ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
828

Kuten juuri edellä on todettu, komissio arvostelee Googlea siitä, että se on asettanut Play Storen ja Google Searchin lisenssien myöntämisen edellytykseksi joukon velvoitteita, jotka rajoittavat alkuperäisten laitevalmistajien, jotka haluavat saada nämä lisenssit, vapautta, erityisesti siltä osin kuin niitä kielletään saattamasta markkinoille mitään muuta laitetta, joka toimii yhteensopimattomalla Android-haaralla. Tämä rajoitus perustuu pirstoutumisen estäviin sopimuksiin, ja siltä osin kuin sitä sovelletaan älymobiililaitteisiin, joihin ei ole esiasennettu Googlen sovelluksia, se on ainoa riidanalaisessa päätöksessä väärinkäytöksi katsottu velvoite. Komissio ei kyseenalaista Googlen oikeutta asettaa yhteensopivuusvaatimuksia laitteille, joihin on asennettu sen sovelluksia. Sen sijaan se pitää väärinkäyttönä Googlen menettelytapaa, jolla on tarkoitus estää yhteensopimattomalla Android-haaralla toimivien laitteiden kehittäminen ja markkinaläsnäolo. On siis tutkittava, onko komissio kyennyt osoittamaan, että Google on sen riidanalaisessa päätöksessä katsomalla tavalla toteuttanut menettelytapaa, jolla on tarkoitus syrjäyttää yhteensopimattomat Android-haarat markkinoilta, ja voidaanko tätä menettelytapaa pitää SEUT 102 artiklassa tarkoitetulla tavalla kilpailunvastaisena.
146

Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, että riidanalainen lisämaksu on asiassa merkityksellisen oikeuskäytännön mukaan veronluonteinen maksu tai pakollinen maksu, jonka määrän viranomainen on vahvistanut (vuoden 2012 osalta) tai jonka määrä on vahvistettu kyseisen viranomaisen määräämällä menetelmällä (vuoden 2013 osalta), että sillä tavoitellaan yleisen edun mukaisia tavoitteita, että se on määrätty verkonhaltijoille objektiivisten perusteiden mukaisesti ja että verkonhaltijat ovat perineet sen kansallisten viranomaisten vahvistamien sääntöjen mukaisesti.
145

Mitä tulee siihen, onko riidanalainen päätös välttämätön tavoitellun legitiimin tavoitteen saavuttamiseksi, on todettava, että kriisinratkaisurahaston varojen tietty vakaus on olennaista, jotta varoja voidaan kasvattaa asteittain niin, että 1 prosentin osuus talletuksista on saavutettu alkuvaiheen päättyessä. Jos kriisinratkaisuneuvoston olisi otettava huomioon laitosten oikeudellisen ja taloudellisen tilanteen muuttuminen varainhoitovuoden aikana ja suoritettava takaisinmaksuja seuraavaa maksua koskevan kalenterivuoden aikana, kriisinratkaisurahaston olisi vaikea saavuttaa asetuksessa N:o 806/2014 asetettua tavoitetasoa. Unionin tuomioistuin on sitä paitsi korostanut, että kriisinratkaisuviranomaisten suorittamaa vuotuisten vakausmaksujen laskentaa on helpotettava sen tavoitteen saavuttamiseksi, johon direktiivillä 2014/59, asetuksella N:o 806/2014 ja delegoidulla asetuksella 2015/63 pyritään (tuomio 14.11.2019, State Street Bank International,C‑255/18, EU:C:2019:967, 44 ja 45 kohta). Riidanalainen päätös on siis tavoitellun legitiimin tavoitteen kannalta välttämätön.
150

