ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 19.2.2016 – Ludwig‑Bölkow‑Systemtechnik vastaan komissio

(asia T‑53/14)

”Välityslauseke — Kuudes tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn puiteohjelma — Maksettujen rahamäärien ja kiinteämääräisten korvausten osittainen palauttaminen — Lausunnon antamisen osittainen raukeaminen — Unionin rahoitukseen kelpoiset kustannukset — Sopimussakkoehto — Ilmeinen kohtuuttomuus”

Tuomioistuinmenettely — Asian saattaminen unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi välityslausekkeen perusteella — Tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn erityisohjelman yhteydessä tehdyt sopimukset — Komissio ei pidä tukikelpoisina kustannuksina tiettyjä määriä, jotka on maksettu tuensaajalle ennakkoon sopimusten täytäntöönpanon nojalla — Ennakkomaksujen palauttamisvaatimus — Saaja riitauttaa tukikelpoisten kustannusten laskentamenetelmän — Sovellettava lainsäädäntö — Unionin oikeus — Tukikelpoisten kustannusten käsite (SEUT 272 ja SEUT 288 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 2321/2002; neuvoston asetuksen N:o 1605/2002 109 artiklan 2 kohta) (ks. 41—47 kohta)

Aihe

Vaatimus sen toteamisesta, ettei komissiolla ole oikeutta vaatia kantajaa palauttamaan kolmen sopimuksen nojalla maksettuja ennakkoja ja ettei kantaja ole velvollinen maksamaan komissiolle kiinteämääräisiä korvauksia

Ratkaisu

1) Lausunnon antaminen kanteessa esitetyistä toisesta ja kolmannesta vaatimuksesta raukeaa.

2) Rahamäärät, jotka Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH on velvollinen maksamaan kiinteämääräisinä korvauksina, alennetaan 10 prosentiksi HyWays-, HyApproval- ja HarmonHy-hankkeita koskevien sopimusten nojalla palautettavien ennakkojen määrästä.

3) Kanne hylätään muilta osin.
10.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa vahvistettujen perusteiden soveltamisalojen päällekkäisyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) (ks. 52 ja 53 kohta)
Kun kyse on toimesta tai päätöksestä, joka valmistellaan useassa vaiheessa, välivaiheen toimenpiteillä, joiden tavoite liittyy pelkästään lopullisen päätöksen valmisteluun, ei ole omia sitovia oikeusvaikutuksia. Tällaisia vaikutuksia voi olla ainoastaan toimella, jolla vahvistetaan lopullisesti kyseisen toimielimen kanta, ja jos tällaista toimea ei ole vielä annettu, asianosaisten henkilöiden oikeudellinen asema ei ole muuttunut suoraan ja välittömästi.

Jos toimella itsessään on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka vaikuttavat suoraan ja välittömästi kyseessä olevien henkilöiden asemaan, se on asianosaiselle vastainen toimi, josta voidaan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaan tehdä oikeusvaatimus ja tämän jälkeen henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan mukaan nostaa kanne unionin tuomioistuimissa. Se, että kyseinen toimi on mahdollisesti otettu huomioon toisen toimen myöhemmän antamisen yhteydessä ja sen voidaan katsoa tästä syystä kuuluvan kyseisen toisen toimen antamiseen johtavaan sisäiseen menettelyyn, ei riitä viemään ensimmäiseltä toimelta asianomaiselle henkilölle vastaisen toimen asemaa.

Se, että virkamiehen tietyn jakson tavoitteiden asettamista koskeva päätös on välttämätön ennakkoedellytys seuraavan arviointikierroksen yhteydessä tehtävälle lopulliselle päätökselle, ei ole itsessään riittävä peruste todeta, ettei tavoitteiden asettamista koskeva päätös ole asianomaiselle henkilölle vastainen toimi. On vielä osoitettava, ettei viimeksi mainitulla päätöksellä itsellään ole kyseessä olevan virkamiehen tilanteeseen suoraan ja välittömästi vaikuttavia sitovia oikeusvaikutuksia.

