ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
101

Kolmanneksi, kun on kyse kantajan vastauksessaan esittämästä kanneperusteesta, joka koskee asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 5 kohdan rikkomista, on muistettava, että kannekirjelmässä on unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan nojalla mainittava muun muassa yhteenveto kanneperusteista, joihin asiassa vedotaan. Lisäksi vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu, että terminologisista kysymyksistä riippumatta kyseisen yhteenvedon on oltava riittävän selvä ja täsmällinen, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja unionin yleinen tuomioistuin ratkaista asian tarpeen vaatiessa ilman muita tietoja. Jotta kanne voidaan ottaa tutkittavaksi, olennaisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin se perustuu, on nimittäin ilmettävä ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmästä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi, jotta oikeusvarmuus ja hyvä oikeudenkäyttö taattaisiin (ks. tuomio 27.9.2006, Roquette Frères v. komissio, T-322/01, Kok., 208 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on myös todettu, että kaikki oikeudelliset perusteet, joita ei ole riittävästi esitetty kannekirjelmässä, on jätettävä tutkimatta. Vastaavien vaatimusten on täytyttävä myös kanneperusteen tueksi esitettävän väitteen osalta. Kun on kyse ehdottomasta prosessinedellytyksestä, unionin yleinen tuomioistuin voi tarvittaessa tutkia tämän tutkittavaksi ottamisen edellytyksen omasta aloitteestaan (ks. tuomio 14.12.2005, Honeywell v. komissio, T-209/01, Kok., EU:T:2005:455, 54 ja 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
213

Tämä kanneperuste ei kuitenkaan tuo mitään uutta kantajan esittämiin muihin perusteluihin nähden. On huomattava, että esillä oleva kanne on kumoamiskanne eikä vahingonkorvauskanne. Kysymys ei ole siitä, onko unioni sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa riidanalaisen päätöksen antamisen seurauksena, mikä edellyttäisi, että tämä päätös on lainvastainen. Kysymys on juuri siitä, onko riidanalainen päätös lainvastainen. Tältä osin kantaja ei ole esittänyt mitään uutta perustelua vaan tyytyy toistamaan väitteet, joiden mukaan tehdessään unionin puolesta riidanalaisella päätöksellä hyväksytyn sopimuksen neuvosto on rikkonut kansainvälistä oikeutta.
13

Kantaja on luokitellut rekisteröitäväksi haetun merkin ”sijaintimerkiksi”. Tämän luokittelun osalta on huomattava, ettei asetuksessa N:o 207/2009 eikä yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2868/95 (EYVL L 303, s. 1), mainita ”sijaintimerkkejä” erityisenä tavaramerkkiryhmänä. Tämä seikka on kuitenkin merkityksetön ”sijaintimerkkien” rekisteröintikelpoisuuden osalta, koska asetuksen N:o 207/2009 4 artikla ei sisällä tyhjentävää luetteloa merkeistä, jotka voivat olla yhteisön tavaramerkkejä.
Valtiontukien alalla komission hyväksymät puitteet ja tiedonannot sitovat komissiota siltä osin kuin niillä ei poiketa EUT-sopimuksen määräyksistä ja jäsenvaltiot hyväksyvät ne. Kun kyse on laitoskiinteistön myynnistä, johon on käytetty valtion varoja ja joka on toteutettu järjestämättä avointa menettelyä, jossa ei aseteta ehtoja, komissio voi julkisten viranomaisten tekemiin maa-alueita ja rakennuksia koskeviin kauppoihin sisältyvistä tuista antamansa tiedonannon 2 kohdan a alakohdan mukaisesti tukeutua käytettävissään oleviin arvioihin.

