ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 287/26

Valitus, jonka DMK Deutsches Milchkontor GmbH (aiemmin Nordmilch AG) on tehnyt 19.7.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-546/10, Nordmilch AG v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) 22.5.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-346/12 P)

2012/C 287/51

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: DMK Deutsches Milchkontor GmbH (aiemmin Nordmilch AG) (edustaja: asianajaja W. Berlit)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ja Lactimilk, SA

Vaatimukset

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

— kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-546/10 22.5.2012 antaman tuomion tuomiolauselman 1 ja 2 kohdan

— hyväksymään kokonaisuudessaan ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset

— velvoittamaan Lactimilk, SA:n korvaamaan menettelyssä kokonaisuudessaan valittajalle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalainen tuomio on kumottava, koska kyseinen tuomioistuin virheellisesti katsoi, että valittajan hakema tavaramerkki oli samankaltainen kuin Lactimilk SA:n tavaramerkit ja että olemassa oli siten sekaannusvaara, mikä merkitsi sitä, että kyseinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa. Unionin yleinen tuomioistuin teki valittajan mukaan virheen, kun se ei vertaillut tosiasiallisesti kyseessä olevia merkkejä keskenään sellaisina kuin niitä oli haettu tai kun ne oli rekisteröity (eli isoin kirjaimin kirjoitettuina) vaan tutki sen sijaan sekaannusvaaraa eri tavalla kirjoitettujen merkkien perusteella. Valittaja katsoo, että näin toimiessaan unionin yleinen tuomioistuin vääristeli tosiseikkoja. Sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin lisäksi virheellisesti oletti, että haetun tavaramerkin toinen tavu on painollinen, eikä ottanut huomioon sitä seikkaa, että haettu tavaramerkki on kirjoitettu isoin kirjaimin, minkä vuoksi — myös sen perusteella, miten espanjankielinen yleisö ymmärtää kyseisen merkin — paino ei voi olla ainoastaan kyseisen tavaramerkin toisella tavulla.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 295/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Frankfurt am Main (Saksa) on esittänyt 29.6.2012 — J. Sebastian Guevara Kamm v. TAM Airlines S.A./TAM Linhas Aereas S.A

(Asia C-316/12)

2012/C 295/30

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Frankfurt am Main

Pääasian asianosaiset

Valittaja: J. Sebastian Guevara Kamm

Vastapuoli: TAM Airlines S.A./TAM Linhas Aereas S.A

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 2 artiklan j alakohtaa tulkittava siinä mainittujen ”hyväksyttävien syiden” osalta siten, että ”hyväksyttävät syyt” voivat olla yksinomaan matkustajan henkilöön liittyviä syitä, jotka vaarantavat lentoliikenteen tai muiden matkustajien turvallisuuden tai jotka vaikuttavat muuhun, yleiseen etuun tai sopimusetuun, vai voivatko ”hyväksyttävät syyt” olla myös matkustajan henkilöön liittymättömiä syitä erityisesti, kun on kyse on ylivoimaisesta esteestä?

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL L 46, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 258/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Ireland (Irlanti) on esittänyt 11.6.2012 — Digital Rights Ireland Ltd v. Minister for Communications, Marine and Natural Resources; Minister for Justice, Equality and Law Reform; The Commissioner of the Garda Síochána; Ireland ja the Attorney General

(Asia C-293/12)

2012/C 258/18

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Ireland

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Digital Rights Ireland Ltd

Vastaajat: Minister for Communications, Marine and Natural Resources; Minister for Justice, Equality and Law Reform; The Commissioner of the Garda Síochána: Ireland ja the Attorney General

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko direktiivin 2006/24/EY (1) 3, 4 ja 6 artiklan vaatimuksista johtuva kantajan matkapuhelinviestintään liittyvien oikeuksien rajoittaminen ristiriidassa SEU 5 artiklan 4 kohdan kanssa sikäli, että se on kohtuutonta ja tarpeetonta tai ei sovellu seuraavien hyväksyttävien tavoitteiden saavuttamiseen: a) sen varmistaminen, että tiettyjä tietoja voidaan käyttää vakavan rikollisuuden tutkintaa, selvittämistä ja syyteharkintaa varten ja/tai b) Euroopan unionin sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistaminen?