(ks. 26, 27 ja 29 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16, 39 ja 72 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16 ja 17 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16, 18 ja 30 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 23.9.2015 –

Hüpeden vastaan neuvosto ja komissio

(asia T‑206/14)

”Sopimussuhteen ulkopuolinen vahingonkorvausvastuu — Polkumyynti — Tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien sitrushedelmävalmisteiden ja -säilykkeiden tuonti — Asetus (EY) N:o 1355/2008, jonka unionin tuomioistuin totesi pätemättömäksi — Vahinko, jota kantajalle on väitetysti syntynyt asetuksen antamisesta — Vahingonkorvauskanne — Kansallisten oikeusturvakeinojen käyttäminen loppuun — Tutkittavaksi ottaminen — Sellaisen oikeussäännön, jolla myönnetään oikeuksia yksityisille, riittävän ilmeinen rikkominen — Asetuksen (EY) N:o 2 artiklan 7 kohdan a alakohta (josta on tullut asetuksen (EY) N:o 1225/2009 2 artiklan 7 artiklan a alakohta) — Huolellisuusvelvoite — Syy-yhteys”

1. Vahingonkorvauskanne — Itsenäinen luonne — Turvautuminen kaikkiin kansallisiin oikeussuojakeinoihin — Poikkeus — Korvauksen saaminen kansallisesta tuomioistuimesta on mahdotonta tai kohtuuttoman vaikeaa — Todistustaakka — Ulottuvuus — Todistustaakka rajoittuu sellaisten seikkojen esittämiseen, joiden johdosta voi syntyä vakavia epäilyksiä kansallisilla oikeussuojakeinoilla varmistetun suojelun tehokkuudesta (SEUT 268 artikla ja SEUT 340 artiklan toinen kohta) (ks. 19, 22 ja 29 kohta)

2. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Vastuun syntymisen edellytykset — Lainvastaisuus — Vahinko — Syy-yhteys — Kumulatiiviset edellytykset — Yksi edellytyksistä ei täyty — Vahingonkorvauskanteen hylkääminen kokonaisuudessaan (SEUT 340 artiklan toinen kohta) (ks. 32 ja 58 artikla)

3. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Vastuun syntymisen edellytykset — Lainvastaisuus — Riittävän ilmeinen unionin oikeuden rikkominen — Vaatimus siitä, että toimielimet ovat loukanneet ilmeisen selvästi ja vakavasti harkintavaltansa rajoja — Tutkinnan jatkamatta jättäminen polkumyyntimenettelyssä — Huolellisuusvelvollisuudesta aiheutuvia velvoitteita ei ole jätetty täysin noudattamatta — Unionin vastuuta ei synny (SEUT 340 artiklan toinen kohta; neuvoston asetuksen N:o 384/96, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1225/2009, 2 artiklan 7 kohdan a alakohta) (ks. 37, 39, 42–44, 46, 48, 50–53 ja 55–58 artikla)

4. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Vastuun syntymisen edellytykset — Syy-yhteys — Käsite — Todistustaakka (SEUT 340 artiklan toinen kohta) (ks. 60 kohta)

Aihe

Vahingonkorvauskanne, jolla vaaditaan korvattavaksi vahinkoa, jota kantajalle on väitetysti syntynyt tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien sitrushedelmävalmisteiden ja -säilykkeiden (mandariinien jne.) tuontia koskevan lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta ja väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1355/2008 (EUVL L 350, s. 35), joka julistettiin pätemättömäksi 22.3.2012 annetulla tuomiolla GLS (C-338/10, Kok., EU:C:2012:158), antamisen johdosta

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Hüpeden & Co. (GmbH & Co.) velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 25, 26, 32, 72 ja 76 kohta)
Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan puitteissa kyseessä olevaa merkkiä on käytettävä erottavana tekijänä siinä mielessä, että sitä on käytettävä yksilöimään sen haltijan harjoittama taloudellinen toiminta.

Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että merkin käyttämisellä olisi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan puitteissa pyrittävä yksinomaan yksilöimään kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen kaupallinen alkuperä.

Tämä säännös kattaa rekisteröimättömät tavaramerkit ja kaikki muut liike-elämässä käytetyt merkit. Tässä yhteydessä ja päinvastaisen viitteen puuttuessa kyseessä olevan merkin käyttämisen tehtävä voi perustua mainitun merkin luonteen perusteella paitsi siihen, että kohdeyleisö tunnistaa kyseessä olevan tavaran kaupallisen alkuperän, myös siihen, että kohdeyleisö tunnistaa sen maantieteellisen alkuperän ja sille luontaiset erityisominaisuudet taikka sen maineen perustana olevat ominaisuudet. Kyseessä oleva merkki voidaan luonteensa perusteella luokitella siten erottavaksi tekijäksi, kun sen avulla voidaan yksilöidä yrityksen tavarat tai palvelut toisen yrityksen tavaroihin tai palveluihin nähden, mutta erityisesti myös, kun sen avulla voidaan yksilöidä tietyt tavarat tai palvelut muihin samankaltaisiin tavaroihin ja palveluihin nähden. Toisenlainen tulkinta johtaisi siihen, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle jätetään merkit, joita useammat toimijat käyttävät tai joita käytetään liitettyinä tavaramerkkeihin, vaikkei tässä säännöksessä säädetä tällaisesta pois sulkemisesta.

(ks. 27‐29 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Merkki, joka muodostuu punaisen sävystä kengänpohjassa, ja kuviomerkki my SHOES (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 33, 34 ja 75–77 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki — Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin tuottaman suojan ulottaminen tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia — Edellytykset — Tavaramerkkien välinen yhteys — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta) (ks. 17–21 kohta)
88

Mitä tulee kysymykseen verohallinnon harkintavallasta, on syytä muistaa, että lupajärjestelmän olemassaolo ei sinänsä merkitse, että toimenpide olisi valikoiva. Näin on silloin, kun toimivaltaisen viranomaisen harkintavalta rajoittuu sellaisten edellytysten tutkimiseen, jotka on asetettu tunnistettavissa olevan verotuksellisen päämäärän edistämiseksi, ja kriteerit, joita kyseisen viranomaisen on sovellettava, johtuvat verojärjestelmän luonteesta (ks. tältä osin tuomio 18.7.2013, P, C-6/12, EU:C:2013:525, 23 ja 24 kohta). Jos sitä vastoin toimivaltaisella viranomaisella on harkintavaltaa mukauttaa rahoitustukea eri näkökohtien, kuten edunsaajien valinnan, tuen määrän tai myönnetyn toimenpiteen edellytysten, perusteella, tätä harkintavaltaa ei voida pitää yleisluontoisena (ks. tältä osin tuomio 26.9.1996, Ranska v. komissio, C-241/94, EU:C:1996:353, 23 kohta ja tuomio 29.6.1999, DM Transport, C-256/97, EU:C:1999:332, 27 kohta). Jos näin ollen toimivaltaisilla viranomaisilla on laajaa harkintavaltaa määrittää toimenpiteen edunsaajat ja ehdot, kyseisen harkintavallan käytön on silloin katsottava suosivan tiettyjä yrityksiä tai tuotantoaloja suhteessa muihin, jotka asetetun tavoitteen suhteen olisivat niihin rinnasteisessa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa (ks. tältä osin tuomio 18.7.2013, P, C-6/12, EU:C:2013:525, 27 kohta; valituksesta annettu tuomio, 55 kohta ja tuomio 20.9.2019, Port autonome du Centre et de l’Ouest ym. v. komissio, T-673/17, ei julkaistu, EU:T:2019:643, 188 kohta). Lisäksi on niin, että vaikka tukijärjestelmä on pantu täytäntöön yksittäistapauksia koskevilla päätöksillä, joita tehtäessä on käytetty harkintavaltaa, komissiolla ei kuitenkaan ole velvollisuutta tutkia tuen myöntämispäätöksiä tapauskohtaisesti ja arvioida erityisesti kussakin yksityistapauksessa, täyttyvätkö SEUT 107 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytykset (tuomio 28.11.2008, Hotel Cipriani ym. v. komissio, T-254/00, T-270/00 ja T-277/00, EU:T:2008:537, 97 kohta).
118

