ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 209/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 19.4.2010 — KMB Europe BV v. Hauptzollamt Duisburg

(Asia C-193/10)

()

2010/C 209/17

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantaja: KMB Europe BV

Vastaaja: Hauptzollamt Duisburg

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhdistetyn nimikkeistön, sellaisena kuin se on tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (1) liitteessä I, sellaisena kuin liite on muutettuna 17.10.2006 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1549/2006 (2), nimikettä 8521 tulkittava siten, että siihen ei voida luokitella jäljempänä kuvatun kaltaisia MP3/mediasoittimia sen vuoksi, että on otettava huomioon niiden pääasiallinen toiminto äänentoistolaitteena, tai sen vuoksi, että niiden kyky toistaa yksittäisiä kuvia ja filmejä on rajallinen näytön pienen koon, pienen resoluution ja pienen kuvataajuuden vuoksi?

(1) EYVL L 256, s. 1

(2) Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 17.10.2006 annettu komission asetus (EY) N:o 1549/2006 (EYVL L 301, s. 1)
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 209/24

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italia) on esittänyt 17.5.2010 — ENEL Produzione SpA v. Autorità per l’energia elettrica e il gas

(Asia C-242/10)

()

2010/C 209/33

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale Sezione Terza

Pääasian asianosaiset

Kantaja: ENEL Produzione SpA

Vastaaja: Autorità per l’energia elettrica e il gas

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko perustamissopimuksen 23, 43, 49 ja 56 artikla sekä direktiivin 2003/54/EY 11 artiklan 2 ja 6 kohta sekä 24 artikla esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, josta ei ole ilmoitettu komissiolle ja jonka mukaan tietyillä sähköenergian tuottajilla, jotka ovat joissakin olosuhteissa välttämättömiä ajojärjestyksen hallinnan tarpeiden tyydyttämiseksi, on pysyvästi velvollisuus tehdä tarjouksia sähköpörssin markkinoilla verkonhaltijan ilman niiden myötävaikutusta määrittelemien ohjelmien mukaisesti ja jonka mukaan näiden hintatarjousten arvo on irrotettu tuottajan määräysvallasta siten, että se on riippuvainen parametreistä, joita ei ole määritelty ”avointen, syrjimättömien ja markkinapohjaisten menettelyjen” mukaisesti.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 195/3

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 16.4.2010 — Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (GENESIS) v. Boys Toys S.A. ja Administración del Estado

(Asia C-190/10)

2010/C 195/04

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Supremo

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (GENESIS)

Vastapuolet: Boys Toys S.A. ja Administración del Estado

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 (1) 27 artiklaa tulkita siten, että SMHV:lle esitetyn yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemuksen osalta voidaan ottaa huomioon paitsi hakemispäivä, myös tämän hakemuksen minuutin tarkkuudella ilmoitettu kellonaika (silloin kun tämä tieto on merkitty asiakirjoihin), sen toteamista varten, että tällä tavaramerkillä on etuoikeus sellaiseen kansalliseen tavaramerkkiin nähden, jonka rekisteröintihakemus on tehty samana päivänä, kun tämän viimeksi mainitun tavaramerkin rekisteröintiin sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan hakemuksen esittämisen kellonaika on merkityksellinen?

(1) EYVL 1994 L 11, s. 1
1)

Onko katsottava, että kun jäsenvaltion tuomioistuin aloittaa velallista vastaan päämenettelyn maksukyvyttömyysasiassa sillä perusteella, että velallisen pääintressien keskus sijaitsee tuossa jäsenvaltiossa, on maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 (1) vastaista, että tämä tuomioistuin soveltaa kansallista lainsäännöstä, jonka nojalla tuomioistuin on toimivaltainen menettelyn laajentamiseen yhtiöön, jonka sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee toisessa jäsenvaltiossa, sillä ainoalla perusteella, että velallisen ja viimeksi mainitun yhtiön varojen todetaan sekoittuneen?
1)

