Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 25 päivänä lokakuuta 1983. - Allgemeine Elektrizitäts-Gesellschaft AEG-Telefunken AG vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Valikoiva jakelujärjestelmä. - Asia 107/82.



Oikeustapauskokoelma 1983 sivu 03151

Espanjank. erityispainos sivu 00767

Ruotsink. erityispainos sivu 00287

Suomenk. erityispainos sivu 00281



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Liikesalaisuuden piiriin kuuluvaa asiakirjaa ei toimiteta täydellisenä yritykselle, jota asia koskee - Asiakirjaa ei voida hyväksyä todisteeksi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta ja 20 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artikla)

2. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Lopullisessa päätöksessä tehty viittaus väitetiedoksiannossa mainitsemattomiin asiakirjoihin - Asiakirjoja ei voida hyväksyä todisteiksi - Yrityksen, jota asia koskee, tuntemat asiakirjat - Ei vaikutusta

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artikla)

3. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Loukkaaminen, joka rajoittuu menettelyn yksittäisiin kohtiin - Vaikutus - Rajoitukset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artikla)

4. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Valikoivat jakelujärjestelmät - Hyväksyttävyys - Edellytykset - Muuhun kuin hintoihin kohdistuvan kilpailun paraneminen

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artikla)

5. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Valikoivat jakelujärjestelmät - Hyväksyttävyys - Edellytykset - Jälleenmyyjien valinnan objektiiviset perusteet - Muiden perusteiden käyttö - Kielto

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artikla)

6. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Valikoivat jakelujärjestelmät - Kieltäytyminen hyväksymästä järjestelmän laatuvaatimukset täyttäviä jälleenmyyjiä - Oikeudellinen luonne - Kartelleja tai muita yhteisjärjestelyjä koskevasta kiellosta vapautettu yksipuolinen toiminta - Ei - Valmistajan ja sen jälleenmyyjien sopimussuhteisiin kuuluva toiminta

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

7. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Valikoivat jakelujärjestelmät - Hyväksyttävyys - Rajoitukset - Jälleenmyyjien hyväksyminen edellyttää, että ne suostuvat käyttämään korkean voittomarginaalin tuottavia hintoja - Ei hyväksyttävissä

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artikla)

8. Kilpailu - Yhteisön oikeussäännöt - Tytäryhtiön suorittama rikkominen - Emoyhtiön syyksi lukeminen - Edellytykset

9. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Perusteet - Markkinaosuus

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

10. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan - Perusteet - Valikoivat jakelujärjestelmät - Valmistaja rajoittaa jälleenmyyjien toimintavapautta - Hyväksytyt tai hyväksymistä hakevat jälleenmyyjät eivät kysymyksessä olevana ajankohtana harjoita yhteisön sisäistä kauppaa - Ei sulje yksinään pois mahdollisuutta estää yhteisön sisäistä kauppaa

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

11. Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Valikoivat jakelujärjestelmät - Hyväksyttävyys - Rajoitukset - Hyväksytyille jälleenmyyjille taataan korkea voittomarginaali - Este hyväksymiselle kaupankäynnin uusien muotojen järjestelmään - Ei hyväksyttävissä

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artikla)

12. Kilpailu - Yhteisön oikeussäännöt - Rikkominen - Sakot - Soveltaminen - Viivästyskorko - Hyväksyttävyys

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

Tiivistelmä

1. Jos komissio katsoo yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen toteamista koskevassa menettelyssä, ettei se voi antaa jotakin asiakirjaa kokonaisuudessaan tiedoksi kyseiselle yritykselle luottamuksellisuuden ja liikesalaisuuden suojan vuoksi, sen on luovuttava käyttämästä kyseistä asiakirjaa todisteena.

Yritystä vastaan ei saa käyttää asiakirjaa, josta sille on annettu tiedoksi vain osa, eikä komission asiana ole arvioida, onko jokin asiakirja tai sen osa hyödyllinen asianomaisen yrityksen puolustuksen kannalta.

2. Jos päätöksessä perustamissopimuksen 85 artiklan nojalla mainittuja asiakirjoja ei ole mainittu väitetiedoksiannossa, kyseinen yritys voi perustellusti katsoa, ettei niillä ole asiassa merkitystä.

Jättämällä ilmoittamatta yritykselle kyseisten asiakirjojen käytöstä päätöksessä komissio estää yritystä esittämästä vaaditussa ajassa näkemyksensä kyseisten asiakirjojen todistusarvosta. Tästä seuraa, ettei kyseisten asiakirjojen voida katsoa olevan päteviä todisteita käsiteltävänä olevassa asiassa, vaikka kysymys on asiakirjoista, jotka yritys tuntee, koska ne ovat peräisin sen liiketiloista.

3. Puolustusoikeuksien loukkaaminen, joka koskee ainoastaan muutamia yksittäisiä näkökohtia yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen toteamismenettelyssä, ei johda koko menettelyn lainvastaisuuteen. Tästä seuraa, että tiettyjen asiakirjojen, joita käyttäessään komissio on loukannut oikeutta tulla kuulluksi, poissulkeminen on merkityksellistä ainoastaan siinä määrin kuin komission esittämät väitteet voidaan todistaa vain tukeutumalla kyseisiin asiakirjoihin.

4. Vaikka valikoivan jakelun järjestelmät vaikuttavat väistämättä kilpailuun yhteismarkkinoilla, on olemassa sellaisia oikeutettuja tarpeita kuten sellaisen erikoistuneen kaupan säilyttäminen, joka kykenee toimittamaan erityispalveluja pitkälle kehittyneille ja korkealaatuisille tuotteille, jotka oikeuttavat hintakilpailun heikentämisen muuhun kuin hintaan kohdistuvan kilpailun hyväksi. Valikoivat jakelujärjestelmät, joilla pyritään näin ollen oikeutettuun päämäärään, millä edistetään kilpailua muiden tekijöiden kuin hintojen osalta, ovat 85 artiklan 1 kohdan kanssa sopusoinnussa oleva kilpailutekijä.

Valikoivan jakelun järjestelmään sisältyvät rajoitukset ovat kuitenkin sallittuja ainoastaan sillä edellytyksellä, että niiden tosiasiallisena tarkoituksena on edellä tarkoitettu kilpailun edistäminen. Jollei näin olisi, niillä ei olisi mitään oikeutusta, koska niiden ainoana vaikutuksena olisi hintakilpailun vähentäminen.

5. Valikoivan jakelun järjestelmät ovat muun ohella perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan mukainen kilpailun osatekijä, kunhan vaatimukset vahvistetaan siten, että ne koskevat samalla tavalla kaikkia potentiaalisia jälleenmyyjiä ja kunhan niitä sovelletaan syrjimättä.

Muihin kuin edellä esitettyihin perusteisiin perustuvan valikoivan jakelujärjestelmän toteuttaminen merkitsee 85 artiklan 1 kohdan rikkomista. Tämä pätee myös tapaukseen, jossa periaatteessa yhteisön oikeuden mukaista järjestelmää käytännössä sovelletaan tavalla, joka on yhteensoveltumaton yhteisön oikeuden kanssa.

6. Valmistajan kieltäytyminen hyväksymästä jälleenmyyjiä, jotka vastaavat sen valikoivan jakelujärjestelmän laatuperusteita, ei ole yrityksen sellaista yksipuolista toimintaa, jota perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrätty kielto sellaisenaan ei koske. Tällainen asenne sitä vastoin kuuluu yrityksen ja jälleenmyyjien sopimussuhteisiin, joissa jälleenmyyjän hyväksyminen perustuu siihen, että sopimuspuolet hyväksyvät nimenomaisesti tai hiljaisesti yrityksen noudattamat toimintaperiaatteet, joiden mukaan sellaisia jälleenmyyjiä ei hyväksytä, jotka tosin täyttävät hyväksymisen edellytykset mutta jotka eivät ole valmiit hyväksymään kyseisiä periaatteita.

7. Valikoivan jakelun koko järjestelmään sisältyvän hintakilpailun rajoittaminen on lainmukaista ainoastaan siinä tapauksessa, että tietyn hintatason ylläpitäminen on ehdottoman perusteltua tällaisesta jakelujärjestelmästä aiheutuvien vaatimusten täyttämiseksi; jakelujärjestelmän asettamissa rajoissa kilpailun on kuitenkin oltava perustamissopimuksessa tarkoitetulla tavalla mahdollista, sillä tällaisen järjestelmän tavoitteena on ainoastaan kilpailun edistäminen silloin, kun se liittyy muihin tekijöihin kuin hintoihin, eikä korkean voittomarginaalin takaaminen hyväksytyille jälleenmyyjille.

Valikoivan jakelun järjestelmää noudattavalla valmistajalla ei näin ollen ole perusteita katsoa, että sitoutuminen suhteellisen korkean voittomarginaalin tuottavien hintojen noudattamiseen olisi lainmukainen edellytys valikoivan jakelun järjestelmään hyväksymiselle. Koska valmistajalla nimenomaan on oikeus olla hyväksymättä ja pitämättä jakeluverkossaan liikkeitä, jotka eivät ole kyenneet tai eivät enää kykene toimittamaan erikoistuneelle kaupalle tyypillisiä palveluja, sillä on käytössään kaikki järjestelmän tehokkaan käytön varmistamiseen tarvittavat keinot. Näissä olosuhteissa vaatimus hintasitoumuksesta on valikoivan jakelun järjestelmän tarpeisiin nähden ilmeisen vieras edellytys, joka vaikuttaa näin ollen myös vapaaseen kilpailuun.

8. Se että tytäryhtiöllä on erillinen oikeushenkilöllisyys, ei riitä sulkemaan pois mahdollisuutta, että tytäryhtiön toiminta luetaan emoyhtiön syyksi, erityisesti silloin kun tytäryhtiö, vaikka sillä onkin erillinen oikeushenkilöllisyys, ei päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään, vaan noudattaa olennaisilta osin emoyhtiönsä sille antamia ohjeita.

9. Yritys, jolla on noin viiden prosentin markkinaosuus, on riittävän suuri yritys voidakseen toiminnallaan vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

10. Se, että elinkeinonharjoittajat, jotka hakevat hyväksymistä jakeluverkostoon tai ovat jo siihen hyväksytyt, eivät käy yhteisön sisäistä kauppaa, ei riitä sulkemaan pois sitä, että valmistajan aiheuttaman elinkeinonharjoittajien toimintavapauden rajoittaminen voi rajoittaa yhteisön sisäistä kauppaa, sillä tilanne voi vaihtua vuosittain yhteismarkkinoilla ja eri kansallisilla markkinoilla vallitsevien markkinaolosuhteiden ja -rakenteen mukaan.

11. Sellaiset jakeluperiaatteet, joiden perusteena on sekä halu taata hyväksytyille jälleenmyyjille korkea voittomarginaali että estää mahdollisimman pitkälle sellaisten kaupan uusien muotojen hyväksyminen, joiden ennakolta odotetaan olevan sellaisia, etteivät ne kykene täyttämään erikoistuneen kaupan vaatimuksia. Tällaisilla toimintaperiaatteilla on näin ollen ominaisuuksia, jotka eivät ole yhteensovitettavissa valikoivan jakelun järjestelmän oikean käyttämisen kanssa.

12. Yrityksen, jolle on määrätty asetuksen N:o 17 15 artiklan nojalla sakko, on maksettava viivästyskorkoa siihen päivään saakka, jolloin sakko tosiasiallisesti maksetaan.

Asianosaiset

Asiassa 107/82,

Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft AEG-Telefunken AG, kotipaikka Frankfurt-am-Main, edustajinaan asianajotoimiston Gleiss, Lutz, Hootz, Hirsch ja kumppanit asianajajat Martin Hirsch ja Fritz Oesterle, Stuttgart, prosessiosoite Luxemburgissa Ernest Arendtin toimisto, 34 B rue Philippe-II,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään komission oikeudellisen yksikön virkamiehet Christoph Bail ja Götz zur Hausen, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Oreste Montalto, bâtiment Jean Monnet, Kirchberg,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 6 päivänä tammikuuta 1982 tehdyn komission päätöksen 82/267/ETY (IV/28.748 - AEG-Telefunken; EYVL L 117, s. 15) kumoamista,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,

toimien kokoonpanossa: presidentti J. Mertens de Wilmars, jaostojen puheenjohtajat T. Koopmans, K. Bahlmann ja Y. Galmot sekä tuomarit P. Pescatore, A. J. Mackenzie Stuart, A. O'Keeffe, G. Bosco ja O. Due,

julkisasiamies: G. Reischl,

kirjaaja: P. Heim,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft AEG-Telefunken AG-yhtiö (jäljempänä AEG), jonka kotipaikka on Frankfurt-am-Main, on nostanut yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 24.3.1982 saapuneella kannekirjelmällä ETY:n perustamissopimuksen 173 artiklan toisen kohdan nojalla kanteen, jossa kantaja vaatii ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä 6 päivänä tammikuuta 1982 tehdyn Euroopan yhteisöjen komission päätöksen 82/267/ETY (IV/28.748 - AEG-Telefunken) kumoamista.