Siltä osin kuin on ensinnäkin kyse väitetystä harkintavallan väärinkäytöstä, on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan harkintavallan väärinkäytön käsitteellä on unionin oikeudessa täsmällinen merkitys ja että sillä tarkoitetaan tilannetta, jossa hallintoviranomainen käyttää valtuuksiaan muuhun kuin siihen tarkoitukseen, jota varten ne on sille annettu. Harkintavaltaa on päätöstä tehtäessä käytetty väärin, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että päätös on tehty muussa kuin esitetyssä tarkoituksessa (ks. tuomio 9.9.2008, Bayer CropScience ym. v. komissio, T-75/06, Kok., EU:T:2008:317, 254 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
91

Lopuksi kantaja väittää, ettei valituslautakunta ole ottanut huomioon markkinatodellisuutta, vaikka on niin, että kun kyseisiä tavaramerkkejä tosiasiallisesti käytetään näillä markkinoilla, aikaisemman EU-tavaramerkin haltijan on toimitettava näyttö siitä, että mitättömäksi vaaditun tavaramerkin haltija todella käyttää epäoikeutetusti hyväksi sen tavaramerkin mainetta. Valituslautakunnalta jäi huomaamatta se seikka, että kyseiset tavaramerkit ovat eläneet rauhanomaisesti rinnakkain Bulgariassa, Virossa, Kyproksella, Latviassa, Unkarissa ja Puolassa ainakin vuodesta 1994 alkaen, vaikka riidanalaisen tavaramerkin käyttö on ollut intensiivistä kuten Puolassa. Kantajan mukaan on oletettava, että markkinatodellisuus on sama koko unionissa. Sitä vastoin sen seikan, että aikaisempien tavaramerkkien haltija on ryhtynyt toimiin mitättömäksi vaaditun tavaramerkin haltijaa vastaan, nojalla ei voida todeta, että kohdeyleisön keskuudessa on sekaannusvaara, että se muodostaa yhteyden mainittujen tavaramerkkien välille tai että se siirtää imagon niiden välillä. Kantaja väittää, että riidanalaisen tavaramerkin, joka kattaa kahvipohjaiset tuotteet, intensiivinen, pitkään jatkunut käyttö vilpittömässä mielessä ja rauhanomaisesti tavaramerkin McDONALD’S, joka on laajalti tunnettu pikaruokapalveluille, rinnalla on asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu perusteltu syy riidanalaisen tavaramerkin käytölle.
149

Valitun sanamuodon joustavuus puhuu luettelon tyhjentävyyttä vastaan. Tämä joustavuus vahvistetaan lisäksi kyseisen säännöksen muissa kieliversioissa. Näin ollen englanninkielinen versio ”One or more of the following aspects shall be taken into account when refunds for a certain product are being fixed” ja saksankielinen versio ”Die Ausfuhrerstattungen werden je nach Erzeugnis unter Berücksichtigung eines oder mehrerer der folgenden Faktoren festgesetzt” vahvistavat, että komissiolla on pelkästään velvollisuus ”ottaa huomioon” yksi tai useampi luetelluista seikoista, mikä ei tarkoita sitä, että sen pitäisi nojautua yksinomaan tällaisiin tekijöihin.
18

Tältä osin asetuksen N:o 207/2009 johdanto-osan 10 perustelukappaleesta käy ilmi lainsäätäjän katsoneen, että aikaisempaa tavaramerkkiä on perusteltua suojata ainoastaan siltä osin kuin sitä on todella käytetty. Kyseisen asetuksen 57 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään yhdenmukaisesti tämän perustelukappaleen kanssa, että yhteisön tavaramerkin haltija voi vaatia todisteita siitä, että aikaisempaa tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty alueella, jolla se on suojattu, mitättömyysvaatimuksen esittämistä edeltäneiden viiden vuoden aikana sekä tarvittaessa yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemuksen julkaisemista edeltäneiden viiden vuoden aikana.
120

