ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
113.

Näin ollen on tutkittava, voivatko osakkeenomistajat nyt tarkasteltavassa tapauksessa – kuten unionin yleinen tuomioistuin on katsonut – poikkeuksellisesti vedota etuun, joka myös pankilla on päätöksen kumoamisen osalta. Aluksi on kuitenkin tutkittava, voivatko osakkeenomistajat osoittaa oman oikeussuojan tarpeensa ja voiko valituksenalainen määräys tästä syystä osoittautua perustelluksi.
26.

Merkityksetöntä on, kuten myös komissio ja Italia korostavat, että fiktiivinen luovuttaja on arvonlisäverodirektiivin 203 artiklan mukaan velvollinen maksamaan arvonlisäveron, koska tämä on antanut fiktiivisestä luovutuksesta laskun, jossa arvonlisävero on mainittu. Unionin tuomioistuin on nimittäin useaan otteeseen todennut, että vähennysoikeus ei ulotu veroihin, jotka on maksettava ainoastaan sen vuoksi, että ne on merkitty laskuun. ( 8 )
62.

Italian lainsäätäjän unionin oikeuden noudattamiseksi säätämän lain nro 107/2015 seurauksena on parannettu niiden opettajien tilannetta, joiden määräaikainen työsuhde on muutettu tai on määrä muuttaa toistaiseksi voimassa olevaksi työsuhteeksi sen voimaantulon jälkeen. Sitä vastoin oikeuskäytännössä tälle laille annettu tulkinta on heikentänyt sellaisten pääasian valittajan kaltaisten opettajien tilannetta, joiden määräaikainen työsuhde on muutettu varallaololuettelon perusteella toistaiseksi voimassa olevaksi työsuhteeksi ennen tämän lain voimaantuloa tuomiosta Mascolo ym. ( 63 ) seuraavista vaatimuksista huolimatta. Tällainen toimenpide ei siis ole perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytöstä seuraava asianmukainen seuraamus eikä sillä poisteta unionin oikeuden rikkomisen seurauksia, ( 64 ) minkä tarkistaminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
62.

Lisäksi, koska lomapalkkaa ei voida järkevästi arvioida erillään vuosiloman kestosta, näitä molempia osatekijöitä ei puolestaan voida tarkastella täysin irrallaan siitä laajemmasta rakenteesta, johon ne kuuluvat. Kuten vastaaja ja Saksan hallitus ovat kirjallisissa huomautuksissaan ja suullisissa lausumissaan korostaneet, kyseinen määräys on osa kokonaisuutta, joka kuvastaa työmarkkinaosapuolten BRTV-Baun avulla saavuttamaa etujen välistä kokonaistasapainoa. Kun tarkastellaan vuosilomaa koskevia järjestelyjä, BRTV-Baussa määrätään, että vuosiloman kesto on 30 päivää vuodessa, mikä on 10 päivää enemmän kuin direktiivissä 2003/88 edellytettävä vähimmäispituus, riippumatta siitä, työskentelevätkö työntekijät kokoaikaisesti vai ovatko he osa-aikaisesti lomautettuina. Kun tarkastellaan lomapalkkaa, vaikka sen määrä vaihtelee osa-aikaisen lomautuksen mukaan, ylityöt otetaan huomioon laskentaperusteena, ja ne laajentavat näin ollen tätä perustetta, johon sovelletaan melko suurta prosenttiosuutta. Kuten Saksan hallitus lisäksi totesi istunnossa, viitekautena vaikuttaa olevan koko kalenterivuosi, mikä mahdollistaa kokoaikaisten työskentelykausien ja niiden kausien, joina sovelletaan osa-aikaista lomautusta, tasapainottamisen. Kuten vastaaja väitti ja Saksan hallitus vahvisti istunnossa, niinä ajanjaksoina, joina sovelletaan osa-aikaista lomautusta, työntekijät saavat keskeytyksettä palkkaa (osa-aikaisen lomautuksen etuutta, jonka työnantaja maksaa ja jonka Saksan työvoimavirasto viime kädessä maksaa sille takaisin ( 36 )) ja kuuluvat lisäksi edelleen sairausvakuutuksen ja eläkejärjestelmien piiriin.
22.