2 Kantajana olevan saksalaisen osakeyhtiön toimintaan kuuluu muun muassa viihde-elektroniikkatuotteiden (televisiot, radiot, nauhurit, levysoittimet ja audiovisuaaliset laitteet) kehittäminen, valmistaminen ja myynti. Vuodesta 1970 alkaen näitä tuotteita on valmistanut ja myynyt AEG:n tytäryhtiö Telefunken Fernseh- und Rundfunk GmbH (jäljempänä TFR), joka 1.6.1979 lukien on ollut AEG:n itsenäinen haara. Telefunken-tuotteiden jälleenmyynti tapahtuu Saksan liittotasavallassa AEG:n myyntitoimistojen ja sivuliikkeiden välityksellä ja muissa yhteisön jäsenvaltioissa kussakin maassa AEG:n jälleenmyynnistä vastaavien tytäryhtiöiden, toisin sanoen tässä tapauksessa Ranskassa AEG-Telefunken Francen (jäljempänä ATF) ja Belgiassa AEG-Telefunken Belgen (jäljempänä ATBG) välityksellä.

3 AEG on ilmoittanut 6.11.1973 komissiolle tiettyjen ns. viiden tähden ohjelmaan kuuluvien Telefunken-merkkisten tuotteiden valikoivasta jakelujärjestelmästä (Vertriebsbindung für Telefunken-Markenwaren), joka perustuu myynnin eri portaissa olevien pätevien jälleenmyyjien kanssa tehtyihin vakiosopimuksiin (EG-Verpflichtungsscheine). Komission vaatimuksesta AEG on sen jälkeen tehnyt tiettyjä muutoksia kyseiseen järjestelmään. Kilpailun pääosaston pääjohtaja ilmoitti AEG:lle 17.5.1976 päivätyllä kirjeellä, ettei hänellä ollut ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan perusteella mitään valikoivan jakelun vakiosopimuksesta 16.3.1976 ilmoitetun version käyttöä vastaan.

4 Vuosien kuluessa komissio, jolle viihde-elektroniikka-alan liikkeet olivat esittäneet useita valituksia AEG:stä, oli vakuuttunut siitä, ettei AEG:n ja sen tytäryhtiöiden valikoivan jakelun järjestelmän tosiasiallinen toteuttaminen vastannut mallia, josta ilmoitus oli annettu. Näin ollen komissio teki tutkimuksia 26.-27.6.1979 TFR:ssä, ATBG:ssä ja ATF:ssä. Komissio aloitti 29.5.1980 asetuksen N:o 17 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun menettelyn AEG:tä vastaan arvioituaan, että asiakirjat, joihin se tässä yhteydessä oli tutustunut, olivat omiaan vahvistamaan epäilyt.

5 Menettelyn jälkeen komissio teki 6.1.1982 riidanalaisen päätöksen, jossa se totesi, että AEG on väärinkäyttänyt valikoivan jakelun järjestelmäänsä ja syrjinyt tiettyjä jälleenmyyjiä ja vaikuttanut suoraan tai välillisesti hyväksyttyjen jälleenmyyjien noudattamiin myyntihintoihin sulkeakseen periaatteessa pois tietyt myyntimuodot ja pitääkseen hinnat tietyllä tasolla. Komissio ilmoittaa päätöksessään, että tavalla, jolla AEG on soveltanut valikoivan jakelun järjestelmää käytännössä, se on rikkonut ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa, ja kehottaa AEG:tä välittömästi lopettamaan todetun rikkomisen ja määrää yhtiölle miljoonan ecun eli 2 445 780 Saksan markan suuruisen sakon.

6 Kanteensa tueksi esittämissään perusteissa kantaja riitauttaa:

I kanteen kohteena olevan päätöksen tekemiseen johtaneen menettelyn säännönmukaisuuden, jolle on ominaista:

A tosiseikkojen riittämätön selvittäminen;

B asiakirjojen valinta ja käyttö mielivaltaisin perustein;

C paikkansapitävien markkinatietojen virheellinen tulkinta;

D aiempien tutkimustulosten mainitsematta jättäminen;

E puolustautumisoikeuksien loukkaaminen;

II ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi määrättyjen edellytysten olemassaolon seuraavien osatekijöiden perusteella:

A AEG:n ja sen tytäryhtiöiden moititun toiminnan yksipuolinen luonne;

B vähimmäisvoittomarginaalin säilyttämiseen valikoivan jakelun järjestelmässä tarkoitetun toiminnan lainmukaisuus;

C kanteen kohteena olevan toiminnan poikkeuksellisuus;

D kanteen kohteena olevaa toimintaa ei voida lukea AEG:n syyksi;

E yhteisön sisäisen kauppaa ei ole rajoitettu;

III niiden väitteiden oikeellisuuden, joihin riidanalainen päätös perustuu, erityisesti väitteet:

- järjestelmän vastaisen jakelupolitiikan olemassaolosta sekä sellaisten yksittäistapausten olemassaolosta, joissa tällaisia toimintaperiaatteita olisi sovellettu;

- valikoivan jakelun järjestelmän kanssa yhteensoveltumattomien, myyntihintoihin vaikuttavien toimintaperiaatteiden olemassaolosta sekä sellaisten yksittäisten tapausten olemassaolosta, joissa tällaisia toimintaperiaatteita olisi sovellettu.

7 Asianosaisten välille on lisäksi syntynyt erimielisyys viivästyskoroista, jotka komission mukaan AEG:n olisi maksettava siinä tapauksessa, että AEG menettelyn päätyttyä määrättäisiin maksamaan sakkoa. Komissio itse asiassa ilmoitti olevansa valmis lykkäämään päätöksen väliaikaista täytäntöönpanoa sillä edellytyksellä, että jos kantaja häviää asiansa yhteisöjen tuomioistuimessa, kantaja sitoutuu maksamaan korot. AEG teki kyseisen sitoumuksen, kuitenkin sillä varauksella, että yhteisöjen tuomioistuimen on ratkaistava kysymys siitä, voidaanko korkoja vaatia.

8 Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti on 6.5.1982 antamallaan määräyksellä, joka on annettu AEG:n kanteensa kanssa yhtä aikaa vireille panemasta välipäätösmenettelystä, lykännyt asian täytäntöönpanoa säilyttämällä komission hyväksi 17.3.1982 annetun vakuuden. Samassa määräyksessä on lisäksi korostettu, että AEG:n tekemä varaus oli lainmukainen ja että se on hyväksyttävä ja että kysymys korkojen maksamisvelvollisuudesta kuuluu yhteisöjen tuomioistuimen, joka ratkaisee pääasian, toimivaltaan.

I Perusteet, joilla riitautetaan kanteen kohteena olevan päätöksen tekemiseen johtaneen menettelyn säännönmukaisuus

A Tosiseikkojen riittämätön selvittäminen

9 AEG katsoo, että komissio on jättänyt ottamatta huomioon kaikki ne seikat, jotka olisivat selventäneet kyseisen valikoivan jakelujärjestelmän soveltamista Euroopan yhteisössä, ja rajoittunut hankkimaan noin 500 asiakirjaa ja käyttämään kaiken kaikkiaan noin 40 tällaisesta asiakirjasta otettuja kohtia.

10 Tältä osin on todettava, kuten komissio perustellusti on tehnyt, ettei komissiolla ole ollut minkäänlaista velvoitetta käsitellä tai jäljentää tutkimusta varten kaikkia valikoivaan jakelujärjestelmään liittyviä asiakirjoja. Huomioon on itse asiassa otettava ainoastaan asiakirjat, jotka liittyvät järjestelmän väärinkäyttöön.

B Asiakirjojen valinta ja käyttö mielivaltaisin perustein

11 AEG:n mukaan komission 26.-27.6.1979 tekemiensä tarkastusten yhteydessä hankkimista asiakirjoista ei ole otettu huomion niitä, jotka olisivat saattaneet todistaa AEG:n syyttömäksi. AEG:n mukaan komissio on myös jättänyt huomiotta tietyt tutkimustulokset, jotka olisivat voineet olla AEG:lle myönteisiä, ja käyttänyt muita tuloksia täysin mielivaltaisin perustein.

12 Edellä esitetyn perusteen tueksi AEG esittää seuraavat väitteet:

1) Päätöksen 28 kohdassa esittämänsä yritysten välistä hintakartellia koskevan väitteensä tueksi komissio on käyttänyt perusteena Ifflin pelkän tietojensaantipyynnön yhteydessä toimittamia tietoja ottamatta huomioon sitä, että Iffli on yleensä vastustanut koko valikoivaa jakelujärjestelmää.

2) Ratio-Marktin tapauksessa komissio ei ole ottanut huomioon sitä, että Ration johtajat itse ovat myöntäneet, ettei Ratio-Marktin Kasselin myymälä ole täyttänyt erikoistuneen kaupan edellytyksiä.

3) Verbinnen ei ole koskaan ilmoittanut joutuneensa ATBG:n painostuksen kohteeksi.

4) Belgialaisille liikkeenharjoittajille esitettyihin pyyntöihin toimittaa tietoja siitä, että ATBG on käyttänyt väärin järjestelmää, on vastattu kieltävästi. Päätöksessä ei kuitenkaan ole mainittu pyyntöjä eikä vastauksia.

5) Komissio on ottanut huomioon ainoastaan yhden AEG:n esittämistä useista asiakirjoista ja käyttänyt sitäkin mielivaltaisesti eikä ole ottanut huomioon yhtään AEG:n menettelyn aikana esittämää tai tarjoamaa todistetta.

13 Tältä osin on korostettava, että tapaukset, joissa ongelmia ei ole syntynyt, eivät välttämättä ole todisteena järjestelmän asianmukaisesta käytöstä, sillä järjestelmän väärinkäyttöön on riittänyt, että AEG on puuttunut asioihin ainoastaan niissä hyvin harvoissa tapauksissa, joissa se on todennut rinnakkaistuontia tai hyvin voimakasta hintakilpailua. Näin ollen komission ei ole tarvinnut ottaa huomioon tapauksia, joissa ei ole ollut kysymys kilpailusääntöjen rikkomisesta.

14 AEG:n väitteitä on sitä vastoin tarkasteltava perinpohjaisesti Ifflin, Ration ja Verbinnenin tapauksissa, koska niiden osalta voidaan sanoa, että komissio on todennut kilpailusääntöjen rikkomisen tapahtuneeksi jätettyään mielivaltaisesti huomiotta seikat, joiden perusteella se olisi väistämättä tullut toisenlaiseen päätelmään.

15 Näin ymmärrettynä kantajan väitteet merkitsevät tosiasiallisesti, että selvittäessään, onko tietyissä tapauksissa ollut kysymys valikoivan jakelujärjestelmän väärinkäytöstä, komissio on arvioinut väärin tapauksiin liittyvät todisteet. Kysymys on näin ollen itse asiassa siitä, ovatko tietyt kantajan väitteet aineellisesti perusteltuja - seikka, jota käsitellään erikseen pääasian kysymysten yhteydessä - eikä komission noudattaman menettelyn säännönmukaisuudesta.

C Tosiasiallisten markkinatietojen virheellinen tulkinta

16 AEG katsoo, että komissio ei ole ottanut huomioon viihde-elektroniikkamarkkinoiden tilannetta kokonaisuutena tarkasteltuna ja on jättänyt huomioimatta sellaiset seikat kuin alalla vallitseva kova kilpailu, joiden vuoksi ei olisi ollut järkevää toteuttaa hyväksyttyjen jälleenmyyjien määrää rajoittavaa ja korkeita myyntihintoja ylläpitävää jakelupolitiikkaa.

17 Viimeksi esitetyn väitteen osalta on todettava alustavasti, että sellaisen tilanteen toteaminen, jossa yrityksen ei olisi kannattanut käyttäytyä tietyllä tavalla, ei yksinään sulje pois tällaisen käyttäytymisen mahdollisuutta, sillä on täysin mahdollista, että kyseinen yritys on arvioinut väärin tosiasiallisen markkinatilanteen tai että vaikka se olisi tuntenutkin tilanteen, se on laskelmoinut, että hintojen ylläpitämisestä saatavat voitot olisivat suuremmat kuin kilpailuaseman menettämisestä koituvat tappiot.

18 Näin ollen voidaan katsoa, kuten komissio perustellusti on huomauttanut, että AEG ei ole ottanut kovassakaan kilpailutilanteessa liiallisia riskejä noudattamalla korkeiden hintojen politiikkaa, koska jälleenmyyjät ovat joka tapauksessa halunneet täydentää valikoimiaan Telefunken-merkkisillä tuotteilla ja ovat yleensä suostuneet korkeaan vähittäismyyjän katteeseen.