2) Erityisesti halutaan selvittää seuraavat kysymykset: i) Onko direktiivi 2006/24/EY yhteensopiva SEUT 21 artiklassa vahvistetun vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskevan kansalaisten oikeuden kanssa? ii) Onko direktiivi 2006/24/EY yhteensopiva perusoikeuskirjan 7 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa vahvistetun yksityisyyttä koskevan oikeuden kanssa? iii) Onko direktiivi 2006/24/EY yhteensopiva perusoikeuskirjan 8 artiklassa vahvistetun henkilötietojen suojaa koskevan oikeuden kanssa? iv) Onko direktiivi 2006/24/EY yhteensopiva perusoikeuskirjan 11 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa vahvistetun sananvapautta koskevan oikeuden kanssa? v) Onko direktiivi 2006/24/EY yhteensopiva perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvää hallintoa koskevan oikeuden kanssa?

3) Missä määrin perussopimukset — ja erityisesti Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettu vilpittömän yhteistyön periaate — edellyttävät kansallisen tuomioistuimen tutkivan ja arvioivan direktiivin 2006/24/EY kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden yhteensopivuutta perusoikeuskirjan, muun muassa sen 7 artiklan (joka noudattelee Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklaa), mukaisen suojelun kanssa?

(1) Yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tai yleisten viestintäverkkojen yhteydessä tuotettavien tai käsiteltävien tietojen säilyttämisestä ja direktiivin 2002/58/EY muuttamisesta 15.3.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/24/EY (EUVL L 15, s. 54).
1)

Saako jäsenvaltio evätä verovähennyksen, jonka on tehnyt sellainen verovelvollinen, joka on palvelujen vastaanottaja ja jolla on hallussaan laskut, jotka ovat puutteellisia mutta joita on täydennetty tiedoilla, joilla pyritään osoittamaan laskutettujen liiketoimien tosiasiallinen suorittaminen ja luonne sekä laskutettu määrä (sopimukset, Office national de sécurité socialen ilmoitusten perusteella tehty lukujen uudelleen laskeminen, tiedot kyseisen konsernin toiminnasta…)?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 151/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunalul Vâlcea (Romania) on esittänyt 29.2.2012 — SC Volksbank România SA v. Ionuț-Florin Zglimbea ja Liana-Ramona Zglimbea

(Asia C-108/12)

2012/C 151/29

Oikeudenkäyntikieli: romania

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunalul Vâlcea

Pääasian asianosaiset

Valittaja: SC Volksbank România SA

Vastapuolet: Ionuț-Florin Zglimbea ja Liana-Ramona Zglimbea

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko direktiivin 93/13 (1) 4 artiklan 2 kohtaa tulkita siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen sopimuksen pääkohteen ja hinnan käsitteiden soveltamisalaan kuuluvat seikat, jotka muodostavat vastineen, johon luottolaitoksella on oikeus kulutusluottosopimuksen nojalla, eli kulutusluottosopimuksen todellisen vuosikoron (sellaisena kuin se on määritelty kuluttajaluottosopimuksista annetussa direktiivissä 2008/48 (2)), joka muodostuu erityisesti kiinteästä tai vain vaihtuvasta korkokannasta, pankin palkkioista ja muista kuluista, jotka sisältyvät sopimukseen ja jotka on määritelty siinä?

(1) Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/13/ETY (EYVL L 95, s. 29).