Onko yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 (1), sellaisena kuin se on muutettuna 29.4.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 873/2004 (2), 94 artiklaa luettuna yhdessä edellä mainitun asetuksen 11 artiklan 1 kohdan, 13 artiklan 1, 2 ja 3 kohdan, 16, 27 ja 104 artiklan kanssa, tulkittava siten, että oikeuksien omistaja tai käyttöluvan haltija voi nostaa oikeuksien loukkauksesta kanteen kaikkia niitä vastaan, jotka toteuttavat käyttöluvan haltijan heille myymään tai luovuttamaan aineistoon liittyviä toimia, kun kyseisen aineiston myynnin yhteydessä on rikottu käyttöluvan haltijan ja yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien omistajan väliseen sopimukseen sisältyviä rajoituksia?
C 161/28

Tribunale di Isernian (Italia) 2.4.2010 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö — rikosoikeudenkäynti Aldo Patricielloa vastaan

(Asia C-163/10)

(2010/C 161/37)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale di Isernia

Rikosoikeudenkäynnin vastaaja

Aldo Patriciello

Ennakkoratkaisukysymys

Onko rangaistavaa tekoa, johon Euroopan parlamentin jäsen Aldo Patriciellon abstraktilla tasolla väitetään syyllistyneen (ja joka on kuvattu syytekirjelmässä ja joka on jo Euroopan parlamentin 5.5.2009 tekemän parlamentaarisen koskemattomuuden puolustamista koskevan päätöksen perustana) ja joka on luokiteltu rikoslain 368 §:ssä tarkoitetuksi virkamieheen kohdistetuksi herjaukseksi, pidettävä Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista 8.4.1965 tehdyn pöytäkirjan 9 artiklassa tarkoitettuna parlamentaaristen tehtävien hoidossa ilmaistuna mielipiteenä?
4)

Jos edeltävään kysymykseen vastataan kieltävästi, voiko sovellettava seuraamusmaksu koostua myönnetyn rakenneuudistustukiosuuden takaisin perimisestä ja väliaikaisen kiintiön takaisin perimisestä? Kuinka tämä komission asetuksen N:o 968/2006 26 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu takaisin perittävä summa ja 27 artiklassa tarkoitettu seuraamusmaksu on laskettava tilanteessa, jossa sokerintuotantoyritys on saanut rakenneuudistustukea (markkinointivuodelle 2006/2007) ja on käyttänyt väliaikaisen kiintiönsä (johon ei ole myönnetty mitään rakenneuudistustukea)? Onko tämän seuraamusmaksun laskennassa otettava huomioon kaikki seuraavat seikat tai osa niistä: a) kustannukset, jotka kyseessä olevalle sokerintuotantoyritykselle ovat aiheutuneet tuotantovälineiden purkamisesta, b) tappiot, joita kyseessä oleva sokerintuotantoyritys on kärsinyt luovuttuaan tavanomaisesta peruskiintiöstään, c) se seikka, että väliaikainen kiintiö on yksittäinen ja väliaikainen toimenpide, joka antaa mahdollisuuden tuotantoon ainoastaan markkinointivuonna 2006/2007 ja jota ei sovelleta muihin markkinointivuosiin (paitsi sokerin väliaikaisen kiintiön tapauksessa), d) onko takaisinperittävän summan määrittäminen siten, että huomioon ei oteta edellä a–c alakohdassa mainittuja seikkoja, vastoin suhteellisuusperiaatetta?
2)

Komissio esittää kumoamiskanteensa tueksi seuraavat neljä perustetta: Ensinnäkin se katsoo, että neuvostolla ei ollut toimivaltaa ryhtyä toimenpiteisiin SEUT 108 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan perusteella, koska sen hyväksymä tuki oli sellainen voimassa oleva tuki, jonka Liettua oli sitoutunut poistamaan vuoden 2009 loppuun mennessä hyväksyessään komission sille ehdottamat aiheelliset toimenpiteet. Toiseksi komissio katsoo, että neuvosto on käyttänyt väärin harkintavaltaansa ja se vaatii, että tuomioistuin kumoaa sellaisia tukitoimia koskevan ratkaisun, jonka mukaan Liettua voisi pitää voimassa vuoteen 2013 asti sellaiset tukitoimet, jotka Liettua sai säilyttää voimassa vuoden 2009 loppuun saakka, mutta ei enää sen jälkeen. Kolmanneksi riidanalainen päätös on tehty loukkaamalla jäsenvaltioiden ja myös toimielinten välillä sovellettavan vilpittömän yhteistyön periaatetta. Neuvosto on vapauttanut päätöksellään Liettuan tämän velvollisuudesta tehdä komission kanssa yhteistyötä kyseisen jäsenvaltion SEUT 108 artiklan 1 kohdassa määrätyn yhteistyön puitteissa hyväksymien sellaisten aiheellisten toimenpiteiden osalta, jotka koskevat valtion omistaman maatalousmaan hankkimista varten myönnettävää valtiontukea. Viimeisenä kohtana komissio esittää, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen siltä osin kuin se katsoi olleen olemassa poikkeuksellisia olosuhteita, joiden vuoksi hyväksytystä toimenpiteestä päättäminen oli perusteltua. Sikäli kuin poikkeuksellisia olosuhteita olisi ollut, riidanalaisessa päätöksessä hyväksytään suhteellisuusperiaatteen vastaisesti tuki, josta joko ei ole apua kyseisten poikkeuksellisten olosuhteiden suhteen tai sillä ylitetään se, mikä on tarpeen niiden poistamiseksi.
6)