Koulutus ymmärretään tavallisesti ”toimeksi tai prosessiksi, jolla hankintaan tietoa ja tietämystä, erityisesti järjestelmällisesti lapsuuden ja nuoruuden aikana”. ( 9 ) Koulutuksen havainnollisista esimerkeistä ei ole pulaa; ( 10 ) vuodelta 2011 peräisin olevassa kansainvälisessä koulutusluokituksessa (International Standard Classification of Education) ehdotetaan seuraavaa määritelmää: ”prosessit, joilla yhteiskunnat välittävät tietoisesti kertynyttä tietoa, tietämystä, ymmärtämystä, asenteita, arvoja, taitoja, pätevyyksiä ja käyttäytymistapoja sukupolvien yli. Siihen liittyy kommunikaatio, joka on suunniteltu saamaan aikaan oppimista.” ( 11 ) Tästä seuraa, että koulutus on älyllinen prosessi. Koulutus koostuu siten kahdesta osatekijästä, joista toinen on sisällöllinen (koulutus on ”älyllistä”) ja toinen toiminnallinen (koulutus on ”prosessi”). Koulutusta annetaan yleensä, muttei aina, koulussa tai oppilaitoksessa. Sisällyttäisin siihen tutkimuksen, silloin kun sitä tehdään oppilaitoksessa lukuvuoden aikana, koska tällaisen tutkimuksen tarkoituksena on hankkia ja välittää tietämystä eikä edistää kaupallisia tavoitteita. Vaikka koulutuksen yhteydessä ajatellaan ensisijaisesti lapsia ja nuoria, on tärkeää painottaa, että koulutus koskee kaikkia ikäryhmiä. Elinikäisellä oppimisella on nykyään tärkeä asema yksilöiden ammatillisessa ja henkilökohtaisessa kehityksessä. ( 12 ) Siten on käynnistetty myös ”université du troisième age” ‑hankkeen kaltaisia aloitteita, joissa työelämästä eläköityneet voivat laajentaa tietämystään.
117.

Alankomaiden kansalaisuudesta annetun lain 15 §:n 1 momentin c kohdan soveltaminen ei millään tavoin poista Alankomaiden kansalaisilta, jotka ovat menettäneet Alankomaiden kansalaisuuden ja mahdollisesti unionin kansalaisuuden, oikeutta yksityis- ja perhe-elämän suojaan. Heillä on erityisesti edelleen oikeus oleskella sen kolmannen maan alueella, jonka kansalaisuus heillä on, ja kyseisen kolmannen maan myöntämien matkustusasiakirjojen ansiosta he voivat edelleen matkustaa ja liikkua vapaasti; ulkomaalaisten maahantuloa koskevassa lainsäädännössä vahvistetuin edellytyksin heillä on myös pääsy kaikkien muiden valtioiden, unionin jäsenvaltiot mukaan luettuina, alueelle. Lisäksi näillä henkilöillä on edelleen täysimääräinen oikeus yksityis- ja perhe-elämänsä kunnioittamiseen ilman vaaraa siitä, että heidän olisi poistuttava sen kolmannen maan alueelta, jossa he asuvat. Tämä arvio pätee kaikissa tapauksissa. Siinä ei toisin sanoen vaadita tutkimaan konkreettisesti kansalaisuuden ja mahdollisesti unionin kansalaisuuden menettämisen vaikutuksia asianomaisten henkilöiden yksilöllisiin tilanteisiin.
80.

Toiseksi ja joka tapauksessa mahdollisuus panna täytäntöön Suomen alueella Raugeviciukselle Venäjällä määrätty rangaistus johtuu kansainvälisestä yhteistoiminnasta eräiden rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanossa annetusta laista, jonka 3 §:ssä säädetään, että seuraamus, jonka vieraan valtion tuomioistuin on määrännyt, saadaan panna täytäntöön Suomessa, jos tuomio on saanut lainvoiman ja se on täytäntöönpanokelpoinen siinä valtiossa, jossa se on annettu, ja jos valtio, jossa seuraamus on määrätty, on sitä pyytänyt tai on siihen suostunut. Tämän saman pykälän mukaan vapaudenmenetystä tarkoittava seuraamus voidaan panna täytäntöön Suomessa, jos tuomittu on Suomen kansalainen tai Suomessa pysyvästi asuva ulkomaalainen ja tuomittu on suostunut siihen.
11.

