Asia T-186/06

Solvay SA

vastaan

Euroopan komissio

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Vetyperoksidin ja natriumperboraatin Euroopan-markkinat – Päätös, jossa todetaan EY 81 artiklan rikkominen – Rikkomisen kesto – Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Sakot – Yhteistyötiedonanto – Yhdenvertainen kohtelu – Luottamuksensuoja – Perusteluvelvollisuus

Tuomion tiivistelmä

1. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Käsite – Tulevaa markkinakäyttäytymistä koskeva yhteisymmärrys kuuluu yritysten välisiin sopimuksiin

(EY 81 artiklan 1 kohta)

2. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yhdenmukaistettu menettelytapa – Käsite – Tietojenvaihto kartellissa tai kartellin valmistelemiseksi

(EY 81 artiklan 1 kohta)

3. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Monitahoinen kilpailusääntöjen rikkominen, joka koostuu sekä sopimuksista että yhdenmukaistetuista menettelytavoista – Yksinkertainen luonnehdinta ”sopimukseksi ja/tai yhdenmukaiseksi menettelytavaksi” – Hyväksyttävyys

(EY 81 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet – Kilpailunvastainen tarkoitus – Riittävä todentaminen

(EY 81 artiklan 1 kohta)

5. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen

(EY 81 artiklan 1 kohta)

6. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kielto – Kartellit, joiden vaikutukset jatkuvat sen jälkeenkin, kun ne on muodollisesti lopetettu

(EY 81 artikla)

7. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Näyttö – Komission esittämät seikat – Osallistuminen kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus

(EY 81 artiklan 1 kohta)

8. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Ulottuvuus – Asiakirjaa ei ole annettu tiedoksi – Seuraukset

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 2 kohta)

9. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Väitetiedoksiantoon annettujen vastausten luovuttaminen – Edellytykset – Rajat

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 2 kohta)

10. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta)

11. Kilpailu – Sakot – Päätös, jolla määrätään sakkoja – Perusteluvelvollisuus – Ulottuvuus

(EY 253 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Velvollisuus ottaa huomioon todellinen vaikutus markkinoihin – Ulottuvuus

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

13. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Varoittava vaikutus – Sen yrityksen koon huomioon ottaminen, jolle seuraamus määrätään – Merkityksellisyys

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

14. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sellaisen yhteistyön, jota yritys, jonka väitetään rikkoneen kilpailusääntöjä, on tehnyt komission kanssa, huomioon ottaminen yhteistyötiedonannon soveltamisalan ulkopuolella – Edellytykset – Rajat

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 3 kohta ja komission tiedonannon 2002/C 45/03 23 kohdan b alakohdan kolmas alakohta)

15. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakon määräämättä jättäminen tai sen alentaminen vastikkeena rikkomiseen osallistuneen yrityksen tekemästä yhteistyöstä – Sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen tekemispäivän määrittäminen – Määrittelyperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonannon 2002/C 45/03 21 kohta ja 23 kohdan b alakohta)

16. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sen arvioiminen, kuinka paljon kukin yritys on tehnyt yhteistyötä hallinnollisen menettelyn aikana – Yhdenvertaisuusperiaatteen noudattaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artikla; komission tiedonanto 2002/C 45/03)

17. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Käsite

(Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohta)

1. Jotta kyseessä olisi EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, riittää, että kyseiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla tietyllä tavalla.

EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus voidaan katsoa tehdyksi, kun osapuolella on periaatteellinen yhteisymmärrys kilpailun rajoittamisesta, vaikka suunnitellun rajoittamisen yksityiskohdista vielä neuvotellaan.

Kun on osoitettu, että kyseisiä keskusteluja on selvästi ohjannut osanottajien välinen yhteinen tahto päästä periaatteelliseen yksimielisyyteen kilpailunrajoituksesta, tätä toteamusta ei heikennä se, että osanottajat ovat keskustelleet suunnitellun rajoituksen erityispiirteistä ja että sitova sopimus on tehty tämän jälkeen noudattamalla eri menettelytapaa kuin aiemmissa kokouksissa on suunniteltu. Komissio voi näin ollen perustellusti todeta, että kartelliin osallistuvien yritysten alkuvaiheen menettelyt ovat osa samaa kilpailunvastaista hanketta ja näin ollen kuuluvat EY 81 artiklan 1 kohdan mukaisen kiellon soveltamisalaan.

(ks. 85, 86, 139, 142 ja 143 kohta)

2. Yhdenmukaistetun menettelytavan määritelmällä tarkoitetaan sellaista yritysten välisen yhteensovittamisen muotoa, jolla korvataan tietoisesti kilpailun riskit yritysten välisellä käytännön yhteistyöllä, ilman että tehtäisiin varsinaista sopimusta.

EY 81 artiklan 1 kohta on esteenä kaikelle sellaiselle taloudellisten toimijoiden väliselle suoralle tai välilliselle yhteydenpidolle, joka voi joko vaikuttaa jonkin tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle sen, kuinka on itse päätetty käyttäytyä tai aiotaan käyttäytyä markkinoilla, kun yhteydenpidon tarkoituksena tai seurauksena on kilpailun rajoittaminen.

Se, että yritys antaa tietoja kilpailijoilleen tarkoituksenaan valmistella kilpailunvastaista sopimusta, on riittävä todiste EY 81 artiklassa tarkoitetun yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaolosta.

Vaikka komissio ei pysty osoittamaan, että yritykset ovat tehneet sopimuksen sanan suppeassa merkityksessä, EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteamiseksi riittää, että kilpailijat ovat olleet välittömässä yhteydessä vakauttaakseen markkinat.

Joka tapauksessa on syytä olettaa, elleivät asianomaiset toimijat esitä niille kuuluvan näyttövelvollisuuden mukaisesti vastakkaista näyttöä, että yhteistoimintaan osallistuvat ja edelleen markkinoilla toimivat yritykset ottavat markkinakäyttäytymisessään huomioon kilpailijoidensa kanssa vaihtamansa tiedot.

(ks. 87–89, 147, 148 ja 160 kohta)

3. EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut käsitteet ”sopimus” ja ”yhdenmukaistettu menettelytapa” kattavat luonteeltaan samankaltaisia yhteistyön muotoja, jotka eroavat toisistaan ainoastaan voimakkuutensa ja ilmenemismuotojensa osalta.

Kun kyse on monitahoisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jossa useat tuottajat ovat useiden vuosien ajan tavoitelleet sitä, että ne voisivat yhdessä ohjata markkinoita, komissiolta ei voida edellyttää, että se luonnehtisi täsmällisesti rikkomisen sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, kun EY 81 artiklassa joka tapauksessa tarkoitetaan kumpaakin näistä kilpailusääntöjen rikkomisen muodoista.

Rikkomisen kaksinkertainen luonnehdinta sopimukseksi ”ja/tai” yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi on ymmärrettävä siten, että siinä kuvataan monimutkaista kokonaisuutta, johon liittyvistä tosiseikoista osa täyttää EY 81 artiklan 1 kohdassa – jossa ei määrätä erityisestä tunnusmerkistöstä tällaisia monimutkaisia kilpailunrajoituksia varten – tarkoitetun sopimuksen ja osa puolestaan siinä tarkoitetun yhdenmukaistetun menettelytavan tunnusmerkit.

(ks. 90–92 ja 130 kohta)

4. Sovellettaessa EY 81 artiklan 1 kohtaa sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan konkreettisia seurauksia ei tarvitse ottaa huomioon, jos rikkomisen tarkoituksena on estää kilpailu yhteismarkkinoilla tai rajoittaa tai vääristää sitä.

Etenkään se seikka, että yhdenmukaistetulla menettelyllä ei ole välitöntä vaikutusta hintoihin, ei estä toteamasta, että sillä on rajoitettu kilpailua kyseisten yritysten välillä erityisesti poistamalla kilpailupaine.

(ks. 158 ja 162 kohta)

5. Kun komissio on luokitellut kartellin yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi, se ei ole velvollinen tätä luokittelua tehdessään ottamaan esille joitakin näistä markkinoista koskeneiden toimien erilaista kestoa. Koska kyse ei ole erillisistä kilpailusääntöjen rikkomisista, komissiolla ei myöskään ole velvollisuutta ottaa huomioon tätä eroa määrittääkseen kilpailusääntöjen rikkomisen kestoa kokonaisuutena.

Olisi nimittäin keinotekoista jakaa sellainen jatkettu toiminta, jolle on ominaista yksi tarkoitus, useaan erilliseen kilpailusääntöjen rikkomiseen sillä perusteella, että menettelytavat ovat vaihdelleet voimakkuudeltaan asianomaisten markkinoiden mukaan. Nämä seikat on otettava huomioon vain arvioitaessa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta ja tarvittaessa määritettäessä sakon suuruutta.

(ks. 165 ja 166 kohta)

6. EY 81 artiklaa sovelletaan sopimuksiin, joiden vaikutukset jatkuvat niiden muodollisen lakkaamisen jälkeen. Komissio voi laillisesti todeta erityisesti sen, että kartellin vaikutukset jatkuvat yhteistoimintaan liittyvien kokousten muodollisen päättymisen jälkeen, jos näissä kokouksissa sovittuja hinnankorotuksia sovelletaan kokouksien jälkeen.

(ks. 174 ja 175 kohta)

7. Silloin, kun on tullut ilmi kartellin olemassaolon osoittavia yhtäpitäviä seikkoja, on esitettävä erityisen pitävä selitys sen osoittamiseksi, että kyseisen kokouksen tapahtumat ovat olleet aivan erilaisia kuin aikaisempien kokousten tapahtumat, vaikka kaikissa kokouksissa on ollut samat osallistujat, niiden ulkoiset puitteet ovat olleet samanlaiset ja niillä on kiistattomasti ollut sama tarkoitus.

(ks. 181 kohta)

8. Puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteeseen erottamattomasti liittyvä oikeus tutustua asiakirja-aineistoon merkitsee kilpailusääntöjen soveltamista koskevassa hallinnollisessa menettelyssä sitä, että komission on annettava asianomaiselle yritykselle mahdollisuus tutkia kaikki tutkinta-aineistoon sisältyvät asiakirjat, joilla saattaa olla merkitystä sen puolustuksen kannalta

Näihin kuuluvat sekä asianomaista vastaan että sen puolesta puhuvat asiakirjat muiden yritysten liikesalaisuuksia, komission sisäisiä asiakirjoja ja muita luottamuksellisia tietoja lukuun ottamatta.

Asianomaista vastaan puhuvista asiakirjoista on todettava, että se, että asiakirjaa ei ole annettu tiedoksi, merkitsee puolustautumisoikeuksien loukkaamista ainoastaan siinä tapauksessa, että asianomainen yritys osoittaa ensinnäkin, että komissio on nojautunut tähän asiakirjaan tukeakseen väitettään, jonka mukaan kilpailusääntöjä on rikottu, ja toiseksi tämä väite voidaan näyttää toteen vain kyseisen asiakirjan perusteella. Näin ollen asianomaisen yrityksen on osoitettava, että lopputulos, johon komissio on päätöksessä päätynyt, olisi ollut erilainen, mikäli asiakirja, jota ei ole annettu tiedoksi, olisi pitänyt poistaa todisteiden joukosta.

Jos kyseessä on sitä vastoin tilanne, jossa tiedoksi antamatta on jätetty asianomaisen puolesta puhuva asiakirja, kyseisen yrityksen on vain osoitettava, että sen tiedoksi antamatta jättäminen on saattanut vaikuttaa yrityksen vahingoksi menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön. Riittää, että yritys osoittaa, että se olisi kyennyt käyttämään kyseisiä sen puolesta puhuvia asiakirjoja puolustuksessaan, osoittamalla erityisesti, että se olisi voinut tuoda esiin seikkoja, jotka eivät olisi olleet sopusoinnussa komission väitetiedoksiantovaiheessa tekemien päätelmien kanssa, ja olisi siten kyennyt jollain tavoin vaikuttamaan arviointeihin, joita komissio on tehnyt päätöksessä.

(ks. 205–208 kohta)

9. Väitetiedoksiantoon annetut vastaukset eivät kilpailusääntöjen soveltamista koskevassa hallinnollisessa menettelyssä kuulu varsinaiseen tutkinta-aineistoon. Asiakirjoista, jotka eivät ole kuuluneet asiakirja-aineistoon väitetiedoksiannon ilmoitushetkellä, on todettava, että komissiolla on velvollisuus luovuttaa kyseiset vastaukset muille asianomaisille osapuolille vain, jos ilmenee, että ne sisältävät uusia niitä vastaan tai niiden puolesta puhuvia seikkoja.

Lisäksi on niin, että vaikka kyseisen yrityksen puolustuksen kannalta hyödyllisten asiakirjojen määrittäminen ei ole yksinomaan komission asia, tätä komission asiakirja-aineistoon sisältyviin asiakirjoihin liittyvää perustelua ei voida soveltaa vastauksiin, jotka muut kyseessä olevat yritykset ovat antaneet komission tiedoksi antamiin väitteisiin.

Menettelyllisen yhdenvertaisuuden periaatteen ja puolustautumisoikeuksien noudattamiseen nojautuvilla perusteluilla ei näin ollen pääsääntöisesti voida velvoittaa komissiota luovuttamaan väitetiedoksiantoon annettuja vastauksia muille asianomaisille osapuolille niin, että ne voisivat varmistaa mahdollisten niiden puolesta puhuvien seikkojen puuttumisen.