Täyttääkö patojen rakentamista ja veden siirtämistä koskeva ympäristövaikutusten selostus, joka on toimitettu kansallisen parlamentin hyväksyttäväksi sen jälkeen, kun säädös, jolla se jo hyväksyttiin ja jota varten on jo tehty kuuleminen, on kumottu tuomioistuimen päätöksellä, tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun direktiivin 85/337/ETY (EYVL L 175), sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY (EYVL L 73), nojalla yllä mainitun direktiivin 1, 2, 5, 6, 8 ja 9 artiklojen yleisölle tiedottamista ja sen kuulemista koskevat säännökset, kun kuulemista ei toimiteta uudelleen?
1)

Onko yhteisön oikeus, erityisesti palvelujen tarjoamisen vapautta koskeva periaate, sellaisena kuin se EY 49–EY 55 artiklassa (joista on tullut SEUT 56–SEUT 62 artikla) esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan Alankomaissa asuvan tai sinne sijoittautuneen henkilön, joka käyttää toisessa jäsenvaltiossa rekisteröityä ja sieltä vuokralle otettua moottoriajoneuvoa Alankomaissa, on maksettava silloin, tämä ajoneuvo otetaan käyttöön Alankomaiden tieliikenteessä, vero siten, että henkilön on aluksi maksettava veron koko määrä ja veron loppuosa palautetaan ilman tälle määrälle maksettavaa korkoa, kun ajoneuvon käyttö Alankomaiden tieliikenteessä on päättynyt, minkä johdosta maksettavaksi tullut ja suoritettu veron lopullinen määrä vastaa ajoneuvon käytön kestoa Alankomaissa?
—

Unionin tuomioistuimen on todettava, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut Euroopan unionin toiminnasta annetun sopimuksen 49 artiklan ja ETA-sopimuksen 31 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa Código do Imposto sobre o Rendimento das pessoas Colectivas –nimisen lain (Portugalin yhteisöjen tuloverolaki; jäljempänä CIRC) 76 a, 76 b ja 76 c §:n säännökset, joiden nojalla jos portugalilaisen yrityksen kotipaikka ja tosiasiallinen hallinto siirretään toiseen jäsenvaltioon tai jos kiinteän toimipaikan toiminta Portugalissa lopetetaan tai sen pääoma Portugalissa siirretään toiseen jäsenvaltioon: — sen tilikauden, jonka aikana tämä tapahtuma tapahtuu, veron perusta sisältää kyseessä olevaan pääomaan liittyvät toteutumattomat arvonlisät, kun taas yksinomaan kansallisiin liiketoimiin liittyvät toteutumattomat arvonlisät eivät sisälly veron perustaan — yhtiön, joka siirtää kotipaikkansa ja tosiasiallisen hallintonsa pois Portugalin alueelta, osakkailta kannetaan vero, joka perustuu yhtiön kassavarojen (laskettuna siirtopäivänä markkinahintaan) ja vastaavien osuuksien hankintahinnan erotukseen.
4)