(2) Kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/48/EY (EUVL L 133, s. 66).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 319/2

Valitus, jonka FLS Plast A/S on tehnyt 16.5.2012 unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-64/06, FLS Plast A/S v. Euroopan komissio, 6.3.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-243/12 P)

2012/C 319/02

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: FLS Plast A/S (edustaja: avocate M. Thill-Tayara)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

a) ensisijaisesti kumoaa Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-64/06 6.3.2012 antaman tuomion, antaa ratkaisun asiassa ja kumoaa Euroopan yhteisöjen komission asiassa COMP/F/38.354 — Teollisuussäkit, 30.11.2005 tekemän päätöksen (jäljempänä riidanalainen päätös) 1 artiklan h alakohdan ja 2 artiklan f alakohdan siltä osin kuin ne koskevat valittajaa

b) toissijaisesti kumoaa Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-64/06 6.3.2012 antaman tuomion siltä osin kuin siinä hylättiin valittajan kanneperusteet, jotka koskivat sen määrän alentamista, josta valittajan katsottiin riidanalaisessa päätöksessä olevan yhteisvastuussa, antaa ratkaisun asiassa ja muuttaa riidanalaisen päätöksen 2 artiklan f alakohtaa sekä alentaa huomattavasti tätä määrää täyttä harkintavaltaansa käyttäen

c) joka tapauksessa alentaa 50 prosentilla määrää, josta valittajan katsottiin olevan yhteisvastuussa, korvauksena oikeudenkäyntimenettelyn kohtuuttoman pitkästä kestosta

d) velvoittaa Euroopan komission korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut sekä muut kulut ja kustannukset tähän asiaan liittyen.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

a) Valittaja esittää kaksi oikeudellista perustetta ensisijaisen vaatimuksen tueksi i) Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi väärää oikeudellista kriteeriä valittajan vastuuseen ii) Unionin yleinen tuomioistuin ei selvittänyt, täyttikö komissio perusteluvelvollisuutensa, kun se hylkäsi valittajan esittämät argumentit ja selvityksen emoyhtiön vastuuta koskevan olettaman kumoamiseksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 217/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 14.5.2012 — Fastweb SpA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni ym.

(Asia C-232/12)

2012/C 217/21

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Fastweb SpA

Vastapuolet: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM) ym.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko alaa koskevia yhteisön säännöksiä, erityisesti direktiivin 2002/20 (1) säännöksiä, tulkittava siten, että ne ovat esteenä edellä esitetyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle ja etenkin vuonna 2005 annetulle laille nro 266, sellaisena kuin sitä konkreettisesti sovelletaan sääntelyvaiheessa?

(1) Sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista (valtuutusdirektiivi) 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston diretiivi 2002/20/EY (EYVL L 108, s. 21).
1)

Onko valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY (1) 3 artiklan 2 kohtaa ja erityisesti vaatimusta veron erityistarkoituksesta: a) tulkittava niin, että niissä asetetaan edellytykseksi se, ettei kyseistä tavoitetta onnistuta saavuttamaan muulla yhdenmukaistetulla verolla? b) niin, että kyseessä on yksinomaan julkistaloudellinen tavoite silloin, kun vero on otettu käyttöön yhtä aikaa, kun jokin toimivalta on siirretty itsehallintoalueille, joille puolestaan on luovutettu verotuotto, jotta katettaisiin osittain siirretyn toimivallan aiheuttamat kustannukset, mikä mahdollistaa eri verokantojen vahvistamisen kunkin itsehallintoalueen alueen mukaan? c) Jos edelliseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko erityistarkoituksen käsitettä tulkittava niin, että kyseisen tavoitteen on oltava yksinomainen, vai päinvastoin niin, että se antaa mahdollisuuden saavuttaa useita erilaisia tavoitteita, joista yhtenä voi olla yksinomaan julkistaloudellinen tavoite, jolla pyritään saamaan rahoitus tietyn toimivallan käytölle? d) Jos edelliseen kysymykseen vastataan niin, että hyväksytään useiden tavoitteiden saavuttaminen, kuinka merkittävä tietyn tavoitteen on unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan oltava veron erityistarkoitusta koskevan vaatimuksen täyttymiseksi direktiivin 92/12 3 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa, ja millä perustella pääasiallinen ja liitännäinen tavoite erotetaan toisistaan?
1)