Lisäksi on todettava, että komissio on ottanut virheellisesti lähtökohdaksi sen olettaman, että käännettyjen asiakirjojen lähtökieltä koskevat tilastotiedot kattavat ainoastaan ulkoiset asiakirjat, jotka on käännetty komission sisäiseen käyttöön, ja että vastaavasti käännettyjen asiakirjojen kohdekieltä koskevat tilastotiedot kattavat ainoastaan sisäiset asiakirjat, jotka on tarkoitettu ulkoiseen käyttöön. Komission esille ottamissa tilastotiedoissa käännetyt sivumäärät on eritelty alkuperäisen asiakirjan kielen (lähtökieli) ja sen kielen perusteella, johon käännös on tehty (kohdekieli), mutta niissä ei ole eroteltu sisäiseen ja ulkoiseen käyttöön tarkoitettuja käännöksiä.
119

Kuten parlamentti myöntää, kantajan tekemä erottelu julkisuuden henkilöiden julkisen vallan piirin ja yksityisyyden suojan piirin välillä on merkityksellinen arvioitaessa, mihin henkilötietojen suojan tasoon heillä on oikeus asetuksen N:o 45/2001 järjestelmässä, vaikka tässä asetuksessa ei säädetä mitään tällaista. Olisi täysin epätarkoituksenmukaista arvioida samalla tavoin henkilötietojen siirtämistä koskevaa hakemusta siitä riippumatta, kenestä henkilöstä on kyse. Julkisuuden henkilö on päättänyt asettaa itsensä alttiiksi ulkopuolisille ja erityisesti tiedotusvälineille ja niiden välityksellä toimintapiiristään riippuen enemmän tai vähemmän suurelle yleisölle, vaikka tällainen päätös ei suinkaan merkitse sitä, että pitäisi katsoa, etteivät tämän henkilön oikeutetut edut joudu koskaan vaaraan häntä koskevien tietojen siirtämisestä päätettäessä. Julkisuuden henkilö on yleensä jo hyväksynyt sen, että tietyt hänen henkilötiedoistaan paljastetaan yleisölle, tai on jopa kannustanut toimimaan tai toiminut tällä tavoin. Tämä toimintaympäristö on näin ollen otettava huomioon arvioitaessa julkisuuden henkilöiden oikeutettujen etujen vaarantumista asetuksen N:o 45/2001 8 artiklan b alakohtaa sovellettaessa ja vertailtaessa näitä etuja ja pyydettyjen henkilötietojen siirtämisen tarpeellisuutta.
90

Silti on muistutettava, että SMHV:n on käytettävä toimivaltaansa noudattaen unionin oikeuden yleisiä periaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatetta. Kun otetaan huomioon kaksi viimeksi mainittua periaatetta, SMHV:n on rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi koskevaa hakemusta tutkiessaan otettava huomioon jo tehdyt samanlaisia hakemuksia koskevat päätökset ja pohdittava erityisen huolellisesti sitä, onko tehtävä samanlainen päätös vai ei. Yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaate on kuitenkin sovitettava yhteen laillisuusperiaatteen kanssa. Näin ollen mikään SMHV:ssä käytävän menettelyn osapuolista ei voi omaksi edukseen vedota toisen hyväksi tapahtuneeseen lainvastaisuuteen identtisen päätöksen saamiseksi. Lisäksi oikeusvarmuuden ja hyvän hallinnon vuoksi jokaisen rekisteröintihakemuksen tutkimisen on oltava tiukkaa ja kattavaa, ja se on tehtävä jokaisessa konkreettisessa tapauksessa (ks. tuomio 10.3.2011, Agencja Wydawnicza Technopol v. SMHV, C‑51/10 P, Kok., EUI:C:2011:139, 73–77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 59 ja 60 kohta)
3.

