessä, otetaan huomioon laskettaessa maastapoistamista varten toteutetun säilöönoton kestoa, jos asianomainen on asunut myös tämän menettelyn aikana tilapäisessä vastaanottokeskuksessa.

Muussa tapauksessa maastapoistamista varten toteutetun säilöönoton kesto voisi vaihdella huomattavasti tapauksesta toiseen samassa jäsenvaltiossa tai jäsenvaltiosta toiseen kansallisiin lainkäyttömenettelyihin liittyvien erityispiirteiden ja niille ominaisten seikkojen vuoksi, mikä olisi vastoin direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa tavoiteltua tavoitetta taata jäsenvaltioille yhteinen säilöönoton enimmäiskesto.

(ks. 54 ja 57 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 10.6.2010 – komissio vastaan Italia

(asia C‑491/08)

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Direktiivi 92/43/ETY – Luontotyyppien suojelu – Luonnonvarainen eläimistö ja kasvisto – Yhteisön tärkeänä pitämä alue – Suojelujärjestelmä – Turistikeskus Is Arenas

1. Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 (Neuvoston direktiivin 92/43 3 artiklan 1 kohta ja 4 artiklan 1 kohta) (ks. 30 ja 31 kohta)

2. Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 (Neuvoston direktiivin 92/43 6 artiklan 2 kohta) (ks. 38–40, 42 ja 43 kohta)

Aihe

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (EYVL L 206, s. 7) rikkominen – Yhteisön tärkeinä pitämät alueet – Is Arenasin alue – Golfkentän rakentaminen

Ratkaisu

1) Italian tasavalta ei ole noudattanut luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY ja erityisesti toisen väitteen osalta sen 6 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan,

– koska se ei ole toteuttanut ennen 19.7.2006, jolloin Is Arenasin alue kirjattiin yhteisön tärkeinä pitämien alueiden luetteloon, direktiivillä 92/43 tarkoitetun suojelutavoitteen kannalta asianmukaisia suojelutoimenpiteitä suojellakseen sitä merkittävää ekologista intressiä kansallisella tasolla, joka on yhteisön tärkeänä pitämäksi alueeksi ehdotetulla alueella, ja erityisesti koska se ei ole kieltänyt alueeseen koskemista, joka voi vakavasti vaikuttaa alueen ekologisiin ominaisuuksiin,

– koska se ei ole 19.7.2006 jälkeen toteuttanut tarpeellisia toimenpiteitä niiden luontotyyppien heikentymisen estämiseksi, joita varten yhteisön tärkeänä pitämä alue on osoitettu,

kun otetaan huomioon Is Arenasin turisti- ja kiinteistökeskushanke, jolla on vaikutuksia Is Arenasin alueeseen.
30

Asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla kuvailevan tavaramerkin rekisteröinnin epäämisessä yleinen etu, joka on tämän hylkäysperusteen taustalla, on oikeuskäytännön mukaan kaikille tavaramerkin hakijan tai haltijan kilpailijoille kuuluva yleinen etu; jälkimmäistä on suojattava kilpailijan oikeudellisesti virheellisiltä tavaramerkkirekisteröinneiltä, koska näillä on oikeus käyttää omissa tuotteissaan ja palveluissaan kuvailevaa ilmaisua. Valittajan mukaan tästä seuraa, että ainoastaan todellisen tai mahdollisen haitan, joka koskee hakijan todellista tai mahdollista kilpailijaa, perusteella voidaan vedota tähän hylkäysperusteeseen.