ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 5.5.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt College van Beroep voor het bedrijfsleven – Alankomaat) – R. en R. v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(Asia C-189/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen maatalouspolitiikka (YMP) - Asetus (EU) N:o 1306/2013 - Liite II - Lakisääteinen hoitovaatimus 10 - Asetus (EU) N:o 1107/2009 - 55 artiklan ensimmäinen kohta ja toisen kohdan ensimmäinen virke - Suoran tuen järjestelmät - Yhteiset säännöt - YMP:n nojalla saatavaa tukea tai sen osaa koskevat vähennykset tai tuen ulkopuolelle sulkeminen - Täydentäviä ehtoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättäminen - Sellaisen kasvinsuojeluaineen käyttö, jolle ei ole myönnetty tai jolla ei enää ole lupaa asianomaisessa jäsenvaltiossa ja – jos kyse on tästä jälkimmäisestä tapauksesta – jonka käyttöaika on päättynyt)

(2022/C 257/16)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Pääasian asianosaiset

Kantaja: R. en R.

Vastaaja: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

Tuomiolauselma

Lakisääteistä hoitovaatimusta 10 – sellaisena kuin siitä säädetään yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 liitteessä II –, jossa viitataan kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta sekä neuvoston direktiivien 79/117/ETY ja 91/414/ETY kumoamisesta 21.10.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 55 artiklan ensimmäiseen kohtaan ja toisen kohdan ensimmäiseen virkkeeseen, on tulkittava siten, että se koskee myös sellaisen kasvinsuojeluaineen käyttöä, jolle ei ole myönnetty tai jolla ei enää ole lupaa asianomaisessa jäsenvaltiossa ja – jos kyse on tästä jälkimmäisestä tapauksesta – jonka käyttöaika on päättynyt.

(1) EUVL C 228, 14.6.2021.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 28.4.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Landgericht München I – Saksa) – Phoenix Contact GmbH & Co. KG v. HARTING Deutschland GmbH & Co. KG ja Harting Electric GmbH & Co. KG

(Asia C-44/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Immateriaalioikeudet - Direktiivi 2004/48/EY - 9 artiklan 1 kohta - Eurooppapatentti - Turvaamistoimenpiteet - Kansallisten oikeusviranomaisten toimivalta määrätä väliaikainen kielto, jonka tarkoituksena on estää immateriaalioikeuden välittömät loukkaukset - Kansallinen oikeuskäytäntö, jossa hylätään turvaamistoimenpiteiden määräämistä koskevat hakemukset, kun kyseessä olevan patentin pätevyyttä ei ole vahvistettu ainakin väite- tai mitättömyysmenettelyn päätteeksi annetulla ensimmäisen asteen ratkaisulla - Yhdenmukaista tulkintaa koskeva velvollisuus)

(2022/C 237/17)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht München I

Pääasian asianosaiset

Hakija: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

Vastapuolet: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG ja Harting Electric GmbH & Co. KG

Tuomiolauselma

Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jonka mukaan patenttiloukkaukseen perustuva hakemus turvaamistoimenpiteiden määräämisestä on lähtökohtaisesti hylättävä, jos kyseessä olevan patentin pätevyyttä ei ole vahvistettu ainakin väite- tai mitättömyysmenettelyn päätteeksi annetulla ensimmäisen asteen ratkaisulla.

