ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö — Jätteet — Direktiivi 75/442 — Toimivaltaisten viranomaisten velvollisuus laatia yksi tai useampi jätehuoltosuunnitelma — Sopivat paikat ja laitokset jätteistä huolehtimiseksi − Velvollisuus esittää nämä paikat tai laitokset maantieteellisellä kartalla tai määritellä riittävän täsmälliset sijaintikriteerit, jotta lupa voidaan myöntää — (Neuvoston direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 7 ja 9 artikla)

2. Ympäristö — Jätteet — Direktiivi 75/442 — Jäsenvaltioiden velvollisuus laatia jätehuoltosuunnitelmia kohtuullisessa ajassa − Velvollisuuden laajuus — (Neuvoston direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 7 artiklan 1 kohta; neuvoston direktiivin 91/156 2 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta)

3. Ympäristö — Jätteet — Direktiivi 75/442 — Yhden tai useamman sellaisen jätehuoltosuunnitelman laatimatta jättäminen säädetyssä määräajassa, joka käsittää sopivat paikat tai laitokset jätteistä huolehtimiseksi − Yksittäisten käyttölupien myöntämisen hyväksyttävyys — (Neuvoston direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 4, 5, 7 ja 9 artikla)

Tiivistelmä

1. Jätteistä annetun direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 7 artiklaa on tulkittava siten, että jätehuoltosuunnitelmaan tai -suunnitelmiin, joka tai jotka jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on laadittava tämän säännöksen perusteella, on sisällyttävä joko maantieteellinen kartta, jossa määritetään täsmällisesti jätteistä huolehtimispaikkojen sijainti, tai riittävän täsmälliset sijaintikriteerit, jotta direktiivin 9 artiklan mukaisen luvan myöntämiseen toimivaltainen viranomainen voi päättää, kuuluuko kyseessä oleva paikka tai laitos suunnitelmassa tarkoitetun jätehuollon piiriin.

(ks. 35 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Jätteistä annetun direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on laadittava jätehuoltosuunnitelmat kohtuullisessa ajassa, joka voi ylittää direktiivin 91/156 täytäntöönpanolle asetetun määräajan, josta säädetään sen 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa.

(ks. 38 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)

3. Jätteistä annetun direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 4, 5 ja 7 artiklaa yhdessä tämän saman direktiivin 9 artiklan kanssa on tulkittava siten, että ne eivät estä sitä, että jäsenvaltio, joka ei ole säädetyssä määräajassa laatinut yhtä tai useampaa jätehuoltosuunnitelmaa, joka käsittää tai jotka käsittävät sopivat paikat ja laitokset jätteistä huolehtimiseksi, myöntää yksittäisiä lupia tällaisten laitosten käyttämiseksi.

(ks. 46 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi — Tavaroiden luokittelu — Sitovan tariffiennakkotiedon voimassaolon lakkaaminen tulliviranomaisten sovellettavien, tavaroiden luokittelua koskevien säännösten tulkinnan muuttuessa — Sallittavuus — (Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 9 artiklan 1 kohta ja 12 artiklan 5 kohdan a kohdan iii alakohta)

Tiivistelmä

Asetuksella N:o 82/97 muutetun, yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 9 artiklan 1 kohtaa ja 12 artiklan 5 kohdan a alakohdan iii alakohtaa yhdessä on tulkittava niin, että ne ovat tulliviranomaisille oikeusperusta, joka oikeuttaa kumoamaan sitovan tariffiennakkotiedon, kun nämä viranomaiset muuttavat siinä annettua kyseessä olevien tavaroiden tariffiluokitukseen sovellettavien oikeussääntöjen tulkintaa.

Näissä säännöksissä yhteisön lainsäätäjä on näet säätänyt yksiselitteisesti, että ennakkotieto lakkaa olemasta voimassa, kun jokin sen antamiselle asetetuista edellytyksistä ei ole täyttynyt tai ei enää täyty. Koska ennakkotiedon antaminen edellyttää tulliviranomaisten oikeaa tulkintaa tavaroiden tariffiluokitukseen sovellettavista oikeussäännöistä, niillä on oikeus tulkinnan näyttäessä virheelliseltä katsoa, että yksi antamiselle asetetuista edellytyksistä ei enää täyty, ja kumota ennakkotieto kyseisten tavaroiden tariffiluokituksen muuttamiseksi.