D Aiempien tutkimustulosten mainitsematta jättäminen

19 AEG väittää, että sen jälkeen, kun vuonna 1973 oli otettu käyttöön valikoiva jakelujärjestelmä, komissio, joka oli saanut lukuisia kanteluja AEG:n ja sen tytäryhtiöiden toiminnasta, oli aloittanut menettelyt, jotka se oli sittemmin keskeyttänyt. Tästä käy AEG:n mukaan ilmi, ettei komissio ollut todennut tutkimuksissaan valikoivan jakelun järjestelmän väärinkäyttöä. AEG katsoo, että näiden, riidanalaisen päätöksen kanssa yhteensoveltumattomien ennakkotapausten mainitsematta jättäminen on osoitus komission ennakkoasennoitumisesta käsiteltävänä olevassa asiassa.

20 Komissio kiistää perustellusti sen, että kyseisten kantelujen jättäminen sillensä voitaisiin tulkita myönteiseksi arvioksi siitä, miten AEG on käyttänyt valikoivaa jakelujärjestelmää. Itse asiassa on huomattava, että vaikka komissio katsoisi, ettei yksittäinen tapaus edusta valikoiva jakelujärjestelmän oikeaa käyttöä, ei sen kuitenkaan tarvitse jatkaa asetuksen N:o 17 9 artiklassa määrättyä laajamittaista tutkimusta, jollei ole olemassa seikkoja, joiden perusteella voitaisiin epäillä, että kyseinen tapaus vastaa yrityksen toimintaperiaatteita. Näin ollen on luonnollista, että komissio on päättänyt jatkaa asetuksessa N:o 17 tarkoitettuja tutkimuksia vasta sen jälkeen, kun useat kantelut ja tiedot ovat saaneet sen vakuuttumaan siitä, että asiassa tosiasiallisesti on ollut kysymys valikoivan jakelujärjestelmän väärinkäytöstä.

E Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen

21 AEG katsoo, että komissio on loukannut sen oikeutta tulla kuulluksi

a) jättämällä toimittamatta AEG:lle täydellisenä 12.8.1980 päivätyn Ifflin kirjeen, jossa on viitattu väitettyyn kantajan toteuttamaan väärinkäyttöön, minkä vuoksi kantaja ei ole voinut ottaa kantaa asiaan;

b) käyttämällä riidanalaisessa päätöksessään asiakirjoja, joita ei ollut mainittu 2.6.1980 annetussa väitetiedoksiannossa, vaikka ne jo tuolloin olivat komissiolla;

c) tekemällä päätöksen, joka perustuu muun ohella väitetiedoksiannossa mainitsemattomiin yksittäisiin tapauksiin (Mammouth, Verbinnen).

22 AEG toteaa, että koska se on saanut haltuunsa Ifflin kirjeen täydellisenä vasta päätöksen tekemisen jälkeen, on ollut ilmeistä, ettei kantaja ole voinut käyttää tätä asiakirjaa vastatakseen väitetiedoksiantoon.

23 Komissio vetoaa siihen, ettei Ifflin kirjettä aluksi voitu antaa täydellisenä tiedoksi kantajalle luottamuksellisuuden ja liikesalaisuuden suojelemisen vuoksi.

24 Tältä osin on huomautettava, että edellä mainittujen vaatimusten vuoksi komission olisi pitänyt jättää käyttämättä kyseistä asiakirjaa todisteena. AEG on itse asiassa oikeutettu toteamaan, ettei sitä vastaan olisi saanut käyttää asiakirjaa, josta sille on annettu tiedoksi vain osa ja ettei komission asiana ole arvioida, onko jokin asiakirja tai sen osa hyödyllinen asianomaisen yrityksen puolustuksen kannalta.

25 Edellä esitetystä seuraa, ettei 12.8.1980 päivättyä Ifflin kirjettä voida katsoa päteväksi todisteeksi käsiteltävänä olevassa asiassa.

26 Komissio toteaa ainoastaan päätöksessä mainituista asiakirjoista (29.6.1976 päivätty Münsterin TFR-myyntitoimiston kirje; 7.7.1977 päivätty ATF:n tiedote; 20.10.1978 päivätty ATF:n tiedote), että kysymys on asiakirjoista, joista kantaja on ollut tietoinen, koska ne ovat olleet peräisin kantajan toimistoista, ja että kyseisiä asiakirjoja käytettiin ainoastaan jo esitettyjen väitteiden tukemiseen.

27 Tältä osin on todettava, että tärkeitä eivät ole asiakirjat sellaisenaan, vaan komission niiden perusteella tekemät päätelmät. Koska kyseisiä asiakirjoja ei ole mainittu väitetiedoksiannossa, AEG on voinut perustellusti katsoa, ettei niillä ole ollut asiassa merkitystä. Jättämällä ilmoittamatta kantajalle siitä, että kyseisiä asiakirjoja käytettäisiin päätöksessä, komissio on estänyt AEG:tä esittämästä ajoissa näkemystään kyseisten asiakirjojen todistusarvosta. Tästä seuraa, ettei kyseisten asiakirjojen voida katsoa olevan päteviä todisteita käsiteltävänä olevassa asiassa.

28 Samoista syistä Mammouthin tapausta ei voida ottaa huomioon, koska tapausta ei ollut mainittu väitetiedoksiannossa.

29 Sitä vastoin Verbinnenin tapauksesta on todettava, että vaikka väitetiedoksiannossa ei ollut mainittu tapausta, se on kuitenkin annettu AEG:lle tiedoksi niin hyvissä ajoin, että AEG on voinut esittää näkemyksensä ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä.

30 Päätelmänä on todettava, että AEG:n esittämät perusteet kanteen kohteena olevaan päätökseen johtaneen menettelyn säännönmukaisuuden riitauttamiseksi ovat osoittautuneet perusteettomiksi, lukuun ottamatta perustetta puolustautumisoikeuksien loukkaamisesta. Viimeksi mainittu peruste on kuitenkin ulottuvuudeltaan rajallinen, sillä se koskee ainoastaan menettelyvirheitä tietyissä yksittäistapauksissa, eikä tämän perusteen hyväksyminen merkitse koko menettelyn lainvastaisuutta. Tästä seuraa, että tiettyjen asiakirjojen, joita käyttäessään komissio on loukannut oikeutta tulla kuulluksi, poissulkeminen on merkityksellistä ainoastaan siinä määrin kuin komission esittämät väitteet voidaan todistaa vain tukeutumalla kyseisiin asiakirjoihin.

II Perusteet, joissa kiistetään ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi määrättyjen edellytysten olemassaolo

A AEG:n ja sen tytäryhtiöiden moititun toiminnan yksipuolinen luonne

31 AEG katsoo, että toiminta, josta sitä moititaan riidanalaisessa päätöksessä, toisin sanoen tiettyjen kauppiaiden hylkääminen ja hintoihin vaikuttavien aloitteiden tekeminen, on yksipuolista toimintaa eikä näin ollen kuulu 85 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jossa on kysymys ainoastaan yritysten välisistä sopimuksista, yritysten yhteenliittymien päätöksistä ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista.

32 Esitetyn väitteen arvioimiseksi on tarkasteltava valikoivien jakelujärjestelmien oikeudellista vaikutusta.

33 On kiistatonta, että valikoivan jakelujärjestelmän muodostavat sopimukset vaikuttavat väistämättä kilpailuun yhteismarkkinoilla. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on kuitenkin todettu, että on olemassa perusteltuja tarpeita, jotka oikeuttavat hintakilpailun vähentämisen muihin tekijöihin kuin hintaan perustuvan kilpailun hyväksi, eli esimerkiksi sellaisen erikoistuneen kaupan säilyttäminen, joka kykenee toimittamaan erityispalveluja korkealaatuisille ja teknisesti kehittyneille tuotteille. Valikoivat jakelujärjestelmät, joilla pyritään näin ollen oikeutettuun päämäärään, millä edistetään kilpailua muiden tekijöiden kuin hintojen osalta, ovat 85 artiklan 1 kohdan kanssa sopusoinnussa oleva kilpailutekijä.

34 Valikoivaan jakelujärjestelmään sisältyvät rajoitukset ovat kuitenkin sallittuja ainoastaan sillä edellytyksellä, että niiden tosiasiallisena tarkoituksena on edellä tarkoitettu kilpailun edistäminen. Jollei näin ole, niillä ei ole mitään oikeutusta, koska niiden ainoana vaikutuksena olisi hintakilpailun vähentäminen.

35 Varmistaakseen, että valikoivilla jakelujärjestelmillä on ainoastaan edellä esitetty tarkoitus ja ettei tällaisia järjestelmiä voida perustaa ja käyttää yhteisön oikeuden vastaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt 25.10.1977 antamassaan tuomiossa (asia 26/76, Metro v. komissio, Kok. 1977, s. 1875), että kyseiset järjestelmät voidaan hyväksyä "kunhan vaatimukset vahvistetaan siten, että ne koskevat samalla tavalla kaikkia potentiaalisia jälleenmyyjiä ja kunhan niitä sovelletaan syrjimättä".

36 Edellä esitetystä seuraa, että muihin kuin edellä esitettyihin perusteisiin perustuvan valikoivan jakelujärjestelmän toteuttaminen merkitsee 85 artiklan 1 kohdan rikkomista. Tämä pätee myös tapaukseen, jossa periaatteessa yhteisön oikeuden mukaista järjestelmää käytännössä sovelletaan tavalla, joka on yhteensoveltumaton yhteisön oikeuden kanssa.

37 Menettelyä, jossa valmistaja pitääkseen yllä korkeaa hintatasoa tai tehdäkseen mahdottomaksi tiettyjen modernien jakelutapojen käyttämisen kieltäytyy hyväksymästä järjestelmän laatuvaatimukset täyttäviä jälleenmyyjiä, on pidettävä lainvastaisena.

38 Valmistajan tällainen asenne ei ole sellaista yrityksen yksipuolista toimintaa, jota AEG:n väittämin tavoin perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrätty kielto ei koske. Se kuuluu päinvastoin yrityksen ja jälleenmyyjien sopimussuhteisiin. Kun jälleenmyyjä hyväksytään, hyväksyntä perustuu siihen, että sopimuspuolet hyväksyvät nimenomaisesti tai hiljaisesti AEG:n noudattamat toimintaperiaatteet, joiden mukaan sellaisia jälleenmyyjiä ei hyväksytä, jotka tosin täyttävät hyväksymisen edellytykset mutta jotka eivät ole valmiit hyväksymään kyseisiä periaatteita.

39 Näin ollen on katsottava, että myös hyväksymisen epäämiset ovat toimintaa, joka kuuluu hyväksyttyjen jälleenmyyjien kanssa solmittujen sopimussuhteiden piiriin, koska niillä pyritään varmistamaan sellaisten kilpailua rajoittavien välipuheiden noudattaminen, joihin valmistajien ja hyväksyttyjen jälleenmyyjien sopimukset perustuvat. Kieltäytyminen hyväksymästä edellä mainitut laatuvaatimukset täyttäviä jälleenmyyjiä on todiste järjestelmän lainvastaisesta käyttämisestä silloin, kun kieltäytymisten määrä on riittävä sulkemaan pois sen mahdollisuuden, että kysymys on yksittäisistä tapauksista, jotka eivät osoita toimintaperiaatetta sovellettavan järjestelmällisesti.

B Niiden toimien lainmukaisuus, joilla pyritään vähimmäisvoittomarginaalin säilyttämiseen valikoivaa jakelujärjestelmää käyttäen

40 AEG katsoo, että toiminnan, josta sitä moititaan, tarkoituksena on säilyttää erikoistuneen kaupan elinkelpoisuuden kannalta välttämätön hintataso ja että vaikka valikoivat jakelujärjestelmät ovat oikeutettuja erikoistuneen kaupan, jonka kustannukset ovat paljon korkeammat kuin erikoistumattoman kaupan, elinkelpoisuuden takaamiseksi, ei kyseisten järjestelmien voida katsoa olevan ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa, jos ne on rakennettu tai niitä käytetään siten, että hyväksytyille liikkeille taataan vähimmäismarginaalivoitto. AEG viittaa tältä osin edellä mainitun Metro-tuomion 21 kohdan viidenteen alakohtaan, jonka mukaan "erikoistuneiden tukkumyyjien ja vähittäiskauppiaiden pyrkimys säilyttää tietty hintataso liittyy yhteen sen pyrkimyksen kanssa, että kuluttajien edun vuoksi tämä jakelukanava säilyy elinkelpoisena sellaisten uusien jakelumuotojen rinnalla, jotka perustuvat erilaiseen kilpailupolitiikkaan, ja tämä pyrkimys on päämäärä, jota voidaan tavoitella joutumatta väistämättä 85 artiklan 1 kohdassa olevan kiellon piiriin ja jonka osalta voidaan, jos tilanne olisikin kokonaan tai osittain tämä, soveltaa 85 artiklan 3 kohtaa".