Sikäli kuin kantajana oleva kyseinen yritys väittää unionin yleisessä tuomioistuimessa luovuttamatta jätettyjen vastausten sisältäneen sen puolesta puhuvia seikkoja, sen on esitettävä alustava näyttö näiden asiakirjojen hyödyllisyydestä puolustuksensa kannalta. Sen on erityisesti esitettävä kyseessä olevat mahdolliset sen puolesta puhuvat seikat tai näyttöä, joka vahvistaa niiden olemassaolon ja näin ollen sen, että asiakirjat ovat asian käsittelyn kannalta hyödyllisiä. Tästä on todettava, ettei pelkästään se seikka, että muut kyseessä olevat yritykset ovat esittäneet lähinnä samat väitteet kuin kyseinen yritys kilpailusääntöjen rikkomisen kestosta, voi muodostaa kantajan puolesta puhuvaa seikkaa. Vastaavasti se, että tietyt yritykset ovat onnistuneet osoittamaan väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa, ettei niiden osallistumista väitettyyn kilpailusääntöjen rikkomiseen ole näytetty toteen riittävällä tavalla, ei merkitse sitä, että näihin vastauksiin sisältyisi seikkoja, jotka saattaisivat eri valoon ne suorat asiakirjatodisteet, joihin komissio perustaa kantansa muiden yritysten osalta.

(ks. 224, 225, 228–231, 233 ja 234 kohta)

10. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta määritettäessä otetaan huomioon lukuisia tekijöitä, kuten asian ominaispiirteet, asiayhteys ja sakkojen ennalta ehkäisevä vaikutus, joiden osalta komissiolla on harkintavaltaa.

Sakon laskentapohja määritetään kylläkin koko rikkomisen vakavuuden perusteella, mutta kun on kyse yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta kilpailusääntöjen rikkomisesta, saattaa olla asianmukaista ottaa tässä sakon suuruuden määrittämisvaiheessa huomioon kilpailusääntöjen rikkomismuotojen vaihteleva intensiteetti.

(ks. 255 ja 260 kohta)

11. Komission päätöksen perusteluista, jotka koskevat kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätyn sakon perusmäärän laskentapohjaa, on todettava, että tästä olennaisesta menettelyperiaatteesta johtuvat vaatimukset täyttyvät, jos komissio ilmoittaa päätöksessään arviointiperusteet, joiden perusteella se on voinut määrittää kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston. Komissio täyttää nämä vaatimukset, kun se ilmoittaa päätöksessään seikat, jotka liittyvät rikkomisen laatuun, laajuuteen ja kyseisten markkinoiden kokoon, ja selostaa niiden soveltamisen nyt käsiteltävään asiaan.

Lisäksi perusmäärän laskentapohjan perustelemisesta absoluuttisin ilmaisuin on todettava, että sakot ovat komission kilpailupolitiikan väline ja että sillä on oltava harkintavaltaa niiden suuruuden määräämisessä, jotta se voisi ohjailla yritysten toimintaa siten, että ne noudattaisivat kilpailusääntöjä. Tästä syystä ei voida vaatia, että komissio esittäisi tässä yhteydessä muita kuin rikkomisen vakavuuteen ja kestoon liittyviä perusteluja.

(ks. 271–273 kohta)

12. Kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruuden määrittämisessä rikkomisen todellinen vaikutus markkinoihin on kylläkin tekijä, joka on otettava huomioon rikkomisen vakavuutta arvioitaessa, mutta kyse on yhdestä kriteeristä muiden kriteerien – kuten rikkomisen luonteen ja maantieteellisten markkinoiden laajuuden – joukossa. Vastaavasti asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavien suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan ensimmäisestä alakohdasta käy ilmi, että vaikutus markkinoihin on otettava huomioon ainoastaan, jos se on mitattavissa.

Horisontaalisia hintakartelleja tai markkinoiden jakamiseen tähtääviä kartelleja voidaan näin ollen pitää erittäin vakavina jo niiden laadun perusteella, eikä komission tarvitse osoittaa kilpailusääntöjen rikkomisen todellista vaikutusta markkinoihin. Kilpailusääntöjen rikkomisen todellinen vaikutus markkinoihin on vain yksi sellainen tekijä muiden joukossa, jonka perusteella komissio voi korottaa sakon laskentapohjaa mahdollisesta vähimmäismäärästä, jos tämä tekijä on mitattavissa.

Koska kyse on lisäksi sakon suuruuden määrittämisen kannalta vapaaehtoisesta osatekijästä, komissiota ei voida perustellusti moittia siitä, että se ei ilmaise selvästi syitä, miksi se katsoo, etteivät rikkomisen todelliset vaikutukset ole mitattavissa.

Komissio voi nimittäin määrätyn sakon perusmäärän laskentapohjaa määritellessään perustellusti ja olematta velvollinen perustelemaan valintaansa jättää huomiotta kyseisen seikan ja tukeutua muihin seikkoihin, kuten rikkomisen laatuun, maantieteelliseen laajuuteen ja markkinoiden kokoon.

(ks. 277, 278, 288 ja 289 kohta)

13. Komission on kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruuden määrittämiseksi huolehdittava siitä, että sakolla on varoittava vaikutus. Komissio voi tässä ottaa huomioon muun muassa yrityksen koon ja taloudellisen vahvuuden.

Jos rikkominen, josta on määrätty seuraamus, vastaa sellaista käyttäytymistä, jonka lainvastaisuuden komissio on todennut useaan otteeseen siitä lähtien, kun se ensimmäisen kerran puuttui asiaan, se voi vahvistaa sakon määrän riittävän varoittavalle tasolle olematta velvollinen arvioimaan sitä, miten todennäköistä on, että kantaja syyllistyy uudestaan rikkomiseen.

(ks. 297, 298 ja 300 kohta)

14. Kun on kyse kilpailusääntöjen rikkomisista, jotka kuuluvat sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon soveltamisalaan, yritys ei pääsääntöisesti voi pätevästi moittia komissiota siitä, ettei se ole ottanut huomioon asianosaisen yhteistyön astetta lieventävänä asianhaarana yhteistyöstä annetun tiedonannon soveltamisalan ulkopuolella. Kun siis komissio on ottanut huomioon yrityksen tekemän yhteistyön alentaessaan yhteistyötiedonannon mukaisesti sakon määrää, ei voida perustellusti moittia komissiota siitä, että se ei ole alentanut tälle yritykselle määräämänsä sakon määrää vielä lisää tiedonannon soveltamisalan ulkopuolella.

(ks. 314 ja 315 kohta)

15. Soveltaakseen kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättyjen sakkojen lievennyksen vaihteluvälejä, joista on määrätty sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon 23 kohdan b alakohdassa, komission on määritettävä ajankohta, jona yritys on tosiasiallisesti toimittanut sille todisteet, joilla on merkittävää lisäarvoa suhteessa sen hallussa jo oleviin todisteisiin. Komissio on velvollinen määrittämään tarkan ajankohdan, jona sakon lievennyksen edellytykset ovat täyttyneet kyseisen yrityksen osalta, vertailemalla todisteita sen hallussa jo hakemuksen esittämispäivänä olleisiin todisteisiin, ja sillä täytyy näin ollen olla kyseiset todisteet tosiasiallisesti käytettävissään.

Yhteistyötiedonannon nojalla sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen tehneiden yritysten tilanteita on pidettävä toisiinsa rinnastettavina riippumatta todisteiden esittämistavasta, joka on hakemuksen tekijän päätettävissä. Näitä tilanteita on siis kohdeltava samalla tavalla.

Näin ollen silloin, kun yritys ottaa yhteyttä komissioon suullisen lausuman antamiseksi mutta esittää kilpailusääntöjen rikkomista koskevat todisteet vasta seuraavana päivänä, komissio voi perustellusti katsoa, että yritys on täyttänyt yhteistyötiedonannon 21 kohdan mukaisen edellytyksen tuona jälkimmäisenä päivänä.

Juuri siitä syystä, että tietojen toimittaminen suullisesti on lähtökohtaisesti hitaampaa kuin tietojen toimittaminen kirjallisesti, yrityksen on valitessaan tietojen toimittamisen suullisesti otettava huomioon, että se kantaa riskin siitä, että jokin muu yritys toimittaa ennen sitä komissiolle kirjallisesti ratkaisevan näytön kartellin olemassaolosta.

(ks. 365, 366, 370–372 ja 374 kohta)

16. Vaikka komissio ei saa silloin, kun se arvioi kartellin jäsenten sen kanssa harjoittamaa yhteistyötä, jättää huomiotta yhdenvertaisuusperiaatetta, sillä on kuitenkin laaja harkintavalta tietyn yrityksen sen kanssa harjoittaman yhteistyön laadun ja hyödyllisyyden arvioimiseksi. Näin ollen vain komission ilmeinen arviointivirhe on moitittavissa. Tässä yhteydessä yritys ei voi vain esittää kannekirjelmän liitteessä omaa arviotaan muiden yritysten myötävaikutuksesta, vaan sen on osoitettava konkreettisin perusteluin se, missä kohdin komission arvioinnissa on tapahtunut ilmeinen virhe.

(ks. 394 ja 395 kohta)

17. Pankkitakauksen hankkimisesta ja voimassa pitämisestä komission päätöksen pakkotäytäntöönpanon välttämiseksi aiheutuneet kulut eivät ole oikeudenkäyntikuluja.

(ks. 444 kohta)

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu kuudes jaosto)

16 päivänä kesäkuuta 2011 ( )

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Vetyperoksidin ja natriumperboraatin Euroopan-markkinat – Päätös, jossa todetaan EY 81 artiklan rikkominen – Rikkomisen kesto – Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Sakot – Yhteistyötiedonanto – Yhdenvertainen kohtelu – Luottamuksensuoja – Perusteluvelvollisuus

Asiassa T‑186/06,

Solvay SA, kotipaikka Bryssel (Belgia), edustajinaan aluksi asianajajat O. W. Brouwer ja D. Mes sekä solicitor M. O’Regan ja solicitor A. Villette, sittemmin Brouwer ja asianajaja A. Stoffer sekä O’Regan ja Villette,

kantajana,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehenään aluksi F. Arbault, sittemmin asiamiehinään V. Di Bucci ja V. Bottka, avustajanaan barrister M. Gray,

vastaajana,

jossa on kyse yhtäältä [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia COMP/F/38.620 – Vetyperoksidi ja natriumperboraatti) 3.5.2006 tehdyn komission päätöksen K(2006) 1766 lopullinen osittaista kumoamista koskevasta vaatimuksesta ja toisaalta kantajalle määrätyn sakon kumoamista tai alentamista koskevasta vaatimuksesta,

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kuudes jaosto),

toimien kokoonpanossa: tuomari V. Vadapalas (esittelevä tuomari), joka hoitaa jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit A. Dittrich ja L. Truchot,

kirjaaja: johtava hallintovirkamies J. Palacio González,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 3.3.2010 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asian taustalla olevat tosiseikat

1 Kantaja, Solvay SA, on Belgian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka valmisti tosiseikkojen tapahtuma-aikaan muun muassa vetyperoksidia ja natriumperboraattia.

2 Kantaja sai 7.5.2002 täyden määräysvallan Ausimont SpA -nimisessä yhtiössä (josta on tullut sittemmin Solvay Solexis SpA), johon Montedison SpA:lla (josta on tullut sittemmin Edison SpA) oli tosiseikkojen tapahtuma-aikaan täysi määräysvalta.

3 Degussa AG ilmoitti Euroopan yhteisöjen komissiolle marraskuussa 2002, että vetyperoksidin ja natriumperboraatin markkinoilla toimi kartelli, ja vaati sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (EYVL 2002, C 45, s. 3; jäljempänä yhteistyötiedonanto) soveltamista.

4 Degussa toimitti aineelliset todisteet komissiolle, joka teki 25. ja 26.3.2003 tarkastukset kolmen yrityksen toimitiloissa, joiden joukossa olivat myös kantajan toimitilat.

5 Tarkastusten seurauksena useat yritykset, erityisesti EKA Chemicals AB, Arkema SA (aiemmin Atofina SA) ja kantaja, vaativat yhteistyöstä annetun tiedonannon soveltamista ja toimittivat komissiolle todisteita kyseisestä kartellista.

6 Komissio lähetti 26.1.2005 väitetiedoksiannon kantajalle ja muille yrityksille, jota asia koski.

7 Kantaja pyysi 29.4. ja 27.6.2005 päivätyissä kirjeissään saada tutustua yhtäältä muiden asianomaisten yritysten väitetiedoksiantoon antamien vastausten ei-luottamuksellisiin versioihin ja toisaalta tiettyihin Degussan toimittamiin, asiaan liittyviin luottamuksellisiin asiakirjoihin.

8 Komissio kieltäytyi 4.5. ja 20.7.2005 päivätyissä kirjeissään myöntämästä oikeutta tutustua väitetiedoksiantoon annettuihin vastauksiin ja julkisti osan Degussan toimittamista asiakirjoista.

9 Asianomaisten yritysten 28. ja 29.6.2005 pidetyn kuulemisen jälkeen komissio teki 3.5.2006 päätöksen K(2006) 1766 lopullinen (jäljempänä riidanalainen päätös) [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä seuraavia yrityksiä vastaan: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals Holding AB, EKA Chemicals, Degussa, Edison, FMC, FMC Foret, Kemira Oyj, L’Air Liquide SA, Chemoxal SA, SNIA SpA, Caffaro Srl, kantaja, Solvay Solexis, Total SA, Elf Aquitaine SA ja Arkema (asia COMP/F/38.620 – Vetyperoksidi ja perboraatti); päätöksen tiivistelmä julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 13.12.2006 (EUVL L 353, s. 54). Päätös annettiin kantajalle tiedoksi 8.5.2006 päivätyllä kirjeellä.

Riidanalainen päätös

10 Komissio ilmoitti riidanalaisessa päätöksessä, että ne, joille päätös oli osoitettu, olivat osallistuneet jatkuvaan ja yhtenäiseen EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan kilpailusääntöjen rikkomiseen vetyperoksidin ja sen jatkojalostustuotteen natriumperboraatin osalta (riidanalaisen päätöksen toinen perustelukappale).

11 Kilpailusääntöjen rikkominen koski lähinnä kilpailijoiden vaihtamia liiketoiminnan kannalta merkityksellisiä tietoja sekä luottamuksellisia markkina- ja yritystietoja, tuotannon sekä potentiaalisen ja tosiasiallisen tuotantokapasiteetin rajoittamista ja valvontaa, markkinaosuuksien ja asiakkaiden jakamista sekä tavoitehintojen asettamista ja noudattamisen seurantaa.