(ks. 23–25 ja 28 kohta sekä tuomiolauselma)
Tämän osalta luonnonvaraisten lintujen metsästys, jota harjoitetaan vapaa-ajan tarkoituksiin kyseisessä 7 artiklan 4 kohdassa mainittuina ajanjaksoina, voi olla kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa sallittua tiettyjen lintujen pienien määrien asiallista hyötykäyttöä, aivan kuten luonnonvaraisten lintujen pyydystäminen ja edelleen luovuttaminen jopa metsästyskausien ulkopuolella niiden hallussapitämiseksi elävinä houkutuslintuina tai niiden käyttämiseksi vapaa-ajan tarkoituksiin messuilla ja markkinoilla.

Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409/ETY 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa sallitaan jäsenvaltion poiketa metsästyksen alkamis- ja päättymispäivistä, jotka perustuvat siihen, että tämän saman direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa luetellut tavoitteet on otettu huomioon.

Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409/ETY 9 artiklaa on tulkittava siten, että metsästys voidaan sallia tämän säännöksen 1 kohdan c alakohdan perusteella, kun muuta tyydyttävää ratkaisua ei ole. Tämä edellytys ei täyty muun muassa, jos toimenpiteen, jolla metsästys poikkeuksellisesti sallitaan, ainoana tavoitteena on tiettyjen lintulajien metsästyskausien pidentäminen alueilla, joille nämä linnut jo toistuvasti palaavat direktiivin 7 artiklan mukaisesti vahvistettuina metsästyskausina.

Metsästys on lisäksi järjestettävä siten, että se tapahtuu tiukasti valvotuissa olosuhteissa ja valikoivasti, ja sen on koskettava vain tiettyjä lintuja pienissä määrin. Tätä jälkimmäistä edellytystä ei voida täyttää, jos poikkeuksellisesti sallittu metsästys ei takaa kyseessä olevien lajien kantojen säilymistä tyydyttävällä tasolla. Jos tätä edellytystä ei täytetä, lintujen virkistysmetsästyksellä tapahtuvaa hyötykäyttöä ei joka tapauksessa voida pitää asiallisena eikä näin ollen hyväksyttävänä direktiivissä tarkoitetulla tavalla.

Lopuksi toimenpiteissä, joiden mukaisesti metsästys sallitaan, on mainittava lajit, joita poikkeukset koskevat, pyydystämistä tai tappamista varten hyväksytyt välineet, laitteet ja menetelmät, vaaratekijät sekä ne ajalliset ja paikalliset olot, joissa näitä poikkeuksia voidaan myöntää, viranomainen, joka on valtuutettu ilmoittamaan, että vaaditut edellytykset täytetään, ja joka päättää, missä laajuudessa ja kuka saa käyttää mitäkin välineitä, laitteita ja menetelmiä, ja suoritettavat tarkastukset.

(ks. 15 ja 17—19 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus — Määrälliset rajoitukset — Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet — Kansallista lainsäädäntöä, jossa kielletään sellaisten tuotteiden, joissa on aktiivista klooria alle 35 g/l, myynti nimityksellä valkaisuainetta sisältävä puhdistusaine varustettuna, ei voida hyväksyä — Perustelut — Kansanterveyden suojelu — Puuttuminen — Kuluttajansuoja — Suhteeton toimenpide — (EY 28 ja EY 30 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka ei päästä markkinoilleen nimityksellä " valkaisuainetta sisältävä puhdistusaine" tai samankaltaisella nimityksellä varustettuja, muissa jäsenvaltioissa laillisesti valmistettuja ja myytäviä tuotteita, jos niiden aktiivisen kloorin pitoisuus on alle 35 g/l, ei noudata EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Tällaista estettä ei voida perustella kansanterveyden suojelulla, koska mitä vähemmän tuotteessa on aktiivista klooria, sitä vähemmän tuote on omiaan vahingoittamaan kansanterveyttä. Riski, joka voisi liittyä tällaiseen tuotteeseen, on seurausta pikemminkin niistä vaaroista, joita voi esiintyä, kun kuluttaja käyttää tuotetta asiaankuulumattomalla tavalla tai muihin tarkoituksiin kuin niihin, joihin se on tarkoitettu.