Onko, riippumatta vastauksesta kysymykseen 1, mikäli jäsenvaltio on direktiivin 89/104/ETY 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan perusteella säätänyt, että tavaramerkkiä ei saa rekisteröidä tai jos se on rekisteröity, se on julistettava mitättömäksi, mikäli tavaramerkin käyttö voidaan kieltää muun lainsäädännön kuin tavaramerkkejä koskevan kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön tai yhteisön oikeuden nojalla, katsottava, että mikäli tavaramerkkirekisteröinti sisältää asetusta (EY) N:o 110/2008 loukkaavia elementtejä, joiden perusteella tavaramerkin käyttö voidaan kieltää, tällaista tavaramerkkiä ei saisi rekisteröidä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 80/15

Kanne 12.1.2010 — Euroopan komissio v. Italian tasavalta

(Asia C-19/10)

2010/C 80/27

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja(t): Euroopan komissio (asiamiehet: P. Oliver ja S. Mortoni)

Vastaaja(t): Italian tasavalta

Vaatimukset

— Italian tasavalta ei ole toteuttanut huumausaineiden lähtöaineista 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 273/2004 (1) 12 artiklan täytäntöönpanon edellyttämiä kansallisia toimenpiteitä eikä ilmoittanut niitä komissiolle tämän asetuksen 16 artiklan mukaisesti ja että se ei ole toteuttanut yhteisön ja kolmansien maiden välisen huumausaineiden lähtöaineiden kaupan valvontaa koskevista säännöistä 22.12.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 111/2005 (2) 31 artiklan täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä, minkä perusteella unionin tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut näiden asetusten mukaisia velvoitteitaan.

— Italian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Asetus N:o 273/2004 tuli voimaan 18.8.2005. Asetus N:o 111/2005 puolestaan tuli voimaan 15.2.2005 ja sitä on määrä soveltaa 18.8.2005 alkaen. Komissiolle ei ole ilmoitettu säännöksistä, jotka Italian piti antaa asetuksen N:o 273/2004 12 artiklan ja asetuksen N:o 111/2005 31 artiklan mukaisesti, eikä se ole saanut Italian tasavallalta muutakaan tietoa, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että edellytetyt toimenpiteet on todella toteutettu, minkä vuoksi komissio katsoo, että Italian tasavalta ei ole toteuttanut tällaisia toimenpiteitä ja että se on jättänyt näin noudattamatta edellä mainittujen asetusten mukaisia velvoitteitaan.

(1) EUVL L 47, s. 1.

(2) EUVL 2005 L 22, s. 1.
6)

Jos 4 kohdassa mainittu kysymys on ratkaistava yhteisön oikeuden perusteella ja jos vastaus viidenteen kysymykseen on kielteinen, onko (asetuksen (EY) N:o 796/2004 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun) viljelijän, joka ei asu tilalla, osoitettava henkilö, jonka hän on valtuuttanut edustamaan itseään ja joka on lähtökohtaisesti tavoitettavissa tilalta milloin tahansa?
1)

Mikäli sääntöjenvastaisuuden tosiasiallinen tapahtumapaikka määritetään sen jälkeen kun jäsenvaltio on todennut sääntöjenvastaisuuden TIR-kuljetuksen tullimenettelyssä ja esittänyt alueensa takaajayhdistykselle perittyä maksua vastaavan maksuvaatimuksen, onko 2.7.1993 annetun komission asetuksen N:o 2454/93 (1) 454 artiklan 3 kohdan ja 455 artiklan mukaista, että jäsenvaltio, jossa rikkomus on tapahtunut, aloittaa uuden menettelyn vaatiakseen vastaavia tulleja päävelallisilta ja rikkomuksen tosiasiallisen tapahtumapaikan takaajayhdistykseltä sen vastuun enimmäismäärään saakka, jos tapahtumapaikka määritettiin yhteisön säännöksissä vahvistetun määräajan päätyttyä?
—

alueellisessa laissa N:o 2/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, ei edelleenkään edellytetä, että yksittäisissä poikkeustoimenpiteissä on noudatettava direktiivin 79/409 9 artiklan 2 kohdassa säädettyjä edellytyksiä (asetus 2225 on siten myös puutteellinen).
1)

Asetuksen (EY) N:o 207/09 (1), joka oli aiemmin asetus (EY) N:o 40/94 (2), 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa sekä saman artiklan 2 kohdan i ja ii alakohtaa on rikottu. Aiempi tavaramerkki ja peruste väitteen esittämiseen on tässä tapauksessa yhteisön tavaramerkki. Valituksen kohteena olevassa tuomiossa on tehty oikeudellinen virhe, koska sitä, että kysymys on yhteisön tavaramerkistä, ei ole otettu huomioon, ja koska riidanalaisten merkkien sekaannusvaaran arvioinnissa kohdeyleisöksi on valittu virheellinen ja asiaan sovellettavassa asetuksessa tarkoitetun vastainen yleisö.
E.