Onko kansallista järjestelmää, joka on esitetty sähkömarkkinoiden järjestämistä koskevassa 17.7.2000 annetussa Flanderin asetuksessa, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön 5.3.2004 tehdyllä Flanderin hallituksen päätöksellä, jota on muutettu uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuotannon edistämisestä 25.2.2005 tehdyllä Flanderin hallituksen päätöksellä ja uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuotannon edistämisestä 5.3.2004 tehdyn Flanderin hallituksen päätöksen ja järkevän energiankäytön edistämiseen tähtäävistä julkisten virastojen velvoitteista 29.3.2002 tehdyn Flanderin hallituksen päätöksen muuttamisesta 8.7.2005 tehdyllä Flanderin hallituksen päätöksellä, jossa — jakelu- tai välitysverkkoon liitetyille loppuasiakkaille sähköä toimittavien toimittajien on esitettävä valvontaviranomaiselle vuosittain tietty määrä vihreitä todistuksia (em. asetuksen 23 §); — Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG) määrää jakelu- tai välitysverkkoon liitetyille loppuasiakkaille sähköä toimittaville toimittajille hallinnollisen sakon, jos toimittaja ei ole toimittanut riittävää määrää vihreitä todistuksia sille määrätyn, vihreitä todistuksia koskevan kiintiövelvoitteen täyttämiseksi (em. asetuksen 37 §:n 2 momentti); — säädetään erityisesti, että muiden maiden alkuperätakuut voidaan hyväksyä kiintiövelvoitteen täyttämiseksi (5.3.2004 tehdyn Flanderin hallituksen päätöksen, sellaisena kuin sitä sovelletaan tässä käsiteltävässä kiistassa, 15 c §:n 2 momentti) — sääntelyviranomainen ei voi tai halua ottaa huomioon norjalaisia ja tanskalaisia/ruotsalaisia alkuperätakuita, koska Flanderin hallitus, joka on tunnustanut tällaisten todistusten toimittamiseen liittyvän samanarvoisuuden tai vastaavuuden (em. asetuksen 25 § ja 5.3.2004 tehdyn päätöksen 15 c §:n 2 momentti), ei ole antanut asiaa koskevia määräyksiä, ilman että sääntelyviranomainen konkreettisesti arvioi samanarvoisuutta tai vastaavuutta; — tosiasiallisesti koko 17.7.2000 annetun asetuksen voimassaoloaikana kiintiövelvoitteen täyttämisen arvioinnissa otettiin huomioon vain Flanderin hallintoalueella tuotetun vihreän sähkön todistukset, eikä jakelu- tai siirtoverkkoon liitetyille loppuasiakkaille sähköä toimittavilla toimittajilla ollut mahdollisuutta osoittaa, että toimitetut alkuperätakuut täyttivät tällaisten todistusten hyväksymistä koskevan edellytyksen samanlaisten tai vastaavien takuiden olemassaolosta, pidettävä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 34 artiklan ja ETA-sopimuksen 11 artiklan ja/tai ensiksi mainitun sopimuksen 36 artiklan ja ETA-sopimuksen 13 artiklan mukaisena?
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 14 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 345 artiklan kanssa, tarkoitettua tavaroiden luovutuksen käsitettä tulkittava siten, että sen mukaan pääasian olosuhteissa on sallittua, että henkilö, jolle tavarat luovutetaan, saa määräysvallan tavaroihin (irtaimeen omaisuuteen, joka määritetään vain lajinsa perusteella), kun hän saa henkilöltä, joka ei ole tavaroiden omistaja, omistusoikeuden kyseisiin tavaroihin sillä perusteella, että hän on saanut tavarat haltuunsa vilpittömässä mielessä maksua vastaan, mikä on kansallisen oikeuden mukaan sallittua, ja kun otetaan huomioon, että kansallisen oikeuden mukaan tällaisten tavaroiden omistusoikeus siirtyy tavaroiden luovutuksen yhteydessä?
3)