Tällainen lainsäädäntö on kuitenkin väärässä suhteessa kuluttajansuojan päämäärään nähden, kun sellaisen merkinnän kiinnittäminen, joka sisältää tuotteen laatua ja pääasiallisia ominaisuuksia, mukaan lukien sen aktiivisen kloorin pitoisuutta, koskevia tietoja, riittää antamaan kuluttajille tietoa tuotteen ominaisuuksista ja koostumuksesta. Sillä seikalla, että jäsenvaltion kuluttajilla on vahvoja käsityksiä tietyn tuotteen koostumuksesta tai ominaisuuksista, ei lähtökohtaisesti voida perustella tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteitä, kun kuluttajat voivat asianmukaisesti arvioida näiden tuotteiden ominaisuuksia merkintää lukiessaan.

ks. 46, 48─50, 52, 54 ja 61 kohta sekä tuomiolauselma
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Maatalous — Yhteinen markkinajärjestely — Kansallisen kilpailuoikeuden soveltaminen — Kansallisten viranomaisten toimivallan rajat

2. Maatalous — Yhteinen markkinajärjestely — Sokeri — Tuotantokiintiöt — Kansallisen toimivaltaisen viranomaisen päätös määrätä sokerialan yritysten sulautumisen hyväksymisen yhteydessä kiintiöiden uudelleen jakamisesta — Uudelleen jakamista korvausta vastaan ei voida hyväksyä — (Neuvoston asetuksen N:o 1785/81 25 artiklan 1 kohta, asetuksen N:o 193/82 4 artikla ja asetus N:o 1260/2001)

Tiivistelmä

1. Kun jäsenvaltioilla on oikeus soveltaa kansallista kilpailuoikeuttaan sellaisilla aloilla, joita säännellään yhteisellä markkinajärjestelyllä, niiden on noudatettava yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevia periaatteita ja yleisiä sääntöjä ja pidättäydyttävä kaikista toimenpiteistä, jotka ovat omiaan poikkeamaan kyseisten markkinoiden yhteisestä markkinajärjestelystä tai haittaamaan sitä.

ks. 54 kohta

2. Jos yritysten sulautumisen hallinnollisesta valvonnasta vastaava jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen katsoo kilpailun turvaamisen kannalta tarpeelliseksi jakaa uudelleen sokerin tuotantokiintiöt alueelleen sijoittautuneille yrityksille, se, että kyseinen viranomainen määrää tällaisten kiintiöiden siirron tai uudelleen jakamisen vastikkeelliseksi, on ristiriidassa sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 1785/81 ja sokerialan kiintiöiden siirtoja koskevista yleisistä säännöistä annetun asetuksen N:o 193/82 säännösten kanssa.

Kiintiöjärjestelmä muodostaa sokerialalla sellaisen markkinoiden sääntelymekanismin, jolla pyritään takaamaan yleiseen etuun liittyvien tavoitteiden toteutuminen. Sokerialan kiintiöjärjestelmän tällaisten ominaispiirteiden vuoksi ei ole mahdollista, että kiintiöitä voidaan siirtää yritykseltä toiselle korvausta vastaan markkinasääntöjen mukaisesti. Tällaisessa kiintiöiden avoimessa myynnissä ─ sikäli kuin myynti perustuisi täysin taloudellisiin seikkoihin ─ ei otettaisi huomioon yleiseen etuun liittyviä tavoitteita, jotka on määritelty sokerialaa koskevissa yhteisön säännöksissä, eikä se näin ollen sallisi kansallisten viranomaisten takaavan kyseisissä säännöksissä säädettyjen edellytysten noudattamista. Lisäksi vastikkeellisesta siirrosta aiheutuisi kiintiöitä hankkivalle yritykselle omistusoikeus kiintiöihin. Tällaisen oikeuden olemassaololla vaikutettaisiin siihen toimintavapauden laajuuteen, joka jäsenvaltioilla on niiden käyttäessä toimivaltaa, joka niille on myönnetty yhteisön säännöksillä kiintiöitä koskevissa asioissa. Näin ollen tällaisen omistusoikeuden olemassaolo olisi omiaan haittaamaan joustavuutta, joka kuuluu osana sellaiseen markkinoiden sääntelyinstrumenttiin kuin sokerialan kiintiöt, jotka voivat vaihdella ajan kuluessa markkinatilanteen ja yhteisen maatalouspolitiikan tarpeiden mukaan.

Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetulla asetuksella N:o 1260/2001 korvataan edellä mainitut asetukset, ja siinä toistetaan niiden olennaiset säännökset, joten sen voimaantulo ei muuta yhteisön lainsäädännön tulkintaa.

ks. 47─50, 62, 65 ja 66 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Määrälliset rajoitukset - Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet - Kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan lisäravintoaineilla täydennettyjen elintarvikkeiden myynti edellyttää sen osoittamista, että väestöllä on näiden aineiden ravitsemuksellinen tarve, ei voida hyväksyä - Perustelut - Kansanterveyden suojelu - Kansallinen lainsäädäntö ei ole kansanterveyden suojelun kannalta perusteltu - Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen

(EY 28 ja EY 30 artikla)

Tiivistelmä

$$Jäsenvaltio ei noudata EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan, jos se noudattaa hallinnollista käytäntöä, jonka mukaan muissa jäsenvaltioissa laillisesti valmistettuja tai myytyjä vitamiineilla ja kivennäisaineilla täydennettyjä elintarvikkeita saa myydä sen alueella ainoastaan, jos lisäravintoaineiden on osoitettu vastaavan kyseisen jäsenvaltion väestön tarpeita.

Vaikka yhteisön oikeudessa ei näet lähtökohtaisesti estetä sitä, että jäsenvaltio kieltää elintarvikkeiden myynnin ilman ennakkolupaa, kun niihin on lisätty ravintoaineita, kuten muita kuin sellaisia vitamiineja tai kivennäisaineita, joiden käyttö on yhteisön lainsäädännön mukaan luvallista, koska kun yhdenmukaistamista ei ole toteutettu, jäsenvaltioiden asiana on siltä osin kuin tieteellisen tutkimuksen nykytilassa asiasta vallitsee epävarmuus päättää ihmisten terveyden ja elämän suojelun varmistamisen tasosta, tätä harkintavaltaa käytettäessä on kuitenkin noudatettava suhteellisuusperiaatetta. Kansallisten viranomaisten tehtävänä on lisäksi osoittaa kussakin käsiteltävänä olevassa tapauksessa kansallisten ravintotottumusten valossa ja kansainvälisen tieteellisen tutkimuksen tulokset huomioon ottaen, että niiden sääntely on tarpeen kansanterveyden suojaamiseksi ja erityisesti että kyseessä olevien tuotteiden myynti on todellinen uhka kansanterveydelle.

Tältä osin sellaisten ravintoaineilla täydennettyjen tuotteiden myynnin järjestelmällinen kieltäminen, jotka eivät vastaa väestön ravitsemuksellisia tarpeita, ei mahdollista kansanterveyteen kohdistuvan todellisen riskin tunnistamista ja arviointia koskevan yhteisön oikeuden noudattamista, sillä tässä yhteisön oikeudessa edellytetään niiden vaikutusten perusteellista, tapauskohtaista arviointia, joita kyseessä olevien kivennäisaineiden ja vitamiinien lisäämisellä voi olla.

( ks. 42, 44-46, 56 ja 57 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus - Sisäinen verotus - Uusien autojen rekisteröinnistä kannettava vero kotimaisen samanlaisen tai kilpailevan tuotannon puuttuessa - Tutkiminen EY 90 artiklan kannalta - Edellytykset - Yhteensopivuus tämän artiklan kanssa - Veron arvioiminen EY 28 artiklan ja sitä seuraavien artikloiden kannalta - Poissulkeminen sellaisten tietojen puuttuessa, joiden perusteella on mahdollista todeta tavaroiden vapaan liikkuvuuden loukkaaminen

(EY 28 ja EY 90 artikla)

Tiivistelmä

$$Uusien autojen rekisteröinnistä kannettava vero, joka on otettu käyttöön jäsenvaltiossa, jossa ei ole kotimaista autotuotantoa, on kuuluessaan yleiseen sisäiseen verotusjärjestelmään, jota sovelletaan järjestelmällisesti ajoneuvoryhmiin objektiivisten perusteiden mukaisesti tuotteiden alkuperästä riippumatta, sisäistä verotusta, jonka yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa on tutkittava EY 90 artiklan kannalta. Artiklaa on tulkittava niin, että se ei ole esteenä tällaiselle verolle, koska kyseessä olevassa jäsenvaltiossa ei ole autotuotantoa eikä siellä myöskään valmisteta autojen kanssa kilpailevia tuotteita.