(1) EUVL C 182, 10.5.2021.
Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 2.8.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt korkein oikeus – Suomi) – A v. B

(Asia C-262/21 PPU) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue - Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa - Asetus (EY) N:o 2201/2003 - Soveltamisala - 2 artiklan 11 alakohta - Lapsen luvattoman poisviemisen tai palauttamatta jättämisen käsite - 25.10.1980 tehty Haagin yleissopimus - Vanhempiensa yhteishuollossa olevan pikkulapsen palauttamista koskeva vaatimus - Kolmansien maiden kansalaiset - Lapsen ja hänen äitinsä siirtäminen asetuksen (EU) N:o 604/2013 (Dublin III) nojalla kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon)

(2021/C 382/04)

Oikeudenkäyntikieli: suomi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Korkein oikeus

Pääasian asianosaiset

Valittaja: A

Vastapuoli: B

Tuomiolauselma

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 2 artiklan 11 alakohtaa on tulkittava siten, että tilanne, jossa toinen vanhemmista joutuu ilman toisen vanhemman suostumusta viemään lapsensa tämän asuinpaikkavaltiosta toiseen jäsenvaltioon sellaisen siirtopäätöksen täytäntöön panemiseksi, jonka ensin mainittu jäsenvaltio on antanut kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 perusteella, ja jäämään sittemmin jälkimmäiseen jäsenvaltioon sen jälkeen, kun kyseinen siirtopäätös on kumottu, eivätkä ensin mainitun jäsenvaltion viranomaiset ole päättäneet ottaa siirrettyjä henkilöitä takaisin tai antaa heille lupaa oleskeluun, ei voi merkitä kyseisessä säännöksessä tarkoitettua luvatonta poisviemistä tai luvatonta palauttamatta jättämistä.

(1) EUVL C 252, 28.6.2021.
C 171/14

Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 10.3.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Landgericht Saarbrücken – Saksa) – Maxxus Group GmbH & Co. KG v. Globus Holding GmbH & Co. KG

(Asia C-183/21) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Tavaramerkit - Direktiivi (EU) 2015/2436 - 19 artikla - Tavaramerkin tosiasiallinen käyttö - Todistustaakka - Käyttämättä jättämiseen perustuva menettämisvaatimus - Kansallinen menettelysääntö, joka velvoittaa kantajan suorittamaan tavaramerkin käyttöä koskevan markkinatutkimuksen)

(2022/C 171/18)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Saarbrücken

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Maxxus Group GmbH & Co. KG

Vastaaja: Globus Holding GmbH & Co. KG

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 16.12.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2436 19 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion menettelysäännölle, jonka mukaan tavaramerkin käyttämättä jättämiseen perustuvassa menettämismenettelyssä kantajan on tehtävä markkinatutkimus tavaramerkin haltijan kyseisen tavaramerkin mahdollisesta käyttämisestä ja esitettävä tältä osin mahdollisuuksien mukaan kannettaan tukevat perustellut huomautukset.

(1) EUVL C 228, 14.6.2021.
2)

Unionin oikeutta on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa yhteisö, joka on henkilöiden, jotka ovat oikeudellisesti itsenäisiä, mutta joilla on läheiset rahoitukselliset, taloudelliset ja hallinnolliset suhteet toisiinsa, muodostaman ryhmän ainoa verovelvollinen ja joka harjoittaa yhtäältä taloudellista toimintaa, jonka osalta se on verovelvollinen, ja toisaalta sille julkisen vallan käytön yhteydessä kuuluvaa toimintaa, jonka osalta sen ei katsota olevan arvonlisäverovelvollinen kuudennen direktiivin 4 artiklan 5 kohdan nojalla, mainittuun ryhmään kuuluvan yhteisön suorittamista tähän julkisen vallan käyttöön liittyvistä palveluista ei suoriteta veroa tämän direktiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla.
2)

Unionin oikeutta on tulkittava siten, että sen on esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin rajoittaa ajallisesti sellaisen pätemättömyyttä koskevan toteamuksen vaikutuksia, joka sen on tehtävä kansallisen oikeuden nojalla sellaisten kansallisen säännösten osalta, joiden mukaan sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajien on yhtäältä säilytettävä tietoliikennetietoja yleisesti ja erotuksetta ja joissa toisaalta sallitaan tällaisten tietojen toimittaminen rahoitusalan toimivaltaiselle viranomaiselle edellyttämättä tuomioistuimen tai riippumattoman hallintoviranomaisen ennakkolupaa, sen vuoksi, että kyseiset säännökset ovat ristiriidassa direktiivin 2002/58, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136, 15 artiklan 1 kohdan, luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan valossa, kanssa. Sellaisten todisteiden hyväksyttävyys, jotka on saatu unionin oikeuden vastaisten kansallisten säännösten nojalla, kuuluu jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteen mukaisesti kansallisen oikeuden alaan, edellyttäen, että erityisesti vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita noudatetaan.
1)

Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY 7 artiklan c alakohtaa ja luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta 27.4.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679 (yleinen tietosuoja-asetus) 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohtaa ja 3 kohtaa, luettuina Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan valossa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään sellaisen sidonnaisuusilmoituksen julkaisemisesta verkossa, joka jokaisen julkisia varoja saavan laitoksen johtajan on toimitettava, etenkin siltä osin kuin kyseinen julkaiseminen kattaa hänen avio- tai avopuolisoaan taikka kumppaniaan sekä ilmoituksen antajalle läheisiä tai hänen tuntemiaan henkilöitä koskevat nimitiedot, jotka voivat aiheuttaa eturistiriidan, taikka kaikki viimeisten 12 kalenterikuukauden aikana toteutetut liiketoimet, joiden arvo on yli 3 000 euroa.
3)

Asetuksen N:o 1370/2007, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2016/2338, 3 artiklan 2 kohtaa ja liitteessä olevaa 2 kohtaa on tulkittava siten, että korvaukset yleisissä säännöissä vahvistettujen sellaisten hintavelvoitteiden täyttämisestä, joiden tarkoituksena on vahvistaa enimmäishinnat tietyille matkustajaryhmille, aiheutuvia kustannuksia ja siitä kertyviä tuloja koskevista positiivisista tai negatiivisista taloudellisista nettovaikutuksista on myönnettävä kyseisen asetuksen 4 artiklassa, 6 artiklassa ja liitteessä vahvistettujen periaatteiden mukaisesti siten, että vältetään liiallisia korvauksia. Korvaus ei saa ylittää sitä taloudellisten nettovaikutusten määrää, joka vastaa julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä julkisen liikenteen harjoittajan kustannuksiin ja tuloihin aiheutuvia positiivisia tai negatiivisia kokonaisvaikutuksia, jotka on arvioitava vertaamalla tilannetta, jossa julkisen palvelun velvoite on täytetty, tilanteeseen, joka olisi vallinnut, jos velvoitetta ei olisi täytetty.
1)

SEU 9 ja SEU 50 artiklaa sekä SEUT 20–SEUT 22 artiklaa, luettuina yhdessä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamisesta Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä 17.10.2019 tehdyn ja 1.2.2020 voimaan tulleen sopimuksen kanssa, on tulkittava siten, että sen jälkeen, kun Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistynyt kuningaskunta erosi Euroopan unionista 1.2.2020, kyseisen valtion kansalaisilla, jotka ovat ennen siirtymäkauden päättymistä käyttäneet oikeuttaan asua jäsenvaltiossa, ei enää ole unionin kansalaisen asemaa eikä erityisesti SEUT 20 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja SEUT 22 artiklaan perustuvaa äänioikeutta ja vaalikelpoisuutta asuinjäsenvaltionsa kunnallisvaaleissa siinäkään tapauksessa, että he olisivat sen valtion, jonka kansalaisia he ovat, oikeuden nojalla menettäneet äänioikeutensa myös kyseisessä valtiossa järjestettävissä vaaleissa.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 7.7.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Naczelny Sąd Administracyjny – Puola) – B. v. Dyrektor Izby Skarbowej w W.