41 On kuitenkin korostettava, että asiassa Metro ei kuitenkaan ollut kysymys siitä, ettei jakeluverkkoon haluttu hyväksyä sellaisia liikkeitä, jotka eivät ole olleet valmiita pitämään yllä tiettyjä hintoja. Kantajana ollut Metro ei ollut riitauttanut niitä valintaperusteita, joita käytettiin liikkeiden hyväksymisessä SABA-yhtiön valikoivan jakelun järjestelmään. Komissio oli kyseisessä asiassa antanut SABA-yhtiölle asetuksen N:o 17 2 artiklassa tarkoitetun puuttumattomuustodistuksen. Metro ainoastaan katsoi, että kyseisellä järjestelmällä päädyttäisiin jäykentämään hintarakenteet vähittäismyynnin tasolle ja siten poistamaan hintakilpailu.

42 Hintakilpailun rajoittamisen on kuitenkin katsottava olevan erottamaton osa valikoivaa jakelujärjestelmää, koska erikoistuneiden liikkeiden käyttämät hinnat pysyttäytyvät väistämättä suppeammassa hintahaarukassa kuin tilanteessa, jossa vallitsisi kilpailu erikoistuneiden ja erikoistumattomien liikkeiden välillä. Tällaista rajoittamista tasapainottaa asiakkaille tarjottujen palvelujen laatuun perustuva kilpailu, jota ei voisi olla, jollei olisi asianmukaista voittomarginaalia, jonka avulla voidaan kattaa kyseisiin palveluihin liittyvät korkeammat hinnat. Tietyn hintatason ylläpitäminen on näin ollen lainmukaista, mutta ainoastaan siinä tapauksessa, että se on ehdottomasti perusteltua tällaisesta jakelujärjestelmästä aiheutuvien vaatimusten täyttämiseksi; jakelujärjestelmän asettamissa rajoissa kilpailun on kuitenkin oltava perustamissopimuksessa tarkoitetulla tavalla mahdollista, sillä tällaisen järjestelmän tavoitteena on ainoastaan "kilpailun edistäminen silloin, kun se perustuu muihin tekijöihin kuin hintoihin" eikä korkean voittomarginaalin takaaminen hyväksytyille jälleenmyyjille.

43 AEG:llä ei näin ollen ole ollut perusteita katsoa, että sitoutuminen suhteellisen korkean voittomarginaalin tuottavien hintojen noudattamiseen olisi lainmukainen edellytys valikoivan jakelun järjestelmään hyväksymiselle. Nimenomaan siitä syystä, että AEG:llä on ollut oikeus olla hyväksymättä ja pitämättä jakeluverkossaan liikkeitä, jotka eivät ole kyenneet tai eivät enää ole kyenneet toimittamaan erikoistuneelle kaupalle tyypillisiä palveluja, sillä on ollut käytössään kaikki järjestelmän tehokkaan käytön varmistamiseen tarvittavat keinot. Näissä olosuhteissa vaatimus hintasitoumuksesta on valikoivan jakelun järjestelmän tarpeisiin nähden ilmeisen vieras edellytys, joka vaikuttaa näin ollen myös vapaaseen kilpailuun.

C Kanteen kohteena olevan toiminnan ei-systemaattinen luonne

44 Tässä perusteessa AEG kieltää käyttäneensä valikoivan jakelujärjestelmäänsä systemaattisesti ja tarkoituksellisesti väärin. Jos otetaan huomioon tuhannet jälleenmyyjät, jotka haluavat tulla hyväksytyksi järjestelmään tai jotka jo toimivat siinä, ymmärretään AEG:n mukaan helposti, että virheratkaisut ovat väistämättömiä. Vaikka ne olisivatkin tarkoituksellisia, muutamat harvat rikkomistapaukset eivät kuitenkaan voi asettaa kyseenalaiseksi järjestelmän oikeaa käyttöä.

45 Ennen näiden väitteiden tarkastelua on todettava, kuten komissio on perustellusti huomauttanut, että rikkomisten, joista AEG:tä on moitittu, vähäinen määrä suhteessa kaikkiin järjestelmän käyttämistapauksiin ei sinänsä ole todiste rikkomisten ei-systemaattisesta luonteesta. Itse asiassa suurin osa jälleenmyyjistä tavallisesti vastustaa alhaisia hintoja ja hyväksyy yleensä mielihyvin kaikki aloitteet korkean voittomarginaalin säilyttämiseksi, joten tuottaja, joka haluaa käyttää järjestelmää väärin, joutuu kieltäytymään hyväksymisestä tai uhkaamaan rangaistuksilla ainoastaan sellaisten liikkeiden tapauksissa, jotka noudattavat erittäin aggressiivista hintapolitiikkaa.

46 Edellä esitetystä seuraa, että rikkomisten ei-systemaattinen luonne ei välttämättä johdu niiden suhteellisen rajoitetusta määrästä ja että yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa olevien hyväksymisedellytysten systemaattinen käyttö voidaan sulkea pois ainoastaan sen jälkeen, kun on vahvistettu, ettei AEG:llä tai sen tytäryhtiöillä ole yleisiä toimintaperiaatteita, joiden tarkoituksena on karkottaa liian aggressiivista hintapolitiikkaa harjoittavat jälleenmyyjät ja vaikuttaa hintoihin.

D Kanteen kohteena olevaa toimintaa ei voida lukea AEG:n syyksi

47 AEG katsoo, ettei sen syyksi voida lukea mitään mahdollisesti todetuista rikkomisista, koska se ei ole koskaan itsenäisesti osallistunut valikoivan jakelujärjestelmän käyttämiseen, sellaisena kuin TFR, ATF tai ATBG ovat järjestelmän toteuttaneet. "Jakelun yleisten toimintaperiaatteiden" ei voida katsoa kuuluvan AEG:lle asiakirja-aineistoon kuuluvien asiakirjojen perusteella, koska AEG:n tytäryhtiöt ovat yksinään laatineet kyseiset asiakirjat AEG:n tähän osallistumatta. Sitäkin vähemmän voidaan AEG:n katsoa olevan vastuussa yksittäisistä rikkomisista, joihin, komission mukaan, sen tytäryhtiöt ovat syyllistyneet.

48 Komissio vastaa, että AEG:n käyttöönottaman järjestelmän ovat toteuttaneet asianomaisissa jäsenvaltioissa AEG:n tytäryhtiöt TFR, ATF ja ATBG, jotka ovat kantajan määräämisvallassa, joille kantaja on antanut järjestelmän käyttämisen tehtäväksi ja joiden on tätä tarkoitusta varten noudatettava AEG:n ohjeita. Komissio huomauttaa, että TFR, ATF ja ATBG kuuluvat AEG-Telefunken-ryhmään ja että esimerkiksi TFR on sataprosenttisesti AEG-Telefunkenin tytäryhtiö.

49 Yhteisöjen tuomioistuin on jo korostanut, erityisesti 14.7.1972 antamassaan tuomiossa (asia 48/69, International Chemical Industries, Kok. 1972, s. 619), että se, että tytäryhtiöllä on erillinen oikeushenkilöllisyys, ei riitä sulkemaan pois mahdollisuutta, että tytäryhtiön toiminta luetaan emoyhtiön syyksi, erityisesti silloin, kun tytäryhtiö, vaikka sillä onkin eri oikeushenkilöllisyys, ei päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään, vaan noudattaa olennaisilta osin emoyhtiönsä sille antamia ohjeita.

50 Koska AEG ei ole kiistänyt sitä, että se voi vaikuttaa ratkaisevasti tytäryhtiöidensä jakelu- ja hintapolitiikkaan, on vielä tarkasteltava, onko se tosiasiallisesti käyttänyt kyseistä valtaa. Tällainen tutkiminen on kuitenkin tarpeetonta TFR:n tapauksessa, koska TFR on sataprosenttisesti AEG:n tytäryhtiö ja noudattaa väistämättä niiden AEG:n yhtiöjärjestyksen mukaisten toimielinten, jotka vahvistavat AEG:n toimintaperiaatteet, hahmottelemia toimintaperiaatteita.

51 AEG:n vaikutusvalta ATF:ssä käy epäsuorasti ilmi 30.6.1978 päivätystä ATF:n sisäisestä tiedotteesta, jossa todetaan, että jälleenmyyjä, jonka kanssa ATF neuvottelee järjestelmään liittymisestä, tuntee "Telefunkenin kauppapolitiikan, jonka mukaan myyntihinnat pysyvät vakaina ja jälleenmyyjille taataan asianmukainen voittomarginaali". Telefunken-sanan käyttö osoittaa itse asiassa, että ATF viittaa kauppapolitiikkaan, jonka on havaittu olevan AEG:stä lähtöisin. Ainoastaan AEG on voinut laatia yhtenäiset toimintaperiaatteet, joita Telefunken-tuotteiden jakelusta vastuussa olevien eri tytäryhtiöiden on noudatettava.

52 Belgialaisen tukkumyyjän Diederichsin tapaukseen liittyvistä asiakirjoista käy ilmi, että ATBG on jatkuvasti antanut TFR:lle tietoja neuvotteluistaan Diederichsin kanssa (ks. ATBG:n 19.10.1977 ja 24.10.1977 päivätyt kirjeet). Kyseisistä asiakirjoista käy lisäksi ilmi, että TFR on ottanut suoraan yhteyttä Diederichsiin tutkiakseen mahdollisuutta neuvotella Diederichsin toiminnan - vaikka toiminta ei vaikutakaan Saksan markkinoihin - normalisoinnista (ks. TFR:n 29.9.1977 päivätty tiedote), että yhtiön sisällä on käsitelty Diederichsin hyväksymishakemuksesta aiheutuneita ongelmia (ks. 11.10.1977 päivätty telex-sanoma) ja että yhtiö on todennut lopuksi, ettei "tällä hetkellä ole syytä jatkaa Diederichsin kanssa aloitettuja neuvotteluja" (ks. TFR:n 28.10.1977 päivätty tiedote). Edellä esitetyt seikat osoittavat selvästi, ettei kysymys ole ollut ATBG:n AEG:stä ja TFR:stä riippumattomasta päätösvallasta.

53 On siis pääteltävä, että AEG:n tytäryhtiöiden TFR:n, ATF:n ja ATBG:n kilpailua rajoittava toiminta on luettava AEG:n syyksi.

E Yhteisön sisäisen kaupan rajoittamatta jättäminen

54 AEG korostaa tässä perusteessa, ettei sen valikoivan jakelujärjestelmän käyttö itsessään voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan eikä näin ollen kuulua perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tämä toteamus pätisi edelleen, vaikka todettaisiin, että järjestelmää on käytetty väärin.

55 Komissio myöntää, että AEG:n perustama valikoivan jakelun järjestelmä ei sinänsä sisällä määräyksiä, joilla estettäisiin eri jäsenvaltioihin sijoittautuneiden hyväksyttyjen jälleenmyyjien välistä tuotteiden kauppaa, joten järjestelmä sellaisenaan ei voi vaikuttaa yhteisön sisäiseen kauppaan. Komissio toteaa kuitenkin moittivansa AEG:tä nimenomaan järjestelmän väärinkäytöstä, jonka avulla jakeluverkosta on voitu syrjivällä tavalla poistaa merkittäviä liikkeitä ja siten estää huomattavat tavarakaupat, jotka kyseiset liikkeet olisivat voineet toteuttaa jäsenvaltioiden välillä.

56 AEG:n mukaan se, ettei jäsenvaltioiden välistä kauppaa ole tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoitettu tuntuvalla tavalla, johtuu ensiksikin TFR:n, ATF:n ja ATBG:n markkinaosuuksien vaatimattomuudesta, toiseksi siitä, etteivät kyseiset liikkeet ole toteuttaneet tai kyenneet toteuttamaan kauppaa jäsenval-tioiden välillä, ja kolmanneksi siitä, että yhteisön sisäisellä väritelevisiokaupalla kokonaisuudessaan on vakavia teknisiä vaikeuksia.

57 Tältä osin on huomautettava, että kahdessa ensimmäisessä väitteessä on kysymys kaikista "viiden tähden" ohjelmaan kuuluvista tuotteista, kuten televisioista, radioista, nauhureista, levysoittimista ja audiovisuaalisista laitteista, kun taas kolmannessa ainoastaan väritelevisioista.