Vaikka pitääkin paikkansa, etteivät jäsenvaltiot voi määrätä tavaroille, joihin ei sovelleta EY 90 artiklassa olevia kieltoja, sellaisia veroja tai maksuja, jotka vaarantaisivat näiden tavaroiden vapaan liikkuvuuden yhteismarkkinoiden sisällä, ei ole syytä katsoa, että kyseinen vero olisi menettänyt luonteensa sisäisenä verona tai maksuna ja tulisi arvioiduksi EY 28 artiklassa tarkoitettuna määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä, koska luvuista, jotka koskevat kyseessä olevassa jäsenvaltiossa rekisteröityjen - eli tähän jäsenvaltioon tuotujen - uusien autojen määrää, ei mitenkään ilmene tällaisten tavaroiden vapaan liikkuvuuden tämän ja muiden jäsenvaltioiden välillä vaarantuneen.

( ks. 35 ja 39-43 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ympäristö - Tiedonsaannin vapaus - Direktiivi 90/313/ETY - Ympäristöä koskeva tieto - Käsite - Geneettisesti muunnetuista organismeista valmistettujen elintarvikkeiden pakkausmerkintöjä koskevien sääntöjen noudattamista koskevat tiedot - Käsitteen ulkopuolelle jääminen

(Neuvoston asetus N:o 1139/98; neuvoston direktiivin 90/313/ETY 2 artiklan a alakohta)

Tiivistelmä

$$Ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta annetun direktiivin 90/313/ETY tavoitteena ei ole avata yleistä ja rajoittamatonta oikeutta saada kaikenlaisia julkisella vallalla olevia tietoja, joilla on vain vähäpätöinen yhteys johonkin direktiivin 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuun ympäristön osatekijään. Direktiivissä nimittäin edellytetään, että tietojen on kuuluttava yhteen tai useampaan kyseisessä säännöksessä mainituista kolmesta ryhmästä, jotta niistä on direktiivissä säädetyin tavoin oikeus saada tietoja. Tämän direktiivin 2 artiklan a alakohtaa on siis tulkittava siten, että tässä kohdassa tarkoitettuja ympäristöön liittyviä tietoja eivät ole sellaisten elintarvikkeiden nimitykset ja valmistajan nimi, jotka viranomaiset ovat tarkastaneet muiden kuin elintarvikkeiden merkinnöstä ja esillepanosta annetussa direktiivissä 79/112/ETY säädettyjen pakollisten mainintojen liittämisestä tiettyjen geneettisesti muunnetuista organismeista valmistettujen elintarvikkeiden pakkausmerkintöihin annetun asetuksen N:o 1139/98 noudattamisen toteamiseksi, näiden toimenpiteiden perusteella määrättyjen hallinnollisten seuraamusten lukumäärä eivätkä niiden tuottajien ja tuotteiden nimet, joita nämä seuraamukset koskevat. Asetuksen N:o 1139/98 tarkoituksena on nimittäin täydentävien tietojen edellyttäminen niiden tietojen lisäksi, jotka tiettyjen elintarvikkeiden merkinnöissä on jo mainittava direktiivin 79/112/ETY perusteella; tämä direktiivi puolestaan ei ole toimi, joka on suunniteltu suojelemaan ympäristöä.

( ks. 25, 33 ja 35 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö - Luonnonvaraisten lintujen suojelu - Direktiivi 79/409/ETY - Erityissuojelualueiden osoittaminen - Jäsenvaltioiden velvollisuus - Velvollisuus toteuttaa toimenpiteitä, joilla alueen osoittaminen erityissuojelualueeksi liitetään automaattisesti suojeluaseman soveltamiseen

(Neuvoston direktiivin 79/409/ETY 4 artikla)

2. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Direktiivit - Täytäntöönpano jäsenvaltioissa - Selkeän ja täsmällisen täytäntöönpanon vaatimus

(EY 249 artikla)

Tiivistelmä

1. Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409/ETY 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan erityissuojelualueille sellainen oikeudellinen asema suojelun kannalta, jonka avulla turvataan erityisesti direktiivin liitteessä I mainittujen lintulajien eloonjääminen ja lisääntyminen sekä niiden säännöllisesti esiintyvien muuttavien lajien pesintä, sulkasato ja talvehtiminen, joita ei luetella kyseisessä liitteessä. Tämän artiklan 4 kohdan mukaisesti, sellaisena kuin kyseinen kohta on erityissuojelualueiden osalta osittain muutettuna luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/43/ETY 7 artiklalla, näille alueille suojelun kannalta annetun oikeudellisen aseman avulla on myös taattava, että kyseisillä alueilla estetään luontotyyppien ja lajien elinympäristöjen huonontuminen sekä niihin lajeihin vaikuttavat merkittävät häiriöt, joita varten kyseiset alueet on osoitettu.