Aineeton vahinko: ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkominen, aineettomia vahinkoja koskevan oikeuskäytännön noudattamatta jättäminen ja perustelujen ilmeinen epäloogisuus Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohtaa jättäessään tutkimatta aineettoman vahingon korvaamista koskevan vaatimuksen sillä perusteella, että vahingonkorvausvaatimukselta puuttuu tarvittava täsmällisyys, koska valittajat eivät ole rajoittaneet vaatimustaan yleisen aineettoman vahingon korvaamiseen, vaan ovat esittäneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle useita todisteita, jotka kuitenkin on jätetty kokonaan huomioimatta. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt noudattamatta asiaankuuluvaa oikeuskäytäntöä aineettoman vahingon korvattavuuden osalta, koska määritellessään vahingon suuruutta se on käyttänyt muuttujia, jotka ovat ominaisuuksiltaan vaikeasti arvioitavissa tai todisteilla vaikeasti näytettävissä toteen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt lisäksi oikeudellisen virheen perustelujen ilmeisen epäloogisuuden vuoksi, kun se on perustellakseen aineettoman vahingon korvaamista koskevan vaatimuksen täsmällisyyden puuttumisen tukeutunut oikeuskäytäntöön, joka koskee ainoastaan aineellisia vahinkoja.
3)

Onko direktiivin 2001/23/EY 3 artiklan 1 kohtaa, mahdollisesti luettuna yhdessä 2 artiklan 2 kohdan c alakohdan kanssa, tulkittava siten, että siinä asetetaan luovutuksensaajalle velvollisuus pitää voimassa työsuhde sellaisten vuokratyövoimaan kuuluvien työntekijöiden kanssa, jotka työskentelivät osana luovutuksen kohteena olevaa toimintaa tai joiden osalta on katsottava, että he ovat edelleen käyttäjän palveluksessa luovutuksen ajankohtana? Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, onko 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä velvoitetaan tekemään toistaiseksi voimassa oleva työsopimus siinä tapauksessa, että luovutuksensaaja ei ole vuokratyövoimaa välittävä yhtiö eikä voi tehdä vuokratyövoimaa koskevaa sopimusta?
—

On todettava, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut EY 56 artiklan mukaisia velvoitteitaan siinä tapauksessa, että direktiivissä 90/435 (1) säädettyä emoyhtiön vähimmäisosuutta tytäryhtiön pääomasta ei ole saavutettu, ja — siltä osin kuin kyse on Islannin tasavallasta ja Norjan kuningaskunnasta — Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se verottaa ankarammin sellaiselle yhtiölle jaettuja osinkoja, jonka kotipaikka on jossakin toisessa jäsenvaltiossa tai Euroopan talousalueella, kuin sellaiselle yhtiölle jaettuja osinkoja, jonka kotipaikka on Saksan liittotasavallassa.
—

Yhteisöjen tuomioistuimen on todettava, että Irlanti ei ole noudattanut huumausaineiden lähtöaineista annetun asetuksen (EY) N:o 273/2004 (1) ja yhteisön ja kolmansien maiden välisen huumausaineiden lähtöaineiden kaupan valvontaa koskevista säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 111/2005 (2) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole ryhtynyt asetuksen (EY) N:o 273/2004 10 ja 12 artiklan täytäntöönpanon edellyttämiin kansallisiin toimenpiteisiin, koska se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä tämän asetuksen 16 artiklan mukaisesti ja koska se ei ole ryhtynyt asetuksen (EY) N:o 111/2005 26 artiklan 3 kohdan ja 31 artiklan täytäntöönpanon edellyttämiin kansallisiin toimenpiteisiin
1)