(Asia C-696/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Verotus - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - 41 artikla - Tavaroiden yhteisöhankinta - Paikka - Peräkkäisten liiketoimien ketju - Liiketoimien osan virheellinen luokittelu - Suhteellisuusperiaate ja verotuksen neutraalisuuden periaate)

(2022/C 318/05)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Naczelny Sąd Administracyjny

Pääasian asianosaiset

Valittaja: B.

Vastapuoli: Dyrektor Izby Skarbowej w W.

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 41 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan tavaroiden yhteisöhankinnan katsotaan tapahtuneen tämän jäsenvaltion alueella, kun kyseiset verovelvolliset ovat luokitelleet tämän hankinnan, joka on peräkkäisten liiketoimien ketjun ensimmäinen liiketoimi, virheellisesti kotimaiseksi liiketoimeksi ja ovat ilmoittaneet tätä tarkoitusta varten kyseisen jäsenvaltion antamat arvonlisäverotunnisteensa ja kun tavaroiden hankkijat ovat suorittaneet myöhemmästä liiketoimesta, joka on virheellisesti luokiteltu yhteisöliiketoimeksi, yhteisöhankintana tavaroiden kuljetuksen saapumisjäsenvaltiossa arvonlisäveron. Mainittu säännös, luettuna suhteellisuusperiaatteen ja verotuksen neutraalisuuden periaatteen valossa, on kuitenkin esteenä tällaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle silloin, kun tavaroiden yhteisöhankinta, joka katsotaan suoritetuksi kyseisen jäsenvaltion alueella, on seurausta tavaroiden yhteisöluovutuksesta, jota ei ole pidetty kyseisessä jäsenvaltiossa verosta vapautettuna liiketoimena.

(1) EUVL C 110, 29.3.2021.
2)

Asetuksen 2016/399, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2016/1624, 25 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla jäsenvaltio velvoittaa seuraamuksen uhalla henkilön esittämään passin tai henkilökortin saapuessaan sisärajan yli tämän jäsenvaltion alueelle, kun sisärajavalvonnan, jonka yhteydessä kyseinen velvollisuus on asetettu, palauttaminen on tämän säännöksen vastaista.
C 165/8

Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 24.2.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunal du travail francophone de Bruxelles – Belgia) – CO ym. v. MJ, Euroopan komissio, Euroopan ulkosuhdehallinto, Euroopan unionin neuvosto ja Eulex Kosovo

(Asia C-283/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka (YUTP) - Kosovossa toteutettava Euroopan unionin oikeusvaltio-operaatio (Eulex Kosovo) - Yhteinen toiminta 2008/124/YUTP - 8 artiklan 3 ja 5 kohta, 9 artiklan 3 kohta ja 10 artiklan 3 kohta - Asema operaation henkilöstön työnantajana - 16 artiklan 5 kohta - Sijaantulovaikutus)

(2022/C 165/08)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal du travail francophone de Bruxelles

Pääasian asianosaiset

Kantajat: CO ym.

Vastaajat: MJ, Euroopan komissio, Euroopan ulkosuhdehallinto, Euroopan unionin neuvosto, Eulex Kosovo

Tuomiolauselma

Kosovossa toteutettavasta Euroopan unionin oikeusvaltio-operaatiosta, EULEX KOSOVO, 4.2.2008 hyväksytyn neuvoston yhteisen toiminnan 2008/124/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston 12.6.2014 antamalla päätöksellä 2014/349/YUTP, 16 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että tämän yhteisen toiminnan 1 artiklassa tarkoitettu Kosovossa toteutettava oikeusvaltio-operaatio Eulex Kosovo nimetään siinä 15.6.2014 alkaen vastuulliseksi ja siten vastaajaksi kaikkien sellaisten oikeussuojakeinojen yhteydessä, jotka koskevat sille uskotun operaation täytäntöönpanosta aiheutuvia seurauksia, ja näin on riippumatta siitä, että tällaisen kanteen taustalla olevat tosiseikat ovat tapahtuneet ennen päivämäärää 12.6.2014, jolloin päätös 2014/349 tuli voimaan.