12 Komissio käytti sakon määrän laskennassa menetelmää, joka on esitetty asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä suuntaviivat).

13 Komissio määritti sakkojen perusmäärät rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella (riidanalaisen päätöksen 452 perustelukappale) ja katsoi rikkomisen erittäin vakavaksi (457 perustelukappale).

14 Eriytettyä kohtelua sovellettaessa kantaja, joka oli johtava toimija ETA:n markkinoilla, sijoittui ensimmäiseen ryhmään, joka vastasi 50 miljoonan euron suuruista sakon laskentapohjaa (riidanalaisen päätöksen 460 perustelukappale).

15 Riittävän varoittavan vaikutuksen varmistamiseksi tämä laskentapohja kerrottiin kertoimella 1,5, koska kantajan liikevaihto oli huomattava (riidanalaisen päätöksen 463 perustelukappale).

16 Koska kantaja oli komission mukaan osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen 31.12.1994–31.12.2000 eli kuuden vuoden ja 11 kuukauden ajan, sille määrättävän sakon laskentapohjaa korotettiin 65 prosentilla (riidanalaisen päätöksen 467 perustelukappale).

17 Raskauttavien seikkojen vuoksi sakon perusmäärää korotettiin 50 prosentilla rikkomisen uusimisen vuoksi (riidanalaisen päätöksen 469 perustelukappale).

18 Komissio katsoi, että kantaja oli kolmas yritys, joka täytti yhteistyöstä annetun tiedonannon 21 kohdassa mainitun edellytyksen, ja alensi kantajalle määrättyä sakkoa tällä perusteella 10 prosentilla (riidanalaisen päätöksen 501–524 perustelukappale).

19 Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan m alakohdassa määrätään, että kantaja on rikkonut EY 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistuessaan kilpailusääntöjen rikkomiseen 31.12.1994–31.12.2000.

20 Kantajalle määrätyn sakon lopullinen määrä on riidanalaisen päätöksen 2 artiklan h alakohdan mukaan 167,062 miljoonaa euroa.

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset

21 Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 17.7.2006 toimittamallaan kannekirjelmällä.

22 Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoa muutettiin, esittelevä tuomari määrättiin kuudenteen jaostoon, ja asia siirrettiin osapuolten kuulemisen jälkeen laajennetun kuudennen jaoston käsiteltäväksi.

23 Edellä mainittu tuomioistuin esitti 22.7.2009 ja 6.1.2010 prosessinjohtotoimina asianosaisille kirjallisia kysymyksiä, joihin nämä vastasivat 15.9.2009 ja 29.1.2010.

24 Unionin yleinen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn. Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen kysymyksiin kuultiin 3.3.2010 pidetyssä istunnossa.

25 Koska kaksi jaoston jäsentä ei voinut osallistua päätösharkintaan, unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 32 artiklan mukaisesti päätösharkintaa jatkoivat ne kolme tuomaria, jotka ovat allekirjoittaneet tämän tuomion.

26 Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen kokonaan tai osittain erityisesti siltä osin kuin komissio on todennut kantajan osallistuneen ajanjaksoilla 31.1.1994 – elokuu 1997 ja 18.5.–31.12.2000 tapahtuneeseen rikkomiseen

– kumoaa sekä kantajalle että Solvay Solexisille määrätyt sakot tai alentaa niitä merkittävästi

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja sakon vuoksi hankitusta pankkitakauksesta aiheutuneet kulut.

27 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

28 Kantaja luopui 15.9.2009 vaatimustensa toisesta kohdasta siltä osin kuin se koski Solvay Solexisille määrättyjen sakkojen kumoamista tai alentamista. Luopuminen vahvistettiin istunnossa ja merkittiin istuntopöytäkirjaan.

Oikeudellinen arviointi

29 Kantaja esittää kanteensa tueksi viisi kanneperustetta, jotka koskevat oikeudellisia virheitä ja tosiseikkoihin liittyviä arviointivirheitä siltä osin kuin kyse on ensinnäkin todetusta kantajan kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisesta ajanjaksolla 31.1.1994 – elokuu 1997, toiseksi todetusta kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisesta ajanjaksolla 18.5.2000–31.5.2000, kolmanneksi yhteistyöstä annetun tiedonannon soveltamisesta, neljänneksi sakon suuruuden määrittämisestä sekä viidenneksi kieltäytymisestä myöntää oikeus tutustua asiakirja-aineiston tiettyihin osiin.

30 Kantajan perusteluista käy ilmi, että rikkomisen kestoa koskevat kanneperusteet (ensimmäinen ja toinen kanneperuste) ja asiakirjoihin tutustumista koskeva kanneperuste (viides kanneperuste) on esitetty riidanalaisen päätöksen kumoamiseen liittyvän kantajan vaatimuksen tueksi, kun taas sakon suuruuden määrittämistä koskeva kanneperuste (neljäs kanneperuste) ja sakon alentamista yhteistyöstä annetun tiedonannon nojalla koskeva kanneperuste (kolmas kanneperuste) on esitetty kantajan esittämän sakon kumoamiseen tai sen alentamiseen liittyvän vaatimuksen tueksi.

31 Kanneperusteita on näin ollen tarkasteltava samassa järjestyksessä.

Kantajan kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisen kesto

Asianosaisten lausumat

32 Kantaja riitauttaa ensimmäisessä ja toisessa kanneperusteessaan toteamuksen, jonka mukaan se osallistui kilpailusääntöjen rikkomiseen kartellin alku- ja loppuvaiheessa eli ajanjaksoilla 31.1.1994 – elokuu 1997 sekä 18.5.–31.12.2000.

– Ajanjakso 31.1.1994 – elokuu 1997

33 Kantaja kyseenalaistaa komission päätelmän kantajan osallistumisesta kilpailusääntöjen rikkomiseen ajanjaksolla 31.1.1994 – elokuu 1997. Kantaja erottelee toisistaan ajanjakson ennen toukokuuta 1995 sekä toukokuun 1995 ja elokuun 1997 välisen ajanjakson.

34 Ajanjakson 31.1.1994 – toukokuu 1995 osalta kantaja väittää, että komissio ei ole osoittanut kantajan osallistumista tuolloin mihinkään keskusteluihin tai tietojenvaihtoon kilpailijoiden kanssa.

35 Ensinnäkin EKA Chemicalsin ja Kemiran välistä Tukholmassa järjestettyä tapaamista, joka pidettiin 31.1.1994 eli rikkomisen alkamispäiväksi katsottuna päivänä, ei kantajan mukaan ole selvästi osoitettu pidetyksi, koska Kemira ei ole vahvistanut sitä.

36 EKA Chemicalsin tapaamisen yhteydessä tekemissä merkinnöissä, joissa viitataan Kemiran muiden yritysten kanssa ja myös kantajan kanssa käymiin keskusteluihin, ei myöskään osoiteta, että nämä keskustelut olisivat olleet lainvastaisia. Sitä ei tue mikään muu todiste, jonka perusteella voitaisiin osoittaa yhteys EKA Chemicalsin ja Kemiran välisen, pohjoismaisten markkinoiden laajuisen kahdenkeskisen kartellin ja Euroopan laajuisen väitetyn kartellin välillä.

37 EKA Chemicalsin merkinnät, joiden mukaan Air Liquiden kanssa käytyjen neuvottelujen tulos ”ei ollut kovin lupaava” ja kantajan kanssa käydyt neuvottelut ”edistyivät puolestaan paremmin”, osoittavat kantajan mukaan sen, että Kemira ei ollut päässyt sopimukseen Air Liquiden eikä kantajan kanssa. Koska komissio totesi, että Air Liquide ei ollut osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen kyseisenä päivänä, sen olisi tullut tehdä samanlainen johtopäätös kantajan osalta.

38 Toiseksi kantaja toteaa Göteborgissa 2.11.1994 järjestetystä tapaamisesta, että sillä ei ollut kilpailunvastaista tarkoitusta. Komission teoriaa tapaamisen yhteydessä vaihdetuista kaupallisista tiedoista ei ole kantajan mukaan vahvistettu EKA Chemicalsin toimittamilla todisteilla, ja kantajan esittämät tiedot puhuvat sitä vastaan.

39 Kolmanneksi Euroopan kemianteollisuuden neuvoston (CEFIC) Roomassa 29.4.1994 ja Zaventemissa 25.11.1994 järjestämissä kokouksissa käydyistä keskusteluista kantaja toteaa, että pelkästään Degussan toteamukset ”kilpailua koskevien luottamuksellisten tietojen” vaihdosta eivät riitä osoittamaan yhteydenpidon lainvastaisuutta.

40 Toukokuun 1995 ja elokuun 1997 välisen ajanjakson osalta kantaja myöntää vaihtaneensa tietoja kilpailijoiden kanssa, mutta väittää, ettei tätä voida pitää sopimuksena tai yhdenmukaistettuna menettelytapana.

41 Pelkkää toivetta kilpailun rajoittamisesta ei kantajan mukaan voida pitää EY 81 artiklan rikkomisena. Komission olisi tullut näyttää toteen sellaisen sopimuksen olemassaolo, joka on seurausta yhteisestä tahdosta toimia markkinoilla tietyllä tavalla. Kaikki riidanalaisessa päätöksessä esitetyt tapaamiset, jotka järjestettiin elokuuhun 1997 mennessä, päättyivät kuitenkin niin, että yritykset eivät olleet sopineet minkäänlaisesta kilpailusääntöjä rikkovasta toiminnasta.

42 Toisin kuin sen oikeuskäytännön mukaisissa vaatimuksissa, johon riidanalaisen päätöksen 305 perustelukappaleessa vedotaan, komissio ei ole kantajan mukaan osoittanut, että kyseessä olevat yritykset olisivat sopineet minkäänlaisesta erityisestä kilpailua rajoittavasta menettelystä.

43 Komissio ei myöskään ole osoittanut, että kyseessä olevana ajanjaksona käydyssä tietojenvaihdossa olisi ollut kyse yhdenmukaistetusta menettelytavasta.

44 Kantajan mukaan yhdenmukaistettu menettelytapa edellyttää, että kilpailijat sopivat tietystä toiminnasta, että yritysten välisellä yhteydenpidolla varmistetaan niiden menettelyjen vastaavuus ja että menettelytavalla on vaikutuksia markkinakäyttäytymiseen.

45 Kantaja katsoo, että riidanalaisen päätöksen 298 perustelukappaleessa mainittua oikeuskäytäntöä, jonka mukaan kartellin valmistelemiseksi käytyä tietojenvaihtoa voidaan pitää yhdenmukaistettuna menettelytapana, voidaan soveltaa vain, jos sopimus on jo tehty ja jos tietojenvaihdolla mahdollistetaan sopimuksen täytäntöönpano. Nyt käsiteltävässä asiassa ei kuitenkaan ennen kyseessä olevaa tietojenvaihtoa ole ollut olemassa sopimusta tai yhdenmukaistettua menettelytapaa.

46 Kyseessä olevien tapaamisten osanottajien väliset erimielisyydet olivat nimittäin kantajan mukaan niin merkittäviä, ettei osanottajien välillä voinut olla käytännön yhteistyötä eikä näin ollen myöskään yhdenmukaistettua menettelytapaa.

47 Vaihdetut tiedot eivät myöskään ole vaikuttaneet kilpailijoiden toimintaan eivätkä olennaisesti vähentäneet markkinoilla toimivien muiden yritysten toimintaan liittynyttä epävarmuutta.

48 Kyseessä olevana ajankohtana keskustelut keskittyivät kantajan mukaan eri tavarantoimittajien kapasiteettiin ja toimitusmääriin uutta kapasiteettia koskeneen ongelman ratkaisemiseksi ja lisäkysynnän kohdentamiseksi. Tietojenvaihto koski tuotantomääriä, ja sen tarkoituksena oli laatia malleja näiden määrien jakamisesta eikä jakaa markkinoita. Tiedot eivät olleet sellaisia, että yritykset olisivat niiden perusteella voineet muuttaa kaupallista toimintaansa.

49 Koska komissio on kantajan mukaan jättänyt tutkimatta sen, onko annettuja tietoja voitu käyttää kilpailunvastaisiin tarkoituksiin, se ei ole voinut osoittaa syy-yhteyttä väitettyjen yhdenmukaistettujen menettelytapojen ja markkinakäyttäytymisen välillä.

50 Degussan maininta ”kilpailua koskevien luottamuksellisten tietojen” vaihdosta ei riitä osoittamaan tietojenvaihdon lainvastaisuutta.

51 Degussa mainitsi kantajan mukaan sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä koskevassa hakemuksessaan sekä komission tietojensaantipyyntöön antamassaan, 5.9.2003 päivätyssä vastauksessa useiden vuosien aikana pidetyt väitetyt yhteydet kilpailijoiden kanssa muttei ole esittänyt minkäänlaisia täsmennyksiä vaihdettujen tietojen sisällöstä. Nämä sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen yhteydessä esitetyt maininnat on kantajan mukaan ymmärrettävä varauksellisesti. Degussan selvitykset ovat tulkinnanvaraisia, ja niiden todistusarvo on kyseenalainen, koska ne eivät ajoitu tosiseikkojen tapahtuma-aikoihin eikä niiden avulla voida yksilöidä todistajia. Koska mainintoja ei ole vahvistettu muualla asiakirja-aineistossa, ne eivät riitä osoittamaan rikkomista.

52 Degussa ei kantajan mukaan ole itse myöntänyt rikkoneensa kilpailusääntöjä ennen ”vuoden 1997 puoliväliä”. Degussa on täsmentänyt, että ”ilmaus ’markkinoita koskevien luottamuksellisten tietojen vaihto’ on kilpailevien yritysten myyntihenkilöiden välisessä keskustelussa käytettävä tyypillinen ilmaus” ja että se ”ei tarkoita yritysten välistä aktiivista yhteistoimintaa menettelytapojen osalta”. Degussa on todennut lisäksi, että tällaisen tietojenvaihdon ”tarkoituksena on ollut ainoastaan lisätä yritysten tulevien päätösten kannalta tarpeellisia tietoja”. Niillä ei siis näin ollen ollut muuta tavoitetta kuin luoda tulevaisuudessa tehtävät päätökset mahdollistava ”ilmapiiri”.