(ks. 40 ja 41 kohta)
Oikeuskäytäntöä, jonka mukaan tavaramerkin hakijan, joka tahtoo riitauttaa sen yhteisön tavaramerkin pätevyyden, johon väite perustuu, on tehtävä niin mitättömyysmenettelyssä, ei voida soveltaa tällaisen tavaramerkin aiemmuuden vaatimiseen. Aluksi on nimittäin todettava, että yhteisön tavaramerkin etuoikeuspäivän kirjaamista rekisteriin ei voida, tai ei ainakaan tehokkaasti voida riitauttaa mitättömyysmenettelyssä. Lisäksi ei ole muuta erityistä menettelyä, joka mahdollistaisi sen, että kolmas riitauttaa rekisteriin kirjatun yhteisön tavaramerkin etuoikeuspäivän, ja jota voitaisiin verrata mitättömyysmenettelyyn, jonka yksi erityisyys on se, ettei virasto voi aloittaa sitä viran puolesta.

Jos sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) pääjohtajan päätöksen EX-05-5 1 ja 2 artiklassa edellytetyt tiedot eivät ole saatavilla jäsenvaltion kansallisen teollisoikeusviraston internetsivulla, ne on lähtökohtaisesti toimitettava asetuksen N:o 2868/95 6 säännön 1 kohdassa tarkoitetun asiakirjan muodossa eli aikaisemman hakemuksen vastaanottaneen viranomaisen todistamana jäljennöksenä, johon on liitetty tämän viranomaisen todistus, josta käy ilmi aikaisemman hakemuksen hakemispäivä. Rekisteröintihakemuksen kopio ei täytä näitä vaatimuksia. Vaikka nimittäin etuoikeusasiakirjan kopion ei tarvitse olla sen viranomaisen vahvistama, jolle hakemus on jätetty, on kuitenkin oltava kyse asiakirjasta, jonka avulla tutkijan on voitava valvoa, onko kyseinen kansallinen virasto vastaanottanut tavaramerkkihakemuksen ja milloin.

Näin ollen siitä tilanteesta poiketen, jossa vaaditut tiedot ovat saatavilla sen kansallisen viraston internetsivulla, jolle hakemus on jätetty, hakijan, joka vaatii etuoikeutta tavaramerkille, on toimitettava vaaditut etuoikeusasiakirjat.

(ks. 77, 78 ja 82 kohta)
1)

Kumotaan seuraavat toimet, siltä osin kuin ne koskevat Bank Tejaratia: — Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413/YUTP muuttamisesta 23.1.2012 annetun neuvoston päätöksen 2012/35/YUTP liitteessä I oleva I B 2 kohta — Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 961/2010 täytäntöönpanosta 23.1.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 54/2012 liitteessä I oleva I B 2 kohta — Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EU) N:o 961/2010 kumoamisesta 23.3.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 liitteessä IX oleva I B 105 kohta — ja asetuksen (EU) N:o 267/2012 täytäntöönpanosta 2.8.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 709/2012 liitteessä II oleva 5 kohta.
4.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 66, 67 ja 109 kohta)
Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413 muuttamisesta tehdyssä päätöksessä 2012/635 ja Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen N:o 267/2012 täytäntöönpanosta annetussa täytäntöönpanoasetuksessa N:o 945/2012 säädetään perusteeksi merkitsemiselle näiden henkilöiden luetteloihin, joita kyseiset toimenpiteet koskevat, taloudellisen tuen antamista Iranin hallitukselle koskevasta kriteeristä eikä epäsuoran taloudellisen tuen antamisesta.

Esitettyjen tietojen tai todisteiden on tuettava asianomaista henkilöä vastaan esitettyjä perusteita. Riidanalaisten toimien laillisuutta voidaan arvioida vain niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen valossa, joiden perusteella ne on toteutettu. Ainoastaan sitä seikkaa, että kantaja osallistuu kuljetustoiminnallaan Iranin öljy- ja kaasualaan, joka on yksi Iranin hallituksen pääasiallisista tulonlähteistä, ei kuitenkaan voida pitää taloudellisen tuen antamista tälle hallitukselle koskevan oikeudellisen arviointiperusteen soveltamisalaan kuuluvana.