58 AEG:n väitettä TFR:n, ATF:n ja ATBG:n markkinaosuuksien vaatimattomuudesta ei voida hyväksyä sillä perusteella, että kukin näistä yhtiöistä on pitänyt omassa maassaan vuosina 1973-1980 hallussaan vähintään viittä prosenttia viihde-elektroniikkamarkkinoista. Yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut 1.2.1978 antamassaan tuomiossa (asia 19/77, Miller, Kok. 1978, s. 131), että yritys, jolla on noin viiden prosentin markkinaosuus, on "riittävän suuri yritys voidakseen toiminnallaan vaikuttaa kauppaan".

59 AEG:n toisesta väitteestä on todettava, että riskiä mahdollisen kaupan rajoittamisesta ei voida sulkea pois väittämällä ainoastaan, etteivät kyseiset elinkeinonharjoittajat ole käyneet tai voineet käydä kauppaa jäsenvaltioiden välillä. Tältä osin on korostettava, että useat päätöksessä mainituista yrityksistä (esim. Diederichs Belgiassa, Auchan-liikkeet, Darty, FNAC ja Conforama Ranskassa) ovat tosiasiallisesti aloittaneet tai olleet valmiit aloittamaan rinnakkaistuonnin. Ratio-liikeketju Saksan liittotasavallassa on toteuttanut useaan otteeseen Telefunken-tuotteiden uudelleentuontia Itävallasta ja olisi epäilemättä tehnyt samoin ETY:n jäsenvaltioista, jos uudelleentuonti jäsenvaltioista olisi tuottanut sille samat edut.

60 On joka tapauksessa muistettava, että edellä mainitun asiassa Miller annetun tuomion mukaan pelkästään se, että elinkeinoharjoittajat, jotka hakevat hyväksymistä jakeluverkostoon tai ovat jo siihen hyväksytyt, eivät käy yhteisön sisäistä kauppaa, ei riitä sulkemaan pois sitä, että elinkeinonharjoittajien toimintavapauden rajoittaminen voi rajoittaa yhteisön sisäistä kauppaa, sillä tilanne voi vaihtua vuosittain yhteismarkkinoilla ja eri kansallisilla markkinoilla vallitsevien markkinaolosuhteiden ja -rakenteen mukaan.

61 AEG korostaa, että sen jakelujärjestelmän käyttäminen väritelevisiokaupassa ei kuitenkaan olisi voinut vaikuttaa Ranskaan suuntautuvaan rinnakkaistuontiin, jota ei ollut voitu toteuttaa Saksassa ja Ranskassa käytössä olevien järjestelmien, Saksassa (PAL) ja Ranskassa (SECAM), eroavaisuuksien vuoksi sekä laitteiden muuttamisesta aiheutuvien huomattavien kustannusten vuoksi.

62 Komissio on katsonut, että vaikka teknisluonteiset erot ovat olleet omiaan vaikeuttamaan jäsenvaltioiden välistä kauppaa, ne eivät kuitenkaan ole tehneet Saksan liittotasavallan ja Ranskan välistä kauppaa mahdottomaksi.

63 AEG on täsmentänyt yhteisöjen tuomioistuimen esittämään kysymykseen 28.1.1983 päivätyssä kirjeessä antamassaan vastauksessa, että syyskuuhun 1981 saakka SECAM-järjestelmän lähetysnormit olivat pakolliset Ranskassa ja ettei "ole ollut näin ollen minkäänlaisia käytännön mahdollisuuksia päästä eroon Ranskassa ja Saksan liittotasavallassa käytetyistä eri järjestelmistä aiheutuneista kaupan esteistä". Voittamattomia vaikeuksia on ollut myös Saksan liittotasavallasta Belgiaan suuntautuneessa tuonnissa, koska Belgiaan tarkoitetut laitteet oli varustettava soveltuviksi laajalle levinneeseen kaapelitelevisiojärjestelmään, jollaista ei sitä vastoin ollut Saksan liittotasavallassa.

64 Suullisessa käsittelyssä komissio muistutti, että se, että Verbinnen on myynyt Belgiassa Saksasta ostettuja väritelevisiolaitteita, osoittaa selvästi, ettei laitteiden menekissä Belgiassa ole ollut ylitsepääsemättömiä teknisiä vaikeuksia. Asiakirja-aineistosta käy lisäksi ilmi, että myös Diederichs on tuonut Saksan liittotasavallasta lähtöisin olevia väritelevisioita Belgiaan.

65 Vaikka voidaan myöntää, että väritelevisioiden tuonti Ranskaan on ollut rajoitettua lähetysjärjestelmien eron vuoksi (SECAM Ranskassa ja PAL Saksassa), on kuitenkin huomattava, kuten komissio on suullisessa käsittelyssä täsmentänyt kantajan asiaa kiistämättä, että TFR on myös valmistanut kyseisenä aikana laitteita, jotka toimivat molemmilla järjestelmillä ja jotka ovat erityisen kysyttyjä Saksan ja Ranskan rajaseuduilla. Edellä esitetystä tilanteesta yksinään voidaan päätellä, että AEG:n toimintaperiaatteet ovat voineet vaikuttaa myös väritelevisioiden vientiin Saksan liittotasavallasta Ranskaan.

66 Edellä esitetystä seuraa, että perustelut, joilla pyritään osoittamaan, ettei riidanalainen toiminta ole voinut vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, on hylättävä.

III Perusteet komission AEG:tä koskevien moitteiden perusteettomuudesta

67 Komissio katsoo AEG:n toimineen lainvastaisesti, kun AEG on käyttämällä väärin valikoivan jakelun järjestelmäänsä Telefunken-merkkisten tuotteiden osalta kieltäytynyt hyväksymästä jakeluverkkoonsa tiettyjä jälleenmyyjiä, jotka kuitenkin ovat täyttäneet hyväksymisedellytykset, ja vahvistanut suoraan tai välillisesti myyntihinnat, joita jälleenmyyjien tuli soveltaa ja siten rikkonut ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa.

68 Komission mukaan tällainen syrjintä ja myyntihintojen vahvistaminen eivät ole olleet ulkomaanosaston liian innokkaitten työntekijöiden tekemiä yksittäisiä virheitä vaan tieten tahtoen ja järjestelmällisesti tehtyjä rikkomisia. Sellaisten toimintaperiaatteiden olemassaolo, joiden tarkoituksena on ollut käyttää valikoivan jakelun järjestelmää yhteisön oikeuden vastaisten päämäärien saavuttamiseksi, käy komission mukaan selvästi ilmi TFR:n, ATF:n ja ATBG:n myynnistä vastaavan johdon asiakirjoista.

69 AEG kiistää sekä järjestelmän väärinkäyttöön tarkoitettujen toimintaperiaatteiden olemassaolon että rikkomiset komission mainitsemissa yksittäisissä tapauksissa.

70 Vaikka riidanalainen päätös koskee ainoastaan järjestelmän soveltamista käytännössä, on tarkasteltava ensiksi AEG:n noudattamien yleisten jakeluperiaatteiden luonnetta ja ominaisuuksia.

71 Jakeluperiaatteita koskeva komission moite perustuu niihin lukuisiin asiakirjoihin, jotka komission tarkastajat saivat haltuunsa suorittaessaan tarkastuksia TFR:ssä, ATF:ssä ja ATBG:ssä. Kyseisistä asiakirjoista kokonaisuudessaan käy riittävän selvästi ilmi, että AEG on katsonut, että korkean voittomarginaalin säilyttäminen jälleenmyyjien hyväksi on ollut ehdottomasti tarpeen erikoistuneen kaupan säilyttämiseksi ja että korkeasta marginaalista kieltäytyneet yritykset on katsottu ilman muuta kykenemättömiksi varmistamaan erikoistuneelle kaupalle tyypillisiä erittäin kalliita palveluja.

72 Edellä esitetyn kannan ei voida katsoa olevan valikoivan jakelun järjestelmän oikean soveltamistavan mukaista, koska liikkeiden vähimmäisvoittomarginaalin säilyttäminen ei missään tapauksessa sellaisenaan kuulu niihin, joihin tällaisella järjestelmällä saadaan pyrkiä.

73 Edellä mainitussa asiassa Metro annetussa tuomiossa, johon AEG viittaa perustellakseen näkemyksensä, todettiin, että tietyn hintatason ylläpitämisen ja erikoistuneen kaupan eloonjäämismahdollisuuksien sekä kilpailun edistämisen välillä vallitsee syy-seuraus-suhde. Tuomiossa hyväksytään hintakilpailun rajoittaminen ainoastaan, jos se on tarpeen erikoistuneen kaupan palveluja koskevan kilpailun varmistamiseksi. Jos kyseisen kaltaisia palveluja tarjottaisiin myös suurmyymälöiden erikoisosastoilla tai muiden uusien jakelumuotojen välityksellä, jotka organisaatiomuotonsa ansiosta voisivat tuottaa näitä palveluja halvempaan hintaan, vähimmäisvoittomarginaalin säilyttämiselle ei olisi enää minkäänlaisia perusteita, koska tällaisella marginaalilla ei voitaisi enää varmistaa kilpailua muilla tekijöillä kuin hinnalla.

74 Päätöksessä mainituista asiakirjoista ilmenevää näkemystä ei voida hyväksyä myöskään siltä osin kuin siinä, lukuunottamatta korkean hintatason säilyttämistä koskevaa ongelmaa, oletetaan, että uudet jakelumuodot eivät luonteensa ja organisaatiomuotonsa vuoksi kykene täyttämään erikoistuneen kaupan edellytyksiä.

75 Tällaista yleistystä ei voida hyväksyä, koska mikään ei estä sitä, että suurmyymälä muuttaa viihde-elektroniikkaosastonsa sellaiseksi, että se tyydyttää erikoistuneen kaupan laatuvaatimukset. Valmistaja, joka on ottanut käyttöön valikoivan jakelujärjestelmän, ei voi kaupan eri muotojen ominaispiirteistä tekemänsä etukäteisarvion perusteella vapautua velvollisuudesta tutkia kussakin yksittäistapauksessa, täyttääkö hyväksymistä hakeva elinkeinonharjoittaja erikoistuneen kaupan edellytykset. Asiakirja-aineistosta käy lisäksi ilmi, että AEG on joutunut myöntämään, että on olemassa suuntaus erikoistuneiden osastojen perustamiseen jopa suurmyymälöihin, ja vieläpä myöntämään, että tietyissä tapauksissa valikoivan jakelun edellytykset ovat täyttyneet.

76 Näin ollen on pääteltävä, että komission mainitsemat asiakirjat osoittavat tosiasiallisesti sellaisten jakeluperiaatteiden olemassaolon, joiden perusteena on sekä halu taata hyväksytyille jälleenmyyjille korkea voittomarginaali että estää mahdollisimman pitkälle sellaisten kaupan uusien muotojen hyväksyminen, joiden ennakolta oletetaan olevan sellaisia, etteivät ne kykene täyttämään erikoistuneen kaupan vaatimuksia. Tällaisilla toimintaperiaatteilla on näin ollen ominaisuuksia, jotka eivät ole yhteensovitettavissa valikoivan jakelun järjestelmän oikean käyttämisen kanssa.

77 Tietyt komission mainitsemat yksittäistapaukset lisäksi vahvistavat sen, että AEG on käyttänyt väärin järjestelmää.

78 Komissio on jakanut yksittäistapaukset, joissa AEG on käyttänyt mielivaltaisesti valikoivan jakelun järjestelmäänsä, kolmeen luokkaan sen mukaan, mistä toiminnasta rikkominen on johtunut:

- AEG on asettanut hyväksymisen edellytykseksi hintoihin sitoutumisen ja sulkenut etukäteen pois kaikki ne, jotka eivät ole olleet valmiita sitoutumaan;

- AEG on käyttänyt järjestelmää alueellisten kriteerien perusteella eikä vaadittujen edellytysten tutkimisen perusteella;

- AEG on pyrkinyt saamaan, suoraan tai välillisesti, jälleenmyyjänsä ylläpitämään tiettyjä hintoja.

A Virheellisen hylkäämisen tapaukset

1. Saksan liittotasavalta

a) Ratio-Markt

79 Komissio on 6.1.1982 tehdyn päätöksen 16 kohdassa todennut, että "kieltäytyminen hyväksymästä Ratiota ei ole perustunut erikoistuneen osaston väitettyyn puuttumiseen vaan siihen, että Ratio on suurliike". AEG korostaa, että Ration hylkääminen johtuu ainoastaan siitä, ettei kyseinen yritys, erityisesti sen Kasselin myymälä, ole missään vaiheessa täyttänyt erikoistuneelle kaupalle asetettuja vaatimuksia.