53 Muut yritykset eivät kantajan mukaan ole vahvistaneet Degussan lausumia. EKA Chemicalsin toimittamissa asiakirjoissa vahvistetaan vain sen ja Kemiran välinen tietojenvaihto. Arkema on ainoastaan maininnut keskustelut, jotka liittyivät ”tuotantokapasiteetin” jakamisen mahdollistavaan malliin mutta jotka päättyivät tuloksettomina. Näin ollen tuottajat eivät kantajan mukaan edes vuoden 1997 alussa olleet päässeet sopimukseen tai yksimielisyyteen ”markkinoiden Euroopan laajuisesta järjestämisestä” siihen tähdänneistä yrityksistä huolimatta.

54 Sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan puuttumisen on kantajan mukaan vahvistanut yhtäältä Degussan toiminta kyseisenä aikana ja erityisesti sen ”WAR”-niminen suunnitelma, jonka avulla Degussa pyrki lisäämään myyntiään puuttumatta hintoihin, sekä toisaalta Sevillassa toukokuussa 1997 järjestetyssä tapaamisessa käytyjen neuvottelujen päättyminen tuloksetta tuottajien keskinäisen luottamuksen puuttumisen vuoksi. Komissio on kantajan mukaan itse myöntänyt riidanalaisen päätöksen 164 perustelukappaleessa, että tämän tapaamisen, josta kantajan edustaja oli ”poistunut tuohtuneena”, yhteydessä ei vielä saatu aikaiseksi minkäänlaista sopimusta.

55 Komissio ei kantajan mukaan ole pystynyt osoittamaan yhteistoiminnan olemassaoloa eikä voinut olettaa, että yritykset ottaisivat huomioon toisten yritysten niille antamat tiedot. Toisin kuin asiassa C-1999/92 P, Hüls v. komissio, 8.7.1999 annetussa tuomiossa (Kok., s. I-4287, 161 ja 162 kohta), nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevilla yrityksillä ei kantajan mukaan ole ollut mahdollisuutta päästä sopimukseen yhdestäkään niiden kauppapolitiikkaa koskevasta näkökohdasta, eivätkä vaihdetut tiedot missään tapauksessa ole olleet sellaisia, että ne olisi voitu ottaa huomioon minkäänlaisen yhdenmukaistetun menettelytavan toimeenpanoa varten.

56 Yhdenmukaistetun menettelytavan puuttumista tukee kantajan mukaan myös se, että vetyperoksidin markkinoilla oli runsaasti kilpailua elokuuhun 1997 asti. Vetyperoksidin hinta laski huomattavasti etenkin vuoden 1996 lopussa ja vuoden 1997 alussa ja alitti lopulta muuttuvat kustannukset.

57 Useiden yritysten hallinnollisen menettelyn aikana esittämä näyttö osoittaa, että markkinoilla oli runsaasti kilpailua kyseisenä ajanjaksona. Kun tämä näyttö otetaan huomioon, komission olisi kantajan mukaan pitänyt todeta, että tietojenvaihdolla oli tosiasiallinen vaikutus yritysten toimintaan markkinoilla.

58 Natriumperboraatista kantaja toteaa lopuksi, ettei ole lainkaan näyttöä siitä, että kantaja olisi osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen ennen Evian-les-Bainsissa 14.5.1998 järjestettyä tapaamista. Ennen tuota päivää tuottajat eivät olleet tehneet keskenään minkäänlaista sopimusta eivätkä vaihtaneet mitään kilpailua koskevia luottamuksellisia tietoja.

59 Komissio väittää osoittaneensa oikeudellisesti riittävällä tavalla, että kantajan toiminta oli 31.1.1994 lähtien EY 81 artiklan 1 kohdassa kiellettyä toimintaa.

60 Komissio katsoo osoittaneensa, että ajanjaksolla 31.1.1994 – elokuu 1997 kyseessä olevat yritykset vaihtoivat luottamuksellisia tietoja erityisesti suunnitellakseen toistensa markkinakäyttäytymistä tuotantomäärien ja niiden mahdollisen vähentämisen osalta sekä estääkseen uusien kapasiteettien markkinoille tuomisen (riidanalaisen päätöksen 104–170 ja 304 perustelukappale).

61 Degussan lausumat osoittavat komission mukaan sen, että 1990-luvulla yritykset ovat vaihtaneet ”kilpailua koskevia luottamuksellisia tietoja”. Degussan esittämästä kuvauksesta ilmenee, että luovutetut tiedot koskivat suunniteltua markkinakäyttäytymistä eli ”määrien ja hintojen kehitystä” ja ”kilpailijoiden markkinoille tuloa tai markkinoilta poistumista” (riidanalaisen päätöksen 104 perustelukappale).

62 Komission mukaan näitä seikkoja tukevat EKA Chemicalsin toimittamat asiakirjatodisteet, ja EKA Chemicals on maininnut, että ”tavarantoimittajat olivat sopineet siitä, että ne eivät pyrkisi toistensa markkinoille”. EKA Chemicals on laatinut komission mukaan luettelon tapaamisista, joihin liittyi salaista yhteistyötä. EKA Chemicalsin Tukholmassa 31.1.1994 Kemiran kanssa pidetyssä kahdenvälisessä tapaamisessa tehdyissä merkinnöissä mainitaan keskustelut muun muassa kantajan kanssa. Näistä tiedoista käy komission mukaan selvästi ilmi, että tuottajat valvoivat vastavuoroisesti kilpailijoidensa toimintaa ja että tässä yhteydessä Air Liquide ei noudattanut sääntöjä, kun taas kantaja vastasi muiden odotuksiin. EKA Chemicals on myös viitannut sen ja kantajan väliseen Göteborgissa 2.11.1994 järjestettyyn kahdenväliseen tapaamiseen (riidanalaisen päätöksen 106–108 ja 111 perustelukappale).

63 Toisin kuin kantaja väittää, Kemira ei komission mukaan ole kieltänyt osallistuneensa 31.1.1994 järjestettyyn tapaamiseen EKA Chemicalsin kanssa vaan on päinvastoin myöntänyt osallistumisensa kilpailusääntöjen rikkomiseen tuosta päivästä lähtien. Koska tällä kahdenvälisellä tapaamisella oli lainvastainen tavoite, on selvää, että EKA Chemicalsin tekemissä merkinnöissä mainittujen muiden kilpailijoiden, joihin kantaja kuuluu, kanssa käydyt neuvottelut ovat niin ikään olleet lainvastaisia.

64 Kantaja väittää komission mukaan virheellisesti, että EKA Chemicalsin kanssa Göteborgissa 2.11.1994 pidetyn tapaamisen lainvastaisuudesta ei ole näyttöä. EKA Chemicalsin toimittamista tiedoista nimittäin käy ilmi, että tapaamisen yhteydessä vaihdettiin kaupallisia tietoja (riidanalaisen päätöksen 113 perustelukappale).

65 Degussa on komission mukaan ilmoittanut, että ”kilpailua koskevia luottamuksellisia tietoja” vaihdettiin myös CEFIC:n 29.4.1994 Roomassa ja 25.11.1994 Zaventemissa järjestämissä kokouksissa (riidanalaisen päätöksen 114 perustelukappale).

66 Näitä seikkoja tukevat Arkeman selvitykset, joiden mukaan huhti- tai kesäkuussa 1995 kantaja on osallistunut keskusteluihin ”markkinoilla vallitsevista suuntauksista ja uusista toimijoista”, näiden keskusteluiden yhteydessä ”Degussa ja kantaja ovat esittäneet toivomuksen siitä, että markkinat ja Degussan ja kantajan olemassa olevat asemat säilyisivät mahdollisimman vakaina” ja ”tuottajat ovat epäilemättä keskustelleet markkinoiden jakamismenetelmästä vuosista 1994–1995 lähtien” (riidanalaisen päätöksen 115 ja 116 perustelukappale).

67 Lisäksi kantaja on väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa myöntänyt olleensa yhteydessä kilpailijoihin ja jakaneensa tietoja markkinoista toukokuusta 1995 alkaen.

68 Nämä kontaktit, joita pidettiin yllä kartellin alkuvaiheessa, joiden tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua ja jotka johtivat hintoja ja markkinoiden jakamista koskevien sopimusten tekemiseen, ovat komission mukaan EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kiellettyä toimintaa (riidanalaisen päätöksen 305 perustelukappale). Niitä voidaan pitää osana samaa salaista hanketta.

69 Komissio myöntää, ettei markkinoiden jakamista koskevasta järjestelystä, josta keskusteltiin Milanossa 31.10.1995 ja Sevillassa toukokuussa 1997, tehty mitään ”sitovaa” sopimusta, mutta väittää, että se, että tällaista järjestelyä ehdotettiin, riittää EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteamiseen.

70 Pelkästään se seikka, että kyseessä olevana ajanjaksona käytiin keskusteluja tuotantomääristä, hinnoista ja asiakkaiden jakamista koskeneista järjestelyistä, osoittaa komission mukaan yhteisen halun rajoittaa kilpailua. Toisin kuin kantaja väittää, kyse ei ole ollut ”pelkästä aikomuksesta” vaan yhteisestä hankkeesta, jonka tarkoituksena on ollut päästä sopimukseen, jolla on vaikutuksia asiakkaiden markkinakäyttäytymiseen.

71 Toissijaisesti komissio väittää, että kilpailijoiden toiminnassa kyseessä olevana ajanjaksona on kyse EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta yhdenmukaistetusta menettelytavasta. Näin ollen sen voidaan katsoa kuuluvan EY 81 artiklan 1 kohdan mukaisen kiellon soveltamisalaan, vaikka se ei ole vielä ehtinyt vaiheeseen, ”jossa [varsinainen sopimus] voidaan katsoa tehdyksi” (riidanalaisen päätöksen 309 perustelukappale).

72 Edellä mainitun ajanjakson aikana kilpailijat nimittäin vaihtoivat myyntimääriä, hintoja ja asiakkaita koskevia tietoja, jotka olivat omiaan auttamaan kilpailijoita mukauttamaan markkinakäyttäytymistään (riidanalaisen päätöksen 308 sekä 120, 127 ja 144 perustelukappale).

73 Vaihdetut tiedot ovat komission mukaan riittäneet vähentämään epävarmuutta kilpailijoiden markkinakäyttäytymisestä. Kantaja on itsekin myöntänyt antaneensa kilpailijoilleen luottamuksellisia tietoja toukokuusta 1995 lähtien ja todennut, että ”osanottajat ovat tutkineet mahdollisia vaihtoehtoja markkinatilanteen parantamiseksi ja markkinakapasiteetin lisäämiseksi”, ja kyse on ollut ”sen selvittämisestä, onko sopimukseen pääseminen mahdollista” (kantajan väitetiedoksiantoon antaman vastauksen 130 ja 133 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 317–319 perustelukappale). Tämä toteamus vahvistaa komission mukaan sen, että kyseessä olevan tietojenvaihdon seurauksena kilpailijat ovat voineet mukauttaa markkinakäyttäytymistään. Lisäksi tietojenvaihdolla on voitu valmistella hintojen nousua ja markkinoiden jakamiskäytäntöjä.

74 Näin ollen riidanalaisessa päätöksessä esitetyt seikat ovat yleisesti tarkasteltuina komission mukaan riittävän täsmällisiä ja yhteneväisiä sen toteamiseksi, että kantaja syyllistyi kilpailusääntöjen rikkomiseen 31.1.1994 alkaen.

– Ajanjakso 18.5.–31.12.2000

75 Kantaja väittää, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen ja tosiseikkoja koskevan arviointivirheen todetessaan, että kartellia jatkettiin 18.5.2000 jälkeen.

76 Yhtäältä komissio ei ole kantajan mukaan osoittanut, että Turussa 18.5.2000 järjestetyn tapaamisen yhteydessä osanottajat olisivat päättäneet jatkaa sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan täytäntöönpanoa.

77 Komissio on tukeutunut kantajan mielestä yksinomaan Arkeman esittämään näyttöön, joka ei ole ratkaiseva ja jota muu näyttö ei tue. Arkeman esittämät tiedot ovat kantajan mukaan ristiriitaisia, koska Arkema on vahvistanut myös, että kyseessä oleva tapaaminen oli ”tietyille tuottajille tilaisuus osoittaa, että ajat olivat muuttuneet” ja tilaisuus ”ilmoittaa yhteistyön päättymisestä”. Muut yritykset ovat kiistäneet Arkeman ilmoituksen ”yhteisymmärryksestä”, joka kyseisessä tapaamisessa olisi vallinnut.

78 Ennen 18.5.2000 järjestettyä tapaamista Krefeldissä järjestetyssä kahdenvälisessä tapaamisessa kantaja väittää ilmoittaneensa Degussalle, että se ei enää ollut kiinnostunut kartellista. Komissio on todennut virheellisesti, että tapaaminen Krefeldissä olisi järjestetty Turun tapaamisen jälkeen.

79 Kantajan ja FMC Foret’n välisestä yhteydenpidosta vuoden 2000 lopussa kantaja toteaa, ettei tämä yksittäinen kontakti, jonka aiheena oli natriumperboraatti, voi olla perusteena vetyperoksidikartellia koskevalle seuraamusmenettelylle. Kantajan mukaan kartelli oli päättynyt natriumperboraatin osalta, ja FMC Foret oli lakannut osallistumasta kartelliin vuoden 1999 lopussa vetyperoksidin osalta.

80 Toisaalta komissio on kantajan mukaan tukeutunut virheellisesti oletukseen siitä, että kartellin vaikutukset olisivat jatkuneet toukokuun 2000 jälkeen. Osoittaakseen, että lakkautetun sopimuksen vaikutukset jatkuivat, komission olisi tullut näyttää toteen sopimuksen vaikutukset hintoihin.