Päätöksellä 2013/255 ja täytäntöönpanoasetuksella N:o 36/2012 luodun rajoittavien toimenpiteiden järjestelmän tavoitteena on kieltää kaikenlainen Syyrian hallinnolle annettava tuki, jotta Syyrian hallintoa painostettaisiin muuttamaan siviiliväestöön kohdistuvaa tukahduttamispolitiikkaansa. Tähän tavoitteeseen pääsemiseksi neuvosto on antanut päätöksen 2015/1836, jolla muutetaan päätöstä 2013/255, nimenomaan sen takia, että se on todennut, että Syyrian hallinto on pyrkinyt kiertämään unionin rajoittavat toimenpiteet voidakseen jatkaa siviiliväestöön kohdistuvan väkivaltaisen tukahduttamispolitiikkansa rahoittamista ja tukemista (päätöksen 2015/1836 neljäs perustelukappale). Mainittujen toimenpiteiden tehokkuuden varmistamiseksi neuvosto on näin ollen määritellyt tiettyjä sellaisten henkilöiden ja yhteisöjen luokkia, jotka ovat erityisen merkityksellisiä kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi (päätöksen 2015/1836 viides perustelukappale). Kyse on henkilöistä ja yhteisöistä, joiden osalta olisi toteutettava muun muassa varojen jäädyttämistä koskevia toimenpiteitä. Nämä henkilöiden ja yhteisöjen luokat on määritelty siihen yhteyteen nähden, joka kyseisillä henkilöillä ja yhteisöillä on hallintoon, siihen vaikutusvaltaan nähden, jota heillä tai niillä voi olla suhteessa hallintoon, ja siihen tukeen nähden, jota he tai ne voivat – missä muodossa tahansa – olla omiaan antamaan Syyrian hallinnolle (päätöksen 2015/1836 6–12 perustelukappale).
105

Toiseksi minkään säännöksen perusteella ei voida katsoa, että lainsäätäjä olisi säätänyt yhden järjestelmän etusijasta toiseen nähden. Asetuksen N:o 347/2013 12 artiklan ja asetuksen N:o 714/2009 17 artiklan sanamuodoista näet ilmenee, että hankkeen toteuttajilla on oikeus valita joko yhteistä etua koskevan hankkeen järjestelmä tai vapautusta koskeva hakemus. Jos hankkeilla on yhteistä etua koskevan hankkeen asema, hankkeiden toteuttajilla on mahdollisuus pyytää yhtäältä asetuksen N:o 347/2013 12 artiklassa säädettyä rajat ylittävää kustannustenjakomenettelyä ja hakea toisaalta asetuksen N:o 714/2009 17 artiklan mukaista vapautusta. Kuten valituslautakunta on itsekin todennut, näiden hakemusten tekeminen on vapaaehtoista, ja molemmissa menettelyissä on mahdollista menestyä tai olla menestymättä. Tässä yhteydessä ei voida katsoa, että ensisijaisena olisi pidettävä asetuksen N:o 347/2013 12 artiklan mukaista rajat ylittävää kustannustenjakoa koskevaa pyyntöä.
185

Näin ollen on syytä päättää ex aequo et bono, että 2000 euroa on riittävä korvaus henkisestä kärsimyksestä, joka aiheutui edellä 180 kohdassa todetusta lainvastaisuudesta.
78

Tältä osin on huomautettava, että lainsäätäjä on nimenomaisesti hyväksynyt peruuttamattomien maksusitoumusten käytön ja asettanut sille raamit. Kuten EKP tuo esille, peruuttamattomien maksusitoumusten kirjanpitokäsittelyä ei käsitellä asetuksessa N:o 806/2014 eikä direktiivissä 2014/49. Lainsäätäjän säätämä mahdollisuus käyttää rahastojen ja vakuusjärjestelmien rahoittamisessa rajallinen prosenttiosuus peruuttamattomia maksusitoumuksia ei myöskään estä vakavaraisuuteen kohdistuvan riskin olemassaoloa. Tällaisen riskin mahdollisuus voidaan päätellä myös maksusitoumuksia koskevista ohjeista. Ilman, että on tarpeen ottaa kantaa sen tulkinnan oikeellisuuteen, jonka EKP on tehnyt maksusitoumuksia koskevista ohjeista ja jonka mukaan ainoa keino estää myötäsyklisyyteen liittyvä riski on käsitellä peruuttamattomat maksusitoumukset kirjanpidossa samalla tavalla kuin käteissuoritukset, on kuitenkin todettava, että asetuksen N:o 1024/2013 16 artiklan sekä maksusitoumuksia koskevien ohjeiden perusteella, siltä osin kuin niissä viitataan vakavaraisuuden arviointiprosessia noudattaen tehtävään arviointiin, edellytyksenä on tapauskohtainen tarkastelu.
79