Tulliliitto — Yhteinen tullitariffi — Tullinimikkeet — Tulkinta — Selittävät huomautukset yhdistettyyn nimikkeistöön — Velvoittavuuden puuttuminen — Kyseisten huomautusten on oltava yhdistetyn nimikkeistön säännösten mukaisia (Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liite I, sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella N:o 1006/2011) (ks. 46, 60–62, 78 ja 80 kohta)
1.

Euroopan unionin julkiset hankinnat — Tarjouspyyntömenettely — Tarjousten voimassaoloaika — Kohde — Hankintaviranomaisen mahdollisuus pyytää tarjoajia jatkamaan voimassaoloaikaa — Hankintaviranomaisella ei ole velvollisuutta tehdä tarjousten arviointia koskevaa päätöstä ennen tarjousten voimassaoloajan päättymistä — Myöhästyneen arvioinnin seuraukset (Komission asetuksen N:o 2342/2002 130 artiklan 2 kohdan c alakohta ja komission asetuksen N:o 1268/2012 138 artiklan 2 kohdan c alakohta) (ks. 23–27 kohta)
2.

Valtiontukien alalla tuomiossa Altmark asetetun ensimmäisen edellytyksen mukaan edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi. Vaikka jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta, kun ne määrittelevät sen, mitä ne pitävät yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna, kyseinen harkintavalta ei ole kuitenkaan rajaton eikä sitä voida käyttää mielivaltaisesti vain siinä tarkoituksessa, että jokin erityinen ala välttyisi kilpailusääntöjen soveltamiselta. Jotta kyseessä oleva palvelu voidaan luonnehtia yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi, sen on näet liityttävä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin, jotka ovat erityisiä suhteessa talouselämän muiden taloudellisten toimenpiteiden tarkoituksiin. Tässä yhteydessä unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman, komission arviointeja koskevan valvonnan laajuudessa otetaan välttämättä huomioon se, että komissio voi kyseenalaistaa sen, että jäsenvaltio on määritellyt jonkin palvelun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi, ainoastaan silloin, kun on kyse ilmeisestä virheestä. Tässä valvonnassa on kuitenkin taattava tiettyjen vähimmäisedellytysten noudattaminen, joita ovat muun muassa viranomaisten toimi, jolla kyseisille toimijoille annetaan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tehtävä, ja tuon tehtävän yleisluonteisuus ja velvoittavuus. Julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen osalta pelkästään se, että palvelun katsotaan kansallisessa oikeudessa olevan yleishyödyllinen, ei merkitse sitä, että jokaisen sitä hoitavan toimijan tehtävänä on selkeästi määriteltyjen julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen tuomiossa Altmark tarkoitetulla tavalla. Palvelun luonnehtiminen kyseisessä tuomiossa tarkoitetuksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi edellyttää näet, että vastuu sen hoitamisesta annetaan tietyille yrityksille. Tässä yhteydessä silloin, kun julkishallinnon ja toimijoiden välillä on tehty julkisia sopimuksia, on niin, että vaikka julkisen palvelun tehtävän toimeksiantaminen voidaan tosin tehdä sopimuksilla, kunhan ne ovat viranomaisen tekemiä ja sitovia, varsinkin silloin, kun tällaisilla toimilla konkretisoidaan lainsäädännössä asetettuja velvoitteita, kyseinen palvelu ei ole sitä vastoin pelkästään siitä syystä, että siitä on tehty julkinen sopimus, automaattisesti ja ilman asianomaisten viranomaisten täsmennyksiä tuomiossa Altmark tarkoitettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu. Lopuksi on todettava, ettei markkinahäiriön olemassaolo riitä, jotta kyseessä voidaan katsoa olevan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu. (ks. 53, 61–63, 67, 71 ja 78 kohta)
5.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa vahvistettujen perusteiden soveltamisalan päällekkäisyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) (ks. 45 kohta)