81 Komissio on erityisesti jättänyt huomiotta näytön siitä, että markkinoilla oli kilpailua toukokuun 2000 jälkeen. Hintakehityksen osalta komissio on tukeutunut ainoastaan Arkeman toimittamaan asiakirjaan, josta käy ilmi, että hinnat pysyivät suhteellisen vakaina koko vuoden 2000 ajan. Arkeman esittämistä muista asiakirjoista ilmenee kuitenkin, että hinnat laskivat vuonna 2000 Euroopan unionissa ja että keskihintaa ei laskettu yksinomaan ETA:n alueella toteutuneen myynnin perusteella. Lisäksi on niin, että vaikka hintojen oletettaisiin pysyneen vakaina, tämä voitaisiin selittää kysynnän merkittävällä lisääntymisellä ja kulujen kasvulla.

82 Siltä osin kuin komissio on todennut, ettei kantaja selvästi jättäytynyt pois kartellista 18.5.2000 jälkeen, se ei kantajan mukaan ole ottanut huomioon sitä, että kartelli oli kyseisenä päivänä ”romahtanut”, ja näin ollen komissio on kääntänyt todistustaakan syyttömyysolettaman periaatteen vastaisesti.

83 Komissio kiistää kantajan väitteet ja viittaa erityisesti riidanalaisen päätöksen 355–360 perustelukappaleessa esitettyihin perusteisiin.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

84 EY 81 artiklan 1 kohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltumattomia ja kiellettyjä ovat sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla.

85 Jotta kyseessä olisi EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, riittää, että kyseiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla tietyllä tavalla (asia T-7/89, Hercules Chemicals v. komissio, tuomio 17.12.1991, Kok., s. II-1711, Kok. Ep. XI, s. II-79, 256 kohta ja asia T-9/99, HFB Holding ym. v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok., s. II-1487, 199 kohta).

86 EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus voidaan katsoa tehdyksi, kun osapuolella on periaatteellinen yhteisymmärrys kilpailun rajoittamisesta, vaikka suunnitellun rajoittamisen yksityiskohdista vielä neuvotellaan (ks. vastaavasti edellä 85 kohdassa mainittu asia HFB Holding ym. v. komissio, tuomion 151–157 ja 206 kohta).

87 Yhdenmukaistetun menettelytavan määritelmällä tarkoitetaan sellaista yritysten välisen yhteensovittamisen muotoa, jolla korvataan tietoisesti kilpailun riskit yritysten välisellä käytännön yhteistyöllä, ilman että tehtäisiin varsinaista sopimusta (asia C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I‑4125, 115 kohta ja edellä 55 kohdassa mainittu asia Hüls v. komissio, tuomion 158 kohta).

88 EY 81 artiklan 1 kohta on esteenä kaikelle sellaiselle taloudellisten toimijoiden väliselle suoralle tai välilliselle yhteydenpidolle, joka voi joko vaikuttaa jonkin tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle sen, kuinka on itse päätetty käyttäytyä tai aiotaan käyttäytyä markkinoilla, kun yhteydenpidon tarkoituksena tai seurauksena on kilpailun rajoittaminen (ks. vastaavasti edellä 87 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 116 ja 117 kohta).

89 Se, että yritys antaa tietoja kilpailijoilleen tarkoituksenaan valmistella kilpailunvastaista sopimusta, on riittävä todiste EY 81 artiklassa tarkoitetun yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaolosta (asia T-148/89, Tréfilunion v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok., s. II‑1063, 82 kohta ja asia T-53/03, BPB v. komissio, tuomio 8.7.2008, Kok., s. II-1333, 178 kohta).

90 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut käsitteet ”sopimus” ja ”yhdenmukaistettu menettelytapa” kattavat luonteeltaan samankaltaisia yhteistyön muotoja, jotka eroavat toisistaan ainoastaan voimakkuutensa ja ilmenemismuotojensa osalta (edellä 87 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 131 ja 132 kohta sekä edellä 85 kohdassa mainittu asia HFB Holding ym. v. komissio, tuomion 190 kohta).

91 Kun kyse on monitahoisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jossa useat tuottajat ovat useiden vuosien ajan tavoitelleet sitä, että ne voisivat yhdessä ohjata markkinoita, komissiolta ei voida edellyttää, että se luonnehtisi täsmällisesti rikkomisen sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, kun EY 81 artiklassa joka tapauksessa tarkoitetaan kumpaakin näistä kilpailusääntöjen rikkomisen muodoista (ks. vastaavasti edellä 87 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 111–114 kohta sekä yhdistetyt asiat T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 20.4.1999, Kok., s. II-931, 696 kohta).

92 Rikkomisen kaksinkertainen luonnehdinta sopimukseksi ”ja/tai” yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi on ymmärrettävä siten, että siinä kuvataan monimutkaista kokonaisuutta, johon liittyvistä tosiseikoista osa täyttää EY 81 artiklan 1 kohdassa – jossa ei määrätä erityisestä tunnusmerkistöstä tällaisia monimutkaisia kilpailunrajoituksia varten – tarkoitetun sopimuksen ja osa puolestaan siinä tarkoitetun yhdenmukaistetun menettelytavan tunnusmerkit (edellä 85 kohdassa mainittu asia Hercules Chemicals v. komissio, tuomion 264 kohta ja edellä 85 kohdassa mainittu asia HFB Holdings ym. v. komissio, tuomion 187 kohta).

93 Kilpailusääntöjen rikkomisen todistelusta on huomautettava, että komission on esitettävä oikeudellisesti riittävä näyttö EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen muodostavista seikoista (ks. asia C-185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998, Kok., s. I-8417, 58 kohta).

94 Sen on esitettävä tästä täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä (ks. asia T-62/98, Volkswagen v. komissio, tuomio 6.7.2000, Kok., s. II-2707, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

95 Kaikkien komission toimittamien todisteiden ei kuitenkaan tarvitse välttämättä täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että komission esittämät todisteet kokonaisvaltaisesti tarkasteltuina täyttävät ne (ks. yhdistetyt asiat T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T-78/00, JFE Engineering ym. v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. I-2501, 180 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

96 Seikkoja, jotka komissio esittää päätöksessään osoittaakseen, että EY 81 artiklan 1 kohtaa on rikottu, on tarkasteltava kokonaisuutena eikä erikseen (ks. edellä 89 kohdassa mainittu asia BPB v. komissio, tuomion 185 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

97 Lisäksi on otettava huomioon, että kilpailunvastaiset toimenpiteet toteutetaan vaivihkaa, ja näin ollen useimmissa tapauksissa kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja seikoista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta (yhdistetyt asiat C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P, Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomio 7.1.2004, Kok., s. I-123, 55–57 kohta).

98 Tuomioistuinvalvonnan laajuudesta on vakiintuneessa oikeuskäytännössä todettu, että kun unionin yleinen tuomioistuin käsittelee kumoamiskannetta, joka koskee EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisesta tehtyä päätöstä, sen on yleisesti ottaen tutkittava kaikilta osin, täyttyvätkö EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytykset (ks. asia T‑41/96, Bayer v. komissio, tuomio 26.10.2000, Kok., s. II-3383, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

99 Syyttömyysolettaman, joka on unionin oikeuden yleinen periaate ja jota sovelletaan muun muassa yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen, mukaan asia on ratkaistava kilpailusääntöjen rikkomista koskevan päätöksen adressaatin hyväksi, jos asiaa käsittelevä tuomioistuin on epävarma (edellä 55 kohdassa mainittu asia Hüls v. komissio, tuomion 149 ja 150 kohta sekä yhdistetyt asiat T‑44/02 OP, T‑54/02 OP ja T‑56/02 OP, T‑60/02 OP ja T‑61/02 OP, Dresdner Bank ym. v. komissio, tuomio 27.9.2006, Kok., s. II-3567, 60 ja 61 kohta).

100 Näiden seikkojen valossa on tutkittava, onko komissio nyt käsiteltävässä asiassa osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että kantajan menettely on ollut riidanalaisten ajanjaksojen aikana EY 81 artiklan 1 kohdan vastaista.

– Ajanjakso 31.1.1994 – toukokuu 1995

101 Kantaja väittää, että komissio on tehnyt tosiseikkoja koskevan arviointivirheen, kun se on katsonut rikkomisen alkaneen 31.1.1994. Kantaja väittää, ettei ole osoitettu, että se olisi ennen toukokuuta 1995 ollut kilpailijoihinsa minkäänlaisessa yhteydessä, jonka puitteissa EY 81 artiklan 1 kohtaa olisi voitu rikkoa.

102 Riidanalaisen päätöksen 104–114 ja 351 perustelukappaleesta käy ilmi, että komission mukaan päivä, jona kantajan osallistuminen rikkomiseen alkoi, on 31.1.1994, ja näkemys perustui Degussan sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksensa yhteydessä esittämiin lausumiin, joita EKA Chemicalsin esittämät asiakirjatodisteet sekä Arkeman lausumat tukivat.

103 Komissio on ensinnäkin todennut, että Degussan esittämien lausumien mukaan kilpailijat vaihtoivat 1990-luvulla yhä useammin ”kilpailua koskevia luottamuksellisia tietoja” ja jopa ”markkinoita koskevia tietoja”. Näiden lausumien mukaan ”[ilmaus] ’markkinoita koskevien tietojen vaihto’ on kilpailevien yritysten myyntihenkilöiden välisessä keskustelussa käytettävä tyypillinen ilmaus”. Komissio on todennut lisäksi, että samojen lausumien mukaan ”suullisesti annetut tiedot liittyivät määrien ja hintojen kehitykseen, kilpailijoiden ja asiakkaiden markkinakäyttäytymiseen, kilpailijoiden markkinoille tulemiseen tai niiltä poistumiseen, tuotantokapasiteetin kehittymiseen, kysyntä- ja tarjontapuolen tuoteinnovaatioon sekä muihin samankaltaisiin kysymyksiin” (riidanalaisen päätöksen 104 perustelukappale). Degussan mukaan kilpailijat kävivät tällaisia keskusteluja erityisesti määritelläkseen ja tarkastaakseen kilpailijoiden markkinaosuudet sekä toimittaakseen tietoja asiakkaiden käyttäytymisestä (riidanalaisen päätöksen 105 perustelukappale).

104 Lisäksi komissio on todennut rikkomisen tarkasta alkamisajankohdasta, että ensimmäinen Degussan lausumat vahvistava todiste, joka liittyi erityisesti kantajaan, koski EKA Chemicalsin ja Kemiran tapaamista Tukholmassa 31.1.1994 sekä samana päivänä järjestettyä Degussan ja EKA Chemicalsin välistä tapaamista. Komission mukaan tämä todiste osoitti, että ”EKA [Chemicals], Kemira, Degussa ja [kantaja ovat] osallistuneet salaiseen yhteistyöhön ainakin alkuvuoden 1994 aikana” (riidanalaisen päätöksen 106–108 ja 351 perustelukappale).

105 Komissio on myös todennut, että muuta lainvastaista yhteydenpitoa käytiin vuosina 1994 ja 1995, ja siitä ovat toimittaneet tietoja EKA Chemicals (riidanalaisen päätöksen 110 ja 111 perustelukappale), Degussa (114 perustelukappale) ja Arkema (115 perustelukappale).

106 Tästä on huomautettava aluksi, että Degussan lausumat, joiden sisällön kantaja riitauttaa, eivät yksin muodosta riittävää näyttöä kantajan osallistumisesta rikkomiseen.

107 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kartelliin osalliseksi katsotun yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden ovat riitauttaneet muut kartelliin osalliseksi katsotut yritykset, ei nimittäin voida pitää riittävänä näyttönä viimeksi mainittujen yritysten toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita (ks. edellä 95 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio ja asia T‑38/02, Groupe Danone v. komissio, tuomio 25.10.2005, Kok., s. II-4407, 285 kohta).

108 Tätä perustelua sovelletaan sitäkin suuremmalla syyllä nyt käsiteltävään asiaan, kun otetaan huomioon Degussan käyttämien ilmausten yleinen luonne; ne viittaavat kaikkiin kartellin alkuvaiheessa eli vuosina 1994–1996 järjestettyihin tapaamisiin. Nämä lausumat eivät siten yksinään riitä siihen, että kantajan rikkomiseen osallistumisen alkamispäivä voitaisiin sijoittaa vuoden 1994 alkuun.

109 Komission viittauksista Degussan lausumiin, joiden mukaan ”kilpailua koskevia luottamuksellisia tietoja” vaihdettiin CEFIC:n 29.4. ja 25.11.1994 järjestämissä kokouksissa käydyissä monenvälisissä keskusteluissa (riidanalaisen päätöksen 114 perustelukappale), on todettava, että tämä tieto, jossa ei erityisesti mainita kantajaa, on osa Degussan edellä mainittuja lausumia eikä sitä näin ollen voida pitää niitä tukevana seikkana.

110 Kun tarkastellaan lisäksi todistetta, jonka komissio on esittänyt tukemaan Degussan lausumia kyseisestä ajanjaksosta, on kiistatonta, että kantaja ei osallistunut riidanalaisen päätöksen 351 perustelukappaleessa mainittuihin tapaamisiin eli EKA Chemicalsin ja Kemiran väliseen tapaamiseen Tukholmassa 31.1.1994 eikä samana päivänä järjestettyyn EKA Chemicalsin ja Degussan tapaamiseen.

111 Näiden tapaamisten osalta komissio on ainoastaan viitannut tosiseikkojen tapahtuma-ajalta peräisin olevaan EKA Chemicalsin asiakirjaan, jonka mukaan EKA Chemicals ja Kemira vaihtoivat 31.1.1994 järjestetyn tapaamisen yhteydessä tietoja pohjoismaisista markkinoista ja jonka mukaan Kemira ”[oli] ilmoittanut [neuvotelleensa] [Air Liquiden] kanssa mutta neuvottelujen tulos ei ollut kovin lupaava”. Komission mielestä samassa asiakirjassa todetaan, että ”[Degussan] ja [kantajan] väliset neuvottelut puolestaan edistyivät paremmin” (riidanalaisen päätöksen perustelukappaleen 106 kohta).