(ks. 57, 58 ja 60 kohta)
Hankintaviranomaiselle lähetetty kirje, jossa tarjoaja vaatii tarjouspyyntömenettelyn lykkäämistä ja valittujen tarjousten uudelleenarviointia, kuuluu varainhoitoasetuksen soveltamissäännöistä annetun asetuksen N:o 2342/2002 158 a artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan soveltamisalaan, ja sen on näin ollen saavuttava mainitussa asetuksessa asetetussa neljäntoista päivän määräajassa. Tarjouspyyntömenettelyn tavoitteen saavuttaminen vaarantuisi, jos tarjoajien olisi mahdollista lähettää hankintaviranomaiselle missä tahansa menettelyn vaiheessa pyyntöjä, huomautuksia tai tietoja ja velvoittaa siten hankintaviranomainen vastaamaan niihin ja tarvittaessa lykkäämään menettelyä tai aloittamaan se uudelleen mahdollisten väärinkäytösten korjaamiseksi.

Avoimuutta koskevan velvollisuuden sekä Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetussa asetuksessa N:o 1605/2002 ja varainhoitoasetuksen soveltamissäännöistä annetussa asetuksessa N:o 2342/2002 säädetyn menettelyn vastaista on se, että hankinnan suorittava toimielin järjestää uuden tarjousten arviointikomitean kokouksen yhden ainoan tarjoajan tarjouksen tutkimiseksi uudelleen sen jälkeen, kun päätös, jolla tarjouskilpailu ratkaistiin, on tehty, ilman että käynnissä olevaa menettelyä olisi keskeytetty tai että kenellekään tarjoajista, joille mainittu päätös oli annettu tiedoksi, olisi ilmoitettu tästä. Jättäessään arvioimatta uudelleen kaikkia sille toimitettuja tarjouksia mainittu toimielin kohtelee siten vastoin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta yhden tarjouspyyntömenettelyyn osallistuvan tarjoajan tarjousta eri tavalla kuin muita.

Hankinnan suorittavan toimielimen on kussakin tarjouspyyntömenettelyn vaiheessa noudatettava sekä tarjoajien yhdenvertaisen kohtelun periaatetta että avoimuusperiaatetta. Viimeksi mainittu periaate merkitsee hankintaviranomaisen kannalta velvollisuutta julkistaa kaikki sellaiset täsmälliset tiedot, jotka koskevat menettelyn koko kulkua. Sellaiset julkisuutta koskevat päämäärät, joita hankintaviranomaisen on avoimuutta koskevan velvollisuuden osalta kunnioitettava, liittyvät yhtäältä sen takaamiseen, että kaikilla tarjoajilla on yhtäläiset mahdollisuudet, ja toisaalta valittujen tarjoajien oikeutettujen odotusten suojelemiseen. Tässä yhteydessä hankinnan suorittava toimielin voi todetessaan tarjouskilpailun ratkaisemisen jälkeen huomattavan virheen keskeyttää asetuksen N:o 1605/2002 103 artiklan ensimmäisen ja toisen kohdan nojalla hankintasopimuksen tekomenettelyn ja tarvittaessa arvioida uudelleen tarjoajien tarjouksia.

(ks. 58–61 kohta)
(Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 135 artiklan 4 kohta; neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artikla)

(Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Yhteisön tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Hakija, joka on vilpillisellä mielellä tavaramerkkihakemusta jätettäessä – Arviointiperusteet – Kaikkien rekisteröimishakemuksen jättämishetkellä merkityksellisten tekijöiden huomioon ottaminen – Se, että hakija tietää, että kolmas käyttää samaa tai samankaltaista merkkiä kuin merkki, jonka rekisteröintiä haetaan – Hakijan aikomus – Oikeudellisen suojan taso, joka kyseisillä merkeillä on – Tunnettuusaste – Riidanalaisen merkin alkuperä – Kaupallinen logiikka, joka on riidanalaisen merkin yhteisön tavaramerkiksi rekisteröimisen taustalla