(1) EUVL C 297, 7.9.2020.
1)

Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että jäsenvaltion myöntämä korvaus niistä menetyksistä, joita talouden toimijalle on aiheutunut Natura 2000 -verkoston alueella luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/147/EY nojalla sovellettavista suojelutoimenpiteistä, on huomattavasti pienempi kuin kyseiselle toimijalle todellisuudessa aiheutunut vahinko.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 10.2.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Supreme Court – Irlanti) – PF ja MF v. Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

(Asia C-564/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Yhteinen kalastuspolitiikka - Asetus (EY) N:o 1224/2009 - Valvontajärjestelmä - 33 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 34 artikla - Saaliiden ja pyyntiponnistusten kirjaaminen - Pyydettyjen keisarihummerien määriä koskevien tietojen toimittaminen Euroopan komissiolle - Mahdollisuus käyttää muita kuin kalastuspäiväkirjassa olevia tietoja - Sopiva ja tieteellisesti pätevä menetelmä tietojen käsittelemiseksi ja tarkistamiseksi - Kalastuksen kieltäminen)

(2022/C 148/08)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court

Pääasian asianosaiset

Kantajat: PF ja MF

Vastaaja: Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

Tuomiolauselma

Yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, asetusten (EY) N:o 847/96, (EY) N:o 2371/2002, (EY) N:o 811/2004, (EY) N:o 768/2005, (EY) N:o 2115/2005, (EY) N:o 2166/2005, (EY) N:o 388/2006, (EY) N:o 509/2007, (EY) N:o 676/2007, (EY) N:o 1098/2007, (EY) N:o 1300/2008 ja (EY) N:o 1342/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1627/94 ja (EY) N:o 1966/2006 kumoamisesta 20.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009, sellaisena kuin se on muutettuna 20.5.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 2015/812, 33 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 34 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion ainoa valvontaviranomainen ei ole velvollinen ilmoittamaan Euroopan komissiolle pelkkiä kalastusalusten päälliköiden kalastuspäiväkirjoihin kyseisen asetuksen 14 ja 15 artiklan mukaisesti kirjaamia tietoja, vaan se voi käyttää niin sanotun alueella vietetyn ajan kaltaista sopivaa ja tieteellisti pätevää menetelmää näiden tietojen käsittelemiseksi voidakseen varmistaa niitä saaliita koskevien lukujen paikkansapitävyyden, jotka se ilmoittaa komissiolle.

(1) EUVL C 19, 18.1.2021.
1)

Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä 19.4.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 423/2007 7 artiklan 1 kohtaa luettuna yhdessä asetuksen N:o 423/2007 1 artiklan h ja j alakohdan kanssa, Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen N:o 423/2007 kumoamisesta 25.10.2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 961/2010 16 artiklan 1 kohtaa luettuna yhdessä asetuksen N:o 961/2010 1 artiklan h ja i alakohdan kanssa sekä Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen N:o 961/2010 kumoamisesta 23.3.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 23 artiklaa luettuna yhdessä asetuksen N:o 267/2012 1 artiklan j ja k alakohdan kanssa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puitteissa jäädytettyihin varoihin tai taloudellisiin resursseihin kohdistetaan ilman toimivaltaisen kansallisen viranomaisen etukäteen antamaa lupaa turvaamistoimenpiteitä, joilla asianomaiselle velkojalle perustetaan oikeus maksunsaantiin ennen muita velkojia, vaikka tällaisilla toimenpiteillä ei siirretä omaisuutta velallisen varallisuuden ulkopuolelle.
2)

Asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siihen voi vedota elinkeinonharjoittaja, joka on hankkinut luovutussopimuksella liikenneonnettomuuden uhrin saatavan tarkoituksenaan nostaa sen jäsenvaltion, jossa onnettomuus tapahtui, tuomioistuimessa sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskeva kanne kyseisen onnettomuuden aiheuttajan vakuutuksenantajaa, jonka päätoimipaikka on muussa jäsenvaltioissa kuin siinä, jossa onnettomuus tapahtui, vastaan, jos kyseisen säännöksen soveltamisedellytykset täyttyvät, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
2)