80 TFR:n ja Ration välisestä kirjeenvaihdosta käy ilmi, ettei kieltäytymisen toimittamasta Ratiolle "viiden tähden" ohjelmaan kuuluvia Telefunken-merkkisiä tuotteita ole koskaan sanottu perustuneen valikoivan jakelun täsmällisten edellytysten täyttämättä jättämiseen. Epäämiskirjeessä, joka on päivätty 29.6.1976, on ainoastaan hyvin epämääräinen viittaus siihen, että TFR on tehnyt päätöksensä "tarkasteltuaan" 85 artiklan 1 kohdan suhteen "esiin tulleita kysymyksiä". Tässä perustelussa ei täsmennetä mitenkään, miltä osin Ratio ei täyttänyt erikoistuneelle kaupalle asetettuja vaatimuksia.

81 Ration 22.12.1976 päivättyyn kirjeeseen, jossa on kiistetty tietyt TFR:n virkailijoiden Kasselin Ratio-Marktiin 20.5.1976 toteuttaman vierailun yhteydessä suullisesti esittämät huomautukset, ei ole saatu vastausta TFR:ltä, joka myöskään ei ole koskaan täsmentänyt, onko ja missä määrin kyseiset suulliset huomautukset otettu huomioon epäämispäätöksen perusteena.

82 Näin ollen on todettava, että TFR ei ole koskaan perustellut toimituksista kieltäytymistään, jollei perusteluksi katsota aivan yleisluontoista ja epämääräistä viittausta perustamissopimuksen kilpailusääntöihin, eikä se ole myöskään aloittanut keskustelua TFR:n huomautuksista, jotka Ratio on tuonut esiin ja kiistänyt ja joita TFR olisi voinut pitää perusteena toimituksista kieltäytymiselle.

83 Näin ollen on kiistatonta, että Ration tapaus on esimerkki valikoivan jakelun järjestelmän väärinkäytöstä. Sitä, että Ratio ei ole pannut asiaa vireille oikeusteitse saadakseen Telefunken-tuotteiden toimituksia, ei voida tulkita siten, että Ratio olisi myöntänyt TFR:n epäämisen olleen perusteltu. Itse asiassa kanteen nostaminen ei ehkä ole ollut Ration intressissä siitä koituvien melko korkeiden kustannusten vuoksi sekä siksi, että Saksan lainsäädännön mukaan toimitusoikeus voidaan todeta ainoastaan, jos yritys, jota asia koskee, osoittaa, ettei se pysty hankkimaan kyseistä tuotetta muilta valmistajilta.

b) Harder

84 Päätöksen 17 kohdassa komissio vahvistaa sen, että Harder-tukkukaupalle, jolta evättiin pääsy jakeluverkkoon, asetettiin uudelleenhyväksymisen edellytykseksi se, että se sitoutui olemaan toimittamatta AEG-tuotteita suurmyymälöille tai niihin verrattavissa oleville yrityksille ja toteuttamatta vientiä ETY:n muihin jäsenvaltioihin.

85 AEG korostaa, että kyseiset ehdot käyvät ilmi ainakin Freiburgin myyntitoimiston 15.12.1976 päivätystä kirjeestä, ja että ne on tehty ainoastaan tuon toimiston vastuuhenkilön aloitteesta ja niissä osoitetaan lisäksi, että Harderin uudelleen hyväksymisestä päättäminen kuuluu TFR:n päätoimipaikan tehtäviin. TFR:n asianajajien kahdesta 29.8. ja 7.9.1977 päivätystä kirjeestä käy ilmi, että toimitusten keskeyttämisestä, josta TFR on päättänyt Harderin osalta lukuisten järjestelmän rikkomisien johdosta, voitaisiin luopua ainoastaan, jos Harder olisi osallistunut rikkomisten selvittämiseen siten kuin valikoivan jakelun vakiosopimuksessa määrätään. Toimituksia ei ole aloitettu uudelleen, koska Harder ei koskaan ole täyttänyt kyseisiä edellytyksiä. Tässä yhteydessä ei ole mitään syytä ottaa huomioon Freiburgin myyntitoimiston ehdotusta, jota TFR ei ole mitenkään noudattanut.

86 On myönnettävä, että asiakirja-aineistoon kuuluvissa asiakirjoissa Harderin uudelleen hyväksymättä jättämisen esitetään johtuvan ainoastaan siitä, ettei Harder ole noudattanut vakiosopimuksen velvoitteita poistaa kyseisen sopimuksen rikkomisesta aiheutuneet seuraukset, ja että koska TFR:n toimivaltaiset elimet eivät ole esittäneet kantaansa, ei voida millään perusteella olettaa, että jos Harder olisi täyttänyt edellä mainitut edellytykset, siltä olisi vaadittu vielä lisäsitoumuksia valikoivan jakelun järjestelmästä johtuvien sitoumusten lisäksi. Näin ollen on katsottava, ettei tapausta Harder ole riittävästi näytetty toteen.

2. Ranska

a) Auchan

87 Komission mukaan (päätöksen 23 kohta) ATF, AEG:n tytäryhtiö Ranskassa, ei ollut lainkaan valmis hyväksymään Auchania jakeluverkkoonsa. Auchan hyväksyttiin vasta sen jälkeen, kun yritys oli sitoutunut noudattamaan ATF:n suositushintoja ja lopettamaan kaiken Telefunken-tuotteiden mainosilmoittelun.

88 AEG toteaa, ettei se voinut hyväksyä Auchania ennen kuin Auchan oli sitoutunut noudattamaan kilpailusääntöjä.

89 AEG:n toteamukselle ei löydy tukea asian asiakirja-aineistosta, joka, kuten ATF:n 21.3.1978 päivätty tiedote, osoittaa ainoastaan, että Auchan on kuulunut aggressiivisinta myyntiä erittäin halvoin hinnoin harjoittaviin liikkeisiin. Asiakirja-aineistosta ei ilmene seikkoja, jotka vahvistaisivat sen, että Auchanin hinnat olisivat olleet kansallisen kilpailulainsäädännön vastaisia.

90 ATF:n 20.10.1978 päivätystä tiedotteesta sitä vastoin käy ilmi, että sopimus ATF:n ja Auchanin välillä olisi mahdollinen seuraavin edellytyksin: "(Auchan) suostuu toimituksiamme vastaan, joita se pitää kiireellisinä sen vuoksi, ettei se halua enää työskennellä Grundigin kanssa, poistamaan kaikki televisioitamme koskevat lehti-ilmoitukset, ja noudattamaan suositushintojamme, sillä edellytyksellä, että kaupungissa, jossa näitä tuotteita myydään, yksikään liike, olipa se minkä laatuinen tahansa, ei käytä alhaisempia hintoja, tai muussa tapauksessa Auchanin on tehtävä kurinpalautus tällaiselle liikkeelle". Auchan hyväksyttiin AEG:n jakelujärjestelmään 3.11.1978.

91 Edellä esitetystä seuraa, että saadakseen sopimuksen mukaisten Telefunken-tuotteiden toimituksia Auchan oli valmis itse rajoittamaan hintoja koskevaa kilpailuvapauttaan suostuen olemaan käyttämättä toisten liikkeiden halvimpia hintoja alhaisempia hintoja kaupungissa, jossa tuotteet myydään. Tällainen sitoutuminen ei selvästikään ole vakiosopimuksen ehtojen mukainen.

b) Iffli

92 ATF:n 30.6.1978 päivätyssä tiedotteessa, joka on mainittu päätöksen 26 kohdassa, sanotaan sananmukaisesti, että "Iffli sitoutuu noudattamaan hintojamme ja vakuuttaa meille, ettei hän valitse Telefunkenia tuhotakseen merkin".

93 AEG:n selitykset, joiden mukaan ilmaisulla "hintojamme" tarkoitetaan ATF:n myyntihintaa Ifflille ja sitoumuksella "olla tuhoamatta merkkiä" tarkoitetaan sitoumusta olla myymättä kilpailusääntöjen vastaisin hinnoin, eivät ole vakuuttavia. Itse asiassa AEG:n käyttämää ilmaisua "hintojamme" ei voitaisi ensi lukemalta ymmärtää, jollei siinä viitattaisi vähittäismyyntihintaan, ja "ilmaisu merkin tuhoamisesta" tarkoittaa yleensä ainoastaan sellaisiin hintoihin myymistä, joita valmistaja voi pitää tuotteittensa hyvälle maineelle haitallisina. Edellä esitetty näkemys, jota komissio tukee, saa lisäksi merkittävää tukea samasta 30.6. päivätystä tiedotteesta, jossa täsmennetään, että Iffli on pyytänyt ATF:ltä ostoehtoja ja että ATF on selittänyt hänelle tariffipolitiikkaansa, erityisesti perusteita, joita olisi noudatettava "kaikki verot sisältävien vähittäismyyntihintojen" laskemisessa "25 prosentin marginaalilla".

94 ATF:n halu välttää hintakilpailua käy lisäksi ilmi saman tiedotteen toisesta kappaleesta, jossa todetaan, "että on parempi saada aikaan kiinteitten hintojen politiikkaa koskeva sopimus Metzin kaupungissa Roi de la Télén, Ifflin ja Dartyn välillä kuin syrjäyttää Iffli. Iffli onnistuisi joka tapauksessa hankkimaan Telefunken-laitteita eikä meillä silloin enää olisi mahdollisuutta saada hintapolitiikkaamme noudatetuksi".

3. Belgia$

a) Diederichs

95 AEG katsoo, että kieltäytyminen hyväksymästä Diederichs-tukkukauppaa (kanteen kohteena olevan päätöksen 36-39 kohta) on perustunut toteamuksiin siitä, ettei Diederichs ole kyennyt täyttämään erikoistuneelle kaupalle asetettuja edellytyksiä.

96 Väitettä ei voida hyväksyä. Itse asiassa ATGB:n ja Diederichsin välisestä kirjeenvaihdosta tai TFR:n ja ATGB:n sisäisistä asiakirjoista ei löydy mainintaa edellytyksistä, joita Diederichs ei olisi täyttänyt, lukuun ottamatta viittausta siihen, että Diederichs olisi toiminut kilpailusääntöjen vastaisesti tuomalla sopimukseen kuuluvia Telefunken-tuotteita Saksasta, ja että tullakseen hyväksytyksi jälleenmyyjäksi sen pitäisi sitoutua luopumaan vastaisuudessa mainitun kaltaisesta toiminnasta. Rinnakkaistuonnin ei kuitenkaan voida katsoa rikkovan kilpailusääntöjä, kun taas sitoutuminen mainitun kaltaisesta toiminnasta luopumiseen on selkeästi yhteisön oikeuden rikkomista, koska tällaisella sitoutumisella valmistaja voi eristää kansalliset markkinat ja kiertää sillä tavoin tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatetta.

97 Näin ollen on pääteltävä, että ainoat syyt kieltäytyä hyväksymästä Diederichsiä ovat syyt, jotka koskevat jakelun tietynlaisen rakenteen säilyttämistä eri kansallisilla markkinoilla, mikä käykin erittäin selvästi ilmi TFR:n 28.10.1977 päivätyssä tiedotteessa olevasta toteamuksesta, että Brysselin AEG mielellään "kieltäytyisi hyväksymästä Diederichsiä jakelupoliittisista syistä".

B Alueellisen suojan tapaukset

98 Päätöksen 29 kohdassa todetaan, että ATF antoi valitsemilleen jälleenmyyjille määrätyn myyntialueen, jossa se lupasi näille Telefunken-tuotteiden jakelun ilman minkäänlaista kilpailua. ATF hylkäsi kaikki kyseiselle alueelle sijoittautuneiden muiden jälleenmyyjien hyväksymishakemukset.

99 AEG katsoo, että valikoivan jakelun järjestelmän oikea käyttö vaatisi ATF:ltä ainoastaan negatiivista velvoitetta olla kieltäytymättä hyväksymästä järjestelmään erikoistuneen kaupan edellytykset täyttäviä hakijoita, mutta ei positiivista velvoitetta ottaa yhteyttä kaikkiin edellytykset täyttäviin jälleenmyyjiin saadakseen ne liittymään AEG-Telefunkenin valikoivan jakelun järjestelmään. Näin ollen voidaan puhua järjestelmän väärinkäytöstä ainoastaan, jos osoitetaan, että hyväksymisedellytykset täyttäviä hakijoita on hylätty alueellisen suojan syistä.

100 Alueellisen suojan olemassaoloa on tarkasteltava sekä muiden alueiden hyväksyttyjen jälleenmyyjien aloitteita vastaan annettujen takeiden kannalta että sellaisten takeiden kannalta, että määrätylle alueelle ei hyväksytä uusia jälleenmyyjiä.