Onko jo pelkkä homoseksuaalisen toiminnan rangaistavuus ja vankeusrangaistuksella uhkaaminen, kuten säädetään Sierra Leonen vuoden 1861 Offences against the Person Act -laissa, direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, luettuna yhdessä mainitun artiklan 2 kohdan c alakohdan kanssa, tarkoitettu vainoksi katsottava teko? Jos näin ei ole, missä olosuhteissa on kyse tällaisesta teosta?
3)

Onko 20.2.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 320/2006 3 ja 4 artiklan ja unionin primaarioikeuden ylemmänasteisten oikeussääntöjen ja periaatteiden perusteella katsottava, että 27.6.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 968/2006 4 artikla on pätemätön, jos sitä tulkitaan niin, että sen 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuihin välineisiin luetaan myös ne, joita sokerintuotantoyritykset käyttävät sokerin varastointiin, myyntipäällystämiseen tai pakkaamiseen sokerin myyntiä varten, kun on selvää, että asetuksen N:o 320/2006 tavoitteena on sokerintuotantoyritysten tuotantokyvyn rajoittaminen eikä se, että alalla suljettaisiin pois mahdollisuus toimintaan, joka muodostuu vain tuotteen myynnistä käyttämällä sokeria, joka on saatu muille laitoksille tai yrityksille kuuluvista tuotantokiintiöistä?
2)

Valittaja vetoaa toiseksi asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkomiseen. Se katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen pitäessään tavaramerkkiä RESTORE pelkästään kuvailevana. Valittajan mukaan asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltaminen merkitsee sitä, että haettua tavaramerkkiä on voitava elinkeinotoiminnassa käyttää ”merkintänä”, joka osoittaa tavaroiden lajia jne. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan haetun tavaramerkin kuvailevuuden on ilmettävä kyseisestä merkistä selvästi ja sanan on itsessään oltava kuvaileva. Verbi ”restore” ei itsessään osoita kyseisten tavaroiden lajia, laatua tai käyttötarkoitusta. Valittaja katsoo, että verbillä ”restore” on kuvaileva merkitys ainoastaan silloin, kun sitä käytetään yhdessä yhden tai useamman substantiivin kanssa (esimerkiksi ”restore one’s health”). Siinä tapauksessa, että yhteys lääketieteeseen syntyy ainoastaan olosuhteiden perusteella, tällainen yhteys ei ole riittävä, koska unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tämä edellyttää yleisön välitystoimea siinä mielessä, että yhteyden syntyminen edellyttää sitä, että yleisö tulkitsee kyseistä sanaa. Valittajan mukaan lääketieteeseen liittyvä merkitys voi syntyä ainoastaan sanan ”health” kaltaisten sanojen lisäämisen kautta, mistä nyt käsiteltävässä asiassa nimenomaan ei ole kyse. Valittaja katsoo, että sen sijaan, että valituslautakunta ja unionin yleinen tuomioistuin olisivat tarkastelleet haettua tavaramerkkiä RESTORE, ne tarkastelivat tavaramerkkiä RESTORE SOMEONE’S HEALTH.
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 199 artiklan 1 kohdan g alakohtaa, jossa säädetään, että ”1. Jäsenvaltiot voivat säätää, että veronmaksuvelvollinen on verovelvollinen, joka vastaanottaa minkä tahansa seuraavista luovutuksista tai suorituksista: – – g) velallisen kiinteän omaisuuden luovutus maksuvelvollisuuden määräävän päätöksen perusteella pakkomyyntimenettelyssä”, tulkittava silloin, kun tuomioistuinmenettely on mainitun velallisen maksukyvyttömyysilmoituksen perusteella alkanut konkurssi, siten, että siinä viitataan vain luovutuksiin, jotka ovat tarkasti menettelyn oman likvidaatiotarkoituksen mukaisia, tai likvidaatiovaiheeseen, jossa kyseinen menettely on, siten että mainittujen kiinteistöjen luovutuksen on tapahduttava velallisen kaiken omaisuuden rahaksi muuttamisen seurauksena, vai käsittääkö se myös minkä tahansa konkurssiin julistetun velallisen konkurssimenettelyn aikana suorittaman kiinteistöjen luovutuksen, kun otetaan huomioon, että konkurssimenettely voidaan muiden vaihtoehtojen ohella päättää konkurssiyrityksen likvidaatioon?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 184/2