Tästä on muistutettava, että näillä toteamuksilla on selvästikin aivan erityistä merkitystä silloin, kun neuvosto toimii lainsäätäjänä, mikä ilmenee asetuksen N:o 1049/2001 johdanto-osan kuudennesta perustelukappaleesta, jonka mukaan juuri tällaisissa tapauksissa on myönnettävä laajempi mahdollisuus tutustua asiakirjoihin. Tältä osin avoimuus vahvistaa demokratiaa tarjoamalla kansalaisille mahdollisuuden valvoa kaikkia tietoja, jotka muodostavat lainsäädäntötoimen perustan. Kansalaisten mahdollisuus tietää lainsäädäntötoiminnan perustana olevat seikat on edellytys sille, että he voivat tehokkaasti käyttää demokraattisia oikeuksiaan (ks. tuomio 17.10.2013, neuvosto v. Access Info Europe, C‑280/11 P, EU:C:2013:671, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Siten ylivoimainen yleinen etu saattaa oikeuttaa tietojen antamisen asiakirjasta, johon pyydetään saada tutustua, huolimatta siitä, että jotakin asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista poikkeuksista sovelletaan.
5

Kantaja Currency One S.A. esitti asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohdan (josta on tullut asetuksen 2017/1001 59 artiklan 1 kohdan a alakohta) nojalla riidanalaista tavaramerkkiä kaikkien edellä 3 kohdassa tarkoitettujen tavaroiden ja palvelujen osalta koskevan mitättömyysvaatimuksen, joka perustuu yhtäältä asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaan (josta on tullut asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta, jonka sanamuoto on samanlainen ja johon jäljempänä viitataan) sillä perusteella, että kyseisen tavaramerkin muodostava merkki on mainittuja tavaroita ja palveluja kuvaileva, ja toisaalta asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaan (josta on tullut asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta, jonka sanamuoto on samanlainen ja johon jäljempänä viitataan) sillä perusteella, että mainitulta tavaramerkiltä puuttuu erottamiskyky.
101

Käsiteltävässä asiassa on todettava ensinnäkin, että kantaja on esittänyt kyseessä olevat todisteet valituslautakunnassa pidetyssä suullisessa käsittelyssä. Lisäksi, ja kuten kantaja kyseisessä käsittelyssä myönsi, CPVO ja väliintulija eivät olleet saaneet jäljennöstä näistä todisteista ennen käsittelyä. Toiseksi asiakirja-aineistosta ilmenee, että kantaja ei ole esittänyt mitään selitystä, joka oikeuttaisi todisteiden esittämisen myöhässä. Maatalousministerin 15.1.1990 päivätystä kirjeestä sekä Allan Pricen ja John Patersonin juhlallisista vakuutuksista kantaja tosiaan esitti, että nämä todisteet tulivat saataville vasta sen jälkeen, kun valituslautakunnan asettama määräaika oli päättynyt, eli 7.9.2017. Kuten valituslautakunta on kuitenkin perustellusti todennut riidanalaisessa päätöksessä, tällainen selitys ei vaikuta uskottavalta, sillä kyseinen kirje oli mainittu jo aiemmin menettelyssä. Lisäksi Pricen ja Patersonin juhlallisista vakuutuksista riittää, kun todetaan, että ne on päivätty ennen valituslautakunnan asettaman määräajan päättymistä. Lehtiartikkeleista on lisäksi todettava, että ne olisi voitu saada aiemmin, sillä, kuten kantaja myönsi 26.9.2017 päivätyissä huomautuksissaan, kyse on julkaisuista, jotka ovat saatavilla internetissä.
84