1. Tapaus Roi de la Télé

101 ATF:n 9.11.1972 päivätystä kirjeestä käy ilmi, ettei ATF katsonut voivansa noudattaa Ifflin toimituspyyntöä Metzin alueella Roi de la Télén kanssa tehtyjen jakelusitoumusten vuoksi. ATF:n 30.6.1978 päivätyssä, Ifflin hakemusta koskevassa sisäisessä tiedotteessa todetaan muun ohella seuraavaa: "Tunnemme tämän hakemuksen Metzin myyntialuetta koskevan ongelman, joka aiheutuu siitä, että tähän mennessä yksinoikeudesta on nauttinut ainoastaan Roi de la Télé. Päätös on kuitenkin tehtävä." Tämä osoittaa, että Roi de la Télélle annettiin alueellinen suoja jo ennen valikoivan jakelun järjestelmän käyttöönottoa vuoteen 1978 saakka ja että siitä luovuttiin vasta, kun ATF saatuaan Ifflin uuden hakemuksen katsoi, että taloudelliset ja oikeudelliset arviot olivat voimakkaasti hakemuksen hylkäämistä vastaan.

2. Lama

102 Päätöksen 34 kohdassa mainitaan 23.10.1978 päivätty kirje, jossa ATF kirjoittaa Lama-tukkukauppiaalle Pariisiin, että "tukkukaupan kysymyksessä ollen on tavanomaista, vaikkakin Scrivenerin kiertokirje huomioon ottaen lainvastaista, että annamme tietylle alueelle tosiasiallisen yksinoikeuden".

103 AEG katsoo, ettei edellä mainittu kirje ole osoitus ATF:n konkreettisesta toiminnasta, jonka tarkoituksena olisi olla hyväksymättä liikettä jakeluverkkoonsa, jotta voitaisiin antaa alueellinen suoja hyväksytylle jälleenmyyjälle, ja että komission mainitsemalla lauseella on ainoastaan haluttu korostaa kauppasuhteille tyypillisellä hienoisella liioittelulla ATF:n valmiutta suhteessa kauppakumppaniin.

104 On kuitenkin huomattava, että tosiasiallinen yksinoikeus voidaan toteuttaa ainoastaan syrjäyttämällä muut jälleenmyyjät, jotka toimivat samalla alueella kuin hyväksytty jälleenmyyjä. Myöntämällä, että tosiasiallisen yksinoikeuden antaminen vastaa AEG:n tavanomaista käytäntöä, ja vahvistamalla sitoumuksensa säilyttää kyseinen käytäntö suhteessa Lamaan AEG on osoittanut itse väärinkäytön olemassaolon.

3. Radio du Centre

105 ATF ilmoittaa 2.3.1978 päivätyssä kirjeessään Radio du Centrelle väritelevisioita ja radiolaitteita, elektronisia ja akustisia laitteita koskevien kaupallisten tavoitteittensa vuodelle 1978 vaativan sitä "tarkistamaan vuoden 1977 sopimuksemme siltä osin, joka koskee toiminta-alueemme antamista merkillemme". Jos ATF hyväksyäkseen Radio du Centren ja SNER-yhtiön yhteisen toiminnan Puy-de-Dômen departementissa on joutunut muuttamaan Radio du Centren kanssa tekemiään sopimuksia, ei voida välttyä päättelemästä, että näillä sopimuksilla on taattu kyseiselle jälleenmyyjälle alueellinen suoja, jonka vuoksi ATF ei ole voinut hyväksyä samaa aluetta koskevia muiden jälleenmyyjien hakemuksia.

4. Schadroff

106 Bourg St. Andeolissa sijaitsevan Schadroff-liikkeen valitettua, että eräs marseillelainen tukkukauppa oli tehnyt tarjouksia sen toiminta-alueella, ATF ilmoitti Schadroffille 13.4.1979 päivätyllä kirjeellään, että ATF:n vastuuhenkilö on "pyytänyt marseillelaiselta tukkukaupalta, ettei se jatkaisi tällaisten tarjousten tekemistä teidän alueellanne" ja muistuttanut, että Schadroffilla on "tosiasiallinen yksinoikeus, jota olemme aina puolustaneet, kuten olemme useissa yhteyksissä todistaneet". Edellä mainitusta kirjeestä käy ilmi, että ATF on toiminut aktiivisesti estääkseen muita hyväksyttyjä liikkeitä valtaamasta Schadroffille annettua alueellista yksinoikeutta.

C Hintoihin vaikuttamisen tapaukset

1. Suora vaikutus

a) Saksan liittotasavalta

i. Suma

107 AEG:n Münchenin myyntitoimiston 20.4.1977 päivätty tiedote, jossa todetaan sananmukaisesti, että Suma on luvannut "olla toimimatta johtajana hinta-asioissa, vaan parhaassa tapauksessa mukautua markkinoiden edullisimpaan hintaan ja mahdollisuuksien mukaan pysyttäytyä kaupan keskivertohintojen ja halvimpien hintojen välimailla", osoittaa selvästi, että Suma on joutunut rajoittamaan kilpailuvapauttaan myyntihinnoissa.

ii. Holder

108 TFR:n 30.11.1976 päivätystä tiedotteesta, joka on mainittu päätöksen 41 kohdassa, käy ilmi, että TFR on "selvittänyt yksityiskohtaisesti Holder-yhtiölle jakelu- ja hintojen vahvistamispolitiikkaa".

109 AEG katsoo tältä osin, että tässä tapauksessa kysymyksessä oli keskustelu aivan uuden, mutta erittäin kalliin TFR-laitteen, TRX 2000:n markkinointi. Vaatimus erittäin huolellisesti toteutetusta markkinoinnista edellytti, että jälleenmyyjille selvitettiin yksityiskohtaisesti laitteen jakelumenetelmät ja hinnat, joilla parhaiten voitaisiin taata kaupallinen menestys.

110 Vaikka oletettaisiin, että TFR ei ole rajoittunut - mikä onkin todennäköistä - neuvomaan Holderia hinnassa, joka markkinatilanne huomioon ottaen soveltuisi parhaiten uuden laitteen markkinointiin, vaan on tosiasiallisesti aikonut vahvistaa laitteen myyntihinnan, on kuitenkin selvää, että toisin kuin Suman tapauksessa, jossa hintasitoumus on kattanut sopimukseen kuuluvien Telefunken-tuotteiden koko kirjon, Holderin tapauksessa kilpailusäännön rikkomisessa on ollut kysymys yhdestä ainoasta mallista yhden ainoan sopimukseen kuuluvan tuotelajin yhteydessä ja suhteessa yhteen pieneen jälleenmyyjään, minkä vuoksi tämä rikkominen menettää suurimmalta osin merkityksensä.

b) Ranska

i. Darty

111 ATF:n 26.5.1978 päivätyssä kirjeessä, joka on mainittu päätöksen 42 kohdassa, viitataan "Darty-yhtiön sitoumukseen nostaa myyntihintojaan".

112 Se, että Darty on sitoutunut lopettamaan myynninedistämiskampanjansa Pariisin alueella ja palaamaan alkuperäishintoihinsa, ei missään tapauksessa poista ATF:n tähän tarkoitukseen tähtäävän toiminnan lainvastaista vaikuttamista hintoihin. AEG:n näkemys, jonka mukaan erehdyksessä olisi puhuttu "sitoutumisesta", vaikka kysymyksessä olisi ollut Dartyn yksipuolinen päätös, ei vaikuta uskottavalta etenkin kun ATF:n erään johtajan Darty-yhtiössä käynnin aiheena olivat "Pariisissa noudatetut väritelevisioiden hinnat", kuten nimenomaan käy ilmi 5.6.1978 päivätystä tiedotteesta.

ii. Pariisin jälleenmyyjät

113 Edellä mainitussa tiedotteessa viitataan myös Pariisin alueen osalta siihen, että 2.6.1978 "kaikki" tuntuivat kannattavan hintojen nostamista ja ainoastaan FNAC ei tuolloin ollut vielä nostanut hintojaan, minkä vuoksi herra Hondrén ATF:stä piti ottaa yhteyttä FNAC:hen.

114 AEG kiistää sen, että ilmaisulla "kaikki" voitaisiin tarkoittaa "jälleenmyyjiä, joiden hankkijana ATF on Pariisissa", kuten päätöksen 43 kohdassa todetaan, vaan tiedotteen otsikko n:o 3 (Pariisissa noudatetut hinnat) sekä ilmaisu "kaikki" ovat vastoin näkemystä, jonka mukaan tiedote olisi koskenut ainoastaan Dartya ja FNAC:tä.

115 Näin ollen AEG:n ja Pariisin alueen jälleenmyyjien välinen hintasopimus voidaan katsoa toteen näytetyksi.

iii. Camif

116 Päätöksen 44 kohdassa katsotaan tapauksen Camif perusteeksi ATF:n 5.6.1978 päivätyn tiedotteen seuraava kappale: "Ottaen huomioon, että tietyt jälleenmyyjät, kuten Darty, pitävät Camifia tavanomaisena asiakkaana ja näin ollen kilpailijana ja tämän vuoksi pyrkivät mukautumaan Camifin hintaluetteloihin, olemme kääntyneet 2.6. herra Dechambren puoleen pyytääksemme häntä nostamaan vähittäismyyntihintoja talviluettelossa 1978". Kun käytettävissä on edellä esitetyn kaltainen suora lainaus, AEG:n pelkkä toteamus, jonka mukaan ATF olisi kehottanut Camifia nostamaan hintojaan, jotta niissä otettaisiin huomioon AEG:n myyntihintojen syyskuussa 1978 tapahtuva nousu, ei vaikuta lainkaan vakuuttavalta.

iv. Cart

117 ATF muistuttaa Cartia 4.11.1977 päivätyssä kirjeessä, joka on mainittu päätöksen 46 kohdassa, siitä, mitä hinnoista oli sovittu yritysten välillä, ja korostaa, että "kauppasuhteemme kärsivät", jos Cart ei noudata näitä sitoumuksiaan. Kirjeessä lisätään, että "tietyt edustajamme ovat reagoineet välittömästi, sillä ne katsovat, että Cart myy alennuksella sen sijaan, että kehottaisi ylläpitämään hintoja". Lopuksi ATF pyytää Cartia lopettamaan, mikäli mahdollista, moititut hinnat sisältävän Cart-luettelon jakelun tai mahdollisesti vetämään luettelon takaisin.

118 Kyseisessä 4.11.1977 päivätyssä kirjeessä esitettyä kehotusta ylläpitää hintoja ei voida mitenkään perustella viittaamalla tarpeeseen ottaa huomioon tukkukaupassa tapahtunut myyntihintojen korotus, joka tapahtui vasta syyskuussa 1978. Lisäksi 21.7.1978 päivätyssä kirjeessä, jossa Cartille ilmoitetaan kyseisestä noususta, ei rajoituta pelkästään ilmoittamaan vähittäismyyntihintoja, joita voitaisiin käyttää nousu huomioon ottaen, vaan siinä lisätään: "Sopimuksemme mukaan pyydämme teitä ottamaan luettelossanne huomioon jäljempänä luetellut vähittäismyyntihinnat ja pitämään niitä vähimmäishintoina".

v. FNAC, Darty ja Grands Magasins

119 ATF:n 13.10.1978 päivätyssä tiedotteessa (päätöksen 45 kohta), jonka otsikkona on "18.9.1978 alkaen käyttöönotettaviksi suunnitellut vähittäismyyntihinnat", on seuraava kappale: "Sovimme Siègessä olevien asiakkaittemme, toisin sanoen Dartyn, FNAC:n ja Grands Magasinsin kanssa siitä, että näitä kaikkia hintoja on noudatettava 2.11.1978 lukien." Vaikka kysymyksessä on ainoastaan, kuten AEG toteaa, tukkumyyntihintojen nousun siirtäminen vähittäismyyntihintoihin, on kuitenkin selvää, että ATF on painostanut tiettyjä jälleenmyyjiään, jotta nämä toteuttaisivat mahdollisimman pian kyseisen hintojen siirtämisen, ja jopa tehnyt tässä tarkoituksessa sopimuksen näiden jälleenmyyjien kanssa.

vi. Capoferm

120 ATF:n 3.4.1979 päivätystä sisäisestä tiedotteesta käy ilmi, että vähittäismyyntiliikeketjut Capoferm/Darty ovat sitoutuneet ATF:n suhteen olemaan käyttämättä vähittäismyyntihintojen alentamiseen erikoispalkkiota, jonka ne ovat saaneet vanhojen televisioiden takaisinottamisen rahoittamiseen uusien laitteiden myynnin edistämiskeinona.

121 Ottaen huomioon, että kyseinen palkkio on jo vähennetty ATF:n laskuttamasta hinnasta, jälleenmyyjä on sitoutunut käytännössä säilyttämään saman voittomarginaalin niin vanhan laitteen vastaanottaessaan ja näin ollen maksaessaan palkkion asiakkaalle kuin siinä tapauksessa, että televisio myytäisiin ilman vanhan laitteen vastaanottoa. Tällainen sitoutuminen vähimmäishinnan ylläpitämiseen jopa silloin, kun ilman vanhan laitteen vastaanottamista palkkiota voidaan pitää pelkkänä jälleenmyyjälle annettuna etuna, on yhteisön kilpailusäännöstön vastainen hintasopimus.

c) Belgia

i. Verbinnen

122 Kanteen kohteena olevan päätöksen 39 kohdassa todetaan, että belgialaisen jälleenmyyjän Verbinnenin mukaan ATBG pyysi Verbinneniä tammi-helmikuussa 1980 nostamaan Telefunken-television hintaa 3 000 Belgian frangilla, jotta noudatettaisiin Belgian vähittäismyyntihintojen alueellista tasoa.