Direktiivin 92/43 12 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että suojellun eläinlajin lisääntymispaikkoja on suojeltava niin kauan kuin se on tarpeen, jotta kyseinen eläinlaji voi lisääntyä menestyksekkäästi, joten tämä suojelu ulottuu myös lisääntymispaikkoihin, joita kyseinen eläinlaji ei enää käytä, jos on riittävän todennäköistä, että mainittu eläinlaji palaa näille lisääntymispaikoille.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 30.9.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesgerichtshof – Saksa) – Commerzbank AG v. E.O.

(Asia C-296/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa - Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano - Siviili- ja kauppaoikeuden ala - Lugano II -yleissopimus - 15 artiklan 1 kohdan c alakohta - Toimivalta kuluttajasopimusten alalla - Kuluttaja siirtää kotipaikkansa toiseen yleissopimuksen sopimusvaltioon)

(2021/C 481/19)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Commerzbank AG

Vastaaja: E.O.

Tuomiolauselma

Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeuden alalla koskevan yleissopimuksen, joka allekirjoitettiin 30.10.2007 ja jonka tekeminen hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta 27.11.2008 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/430/EY, 15 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä määräyksessä määritetään toimivalta siinä tapauksessa, että kuluttajasopimuksen osapuolina olevilla elinkeinonharjoittajilla ja kuluttajalla oli kyseisen sopimuksen tekoajankohtana kotipaikka samassa tämän yleissopimuksen sopimusvaltiossa ja oikeussuhteen ulkomainen liityntä on syntynyt vasta mainitun sopimuksen tekemisen jälkeen siten, että kuluttaja on myöhemmin siirtänyt kotipaikkansa toiseen sopimusvaltioon.

(1) EUVL C 348, 19.10.2020.
1)

Tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 14.5.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/250/ETY 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tietokoneohjelman laillisesti hankkineella henkilöllä on oikeus dekompiloida ohjelma kokonaan tai osittain korjatakseen kyseisen ohjelman toimintaan vaikuttavat virheet myös silloin, kun korjaaminen käsittää sellaisen toiminnon käytöstä poistamisen, joka vaikuttaa sen sovelluksen asianmukaiseen toimintaan, jonka osa kyseinen ohjelma on.
3)

Direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdan l alakohtaa on tulkittava siten, että luottosopimuksessa on mainittava konkreettisen prosenttiosuuden muodossa kyseisen sopimuksen tekohetkellä sovellettava viivästyskorko, ja siinä on selitettävä konkreettisesti viivästyskoron mukauttamismekanismi. Jos kyseessä olevan luottosopimuksen osapuolet ovat sopineet, että viivästyskorkoa muutetaan jäsenvaltion keskuspankin määrittämän ja virallisessa lehdessä julkaistavan peruskoron muutoksen perusteella, joka on helposti löydettävissä, kyseiseen sopimukseen sisältyvä viittaus mainittuun peruskorkoon riittää edellyttäen, että viivästyskoron laskentatapa peruskoron perusteella on esitetty mainitussa sopimuksessa. Tältä osin kahden edellytyksen on täytyttävä. Ensinnäkin tämän laskentatavan esittämisen on oltava helposti sellaisen keskivertokuluttajan ymmärrettävissä, jolla ei ole rahoitusalaan erikoistunutta osaamista, ja tämän esittämisen on mahdollistettava se, että hän voi laskea viivästyskoron mainitun sopimuksen sisältämien tietojen perusteella. Toiseksi mainitun peruskoron muuttamisen taajuus, joka määritetään kansallisissa säännöksissä, on myös mainittava kyseessä olevassa luottosopimuksessa.