Mallin yksilöllisyyttä on arvioitava suhteessa yhteen tai useampaan aikaisempaan malliin erikseen arvioituina kaikkien niiden mallien joukosta, jotka ovat aikaisemmin tulleet tunnetuiksi, ei suhteessa useiden aikaisempien mallien yksittäisten piirteiden yhdistelmään (ks. vastaavasti tuomio 19.6.2014, Karen Millen Fashions, C‑345/13, EU:C:2014:2013, 25 ja 35 kohta ja tuomio 21.9.2017, Easy Sanitary Solutions ja EUIPO v. Group Nivelles, C‑361/15 P ja C‑405/15 P, EU:C:2017:720, 61 kohta). Kyseisten mallien luomien kokonaisvaikutelmien vertailun on oltava synteettinen, eikä siinä voida rajoittua samankaltaisuuksien ja eroavuuksien analyyttiseen luettelemiseen. Tämän vertailun perusteeksi on otettava riidanalaisessa mallissa julkisiksi tulleet ominaispiirteet ja sen on koskettava pelkästään suojattuja ominaispiirteitä ottamatta huomioon suojan ulkopuolelle jätettyjä – erityisesti teknisiä – ominaispiirteitä. Vertailun tulee kohdistua malleihin sellaisina kuin ne on rekisteröity, eikä mitättömyysvaatimuksen esittäjältä voida vaatia riidanalaisen mallin rekisteröintihakemukseen sisältyvään graafiseen esitykseen rinnastettavaa esitystä siitä mallista, johon vaatimuksessa vedotaan (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2013, Loikkaava kissaeläin, T‑666/11, ei julkaistu, EU:T:2013:584, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 13.6.2017, Ball Beverage Packaging Europe v. EUIPO – Crown Hellas Can (Tölkit), T‑9/15, EU:T:2017:386, 79 kohta ja tuomio 17.11.2017, Liesituuletin, T‑684/16, ei julkaistu, EU:T:2017:819, 43 kohta).
4.

Euroopan unionin toimielimet – Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus N:o 1049/2001 – Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin – Tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suoja – Ulottuvuus – Soveltaminen valtiontukien valvontamenettelyihin liittyvän hallintomenettelyn asiakirja-aineistoon – Yleinen olettama, jonka mukaan asiakirjoihin tutustumisesta tehtävää poikkeusta sovelletaan hallintomenettelyn koko asiakirja-aineistoon – Tutustumista koskeva pyyntö, joka on esitetty asian aineelliseen ratkaisuun tähtäävän tuomioistuinmenettelyn kuluessa – Epäämisen sallittavuus (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmas luetelmakohta) (ks. 50 ja 51 kohta)
6.

Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Komission harkintavalta – Komissio on antanut suuntaviivat, joilla se on luonut puitteet sen tutkimiselle, ovatko tuet yhteismarkkinoille soveltuvia – Seuraukset – Komissio on itse rajoittanut harkintavaltaansa (SEUT 107 artiklan 3 kohta; komission tiedonanto 2014/C 99/03) (ks. 184 ja 185 kohta)
2.

Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Lainvastaisuus – Sellaisen oikeussäännön, jolla annetaan yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeinen rikkominen – Oikeussääntö, jolla annetaan yksityisille oikeuksia – Käsite – Vesiympäristölle vaarallisten seosten luokitusmenettely ei kuulu käsitteen piiriin (SEUT 340 artiklan toinen kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1272/2008, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla N:o 286/2011 ja N:o 944/2013, liitteessä I oleva 4.1.3.5.5 kohta) (ks. 57 ja 65-68 kohta)
9.

EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Valituslautakuntien käsiteltäväksi saatettu valitus – Menettelyn lykkääminen – Edellytykset (Komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 20 säännön 7 kohdan c alakohta ja 50 säännön 1 kohta; komission asetuksen N:o 216/96 8 artikla) (ks. 112, 113 ja 116–118 kohta)
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 35 ja 36 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 15, 16 ja 57 kohta)
4.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sanamerkki NATURE’S VARIETY INSTINCT ja kuviomerkki Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 35, 37, 56, 67, 74, 81 ja 91 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21 ja 22 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Aikaisempi tavaramerkki, joka on EU-tavaramerkki – Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 20 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 20–22, 62 ja 63 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 27, 28 ja 82 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 30 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 25, 73 ja 74 kohta)
86

