Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Sosiaalipolitiikka - Miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu sosiaaliturvan alalla - Direktiivin 79/7/ETY henkilöllinen soveltamisala - Direktiivin 2 artiklassa tarkoitettu työtä tekevä väestö - Henkilöt, jotka tekevät sellaista vähäistä työtä, jossa työaika on rajoitettu ja josta saatava ansio on vähäinen, kuuluvat direktiivin soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivin 79/7/ETY 2 artikla)

2 Sosiaalipolitiikka - Miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu sosiaaliturvan alalla - Direktiivi 79/7/ETY - Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan vähäiseen työhön ja lyhytaikaiseen työhön ei liity pakollista vanhuusvakuutusta, sairausvakuutusta eikä velvollisuutta maksaa työttömyysturvavakuutusmaksua - Lainsäädäntö, joka koskee pääasiallisesti naisia - Perusteltu syy, joka voidaan sallia

(Neuvoston direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

3 Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä annettua direktiiviä 79/7/ETY on tulkittava siten, että henkilöt, jotka tekevät vähäistä tai lyhytaikaista työtä, kuuluvat direktiivin 2 artiklassa tarkoitettuun työtä tekevään väestöön ja tämän vuoksi direktiivin henkilölliseen soveltamisalaan; työtä pidetään vähäisenä, kun sen säännöllinen viikoittainen työaika on vähemmän kuin 15 tuntia ja kun säännöllinen palkka ei ylitä keskimääräisen kuukausipalkan seitsemäsosaa, ja työtä pidetään lyhytaikaisena, kun sen säännöllinen viikoittainen työaika on rajoitettu joko luonteensa vuoksi tai työsopimuksella 18 tuntiin.

Se, että henkilön työstä saama vähäinen ansio ei riitä hänen toimeentuloonsa, ei ole yhteisön oikeuden mukaan sellainen seikka, jonka perusteella häntä ei pidettäisi työntekijänä tai työtä tekevään väestöön kuuluvana.

4 Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa palkkatyö, jonka säännöllinen viikoittainen työaika on vähemmän kuin 15 tuntia ja jossa säännöllinen palkka ei ylitä keskimääräisen kuukausipalkan seitsemäsosaa, jätetään lakisääteisen sairausvakuutus- ja vanhuusvakuutusjärjestelmän ulkopuolelle, ja sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa palkkatyö, jonka säännöllinen viikoittainen työaika on rajoitettu joko luonteensa vuoksi tai työsopimuksella vähemmäksi kuin 18 tunniksi, jätetään lakisääteiseen työttömyysturvavakuutusjärjestelmään kuuluvan vakuutusmaksuvelvollisuuden ulkopuolelle, ei ole sukupuoleen perustuvaa syrjintää, vaikka säännökset koskisivat selvästi useampia naisia kuin miehiä, jos kansallinen lainsäätäjä on voinut perustellusti olettaa, että tällainen lainsäädäntö oli tarpeen sellaisen sosiaalipoliittisen tavoitteen saaavuttamiseksi, joka ei ole sukupuoleen perustuvaa syrjintää.

Näin on silloin, kun näiden palkkatöiden jättäminen pakollisen vakuutusjärjestelmän ulkopuolelle vastaa sitä rakenteellista periaatetta, joka edellyttää maksuja sosiaaliturvajärjestelmään kuuluvilta, kun se on ainoa keino vastata tällaisilla palkkatöillä olevaan kysyntään yhteiskunnassa ja kun sen tarkoituksena on välttää laittoman työnteon ja sosiaalilainsäädännön kiertämisen yleistyminen.