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan b alakohta)
Rajoittavien toimenpiteiden osalta puolustautumisoikeuksien ja erityisesti kuulluksi tulemista koskevan oikeuden noudattaminen ei edellytä sitä, että unionin elimet ilmoittavat ennen kuin henkilön tai yhteisön nimi ensimmäisen kerran merkitään rajoittavia toimenpiteitä koskevaan luetteloon tämän merkitsemisen syyt asianomaiselle henkilölle tai yhteisölle. Tällainen ennalta ilmoittaminen olisi omiaan vaarantamaan mainittujen elinten määräämien, varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden tehokkuuden. Tällaisilla toimenpiteillä on niiden tavoitteen saavuttamiseksi niiden luonteen vuoksi oltava yllättävä vaikutus ja niitä on sovellettava välittömästi alkavin vaikutuksin.

Sellaisen henkilön, joka ei – huolimatta siitä, että Euroopan unionin virallisessa lehdessä on julkaistu ilmoitus henkilöille ja yhteisöille, joihin sovelletaan mainittuja rajoittavia toimenpiteitä – ole käyttänyt mahdollisuuttaan tulla kuulluksi tiettyjen myöhempien toimien toteuttamisen osalta, puolustautumisoikeuksia ei ole loukattu.

Oikeus tulla kuulluksi ennen sellaisten toimien toteuttamista, joilla pidetään voimassa rajoittavat toimenpiteet sellaisiin henkilöihin nähden, jotka ovat jo olleet niiden kohteena, edellyttää, että neuvostolla on tiedossaan uusia seikkoja näistä henkilöistä.

Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla päätöksen 2011/782 18 artiklan 1 kohdan ja 19 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden alueelle pääsyä koskevia rajoituksia ja varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämistä sovelletaan paitsi siviiliväestöön kohdistuneista väkivaltaisista tukahduttamistoimista Syyriassa vastuussa oleviin henkilöihin myös Syyrian nykyisestä hallinnosta hyötyviin tai sitä tukeviin henkilöihin sekä näitä henkilöitä lähellä oleviin henkilöihin. Nämä säännökset sisältyvät vastaavasti päätöksen 2012/739 24 artiklan 1 kohtaan ja 25 artiklan 1 kohtaan sekä päätöksen 2013/255 27 artiklan 1 kohtaan ja 28 artiklan 1 kohtaan. Neuvosto on näin menetellessään halunnut turvautua olettamaan siitä, että henkilöiden, joiden suhteet Syyrian hallintoon on näytetty toteen, katsotaan hyötyvän siitä tai tukevan sitä ja siten olevan siihen yhteydessä.

Kolmatta maata koskevien rajoittavien toimenpiteiden osalta on todettava, että niiden luonnollisten henkilöiden ryhmät, joita rajoittavat toimenpiteet voivat koskea, sisältävät ne henkilöryhmät, joiden yhteys kyseessä olevaan kolmanteen maahan on ilmiselvää, eli kyseisen maan johtajia lähellä olevat henkilöt. Tällaista kriteeriä voidaan siten käyttää, kunhan siitä säädetään toimissa, jotka sisältävät kyseessä olevat rajoittavat toimenpiteet, ja kunhan se vastaa näiden toimien tavoitetta. Syyrian presidentin sisar ja Syyrian hallituksen jäsenen leski on selvästi Syyrian hallinnon johtajia lähellä oleva henkilö, kun otetaan huomioon hänen sukulaisuussuhteensa hänen veljeensä ja hänen puolisonsa eläessään harjoittamat tehtävät.

Kyseessä oleva olettama on lisäksi henkilöiden, joita rajoittavat toimenpiteet koskevat, kumottavissa.