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 15.2.2012 — Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd ja Superdrug Stores plc v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Asia C-80/12)

2012/C 184/02

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd ja Superdrug Stores plc

Vastaaja: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Silloin, kun 1) jäsenvaltion (esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan) lainsäädännössä säädetään, että yhtiö (jäljempänä vastaanottava yhtiö) voi pyytää konsernin sisäistä tappiontasausta yhteenliittymän omistaman yhtiön (jäljempänä yhteenliittymään kuuluva yhtiö) tappioista edellyttäen, että yhtiö, joka on saman konsernin jäsen kuin vastaanottava yhtiö, on myös yhteenliittymän jäsen (jäljempänä yhteyden muodostava yhtiö), ja 2) konsernin emoyhtiö (joka ei ole vastaanottava yhtiö, yhteenliittymään kuuluva yhtiö eikä yhteyden muodostava yhtiö) ei ole Yhdistyneen kuningaskunnan eikä minkään muunkaan jäsenvaltion yhtiö, onko pidettävä SEUT 49 ja 54 artiklan vastaisena vaatimusta, jonka mukaan yhteyden muodostavan yhtiön on asuttava Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai harjoitettava liiketoimintaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa kiinteästä toimipaikasta?
b)

polkumyyntitullien käyttöönotosta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien integroitujen elektronisten pienloistelamppujen tuonnissa asetuksen (EY) N:o 384/96 11 artiklan 2 kohdan mukaisen, toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun johdosta ja toimenpiteiden laajentamisesta koskemaan Vietnamin sosialistisesta tasavallasta, Pakistanin islamilaisesta tasavallasta ja Filippiinien tasavallasta lähetettyjen samanlaisten tuotteiden tuontiin 15.10.2007 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1205/2007 (2) tulkittava siten, että ne käsittävät myös kantajan maahantuomat ja välipäätöksessä tarkemmin kuvatut pienloistelamput, joissa on hämäräkytkin?
1)

Käsittääkö yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 203 artikla kaikki tapaukset, joissa arvonlisävero on laskutettu virheellisesti, mukaan lukien tapaukset, joissa on annettu lasku, jossa on mainittu arvonlisävero, vaikka verotettava tapahtuma ei ole toteutunut? Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi: Edellytetäänkö direktiivin 2006/112 203 ja 273 artiklassa, että jäsenvaltiot säätävät nimenomaisesti siitä, että arvonlisävero, joka on mainittu laskussa mutta jonka osalta ei ole toteutunut liiketoimea, on maksettava, vai riittääkö se, että pannaan täytäntöön direktiivin yleissääntö, jonka mukaan arvonlisäveron on velvollinen maksamaan henkilö, joka mainitsee kyseisen veron laskussa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 65/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 19.12.2011 — MA, BT ja DA v. Secretary of State for the Home Department

(Asia C-648/11)

2012/C 65/12

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pääasian asianosaiset

Valittajat: MA, BT ja DA

Vastapuoli: Secretary of State for the Home Department

Muu osapuoli: Aire Centre

Ennakkoratkaisukysymys

Jos turvapaikanhakija, joka on ilman huoltajaa tuleva alaikäinen, on jättänyt turvapaikkahakemuksia useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa eikä hänellä ole laillisesti oleskelevia perheenjäseniä missään muussa jäsenvaltiossa, mikä jäsenvaltio on niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, annetun asetuksen (EY) N:o 343/2003 (EUVL L 50, 25.2.2003, s. 1) 6 artiklan toisen kohdan mukaan vastuussa turvapaikkahakemuksen käsittelystä?