Tämä englanniksi laadittu lauseke oli viimeisimmässä, 20.12.2005 päivätyssä jälleenmyyntisopimuksen versiossa seuraava: ”This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple is occurring.” ( 3 )
58.

Tällaisessa tilanteessa, jossa voitaisiin soveltaa useita aineellisia oikeusperustoja, on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tarkasteltava painopistettä. Tässä yhteydessä noudatetaan seuraavia suuntaviivoja: Jos toimea tarkasteltaessa ilmenee, että sillä on kaksi eri tarkoitusta tai että siinä on kahdenlaisia tekijöitä, ja jos toinen näistä on yksilöitävissä toimen pääasialliseksi tarkoitukseksi tai tekijäksi, kun taas toinen on ainoastaan liitännäinen, on käytettävä yhtä oikeudellista perustaa, toisin sanoen sitä, jota toimen pääasiallinen tai määräävä tarkoitus tai tekijä edellyttää. Ainoastaan hyvin poikkeuksellisesti on käytettävä samanaikaisesti useaa eri oikeusperustaa, nimittäin silloin, jos toimella on useampi samanaikainen tarkoitus tai sillä on useita osatekijöitä, joita ei voida erottaa toisistaan ja joista mikään ei ole toiseen nähden liitännäinen. ( 24 )
127.

Ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Supremo Tribunal de Justiçan esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: Ensimmäinen kysymys Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24.4.1972 annetun neuvoston direktiivin 72/166/ETY (joka oli voimassa vahinkohetkellä) 3 artiklaa on tulkittava siten, että ajoneuvon omistajalla on velvollisuus ottaa liikennevakuutus myös silloin, kun hän on päättänyt säilyttää ajoneuvoa yksityisessä pihassa poissa yleisiltä teiltä mutta ei ole noudattanut hallinnollisia muodollisuuksia ajoneuvon poistamiseksi virallisesti rekisteristä. Jäsenvaltioiden asia on säätää kansallisessa lainsäädännössä, kenellä on tässä tilanteessa vakuuttamisvelvollisuus. Toinen kysymys Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30.12.1983 annetun neuvoston direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat säätää, että Fundo de Garantia Automóvelin kaltaisella korvauselimellä, joka suoritti, koska liikennevakuutusta ei ollut otettu, kolmansille korvauksia liikennevahingosta, joka oli aiheutettu sellaisella ajoneuvolla, joka oli ajoneuvon omistajan tietämättä ja ilman tämän lupaa siirretty pois yksityiseltä alueelta, jossa sitä säilytettiin pysäköitynä, on takautumisoikeus sitä henkilöä tai niitä henkilöitä kohtaan, joka on tai jotka ovat korvausvastuussa vahingosta. Tällaisen henkilön tai tällaisten henkilöiden korvausvastuun edellytyksistä on säädettävä kansallisessa lainsäädännössä. Näihin edellytyksiin voi sisältyä vaatimus, jonka mukaan ajoneuvo oli tosiasiallisesti kyseisen henkilön hallussa merkityksellisenä ajankohtana. Kyseisessä säännöksessä ei edellytetä jäsenvaltioiden säätävän tai estetä niitä säätämästä takautumisoikeudesta muissa tilanteissa, esimerkiksi sellaista henkilöä kohtaan, joka ei täyttänyt direktiivin 72/166 3 artiklan 1 kohdan täytäntöön panevassa kansallisessa lainsäädännössä asetettua vakuuttamisvelvollisuutta.
73.