Koska minkäänlaisia kansallisia säännöksiä, joilla liitettäisiin alueen osoittaminen erityissuojelualueeksi edellä mainitussa 4 artiklassa kuvatun kaltaisen suojeluaseman soveltamiseen, ei ole olemassa, luonnonvaraisen linnuston erityissuojelutavoitteen toteutuminen vaarantuu.

( ks. 15-17 kohta )

2. Direktiivin säännökset on pantava täytäntöön kiistattoman sitovasti sekä niin yksilöidysti, täsmällisesti ja selkeästi, että oikeusvarmuuden vaatimus täyttyy; oikeusvarmuuden vaatimus edellyttää, että yhteisön säännösten mukaan toteutetut kansalliset toimenpiteet julkaistaan asianmukaisella tavalla siten, että oikeussubjektit, joita tällaiset toimenpiteet koskevat, tuntevat oikeuksiensa ja velvollisuuksiensa laajuuden yhteisön oikeuden soveltamisalaan kuuluvalla erityisalalla.

( ks. 21 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla - Tutkimatta jättäminen

(EY 225 artikla; EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artikla)

2. Henkilöstö - Kanne - Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus - Kohteen ja perusteen samanlaisuus - Kanneperusteet ja perustelut, jotka eivät sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti - Tutkittavaksi ottaminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

3. Henkilöstö - Kanne - Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus - Valituksessa esitetystä korvausvaatimuksesta erillistä uutta korvausvaatimusta ei voida ottaa tutkittavaksi

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

Tiivistelmä

1. Vahingonkorvauskanteiden osalta kuuluu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan arvioida EY 225 artiklan ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan nojalla vahingon olemassaoloa ja sitä, onko aiheutuneen vahingon ja vahingon aiheuttaneen teon välillä syy-yhteys, ellei ole kyse siitä, että selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla. Silloin, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut huomioon koko käytettävissään olevan selvitysaineiston, joka on lisäksi yhtäpitävä, eikä se ole tehnyt tätä vääristyneellä tavalla, se valitusperusteen osa, jossa pyritään siihen, että yhteisöjen tuomioistuin korvaa omalla arvioinnillaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen todisteista tekemän arvioinnin, on näiden määräysten nojalla jätettävä tutkimatta.

( ks. 24 kohta )

2. Vaikka virkamiesten nostamissa kanteissa yhteisöjen tuomioistuimille esitetyillä vaatimuksilla on oltava sama kohde kuin valituksessa esitetyillä vaatimuksilla ja vaikka niissä esitetyillä riitauttamisperusteilla on oltava sama peruste kuin valituksessa esitetyillä riitauttamisperusteilla, näitä riitauttamisperusteita voidaan oikeudenkäynnin aikana kehittää esittämällä kanneperusteita ja perusteluita, jotka eivät välttämättä sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti.

( ks. 34 kohta )

3. Valituksen sisällöllä ei ole tarkoitus rajata oikeudenkäyntimenettelyä ehdottomalla ja lopullisella tavalla, kunhan kanteessa ei muuteta valituksen perustetta eikä kohdetta. Näin ollen kun virkamies on valituksessaan vaatinut sen päätöksen kumoamista, jolla hänen esittämänsä avustamispyyntö implisiittisesti hylättiin, hänen on katsottava vaatineen korvausta vahingosta, joka hänelle on kyseisestä päätöksestä voinut aiheutua. Sitä vastoin silloin, kun virkamies on esittänyt uuden korvausvaatimuksen, joka perustuu uuteen vahingonkorvausperusteeseen eli häneen valituksen tekemisen jälkeen kohdistettuihin kostotoimiin, ja kun nämä kostotoimet eivät ole seurausta siitä päätöksestä, jolla hallinto implisiittisesti hylkäsi virkamiehen avustamispyynnön, kyseessä on erillinen korvausvaatimus, joka on katsottava uudeksi vaatimukseksi ja jota ei tämän vuoksi voida ottaa tutkittavaksi.

( ks. 35, 37 ja 38 kohta )