(ks. 88, 89, 92, 93 ja 100 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sanamerkit BEYOND VINTAGE ja BEYOND RETRO (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24, 26, 44, 81 ja 84 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 23–25 ja 72 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19, 20 ja 50 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Valitusmenettely — Valituksen määräaika ja muotovaatimukset — Valitusmaksun maksaminen sille asetetun määräajan päättymisen jälkeen (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 60 artikla; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artikla ja 49 säännön 3 kohta; komission asetuksen N:o 2869/95 8 artiklan 3 kohta) (ks. 32–34 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 27 ja 92 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 21.11.2013 – Recaro vastaan SMHV – Certino Mode (RECARO)

(asia T-524/12)

”Yhteisön tavaramerkki — Menettämismenettely — Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki RECARO — Tavaramerkin tosiasiallinen käyttö — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohta — Tavaramerkin käytön luonne — Uusien todisteiden tutkittavaksi ottaminen — Asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohta — Perusteluvelvollisuus — Asetuksen N:o 207/2009 75 artikla”

1. Yhteisön tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Hakemuksen tutkiminen — Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä — Tosiasiallinen käyttö — Käsite — Arviointiperusteet — Konkreettisen ja objektiivisen näytön vaatimus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 22 säännön 2 kohta ja 40 säännön 5 kohta) (ks. 18–21, 24, 25, 31 ja 41 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki — Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys — Menettämisperusteet — Tavaramerkkiä ei ole tosiasiallisesti käytetty — Sanamerkki RECARO (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 25–28, 38, 42–45, 48–50 ja 53–55 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Valitus viraston mitättömyysosaston päätöksestä — Valituslautakunnan suorittama tutkinta — Ulottuvuus — Tosiseikat ja todisteet, joita ei ole esitetty väitteen tueksi tätä varten asetetussa määräajassa — Huomioon ottaminen — Valituslautakunnan harkintavallan laajuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 50 säännön 1 kohta) (ks. 59–65 kohta)

4. Yhteisön tavaramerkki — Menettelysäännökset — Päätösten perustelut — Asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäinen virke — Sama soveltamisala kuin SEUT 296 artiklalla (SEUT 296 artikla; neuvoston asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan ensimmäinen virke) (ks. 70 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 6.9.2012 tekemästä päätöksestä (asia R 1761/2011-1), joka koskee Recaro Beteiligungs-GmbH:n ja Certino Mode, SL:n välistä menettämismenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkki Be Light ja sanamerkki BECK’s (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19, 30 ja 34–38 kohta)
202

Kuten nimittäin edellä 190 kohdassa on todettu, sääntöjenvastaisen tuen poistaminen perimällä se takaisin on sen sääntöjenvastaisuuden toteamisen looginen seuraus, sillä sääntöjenvastaisesti myönnettyjen tukien takaisinperimisen tarkoitus on mahdollistaa tilanteen palauttaminen ennalleen. Lisäksi komissio on asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan mukaisesti velvollinen määräämään jäsenvaltion toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet sääntöjenvastaisen tuen takaisin perimiseksi, jos se toteaa tuen sisämarkkinoille soveltumattomaksi, paitsi jos takaisinperintä olisi vastoin jotakin unionin oikeuden yleistä periaatetta. Valtiontukia koskevien EUT-sopimuksen määräysten täytäntöönpanossa komissiota ja jäsenvaltioita molemminpuolisesti velvoittavan vilpittömän yhteistyön periaatteen mukaisesti asianomainen jäsenvaltio on velvollinen myös laskemaan takaisin perittävien tukien täsmällisen määrän (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2014, Kreikka v. komissio,T-52/12, EU:T:2014:677, 197 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
128