Yhteenvetona voidaan todeta, ettei vakuutuksenantaja ole rikkonut kolmannen direktiivin 1 artiklan ensimmäiseen kohtaan sisältyvää sääntöä eikä kansallisen oikeutensa niitä säännöksiä, joilla kyseinen artikla on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Nimenomaan valtio on tällöin rikkonut kyseistä artiklaa, koska se on pannut sen täytäntöön virheellisesti. Valtio ei saa hyötyä tästä virheellisestä täytäntöönpanosta.
95.

Koska Mondelez on asiassa C‑95/17 P vaatinut, että EUIPO velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja tämä on hävinnyt asian, EUIPO on velvoitettava korvaamaan Mondelezille aiheutuneet oikeudenkäyntikulut. Nestlé vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
59.

Lisäksi on huomattava, että käsiteltävässä asiassa kuluttajalle koituvaksi väitetty epäoikeudenmukainen haitta ei niinkään liity kiinteistön ulosmittaukseen sinänsä vaan huutokaupan lähtöhinnan laskemisessa käytettyyn kiinteistön uudelleenarvotukseen. Kyseiset velalliset pelkäävät, ettei heidän kiinteistöstään tehdä huutokaupassa yhtä korkeata tarjousta kuin jos lähtöhinta olisi ollut korkeampi. Kuten Espanjan hallitus huomautti istunnossa, velallisten väittämä vahinko on siis vain teoreettinen ennen kuin huutokauppa on päättynyt. Kiinteistökiinnitystä tai velan määrää ei ole riitautettu: kyse on jäljelle jäävän velan määrästä sen jälkeen, kun huutokauppa on päättynyt ja sen tuotot on käytetty velan kuolettamiseen. Jos tuomioistuin vahvistusmenettelyssä sitten toteaisi sopimattoman kaupallisen menettelyn olemassaolon, vahingonkorvausta voidaan myöntää kiinnitetyn kiinteistön ulosmittauksen jälkeen. Lopputulos on velallisten kannalta sama, jos ulosmittausmenettelyä lykättäisiin siihen asti, kunnes vahvistusmenettelyssä on annettu ratkaisu.
80.

Toisaalta on huomautettava, että vaikka keskinäisen luottamuksen periaate edellyttää, että jäsenvaltiot olettavat, että muut jäsenvaltiot kunnioittavat perusoikeuksia, ( 56 ) tämä olettama ei ole kumoamaton. Puitepäätös on osa perusoikeuksia kunnioittavan unionin – joka on oikeusunioni – oikeusjärjestystä, jonka kulmakivenä on erityisesti asioissa Aranyosi ja Căldăraru annettu unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö. ( 57 ) Kyseisessä oikeuskäytännössä todetaan täytäntöönpanojäsenvaltion velvollisuus siirtää luovuttamispäätöstä myöhemmäksi – jopa lopettaa kyseinen menettely –, jos konkreettisen ja täsmällisen arvioinnin johdosta katsotaan, että on olemassa uskottavat perusteet sille, että perusoikeuksien vakavan loukkaamisen vaara on todellinen. ( 58 ) Kun otetaan huomioon nyt käsiteltävään asiaan liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, sellainen tilanne on kuitenkin tässä yhteydessä täysin hypoteettinen. ( 59 )
85.

Sen lisäksi, ettei valittaja näytä määritelleen oikein virhettä, josta se moittii unionin yleistä tuomioistuinta, ( 77 ) pelkästään SEUT 215 artiklan 1 kohdan tulkinnan perusteella vaikuttaa ilmeiseltä, että YUTP:aa koskevan päätöksen ja sen seurauksena annetun toimen välillä on selvästi kyseiseen määräyksen mukainen ”tarvittavuuteen” liittyvä yhteys. Näin ollen unionin yleistä tuomioistuinta kehotettiin tarvittaessa varmistamaan, että asetuksen N:o 1263/2012 1 artiklan 15 alakohta oli päätöksen 2012/635, ja erityisesti sen 1 artiklan 6 alakohdan, täytäntöönpanon kannalta tarpeellinen toimenpide. Unionin yleinen tuomioistuin totesi siis valituksenalaisen tuomion 87 kohdassa perustellusti, että ”viittauksella ’tarvittaviin toimenpiteisiin’ on tarkoitus taata, ettei neuvosto hyväksy SEUT 215 artiklan perusteella rajoittavia toimenpiteitä, jotka menevät pidemmälle kuin vastaavalla YUTP-päätöksellä hyväksytyt toimenpiteet”. Unionin tuomioistuin on jo vahvistanut neuvoston täytäntöönpanotoimivallan rajat YUTP:n alalla. ( 78 ) Tältä osin, ja kuten komissio on perustellusti korostanut, asetuksen N:o 1263/2012 1 artiklan 15 alakohdassa säädetyt toimenpiteet on jo esitetty erittäin laajasti päätöksen 2012/635 1 artiklan 6 alakohdassa.
139.

