Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä annettu direktiivi 89/391

(Neuvoston direktiivin 89/391 7 artiklan 1 ja 3 kohta)

2. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä annettu direktiivi 89/391

(Neuvoston direktiivin 89/391 8 artiklan 2 kohta)

3. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä annettu direktiivi 89/391

(Neuvoston direktiivin 89/391 11 artiklan 2 kohdan c ja d alakohta)

Tiivistelmä

1. Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä annetun direktiivin 89/391 7 artiklan 1 kohdassa asetetaan työnantajalle ensisijainen velvollisuus, joka on yhden tai useamman työntekijän nimeäminen huolehtimaan työssä esiintyvien vaarojen suojelu‑ ja ehkäisytoimenpiteistä. Sen 3 kohdassa säädetään velvollisuudesta ostaa yrityksen ulkopuolisia päteviä palveluja tai palkata yrityksen ulkopuolisia päteviä henkilöitä. Tämä velvollisuus on kuitenkin pelkästään toissijainen suhteessa kyseisessä 1 kohdassa ilmaistuun velvollisuuteen, koska se on olemassa vain, jos mainittuja suojelu‑ ja ehkäisytoimenpiteitä ei voida järjestää silloin, kun yrityksessä tai laitoksessa ei ole siihen pätevää henkilöstöä. Direktiivin 7 artiklassa on näin ollen työnantajille asetettujen velvollisuuksien hierarkia.

Jotta voidaan varmistaa, että direktiivi kokonaisuudessaan on pantu selkeästi ja täsmällisesti täytäntöön, sen mainitussa artiklassa määritellyn hierarkian on ilmettävä sen täytäntöönpanosta jäsenvaltioiden kansallisessa lainsäädännössä. Tästä seuraa, että kun työnantajien annetaan valita, antavatko ne työssä esiintyvien vaarojen suojelu‑ ja ehkäisytoimenpiteet yrityksen pätevälle henkilöstölle vai ostavatko ne yrityksen ulkopuolisia päteviä palveluita tai palkkaavatko ne yrityksen ulkopuolisia päteviä henkilöitä, kansallisessa lainsäädännössä ei noudateta mainittua velvollisuuksien hierarkiaa eikä se siis ole mainitun 7 artiklan 1 ja 3 kohdan mukainen.

(ks. 49, 50, 52 ja 54 kohta)

2. Sitä velvollisuutta, jonka mukaan työnantajan on toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä annetun direktiivin 89/391 8 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti nimettävä tarpeellisten ensiapu‑, palontorjunta‑ sekä työntekijöiden evakuoimistoimenpiteiden täytäntöönpanemiseksi tarvittavat työntekijät, ei rajoita yrityksen tai laitoksen toiminnan luonne ja sen koko. Tällainen nimeämisvelvollisuuden rajoittaminen ei ilmene mainitun artiklan sanamuodosta, jossa ei mainita ainuttakaan poikkeusta tai rajoitusta tähän nimeämisvelvollisuuteen, ja koska tällainen rajoitus on vastoin direktiivin tarkoitusta, sen seurauksena kyseinen nimeämisvelvollisuus ei soveltuisi kuin suuriin yrityksiin ja laitoksiin tai sellaisiin yrityksiin ja laitoksiin, jotka harjoittavat tiettyjä tehtäviä, ilman selviä ja objektiivisia arviointiperusteita näiden määrittämiseksi.

On kylläkin mahdollista ottaa huomioon yrityksen tai laitoksen merkitys tai koko sekä siellä harjoitettavan toiminnan luonne sen konkretisoimiseksi, mitä direktiivin 8 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa edellytetään.

(ks. 60–62 ja 64 kohta)

3. Kun toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä annetun direktiivin 89/391 11 artiklan 1 kohdassa säädetään työnantajille yleinen velvollisuus kuulla työntekijöitä tai heidän edustajiaan ja sallia näiden osallistuminen kaikkien niiden asioiden käsittelyyn, jotka koskevat turvallisuutta ja terveyttä työssä, kyseisen artiklan 2 kohdassa tarkoitetaan etukäteistä ja erillistä osallistumis- ja kuulemisvelvollisuutta, joka koskee työntekijöitä, joilla on erityisiä työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä koskevia tehtäviä.

Näin ollen sellainen direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettu kansallinen säännös, jolla mainituille työntekijöille ei säädetä konkreettista ja erityistä asemaa silloin, kun kyse on kuulemisesta tai tasapuolisesta osallistumisesta kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyjen tietojen osalta, ei ole mainitun 11 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukainen. Tästä on kyse silloin, kun kansallisessa säännöksessä säädetään yhtäältä yritysneuvostolle, työsuojeluvaltuutetuille ja työntekijöille yleensä velvollisuus osallistua vaarojen paikallistamiseen ja arvioimiseen ja toisaalta edellytetään, että silloin kun työntekijät, jotka eivät ole työsuhteessa työpaikasta vastuussa olevaan työnantajaan, eli yrityksen ulkopuoliset työntekijät, työskentelevät tälle työnantajalle, tämän on tarvittaessa huolehdittava siitä, että näille työntekijöille tiedotetaan työpaikan vaaroista ja annetaan niiden mukainen koulutus. Tällä jälkimmäisellä kansallisella säännöksellä pannaan täytäntöön ainoastaan kyseisen direktiivin 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yleinen tiedotusvelvollisuus.

Kyseisellä säännöksellä ei myöskään panna täytäntöön sitä 11 artiklan 2 kohdan d alakohdassa säädettyä velvollisuutta, jonka mukaan mainituilla työntekijöillä on osallistumis- ja kuulemisvelvollisuus myös silloin, kun turvaudutaan yrityksen tai laitoksen ulkopuolisiin päteviin palveluihin tai henkilöihin.

(ks. 75–77, 80, 81 ja 91 kohta)