112 Vaikka kyseinen asiakirja koskeekin yhtäältä pohjoismaisten tuottajien eli Kemiran ja EKA Chemicalsin välistä tietojenvaihtoa ja toisaalta viimeksi mainittujen ja ”Manner-Euroopan markkinoiden” tiettyjen tuottajien välisiä keskusteluja, viittaus kantajaan tässä yhteydessä ei riitä osoittamaan kantajan osallistumista lainvastaiseen yhteydenpitoon, joka kyseiseen tapaamiseen liittyi.

113 Kyseessä on nimittäin epäsuora todiste, joka on peräisin sellaiselta yritykseltä, joka ei osallistunut väitettyihin keskusteluihin kantajan kanssa, eikä Kemira ole vahvistanut tätä todistetta. Tähän asiakirjaan sisältyvien viittausten perusteella ei myöskään voida yksilöidä kyseessä olevien keskustelujen tarkoitusta.

114 Tästä on todettava, että komissio on katsonut virheellisesti, ettei sillä ollut ”mitään syytä epäillä, että tässä asiakirjassa olevat tiedot eivät olisi täsmällinen toisinto aiemmin käydyistä keskusteluista” ja että ne olivat osoitus kartellista, johon kantaja oli osallistunut (riidanalaisen päätöksen 317 perustelukappale).

115 Muiden EKA Chemicalsin ilmoittamien, vuoteen 1994 ajoittuneiden kahdenvälisten yhteydenottojen osalta komissio viittaa EKA Chemicalsin ja kantajan väliseen, 2.11.1994 Göteborgissa järjestettyyn tapaamiseen, jossa osallistujat EKA Chemicalsin mukaan ”keskustelivat vetyperoksidin Euroopan markkinoista” (riidanalaisen päätöksen 111 perustelukappale).

116 On kuitenkin todettava, että tämä ainoa yleisluonteisesti muotoiltu maininta ei riitä osoittamaan kyseisen tapaamisen lainvastaisuutta, sillä kantaja on riitauttanut tämän lainvastaisuuden. Tapaamisen lainvastaista tarkoitusta ei myöskään ole osoitettu komission viittauksilla muihin EKA Chemicalsin lausumiin, jotka eivät selvästikään koske tätä tapaamista vaan joissa todetaan ainoastaan se, että ”1990-luvulta alkaen EKA [Chemicalsin] ja [kantajan] väliset tapaamiset ovat liittyneet lähinnä markkinoita koskeviin yleisiin kysymyksiin, kuten hintatietoihin, markkinaennusteisiin jne.” (riidanalaisen päätöksen 113 perustelukappale ja alaviite nro 84).

117 Vaikka komissio lopuksi katsoi, että Degussan lausumia ovat tukeneet Arkeman lausumat, jotka koskevat vuonna 1995 pidettyjä kokouksia ja joiden mukaan ”jakamisesta tuottajien kesken [on] keskusteltu varmasti vuosista 1994–1995 lähtien” (riidanalaisen päätöksen 104 ja 115 perustelukappale), on kuitenkin todettava, että viimeksi mainitut lausumat liittyvät ”huhti- tai toukokuussa 1995” pidettyyn monenkeskiseen tapaamiseen (riidanalaisen päätöksen 115 perustelukappale) sekä sitä seuranneeseen yhteydenpitoon eivätkä ne siten voi toimia Degussan lausumia tukevana näyttönä kantajan aikaisemman rikkomiseen osallistumisen osalta.

118 Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että riidanalaisen päätöksen 104–115 ja 351 perustelukappaleessa esitetyt seikat yhdessä tarkasteltuina eivät muodosta riittäviä todisteita sen komission toteamuksen perustelemiseksi, joka koskee kantajan osallistumista rikkomiseen ajanjaksolla 31.1.1994 – toukokuu 1995.

119 Yhtäältä nimittäin Degussan lausumat, joihin on vedottu riidanalaisen päätöksen 104 ja 105 perustelukappaleessa, eivät yksinään riitä osoittamaan, että kantaja olisi osallistunut kiellettyyn yhteistoimintaan vuodesta 1994 alkaen, ja toisaalta muut seikat, joihin on vedottu riidanalaisen päätöksen 106–115 ja 351 perustelukappaleessa, eivät tue riittävällä tavalla näitä lausumia siltä osin kuin kyse on kantajan osallistumisesta lainvastaiseen yhteydenpitoon ennen toukokuuta 1995.

120 Näin ollen on hyväksyttävä kantajan esittämä väite tosiseikkojen virheellisestä arvioinnista siltä osin kuin kyse on kantajan osallistumisesta rikkomiseen ajanjaksolla 31.1.1994 – toukokuu 1995.

– Ajanjakso toukokuu 1995 – elokuu 1997

121 Komissio on todennut riidanalaisessa päätöksessä, että yritykset, joille päätös on osoitettu ja joihin kantaja kuuluu, ovat osallistuneet monitahoiseen kartelliin, joka muodostui sopimuksista ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joilla pyrittiin rajoittamaan kilpailua EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Kilpailunrajoitus koski lähinnä markkinatietojen vaihtoa, tuotannon ja tuotantokapasiteetin rajoittamista, markkinoiden jakamista ja hintojen asettamista (riidanalaisen päätöksen 337 perustelukappale).

122 Erityisesti kartellin alkuvaiheesta komissio on todennut muun muassa, että kartelliin osallistuneet yritykset tapasivat säännöllisesti ainakin 31.1.1994 alkaen vaihtaakseen luottamuksellisia markkinatietoja ja keskustellakseen tuotantokapasiteeteista, niiden mahdollisesta vähentämisestä tai mahdollisuudesta estää tuotantokapasiteetin lisääminen markkinoilla (riidanalaisen päätöksen 304 perustelukappale) ja että nämä salaiset tapaamiset, jotka johtivat sitoviin sopimuksiin hinnoista ja markkinoiden jakamisesta, on voitu katsoa osaksi samaa yhteistyöhanketta (305 perustelukappale).

123 Lisäksi komissio on katsonut, että myynnin määriä, hintoja ja asiakkaita koskenut tietojenvaihto kartellin alkuvaiheessa auttoi kyseisiä yrityksiä ottamaan huomioon nämä tiedot markkinakäyttäytymisensä määrittämisessä, ja näin on voitu olettaa, että nämä yritykset ottivat huomioon tiedot, joita ne vaihtoivat kilpailijoidensa kanssa markkinakäyttäytymistä määrittäessään (riidanalaisen päätöksen 308 perustelukappale).

124 Näin ollen komissio on katsonut, että ”vaikka [kyseinen menettely] ei ole heti rikkomisen alkuvaiheessa saavuttanut vaihetta, jossa [varsinaisen] sopimuksen voitaisiin todeta syntyneen, menettelyn voidaan kuitenkin katsoa – – kuuluvan [EY] 81 artiklan 1 kohdan mukaisen kiellon soveltamisalaan, koska yhteistyöllä eri muodoissaan on kokonaisuudessaan kaikki sopimuksen ja/tai yhdenmukaistetun menettelytavan piirteet” (riidanalaisen päätöksen 309 perustelukappale).

125 Komissio on esittänyt toukokuun 1995 ja elokuun 1997 välistä ajanjaksoa koskevien toteamustensa tueksi erityisesti seuraavat seikat:

– Pariisissa huhti- tai toukokuussa 1995 järjestetyn monenkeskisen tapaamisen tarkoituksena oli muodostaa pysyviä kontakteja kilpailijoiden välille, sillä Degussa ja kantaja olivat ilmaisseet toiveensa vallitsevien markkina-asemien vakiinnuttamisesta (riidanalaisen päätöksen 115–117 perustelukappale)

– CEFIC:n joko 11. tai 12.5.1995 Dresdenissä järjestämässä kokouksessa käydyt kahdenväliset keskustelut koskivat uusien tuotantolaitosten valmistumisesta johtunutta odotettavaa hintojen laskua (riidanalaisen päätöksen 118 ja 119 perustelukappale)

– Atofinan ja Air Liquiden (riidanalaisen päätöksen 120 perustelukappale), Atofinan ja Degussan (121 perustelukappale) sekä Degussan ja EKA Chemicalsin (122 perustelukappale) välisissä kahdenkeskisissä tapaamisissa kesäkuussa 1995 keskusteltiin vetyperoksidin markkinoiden liikakapasiteetista ja tuottajien välisistä yhteistyömahdollisuuksista, ja keskustelut perustuivat taulukkoon, jossa esitettiin yksityiskohtaiset tiedot kunkin asiakkaan ja tuottajan osalta ja joka sisälsi myös tietoja kantajasta

– ylipäänsä vuoden 1995 paikkeilla oli ”kiertänyt” lukuisia ehdotuksia myyntikiintiöistä ja liikakapasiteetin valvonnasta yli vuoden ajan, ja Atofina, Degussa ja kantaja olivat keskustelleet niistä (riidanalaisen päätöksen 123 ja 124 perustelukappale)

– Atofinan, Degussan ja Chemoxalin tapaaminen Pariisissa 23.10.1995 koski erityisesti lukuja sisältänyttä ehdotusta uusien tuotantokapasiteettien – joihin kantajan uuden tehtaan kapasiteetti kuului – rajoittamiseksi sekä hintasopimukseen liittynyttä ehdotusta (riidanalaisen päätöksen 126 ja 127 perustelukappale)

– tuottajat oli jaettu A- ja B-ryhmään, joista ensimmäistä koordinoi kantaja ja jälkimmäistä Degussa, ja B-ryhmän oletettiin jakavan A-ryhmän määrittelemät markkinaosuudet; A-ryhmään kuuluivat ”markkinoiden johtavat yritykset” eli Degussa ja kantaja sekä pohjoismaiset yritykset EKA Chemicals ja Kemira (riidanalaisen päätöksen 130 ja 131 perustelukappale)

– Milanossa 31.10.1995 järjestetyssä B-ryhmän tapaamisessa käsiteltiin ”kasvun jakamista mahdollistavaa mallia koskevia perusteita”, ja tässä yhteydessä tehdyistä muistiinpanoista käyvät ilmi muun muassa kantajaa koskevat tiedot (riidanalaisen päätöksen 132 ja 133 perustelukappale)

– CEFIC:n 21. ja 22.11.1995 Brysselissä järjestämissä kokouksissa käydyissä kahdenvälisissä keskusteluissa, joihin myös kantaja osallistui, sekä Italiassa järjestetyssä tapaamisessa vaihdettiin markkinoita koskevia tietoja ja määriteltiin seuraavaksi vuodeksi vetyperoksidin hintatasot, joita tosin ei noudatettu (riidanalaisen päätöksen 134–136 perustelukappale)

– Atofinan ja kantajan Pariisissa vuoden 1996 alussa järjestetyn kahdenvälisen tapaamisen tarkoituksena oli verrata A- ja B-ryhmän asemaa toisiinsa (riidanalaisen päätöksen 139 perustelukappale)

– CEFIC:n 24.5.1996 Göteborgissa ja 27.11.1996 Brysselissä järjestämissä kokouksissa, joihin kantaja osallistui, käsiteltiin markkinaosuuksien jakamista koskeneita, lukuja sisältäneitä ehdotuksia sekä hintoja, mutta yksityiskohtaiseen sopimukseen ei päästy (riidanalaisen päätöksen 141–145 perustelukappale)

– useat vuosiin 1996 ja 1997 ajoittuneet kahdenkeskiset yhteydenotot, joihin lukeutuu huhti- tai toukokuussa 1997 Kööpenhaminassa järjestetty EKA Chemicalsin ja kantajan tapaaminen, jossa kantaja tiedusteli EKA Chemicalsilta, olisiko se valmis liittymään yhteen muiden tuottajien kanssa kapasiteettien pienentämiseksi koordinoidusti, ovat osoitus kapasiteettien pienentämistä koskeneista hankkeista (riidanalaisen päätöksen 154 ja 155 perustelukappale)

– CEFIC:n järjestämän kokouksen yhteydessä 28. tai 29.5.1997 Sevillassa pidetyissä tapaamisissa, joihin A- ja B-ryhmät osallistuivat, käsiteltiin vetyperoksidin markkinoiden jakamiseen perustunutta mallia, vaikka minkäänlaista lopullista sopimusta ei saatu aikaiseksi, ja neuvottelut siirrettiin elokuuhun (riidanalaisen päätöksen 156–167 perustelukappale)

– kantajan, EKA Chemicalsin ja Degussan välisiä kahdenkeskisiä yhteyksiä jatkettiin mainittujen tapaamisten jälkeen kesällä 1997 (riidanalaisen päätöksen 168–170 perustelukappale).

126 Kantaja ei kiistä näiden kontaktien olemassaoloa eikä keskustelujen sisältöä, joka on esitetty riidanalaisen päätöksen edellä mainituissa perustelukappaleissa.

127 Kantaja väittää kuitenkin, että näiden seikkojen perusteella ei voida päätellä sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaoloa ennen Brysselissä elokuussa 1997 järjestetyn monenvälisen tapaamisen ajankohtaa; tämä tapaaminen johti sitovaan sopimukseen vetyperoksidin hintojen korottamisesta (riidanalaisen päätöksen 171–174 perustelukappale), ja kantaja pitää sitä ajankohtana, jona sen oma osallistuminen rikkomiseen on alkanut.

128 Kantaja viittaa ensinnäkin riidanalaisen päätöksen 115–170 perustelukappaleessa esitettyihin seikkoihin ja väittää, että elokuussa 1997 järjestettyyn tapaamiseen asti kyseisiin keskusteluihin osallistuneet eivät voineet tehdä sopimusta markkinoiden jakamisesta tai hinnoista eivätkä sitoutuneet yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin.

129 Tästä kantaja väittää, että komissio on tulkinnut virheellisesti EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteitä ja tehnyt tosiseikkoja koskevan arviointivirheen.

130 Väitetystä oikeudellisesta virheestä on huomautettava, että kun kyse on monitahoisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, komissiolla ei ole velvollisuutta luokitella jokaista todettua rikkomista EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, koska molemmat rikkomisen muodot ovat luonteeltaan samankaltaisia. Komissiolta ei myöskään voida edellyttää rikkomisen luokittelemista tarkasti joko sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, koska edellä mainittu säännös koskee joka tapauksessa molempia rikkomisen muotoja.