Nähdäkseni lainsäädännöllä on perustuslakiin perustuva velvollisuus olla merkityksellistä, eli sillä on oltava teknistä ja yhteiskunnallista vastaavuutta, ja sitä on ajantasaistettava, jos tämä on myöhemmän kehityksen vuoksi tarpeen. Kuten julkisasiamies Mischo ( 43 ) on todennut selkeästi ja kuten muissakin asiayhteyksissä on toistettu, ( 44 ) lainsäätäjän velvollisuutena on pitää sääntely kohtuullisesti katsottuna ajan tasalla. Tämä ei tarkoita välttämättä sitä, etenkään jaettuun toimivaltaan perustuvassa oikeusjärjestyksessä, että lainsäädäntävelvollisuus uuden alan kattamiseksi olisi olemassa. Velvollisuus kehittää katettuja aloja ja huolehtia niistä on kuitenkin taatusti olemassa. ( 45 )
115.

Kolmas näkökohta liittyy oikeussääntöjen kehitykseen, joka on seurausta perussopimusten liitteenä olevassa siirtymämääräyksistä tehdyssä pöytäkirjassa (N:o 36) määrätyn siirtymäajan päättymisestä. Tämän pöytäkirjan 10 artiklan 3 kohdan mukaan 1 kohdassa mainitun siirtymätoimenpiteen noudattaminen on lakannut viiden vuoden kuluttua Lissabonin sopimuksen voimaantulopäivästä eli 30.11.2014. Kolmannen pilarin lopullinen sulautuminen alaan, josta määrätään vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta koskevassa EUT-sopimuksen kolmannen osan V osastossa, edellyttää ”yhteisön tulkintaa”. ( 77 ) Tässä yhteydessä on todettava erityisesti, että vaikka aikaisemman EU 35 artiklan mukainen unionin tuomioistuimen toimivalta heijasti kolmannen pilarin yhteydessä harjoitetun yhteistyön hallitustenvälistä luonnetta, unionin tuomioistuimella on edellä mainitusta päivämäärästä lähtien automaattinen ja pakottava toimivalta antaa ennakkoratkaisuja, koska sitä ei enää koske julistus, jolla kukin jäsenvaltio tunnustaa tämän toimivallan ja jossa se ilmoittaa kansalliset tuomioistuimet, jotka voivat pyytää unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua. Tässä yhteydessä on kiinnostavaa todeta, että yhteisöjen tuomioistuin on 16.6.2005 antamassaan tuomiossa Pupino ( 78 ) tukeutunut ”yhteisöjen tuomioistuimen EU 35 artiklan mukaisen ennakkoratkaisun antamista koskevan toimivallan tärkeyt[een]” osoittaakseen perustelluksi, että yksityisille on tunnustettava oikeus vedota puitepäätöksiin, jotta kansallista oikeutta tulkittaisiin niiden mukaisesti jäsenvaltioiden tuomioistuimissa. ( 79 ) Se, että unionin tuomioistuimelle tunnustetaan samanlainen toimivalta kuin sillä oli ensimmäisen pilarin yhteydessä, on osoitus näiden kahden pilarin välisestä vahvasta lähenemisprosessista, jonka vuoksi on perusteltua antaa puitepäätöksille samat vaikutukset kuin direktiiveillä on, lukuun ottamatta tietenkin välitöntä oikeusvaikutusta, joka on nimenomaisesti suljettu pois.
60.