Italian tasavalta ei esitä minkäänlaista tukea väitteelleen, jolla se kiistää asetuksen N:o 3492/90 ja asetuksen N:o 884/2006 välisen jatkuvuuden. On kuitenkin todettava, että asetuksen N:o 884/2006 14 artiklan toisesta kohdasta ilmenee, että viittauksia sillä kumottuihin asetuksiin, erityisesti asetukseen N:o 3492/90, pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä XVI olevan vastaavuustaulukon mukaisesti. Kyseisen taulukon mukaan asetuksen N:o 3492/90 3 artikla vastaa asetuksen N:o 884/2006 8 artiklan 1 kohtaa. Tekstit vahvistavat siten niiden velvoitteiden, jotka koskevat vuosi-inventaarin laatimista interventioon hyväksytyistä tuotteista ja joita sovelletaan asetuksen N:o 884/2006 mukaisesti tilikaudesta 2006 lähtien, ja asetuksen N:o 3492/90 mukaisten aikaisempien velvoitteiden välisen jatkuvuuden.
188

Itävallan tasavalta väittää, että suuntaviivojen analogisen soveltamisen lisäksi voitiin soveltaa asetuksen N:o 800/2008 25 artiklaa. Se viittaa mainitun asetuksen saksan-, englannin- ja ranskankielisiin versioihin ja väittää, että se on muotoiltu laajemmin kuin mainitut suuntaviivat, koska toisin kuin suuntaviivojen 152 kohdassa, jonka mukaan ympäristöverojen alennukset edellyttävät, että kyseessä ovat ”yhdenmukaistetut”energiaverot, mainitusta artiklasta ilmenee vain, että mainitut alennukset vapautetaan ilmoitusvaatimuksesta, jos ne täyttävät energiaverotusdirektiivissä säädetyt edellytykset. Itävallan tasavalta väittää myös, että 7.12.2006 laaditusta asiakirjasta, jonka otsikko on ”Joint paper on the revision of the Community guidelines on State aid for environmental protection and Energy Tax Directive” (ympäristösuojelua koskevia valtiontukia ja energiaverotusdirektiiviä koskevien yhteisön suuntaviivojen tarkistuksesta laadittu yhteisasiakirja), ilmenee, että unionin jäsenvaltiot tarvitsevat liikkumavaraa voidakseen tehdä oikeudellisia eroja, jotka sisältävät ympäristöverojen logiikan mukaisia vapautuksia ja eriytettyjä maksukantoja. Siten korvausjärjestelmä olisi pitänyt sallia myös mainitun asetuksen perusteella.
30

Valtiontuista C 38/B/04 (ex NN 58/04) ja C 13/06 (ex N 587/05), jotka Italia on myöntänyt yrityksille Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA ja Syndial Sp, 23.2.2011 antamallaan päätöksellä 2011/746/EU (EUVL L 309, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös) komissio katsoi yhtäältä, että sen mukaan vuoden 2005 lain 11 §:n 12 momenttiin perustuva tuki ei soveltunut sisämarkkinoille ja näin ollen kielsi Italian tasavaltaa panemasta sitä täytäntöön ja toisaalta, että sen mukaan vuoden 2004 asetukseen perustuva tuki ei myöskään soveltunut sisämarkkinoille ja määräsi näin ollen Italian tasavallan perimään sen takaisin tuensaajilta.
26

Näin on sitrushedelmien kaupan pitämiseen sovellettavista vaatimuksista 12.9.2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1799/2001 (EYVL L 244, s. 12), sellaisena kuin se on muutettuna 12.11.2002 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2010/2002 (EYVL L 310, s. 3), liitteessä olevan VI D kohdan neljännen luetelmakohdan ja neuvoston asetusten (EY) N:o 2200/96, (EY) N:o 2201/96 ja (EY) N:o 1182/2007 soveltamissäännöistä hedelmä- ja vihannesalalla 21.12.2007 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1580/2007, sellaisena kuin se on muutettuna 5.12.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1221/2008 (EUVL L 336, s. 1), liitteessä I olevan B 2 kohdan VI D alakohdan neljännen luetelmakohdan laita. Asiayhteys, jossa riidanalainen säännös annettiin, ei myöskään eronnut asetuksen N:o 2010/2002 voimaantuloajankohtana olemassa olleista olosuhteista.