123 Verbinnenin komissiolle kahdessa, 3. ja 27.11.1980 päivätyssä kirjeessä antamista tiedoista ei käy ilmi, että ATBG olisi painostanut Verbinneniä ylläpitämään tiettyjä vähittäismyyntihintoja. Edellä mainitusta 27.11. päivätystä kirjeestä ei myöskään käy ilmi, että ATBG olisi yrittänyt saada Verbinnenin käyttämään Telefunkenin vahvistamia hintoja. Verbinnen itse käyttää kirjeessään hollannin sanaa "voorstellen", joka tarkoittaa "ehdotuksia", ja olisi epäilemättä liioiteltua arvioida, että ATBG:n eräässä epävirallisessa keskustelussa tekemä maininta hinnasta, jonka se on katsonut sopivaksi tietyn tyyppiselle laitteelle, olisi ilman muuta lainvastaista vaikuttamista hintoihin.

2. Välillinen vaikuttaminen

a) Suma

124 Päätöksen 49 kohdassa todetaan TFR:n 20.4.1977 päivätyn tiedotteen perusteella, että Sumalle luvattiin hyvän käytöksen bonus, 2 prosenttia liikevaihdosta, hintakilpailuun osallistumisesta pidättäytymisen osoittamisesta.

125 AEG toimitti kyseisen bonuksen luonteesta vaihtelevia selvityksiä: todettuaan 19.8.1980 pidetyssä kuulemistilaisuudessa, että kysymyksessä oli palkkio näyteikkunoissa ja liikkeissä käyttöön annetusta mainostilasta, AEG on todennut sittemmin, että kysymyksessä oli todellisuudessa ainoastaan Sumalle tärkeänä asiakkaana annettu lisäalennus.

126 Suman johtaja Waltenberger puolestaan ilmoitti komission virkamiehelle 2.9.1980 seuraavaa: "Hyvän käytöksen bonus, 2 prosenttia, jota AEG on tarjonnut Suman kanssa 20.4.1977 käydyissä neuvotteluissa (vrt. samana päivänä päivätty AEG:n tiedote), on tarkoitettu annettavaksi sen perusteella, että periaatteessa AEG:lle pitäisi ilmoittaa tuotteesta, jota aiotaan mainostaa, ennen kuin mainoksia julkaistaan lehdistössä. Lisäksi AEG-Telefunken-yhtiö on saanut aikaan sen, että Telefunkenille ilmoitetaan erityisen aggressiivisista kilpailuhinnoista, ja että Suma ei välittömästi noudattaisi niitä, paitsi jos on selvää, että kysymys on rajoittamattomaksi ajaksi tarkoitetusta kilpailutoiminnasta".

127 AEG:n asianajajien komissiolle osoittamassa, 15.10.1980 päivätyssä, tosiseikkoja kuvaavassa kirjeessä, jonka Waltenberger ilmoitti 29.10.1980 päivätyssä telex-sanomassa vastaavan täysin todellisuutta, kielletään kaikki vaikuttaminen hintoihin, mutta myönnetään nimenomaisesti, että "bonus" on virallisesti esitetty palkkioksi tiedoista, joita Suma toimittaisi Telefunkenille markkinoiden kehityksestä.

128 Vaikka kaikkea edellä esitettyä tulkittaisiin AEG:lle edullisimmalla tavalla ja arvioitaisiin, että 2 prosentin bonuksessa oli yksinomaan kysymys siitä, että Suma oli sitoutunut ilmoittamaan TFR:lle Suman omista ja muiden jälleenmyyjien hinnoista, on kiistatonta, että tämän kaltaisen sitoutumisen ansiosta TFR pystyy valvomaan Suman käyttämiä hintoja. Suma on nimenomaisesti suostunut, mikä käy ilmi AEG:n Münchenin myyntitoimiston 20.4.1977 päivätystä tiedotteesta, omaksumaan maltillisen asenteen kilpailussa ja edistämään TFR:n toimintaa siinä tapauksessa, että muut hyväksytyt jälleenmyyjät noudattaisivat liian aggressiivista hintapolitiikkaa. Koska bonukseen liittyvän velvoitteen vaikutuksena on TFR:n hintavalvonnan edistäminen, on pääteltävä, että kyseinen bonus on tosiasiallisesti välillinen keino vaikuttaa hintoihin.

3. Muita yksittäisiä tapauksia hintoihin vaikuttamisesta

a) Wilhelm

129 Saarbrückenin myyntitoimistolle osoitetussa, 22.7.1976 päivätyssä kirjeessä TFR pyytää tietoja Wilhelmin "erittäin häiritsevistä" hinnoista ja "uuden hintavyörytyksen" syistä. Kirjeestä ei voi päätellä, päinvastoin kuin komissio väittää, hiljaista kehotusta toimia alennetuin hinnoin toimivaa yritystä vastaan. Voidaan aivan hyvin tulkita, että kirjeessä pyydetään vastaanottajaa tutkimaan Wilhelmin toiminnan sopivuus. Saarbrückenin myyntitoimisto on itse asiassa ymmärtänyt kirjeen juuri näin. Se vastasi 22.7.1976, että Wilhelmin tarjoukset olivat tavanomaista hintakilpailua.

b) Schlembach

130 Päätöksen 50 kohdassa mainitussa, 9.9.1977 päivätyssä tiedotteessa TFR:n Kölnin toimiston vastuuhenkilö muistuttaa, että hän oli käynyt 8.9.1977 "vilpittömän ja ajoittain vilkkaankin" keskustelun Schlembach-jälleenmyyjän kanssa tämän Telefunken-tuotteita koskevista ilmoituksista ja täsmentänyt Schlembachille, että "ilmoitusten toistaminen johtaisi yhteistyön vakavaan häiriintymiseen". Koska AEG ei ole onnistunut esittämään todisteita tukemaan väitettään siitä, että kyseiset ilmoitukset ovat rikkoneet Saksan kilpailulainsäädäntöä, on todettava, että kauppasuhteiden keskeyttämisuhkaukset ovat olleet täysin perusteettomia ja että niiden tarkoituksena on ollut ainoastaan virheellisesti vaikuttaa kyseisen liikkeen hintoihin.

c) Gruoner, Südschall ja Massa

131 Päätöksessä on virheellisesti mainittu tapaukset Gruoner, Südschall ja Massa, sillä kuten Mannheimin myyntitoimiston 31.10.1978 päivätystä kertomuksesta käy ilmi, kyseiset yritykset ovat pitäneet kaupan hyvin alhaiseen hintaan, jonka TFR on luokitellut häiritseväksi, Imperial-merkkisiä televisioita, jotka eivät ole kuuluneet Telefunkenin valikoivan jakelun järjestelmään. Mainitun kaltaisissa tapauksissa ei voi olla kysymys tämän järjestelmän väärinkäytöstä.

d) Kaufhof (Kassel) ja Hertie (Frankfurt)

132 Mainitussa 31.10.1978 päivätyssä kertomuksessa todetaan, että muiden ohella Kaufhofin (Kassel) ja Hertien (Frankfurt) alhaiset hintatarjoukset ovat häirinneet markkinoita ja että "rauha on saatu palautetuksi ainoastaan suurin ponnistuksin".

133 AEG toteaa, että edellä esitetyssä viitataan ponnistuksiin, joita AEG on joutunut tekemään vakuuttaakseen kahden edellä mainitun jälleenmyyjän hyvin alhaisista hinnoista huolestuneet muut jälleenmyyjät siitä, etteivät Kaufhofin ja Hertien erikoistarjoukset perustuneet TFR:n heille mahdollisesti antamiin erityisen edullisiin toimitusedellytyksiin.

134 Koska komissio ei ole yrittänyt selvittää tätä seikkaa, ei edellä mainitun asiakirjan hyvin epämääräisen virkkeen voida katsoa riittävän todisteeksi kilpailusääntöjen rikkomisesta.

D Johtopäätökset yksittäisistä tapauksista

135 Komission mainitsemien yksittäisten tapausten tarkastelu johtaa seuraaviin tuloksiin:

a) valikoivan jakelun järjestelmän väärinkäyttö on katsottava oikeudellisesti riittävästi todistetuksi seuraavissa tapauksissa: Ratio, Auchan, Iffli, Diederichs (vääriin ehtoihin perustuva hyväksyminen), Roi de la Télé, Lama, Radio du Centre, Schadroff (alueellinen suoja), Suma, Darty, Camif, Cart, FNAC (suora hintoihin vaikuttaminen), Darty, FNAC, Pariisin jälleenmyyjät ja Grands Magasins (hintasopimus), Suma (välillinen hintoihin vaikuttaminen), Schlembach (pyrkimys vaikuttaa hintoihin);

b) komission toimittamat todisteet eivät sitä vastoin riitä osoittamaan kilpailusääntöjen rikkomista seuraavissa tapauksissa: Harder, Holder, Wilhelm, Gruoner, Südschall, Massa, Kaufhof (Kassel) ja Hertie (Frankfurt), Verbinnen. Tapausta Mammouth ei voida ottaa huomioon, koska sitä ei ollut mainittu väitetiedoksiannossa eikä sitä ollut annettu tiedoksi AEG:lle ennen päätöksen tekemistä.

136 Edellä esitetystä seuraa, että AEG:n järjestelmällinen valikoivan jakelujärjestelmän väärinkäyttö on katsottava todistetuksi oikeudellisesti riittävällä tavalla. Se, ettei komissio ole onnistunut todistamaan tiettyjä yksittäistapauksia, ei saata kyseenalaiseksi AEG:n toteuttaman väärinkäytön systemaattisuutta eikä vaikuta rikkomisen ulottuvuuteen sellaisena kuin komissio on sen todennut 6.1.1982 tekemässään päätöksessä.

137 Yhteisöjen tuomioistuin pitää tarpeellisena korostaa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta, koska kantaja on käyttänyt väärin komission hyväksymää valikoivaa jakelujärjestelmää tekemiensä sellaisten sitoumusten vastaisesti, jotka ovat edellytyksenä kyseisen järjestelmän yhteensoveltuvuudelle perustamissopimuksen 85 artiklan kanssa.

138 Näin ollen ei ole tarpeen määrätä komission määräämästä sakosta suuruudeltaan poikkeavaa sakkoa. AEG:n 6.1.1982 tehtyä komission päätöstä vastaan nostama kanne on näin ollen hylättävä kokonaisuudessaan.

IV Korot

139 On tarkasteltava vielä, onko AEG:n maksettava korkoa sakon määrälle sen tosiasialliseen suorittamiseen saakka.

140 AEG on todennut menettelyn kuluessa, ettei yhteisön oikeudessa ole laillista perustaa viivästyskorkojen maksamiselle.

141 On kiistatonta, että erityisesti tilanteessa, jossa yrityksellä on maksettavanaan erittäin korkeat korot, sille voi olla huomattavan edullista siirtää sakon maksamista mahdollisimman pitkälle. Jos katsottaisiin, ettei yhteisön oikeudessa hyväksytä tämän edun kompensoimiseen tähtääviä toimenpiteitä, tällä edistettäisiin sellaisten ilmeisen perusteettomien kanteiden nostamista, joiden ainoana tarkoituksena olisi viivästyttää sakon maksamista. Ei voida katsoa, että toimielinten toimien varalta käytettävissä olevia oikeussuojateitä koskevilla perustamissopimuksen määräyksillä olisi tavoiteltu tällaista tulosta.

142 Sama periaate on lisäksi esitetty yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin määrää täytäntöönpanon lykkäämisestä tai muista välitoimista "määräyksen täytäntöönpanon edellytyksenä voidaan vaatia, että hakija asettaa vakuuden, jonka suuruus ja jota koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan olosuhteet huomioon ottaen".

143 Edellä esitetystä seuraa, että AEG:n on suoritettava komissiolle viivästyskorkoa sakon määrälle. Tässä yhteydessä maksettavasta määrästä ei ole tarpeen päättää, koska AEG ei ole kiistänyt komissiolle suoritettavaa korkokantaa eikä päivämäärää, josta lukien korot on maksettava.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

144 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on tätä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

on antanut seuraavan tuomiolauselman:

1) Kanne hylätään.

2) AEG-Telefunken AG:n on suoritettava Euroopan yhteisöjen komissiolle viivästyskorkoa tuomitun sakon määrälle.

3) Kantaja velvoitetaan korvaamaan Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.