Edellä sanotusta on otettava huomioon, että unionin lainsäätäjä on itse sovitellut ja löytänyt tasapainon mahdollisten vastakkaisten intressien välillä ottamalla käyttöön, kuten edellä on todettu, ( 46 ) yleisen periaatteen, jonka mukaan rahoitusmarkkinoiden valvontaviranomaisten vastaanottamia ja laatimia tietoja ei julkisteta ja johon on liitetty tyhjentävästi säädettyjä poikkeuksia, ( 47 ) joita on sellaisina tulkittava suppeasti.
101.

Ensinnäkin asianomaisella tuottajalla, joka haluaa saada markkinatalouskohtelun, on aina mahdollisuus kumota tämä olettama todistamalla, ettei toimenpide, jolla sille on myönnetty etuja, aiheuta markkinatalouden kanssa yhteensopimattomia vääristymiä, vaikka kyseinen toimenpide onkin hyväksytty viisivuotissuunnitelmassa tai sitä täytäntöön pantaessa. Vaikka vääristymä toiseksi olisikin peräisin aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä, sen on lisäksi oltava merkittävä, jotta voitaisiin todeta, ettei perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan kolmannessa alakohdassa säädetty edellytys ole täyttynyt. Sellaiset vääristymät, jotka eivät ole merkittäviä, eivät siten voi sulkea pois markkinatalouskohtelun myöntämistä, vaikka ne olisivatkin aiheutuneet viisivuotissuunnitelmasta ja vaikka niiden tästä syystä oletettaisiinkin olevan peräisin aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä. Valtiontukitoimenpiteet, joilla myönnetään etuja esimerkiksi ottamalla käyttöön edullinen verokohtelu mutta joilla ei ole liityntää viisivuotissuunnitelmaan, eivät kolmanneksi kuulu kyseisen säännöksen soveltamisalaan eivätkä siten estä antamasta markkinatalouskohtelua sitä pyytäville tuottajille.
73.

Seuraamustoimenpiteiden määrän lisääminen ei toisaalta saa johtaa yhdenkään toimenpiteen tehokkuuden heikentymiseen siten, että se ei ole enää yhdenmukainen unionin oikeuden kanssa. Jäsenvaltioiden velvollisuutena on taata unionin oikeudessa vaadittu tulos. Tehokkuusperiaatteen ja – jos valtionsisäisestä oikeudesta löytyy sopiva vertailukohde – vastaavuusperiaatteen noudattaminen on joka tapauksessa varmistettava. Jäsenvaltioille myönnettyä harkintavaltaa on myös käytettävä unionin oikeuden ja sen yleisten periaatteiden, ( 51 ) erityisesti tehokkaan oikeussuojan periaatteen, mukaisesti tilanteessa, jossa on kyse muutoksenhakuoikeudesta. Tästä seuraa, että kun jäsenvaltio on ottanut käyttöön korvaustoimenpiteitä, symbolista seuraamusta ei seuraamustoimenpiteiden määrän lisäämisestä huolimatta voida koskaan pitää toimenpiteenä, jolla puitesopimus pannaan asianmukaisesti ja tehokkaasti täytäntöön, koska vähäpätöistä korvausta ei voida pitää asianmukaisena korvaustoimenpiteenä. Näistä samoista syistä kiinteämääräisellä korvauksella ei voida korvata aiheutettua vahinkoa kokonaan, vaikka kansallinen lainsäätäjä voi tällaisesta korvauksesta säätää. ( 52 )
64.