Toiseksi EKP toteaa toisen riidanalaisen päätöksen kohdassa ”Information on the liquidity situation and the capital ratios of BPE” (Tiedot BPE:n likviditeettitilanteesta ja vakavaraisuussuhteesta) seuraavaa: ”[i]n your confirmatory application you do not contest the ECB’s reasoning and arguments put forward as justification for the non-disclosure of the liquidity situation and the capital ratios of BPE” (”[u]udistetussa hakemuksessanne ette kiistä EKP:n päättelyä ettekä syitä, joilla se perusteli BPE:n likviditeettitilannetta ja vakavaraisuussuhdetta koskevien tietojen ilmaisematta jättämistä”), ja että ”[t]he Executive Board takes the view that such data are protected under Article 4(1)(c) (’protected as such under Union law’) and the first indent of Article 4(2) (’the commercial interests of a natural or legal person’) of Decision ECB/2004/3” (”[j]ohtokunta katsoo, että nämä tiedot on suojattu päätöksen EKP/2004/3 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa (’sellaisten tietojen luottamuksellisuus, joiden luottamuksellisuutta suojellaan unionin lainsäädännön perusteella’) ja 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa (’luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön taloudelliset edut’)”). Nämä lausumat eivät jätä epäilyksen sijaa siitä, että Banco Popularin likviditeettitilannetta ja vakavaraisuussuhdetta koskeviin tietoihin ei sovelleta päätöksen 2004/258 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisessä, toisessa ja seitsemännessä luetelmakohdassa tarkoitettuja poikkeuksia.
538

Sanoutuminen irti julkisesti on sitä vastoin tärkeä seikka, jolla voidaan osoittaa kilpailunvastaisen käyttäytymisen päättyminen. Vastaavasti se, ettei asiasta sanouduta irti julkisesti, on tosiasiallinen tilanne, johon komissio voi vedota osoittaakseen yhtiön jatkaneen kilpailunvastaista käyttäytymistään. Kyseessä on kuitenkin vain yksi niistä seikoista, jotka on otettava huomioon todettaessa, onko yritys tosiasiallisesti jatkanut osallistumistaan rikkomiseen vai onko se sitä vastoin päättänyt osallistumisensa. Toteamus asianomaisen yrityksen keskeytymättömästä osallistumisesta rikkomiseen ei riitä perusteluksi silloin, kun merkittävän ajanjakson aikana on ollut useita salaisia yhteydenpitoja asianomaisen yrityksen edustajien niihin osallistumatta. Komission on siten perustettava arviointinsa myös muihin todisteisiin (ks. vastaavasti tuomio 17.9.2015, Total Marketing Services v. komissio, C‑634/13 P, EU:C:2015:614, 23 ja 28 kohta).
183

Tässä yhteydessä on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, jotka on saatettu vireille tiettyä henkilöä vastaan ja joiden päätteeksi voidaan tehdä tälle henkilölle vastainen päätös, on unionin oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava myös kyseistä menettelyä koskevan nimenomaisen sääntelyn puuttuessa. Tämä periaate edellyttää, että henkilöt, joille päätös on osoitettu ja joiden etuihin se merkittävästi vaikuttaa, voivat tehokkaasti ilmaista kantansa (ks. vastaavasti tuomio 15.6.2006, Doktor ym., C‑28/05, EU:C:2006:408, 74 kohta ja tuomio 9.9.2008, Bayer CropScience ym. v. komissio, T‑75/06, EU:T:2008:317, 130 kohta). Oikeutta tulla kuulluksi, joka liittyy läheisesti puolustautumisoikeuksiin, on noudatettava tiettyä henkilöä koskevassa hallinnollisessa menettelyssä, vaikka menettelystä ei olisi annettu mitään säännöksiä tai määräyksiä (ks. vastaavasti tuomio 11.9.2002, Alpharma v. neuvosto, T‑70/99, EU:T:2002:210, 388 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).