Onko eurooppalaista pidätysmääräystä, joka on annettu sellaisen rangaistuksen täytäntöönpanoa varten, josta on päätetty vastaajan poissa ollessa ilman, että tuomitulle henkilölle olisi ilmoitettu oikeuskäsittelyn paikkaa ja aikaa, ja jonka osalta hänellä on edelleen käytettävissään jokin oikeussuojakeino, pidettävä eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn Euroopan unionin neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS (1) 4 artiklan 6 kohdassa tarkoitetun vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen sijasta saman puitepäätöksen 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna syytteen nostamista varten annettuna pidätysmääräyksenä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 220/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Naczelny Sąd Administracyjny (Puolan tasavalta) on esittänyt 18.6.2009 — Kronospan Mielec sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie

(Asia C-222/09)

2009/C 220/32

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Naczelny Sąd Administracyjny

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Kronospan Mielec sp. z o.o.

Vastaaja: Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1, sellaisena kuin se on muutettuna; jäljempänä kuudes direktiivi) 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan kolmatta luetelmakohtaa — jota vastaa tällä hetkellä yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1, sellaisena kuin se on muutettuna; jäljempänä direktiivi 2006/112) 56 artiklan 1 kohdan c alakohta — tulkittava siten, että siinä mainituista insinöörien palveluista, joita suoritetaan arvonlisäverovelvolliselle, joka toteuttaa nämä palvelut käsittävän toimeksiannon yhteisön jossain toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalle palvelun vastaanottajalle, on kannettava vero siinä paikassa, jossa palvelun vastaanottajalla (toimeksiantajalla) on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, vai onko katsottava, että näitä palveluita on pidettävä kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa (jota vastaa tällä hetkellä direktiivin 2006/112 52 artiklan a kohta) tarkoitettuna tiedetoimintaa koskevina palveluina, mistä syystä niistä on kannettava vero siellä, missä ne todellisuudessa suoritetaan, jos pidetään lähtökohtana sitä, että nämä palvelut ovat töitä, jotka käsittävät ympäristönsuojelusäännöksissä tarkoitettujen päästöjen tutkimisen ja mittauksen, mihin kuuluu tutkimusten suorittaminen hiilidioksidipäästöjen (CO2) ja CO2 päästökaupan osalta, edellä mainittuja töitä koskevien asiakirjojen laatimisen ja seurannan sekä potentiaalisten pilaantumisen lähteiden analysoinnin ja joita suoritetaan uusien kokemusten ja sellaisen uuden teknologisen tietämyksen saamiseksi, joka kohdistuu uusien raaka-aineiden, tuotteiden ja laitteiden valmistamiseen sekä uusien teknologisten menetelmien käyttämiseen tuotantoprosessissa?
2)

Mikäli vastaus kysymykseen 1 on kieltävä, onko direktiivin 98/71/EY 17 ja 19 artiklaa tulkittava siten, että jäsenvaltiolle myönnetty mahdollisuus määrätä itsenäisesti suojan laajuus ja edellytykset voi käsittää tekijänoikeuden suojan poissulkemisen sellaisessa tapauksessa, että jokin kolmas osapuoli — ilman mallien tekijänoikeuden haltijan lupaa — on jo valmistanut ja myynyt jäsenvaltiossa tuotteita, jotka on valmistettu kyseisten mallien mukaisesti, kun mallien teollisoikeudellinen mallisuoja on lakannut ennen niiden säädösten voimaantulopäivää, joilla direktiivi on pantu kansallisessa lainsäädännössä täytäntöön?
2)

Jos tämä kansallinen säännös on yhteensopiva direktiivin kanssa: Onko direktiivin 18 artiklan a alakohta esteenä kansallisen säännöksen, jossa suljetaan pois oikeus hyvitykseen, soveltamiselle analogisesti siinä tapauksessa, että kauppaedustajan syyksi luettavaan sopimusrikkomukseen perustuva painava syy sopimuksen irtisanomiseen välittömästi toteutuu vasta sen jälkeen, kun säännöllisen irtisanomisajan mukainen irtisanominen on suoritettu, ja tulee päämiehen tietoon vasta sen jälkeen, kun sopimus on päättynyt, joten päämies ei voi enää purkaa sopimusta välittömästi kauppaedustajan sopimusrikkomuksen perusteella?