Katson näin ollen, että ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle on toiseksi vastattava, että sen määrittämiseksi, hyväksytäänkö kansallinen toimenpide, jonka mukaan i) työnantaja voi irtisanoa työntekijän, jota on pidettävä direktiivissä 2000/78 tarkoitettuna vammaisena, ii) kyseisen työntekijän vammasta johtuvan poissaolon tai poissaolojen perusteella ja jossa iii) asetetaan raja-arvo tai useita raja-arvoja, jotka tällaisen poissaolon tai poissaolojen on ylitettävä, jotta irtisanominen on pätevä, on otettava huomioon unionin tuomioistuimen tuomion HK Danmark 71–91 kohdassa esitetyt arviointiperusteet. ( 40 ) Tältä osin kansallisella toimenpiteellä, jolla pyritään ehkäisemään toistuvia työstä poissaoloja, jos on näyttöä siitä, että tällaiset poissaolot aiheuttavat aineellista vahinkoa sekä kansallisella tasolla että työnantajille, jotka kärsivät niiden seurauksista, voidaan katsoa olevan direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdassa tarkoitettu oikeutettu tavoite. Kyseessä olevan kansallisen toimenpiteen oikeasuhteisuuden osalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkasteltava lainsäädäntöä asiayhteydessään ja otettava huomioon kielteiset vaikutukset, joita sillä voi olla kyseisille henkilöille. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä on määrittää, onko kyseisessä lainsäädännössä säädetyt poissaolojaksot laadittu niin laajasti, että ne voivat koskea myös pelkästään satunnaisia ja yksittäisiä poissaoloja – jolloin ne eivät ole oikeasuhteisia –, vai onko ne räätälöity asianmukaisesti toistuvien poissaolojen ehkäisemistä koskevan tavoitteen saavuttamiseksi. Se, missä määrin työnantajan on vastattava työntekijälle sairausloman ajalta maksettavan palkan kustannuksista, voi myös olla merkityksellinen tekijä. Yksikään näistä tekijöistä sinänsä ei kuitenkaan ole ratkaiseva. Keskeinen kysymys on se, onko kyseessä oleva kansallinen toimenpide asianmukainen ja tarpeellinen, minkä ratkaiseminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.
33.

Unionin tuomioistuin on luonnehtinut 9.2.2017 antamassaan tuomiossa Euro Tyre ( 10 )”muodolliseksi edellytykseksi” vaatimusta, jonka mukaan verovelvollisen on oltava rekisteröitynyt arvonlisäverotietojen vaihtojärjestelmään tai kuuluttava yhteisöhankintojen verotusjärjestelmään. Samoin on todettu myös 20.10.2016 annetussa tuomiossa Plöckl ( 11 ) tavaran hankkijan velvollisuudesta toimittaa määräjäsenvaltion myöntämä arvonlisäverotunniste. Lisäksi 27.9.2007 annetussa tuomiossa Collée ( 12 ) ja 12.7.2012 annetussa tuomiossa EMS-Bulgaria Transport ( 13 ) on todettu, että se, että todistetta luovutuksesta vaaditaan toimitettavaksi tietyssä määräajassa oikeudenmenetyksen uhalla, on luonteeltaan muodollinen vaatimus. Unionin tuomioistuin on 21.10.2010 antamassaan tuomiossa Nidera Handelscompagnie, ( 14 )27.9.2012 antamassaan tuomiossa VSTR ( 15 ) sekä 14.3.2013 antamassaan tuomiossa Ablessio ( 16 ) puolestaan pitänyt muodollisena edellytystä, jonka mukaan verovelvollisen on etukäteen kirjauduttava arvonlisäverorekisteriin.
20.

Vaikka yritysjärjestelydirektiivi olisi tällainen kattava yhdenmukaistamistoimi, tämä ei kuitenkaan voisi estää sitä, että direktiiviä on tulkittava primaarioikeuden mukaisesti ja että sen yhteensopivuus perusvapauksien kanssa tulee näin tarvittaessa tutkittavaksi. Unionin tuomioistuin on nimittäin jo aikaa sitten todennut, että palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuvien rajoitusten kielto koskee kansallisten toimenpiteiden lisäksi myös unionin toimielinten toteuttamia toimenpiteitä. ( 5 ) Kuten unionin tuomioistuin on jo huomauttanut, perussopimukset muodostavat primaarioikeutena ”perustan, kehyksen ja rajat” ( 6 ) kaikille unionin säädöksille. Ne on siis otettava aina huomioon myös näiden säädösten täytäntöönpanossa jäsenvaltioissa. ( 7 )