131 Nyt käsiteltävässä asiassa komissiota ei näin ollen voida oikeudellisesti moittia siitä, että se on määritellyt kaikki kyseiset menettelyt sellaisiksi, että ne täyttävät kaikki ”sopimuksen ja/tai yhdenmukaistetun menettelytavan” tunnusmerkit siltä osin kuin niiden on voitu katsoa kuuluvan jompaankumpaan EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista rikkomisen muodoista.

132 Väitetystä tosiseikkoja koskevasta arviointivirheestä kantaja väittää, että kilpailijat eivät ennen elokuuta 1997 yhtäältä päässeet sopimukseen erityisestä markkinakäyttäytymisestä eivätkä toisaalta päättäneet sellaisesta yhteensovittamisesta, joka voitaisiin luokitella yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi.

133 Kantaja viittaa erityisesti riidanalaisessa päätöksessä mainittuihin tietoihin, joiden mukaan vuonna 1996 keskustelut ”olivat polkeneet paikallaan vuoden ajan” ja että ne näyttivät ”olevan umpikujassa”. Kantaja korostaa, että vielä toukokuussa 1997 ”luottamuspula oli syynä siihen, että ei saatu aikaiseksi sopimusta markkinaosuuksien pysyttämisestä”, ”[koska] pienimmät tuottajat äänestivät markkinaosuuksien määrittämistä vastaan” (riidanalaisen päätöksen 140, 142 ja 164 perustelukappale).

134 Vaikka kantajan esittämät seikat osoittavat, että toukokuussa 1995 ja elokuussa 1997 järjestettyihin tapaamisiin osallistuneet tuottajat eivät päässeet ”varsinaiseen” sopimukseen markkinaosuuksien jakamisesta, minkä komissio on itsekin todennut riidanalaisen päätöksen 309 perustelukappaleessa, tuottajat kävivät kuitenkin pidennetyllä ajanjaksolla säännöllisesti neuvotteluja tällaiseen sopimukseen tähtäävästä hankkeesta.

135 Seikoista, joita kantaja ei ole kiistänyt, käy nimittäin ilmi, että Degussan ja kantajan vetyperoksidin alalla toimiville kilpailijoilleen toistuvasti toimittamien kutsujen seurauksena järjestettiin tapaamisia toukokuussa 1995 kilpailijoiden välisen pysyvän yhteyden muodostamiseksi. Osanottajat keskustelivat markkinoilla vallinneista suuntauksista ja vetyperoksidin Euroopan-markkinoille saapuneista uusista tuottajista, ja Degussa ja kantaja toivoivat, että olemassa olleet markkina-asemat pysyisivät mahdollisimman vakaina (riidanalaisen päätöksen 115–117 perustelukappale).

136 Toukokuun 1995 ja elokuun 1997 välisenä aikana käytiin säännöllisesti keskusteluja, joiden aiheena olivat myyntikiintiöitä ja liikakapasiteetin valvontaa koskeneet ehdotukset (riidanalaisen päätöksen 123 ja 124 perustelukappale), lukuja sisältänyt ehdotus uusien tuotantokapasiteettien, joihin kuului kantajan uuden tehtaan kapasiteetti, rajoittamiseksi sekä hintasopimukseen liittynyt ehdotus (126 ja 127 perustelukappale), ”kasvun jakamista mahdollistavaa mallia koskevat perusteet” (132 ja 133 perustelukappale), markkinoiden jakamista koskeneet, lukuja sisältäneet ehdotukset sekä hintoja koskenut sopimus (143–145 perustelukappale), pyrkimys pienentää kapasiteetteja koordinoidusti (riidanalaisen päätöksen 154 ja 155 perustelukappale) sekä vetyperoksidin markkinoiden jakamiseen perustunut malli (159–167 perustelukappale).

137 Keskustelujen sisältö, jota kantaja ei ole kyseenalaistanut, osoittaa sen, että on ollut olemassa yhteinen tahto rajoittaa kilpailua.

138 On nimittäin niin, että säännöllisesti pidetyt toisiaan seuranneet kokoukset, joissa yritykset ovat tavanneet keskustellakseen uusien kapasiteettien rajoittamisesta, markkinaosuuksien jakamisesta ja hintasopimuksesta, eivät olisi olleet mahdollisia, ellei niihin osallistuneiden välillä tuolloin olisi ollut yhteistä tahtoa markkinoiden vakauttamiseen kilpailua rajoittavilla toimenpiteillä (ks. vastaavasti asia T-21/99, Dansk Rørindustri v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok., s. II-1681, 46 kohta).

139 Koska kyseisiä keskusteluja on selvästi ohjannut osanottajien välinen yhteinen tahto päästä yksimielisyyteen juuri kilpailunrajoituksen periaatteesta, tätä päätelmää ei heikennä se, että osanottajat keskustelivat suunnitellun rajoituksen erityispiirteistä elokuuhun 1997 asti ja että elokuussa 1997 tehty vetyperoksidin hintojen korotusta koordinoidusti koskenut sitova sopimus tehtiin noudattamalla eri menettelytapaa kuin aiemmissa kokouksissa oli suunniteltu.

140 Kantajan osallistuminen tähän salaiseen yhteydenpitoon käy selvästi ilmi sen aktiivisesta osallistumisesta keskusteluihin. Kantaja osallistui useimpiin kyseisen ajanjakson kuluessa pidetyistä tapaamista, ”teki yhteenvedon” ehdotuksista (riidanalaisen päätöksen 123 ja 124 perustelukappale) ja koordinoi ”markkinoiden johtavista yrityksistä” koottua ryhmää (130 ja 131 perustelukappale).

141 Tästä on todettava, ettei kantajan viittaus siihen, että toukokuussa 1997 järjestetyssä tapaamisessa (riidanalaisen päätöksen 162 perustelukappale), josta kantajan edustaja oli ”poistunut tuohtuneena – – ärsyynnyttyään pienten tuottajien vaatimuksista”, ole osoitus siitä, että kantajan osallistumisella kyseiseen tapaamiseen tai ylipäätään kaikkeen yhteydenpitoon ei olisi ollut lainkaan kilpailunvastaista tarkoitusta.

142 Näistä seikoista komissio on voinut perustellusti todeta, että kyseiset kartellin alkuvaiheen menettelyt, joihin kantaja osallistui, ovat olleet osa samaa kilpailunvastaista hanketta ja näin ollen kuuluneet EY 81 artiklan 1 kohdan mukaisen kiellon soveltamisalaan.

143 Yhtäältä on nimittäin muistutettava, että EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus on tehty siinä vaiheessa, kun on olemassa yksimielisyys itse kilpailunrajoituksen periaatteesta, vaikka tarkoitetun rajoittamisen yksityiskohdista vielä neuvoteltaisiin (ks. edellä 86 kohta).

144 Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja ei voi näin ollen perustellusti väittää, että sen vuoksi, etteivät yritykset sopineet markkinoilla sovellettavista erityisistä menettelysäännöistä, kyseinen toiminta olisi korkeintaan pelkkä aikomus rajoittaa kilpailua ja että se ei kuuluisi 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin rikkomisen muotoihin.

145 Koska edellä esitetyistä seikoista käy ilmi, että kilpailijoilla oli jo ollut yhteinen hanke, jonka tarkoituksena oli tehdä kilpailunvastainen sopimus, näiden keskustelujen on katsottava ylittäneen pelkän aikomuksen tai yrityksen sopimukseen pääsemiseksi.

146 Toisaalta on todettava, että yhteydenpidon kyseisenä ajanjaksona on voitu joka tapauksessa katsoa kuuluvan EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan yhdenmukaistettuna menettelytapana.

147 On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tietojen antaminen kilpailijoille tarkoituksena valmistella kilpailunvastaista sopimusta on riittävä todiste EY 81 artiklassa tarkoitetun yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaolosta (ks. edellä 89 kohta).

148 Tästä on todettava, että vaikka komissio ei pysty osoittamaan, että yritykset ovat tehneet sopimuksen sanan suppeassa merkityksessä, EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteamiseksi riittää, että kilpailijat ovat olleet välittömässä yhteydessä ”vakauttaakseen markkinat” (ks. edellä 89 kohdassa mainittu asia BPB v. komissio, tuomion 170 kohta).

149 Edellä esitettyjen seikkojen perusteella on hylättävä kantajan esittämä väite, jonka mukaan tietojen toimittamista kilpailijoille voidaan pitää yhdenmukaistettuna menettelytapana vain, jos kilpailunvastainen sopimus on jo tehty ja neuvotteluja käydään ainoastaan sopimuksen täytäntöön panemiseksi.

150 Nyt käsiteltävässä asiassa komissio on katsonut, että kantaja on osallistunut tiettyihin tapaamisiin kilpailijoidensa kanssa, että näiden tapaamisten yhteydessä on vaihdettu markkinatilannetta koskevia tietoja sekä keskusteltu hintojen tasosta ja osanottajat ovat esittäneet kaupallisen strategian, jota ne aikoivat noudattaa markkinoilla. Lisäksi on näytetty toteen, että kyseisen tietojenvaihdon tarkoituksena on ollut valmistella markkinoiden jakamista ja hintoja koskevaa sopimusta, ja näin ollen sen tavoite on ollut selvästi kilpailunvastainen.

151 Näin ollen komissio on perustellusti todennut, että kantaja on osallistunut yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jonka tarkoituksena on ollut rajoittaa kilpailua.

152 Tätä seikkaa ei voida kyseenalaistaa kantajan väitteellä, jonka mukaan kilpailijoiden välillä ei ollut luottamusta ja että sen vuoksi oli mahdotonta, että ne olisivat voineet sitoutua yhdenmukaistettuun menettelytapaan.

153 Osanottajien näkemyserot tai niiden välisen luottamuksen puuttuminen eivät nimittäin itsessään riitä siihen, että voitaisiin sulkea pois sellaisen yhteistoiminnan olemassaolo, joka voidaan luokitella yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi. Kantajan esittämät perustelut eivät myöskään kumoa komission esittämiä seikkoja, joista käy ilmi, että kilpailijat tapasivat välillään vallinneesta luottamuspulasta huolimatta säännöllisesti kyseisenä ajanjaksona ja vaihtoivat markkinatilannetta ja kaupallista strategiaansa koskevia tietoja valmistellakseen kilpailunvastaista sopimusta.

154 Toisin kuin kantaja väittää, komissiota ei voida moittia siitä, ettei se ole osoittanut, että vaihdettuja tietoja – kun niiden sisältö otetaan huomioon – on voitu käyttää kilpailunvastaisiin tarkoituksiin.

155 Kyseisen menettelyn kilpailunvastainen tarkoitus käy nimittäin selvästi ilmi kyseisenä ajanjaksona järjestetyissä tapaamisissa vaihdettujen tietojen luonteesta, koska tiedot sisälsivät aikaisempien vuosien myyntilukuja ja tulevaisuutta koskevia ennusteita (riidanalaisen päätöksen 120 perustelukappale), sekä käsiteltyjen ehdotusten sisällöstä, koska ne kattoivat markkinoilla vallinneen tilanteen pysyttämisen, uusien tuotantokapasiteettien jakamisen ja vetyperoksidin hintatason määrittelemisen (ks. esim. 115, 127, 133, 136 ja 144 perustelukappale).

156 Näin ollen komissio on osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että kyseistä tietojenvaihtoa, jolla ”valmisteltiin maaperää” tietojenvaihdosta seuranneille hintojen korotuksille ja markkinoiden jakamiselle, voidaan pitää EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna kielletyn yhteistyön muotona.

157 Näistä seikoista seuraa se, että komissio on perustellusti katsonut, että riidanalaisten menettelyjen on voitu katsoa kuuluvan EY 81 artiklan 1 kohdan kiellon soveltamisalaan, koska ne ovat olleet osa kokonaisuutta, joka on täyttänyt sopimuksen ”ja/tai” yhdenmukaistetun menettelytavan tunnusmerkit (riidanalaisen päätöksen 308 ja 309 perustelukappale).

158 Kantajan väitteestä, jonka mukaan vetyperoksidin markkinoilla oli kilpailua aina elo- tai syyskuuhun 1997 asti, koska vetyperoksidin hinnat laskivat merkittävästi vuoden 1997 alussa, on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sovellettaessa EY 81 artiklan 1 kohtaa sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan konkreettisia seurauksia ei tarvitse ottaa huomioon, jos rikkomisen tarkoituksena on estää kilpailu yhteismarkkinoilla tai rajoittaa tai vääristää sitä (asia C-510/06 P, Archer Daniels Midland v. komissio, tuomio 19.3.2009, Kok., s. I-1843, 140 kohta ja asia C-8/08, T-Mobile Netherlands ym., tuomio 4.6.2009, Kok., s. I-4529, 29 kohta).

159 Koska komissio on nyt käsiteltävässä asiassa todennut, että kantaja on osallistunut kilpailunvastaiseen sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jonka tarkoituksena on ollut rajoittaa kilpailua vetyperoksidin markkinoilla, se ei ole ollut velvollinen ottamaan huomioon kyseisten menettelyjen konkreettisia seurauksia.

160 Joka tapauksessa vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu erityisesti yhdenmukaistetusta menettelytavasta, että on syytä olettaa, elleivät asianomaiset toimijat esitä niille kuuluvan näyttövelvollisuuden mukaisesti vastakkaista näyttöä, että yhteistoimintaan osallistuvat ja edelleen markkinoilla toimivat yritykset ottavat markkinakäyttäytymisessään huomioon kilpailijoidensa kanssa vaihtamansa tiedot (edellä 87 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 118 ja 121 kohta sekä edellä 55 kohdassa mainittu asia Hüls v. komissio, tuomion 161 ja 162 kohta).

161 Tästä on todettava, että vaikka olisi osoitettu, etteivät nämä menettelyt vaikuttaneet hintoihin kyseisenä ajanjaksona, tällä ei voida kyseenalaistaa komission arvioinnin lainmukaisuutta.

162 Etenkään se seikka, että yhdenmukaistetulla menettelyllä ei ole välitöntä vaikutusta hintoihin, ei estä toteamasta, että sillä on rajoitettu kilpailua kyseisten yritysten välillä erityisesti poistamalla kilpailupaine (ks. vastaavasti edellä 138 kohdassa mainittu asia Dansk Rørindustri v. komissio, tuomion 139 ja 140 kohta).

163 Näin ollen kantajan väitettä, jonka mukaan komissio ei ole ottanut huomioon todistetta siitä, että markkinoilla oli ollut kilpailua kyseisenä ajanjaksona, ei voida hyväksyä.

164 Siitä kantajan väitteestä, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä esitetyt kyseiseen ajanjaksoon liittyvät seikat koskevat enimmäkseen vetyperoksidin mutta eivät natriumperboraatin markkinoita, on huomautettava, että riidanalainen päätös perustuu yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen toteamiseen ja tämä rikkominen kattaa molemmat kyseiset markkinat (riidanalaisen päätöksen 328 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet), eikä kantaja kiistä tätä luokittelua nyt käsiteltävässä asiassa.

165 Koska komissio on luokitellut kyseessä olevan kartellin yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi, se ei ole ollut velvollinen tätä luokittelua tehdessään ottamaan esille yksinomaan natriumperboraatin markkinoita koskeneiden toimien erilaista kestoa. Koska kyse ei ole erillisistä kilpailusääntöjen rikkomisista, komissiolla ei myöskään ole ollut velvollisuutta ottaa huomioon tätä eroa määrittääkseen kilpailusääntöjen rikkomisen kestoa kokonaisuutena.

166 Olisi nimittäin keinotekoista jakaa sellainen jatkettu toiminta, jolle on ominaista yksi tarkoitus, useaan erilliseen kilpailusääntöjen rikkomiseen sillä perusteella, että menettelytavat ovat vaihdelleet voimakkuudeltaan asianomaisten markkinoiden mukaan. Nämä seikat on otettava huomioon vain arvioitaessa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta ja tarvittaessa määritettäessä sakon suuruutta (ks. analogisesti edellä 87 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 90 kohta).

167 Nyt käsiteltävässä asiassa komissio on näiden seikkojen mukaisesti todennut sakon suuruuden määrittämisestä, että se on ottanut huomioon sen, että kartelli alkoi natriumperboraatin osalta myöhemmin kuin vetyperoksidin ja että se päättyi aikaisemmin (riidanalaisen päätöksen 331 perustelukappale).

168 Kantajan väitettä kilpailunvastaisia toimia natriumperboraatin markkinoilla kyseisenä ajanjaksona koskevien todisteiden riittämättömyydestä ei näin ollen voida hyväksyä.

169 Lopuksi on todettava, ettei kantaja ole osoittanut, että riidanalaiseen päätökseen olisi sisältynyt EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamista koskeva oikeudellinen virhe, ja näin ollen on hylättävä myös kantajan väite, joka perustuu aineellisesti samaan olettamukseen ja jonka mukaan komissio on tulkinnut tätä säännöstä liian laajasti ja loukannut seuraamusten lakisidonnaisuuden periaatetta.

170 Kaiken edellä esitetyn perusteella väitettä, joka koskee rikkomisen toteamista toukokuun 1995 ja elokuun 1997 välisen ajanjakson osalta, ei voida hyväksyä.

– Ajanjakso 18.5.–31.12.2000

171 Rikkomisen loppuvaiheesta komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 356 perustelukappaleessa, että EY 81 artiklan 1 kohtaa sovelletaan kartelliin, jonka vaikutukset jatkuvat kartellin muodollisen päättymisen jälkeen, ja asia on näin erityisesti silloin, kun yritykset eivät lopeta kartellitapaamisissa sovittujen viitehintojen soveltamista.

172 Komissio on soveltanut näitä seikkoja nyt käsiteltävään asiaan ja todennut, että Arkeman lausumien, jotka tukevat muuta näyttöä, mukaan Turussa 18.5.2000 järjestetyssä monenvälisessä tapaamisessa saavutettiin yleinen yksimielisyys hintatason säilyttämiseksi koko vuodeksi 2000 ja että näin ollen voitiin olettaa, että vaikutus hintoihin jatkui ainakin vuoden 2000 jälkipuoliskon ajan (riidanalaisen päätöksen 357 perustelukappale). Rikkomisen lakkaamispäiväksi on näin ollen katsottu 31.12.2000 erityisesti kantajan osalta (360 perustelukappale).

173 Kantaja väittää, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen ja tosiseikkojen arviointivirheen katsoessaan, että kartellia jatkettiin 18.5.2000 pidetyn kokouksen jälkeen.

174 Tästä on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 81 artiklaa sovelletaan myös sopimuksiin, joiden vaikutukset jatkuvat niiden muodollisen lakkaamisen jälkeen (asia 243/83, Binon, tuomio 3.7.1985, Kok., s. 2015, 17 kohta ja asia T-14/89, Montedipe v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok., s. II-1155, 231 kohta).

175 Komissio voi laillisesti todeta erityisesti sen, että kartellin vaikutukset jatkuvat yhteistoimintaan liittyvien kokousten muodollisen päättymisen jälkeen, jos näissä kokouksissa sovittuja hinnankorotuksia sovelletaan kokouksien jälkeen (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ja T‑136/02, Bolloré ym. v. komissio, tuomio 26.4.2007, Kok., s. II-947, 186 kohta).

176 Nyt käsiteltävässä asiassa komissio on todennut, että 18.5.2000 pidetyssä kokouksessa saavutettiin yksimielisyys hintojen säilyttämisestä vuoden 2000 jälkipuoliskolla, ja tämän vuoksi se on voinut perustellusti katsoa, että kartellin vaikutukset jatkuivat 31.12.2000 asti.

177 Tätä päätelmää eivät horjuta kantajan perustelut, jotka liittyvät ensinnäkin komission esittämien todisteiden riittämättömyyteen.

178 On todettava, että kantaja ei kiistä kyseisen epävirallisen kokouksen sisältöä eikä osallistumistaan kokoukseen. Tästä kantaja väittää virheellisesti, että Arkeman lausumat, joissa viitataan yksimielisyyteen, eivät tarkoita osanottajien välistä yhteistä tahtoa jatkaa sopimusvaikutusta. Tätä väitettä vastaan puhuvat nimittäin lausumissa käytetyt ilmaisut, jotka liittyvät ”lopullisiin keskusteluihin” 1.1.2001 sovellettavista hinnoista ja ”yksimielisyyteen” hintatasosta (riidanalaisen päätöksen 282 perustelukappale).

179 Kantaja väittää virheellisesti myös, että yksimielisyyttä hintatasosta koskeva Arkeman maininta olisi ristiriidassa muiden sen lausumien kanssa, joiden mukaan Turussa pidetty kokous oli ”tiettyjen tuottajien tilaisuus osoittaa aikojen muuttuneen” ja ”ilmoittaa yhteistyön päättymisestä ja näin lopettaa markkinoiden sääntely”. Nämä lausumat, jotka viittaavat aikomukseen lopettaa kilpailunvastainen menettely ja näin ollen kartellin muodollisen lakkaamisen ilmoittamiseen, eivät ole ristiriidassa sen kanssa, että kartellin vaikutusten jatkamisesta vuoden loppuun asti on oltu yksimielisiä.

180 Lisäksi Arkeman lausumat tukevat, toisin kuin kantaja väittää, muita asiakirja-aineistosta ilmeneviä seikkoja ja erityisesti tietoa, jonka useat yritykset ovat vahvistaneet ja jota kantaja ei ole kiistänyt ja jonka mukaan CEFIC:n puolivuosittain järjestämien kokousten yhteydessä pidetyissä tapaamisissa määrättiin hinnoista seuraaviksi kuudeksi kuukaudeksi (riidanalaisen päätöksen 357 perustelukappale).

181 Tästä on todettava, että silloin, kun on tullut ilmi kartellin olemassaolon osoittavia yhtäpitäviä seikkoja, on esitettävä erityisen pitävä selitys sen osoittamiseksi, että kyseisen kokouksen tapahtumat ovat olleet aivan erilaisia kuin aikaisempien kokousten tapahtumat, vaikka kaikissa kokouksissa on ollut samat osallistujat, niiden ulkoiset puitteet ovat olleet samanlaiset ja niillä on kiistattomasti ollut sama tarkoitus (ks. tuomari Vesterdorfin julkisasiamiehenä esittämä ratkaisuehdotus asiassa T-1/89, Rhône-Poulenc v. komissio, tuomio 24.10.1991, Kok., s. II-867 ja erityisesti II-954).

182 Joka tapauksessa mainintaa siitä, että useat kilpailijat ovat jatkaneet yhteistyötä ainakin vuoden 2000 loppuun asti sen muodollisesta lakkaamisesta huolimatta, tukevat tietyt kahdenväliset yhteydenotot 18.5.2000 järjestetyn kokouksen jälkeen (riidanalaisen päätöksen 357 perustelukappale).

183 Kantajan väitteellä, jonka mukaan yksi kantajan kontakteista eli tapaaminen FMC Foret’n kanssa on ollut lainmukainen, ei kyseenalaisteta komission toteamusta kartellin vaikutuksen jatkumisesta, koska se ei perustu tähän yksittäiseen seikkaan, joka on ainoastaan toissijainen komission esittämien seikkojen joukossa.

184 Kantaja ei myöskään voi perustellusti väittää ilmoittaneensa Degussan ja itsensä välisessä, touko- tai kesäkuussa 2000 järjestetyssä kahdenvälisessä tapaamisessa, että ”markkinoilla toimivien tuottajien välisten keskustelujen perusteella ei ollut enää mahdollista suorittaa kapasiteettien uudelleenjakamista ja uudelleenkohdentamista”.

185 Tästä on riittävää todeta, ettei tämä kantajan kahdenvälisen yhteydenpidon yhteydessä esittämä kanta, jonka voidaan tulkita kertovan kartellin ylläpitämisvaikeuksista, osoita, että kantaja olisi julkisesti irtautunut rikkomisesta ja näin lopettanut osallistumisensa kartelliin.

186 Edellä kuvatuista seikoista seuraa se, että komissio on osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että 18.5.2000 järjestetyssä kokouksessa päästiin yksimielisyyteen hintatason säilyttämisestä ja että näin ollen kartellin vaikutukset jatkuivat vuoden 2000 jälkipuoliskolla.

187 Tätä päätelmää eivät horjuta kantajan perustelut, jotka toiseksi koskevat markkinoilla kyseisenä ajanjaksona sovellettujen tosiasiallisten hintojen arvioinnin puuttumista sekä asiakirja-aineistosta ilmeneviä tietoja, jotka osoittavat markkinoilla olleen kilpailua.

188 Koska komissio on osoittanut, että hintataso, josta kyseisessä kokouksessa päästiin yksimielisyyteen, oli tarkoitus säilyttää vuoden 2000 jälkipuoliskon ajan, se on nimittäin voinut todeta kartellin vaikutusten jatkumisen tämän jakson ajan eikä sen ole tarvinnut osoittaa, että kartellilla oli todellinen vaikutus sovellettuihin hintoihin (ks. vastaavasti edellä 175 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Bolloré ym. v. komissio, tuomion 186 kohta).

189 Toisin kuin kantaja väittää, tämä päätelmä perustuu oikeudellisesti riittävällä tavalla osoitettuihin seikkoihin, jotka liittyvät osanottajien yhteiseen tahtoon pidentää kartellin vaikutuksia sen muodollisesta lakkaamisesta huolimatta, ja siksi sillä ei käännetä todistustaakkaa eikä se näin ollen ole syyttömyysolettaman periaatteen vastainen.

190 Edellä esitetyn perusteella on todettava, että kantajan esittämillä perusteluilla ei ole kyseenalaistettu komission päätelmää, jonka mukaan kilpailusääntöjen rikkominen jatkui 31.12.2000 asti.

191 Tätä väitettä ei näin ollen voida hyväksyä.

192 Ensimmäisen ja toisen kanneperusteen tarkastelun päätteeksi on todettava, ettei komissio ole osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että kantaja olisi osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen aikavälillä 31.1.1994 – toukokuu 1995.

193 Ensimmäinen ja toinen kanneperuste on hylättävä muilta osin.

194 Tästä seuraa, että riidanalaisen päätöksen 1 artiklan m alakohta kumotaan siltä osin kuin komissio on siinä todennut kantajan osallistumisen kilpailusääntöjen rikkomiseen ennen toukokuuta 1995 ja että 2 artiklan h alakohdassa kantajalle määrätyn sakon määrää muutetaan, jotta voidaan ottaa huomioon kantajan kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisen lyhyempi kesto. Tämän muutoksen tosiasialliset seuraukset on yksilöity jäljempänä 440 ja 441 kohdassa.

Puolustautumisoikeuksien väitetty loukkaaminen

Asianosaisten lausumat

195 Kantaja väittää viidennessä kanneperusteessaan, että komissio on evännyt siltä oikeuden tutustua yhtäältä osaan asiakirja-aineistoon sisältyvistä Degussan toimittamista asiakirjoista ja toisaalta vastauksiin, jotka muut kyseessä olevat yritykset ovat toimittaneet väitetiedoksiantoon. Epäämisellä on kantajan mukaan loukattu sen puolustautumisoikeuksia sekä [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 27 artiklan 2 kohtaa.

196 Kantaja katsoo ensinnäkin, että sille on annettu rajoitettu oikeus tutustua Degussan toimittamiin asiakirjoihin, jotka sisälsivät Degussan sisäisiä, vuoden 2000 vetyperoksidimarkkinoihin liittyneitä kuukausiraportteja. Komissio on kantajan mukaan tehnyt oikeudellisen virheen ja arviointivirheen, kun se on evännyt kantajalta oikeuden tutustua kaikkiin näihin asiakirjoihin.

197 Kyseisiä tietoja ei kantajan mukaan ole puolueettomasti voitu pitää luottamuksellisina, koska kyse on ollut ainakin viisi vuotta vanhoista raporteista, jotka ovat liittyneet lyhyen ai